(õ) 3. 12. 2008 17:20
otsusega nr. 88
(1) Käesolev seadus reguleerib suhteid, mis tekivad riigi, kohalike omavalitsuste ja teiste seadusega määratud erastamise kohustatud subjektide omanduses olevate elamute ja korterite (edaspidi: eluruum) erastamisel, määrates kindlaks erastamise objekti, subjektid, tingimused ja korra.
(2) Käesolev seadus reguleerib samuti suhteid, mis tekivad käesoleva paragrahvi 1. lõikes nimetatud subjektide omanduses olevate ehitusjärgus olevate eluruumide erastamisel.
(1) Käesoleva seaduse kohaselt on erastamise objektiks elamu või korter koos sellele vastava muu osaga elamust või ehitusjärgus olev elamu või korter, mis on riigi, kohaliku omavalitsuse, Eesti Vabariigi põllumajandusreformi seaduse (RT 1992,nr. 10, art. 143) §-s 3 sätestatud põllumajandusreformi kohustatud subjekti või seaduse "Kooperatiivsete, riiklik-kooperatiivsete ja ühiskondlike organisatsioonide vara taasriigistamise ja erastamise kohta" (RT 1992, nr. 24, art. 337) §-s 2 sätestatud taasriigistamise kohustatud subjekti omanduses, olenemata sellest, missuguse juriidilise isiku valduses (bilansis) see on või kelle vahendite arvel see on ehitatud.
(2) Elamust korterile vastava muu osa suuruse kindlaksmääramisel lähtutakse selle korteri üldpinna osast kogu hoone korterite üldpinnas.
(3) Hoones või hoone juurde kuuluval krundil asuvad eluruumidena mittekasutatavad ruumid erastatakse käesoleva seaduse alusel Vabariigi Valitsuse poolt kehtestatud korras.
2) üürilepingu alusel kasutatav eluruum, juhul kui selle eluruumi üürnik või vähemalt üks temaga koos elav täisealine perekonnaliige või samas eluruumis elav üürniku täisealine endine perekonnaliige ei ole andnud selleks kirjalikku nõusolekut, kuni 1994. aasta 1. detsembrini;
4) õigusvastaselt võõrandatud eluruumid, mille tagastamiseks või kompenseerimiseks on esitatud avaldus ettenähtud korras, kuni tagastamise või kompenseerimise küsimuse lahendamiseni.
5) mitme üürilepingu alusel kasutatavad eluruumid, juhul kui vähemalt üks eluruumi üürnikest ei ole andnud kirjalikku nõusolekut, et eluruumi omanikuks saab üks üürnikest või nende perekonnaliikmetest.
(6) Riikliku või kohaliku kaitse all olevaid, samuti ajaloolistes kaitsetsoonides asuvaid eluruume erastatakse üksnes tingimusel, et selle omandaja kohustub järgima kehtestatud kaitserežiimi. Nimetatud kohustuse täitmine tagatakse erastamisel sõlmitava lepinguga, milles nähakse ette sanktsioonid kaitserežiimi rikkumise korral.
(8) Linnade ja valdade omavalitsuste volikogud võivad kindlaks määrata erastamisele mittekuuluvad elamud või piirkonnad, milles asuvaid eluruume ei erastata seoses nende lammutamise, rekonstrueerimise, edasise kasutamisega üürimajadena või muudel mõjuvatel põhjustel. Nimetatud põhjused avalikustatakse volikogude poolt.
(9) Erastatava eluruumi suuruse kohta on keelatud kehtestada piiranguid.
(1) Üürilepingu alusel kasutatava eluruumi võib osta selle eluruumi üürnik või üks alaliselt temaga koos elav täisealine perekonnaliige vastavalt üürniku ja temaga koos elavate täisealiste perekonnaliikmete ja samas eluruumis elavate üürniku täisealiste endiste perekonnaliikmete omavahelisele notariaalselt tõestatud kirjalikule kokkuleppele. Niisuguse kokkuleppe puudumisel eluruumi ostu-müügilepingut ei sõlmita.
(2) Asustamata eluruumi võib osta iga vähemalt 18-aastane Eesti Vabariigi territooriumil vähemalt viimased 5 aastat alaliselt elanud (alalist sissekirjutust või alalist elamisluba omav) isik, alates 1994. aasta 1. detsembrist ka Eesti Vabariigis registreeritud juriidiline isik.
(3) Erastatava elamu võivad osana või tervikuna osta käesoleva paragrahvi 2. lõikes nimetatud isikud. Kuni 1994. aasta 1. detsembrini võib elamu osana või tervikuna erastada ainult kõigi elamus elavate üürnike ja nendega koos elavate täisealiste perekonnaliikmete ning linna või valla kohaliku omavalitsuse volikogu nõusolekul, kui ostja ei ole vastavat elamu osa üürilepingu alusel kasutav isik.
1) üürilepingu alusel kasutatava eluruumi puhul eluruumi üürnikul kuni 1994. aasta 1. detsembrini;
2) rekonstrueerimisele või kapitaalremonti määratud eluruumi puhul käesoleva seaduse § 4 1. lõikes nimetatud isikul tingimusel, et temale pole seoses eluruumi rekonstrueerimise või kapitaalremondiga antud teist alalist eluruumi, kuni 1994. aasta 1. detsembrini;
3) asustamata eluruumi puhul uues, kapitaalselt remonditud või rekonstrueeritud elamus (v. a. käesoleva paragrahvi 1. lõike punktis 2 nimetatud juhul), samuti eelmise üürniku lahkumisega vabanenud eluruumi puhul: esimese eelistusena - omandireformi õigustatud subjektile tagastatud eluruumi või tööandja eluruumi üürnikel tingimusel, et nad nimetatud eluruumi vabastavad; teise eelistusena - ostmisel rahvakapitali obligatsiooni, rahvakapitali obligatsiooni arvestuskaardile kantud tööaastate või õigusvastaselt võõrandatud vara kompenseerimisel väljaantud väärtpaberitega arveldavatel füüsilistel isikutel, kui nendega tasutakse vähemalt 75% eluruumi hinnast.
(2) Kõik käesoleva seaduse kohaselt erastamise objektiks olevad asustamata eluruumid ja nende erastamise õigustatud subjektid võtab arvele käesoleva paragrahvi 1. lõike punktides 2 ja 3 sätestatud tingimuste alusel vastav linna või valla omavalitsuse täitevorgan volikogu poolt kehtestatud korras.
(3) Andmed erastamise objektiks olevate asustamata eluruumide kohta esitavad käesoleva seaduse paragrahvis 6 loetletud erastamise kohustatud subjektid linna või valla omavalitsuse volikogu poolt kehtestatud korras omavalitsuse täitevorganile.
Käesoleva seaduse kohaselt on eluruumide erastamisel kohustatud subjektideks:
1) riigile kuuluvate eluruumide puhul ettevõte, asutus või organisatsioon, kelle valduses (bilansis) on erastatav eluruum. Nimetatud ettevõte, asutus või organisatsioon informeerib eluruumide erastamisest eluruumi asukohajärgse linna või valla omavalitsuse täitevorganit ja ministeeriumi, riiklikku ametit või muud keskorganit, kelle haldusalas ta on;
2) munitsipaalomandusse kuuluvate eluruumide puhul juriidiline isik, kelle valduses (bilansis) on erastatav eluruum. Nende eluruumide erastamine toimub vastava kohaliku omavalitsuse täitevorgani nõusolekul;
3) ühisesse omandusse kuuluvate elamute puhul, mille üheks omanikuks on riik või kohalik omavalitsus, seda elamut haldav ettevõte, asutus või organisatsioon. Nende elamute või neis asuvate eluruumide erastamine toimub ministeeriumi, riikliku ameti või muu keskorgani, kelle halduses on riigi osa selles varas, või vastava kohaliku omavalitsuse täitevorgani ja teiste omanike nõusolekul;
4) põllumajandusreformi kohustatud subjekti omanduses oleva eluruumi puhul põllumajandusreformi kohustatud subjekt;
5) taasriigistamise kohustatud subjekti omanduses olevate eluruumide puhul taasriigistamise kohustatud subjekt.
(1) Erastatava eluruumi hind määratakse Vabariigi Valitsuse kehtestatud korras väärtuskoefitsientide abil, kus arvestatakse konkreetse eluruumi üldpinna ruutmeetri väärtuse erinevust käesoleva seaduse § 10 1. lõikes nimetatud standardelamu korteri üldpinna ruutmeetri väärtusest, samuti eluruumi kulumise astet, heakorda ja asukohta. Eluruumi hinda alandatakse summa võrra, mille füüsiline isik on tasunud kohalikule omavalitsusele eluruumi asustamise õiguse omandamisel, kuid mitte rohkem kui eluruumi maksumuse ulatuses.
2) üksinda alaealisi lapsi kasvatav lapsevanem, juhul kui teine lapsevanem on surnud,
3) endise NSV Liidu territooriumilt repatrieerunud Eesti kodanik või Eestisse elama asunud eesti soost isik ning kui nimetatud isikule ja temaga koos elavatele perekonnaliikmetele väljaantud rahvakapitali obligatsiooni arvestuskaardile kantud tööaastatest ei piisa Vabariigi Valitsuse kehtestatud sotsiaalselt põhjendatud normpinna eest tasumiseks, kuid mitte suuremas kui käesoleva seaduse § 10 1. lõikes sätestatud kümne tööaasta arvestusliku väärtuse ulatuses.
(1) Eluruumi erastamine toimub rahvakapitali obligatsioonide, õigusvastaselt võõrandatud vara kompenseerimisel väljaantud väärtpaberite, raha, rahvakapitali obligatsiooni arvestuskaardile kantud tööaastate või tööosaku eest ühismajandi varas. Sama eluruumi eest võib ostja tasuda kas ühe või mitme erineva nimetatud vahendiga. Arvelduste korra erinevate vahendite kasutamisel kehtestab Vabariigi Valitsus.
(2) Rahvakapitali obligatsioonide ja nende arvestuskaartide, õigusvastaselt võõrandatud vara kompenseerimisel väljaantud väärtpaberite ning ühismajandi tööosakute kasutamise korra põllumajandusreformi ja taasriigistamise kohustatud subjektide omanduses olevate eluruumide erastamisel kehtestab Vabariigi Valitsus.
(3) Üürilepingu alusel kasutatava eluruumi võib omandada järelmaksuga. Järelmaksu tingimused määrab riigile kuuluvate eluruumide puhul Vabariigi Valitsus, munitsipaalomandusse kuuluvate eluruumide puhul kohaliku omavalitsuse volikogu, taasriigistamise kohustatud subjekti omanduses olevate eluruumide puhul kohustatud subjekt ning põllumajandusreformi kohustatud subjekti omanduses olevate eluruumide puhul kohaliku omavalitsuse volikogu põllu majandusreformi komisjoni ettepanekul. Järelmaksu tingimused fikseeritakse kirjalikult eluruumi ostu-müügilepingus.
(1) Asustamata eluruumide erastamine toimub avaliku enampakkumise korras, juhul kui nende eluruumide ostmist ei taotle käesoleva seaduse § 5 1. lõike punktis 3 nimetatud ostueesõigust omavad isikud. Kui asustamata eluruumi soovivad osta mitu võrdset ostueesõigust omavat isikut, erastatakse nimetatud eluruum nende isikute vahelise enampakkumise teel. Juriidilised isikud võivad enampakkumises osaleda alates 1994. aasta 1. detsembrist.
(2) Linna või valla omavalitsuse volikogu võib rakendada enampakkumises osalejate suhtes täiendavaid piiranguid.
(1) Eesti Vabariigi jurisdiktsioonile alluva territooriumi alalistele elanikele 1992. aasta 1. jaanuari seisuga (nende surma korral nende pärijatele) antakse välja rahvakapitali obligatsioonid töötamise aja (tööstaaži) alusel. Töötamise aja kindlaksmääramiseks võetakse kasutusele rahvakapitali obligatsiooni arvestuskaart, mida kasutatakse korterite erastamisel võrdselt rahvakapitali obligatsiooniga. Rahvakapitali obligatsiooni arvestuskaarte antakse välja isikutele, kes enne 1995. aasta 1. detsembrit saavad 18-aastaseks. Üks tööaasta on ekvivalentne üheksakorruselise paneelelamu (tüüp 121-02-E) korteri üldpinna ühe ruutmeetriga. Ühe tööaasta arvestuslik väärtus on 300 krooni.
(3) Käesoleva paragrahvi 1. lõikes nimetatud töötamise aja kindlaksmääramisel arvestatakse isiku töötamist Eesti Vabariigi jurisdiktsioonile alluval territooriumil paiknenud ettevõtetes, asutustes ja organisatsioonides ning nende struktuuriüksustes ajavahemikus alates 1945. aasta 1. jaanuarist kuni 1992. aasta 1. jaanuarini.
3) töötamise aeg talus enne kolhooside ja sovhooside moodustamist, samuti töötamise aeg pereettevõtte või talupere liikmena ja individuaaltöö tegevusloa alusel käesoleva paragrahvi 3. lõikes nimetatud tingimustel, kui isik oli vähemalt 16 aastat vana;
6) õpiaeg kõrgkoolis, keskeriõppeasutuses ja kaadri ettevalmistamise, kvalifikatsiooni tõstmise ja ümberkvalifitseerimise aeg koolis ja kursustel, aspirantuuris, magistratuuris, doktorantuuris või kliinilises ordinatuuris oleku aeg käesoleva paragrahvi 3. lõikes nimetatud ajavahemikul, juhul kui sellele ajale vahetult eelneval perioodil isik elas alaliselt Eesti Vabariigi jurisdiktsioonile alluval territooriumil;
10) sõjavangis oleku aeg või õigusvastaselt represseeritud isiku vabaduskaotuse, asumisel- või väljasaatmisel oleku või küüditamise aeg, sõltumata isiku vanusest, kolmekordselt; seoses õigusvastase repressiooniga Eesti Vabariigi territooriumilt välja saadetud isiku sunnitud töötamise aeg pärast karistuse kandmist väljaspool Eesti Vabariigi jurisdiktsiooni all olevat territooriumi; Eesti Vabariigi territooriumil võõrriikide okupatsiooni vastases relvastatud vabadusvõitluses osalenud või ennast õigusvastaste repressioonide eest varjanud isiku vabadusvõitluses osalemise või enese varjamise aeg käesoleva paragrahvi 3. lõikes nimetatud ajavahemikul;
11) isiku puhul, kellel on õigus saada soodustingimustel vanaduspensioni, riiklike elatusrahade seaduse (RT 1993, nr. 15, art. 256) paragrahvis 5 sätestatud vanaduspensioni saamiseks vajaliku pensioniõigusliku staaži ja sama seaduse paragrahvis 6 sätestatud soodustingimustel antava vanaduspensioni saamiseks vajaliku pensioniõigusliku staaži aastate vahe;
12) kuni 24 aasta vanusele alaealisena (kuni 18-aastasena) vanemateta kasvanud isikule täiendavalt 10 aastat või hooldusasutuses viibimise aeg, juhul kui see ületab 10 aastat;
(5) Isikute puhul, kellel on erilisi teeneid Eesti Vabariigi ees, võib Vabariigi Valitsus ministeeriumide esildise alusel erandina arvesse võtta tööalast tegevust, mis ei vasta käesoleva paragrahvi 3. ja 4. lõikes sätestatud tingimustele.
(8) Täiendavaid tööaastaid arvestatakse endise eluruumi omanikule (tema surma korral tema pärijatele) juhul, kui temale kuulunud eluruum lammutati seoses elamu juurde kuulunud krundi äravõtmisega riiklikeks või ühiskondlikeks vajadusteks ja talle ei makstud hüvitust lammutatud eluruumi eest, ei antud omandusse teist samaväärset ega paigaldatud teise kohta sama eluruumi. Täiendavate tööaastate arvestamisel võetakse aluseks lammutatud eluruumi suurus vastavalt selle üldpinna ruutmeetri väärtusele, mis määratakse käesoleva seaduse § 7 1. lõikes ettenähtud korras. Täiendavate tööaastate tõendamine toimub selle kohaliku omavalitsuse täitevorgani poolt, kelle otsusega nimetatud eluruum lammutati.
(9) Isikul, kellele on arvestatud tööosak ühismajandi varas, on õigus rahvakapitali obligatsioonile ainult selles ulatuses, mille võrra rahvakapitali obligatsiooni rahaline väärtus on suurem nimetatud tööosaku rahalisest väärtusest.
(11) Isik, kellele antakse välja rahvakapitali obligatsiooni arvestuskaart, kannab vastutust arvestuskaarte väljastavale ja täitvale ametiisikule esitatud andmete õigsuse eest. Teadvalt valeandmeid esitanud või arvestuskaardil olevaid andmeid võltsinud isiku arvestuskaart tühistatakse ning selle alusel sooritatud tehingud tunnistatakse kehtetuks.
(1) Rahvakapitali obligatsioone võib kinkida vanematele, abikaasale, alanevatele sugulastele, õdedele ja vendadele ning nende alanevatele sugulastele tingimusel, et nad on Eestis alaliselt elanud vähemalt viimased viis aastat.
(2) Rahvakapitali obligatsiooni arvestuskaardile kantud tööaastaid võib üle kanda käesoleva paragrahvi 1. lõikes nimetatud isikute arvestuskaardile. Vastava sissekande tööaastate üleandja ja vastuvõtja arvestuskaardile teeb üleandja elukohajärgse linna või valla omavalitsuse täitevorgani poolt nimetatud ametiisik. Arvestuskaardile kantud tööaastate üleandmisel alaealisele kantakse need tööaastad tema vanema, hooldaja või eestkostja arvestuskaardile. Surnud isiku tööaastate üleandmine tema pärija rahvakapitali obligatsiooni arvestuskaardile toimub pärimisõiguse tunnistuse alusel notari poolt.
(3) Rahvakapitali obligatsiooni arvestuskaardile kantud tööaastatele ja rahvakapitali obligatsioonidele pärimistunnistuse väljaandmisel, samuti tööaastate üleandmisel ja rahvakapitali obligatsioonide kinkimisel ei võeta riigilõivu.
(5) Rahvakapitali obligatsioone ja nende arvestuskaarte saab eluruumi erastamiseks kasutada kuni 1995. aasta 1. detsembrini.
(1) Eluruumi erastamine vormistatakse ostja (õigustatud subjekti) ja müüja (kohustatud subjekti) vahel sõlmitava ostumüügilepinguga.
(2) Käesoleva paragrahvi 1. lõikes nimetatud leping peab olema notariaalselt tõestatud ning kuulub notariaalorgani esitusel registreerimisele eluruumi asukohajärgses linna või valla omavalitsuse täitevorganis kolme kuu jooksul pärast selle notariaalset tõestamist.
(4) Eluruumide erastamisel võetakse ostjalt ostu-müügilepingu sõlmimisel riigilõivu 1% eluruumi ostu-müügilepingus fikseeritud maksumusest. Erastatud eluruumi ei loeta õigustatud subjekti tuluks ja seda ei maksustata üksikisiku tulumaksuga.
(1) Omandiõigus erastatavale eluruumile, sealhulgas järelmaksuga ostetud eluruumile, tekib ostu-müügilepingu notariaalse tõestamise momendist.
(2) Enne ostu-müügilepingu tõestamist on notar kohustatud kontrollima lepingus ettenähtud summa tasumist (sh. järelmaksu tingimusi), tegema kande rahvakapitali obligatsiooni arvestuskaardile ostu- ja müügilepingu sõlmimisel kasutatud tööaastate kohta ning veenduma tehingu seaduslikkuses.
(1) Eluruumi omandamisel järelmaksuga on eluruumi omanik kohustatud õigeaegselt ja kehtestatud määrades tasuma järelmaksu. Sanktsioonid võlgnikule (viivis, leppetrahv jne.) nähakse järelmaksu korral ette ostu-müügilepingus.
(2) Järelmaksukohustuse täitmata jätmise korral on eluruumi järelmaksuga müünud kohustatud subjektil õigus nõuda omanikult eluruumi tagastamist, omaniku keeldumise korral aga eluruumi sundvõõrandamist kohtu korras koos ostja poolt rahas tasutud eluruumi väärtuse osa väljamaksmisega Vabariigi Valitsuse poolt kehtestatud korras.
§ 15. Erastatud eluruumide valdamise ja kasutamise korraldamine
(1) Elamutes, kus pärast korterite erastamist on viis või enam omanikku, asutavad omanikud elamu ühiseks valdamiseks ja kasutamiseks korteriühistu, kusjuures ühistu liikmeks on ka käesoleva seaduse paragrahvis 6 nimetatud kohustatud subjektid erastamata korterite ja neile vastava muu elamu osaga.
(2) Korteriühistu põhikiri kuulub registreerimisele linna või valla omavalitsuse täitevorganis. Korteriühistu omandab juriidilise isiku õigused selle registreerimise päevast arvates.
(3) Käesoleva seaduse paragrahvis 6 nimetatud kohustatud subjekt on kohustatud elamu üle andma korteriühistule. Korteriühistu on kohustatud elamu registreerima üleandmise-vastuvõtmise akti alusel riiklikus registris.
(4) Korteriühistu omandiõigus elamule tekib elamu registreerimisest riiklikus registris. Registrisse kandmata jätmine toob kaasa tehingu kehtetuse tsiviilseaduses ettenähtud tagajärgedega.
(5) Korteriühistu näidispõhikirja kehtestab Vabariigi Valitsus.
(6) Elamutes, kus korteriühistut ei moodustata, sõlmivad korteriomanikud käesoleva seaduse paragrahvis 6 nimetatud kohustatud subjektidega elamu edasise haldamise lepingud.
Järelmaksuga omandatud eluruumi ei või omanik võõrandada enne järelmaksu tasumist, juhul kui ostja pole võtnud endale kohustust tasuda võlguolev summa järelmaksu tasumiseks ettenähtud tähtajaks.
(2) Erastatud eluruumi omaniku endised perekonnaliikmed kasutavad eluruumi vastavalt omavahelisele kokkuleppele eluruumi üürilepingu või tasuta kasutamise lepingu alusel, kokkuleppe puudumisel aga allüürniku õigustes vastavalt Eesti Vabariigi elamuseadusele (RT 1992, nr. 17, art. 254).
(1) Pärast elamu erastamist ühele või mitmele omanikule, samuti elamu üleandmisel korteriühistule määratakse kindlaks elamualune ja elamu juurde kuuluv maa (elamukrunt).
(2) Elamukrundi ostmine või lepingulisse kasutusse andmine toimub teiste õigusaktidega ettenähtud korras.
(3) Taasriigistamise kohustatud subjektide omanduses olevate eluruumide erastamisest laekunud raha omandab taasriigistamise kohustatud subjekt.
(4) Põllumajandusreformi ja taasriigistamise kohustatud subjekti omanduses oleva eluruumi erastamisel laekunud rahvakapitali obligatsioonid, arvestuskaardile kantud tööaastad ja õigusvastaselt võõrandatud vara kompenseerimisel väljaantud väärtpaberid jäävad kohustatud subjektile.
(1) Rahvakapitali obligatsioonide registri asutab ja registreeritavate andmete koosseisu kinnitab Riigivaraamet.
(2) Ehitusjärgus olevaid eluruume käsitletakse erastamisel asustamata eluruumidena.
(1) Pärast käesoleva seaduse jõustumist võib Vabariigi Valitsus kehtestatud korras lõplikult vormistada elamute ostu- müügitehingud, kus üks pooltest on täielikult või osaliselt tehingu täitnud ning mis peatati Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidiumi 1990. aasta 17. juuli otsusega "Privatiseerimisprotsessi korraldamise esmajärgulistest abinõudest" (RT 1990, nr. 3, art. 40).
(2) Käesoleva seaduse jõustumise päevast tunnistatakse kehtetuks Eesti Vabariigi riiklike ja munitsipaaleluruumide erastamise seadus (RT 1992, nr. 17, art. 247) ja Eesti Vabariigi Ülemnõukogu 1992. aasta 4. mai otsus "Eesti Vabariigi riiklike ja munitsipaaleluruumide erastamise seaduse rakendamise kohta" (RT 1992, nr. 17, art. 255).


text:
Language of document : Bulgarian Spanish Czech Danish German Estonian Greek English French Italian Latvian Lithuanian Hungarian Maltese Dutch Polish Portuguese Romanian Slovak Slovene Finnish Swedish Croatian ECLI:EU:C:2017:136
esitatud 16. veebruaril 2017(1)
Kohtuasi C‑129/16
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Szolnoki Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság (Szolnoki haldus- ja sotsiaalkohus, Ungari))
Keskkond – Direktiiv 2004/35 – Keskkonnavastutus keskkonnakahjustuste ärahoidmiseks ja parandamiseks – Direktiiv 2008/98 – Jäätmed – Põhimõte „saastaja maksab“ – Proportsionaalsus – Süütuse presumptsioon – Õhusaastus jäätmete ebaseaduslikul põletamisel – Keskkonnasaastuse toimumise kohaks olnud kinnisasja omaniku ja saastaja solidaarvastutus
1. Euroopa Kohtul tuleb veel kord(2) täpsustada põhimõttest „saastaja maksab“ tulenevaid tagajärgi. Seekord on küsimus selles, kas rendile antud kinnisasja omanikku võib karistada selle eest, et kinnisasjal on ebaseaduslikult põletatud jäätmeid ja kinnisasja omanik ei nimeta kinnisasja kasutajat ega tõenda, et tema ei ole rikkumise eest vastutav.
2. Liikmesriigi kohus tõstatab selle probleemi küll keskkonnavastutuse direktiivi(3) kontekstis, kuid viidatud direktiiv ei ole kohaldatav juba seetõttu, et see ei sisalda karistusi käsitlevaid sätteid. Jäätmete ebaseadusliku põletamise eest ette nähtud karistused kuuluvad pigem seostatuna jäätmedirektiivi(4) alla. Kõnealune direktiiv rajaneb samuti põhimõttel „saastaja maksab“ ning nõuab rikkumiste korral sõnaselgelt tõhusaid karistusi. Kuna tegemist on karistustega, tuleb lisaks põhimõttele „saastaja maksab“ käsitleda ka proportsionaalsuse põhimõtet, mis seab karistuste määramisele piirid, ning süütuse presumptsiooni.
3. Harta artikli 48 lõige 1 sisaldab süütuse presumptsiooni:
„Iga süüdistatavat peetakse süütuks seni, kuni tema süü ei ole seaduse kohaselt tõendatud.“
4. Karistuse seaduslikkuse põhimõte ja proportsionaalsuse põhimõtte kehtivus karistuste suhtes tulenevad harta artiklist 49:
„1. Kedagi ei tohi tunnistada süüdi kuriteos teo või tegevusetuse eest, mis selle toimepanemise ajal kehtinud siseriikliku või rahvusvahelise õiguse järgi ei olnud kuritegu. […]
3. Karistuste raskus ei tohi olla kuriteo suhtes ebaproportsionaalne.“
2. Keskkonnavastutuse direktiiv
5. Keskkonnavastutuse direktiivi artikkel 1 puudutab direktiivi eset:
„Käesoleva direktiivi eesmärgiks on luua põhimõttel „saastaja maksab“ põhinev keskkonnavastutuse süsteem keskkonnakahjustuste ärahoidmiseks ja parandamiseks.“
6. Keskkonnakahjustuse mõiste on määratletud keskkonnavastutuse direktiivi artikli 2 punktis 1:
1. Keskkonnakahjustus
a) kaitsealustele liikidele ja looduslikele elupaikadele tekitatud kahju, millel on kõnealuste liikide või elupaikade soodsa kaitsestaatuse saavutamise või säilitamise seisukohast märgatav kahjulik mõju. Sellise mõju tähtsust tuleb hinnata baasolukorra suhtes, võttes arvesse I lisas kindlaks määratud kriteeriume.
Kaitsealustele liikidele ja looduslikele elupaikadele tekitatud kahju ei hõlma varem avastatud kahjulikku mõju, mis on põhjustatud ettevõtjate sellistest tegudest, millele asjakohased asutused on andnud selgesõnalise loa vastavalt direktiivi 92/43/EMÜ artikli 6 lõigete 3 ja 4 või artikli 16 või direktiivi 79/409/EMÜ artikli 9 täidesaatvatele sätetele või, ühenduse õigusnormidega mittereguleeritavate elupaikade ja liikide korral, vastavalt looduskaitsealastele riigisisestele õigusnormidele;
b) veevarudele tekitatud kahju, st kahju, mis mõjub väga ebasoodsalt veevarude ökoloogilisele, keemilisele ja/või kvantitatiivsele seisundile ja/või direktiivis 2000/60/EÜ määratletud ökoloogilisele potentsiaalile, mitte arvestades kahjulikku mõju, millele kohaldatakse kõnealuse direktiivi artikli 4 lõiget 7;
c) pinnasele tekitatud kahju, st pinnase mis tahes saastamine, mille korral ainete, valmististe, organismide või mikroorganismide otsene või kaudne sattumine maapinnale või pinnasesse põhjustab märgatavat ohtu inimeste tervisele“.
7. Keskkonnakahju mõistet selgitatakse ka keskkonnavastutuse direktiivi põhjenduses 4:
„Keskkonnakahjustused hõlmavad ka õhu kaudu levivat saastust niivõrd, kui see kahjustab veekogusid, pinnast või kaitsealuseid liike või looduslikke elupaiku.“
3. Jäätmedirektiiv
8. Jäätmedirektiivi põhjendus 26 puudutab põhimõtet „saastaja maksab“:
„Põhimõte „saastaja maksab“ on Euroopa ja rahvusvahelisel tasandil juhtpõhimõte. […]“
9. Jäätmedirektiivi artikkel 36 reguleerib jäätmeõigusest tulenevate nõuete rakendamist:
„1. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed, et keelata jäätmete hülgamine, kaadamine või kontrollimata jäätmekäitlus.
2. Liikmesriigid kehtestavad karistusi käsitlevad sätted, mida kohaldatakse käesoleva direktiivi sätete rikkumise korral, ning võtavad kõik vajalikud meetmed nende rakendamise tagamiseks. Karistused peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.“
B. Ungari õigus
10. Eelotsusetaotlus kirjeldab Ungari olulisi õigusnorme järgmiselt:
11. Üldisi keskkonnakaitsenorme käsitleva 1995. aasta seaduse nr LIII (1995. évi LIII. törvény a környezet védelmének általános szabályairól) § 102 lõike 1 kohaselt lasub vastutus keskkonnakahju või keskkonnariski eest solidaarselt isikutel, kes on pärast keskkonnakahju või -riski tekkimist selle kinnisasja tegelikud omanikud ja valdajad (kasutajad), kus keskkonnakahju tekkis või kus toimus tegevus, millega kaasnes risk keskkonnale, kuni ei ole tõendatud, et nemad ei ole vastutavad. Paragrahv 102 lõike 2 kohaselt on omanik solidaarsest vastutusest vabastatud, kui ta nimetab isiku, kes tegelikult kinnisasja kasutab, ja tõendab üheselt, et tema ise ei ole vastutav.
12. Vastavalt valitsuse 23. detsembri 2010. aasta määruse nr 306/2010 õhu kaitse kohta (306/2010. (XII. 23.) kormányrendelet a levegő védelméről) § 27 lõikele 2 on keelatud jäätmete põletamine – välja arvatud mitteohtlikuks peetavate, majapidamises tekkinud paberjäätmete ja töötlemata puidujäätmete põletamine olmeseadmetes – vabas õhus või rajatistes, mis ei vasta õigusnormidele, millega on kehtestatud jäätmete põletamise tingimused. Jäätmete põletamiseks vabas õhus loetakse jäätmete põlemist mis tahes põhjustel peale loodusjõu.
13. Viidatud valitsuse määruse §34 lõike 1 kohaselt määrab keskkonnakaitseasutus õhu kvaliteedi nõudeid rikkunud füüsilisele või juriidilisele isikule või õigusvõimeta üksusele õhu kvaliteedi kaitsealase trahvi ja samal ajal kohustuse õigusvastane tegevus või tegevusetus lõpetada, kui ei ole sätestatud teisiti.
14. Ungari esitatud teabe kohaselt on jäätmeid käsitlevad õigusnormid sätestatud muudes Ungari õigusaktides, nimelt 2012. aasta jäätmekäitlusseaduses (2012. évi CLXXXV. törvény a hulladékról) ja valitsuse 21. detsembri 2001. aasta määruses nr 271/2001 karistuse suuruse ning selle kehtestamise ja kindlaksmääramise kohta jäätmekäitluses (271/2001. (XII. 21.) Korm. rendelet a hulladékgazdálkodási bírság mértékéről, valamint kiszabásának és megállapításának módjáról).
15. 2. juulil 2014 teatas tolli- ja maksuinspektsioon esimese astme keskkonnakaitseasutusele, et Túrkeve’s põletatakse Túrkevei Tejtermelő Kft.-le (edaspidi „TTK“) kuuluvas käitises olmejäätmeid.
16. Keskkonnakaitseasutuse töötajad tegid kinnisasjale kohapeale kontrollkäigu, mille kohta koostati akt. Aktis on tuvastatud, et kõigis kolmes silohoidlas põletati 30–40 m³ olmejäätmeid, mis sisaldasid konservikarpe ja muid metallijäätmeid. Kohapeal leiti põletamisest jäänud metallijäätmeid lisaks silohoidlatele ka 5 × 5 meetri suuruselt alalt.
17. Kohale jõudes leidsid inspektorid käitises eest kolm veokit, mis olid ette valmistatud põletamisest jäänud metallijäätmete äraveoks. Veokijuhid nimetasid sõidukite omanikuna äriühingu, mille asukoht on Budapestis. Sõidukite juhtide ütluste kohaselt pidid nad juhised selle kohta, kuhu neil tuleb metallijäätmed vedada, saama alles pärast jäätmete pealelaadimist.
18. Esimese astme keskkonnakaitseasutus märkis, et TTK oli oma 12. juuli 2014. aasta avalduse kohaselt andnud kinnisasja 15. märtsil 2014 rendile isikule, kes suri 1. aprillil 2014. Eelotsusetaotlus ei sisalda andmeid selle kohta, kas tehti kindlaks selle isiku pärijad või isikud, kes vastutavad jäätmete põletamise eest.
19. Esimese astme asutus määras TTK‑le õhukvaliteedi kaitse alase trahvi summas 500 000 Ungari forinti (HUF) (1 650 eurot), põhjendades rahatrahvi määramist TTK‑le kuuluva omandiõigusega.
20. TTK esitas vaide, mida läbi vaadates jättis riiklik keskkonna- ja looduskaitse peainspektsioon (Országos Környezetvédelmi és Természetvédelmi Főfelügyelőség) esimese astme keskkonnakaitseasutuse otsuse jõusse.
21. Sekkunud ametiasutused märkisid, et jäätmete põletamisel vabas õhus eraldub inimeste tervisele ja keskkonnale kahjulikke mürgiseid aineid, mis kujutavad endast keskkonnariski. Keskkonnariski eest vastutav isik on käitise omanik. Riiklik keskkonna- ja looduskaitse peainspektsioon viitas sellele, et käitis, kus põletamine toimus, on kaebaja omandis, ja et keskkonnakaitseseaduse kohaselt on kinnisasja omanik ja valdaja solidaarselt vastutavad, välja arvatud juhul, kui omanik üheselt tõendab, et tema ei ole vastutav. Võttes arvesse, et kinnisasja rentnik on surnud, tegi esimese astme ametiasutus asjaolude väljaselgitamiseks vajalikud menetlustoimingud ja leidis lisaks, et esineb ümberpööratud tõendamiskoormis, millest tulenevalt on kaebaja kohustatud tõendama, et tema ei ole vastutav.
22. Selle otsuse peale esitas TTK kaebuse ning pädev kohus esitab Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas Euroopa Liidu toimimise lepingu artikliga 191 ja keskkonnavastutuse direktiiviga on vastuolus siseriiklik õigusnorm, millega on – „saastaja maksab“ põhimõttest kaugemale minnes – lubatud keskkonnakaitse haldusasutusel omistada keskkonnakahju kõrvaldamise vastutust konkreetselt omanikule, ilma et tal oleks vaja eelnevalt sisuliselt kontrollida, kas selle isiku (äriühing) tegevuse ja saastuse põhjustanud sündmuse vahel on olemas põhjuslik seos?
2. Kui vastus esimesele küsimusele on eitav ja kui – arvestades, et tegu on õhusaastega – keskkonnakahju kõrvaldamine ei ole vajalik, siis kas on õigustatud õhukvaliteedi kaitse alase trahvi määramine liikmesriigi õigusnormide põhjal, mis on rangemad normid keskkonnavastutuse direktiivi artikli 16 ja ELTL artikli 193 tähenduses, või ei tohi ka nende rangemate õigusnormide alusel määrata omanikule, kes ei ole saastuse eest vastutav, üksnes karistusliku iseloomuga trahvi?“
23. Mõlema küsimuse kohta ja Euroopa Kohtu lisaküsimuse kohta, milline tähtsus on jäätmedirektiivil, esitasid kirjalikud seisukohad riiklik keskkonna- ja looduskaitse peainspektsioon, Ungari ja Euroopa Komisjon.
24. Eelotsusetaotluse eesmärk on selgitada välja, kas ELTL artikli 191 lõikes 2 sätestatud põhimõte „saastaja maksab“ võimaldab määrata karistust rendile antud kinnisasja omanikule, kui kinnisasjal toimus jäätmete ebaseaduslik põletamine, ilma et oleks tõendatud, et omaniku tegevuse ja rikkumise vahel esines põhjuslik seos.
25. Seejuures lähtub liikmesriigi kohus õigesti sellest, et põhimõtet „saastaja maksab“ saab kohaldada üksnes niivõrd, kuivõrd seda on täpsustatud teisese õiguse alusel.(5) Seda täpsustust otsib ta siiski alusetult keskkonnavastutuse direktiivist (selle kohta allpool jaotis A). Põhikohtuasja seisukohast on see pigem jäätmedirektiivis (selle kohta allpool jaotis B). Selle raames tuleb käsitleda põhimõttest „saastaja maksab“ tulenevaid tagajärgi ning sellega seoses ka proportsionaalsuse põhimõtet ja süütuse presumptsiooni. Lõpuks tuleb käsitleda teist küsimust, mis puudutab liikmesriikide õigust võtta rangemaid kaitsemeetmeid (selle kohta allpool jaotis C).
A. Keskkonnavastutuse direktiiv
26. Põhikohtuasjas määrati õhukvaliteedi kaitseks karistus jäätmete ebaseadusliku põletamise eest. Komisjon rõhutab siiski õigesti, et keskkonnavastutuse direktiiv ei puuduta karistuste määramist keskkonnaalaste õigusnormide rikkumise ega õhu kvaliteedi kahjustamise eest.
27. Keskkonnavastutuse direktiivi eesmärk on vastavalt direktiivi artiklile 1 luua põhimõttel „saastaja maksab“ põhinev keskkonnavastutuse süsteem keskkonnakahjustuste ärahoidmiseks ja parandamiseks.
28. Põhimõtteliselt võib küll ette kujutada, et keskkonnakahjustuste ärahoidmise ja parandamise seaduslik raamistik hõlmab ka rikkumiste eest karistamist, kuid keskkonnavastutuse direktiiv seda ette ei näe. Direktiiv piirdub keskkonnakahjustuste puhul sellega, et näeb ette kohustuse sätestada meetmed keskkonnakahjustuste ärahoidmiseks ja parandamiseks ning vastutuse selliste meetmete võtmise kulude eest.
29. Peale selle ei hõlma keskkonnakahjustuse mõiste keskkonnavastutuse direktiivi artikli 2 punkti 1 kohaselt õhu kvaliteedi kahjustamist. Viidatud sättes piirdutakse selle mõiste puhul üksnes kaitstud liikidele ja looduslikele elupaikadele, veevarudele või pinnasele tekitatud kahjuga.
30. Põhjendus 4 täpsustab küll, et mõiste „keskkonnakahjustus“ hõlmab ka õhu kaudu levivat saastust niivõrd, kuivõrd see kahjustab veekogusid, pinnast või kaitsealuseid liike või looduslikke elupaiku. Põhikohtuasjas ei ole aga alust eeldada selliseid tagajärgi.
31. Ainuüksi jäätmete ebaseaduslik põletamine ei ole muu hulgas samuti keskkonnakahjustus keskkonnavastutuse direktiivi tähenduses.
32. Järelikult ei ole keskkonnavastutuse direktiiv põhikohtuasjas kohaldatav ning seda ei saa seega kaasata ka sillana ELTL artikli 191 lõikes 2 sätestatud põhimõtte „saastaja maksab“ kohaldamiseks.
B. Jäätmeid käsitlevad õigusnormid
33. Eelotsusetaotlusest tuleneb siiski, et vaidlusalune karistus määrati jäätmete ebaseadusliku põletamise eest.
34. Ungari rõhutab nimelt, et karistus põhineb õigusnormil, mis puudutab õhukvaliteedi kaitset, kuid kuna see on seotud jäätmete kõrvaldamisega ning jäätmedirektiivi eesmärk on vastavalt selle artikli 13 punktile a ka õhukvaliteedi kaitse, tuleb kohaldatud Ungari karistusnormi käsitada jäätmedirektiivi artikli 36 lõike 2 rakendamisena. Viimati nimetatud säte näeb ette, et liikmesriigid kehtestavad karistusi käsitlevad sätted, mida kohaldatakse kõnealuse direktiivi sätete rikkumise korral, ning võtavad kõik vajalikud meetmed nende rakendamise tagamiseks. Karistused peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.
35. Eelotsusetaotlust analüüsides peab Euroopa Kohus järelikult arvestama jäätmeid käsitlevaid õigusnorme. Nimelt on ELTL artiklis 267 sätestatud liikmesriikide kohtute ja Euroopa Kohtu vahelises koostöömenetluses Euroopa Kohtu ülesanne anda siseriiklikule kohtule tarvilik vastus, mis võimaldaks viimasel poolelioleva kohtuasja lahendada. Seda arvestades tuleb Euroopa Kohtul temale esitatud küsimused vajaduse korral ümber sõnastada. Peale selle võib Euroopa Kohus olla sunnitud arvesse võtma neid liidu õigusnorme, millele riigisisene kohus oma küsimustes ei ole viidanud.(6)
36. Seetõttu teen järgnevalt esmalt kindlaks põhimõtted, mida tuleb jäätmedirektiivi artikli 36 lõike 2 kohase karistuse määramisel järgida. Seejärel tuleb täpsustada TTK‑le põhikohtuasjas karistuse määramise alust, nimelt ümberlükatavat eeldust, et tema on rikkumiste eest solidaarselt vastutav. Lõpuks tuleb eespool viidatud põhimõtete alusel kindlaks määrata sellise eelduse piirid.
1. Karistuse määramise alused, arvestades jäätmedirektiivi artikli 36 lõiget 2
37. Nii nagu keskkonnavastutuse direktiiv, nii põhineb ka jäätmedirektiiv sõnaselgelt põhimõttel „saastaja maksab“. Kui põhjenduses 1 ja artiklis 14 on seda põhimõtet nimetatud ainult seoses jäätmekäitluse kuludega, siis põhjenduses 26 rõhutatakse seda üldiselt kui Euroopa ja rahvusvahelise tasandi juhtpõhimõtet.
38. Lisaks peab liidu seadusandja keskkonnaalaste õigusaktide vastuvõtmisel vastavalt ELTL artikli 191 lõikele 2 alati järgima põhimõtet „saastaja maksab“. Jäätmedirektiiv on selline õigusakt, kuna selle aluseks on EÜ asutamislepingu artikli 175 lõige 1 (praegu ELTL artikli 192 lõige 1). Järelikult tuleb selle direktiivi tõlgendamisel lähtuda põhimõttest „saastaja maksab“.
39. Vastavalt sellele tuleb ka jäätmedirektiivi artikli 36 lõike 2 kohast rikkumiste eest karistamise kohustust tõlgendada nii, et järgitakse põhimõtet „saastaja maksab“.
40. Jäätmedirektiivi artikli 36 lõikes 2 sätestatud karistuste kehtestamise kohustus on tihedalt seotud artikli 36 lõike 1 kohase kohustusega keelata jäätmete hülgamine, kaadamine või kontrollimata jäätmekäitlus. Sellest tuleneb artikli 15 lõike 1 kohaselt jäätmete kõrvaldamise või taaskasutuse kohustus, mis lasub põhimõtteliselt esmasel jäätmetekitajal või jäätmevaldajal.(7) Vastavalt artiklile 14 peab see isik kooskõlas põhimõttega „saastaja maksab“ kandma jäätmekäitluse kulud, kusjuures Euroopa Kohus on rõhutanud, et sellega mõeldakse isikut, kes on jäätmed tekitanud.(8)
41. Euroopa Kohus on seega sedastanud, et ELTL artikli 191 lõike 2 esimese lõigu ja jäätmedirektiivi artikli 15 viidatud „saastaja maksab“ põhimõte muutuks sisutühjaks, kui jäätmete tekkimisega seotud isikud vabaneksid direktiivis ette nähtud rahalistest kohustustest.(9)
42. See kaalutlus jäätmetekitajate kulude eest vastutamise kohta on tähtis ka rikkumiste eest karistamise kohustuse korral. Karistatud peab saama isik, kes on rikkumise põhjustanud. Niisiis on liikmesriigid kohustatud võtma asjakohaseid meetmeid nende isikute kindlakstegemiseks ning neile karistuste määramiseks. Põhikohtuasjas tuleb seega esmajärjekorras silmas pidada isikuid, kes on rikkumised toime pannud või nendeks korralduse andnud, ja kui võimalik, siis ka isikut, kellel oli rikkumiste ajal tegelik võim kinnisasja üle; nendeks isikuteks võivad olla ka surnud rentniku pärijad.
43. Ümberpöördult ei oleks põhimõttega „saastaja maksab“ kooskõlas, kui isikuid karistatakse rikkumiste eest, mille eest nad ei ole vastutavad.(10) See ei oleks ka vajalik ning rikuks proportsionaalsuse põhimõtet,(11) mida tuleb liidu õiguse rakendamisel järgida.(12) Seda põhimõtet järgitakse karistusmäära kohaldamisel harta artikli 49 lõike 3 tähenduses(13) ning seda nimetatakse sõnaselgelt ka jäätmedirektiivi artikli 36 lõike 2 teises lauses.
44. Kuna tegemist on karistusega, siis on lisaks tähtsad veel muud põhimõtted, nimelt karistuse seaduslikkus, nulla poena sine lege vastavalt harta artikli 49 lõike 1 esimesele lausele, ja süütuse presumptsioon, mis on sätestatud harta artikli 48 lõikes 1. Süütuse presumptsiooni on kätketud ka süü põhimõte nulla poena sine culpa, mis nõuab süülisust, seega vastutust rikkumise eest.(14)
45. Siiski tuleb arvestada ka asjaolu, et liikmesriikide ülesanne on täpsustada proportsionaalsuse põhimõtet ning „saastaja maksab“ põhimõtet üldiselt(15) ja eelkõige rikkumiste eest karistamise valdkonnas,(16) ning seetõttu on liikmesriikidele üldjuhul antud ulatuslik kaalutlusõigus. Selle kaalutlusõiguse kontrollimine on esmajoones liikmesriigi kohtute ülesanne.
2. Etteheite täpsustus
46. Selleks et tuvastada kinnisasja omaniku vastutust teiste isikute tegude eest rendile antud kinnisasjal, võib kontrollida karistusõiguses sätestatud kuriteos osalemise kategooriaid. Kõne alla tulevad näiteks kaastäideviimine, teole kihutamine, kaasaaitamine ning teo hõlbustamine või varjamine pärast teo toimepanekut. Siiski ei leidu pidepunkte selle kohta, et põhikohtuasjas oleks selliseid tuvastusi tehtud.
47. Pigem tuginetakse karistuse puhul ainult sellele, et TTK on kinnisasja omanik, kuid ta ei ole nimetanud kinnisasja tegelikku kasutajat ega kahtlusi välistaval viisil tõendanud, et tema ei ole rikkumiste eest vastutav.
48. Selles mõttes peab liikmesriigi kohus esmalt veenduma, kas Ungari õigus näeb kooskõlas karistuse seaduslikkuse põhimõttega, mis on sätestatud harta artikli 49 lõike 1 esimeses lauses, tegelikult ette kinnisasja omaniku asjaomase vastutuse.
49. Nagu on märgitud ka eelotsusetaotluses, ei pea selles nimetatud sättel, üldisi keskkonnakaitsenorme käsitleva 1995. aasta seaduse nr LIII § 102 lõikel 1 tingimata olema selline toime. Viidatud sätte kohaselt lasub vastutus keskkonnakahju või keskkonnariski eest solidaarselt isikutel, kes on pärast kahju tekkimist kõnealuse kinnisasja omanikud või valdajad (kasutajad) või selleks saavad.
50. See terminoloogia hõlmab tulevaste omanike ja kasutajate näol isikuid, kellel ei ole mingit vastutust varasemal ajal toimunud võimalike rikkumiste eest. Seoses kahjustuste parandamise või ohu vältimisega võib see keskkonnavastutuse direktiivist kaugemale ulatudes teatud tingimustel lubatud olla.(17) Käesoleval juhul ei ole siiski tegemist keskkonnakahju kõrvaldamise või keskkonnaohu vältimisega, vaid rikkumise eest karistamisega.
51. Siiski tuleb käesolevale eelotsusetaotlusele vastamisel lähtuda sellest, et Ungari õigus paneb kinnisasja omanikule sanktsioneeritava vastutuse kinnisasjal toime pandavate rikkumiste eest, kui kinnisasja omanik ei nimeta kinnisasja tegelikku kasutajat ega tõenda kahtlusi välistaval viisil, et tema ise vastutav ei ole.
52. Karistus põhineb järelikult ümberlükataval eeldusel.
3. Ümberlükatava eelduse lubatavus
53. Karistuste põhjendamiseks kasutatava ümberlükatava eelduse lubatavus tuleneb Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast, mis käsitleb EIÕK artikli 6 lõikes 2 sätestatud süütuse presumptsiooni põhimõtet. Kõnealune põhimõte nõuab, et karistusseadustes esinevate faktiliste või õiguslike eelduste korral jäädakse mõistlikkuse piiridesse, võttes arvesse rikkumise raskust ning tagades kaitseõigused.(18) Euroopa Kohus järgib seda kohtupraktikat.(19)
54. Kinnisasja omaniku solidaarvastutus kinnisasja kasutaja tegevuse eest põhineb kahel sambal, nimelt esiteks selgel eeldusel, et omanik vähemalt talub sellist tegevust või isegi lubab seda, ning teiseks tema omandiga seotud hoolsuskohustustel(20). Riiklik keskkonna- ja looduskaitse peainspektsioon väljendab seda oma väites põhimõttega „bonus et diligens pater familias“.
55. Eelkõige liikmesriikide kaalutlusõigust silmas pidades on selline kahekordne alus ilmselt kooskõlas „saastaja maksab“ põhimõttega, proportsionaalsuse põhimõttega ja süütuse presumptsiooniga. Nimelt oli põhikohtuasjas jäätmedirektiivi rikkumine võimalik vaid seetõttu, et TTK ei kasutanud nende rikkumiste takistamiseks oma omanikuõigusi.
56. Peale sellise eelduse olemasolu tuleb siiski rõhutada ka kaitseõigusi. Süüdistataval peab olema võimalus teda koormav eeldus ümber lükata.(21)
57. Ungari rõhutab, et vastavalt seaduse nr LIII § 102 lõikele 2 vabastatakse omanik solidaarvastutusest, kui ta nimetab kinnisasja tegeliku kasutaja ja kahtlusi välistaval viisil tõendab, et tema ise vastutav ei ole.
58. Riiklik keskkonna- ja looduskaitse peainspektsioon jõuab põhikohtuasjas järeldusele, et TTK ei täida kumbagi tingimust ega ole seega oma vastutuse eeldust ümber lükanud. TTK poolt nimetatud rentnik ei saanud kinnisasja tegelikult kasutada, kuna ta oli vahepeal surnud, samuti ei ole TTK kahtlusi välistaval viisil tõendanud, et ta ei olnud kinnisasjal toime pandud rikkumiste eest vastutav.
59. Riiklik keskkonna- ja looduskaitse peainspektsioon peab seda järeldust põhjendatuks, sest see tuleneb kinnisasja omaniku hoolsuskohustuste rikkumisest. Tema väitel ei ole TTK pikema aja vältel jälginud, mis tema kinnisasjal toimub.
60. Hoolsuskohustused peavad siiski olema proportsionaalsed ja eelkõige mõistlikud.(22) Proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt peab meede nimelt olema „meetmega taotletava eesmärgi suhtes sobiv, vajalik ja proportsionaalne“.(23) Mõistlikkuse nõue tuleneb seejuures selle kontrolli kolmandast sammust, nimelt kas meede, käesoleval juhul hoolsuskohustus, on sellega taotletava eesmärgi suhtes proportsionaalne või mõistlik.
61. Samal määral peab sellistele hoolsuskohustustele tugineva eelduse ümberlükkamine jääma ka mõistlikuks.
62. Niisiis peavad pädevad Ungari kohtud kriitiliselt hindama, kas kinnisasja omaniku vastutuse eelduse ümberlükkamisele esitatavad nõuded põhikohtuasjas on tõepoolest mõistlikud.
63. Põhikohtuasjas on eelkõige kaheldav, kas TTK sai üldse teha rohkem kui nimetada oma rentnik. Nimelt kaotas ta rendile andmisega tegeliku võimu kinnisasja üle. Sellest ajast alates oli rentnikul kohustus takistada kinnisasjal seaduserikkumiste toimepanekut. Seevastu ei ole ilmselge, kuidas oleks TTK saanud rikkumisi ära hoida.
64. Ilma muude pidepunktideta ei ole aga ka tingimata nõutav, et rendile antud rajatise omanik peab regulaarselt kontrollima, mis rajatises toimub. Juhul kui Ungari õigus ega rendileping ei näe ette teisiti, võib selline kontroll sageli juba rikkuda rentniku õigusi.
65. Ka rentniku surmast kui sellisest ei saa tingimata tuletada kaugemale ulatuvaid hoolsus- ja kontrollikohustusi. Nimelt tuleb lähtuda sellest, et kõigepealt asuvad rendilepingust tulenevaid õigusi ja kohustusi kasutama rentniku pärijad. Lisaks ei nähtu eelotsusetaotlusest, et TTK‑le pidi rentniku surm teada olema.
66. Põhikohtuasjas toimunud uurimise põhjal võib täheldada pidepunkte, mis põhjendavad kaugemale ulatuvaid hoolsuskohustusi ning seega suuremaid nõudeid omaniku vastutuse eelduse ümberlükkamisele. Sellel eesmärgil võiks uurida küsimust, kas rendi maksmist jätkati, ja kui seda tehti, siis kes oli maksja. Huvi võib pakkuda ka rentniku pärijate roll. Võimalik, et leitakse koguni viiteid sellele, et TTK sõlmis rendilepingu ainult näiliselt ja/või teadlikult variisikuga. Eelotsusetaotlus ei sisalda siiski sellekohaseid andmeid.
67. Juhul kui liikmesriigi kohus jõuab sellegipoolest järeldusele, et TTK ei lükanud oma vastutuse eeldust ümber, tuleb lõpuks täiendavalt märkida, et ka karistus peab olema proportsionaalne, see tähendab eelkõige mõistlik. Karistus peab niisiis vastama isiku individuaalse osa kaalukusele kahju tekitamises või hoolsuskohustuse rikkumises. Tavaliselt ei ole kinnisasja omaniku hoolsuskohustuse rikkumine seoses rendile antud kinnisasja tegeliku kasutaja käitumisega sama kaalukas, nagu on jäätmeõigusnormide otsene rikkumine. Seetõttu on ka eeldatava solidaarvastutuse korral keelatud määrata kinnisasja omanikule lihtsalt karistus jäätmeõigusnormide rikkumise eest.
68. Kokkuvõttes tuleb märkida, et jäätmedirektiivi artikli 36 lõikega 2, ELTL artikli 191 lõikes 2 sätestatud põhimõttega „saastaja maksab“, põhiõiguste harta artikli 49 lõikes 3 sätestatud proportsionaalse karistamise põhimõttega ja põhiõiguste harta artikli 48 lõikes 1 sätestatud süütuse presumptsiooniga ei ole vastuolus rendile antud kinnisasja omaniku mõistlik karistamine, mis põhineb seaduses sätestatud eeldusel, et kinnisasja omanik vastutab solidaarselt kinnisasja tegeliku kasutajaga jäätmeõigusnormide rikkumise eest kinnisasjal, kui põhimõtteliselt on seda eeldust võimalik mõistlike andmetega ümber lükata.
C. Rangemate kaitseeeskirjade kontseptsioon
69. Teine küsimus liikmesriikide õiguse kohta kehtestada rangemaid kaitsenorme esitatakse ainult juhuks, kui kinnisasja omaniku karistamine on vastuolus põhimõttega „saastaja maksab“.
70. Seda ei saa välistada juhul, kui Ungari õiguse kohaselt peaks olema võimalik omanikku karistada, kuigi ta esitas kõik andmed, mida saab temalt eeldatava vastutuse ümberlükkamiseks mõistlikult nõuda, või kui karistus on ebaproportsionaalne. Erinevalt keskkonnavastutuse direktiivist ei sisalda jäätmedirektiiv siiski ise sätteid liikmesriikide rangemate meetmete kohta, kuid vastavalt ELTL artiklile 193 ei takista õigusaktid, nagu seda on jäätmedirektiiv, liikmesriikidel säilitada või kasutusele võtta rangemaid kaitsemeetmeid.
71. Euroopa Kohus on varem ühel korral otsustanud, et proportsionaalsuse põhimõtet ei kohaldata liikmesriikide rangematele kaitsemeetmetele.(24) Selle põhjal võiks teha järelduse, et jäätmedirektiivi artikli 36 lõikest 2 kaugemale ulatuvad karistused on ELTL artikli 193 alusel põhjendatud.
72. Rangemate kaitsemeetmete kehtestamise õigust piiravad igal juhul liidu asjaomase õigusnormi eesmärgid, mida liikmesriigid ei või õõnestada.(25) Jäätmedirektiivi artikli 36 lõige 2 näeb sõnaselgelt ette, et jäätmeõigusnormide rikkumise eest määratavad karistused peavad olema proportsionaalsed. „Rangemaid“ karistusi käsitlevad sätted, mis põhinevad ebaõiglastel nõuetel või nõuavad ebaproportsionaalseid karistusi, ei oleks sellega kooskõlas.
73. Seega ei saa liikmesriigid tugineda ELTL artiklile 193, et määrata jäätmeõigusnormidest tulenevate kohustuste rikkumise eest karistusi, mis põhinevad ebamõistlikel nõuetel või on ebaproportsionaalsed.
74. Eelnevale tuginedes teen ettepaneku vastata eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1. Direktiiv 2004/35/EÜ keskkonnavastutusest keskkonnakahjustuste ärahoidmise ja parandamise kohta ei ole kohaldatav keskkonnaõigusest tulenevate kohustuste rikkumise eest karistuste määramisele ega õhu saastamisele, mis ei kahjusta kaitsealuseid liike ja looduslikke elupaiku, veevarusid või pinnast.
2. Direktiivi 2008/98/EÜ, mis käsitleb jäätmeid, artikli 36 lõikega 2, ELTL artikli 191 lõikes 2 sätestatud põhimõttega „saastaja maksab“, põhiõiguste harta artikli 49 lõikes 3 sätestatud proportsionaalse karistamise põhimõttega ja põhiõiguste harta artikli 48 lõikes 1 sätestatud süütuse presumptsiooniga ei ole vastuolus rendile antud kinnisasja omaniku mõistlik karistamine, mis põhineb seaduses sätestatud eeldusel, et kinnisasja omanik vastutab solidaarselt kinnisasja tegeliku kasutajaga jäätmeõigusnormide rikkumise eest kinnisasjal, kui põhimõtteliselt on seda eeldust võimalik mõistlike andmetega ümber lükata.
3. Liikmesriigid ei saa tugineda ELTL artiklile 193, et määrata jäätmeõigusnormidest tulenevate kohustuste rikkumise eest karistusi, mis põhinevad ebamõistlikel nõuetel või on ebaproportsionaalsed.
1 – Algkeel: saksa.
2 – Vt kohtuotsused, 29.4.1999, Standley jt (C‑293/97, EU:C:1999:215); 7.9.2004, Van de Walle jt (C‑1/03, EU:C:2004:490); 24.6.2008, Commune de Mesquer (C‑188/07, EU:C:2008:359); 16.7.2009, Futura Immobiliare jt (C‑254/08, EU:C:2009:479); 9.3.2010, ERG jt (C‑378/08, EU:C:2010:126); ERG jt (C‑379/08 ja C‑380/08, EU:C:2010:127) ja 4.3.2015, Fipa Group jt (C‑534/13, EU:C:2015:140).
3 – Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta direktiiv 2004/35/EÜ keskkonnavastutusest keskkonnakahjustuste ärahoidmise ja parandamise kohta (ELT 2004, L 143, lk 56; ELT eriväljaanne 15/08, lk 357).
4 – Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. novembri 2008. aasta direktiiv 2008/98/EÜ, mis käsitleb jäätmeid ja millega tunnistatakse kehtetuks teatud direktiivid (ELT 2008, L 312, lk 3).
5 – Vt kohtuotsused, 9.3.2010, ERG jt (C‑378/08, EU:C:2010:126, punkt 46), ERG jt (C‑379/08 ja C‑380/08, EU:C:2010:127, punkt 39) ja 4.3.2015, Fipa Group jt (C‑534/13, EU:C:2015:140, punkt 42).
6 – Vt hiljutised kohtuotsused, 11.2.2015, Marktgemeinde Straßwalchen jt (C‑531/13, EU:C:2015:79, punkt 37) ja 13.10.2016, M. ja S. (C‑303/15, EU:C:2016:771, punkt 16). Vt ka kohtuotsus, 26.9.2013, Texdata Software (C‑418/11, EU:C:2013:588, punktid 43–46).
7 – Kohtuotsus, 7.9.2004, Van de Walle jt (C‑1/03, EU:C:2004:490, punkt 56).
8 – Kohtuotsused, 7.9.2004, Van de Walle jt (C‑1/03, EU:C:2004:490, punkt 58) ja 24.6.2008, Commune de Mesquer (C‑188/07, EU:C:2008:359, punkt 71).
9 – Kohtuotsus, 24.6.2008, Commune de Mesquer (C‑188/07, EU:C:2008:359, punkt 72).
10 – Vt kohtuotsus, 29.4.1999, Standley jt (C‑293/97, EU:C:1999:215, punkt 51).
11 – Kohtuotsus, 29.4.1999, Standley jt (C‑293/97, EU:C:1999:215, punktid 51 ja 52).
12 – Kohtuotsus, 9.3.2010, ERG jt (C‑379/08 ja C‑380/08, EU:C:2010:127, punkt 86).
13 – Vt kohtuotsus, 28.7.2016, JZ (C‑294/16 PPU, EU:C:2016:610, punkt 42).
14 – Vt kohtuotsused, 18.11.1987, Maizena jt (137/85, EU:C:1987:493, punkt 15) ja 11.7.2002, Käserei Champignon Hofmeister (C‑210/00, EU:C:2002:440, punkt 35 ja 44). Vt ka minu ettepanek kohtuasjas Schenker jt (C‑681/11, EU:C:2013:126, punktid 40 ja 41).
15 – Kohtuotsused, 16.7.2009, Futura Immobiliare jt (C‑254/08, EU:C:2009:479, punktid 48, 52 ja 55) ja 9.3.2010, ERG jt (C‑378/08, EU:C:2010:126, punkt 55).
16 – Kohtuotsus, 23.10.2007, komisjon vs. nõukogu (C‑440/05, EU:C:2007:625, punkt 70), vt ka ELL artikli 83 lõige 2.
17 – Vt minu ettepanek kohtuasjas Fipa Group jt (C‑534/13, EU:C:2014:2393, punkt 60 ja 61) ja kohtuasjas ERG jt (C‑378/08 ning C‑379/08 ja C‑380/08, EU:C:2009:650, punktid 130–138).
18 – Euroopa Inimõiguste Kohtu otsused, 7.10.1988, Salabiaku vs. Prantsusmaa (10519/83, CE:ECHR:1988:1007JUD001051983, § 28), 25.9.1992, Pham Hoang vs. Prantsusmaa (13191/87, CE:ECHR:1992:0925JUD001319187, § 33) ja 30.3.2004, Radio France jt vs. Prantsusmaa (53984/00, CE:ECHR:2004:0330JUD005398400, § 24).
19 – Kohtuotsused, 23.12.2009, Spector Photo Group ja Van Raemdonck (C‑45/08, EU:C:2009:806, punkt 43). Vt juba kohtuotsus, 10.7.1990, Hansen (C‑326/88, EU:C:1990:291, punkt 19).
20 – Vt Euroopa Inimõiguste Kohtu otsus, 30.3.2004, Radio France jt vs. Prantsusmaa (53984/00, CE:ECHR:2004:0330JUD005398400, § 24).
21 – Kohtuotsus, 23.12.2009, Spector Photo Group ja Van Raemdonck (C‑45/08, EU:C:2009:806, punkt 44). Vt ka kohtuotsused, 16.7.2009, Rubach (C‑344/08, EU:C:2009:482, punkt 33); 8.5.2013, Eni vs. komisjon (C‑508/11 P, EU:C:2013:289, punkt 50); 5.3.2015, komisjon jt vs. Versalis jt (C‑93/13 P ja C‑123/13 P, EU:C:2015:150, punkt 46) ja 21.1.2016, Eturas jt (C‑74/14, EU:C:2016:42, punkt 41).
22 Vt selle kohta kohtuotsused, 21.12.2011, Vlaamse Oliemaatschappij, C‑499/10, EU:C:2011:871, punktid 24–26), ja 2.6.2016, Kapnoviomichania Karelia (C‑81/15, EU:C:2016:398, punktid 50, 52 j 53).
23 – Vt minu ettepanek kohtuasjas G4S Secure Solutions (C‑157/15, EU:C:2016:382, punkt 98), mis tugineb Prantsuse Conseil constitutionnel’ i otsustele nr 2015‑527 QPC, 22.12.2015 (FR:CC:2015:2015.527.QPC, punktid 4 ja 12) ja nr 2016‑536 QPC, 19.2.2016 (FR:CC:2016:2016.536.QPC, punktid 3 ja 10); sellega sarnane Prantsuse Conseil d’État’ kohtuotsus nr 317827, 26.10.2011 (FR:CEASS:2011:317827.20111026); vt ka Saksamaa Liitvabariigi konstitutsioonikohus, BVerfGE 120, 274, lk 318 ja 319. (DE:BVerfG:2008:rs20080227.1bvr037007, punkt 218).
24 – Kohtuotsus, 14.4.2005, Deponiezweckverband Eiterköpfe (C‑6/03, EU:C:2005:222, punkt 63). Vt siiski kohtuotsus, 9.3.2010, ERG jt (C‑379/08 ja C‑380/08, EU:C:2010:127, punktid 66 ja 86).
25 – Kohtuotsused, 9.3.2010, ERG jt (C‑379/08 ja C‑380/08, EU:C:2010:127, punkt 66); 21.7.2011, Azienda Agro-Zootecnica Franchini ja Eolica di Altamura (C‑2/10, EU:C:2011:502, punkt 50) ja 26. 2.2015, ŠKO-Energo (C‑43/14, EU:C:2015:120, punkt 25). Vt ka minu ettepanek kohtuasjades ERG jt (C‑378/08 ning C‑379/08 ja C‑380/08, EU:C:2009:650, punktid 96–115).

matches:
kohus
§ 102
§ 27
§34
kohus
kohus
Kohus
Kohus
kohus
Kohus
Kohus
kohus
§ 102
Kohus
§ 102
kohus
Kohus
§ 28
§ 33
§ 24
§ 24


Meeskond - Tartu Autokool Selge - A, B, C, D kategooria juhiload
Tiit alustas bussijuhina. Kuna liiklus nõudis juba eelmisel sajandil korrastamist, siis saigi käsi antud sõiduõpetaja ametile. Tiit on raudvara teoorialoengute kokkupanemisel ja e-koolis õppematerjalide koostamisel. Pikk staaz annab õpetamisel kindlustunde, mis kajastub õpilaste edukuses riiklike eksamite läbimisel. Tiit vastab Liiklusseadus § 118 lõikes 1 sätestatud mootorsõidukijuhi õpetajad nõuetele.
+372 56 627 327
Aimar Põldoja
Aimar on asjalik ja eriti sõbralik sõiduõpetaja! Ta vastab Liiklusseadus § 118 lõikes 1 sätestatud mootorsõidukijuhi õpetajad nõuetele.
+372 5281578
Elari on laialdaste kogemustega autojuht, kes on saanud karastust nii Eestis kui ka mujal Euroopas aastast 1996. Selge Autokoolis töötab 2016 aasta aprillist. Ei ole häid või halbu õpilasi, vaid vaja on rohkem teha koostööd. Elari on kannatlik ja saab hästi hakkama erinevate inimtüüpidega. Oma töös on kohusetundlik ja täpne. Annab endast parima, et õpilastest saaksid head autojuhid. Ta vastab Liiklusseadus § 118 lõikes 1 sätestatud mootorsõidukijuhi õpetajad nõuetele.
+372 57 570 157
Veiko Zirna
Veiko alustas tööd Selge Autokoolis 2014 aasta augustis. Ameti omandas ta Eesti Maaülikoolis. Läbitud libedasõidu, pimeda aja sõidu ja säästliku sõidu koolitus. Ta annab teoorialoenguid ja õppesõite.Veiko on jutukas, sõbralik ja rahulik. Õpetajana usub, et hea sõna saavutab tulemuse kiiremini kui karm käsk. Veiko vastab Liiklusseadus § 118 lõikes 1 sätestatud mootorsõidukijuhi õpetajad nõuetele. Veiko vastab Liiklusseadus § 118 lõikes 1 sätestatud mootorsõidukijuhi õpetajad nõuetele.
+372 56 564 785
Madis Ütt
+372 50 23 568
Hillar Loorits
Sõiduõpe automaatkäigukastiga
Ei leidu kahte ühesugust juhti. Ühed armastavad väljakutseid, teised vajavad aeg-ajalt väikest julgustust ja head sõna. Ühed arvavad, et on sündinud juhid, teised aga hoiaksid pigem roolist eemale. Ei ole tähtis, milline on Sinu taust, Sa vajad sõiduõpetajat, kes oskab arvestada Sinu eripära ja eelnevat ettevalmistust ning vastavalt sellele leida teile mõlemale sobiv lähenemisviis õppesõitude sujuvaks laabumiseks. Hillar vastab Liiklusseadus § 118 lõikes 1 sätestatud mootorsõidukijuhi õpetajad nõuetele.
+372 52 205 86
Merily Viljak
+372 52 14 596


Õpilaste sõidusoodustuse andmise kord Puhja vallas – Riigi Teataja
Õpilaste sõidusoodustuse andmise kord Puhja vallas
Õpilaste sõidusoodustuse andmise kord Puhja vallas - sisukord
§ 5 Kuludokumentid (sõidupiletite) alusel sõidukulutuste hüvitamise tingimused
RT IV, 04.06.2015, 40
Vastu võetud 27.05.2015 nr 5
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lg 1, § 22 lg 1 p 5 ja p 37, põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 49 lg 3, Eesti Vabariigi haridusseaduse § 7 lg 2 p 8 alusel.
(1) Määrusega reguleeritakse üldhariduskooli (välja arvatud riigikooli) statsionaarses õppes õppivatele õpilastele, kelle elukoha aadressiandmetena on Eesti rahvastikuregistrisse kantud Puhja vald, sõidusoodustuse andmine ning sõidukulutuste hüvitamine.
(2) Sõidusoodustust võimaldatakse õppeperioodi vältel 1. septembrist kuni 30. juunini, v.a koolivaheaegadel.
1) sõidusoodustus Tartumaa avalikel bussiliinidel bussisõitu võimaldava sõidukaardi alusel;
2) sõidukulutuste hüvitamine kuludokumentide (sõidupiletite) alusel.
(1) Sõidukaarti või tehtud sõidukulude hüvitamist kuludokumentide (piletite) alusel sõiduks kooli ja koolist koju on õppeaasta jooksul õigustatud saama üldhariduskooli (välja arvatud riigikooli) statsionaarses õppes õppivad õpilased.
(2) Taotlejal on õigus saada ainult ühte liiki sõidusoodustust.
(3) Puhja valla territooriumil asuvas koolis õppivatele õpilastele võimaldatakse alalisest elukohast õppeasutusse ja tagasi sõiduks sõidusoodustust 100% ulatuses.
(4) Väljaspool Puhja valda põhiharidust omandavatele õpilastele sõidukulusid ei hüvitata, välja arvatud kui õpilane õpib nõustamiskomisjoni soovitusel erivajadustega õpilaste koolis, sel juhul antakse sõidusoodustust 100 % ulatuses arvestusega üks edasi-tagasi sõit päevas kuni viie päeva ulatuses nädalas.
(5) Gümnaasiumides (välja arvatud riigigümnaasiumides) õppivatele Puhja valla õpilastele antakse sõidusoodustust 100 % ulatuses arvestusega üks edasi-tagasi sõit päevas kuni viie päeva ulatuses nädalas.
(6) Erandjuhtumid, mida ei ole loetletud käesolevas korras, lahendab Puhja Vallavalitsus kirjaliku avalduse alusel.
(1) Tartumaa avalikel bussiliinidel bussisõitu võimaldava sõidukaardi taotlemiseks:
1) esitab esimesse klassi õppima asuva õpilase vanem või eestkostja Puhja valla koolile andmed õpilase nime, isikukoodi, klassi ja sõidumarsruudi kohta;
2) esitab kooli ja/või elukohta vahetanud õpilase vanem või eestkostja Puhja valla koolile andmed õpilase nime, isikukoodi, klassi ja sõidumarsruudi kohta.
(2) Puhja valla koolis õppivatele õpilastele antava sõidusoodustuse saamiseks esitab Puhja valla kool Puhja vallavalitsusele (edaspidi vallavalitsus) iga aasta 1. septembriks elukohast õppeasutusse ja tagasi sõiduks bussitransporti kasutavate õpilaste nimekirja, kuhu kantakse õpilase ees- ja perekonnanimi, isikukood ning kooli- ja tagasisõidu algus- ja lõpp-peatus. Vallavalitsuse lastekaitsetöötaja edastab õpilaste andmed teenuse osutajale.
(3) Puhja valla koolis õppivatele õpilastele kehtib tasuta sõiduõigus õppeperioodil kooli poolt väljastatud elektroonilise sõidukaardi esitamisel.
(4) Õpilase koolist väljaarvamisel teavitab valla õppeasutus hiljemalt 7 tööpäeva jooksul väljaarvamise päevast arvates sellest vallavalitsuse lastekaitsetöötajale, kes edastab info teenuse osutajale ning õpilase sõiduõigus kaotab kehtivuse.
§ 5. Kuludokumentid (sõidupiletite) alusel sõidukulutuste hüvitamise tingimused
(1) Sõidusoodustuste taotlemiseks esitab lapsevanem, eestkostja, hooldaja või õpilane vormikohase avalduse koos sõidupiletitega Puhja Vallavalitsuse kantseleisse kulutuste tegemisele järgneva kuu kümnendaks kuupäevaks.
(2) Avaldus täidetakse iga õpilase kohta eraldi.
(3) Kuludokumendid (sõidupiletid), mis esitatakse vallavalitsusele, peavad olema selgesti loetavad. Vanemaid kui eelmise kalendrikuu sõidupileteid ei hüvitata.
(4) Hüvitis kantakse taotluse esitamise kuu kahekümnendaks kuupäevaks taotluses märgitud õpilase, vanema või eestkostja pangakontole vallavalitsuse korralduse alusel.
(1) Sõidusoodustus taotlemisega seonduvate dokumentide vormid kinnitab vallavalitsus.
(2) Tunnistada kehtetuks Puhja Vallavolikogu 30.05.2001 määrus nr 32 "Õpilaste sõidusoodustuse määramise ja väljamaksmise korra kinnitamine Puhja vallas" ja Puhja Vallavolikogu 27.10.2004 määrus nr 6 "Muudatused õpilaste sõidusoodustuse määramise ja väljamaksmise korras".
(3) Määrus jõustub 1. septembril 2015. a.


Kultuur algab minust enesest
Avalik teaveAjaluguVabad töökohadKool kiidab 2016/17
Spordisaavutused 2016/17
StatistikaProjektid
Projektid 2015/16Ettevõtluspäev 2015
Kooli parimad sportlased
ArstikabinetRaamatukoguToitlustamineKriisiabi ning nõustamine
Lõpupiltide galerii
Kooliaasta kalender 2016/17 TunnijaotusplaanTunniplaanLoovtööEksamid ja tasemetöödÕpiabiÕpiabi ajaplaanÕppematerjalidOlümpiaadid
Vastuvõtt kooli Avalduste blanketidTugiteenusedToitlustamineÕpiabi
JuhtkondÕpetajadÕpilased Tervisenõukogu
Tervisenõukogu ettevõtmised 2016-17 õa
HoolekoguÕpilasesindusVilistlased
Õppekava ja ainekavadÕppenõukogu protokollid
PõhimäärusTegevuskavaKodukordEvakuatsiooni juhend
Huviringid 2016/17 õaÕpilasesindusMöödunud õppeaasta tegemistest
Kooli töötajaleKontaktandmed
Viimati uuendatud: 01 Juuli 2015	Kirjutas administraator	Tallinna Merekalda Kooli põhimäärus
Tallinna Linnavalitsus 21.05.2014 määrus number 43 [RT IV, 03.06.2014, 3] Jõustumine:
Redaktsiooni kehtivus:
01.09.2014 - ... [RT IV, 03.06.2014, 3]
Tallinn 21. mai 2014 nr 43
Tallinna Merekalda Kooli põhimäärus
Määrus kehtestatakse põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 66 lg 2 ja Tallinna põhimääruse § 52 lg 7 ning Tallinna Linnavolikogu 2. detsembri 2010 määruse nr 60 „Põhikooli- ja gümnaasiumiseaduses kooli pidaja pädevusse antud ülesannete osaline delegeerimine Tallinna Linnavalitsusele ja Tallinna Haridusameti juhatajale“ § 1 ja 20. märtsi 2014 otsuse nr 54 „Lasnamäe Üldgümnaasiumi ümberkorraldamine Tallinna Merekalda Kooliks” p 3 alusel.
Kooli nimetus on Tallinna Merekalda Kool (edaspidi kool).
Kool asub Tallinnas. Kooli postiaadress on Läänemere tee 31, 13914 Tallinn.
Koolil on Tallinna suure vapi kujutise ja oma nimetusega pitsat ning sümbol.
(1) Kooli põhimääruse kehtestab Tallinna Linnavalitsus (edaspidi linnavalitsus) ametiasutuse ettepanekul.
2. peatükk ÕPPE JA KASVATUSE KORRALDUS
§ 6. Hariduse liik ja tase
(2) Koolis omandatava hariduse tase on põhiharidus.
(1) Kool koostab põhikooli riikliku õppekava alusel kooli õppekava, mis on koolis õpingute alusdokument.
(2) Õppeveerandi jooksul läbitavad peamised teemad, vajalikud õppevahendid, hindamise korraldus ja planeeritavad üritused tehakse õpilastele teatavaks õppeveerandi algul.
§ 12. Hariduslike erivajadustega õpilaste klassid
(1) Koolis tegutsevad eripedagoogilist või logopeedilist abi osutavad õpiabirühmad.
(2) Koolis tegutsevad nii õpi- kui ka kasvatusraskustega õpilaste klassid.
(3) Ametiasutuse juhataja nõusolekul võib direktor moodustada hariduslike erivajadustega õpilaste klasse ja rühmi, mida põhimääruses sätestatud ei ole.
(4) Hariduslike erivajadustega õpilaste klassis ja rühmas õppe ja kasvatuse korraldamisel ning õpilaste klassi või rühma vastuvõtmisel või üleviimisel ning klassist või rühmast väljaarvamisel lähtutakse haridus- ja teadusministri kehtestatud tingimustest ja korrast.
(2) Raamatukogu teenindab kõiki kooli õpilasi, õpetajaid ja teisi töötajaid ning vanemaid, välja arvatud lugejad, kellelt on võetud raamatukogu kasutamise eeskirja kohaselt raamatukogu kasutamise õigus.
(3) Raamatukogu lugejateeninduse korraldus ning lugeja õigused ja kohustused sätestatakse kooli direktori kinnitatud raamatukogu kasutamise eeskirjas.
(1) Kool võib korraldada õppekavaväliste tasuta ja tasuliste ringide, kursuste ja stuudiote ning pikapäevarühmade tegevust ning organiseerida üritusi.
(2) Õppekavavälise tegevuse kulusid võib katta õppekavavälises tegevuses osalejate kaasrahastamisel. Hinnad kehtestatakse ametiasutuse juhataja käskkirjaga Tallinna õigusaktides kehtestatud korras.
(3) Õpilasel on õigus kasutada õppekavavälises tegevuses tasuta oma kooli rajatisi, ruume, raamatukogu, õppe-, spordi-, tehnilisi ja muid vahendeid kooli kodukorra alusel.
3. peatükk ÕPILASTE JA VANEMATE ÕIGUSED JA KOHUSTUSED
2) õppida arengut toetavas keskkonnas;
3) saada tugispetsialisti(de) teenust;
5) kuuluda õpilasesindusse ja seda valida;
8) saada õppeveerandi algul teavet õppeveerandi jooksul läbitavatest peamistest teemadest, vajalikest õppevahenditest, hindamise korraldusest ja planeeritavatest üritustest;
(2) Õpilasel ja vanemal on õigus saada koolist teavet ja selgitusi koolikorralduse ja hinnete ning õpilase õiguste ja kohustuste kohta.
1) osalema kooli päevakavas või individuaalses õppekavas ette nähtud õppes ja täitma õpiülesandeid;
2) esitama koolile oma kontaktandmed ja teavitama kooli nende muutustest;
5) tegema kooliga koostööd;
(1) Kooli õpilaskonnal on õigus õpilaselu küsimusi otsustada ja õpilaselu korraldada iseseisvalt, kooskõlas seaduste ja seaduse alusel antud õigusaktidega.
4. peatükk KOOLITÖÖTAJATE ÕIGUSED JA KOHUSTUSED
Koolitöötajad on direktor, õppealajuhataja, õpetajad, tugispetsialistid, teised õppe- ja kasvatusalal töötavad isikud ning muud töötajad.
Koolitöötajate koosseisu kinnitab kooli eelarve piires direktor.
(1) Õpetaja põhiülesanne on toetada iga õpilase arengut ning aidata õpilasel kujundada huvi- ja võimetekohast õpiteed. Õpetaja ametialane kohustus on arendada oma kutseoskusi ja olla kursis haridusuuendustega.
(2) Kooli teenindava personali ülesanne on tagada kooli häireteta tegevus ja heaperemehelik majandamine ning linnavara korrasolek.
§ 21. Konkursi korraldamine
Õppealajuhataja, õpetajate, tugispetsialistide ning teiste õppe- ja kasvatusalal töötavate isikute ametikohtade täitmiseks korraldab direktor avaliku konkursi.
5. peatükk KOOLIELU JUHTIMINE
(1) Kooli juhib direktor, kelle kinnitab Tallinna õigusaktides kehtestatud korras ametisse ja vabastab ametist linnavalitsus linnapea ettepanekul. Direktoriga sõlmib töölepingu ja täidab teisi tööandja õigusi ja kohustusi linnapea või tema volitatud ametiisik.
1) korraldab kooli valduses oleva vara valdamist, kasutamist ja käsutamist, juhib kooli õppe- ja kasvatus- ning majandustegevust ning vastutab nende tulemuslikkuse eest, vastutab kooli üldseisundi ja arengu, linnavara säilimise ning eelarvevahendite õiguspärase ja otstarbeka kasutamise eest kooli eelarve piires;
2) tegutseb kooli nimel ja esindab kooli ilma lisavolitusteta kõigis riigi- ja omavalitsusorganites ja -asutustes ning suhetes teiste juriidiliste ja füüsiliste isikutega, v.a juhul, kui riigi või Tallinna õigusaktid sätestavad teisiti;
3) teeb tehinguid linna nimel põhimääruses sätestatud ülesannete täitmiseks koolile linna eelarves selleks ette nähtud kulutuste piires ning tagab eelarves kavandatud tulude täitmise ja laekumise;
4) tagab kooli eelarve projekti koostamise ja selle esitamise koos hoolekogu arvamusega ametiasutusele linna õigusaktides kehtestatud korras; jälgib pidevalt eelarve täitmist ja vajaduse korral esitab ametiasutusele eelarve muutmise ettepanekuid;
5) vastutab kooli arengukava koostamise ja elluviimise eest;
6) kehtestab kooli õppekava;
7) kehtestab kooli päevakava ja kodukorra;
8) valmistab ette kooli vastuvõtu tingimuste ja korra eelnõu ning esitab selle kehtestamiseks ametiasutuse juhatajale;
9) teeb isiku õpilaste nimekirja arvamise ja õpilase koolist väljaarvamise otsuseid;
10) korraldab tugispetsialisti(de) teenuse rakendamist;
11) kehtestab arenguvestluse korraldamise tingimused ja korra, esitades selle enne arvamuse andmiseks õppenõukogule ja hoolekogule;
12) moodustab pikapäevarühma ja kehtestab selle töökorralduse ja päevakava, teeb otsuse õpilase pikapäevarühma vastuvõtmise ja sealt väljaarvamise kohta;
13) kehtestab hädaolukorra lahendamise plaani, korraldab õpilaste ja koolitöötajate kaitse hädaolukorras;
14) määrab haridusliku erivajadusega õpilaste õppe koordineerija;
15) kutsub kokku vanemate koosoleku;
16) kehtestab kooli sisehindamise korra;
17) vastutab kooli teenindavale raamatupidamisüksusele tööks vajalike dokumentide ja informatsiooni õigeaegse edastamise eest;
18) tagab ametiasutuse otsuste ja ülesannete täitmise;
19) sõlmib koolitöötajatega töölepingud, kinnitab nende ametijuhendid ja teostab teisi tööandja õigusi ja kohustusi vastavuses töösuhteid reguleerivate õigusaktidega;
20) kinnitab koolitöötajate koosseisu ja kehtestab töö tasustamise alused (töötasujuhendi) riigi ja Tallinna õigusaktides sätestatud korras;
21) kehtestab kooli asjaajamiskorra ja muud töökorraldusdokumendid;
22) tagab riigi ja Tallinna õigusaktide ning lepingutega ette nähtud aruannete koostamise ja esitamise;
23) annab oma pädevuse piires kooli tegevuse korraldamiseks käskkirju ning kontrollib nende täitmist;
24) korraldab õpilaste suhtes kohaldatavate tugimeetmete rakendamise põhikooli- ja gümnaasiumiseaduses sätestatud tingimustel ja korras;
25) kinnitab õpilasesinduse põhimääruse;
26) korraldab kooli saabunud märgukirjade, selgitustaotluste ja teabenõuete lahendamist;
27) täidab teisi seadusega või seaduse alusel antud õigusaktidega talle pandud ülesandeid.
(1) Kooli hoolekogu on alaliselt tegutsev organ, mille koosseis kinnitatakse ametiasutuse juhataja käskkirjaga.
(3) Hoolekogu annab arvamuse:
2) kooli põhimääruse kehtestamise ja muutmise kohta;
3) kooli vastuvõtu tingimuste ja korra eelnõu kohta;
4) arenguvestluse korraldamise tingimuste ja korra eelnõu kohta;
5) kooli kodukorra kehtestamise ja muutmise kohta;
6) sisehindamise korra kohta;
7) kooli eelarve projekti kohta;
8) kooli ümberkorraldamise ja tegevuse lõpetamise kohta.
(4) Hoolekogu osaleb kooli arengukava ettevalmistamisel ning annab selle kohta enne kinnitamist oma arvamuse.
(5) Hoolekogu annab nõusoleku haridus- ja teadusministri kehtestatud koolivaheaegade muutmiseks.
(6) Hoolekogu annab hinnangu huvitegevuse ja pikapäevarühma vajaduse ja töökorralduse kohta.
(7) Hoolekogu kehtestab kooli õppealajuhataja, õpetajate, tugispetsialistide ning teiste õppe- ja kasvatusalal töötavate isikute ametikohtade täitmiseks korraldatava konkursi läbiviimise korra.
(8) Hoolekogu täidab teisi seadusega või seaduse alusel antud õigusaktidega talle pandud ülesandeid ning teeb ametiasutuse juhatajale ettepanekuid kooliga seotud küsimuste paremaks lahendamiseks.
(9) Direktor on hoolekogu ees aruandekohustuslik.
(2) Õppenõukogu liikmed on kooli direktor, õppealajuhataja, õpetajad, tugispetsialistid ja teised direktori nimetatud isikud. Õppenõukogu tegevusse kaasatakse õpilasesinduse esindaja.
(1) Kool on linnavara valitsema volitatud asutus, kelle valdusesse on ametiasutus andnud oma valitsemisel oleva vara.
(2) Kool kasutab oma valduses olevat linnavara sihtotstarbeliselt oma ülesannete täitmiseks. Kool võib oma valduses oleva linnavaraga teha tehinguid üksnes Tallinna õigusaktides kehtestatud korras. Kooli valduses oleva linnavara üle peetakse arvestust Tallinna õigusaktides kehtestatud korras.
(3) Kool võib sihtasutustelt, äriühingutelt, mittetulundusühingutelt ja üksikisikutelt vastu võtta eraldisi ja annetusi, mis võetakse arvele riigi ja Tallinna õigusaktides kehtestatud korras. Eraldistest ja annetustest peab kool teavitama ametiasutust ning tagama nende kasutamise arvestuse.
(4) Ametiasutuse juhataja kinnitab kooli eelarve, lähtudes linnavolikogu kinnitatud linna eelarvest ja kooli ettepanekust. Kooli kulud kaetakse eelarve alusel.
(5) Koolil on õigus osutada tasulisi teenuseid, mille hinnad kehtestatakse riigi ja Tallinna õigusaktides sätestatud korras.
(2) Haldusjärelevalvet kooli õppe- ja kasvatustegevuse üle teostab Haridus- ja Teadusministeerium või haridus- ja teadusministri ülesandel Harju maavanem.
8. peatükk ÜMBERKORRALDAMINE JA TEGEVUSE LÕPETAMINE
(1) Kooli korraldab ümber ja kooli tegevuse lõpetab ametiasutuse ettepanekul linnavolikogu otsuse alusel linnavalitsus riigi ja Tallinna õigusaktides ette nähtud korras.
Määrusega tunnistatakse kehtetuks Tallinna Linnavalitsuse 23. märtsi 2011 määrus nr 47 „Lasnamäe Üldgümnaasiumi põhimäärus”.
Määrus jõustub 1. septembril 2014.
1. juunil Laagna teel liikluskorralduse muudatus	Kevadkontsert	Loonatarga ring	OLULINE
10.07 - 05.08 on kooli kantselei suletud 06.08 - 31.08 kooli kantseleiavatud kell 9 - 15
Kalender VALIK LINKE
Koolide infosüsteem EKIS
Koolielu portaal eesti.ee
KAE Kool - matemaatika ja
programmeerimise videod ja harjutused
Õpiveeb - Muuda õppimine huvitavaks
Menüü 05.06 - 09.06
15.45 - 16.30 Söögivahetunnid:
10:40 - 11:00 -
3. - 6. kl õpilased
11:45 - 12:05 - 7. - 9. kl õpilased Koolivaheajad
Koolivaheajad	Kooli andmed Kärberi 9
Kantselei tel: 636 6091
Reg nr: 75016823
merekalda[ät]merekalda.edu.ee Asukoht kaardil You are here: Home Dokumendid Kooli dokumendid Põhimäärus