text:
„Direktiivid 2000/43/EÜ, 2000/78/EÜ ja 2006/54/EÜ — Võrdne kohtlemine töö saamisel ja kutsealale pääsemisel — Töötaja, kes väidab usutavalt, et ta täidab töökuulutuses esitatud nõuded — Selle töötaja õigus saada teavet selle kohta, kas tööandja võttis tööle teise töölesoovija”
Kohtuasjas C-415/10,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Bundesarbeitsgerichti (Saksamaa) 20. mai 2010. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 20. augustil 2010, menetluses
koosseisus: koja esimees J. N. Cunha Rodrigues, kohtunikud U. Lõhmus, A. Rosas (ettekandja), A. Arabadjiev ja C. G. Fernlund,
G. Meister, esindaja: Rechtsanwalt R. Wißbar,
Speech Design Carrier Systems GmbH, esindaja: Rechtsanwältin U. Kappelhoff,
Euroopa Komisjon, esindaja: V. Kreuschitz,
Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 29. juuni 2000. aasta direktiivi 2000/43/EÜ, millega rakendatakse võrdse kohtlemise põhimõte sõltumata isikute rassilisest või etnilisest päritolust (EÜT L 180, lk 22; ELT eriväljaanne 20/01, lk 23), artikli 8 lõike 1, nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (EÜT L 303, lk 16; ELT eriväljaanne 05/09, lk 79), artikli 10 lõike 1 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta direktiivi 2006/54/EÜ meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta tööhõive ja elukutse küsimustes (ELT L 204, lk 23) artikli 19 lõike 1 tõlgendamist.
Taotlus esitati G. Meisteri ja Speech Design Carrier Systems GmbH (edaspidi „Speech Design”) vahelises kohtuvaidluses, mille ese on diskrimineerimine soo, vanuse ja etnilise päritolu tõttu, mis G. Meisterile töölevõtmise menetluses väidetavalt osaks sai.
Direktiiv 2000/43
Direktiivi 2000/43 põhjenduses 15 on öeldud, et „[o]tsest või kaudset diskrimineerimist eeldada lubavate faktide hindamine on vastavalt siseriiklikele õigusnormidele ja tavadele siseriiklike kohtute või muude pädevate asutuste ülesanne. Nendes normides võib eelkõige ette näha, et kaudset diskrimineerimist tuvastatakse mis tahes vahenditega, kaasa arvatud statistiline tõendusmaterjal”.
Direktiivi põhjendusest 21 tuleneb, et „[t]õendamiskohustuse eeskirju tuleb kohandada siis, kui diskrimineerimisjuhtum on esmapilgul ilmne, ja võrdse kohtlemise põhimõtte tõhusaks kohaldamiseks tuleb tõendamiskohustus panna tagasi kostjale, kui sellise diskrimineerimise kohta on esitatud tõendid”.
Nimetatud direktiivi artikkel 1 sätestab:
„Käesoleva direktiivi eesmärk on kehtestada raamistik rassilise või etnilise päritolu alusel diskrimineerimise vastu võitlemiseks, et tagada võrdse kohtlemise põhimõtte kohaldamine liikmesriikides.”
Sama direktiivi artikli 3 lõige 1 sätestab:
„Ühendusele antud volituste piires kohaldatakse käesolevat direktiivi kõikide isikute suhtes nii avalikus kui ka erasektoris, sealhulgas avalik-õiguslike isikute suhtes, kui kõne all on:
töö saamise, füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise ja kutsealale pääsemise tingimused, sealhulgas valikukriteeriumid ja töölevõtu tingimused mis tahes tegevusvaldkonnas ja kõigil ametiastmetel, kaasa arvatud ametialane edutamine;
Direktiivi 2000/43 artikli 7 lõige 1 näeb ette:
„Liikmesriigid tagavad, et igaühel, kes leiab, et teda on võrdse kohtlemise põhimõtte eiramise tõttu koheldud õigusvastaselt, oleks võimalik kasutada käesolevast direktiivist tulenevate kohustuste täitmiseks ettenähtud haldus- või kohtumenetlust, kaasa arvatud lepitusmenetlust, isegi juhul, kui see töösuhe, millega väidetav diskrimineerimine kaasnes, on lõppenud.”
Viidatud direktiivi artikkel 8 „Kaitseklausel” kõlab järgmiselt:
„1. Liikmesriigid võtavad kooskõlas oma siseriikliku õigussüsteemiga vajalikud meetmed tagamaks, et kui isik, kes leiab, et ta on võrdse kohtlemise põhimõtte kohaldamata jätmise tõttu kannatanud, esitab kohtule või muule pädevale asutusele asjaolud, mille põhjal võib eeldada, et on toimunud otsene või kaudne diskrimineerimine, peab kostja tõendama, et võrdse kohtlemise põhimõtet ei ole rikutud.
5. Liikmesriigid ei pea kohaldama lõiget 1 menetluste suhtes, mille korral juhtumi asjaolude uurimine on kohtu või muu pädeva asutuse ülesanne.”
Direktiivi 2000/78 põhjenduses 15 on öeldud, et „[o]tsest või kaudset diskrimineerimist eeldada lubavate faktide hindamine on vastavalt siseriiklikele õigusnormidele või tavadele siseriiklike kohtute või muude pädevate asutuste ülesanne. Nendes normides võib eelkõige ette näha, et kaudset diskrimineerimist tuvastatakse mis tahes vahenditega, kaasa arvatud statistiline tõendusmaterjal”.
Selle direktiivi põhjendus 31 täpsustab, et „[t]õendamiskohustuse eeskirju tuleb kohandada siis, kui diskrimineerimisjuhtum on esmapilgul ilmne, ja võrdse kohtlemise põhimõtte tõhusaks kohaldamiseks tuleb tõendamiskohustus panna tagasi kostjale, kui sellise diskrimineerimise kohta on esitatud tõendid. Kostja ülesanne ei ole siiski tõendada, et hageja järgib teatavat usutunnistust või veendumusi, tal on teatav puue, vanus või seksuaalne sättumus”.
Direktiivi 2000/78 artikli 9 lõige 1 näeb ette:
Nimetatud direktiivi artikkel 10 „Tõendamiskohustus” näeb ette:
4. Lõikeid 1, 2 ja 3 kohaldatakse ka […]menetluste suhtes, mis on ette nähtud artikli 9 lõikega 2.
5. Liikmesriigid ei pea kohaldama lõiget 1 menetluste suhtes, mille korral juhtumi asjaolude uurimine on kohtu või pädeva asutuse ülesanne.” [täpsustatud tõlge]
Direktiiv 2006/54
Direktiivi 2006/54 põhjendus 30 on sõnastatud järgmiselt:
„Märkimisväärne osa võrdse kohtlemise põhimõtte tõhusa elluviimise tagamisel on tõendamiskohustuse eeskirjade vastuvõtmisel. Euroopa Kohus on olnud seisukohal, et seetõttu tuleks vastu võtta sätted tagamaks, et tõendamiskohustus pannakse kostjale, kui diskrimineerimisjuhtum on esmapilgul ilmne, välja arvatud menetluste suhtes, kus juhtumi asjaolusid peab uurima kohus või muu pädev riigisisene organ. Siiski on vaja selgitada, et otsest või kaudset diskrimineerimist eeldada lubavate faktide hindamine jääb kooskõlas riigisisese õiguse ja tavaga riigisiseste asjaomaste organite ülesandeks. Lisaks võivad liikmesriigid kehtestada asja igas sobivas menetlusjärgus tõendamisreegleid, mis on hagejale soodsamad kui siin esitatud.”
Sama direktiivi artikli 14 lõige 1 sätestab:
„Ei avalikus ega erasektoris, sealhulgas avalik-õiguslikes asutustes, ei tohi esineda otsest ega kaudset soolist diskrimineerimist seoses järgmisega:
Direktiivi 2006/54 artikli 17 lõige 1 sätestab:
„Liikmesriigid tagavad, et igaühel, kes leiab, et teda on võrdse kohtlemise põhimõtte eiramise tõttu koheldud õigusvastaselt, oleks võimalik kasutada käesolevast direktiivist tulenevate kohustuste täitmiseks ette nähtud kohtumenetlust, kaasa arvatud lepitusmenetlust, olles vastava võimaluse korral esmalt pöördunud teiste pädevate organite poole, isegi juhul, kui see töösuhe, millega väidetav diskrimineerimine kaasnes, on lõppenud.”
Viidatud direktiivi artikkel 19 „Tõendamiskohustus” kõlab järgmiselt:
„1. Liikmesriigid võtavad kooskõlas oma riigisisese õigussüsteemiga vajalikud meetmed tagamaks, et kui isik, kes leiab, et ta on võrdse kohtlemise põhimõtte kohaldamata jätmise tõttu kannatanud, esitab kohtule või muule pädevale asutusele asjaolud, mille põhjal võib eeldada, et on toimunud otsene või kaudne diskrimineerimine, peab kostja tõendama, et võrdse kohtlemise põhimõtet ei ole rikutud.
4. Lõikeid 1, 2 ja 3 kohaldatakse samuti:
[EÜ] artiklis 141 ja niivõrd, kui on tegemist soolise diskrimineerimisega, direktiivides 92/85/EMÜ ja 96/34/EÜ osutatud olukordade suhtes;
5. Käesolevat artiklit ei kohaldata kriminaalmenetluse suhtes, kui liikmesriikides ei ole ette nähtud teisiti.”
Üldise võrdse kohtlemise seaduse (Allgemeines Gleichbehandlungsgesetz, edaspidi „AGG”) – põhikohtuasja asjaoludele kohaldatavas redaktsioonis – § 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Käesoleva seaduse eesmärk on vältida mis tahes diskrimineerimist, mis on tingitud rassilisest või etnilisest päritolust, soost, usust, veendumustest, puudest, east või soolisest identiteedist.”
AGG § 3 lõige 1 sätestab:
„Otseseks diskrimineerimiseks peetakse seda, kui artiklis 1 viidatud alustel koheldakse ühte isikut halvemini, kui on koheldud, koheldakse või võidakse kohelda teist isikut samalaadses olukorras. Soo tõttu diskrimineerimisega § 2 lõike 1 punktide 1–4 tähenduses on tegemist ka juhul, kui naist koheldakse tema raseduse või emaduse tõttu halvemini.”
AGG § 6 lõige 1 sätestab:
„Käesolevas seaduses käsitatakse töötajatena:
töölepingu alusel töötavaid isikuid;
isikuid, kes on tööle võetud täienduskoolituse korraldamiseks;
isikuid, kes on majandusliku sõltuvuse tõttu samas olukorras kui palgatöötajad; sellesse kategooriasse kuuluvad eelkõige kodutöötajad ja nendega samastatud isikud.
Töötajatena käsitatakse ka isikuid, kes on töölesoovijad, ja isikuid, kelle töösuhe on lõppenud.”
AGG § 7 lõike 1 kohaselt on keelatud töötajate mis tahes §-s 1 viidatud põhjustel diskrimineerimine. See keeld kehtib ka juhul, kui diskrimineerija vaid oletab mõne §-s 1 seoses diskrimineerimisega loetletud põhjuse olemasolu.
AGG § 15 lõige 2 näeb ette:
„Mittevaralise kahju eest võib töötaja nõuda mõistlikku rahalist hüvitist. Tööle mittevõtmise korral ei või hüvitis ületada kolme kuu palka, kui töötajat ei oleks tööle võetud isegi siis, kui valik ei oleks olnud diskrimineeriv.”
AGG § 22 sätestab:
„Kui vaidluse korral esitab üks pool kaudsed tõendid, mille põhjal võib eeldada diskrimineerimist ühel §-s 1 nimetatud alustest, lasub vastaspoolel tõendamiskoormis selles osas, et diskrimineerimise eest kaitsvaid sätteid ei ole rikutud.”
Põhikohtuasja vaidluse aluseks olevad asjaolud ja eelotsuse küsimused
G. Meister on sündinud 7. septembril 1961 ja ta on Vene päritolu. Tal on Venemaal väljastatud süsteemiinseneri diplom, mis Saksamaal on tunnistatud võrdväärseks Saksamaa rakenduskõrgkoolis (Fachhoschule) väljastatud diplomiga.
Speech Design avaldas 2006. aastal ajalehes kuulutuse „kogenud tarkvaraarendaja, M/N” töölevõtmiseks, mille peale G. Meister esitas 5. oktoobril 2006 oma sooviavalduse. Kutsumata teda töövestluselegi, saatis Speech Design talle 11. oktoobril 2006 äraütleva vastuse. Mõne aja pärast avaldas nimetatud äriühing internetis teise samasuguse sisuga kuulutuse. G. Meister esitas 19. oktoobril 2006 uuesti oma sooviavalduse, kuid Speech Design saatis talle teist korda äraütleva vastuse, kutsumata teda töövestlusele ja esitamata talle äraütlemise kohta mingit põhjendust.
Ükski Euroopa Kohtu valduses olev dokument ei viita sellele, et nimetatud äriühing oleks väitnud, et G. Meisteri kvalifikatsioon ei vastanud sellele, mida sellel töölevõtmisel otsiti.
Kuna enda hinnangul vastas G. Meister pakutava töökoha jaoks nõutavatele tingimustele, leidis ta, et teda on tema soo, päritolu ja vanuse tõttu koheldud halvemini kui teist temaga sarnases olukorras olevat isikut. Seetõttu esitas ta Arbeitsgerichtile (töövaidluste kohus) Speech Designi vastu hagi, nõudes esiteks, et see äriühing maksaks talle tööalase diskrimineerimise eest rahalist hüvitist, ja teiseks, et äriühing esitaks töölevõetud kandidaadi dokumendid, mis võimaldaks G. Meisteril tõendada, et tal on kõrgem kvalifikatsioon kui viimatinimetatul.
Kuna G. Meisteri kaebus jäeti esimeses kohtuastmes rahuldamata, esitas ta apellatsioonkaebuse Landesarbeitsgerichtile, kes jättis tema kaebuse samuti rahuldamata. Siis esitas G. Meister Bundesverwaltungsgerichtile kassatsioonkaebuse. Sellel kohtul tekkis küsimus, kas G. Meisteril on direktiivide 2000/43, 2000/78 ja 2006/54 alusel õigus teabele, ja kui see on nii, siis millised tagajärjed tulenevad Speech Designile sellest, et ta keeldus teavet andmast.
Neil asjaoludel otsustas Bundesarbeitsgericht menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
Kas […] direktiivi 2006/54[…] artikli 19 lõiget 1, […] direktiivi 2000/43[…] artikli 8 lõiget 1 ja […] direktiivi 2000/78[…] artikli 10 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et töötajale, kes väidab usutavalt, et ta täidab töökuulutuse nõuded, tuleb tagada tema tööle mittevõtmisel tööandja suhtes õigus nõuda teavet selle kohta, kas viimane võttis tööle teise töölesoovija, ja kui võttis, siis milliste kriteeriumide alusel?
Kas asjaolu puhul, et tööandja ei anna nõutud teavet, on tegemist faktilise asjaoluga, mille põhjal võib eeldada töötaja väidetud diskrimineerimise esinemist?”
Oma esimese küsimusega tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2000/43 artikli 8 lõiget 1, direktiivi 2000/78 artikli 10 lõiget 1 ja direktiivi 2006/54 artikli 19 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et need näevad ette töötajale, kes väidab usutavalt, et ta täidab töökuulutuse nõuded ning kes ei osutu valituks, õiguse saada teavet selle kohta, kas tööandja võttis tööle teise töölesoovija, ja kui võttis, siis milliste kriteeriumide alusel.
Kõigepealt tuleb meenutada, et direktiivi 2000/43 artikli 3 lõike 1 punktist a, direktiivi 2000/78 artikli 3 lõike 1 punktist a ning direktiivi 2006/54 artikli 1 teise lõigu punktist a ja artikli 14 lõike 1 punktist a tuleneb, et neid direktiive kohaldatakse töölesoovijate suhtes, sealhulgas ka valikukriteeriumide ja töölevõtu tingimuste osas.
Need direktiivid näevad sisuliselt direktiivi 2000/43 artikli 8 lõikes 1, direktiivi 2000/78 artikli 10 lõikes 1 ja direktiivi 2006/54 artikli 19 lõikes 1 ette, et liikmesriigid võtavad kooskõlas oma siseriikliku kohtusüsteemiga vajalikud meetmed tagamaks, et kui isik, kes leiab, et ta on võrdse kohtlemise põhimõtte kohaldamata jätmise tõttu kannatanud, esitab kohtule või muule pädevale asutusele asjaolud, mille põhjal võib eeldada, et on toimunud otsene või kaudne diskrimineerimine, peab kostja tõendama, et seda põhimõtet ei ole rikutud.
Tuleb tõdeda, et nende sätete sõnastus on peaaegu identne nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivi 97/80/EÜ soolise diskrimineerimise juhtude tõendamiskohustuse kohta (EÜT 1998, L 14, lk 6; ELT eriväljaanne 05/03, lk 264) artikli 4 lõike 1 sõnastusega, mida Euroopa Kohus tõlgendas muu hulgas oma 21. juuli 2011. aasta otsuses kohtuasjas C-104/10: Kelly (EKL 2011, lk I-6813). Artikli 4 lõige 1 – nagu kogu direktiiv 97/80, mis tunnistati direktiiviga 2006/54 alates 15. augustist 2009 kehtetuks – kehtestas soolise diskrimineerimise juhtudeks tõendamiskoormise osas sama õigusliku regulatsiooni, nagu kehtestasid põhikohtuasjas käsitletavad direktiivid.
Tõlgendades eespool viidatud kohtuotsuses Kelly direktiivi 97/80 artikli 4 lõiget 1, täpsustas Euroopa Kohus selle kohtuotsuse punktis 30, et isik, kes leiab, et võrdse kohtlemise põhimõtte järgimata jätmine on teda kahjustanud, peab tõendama niisuguste faktiliste asjaolude olemasolu, mille põhjal võib eeldada, et on toimunud otsene või kaudne diskrimineerimine. Üksnes juhul, kui see isik on tõendanud niisuguste faktiliste asjaolude olemasolu, peab kostja seejärel tõendama, et diskrimineerimiskeelu põhimõtet ei ole rikutud.
Euroopa Kohus otsustas veel, et otsest või kaudset diskrimineerimist eeldada võimaldavate faktiliste asjaolude hindamine on vastavalt siseriiklikule õigusele ja/või tavale siseriiklike kohtute või muude pädevate organite ülesanne (eespool viidatud kohtuotsus Kelly, punkt 31), nagu näeb ette direktiivi 2000/43 ja direktiivi 2000/78 põhjendus 15 ning direktiivi 2006/54 põhjendus 30.
Euroopa Kohus täpsustas veel, et vastavalt direktiivi 97/80 artiklile 1 oli selle direktiivi eesmärk tagada, et võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamiseks liikmesriikide poolt võetud meetmeid tõhustataks veelgi, et võimaldada igaühel, kes leiab, et tema suhtes ei ole kohaldatud võrdse kohtlemise põhimõtet, saada oma õigustele kinnitust kohtumenetluse kaudu pärast võimalikku pöördumist muude pädevate organite poole (eespool viidatud kohtuotsus Kelly, punkt 33). Sellega seoses tuleb märkida, et direktiivi 2000/43 artikli 7 lõige 1, direktiivi 2000/78 artikli 9 lõige 1 ja direktiivi 2006/54 artikli 17 lõige 1 viitavad samale põhimõttele.
Neil asjaoludel jõudis Euroopa Kohus eespool viidatud kohtuotsuse Kelly punktis 34 järeldusele, et kuigi direktiivi 97/80 artikli 4 lõige 1 ei anna isikule, kes leiab, et ta on võrdse kohtlemise põhimõtte kohaldamata jätmise tõttu kannatanud, eriõigust saada teavet, mis võimaldaks sel isikul vastavalt sellele sättele tõendada „asjaolu[si]d, mille põhjal võib eeldada, et on toimunud otsene või kaudne diskrimineerimine”, tuleb siiski arvestada, et ei ole välistatud, et kostja keeldumine teabe esitamisest niisuguste faktiliste asjaolude tõendamisel võib kahjustada selle direktiivi eesmärgi saavutamist ning eelkõige jätta kõnealuse sätte ilma selle kasulikust mõjust.
Nagu on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 25, on direktiiv 97/80 kehtetuks tunnistatud ja asendatud direktiiviga 2006/54. Arvestades käesoleva eelotsusetaotluse esemeks olevate artiklite sõnastust ja ülesehitust, ei võimalda siiski ükski asjaolu eeldada, et direktiive 2000/43, 2000/78 ja 2006/54 vastu võttes tahtis liidu seadusandja muuta direktiivi 97/80 artikli 4 lõikega 1 kehtestatud tõendamiskoormise regulatsiooni. Järelikult tuleb nende asjaolude tõendamisel, mille põhjal võib eeldada, et on toimunud otsene või kaudne diskrimineerimine, tagada, et kostja keeldumine teabe esitamisest ei kahjustaks direktiivide 2000/43, 2000/78 ja 2006/54 eesmärgi saavutamist.
ELL artikli 4 lõike 3 teises ja kolmandas lõigus on muu hulgas sätestatud, et liikmesriigid „kasutavad kõiki asjakohaseid üld- või erimeetmeid, et tagada aluslepingutest või liidu institutsioonide õigusaktidest tulenevate kohustuste täitmine” ja „hoiduvad kõigist meetmetest, mis võiksid ohustada liidu eesmärkide saavutamist”, sealhulgas direktiivi eesmärkide saavutamist (vt 28. aprilli 2011. aasta otsus kohtuasjas C-61/11 PPU: El Dridi, EKL 2011, lk I-3015, punkt 56, ja eespool viidatud kohtuotsus Kelly, punkt 36).
Niisiis on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne nende asjaolude tõendamisel, mille põhjal võib eeldada, et on toimunud G. Meisteri otsene või kaudne diskrimineerimine, kontrollida, et Speech Designi keeldumine teabe esitamisest ei kahjustaks direktiivide 2000/43, 2000/78 ja 2006/54 eesmärgi saavutamist. Sellel kohtul tuleb muu hulgas arvesse võtta kõiki põhikohtuasja vaidluse asjaolusid, et teha kindlaks, kas on piisavalt tõendeid, mis võimaldaksid käsitada tõendatuna asjaolusid, mille põhjal võib eeldada, et niisugune diskrimineerimine on toimunud.
Sellega seoses tuleb meenutada, et nagu tuleneb direktiivide 2000/43 ja 2000/78 põhjendusest 15 ning direktiivi 2006/54 põhjendusest 30, võivad liikmesriikide õigus ja tavad konkreetselt ette näha, et kaudset diskrimineerimist tuvastatakse mis tahes vahenditega, kaasa arvatud statistiline tõendusmaterjal.
Arvessevõetavate asjaolude hulgas võib muu hulgas olla asjaolu, et erinevalt sellest, mis toimus kohtuotsuse Kelly aluseks olnud juhtumil, näib, et põhikohtuasjas keeldus tööandja andmast G. Meisterile mis tahes teavet, mille edastamist viimane palus.
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 35–37 märkis, võib lisaks arvesse võtta eelkõige asjaolu, et Speech Design ei vaidlustanud seda, et G. Meisteri kvalifikatsioon vastas töökuulutuses nõutule, ning asjaolusid, et vaatamata sellele ei kutsunud tööandja teda töövestlusele, ning et teda ei kutsutud töövestlusele ka uues valikumenetluses, mis kõnealuse töökoha täitmiseks korraldati.
Eeltoodut arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 2000/43 artikli 8 lõiget 1, direktiivi 2000/78 artikli 10 lõiget 1 ja direktiivi 2006/54 artikli 19 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et need ei näe ette töötajale, kes väidab usutavalt, et ta täidab töökuulutuse nõuded ning kes ei osutu valituks, õigust saada teavet selle kohta, kas tööandja võttis tööle teise töölesoovija.
Ei saa siiski välistada, et kostja keeldumine teabe esitamisest võib olla asjaolu, mida tuleb arvesse võtta niisuguste faktiliste asjaolude tõendamisel, mille põhjal võib eeldada, et on toimunud otsene või kaudne diskrimineerimine. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on tema menetluses oleva kohtuvaidluse asjaolusid arvestades kontrollida, kas see on nii ka põhikohtuasjas.
Esimesele küsimusele antud vastust arvestades ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohtu teisele küsimusele vaja vastata.
Nõukogu 29. juuni 2000. aasta direktiivi 2000/43/EÜ (millega rakendatakse võrdse kohtlemise põhimõte sõltumata isikute rassilisest või etnilisest päritolust) artikli 8 lõiget 1, nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ (millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel) artikli 10 lõiget 1 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. juuli 2006. aasta direktiivi 2006/54/EÜ meeste ja naiste võrdsete võimaluste ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamise kohta tööhõive ja elukutse küsimustes artikli 19 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et need ei näe ette töötajale, kes väidab usutavalt, et ta täidab töökuulutuse nõuded ning kes ei osutu valituks, õigust saada teavet selle kohta, kas tööandja võttis tööle teise töölesoovija.

matches:
Kohus
kohus
§ 1
§ 3
§ 2
§ 6
§ 7
§ 15
§ 22
kohus
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus


Võnnu valla jäätmehoolduseeskiri – Riigi Teataja
Jõustumine: 01.10.201221.06.2012
Võnnu Vallavolikogu
RT IV, 11.12.2013, 24
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lõigete 1 ja 3, § 22 lõike 1 punkti 365, jäätmeseaduse § 66 lõike 4 ja § 71 lõigete 1-2 ja pakendiseaduse § 15 lõike 1 alusel, kooskõlas jäätmeseaduse § 12 lõikega 2, § 65 lõikega 2, § 66 lõikega 11 ja 2, § 67 lõigetega 1, 2, 5 ja 6, § 68, § 69 lõigetega 1 ja 41 ja § 70, keskkonnajärelevalve seaduse § 6 lõigetega 1 ja 2 ning eesmärgiga rakendada Võnnu vallas jäätmeseaduse, pakendiseaduse ja nende rakendusaktide nõuded ning säilitada puhas ja tervislik elukeskkond, vähendada jäätmete koguseid nende tekkekohas ja soodustada jäätmete taaskasutamist.
(1) Võnnu valla jäätmehoolduseeskiri (edaspidi eeskiri) reguleerib jäätmehoolduse korraldust Võnnu valla haldusterritooriumil. Eeskirja lisa 1 sätestab ehitus- ja lammutusjäätmete ning lisa 2 tervishoiu- ja veterinaarteenuse osutaja jäätmete käitlemise korra ja lisa 3 tiheasustusalade piirid. Hajaasustusalaks loetakse ala mis ei ole tiheasustusala.
[RT IV, 11.12.2013, 11 - jõust. 01.10.2012]
(2) Eeskirja täitmine on kohustuslik kõikidele Võnnu valla haldusterritooriumil viibivatele ja tegutsevatele juriidilistele ja füüsilistele isikutele. Eeskirja kohaldatakse kooskõlas Võnnu valla heakorraeeskirja (edaspidi heakorraeeskiri) ja teiste valla õigusaktidega.
(3) Jäätmehooldust, sealhulgas korraldatud jäätmevedu ja järelevalvet jäätmekäitluse üle ning jäätmehoolduse arendamist Võnnu vallas korraldab ja teostab Võnnu vallavalitsus (edaspidi vallavalitsus). Vallavalitsus teostab järelevalvet eeskirja nõuete täitmise üle ja jäätmealast haldus- ja väärteomenetlust.
(4) Informatsiooni jäätmehoolduse ja jäätmekäitluse korralduse, jäätmete liigiti kogumise ja liigiti kogutud jäätmete üleandmisvõimaluste ning korraldatud jäätmeveo kohta Võnnu vallas saab vallavalitsuse kodulehelt www.vonnu.ee keskkonna- ja jäätmekäitluse rubriigist ja vallavalitsuse telefonil 7301465.
1) segaolmejäätmed ehk prügi on olmejäätmed, mida ei ole liigiti kogutud, või liigiti kogutud olme-jäätmetest üle jäänud sortimisjääk;
2) taaskasutatavad jäätmed jäätmed, mida saab kasutada toorainena, kütusena või muuks otstarbeks, näiteks vanapaber, pakendijäätmed, biojäätmed, metallijäätmed, klaasijäätmed, plasti-jäätmed ja puidujäätmed;
3) suurjäätmed on olmejäätmed, mis oma suurte mõõtmete või kaalu tõttu ei sobi segaolmejäätmete kogumismahutisse (nt vana mööbel jmt);
5) jäätmejaam on tehniliselt varustatud jäätmekäitluskoht liigiti kogutud taaskasutatavate ja ohtlike jäätmete ning probleemtoodete kogumiseks ja esmaseks töötlemiseks;
6) kogumispunkt on üldkasutatavas kohas paiknev asjakohaselt märgistatud kogumismahuti või kogumiskonteiner liigiti kogutud jäätmete nagu vanapaberi, pakendijäätmete, ohtlike jäätmete või probleemtoodete jäätmete üleandmiseks;
7) segapakend on pakend või pakendijäätmed, mida ei koguta selle pakendi materjalist lähtuvalt liigiti eraldi teistest pakendimaterjalidest. Segapakendi mahutisse võib panna sellistest materjalidest pakendeid ja pakendijäätmeid, mille kogumine ei ole korraldatud liigiti eraldi materjalina;
8) jäätmekäitlusleping on jäätmevaldaja (tellija) ja jäätmekäitleja (töövõtja) vahel isiklikult või läbi vahendaja sõlmitud leping, millega töövõtja võtab endale kohustuse jäätmete osaliseks või täielikuks käitlemiseks või vastava tegevuse vahendamiseks;
9) jäätmevedaja on jäätmekäitleja, kellele vallavalitsus on riigihanke tulemusena andnud teenuste kontsessiooni korraldatud jäätmeveo teenuse osutamiseks;
10) ühismahuti on jäätmevaldajate kokkuleppel ühiselt kasutatav kogumismahuti.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetamata mõistete kasutamisel lähtutakse jäätmeseaduses, pakendiseaduses ja teistes jäätmehooldust reguleerivates õigusaktides sisalduvatest legaal-definitsioonidest, vastava legaaldefinitsiooni puudumisel aga sõna üldlevinud tähendusest.
(1) Jäätmete nõuetekohase käitlemise eest vastutab jäätmevaldaja. Kui jäätmevaldajat pole võimalik kindlaks teha või ta ei täida jäätmete nõuetekohase käitlemise kohustust, vastutab jäätmete nõuete-kohase kogumise ja veo korraldamise eest kinnistul selle omanik. Kinnistu korrashoiu eest vastutab kinnistu omanik.
(4) Jäätmete käitlemine või põletamine väljaspool selleks ettenähtud kohta on keelatud. Jäätmete kõrvaldamine väljaspool prügilat või jäätmekäitluskohta on keelatud. Prügilasse võib ladestada vaid prügilakõlbulikke jäätmeid, s.h neid jäätmeid, mille taaskasutamine ei ole tehnoloogiliselt võimalik ja/või on muude käitlusmoodustega võrreldes ülemäära kulukas. Jäätmete põletamine on lubatud ainult asjakohast jäätmeluba omavas ettevõttes. Küttekolletes võib loata põletada ainult immutamata ja värvimata puitu ning kiletamata vanapaberit.
(5) Jäätmekäitluskoha käitamisel tuleb rakendada kõiki meetmeid, et vältida jäätmete käitlemisest keskkonnale ja tervisele tulenevat võimalikku ohtu ja negatiivset mõju. Jäätmekäitluskohti käitavad juriidilised isikud on kohustatud hoidma korras jäätmekäitluskoha juurdesõiduteed ja siseteed, vältima nendel rajatistel tolmu teket ja levikut ning jäätmete sattumist väljapoole käitluskoha maa-ala.
(6) Juriidilisest isikust jäätmetekitaja on kohustatud pidama koguselist ja liigilist arvestust oma tegevusega seotud jäätmete tekke ja käitlemise kohta ning säilitama kahe aasta jooksul arvates jäätmete üleandmist jäätmekäitlejale dokumendid, mis tõendavad jäätmete nõuetekohast käitlemist või üleandmist jäätmekäitlejale ning esitama need dokumendid või jäätmekäitluslepingu pädeva ametniku nõudel kontrollimiseks.
(7) Üldkasutatavatesse kohtadesse (pargid, parklad, ühissõidukite peatuskohad jm) paigutab jäätmete kogumismahutid taaskasutusorganisatsioon, tootjavastutusorganisatsioon, vallavalitsus või territooriumi haldaja. Kauplused, ametiasutused ja teenindusettevõtted on kohustatud lahtioleku ajaks paigaldama sissekäikude juurde segaolmejäätmete kogumismahuti. Avalike ürituste toimumise paigad varustab kogumismahutitega ürituse korraldaja, kes vastutab ürituse käigustekkinud jäätmete nõuetekohase käitlemise eest.
§ 4. Jäätmevaldaja ja territooriumi haldaja on kohustused
(1) Jäätmevaldaja peab korraldama jäätmete üleandmise jäätmeluba omavale jäätmekäitlejale või taaskasutama või kõrvaldama jäätmed vastavalt kehtivatele nõuetele.
(2) Jäätmevaldaja peab vältima ohtlike jäätmete segunemist, mitte segama ohtlikke jäätmeid omavahel või tavajäätmetega või mistahes ainega ning kasutama kõiki võimalusi, et vähendada jäätmete kogust ja ohtlikkust.
(3) Keelatud on anda jäätmeid üle isikule, kellel puudub jäätmeluba või kes ei ole nõuetekohaselt registreeritud jäätmete vedamiseks. Kui jäätmed antakse üle selliseks käitlemiseks, milleks jäätmeluba ei vajata, peab jäätmeid üleandev isik olema veendunud, et vastuvõtja on pädev jäätmeid käitlema ning tal on selleks asjakohased tehnilised ja keskkonnakaitsevahendid.
(4) Jäätmevaldaja või territooriumi haldaja peab tagama kinnistul tekkivate jäätmete kogumiseks piisavas mahus kogumismahutite olemasolu ning hoidma kogumismahuteid terve ja puhtana. Kogumismahutite korrashoiu ja puhtuse eest vastutab jäätmevaldaja.
(5) Kogumismahuti tohib paigaldada väljapoole oma kinnistut ainult vastava kinnistu omanikuga kooskõlastatult. Vallale kuuluvale kinnistule kogumismahuti paigutamise kooskõlastab vallavalitsus. Valla territooriumile paigutatud muude kogumispunktide asukohad tuleb eelnevalt kooskõlastada vallavalitsusega.
(6) Jäätmevaldajad, kes soovivad kasutada ühismahutit, kooskõlastavad selle vallavalitsusega. Vallavalitsuse nõusolekul sõlmivad ühismahuti kasutajad omavahel kokkuleppe ja määravad ühe lepingupoole, kes vastutab ühismahuti kasutamise eest vastavalt eeskirja nõuetele, jäätmekäitlus-lepingule ja ühismahuti kasutajate vahel sõlmitud ühismahuti kasutamise kokkuleppele. Tiheasustusalal on ühismahutit on lubatud kasutada üksnes kõrvuti asetsevatel kinnistutel, ühise õuealaga korterelamutes või elamukvartalis või suvila- või aiandusühistutes tekkivate jäätmete kogumiseks. Hajaasustusalal on ühismahutit lubatud kasutada jäätmevaldajatel, kelle kinnistule juurdepääs võib hooajaliselt olla takistatud või millelt jäätmete vedamine ei ole majanduslikult ega keskkonnakaitseliselt põhjendatud.
(7) Jäätmevaldaja või territooriumi haldaja peab korraldama oma kinnistul jäätmete liigiti kogumise.
(8) Territooriumi haldaja, kinnisvarahalduse ja hoolduse ettevõte ja juriidilisest isikust jäätme-valdaja on kohustatud teavitama oma hallatavate hoonete elanikke või oma ettevõtete töötajaid vallas toimivast jäätmehoolduse korrast ning eeskirja nõuetest, sealhulgas jäätmete kogumise, sortimise ja korraldatud jäätmeveo korrast.
[Kehtetu RT IV, 11.12.2013, 11 - jõust. 01.10.2012]
§ 5. Jäätmete liigiti kogumine
(1) Jäätmetekitaja on kohustatud koguma jäätmete tekkekohas liigiti taaskasutatavad jäätmed, ohtlikud jäätmed ja probleemtoodete jäätmed. Olmejäätmete tekkekohas tuleb liigiti koguda vähemalt järgmised jäätmeliigid:
1) vanapaber;
4) biojäätmed (biolagunevad aia- ja haljastujäätmed, toidu- ja köögijäätmed, toiduainetetööstuses tekkinud samalaadsed jäätmed);
5) probleemtoodete jäätmed (patareid ja akud, mootorsõidukid ja nende osad, elektri- ja elektroonikaseadmed ja nende osad, rehvid);
6) põlevjäätmed, sealhulgas plastid ja puit;
7) suurjäätmed;
8) metallid.
(2) Kinnistul tekkivad jäätmed, mida ei saa kohapeal taaskasutada, tuleb paigutada vastava jäätmeliigi kogumiseks ettenähtud mahutisse, mis asub samal kinnistul, või kokkuleppe alusel kasutatavasse vastava jäätmeliigi kogumiseks ettenähtud ühismahutisse või kogumispunkti. Pakendamata jäätmeid ei ole lubatud jätta kogumismahuti lähedusse. Ajutiselt kogumismahuti vahetusse lähedusse paigutatud pakendatud jäätmed tuleb ära vedada hiljemalt kolme päeva jooksul.
(3) Vanapaber tuleb koguda liigiti ning viia selleks ettenähtud kogumispunkti või anda üle asjakohast jäätmeluba omavale isikule.
(4) Biojäätmeid tuleb koguda liigiti õuealaga kinnistutel, millel komposteerimine on võimalik ning kompostida nõuetele vastavalt samal kinnistul. Jaemüügikohas, toitlustusasutuses ja toiduainetetööstuses tekkivad biolagunevad toidu- ja köögijäätmed tuleb koguda liigiti ning anda üle asjakohast jäätmeluba omavale isikule.
(5) Muud taaskasutatavad jäätmed, ohtlikud jäätmed ja probleemtooted, mille kogumiseks kinnistul puuduvad eraldi kogumismahutid ja mille äravedu kinnistult ei ole korraldatud, tuleb koguda liigiti ja viia kogumispunkti või anda üle asjakohast jäätmeluba omavale isikule.
(6) Suurjäätmed tuleb viia ettenähtud kogumispunkti või anda üle asjakohast jäätmeluba omavale isikule või anda ära suurjäätmete kogumisringil, mis organiseeritakse valla territooriumil üks kord aastas ning kogumiskohad ja ajad teatatakse vähemalt kümme päeva ette. Ajutiselt kogumismahuti vahetusse lähedusse paigutatud suurjäätmed tuleb ära vedada hiljemalt kolme päeva jooksul.
(7) Segaolmejäätmete kogumismahutitesse on keelatud panna:
1) tule- ja plahvatusohtlikke jäätmeid, sealhulgas kuuma (temperatuuriga üle 40 oC) tuhka;
3) ohtlikke või erikäitlust vajavaid jäätmeid, sealhulgas probleemtooteid, käimlajäätmeid või kogumiskaevude setteid;
4) aineid ja esemeid, mis kaalu, mõõtmete või kuju tõttu või muul põhjusel võivad kahjustada mahuteid või jäätmeveokeid või raskendavad märkimisväärselt jäätmete kokkupressimist;
5) jäätmeid, mille liigiti kogumine ja äravedu on samal kinnistul korraldatud.
(8) Käesoleva paragrahvi lõikes 7 nimetatud jäätmed peab jäätmevaldaja või territooriumi haldaja viima selleks ettenähtud kohta (ohtlike jäätmete vastuvõtukoht, jäätmejaam või muu eraldi määratav vastuvõtukoht) või andma üle asjakohast luba omavale jäätmekäitlejale.
(9) Biojäätmete kogumismahutisse võib panna tahkeid biolagunevaid toidu- ja köögijäätmeid ning biolagunevaid aia- ja haljastujäätmeid. Biojäätmed tuleb paigutada kogumismahutisse lahtiselt või pakendatuna biolagunevast materjalist pakendisse (nt biolagunev kott). Biojäätmete kogumismahutisse ei tohi panna vedelaid ja kompostimiseks kõlbmatuid jäätmeid.
§ 6. Jäätmete vedamine
(2) Jäätmekäitleja, kes teostab jäätmete vedu jäätmekäitluskohta, on kohustatud:
2) korraldama jäätmevedu elanikkonda ja liiklust vähimal häirival viisil.
3) vältima jäätmeveo käigus riigi-, kohaliku maanteede ja erateede kahjustamist.
(3) Kogumismahutite tühjendamine ja jäätmete vedu elamupiirkondades on keelatud ajavahemikul kell 22:00-07:00.
(4) Jäätmevaldaja või territooriumi haldaja peab tagama kinnistul olevate kogumismahutite tühjendus sageduse, mis väldib mahutite ületäitumist ja ümbruse reostumist, järgmiselt:
1) segaolmejäätmete mahutit tuleb tühjendada tiheasustusalal vähemalt üks kord nelja nädala jooksul ja hajaasustusalal üks kord kaheteistkümne nädala jooksul;
2) Võnnu valla tiheasustusalaks loetakse jäätmehoolduseeskirja kohaselt Võnnu alevikku;
3) taaskasutatavate jäätmete mahutit võib tühjendada vastavalt vajadusele sagedusega, mis väldib selle ületäitumist, haisu teket või muul viisil ümbruskonna reostust.
(5) Kogumismahuti tuleb tühjendada ühe ööpäeva jooksul kui see levitab haisu või on ületäitunud või võib muul viisil põhjustada ümbruskonna reostust või ohtu inimese tervisele või keskkonnale. Jäätmed, mille säilitamine kinnistul kujutab endast vahetut ohtu inimeste tervisele või keskkonnale, tuleb kohe ära vedada.
(6) Jäätmeveok peab olema kinnine ja varustatud kogumismahuti tühjendamiseks vajaliku tõste-mehhanismiga. Jäätmeveokist ei tohi laadimise ega vedamise ajal keskkonda sattuda jäätmeid ega jäätmetest imbuvaid vedelikke või nõrgvett. Suurjäätmeid ning ehitusjäätmeid tohib vedada lahtises jäätmeveokis, tagades, et vedamise ajal ei satu jäätmeid keskkonda. Jäätmeveoki registrimass ja mõõtmed peavad vastama valla teedele kehtestatud kandevõime ja sõiduki mõõtmete piirangutele.
§ 7. Korraldatud jäätmevedu
(1) Korraldatud jäätmeveoga liitumine Võnnu valla haldusterritooriumil on kohustuslik jäätme-seaduse § 69 lõike 1 alusel. Jäätmevaldaja loetakse liitunuks korraldatud jäätmeveoga elu- või tegevuskoha järgses veopiirkonnas.
(2) Jäätmevaldaja on kohustatud üle andma oma kinnistul tekkinud korraldatud jäätmeveoga hõlmatud jäätmed jäätmevedajale, kellele on antud korraldatud jäätmeveo teenuste kontsessioon jäätmevaldaja elu või tegevuskoha järgses veopiirkonnas. Jäätmevaldajal puudub õigus anda korraldatud jäätmeveoga hõlmatud jäätmeid üle muule jäätmekäitlejale või vedada neid jäätmeid ise.
(3) Veopiirkonna kirjeldus, jäätmeveo tingimused ning sagedus ja aeg, korraldatud jäätmeveoga hõlmatud jäätmeliigid, korraldatud jäätmeveoga liitumise ja liitumise kohustusest vabastamise kord, korraldatud jäätmeveoga hõlmatud jäätmete kogumiskoht või -kohad, kuhu korraldatud jäätmeveoga hõlmatud jäätmed tuleb nende edasivedamiseks toimetada, jäätmevedaja valikuks teenuste kontsessiooni riigihanke korraldamise ning jäätmeveo teenustasude suuruse määramise kord ning kehtestatakse Võnnu vallavolikogu määrusega.
§ 8. Kogumismahutite ja kogumispunktide tehnilised nõuded
(1) Kogumismahutid peavad vastama antud kogumismahuti tüübile kehtestatud standardile. Olmejäätmete, sealhulgas taaskasutatavate jäätmete kogumiseks võib kogumismahutina kasutada:
1) plastist ja kaanega varustatud käsitsi teisaldatavaid 80 kuni 1100 liitriseid ratastel kogumismahuteid, mida on võimalik tõstemehhanismiga tühjendada jäätmeveokisse;
2) metallist ja kaanega varustatud 1,5 m3 kuni 4,5 m3 ratasteta kogumismahuteid, mida on võimalik tõstemehhanismiga tühjendada jäätmeveokisse või toimetada käitluskohta;
4) süvakogumismahuteid, mida on võimalik tõstemehhanismiga tühjendada jäätmeveokisse;
5) kuni kaheliikmelise leibkonna segaolmejäätmete kogumiseks jäätmevedaja poolt tarnitavad kuni 50-liitriseid jäätmekotte, kuhu tohib jäätmeid paigutada maksimaalselt 10 kg.
(2) Kogumismahutid peavad paiknema naaberkinnistul paiknevast eluhoonest vähemalt 5 meetri kaugusel, kui naabrid ei lepi kokku teisiti. Korterelamutega aladel tohib vallavalitsuse kirjalikul loal ja tingimustel paigutada kogumismahuteid ka väljapoole oma kinnistut.
(3) Kogumismahuti juurdepääsu tagamise ning paiknemiskoha ja juurdesõidutee korrashoiu eest territooriumil vastutab jäätmevaldaja või territooriumi haldaja.
(4) Kuni 1100 liitrine käsitsi teisaldatav ratastel kogumismahuti tuleb paigutada seda tühjendava jäätmeveokiga samal tasandil paiknevale kõva kattega alusele, mis ei ole jäätmeveoki lähimast võimalikust peatuskohast kaugemal kui 10 meetrit. Pikema vahemaa korral määratakse mahuti tühjendamise tingimused jäätmekäitluslepinguga.
(5) Suurem kui 1100 liitrine kogumismahuti paigutatakse jäätmeveokiga samal tasandil paiknevale kõva kattega alusele, millele pääseb jäätmeveok vahetult juurde kogumismahuti tühjendamise küljelt.
(6) Kogumismahuti, mis ei ole käsitsi teisaldatav, tuleb paigutada selliselt, et seda on võimalik tühjendada jäätmeveokisse vahetult paiknemiskohast.
(7) Hoone seest kogutakse jäätmeid vaid jäätmekäitleja või jäätmevedaja ja jäätmevaldaja vahel eelnevalt sõlmitud kokkuleppe kohaselt ja juhtudel, kui kogumismahuti paigutamine väli-tingimustesse ei ole võimalik või otstarbekas. Ligipääs jäätmehoidlasse peab olema ilma trepi, künnise või muu takistuseta. Jäätmeruumis peab olema küllaldane ventilatsioon ja valgustus. Jäätmeruumi või varikatuse korrashoiu ja puhtuse eest hoolitseb kinnistu valdaja.
(8) Jäätmekott tuleb paigutada oma kinnistule nii, et see on kaitstud sademete või muul viisil niiskumise ning lindude ja loomade ligipääsu eest. Jäätmekoti ja selle paiknemiskoha korrashoiu eest vastutab jäätmevaldaja.
(9) Kogumismahuti või kogumismahuti hoiukoha, jäätmemaja või aiavärava lukustamise korral peab jäätmevaldaja või territooriumi haldaja tühjenduspäeval tagama luku avamise ning jäätmevedajale juurdepääsu kogumismahutile. Rajatud piirded, kaitsed ja alused ei tohi takistada kogumismahuti tühjendamist.
(10) Kogumismahuti peab olema terve ja puhas ning ei tohi ohutstada tervist ega põhjustada kesk-konnareostust. Kogumismahuti omanik või valdaja peab tagama selle puhastamise illegaalsest grafitist, tahmast, roostest, tolmust, jäätmetest jms vastavalt jäätmekäitluslepingule. Kogumismahuti puhtuse ja õige kasutamise eest vastutab jäätmevaldaja kui jäätmekäitlusleping ei sätesta teisiti. Kogumismahutite tehnilise korrashoiu tagab mahutite omanik, mahuti nõuetekohase paigutuse ja ümbruse korrashoiu tagab mahuti valdaja.
(11) Avalikesse kogumispunktidesse paigaldatud kogumismahutid peavad olema varustatud arusaadava infoga vastuvõetavate jäätmete liigi või liikide kohta ning kogumismahuti haldaja tähise, nime ja telefoninumbriga.
(12) Kogumismahutil peab olema nähtavas kohas selge ja arusaadava kirjaga silt, millist liiki jäätmeid antud kogumismahutiga kogutakse.
(13) Kogumismahutid peaksid eelistatavalt olema järgmist värvi:
2) vanapaberi või papp- ja paberpakendi kogumismahuti avalikus kogumispunktis – sinine;
3) klaaspakendi kogumismahuti avalikus kogumispunktis – roheline.
§ 9. Pakendijäätmed
(1) Pakendijäätmed tuleb koguda teistest jäätmetest eraldi ja viia selleks ettenähtud avalikesse kogumispunktidesse või anda üle tekkekohal, tellides eraldi teenuse jäätmekäitlejalt.
(2) Üleantavad pakendijäätmed peavad olema tühjad ja vastama pakendiettevõtja, taaskasutu-sorganisatsiooni või jäätmekäitleja kehtestatud nõuetele. Üleantavad pakendijäätmed ei tohi levitada haisu ega määrida teisi mahutis olevaid pakendeid ja pakendijäätmeid. Pakendijäätmete mahutisse on keelatud panna muid jäätmeid kui pakendijäätmeid.
(3) Pakendijäätmete kogumisviisid Võnnu vallas on avalike kogumispunktide kaudu kogumine või kogumine jäätmevaldaja kinnistult eraldi kogumismahuti või jäätmekotiga.
(4) Pakendijäätmete avalikud kogumispunktid paigaldab pakendiettevõtja või taaskasutus-organisatsioon selliselt, et oleks tagatud pakendiseaduses sätestatud pakendite kogumisvõrgustiku tihedus. Pakendijäätmete veo kogumispunktist käitluskohta korraldab pakendiettevõtja või taas-kasutusorganisatsioon.
(5) Pakendijäätmete avalikud kogumispunktid määrab vallavalitsus koostöös taaskasutus-organisatsiooniga. Pakendiettevõtja või taaskasutusorganisatsioon sõlmib vallavalitsusega lepingu, millega sätestatakse kogumispunktide paigaldamise, märgistuse, tühjendamise ja vahetu ümbruse heakorraga seonduvad tingimused, õigused ja kohustused.
(6) Pakendijäätmete kogumiskohtades peavad olema eraldi mahutid vähemalt segapakendile.
(7) Pakendijäätmete kogumismahuteid tuleb tühjendada regulaarselt ja vastavalt vajadusele selliselt, et oleks välditud mahuti ületäitumine või ümbruskonna reostus ja elanikele tagatud pakendite või pakendijäätmete üleandmise võimalus. Kui kogumispunktide tühjendamise sagedus ei ole piisav ületäitumise vältimiseks, pakendiettevõtja või taaskasutusorganisatsioon täiendama veograafikut lisatühjendustega.
(8) Tagatisrahaga pakendi vastuvõtmine peab olema korraldatud vahetult müügikohas või selle teenindusmaa piires. Müügikohas, mis paikneb tiheasutustalal ja mille suurus on alla 20 ruutmeetri, ei pea tagatisrahaga pakendit tagasi võtma.
§ 10. Ohtlikud jäätmed ja probleemtooted
(1) Ohtlike jäätmete tekitaja vastutab nende ohutu hoidmise eest kuni jäätmete üleandmiseni asjakohast litsentsi omavale isikule.
(2) Kodumajapidamises tekkinud ohtlikud jäätmed (nt kasutuskõlbmatuks muutunud õlid, ravimid, värvid, lakid ja lahustid, kemikaalid, aerosoolid ning elavhõbelambid ja –kraadiklaasid jm tooted, mille pakendil on vastavasisuline märge) tuleb viia ohtlike jäätmete kogumispunkti või anda üle asjakohast litsentsi omavale isikule, sh litsentsi omava isiku (operaatori) paigutatud kogumispunkti või anda ära ohtlike ja probleemtoodete jäätmete kogumisringil, mis organiseeritakse valla territooriumil üks kord aastas ning kogumiskohad ja ajad teatatakse vähemalt kümme päeva ette.
(3) Kasutuskõlbmatud ravimid ja ravimijäätmed tuleb üle anda ohtlike jäätmete kogumispunkti või apteeki. Apteek on kohustatud tarbijalt tasuta tagasi võtma ravimid ja ravimijäätmed vastavalt ravimiseadusele ja selle § 37 lg 3 alusel kehtestatud sotsiaalministri määrusele.
(4) Juriidilised isikud korraldavad ohtlike jäätmete kogumiseks mõeldud kogumismahutite paigaldamise ise. Juriidiline isik peab ohtlikud jäätmed üle andma asjakohast litsentsi omavale jäätmekäitlejale.
(5) Ohtlike jäätmete kogumise nõuded:
1) ohtlikud jäätmed tuleb koguda muudest jäätmetest eraldi ja võimalusel säilitama nende originaalpakendis;
3) ohtlikud jäätmed, välja arvatud kodumajapidamistes tekkinud ohtlikud jäätmed, peab jäätmevaldaja enne üleandmist asjakohast litsentsi omavale jäätmekäitlejale märgistama vastavalt jäätmeseaduse § 62 lg 3 alusel kehtestatud keskkonnaministri määrusele;
(6) Probleemtoodete (elektri- ja elektroonikaseadmed ja nende osad, akud ja patareid, vanarehvid ning mootorsõidukid ja nende osad) ja nendest tekkinud jäätmete kogumise ja käitlemise korraldab tootja või tootjavastutusorganisatsioon.
(7) Elektri- ja elektroonikaseadmetest (sealhulgas külmkapid ja muud külmutusseadmed, elektripliidid, pesumasinad, audio- ja videotehnika, infotehnoloogia- ja kommunikatsiooniseadmed) tekkinud jäätmed tuleb koguda muudest jäätmetest eraldi ning viia elektri- või elektroonikaseadmete jäätmete kogumispunkti või uue toote ostmise korral müügikohta kooskõlas jäätmeseadusega või anda ära ohtlike ja probleemtoodete jäätmete kogumisringil, mis organiseeritakse valla territooriumil üks kord aastas ning kogumiskohad ja ajad teatatakse vähemalt kümme päeva ette. Endisaegsed probleemtooted ja nendest tekkinud jäätmed saab füüsiline isik üle anda nende jäätmete kogumis-punkti.
(8) Kasutuskõlbmatuks muutunud patareid ja akud tuleb koguda muudest jäätmetest eraldi ning viia probleemtoodete kogumispunkti, patareide kogumispunkti või müügikohta kooskõlas jäätmeseadusega.
(9) Kasutatud rehvid tuleb üle anda rehvide kogumispunktidesse või uue rehvi ostmise korral müügikohta või rehviettevõttesse kooskõlas jäätmeseadusega. Romusõiduk ja selle osad tuleb üle anda tootja või tootja esindaja määratud kogumispunkti või uue sõiduki ostmise korral müügikohta kooskõlas jäätmeseadusega või vanametalli kogumispunkti.
(10) Tootja või tootjavastutusorganisatsioon on kohustatud teavitama jäätmevaldajaid probleem-toodetest tekkivate jäätmete kogumise korrast ning tagama avaliku kogumispunkti vahetu ümbruse heakorra.
§ 11. Biojäätmete kompostimine
(1) Liigiti kogutud biojäätmeid ei ole lubatud ladestada prügilasse. Need tuleb vedada kompostimiseks asjakohase jäätmeloaga jäätmekäitluskohta või kompostida kohapeal. Kinnisel territooriumil tekkivaid biolagunevaid aia- ja haljastujäätmeid võib kompostida tekkekohas lahtiselt aunas.
(2) Kinnistul tekkivaid biolagunevaid toidu- ja köögijäätmeid võib kohapeal kompostida ainult selleks ettenähtud, kahjurite eest kaitstud kompostimisnõudes (kompostrites).
(3) Lahtine kompostiaun ja –nõu (komposter) peavad paiknema vähemalt 5 meetri kaugusel naaber-kinnistust kui naabrid ei lepi kokku teisiti. Kompostimiskoht ei tohi reostada keskkonda ega ohustada tervist või põhjavett.
(4) Keelatud on kompostida jäätmeid, mis kahjustavad komposti või muudavad selle kasutamis-kõlbmatuks. Kompostitav materjal tuleb paigutada, ladustada ja käidelda tervisele ja ümbruskonnale kahjutult ning selliselt, et see ei põhjustaks kahjurite ja haisu levikut.
§ 12. Jäätmekäitluskoha järelhoolduse nõuded
(1) Valla haldusterritooriumil asuva jäätmekäitluskoha haldaja kooskõlastab vallavalitsusega jäätmete vastuvõtu ja käitlemise või kõrvaldamise tingimused, seire ja järelhoolduse korra.
(2) Tegevuse lõpetanud jäätmekäitluskoht ja selle vahetu ümbrus tuleb korrastada. Järelhoolduse kulud kannab suletud jäätmekäitluskoha endine käitaja või selle puudumisel jäätmekäitluskoha maa-omanik. Jäätmekäitluskoha järelhoolduse tulemusena peab olema välistatud jäätmekäitluskohast tulenev võimalik negatiivne keskkonnamõju.
§ 13. Keskkonnareostuse likvideerimine
(2) Vajaduse korral teeb käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud kohustuse täitmiseks ettekirjutuse vallavalitsus. Kui saastaja ettekirjutust ei täida, võib vallavalitsus ettekirjutuse täitmise tagamiseks rakendada sunnivahendeid asendustäitmise ja sunniraha seaduses sätestatud korras.
(1) Järelvalvet teostab Keskkonnainspektsioon ja Võnnu vallavalitsus.
(2) Eeskirja nõuete rikkumise eest karistatakse jäätmeseaduse paragrahvides 120 kuni 128 ja pakendiseaduse paragrahvide 30 ja 31 alusel rahatrahviga kuni 200 trahviühikut. Sama teo eest, kui selle on toime pannud juriidiline isik, karistatakse rahatrahviga kuni 20 000 eurot.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud alusel toimepandud väärteo kohtuvälised menetlejad on jäätmeseaduse § 127 lõikes 2 punktis 3 ja pakendiseaduse § 33 lõikes 6 nimetatud isikud.


Puude raiumiseks loa andmise tingimused ja kord Paldiski linnas – Riigi Teataja
Puude raiumiseks loa andmise tingimused ja kord Paldiski linnas
Puude raiumiseks loa andmise tingimused ja kord Paldiski linnas - sisukord
§ 5 Raieloa väljaandmisest keeldumine
3 RAIELOA VÄLJAANDMISE KÕRVALTINGIMUSED
§ 8 Puu asendamise tingimus
§ 9 Asendusistutuse korraldamine
§ 10 Asendatud puu hooldamise tingimus
§ 11 Raie keelamine raierahu perioodil
4 RAIELOA AJUTINE PEATAMINE JA KEHTETUKS TUNNISTAMINE
§ 13 Järelevalve teostaja
Paldiski Linnavolikogu
RT IV, 07.05.2014, 55
Vastu võetud 27.09.2007 nr 12
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lõike 3 ja § 22 lõike 2, looduskaitseseaduse § 45 ja haldusmenetluse seaduse § 8 lõike 2 alusel ning arvestades looduskaitseseaduse teisi sätteid, muinsuskaitseseadust ja veeseadust.
(1) Käesoleva määrusega kehtestatakse Paldiski linnas puude raie- ja hoolduslõikusloa andmise tingimused ja kord (edaspidi kord), mis reguleerib puude raieks ja hoolduslõikuseks loa taotlemist, loa väljaandmist ning loa andmisel võimalike täiendavate kõrvaltingimuste seadmist.
(2) Puu raie ja hoolduslõikus Paldiski linnas toimub käesoleva korra kohaselt antud loa alusel, mille annab välja Paldiski Linnavalitsus (edaspidi raieloa väljaandja).
(3) Raieluba ei ole vaja taotleda kuivanud puude ning alla 8 cm rinnasdiameetriga puude (v.a.kadakad ja männid), põõsaste ja enamlevinud viljapuude v.a. avalikel haljasaladel kasvavate viljapuude raiumiseks. Hoolduslõikusluba ei ole vaja taotleda kuivanud okste ja vesivõsude kõrvaldamiseks.
(4) Detailplaneeringu olemasolul lähtutakse raieloa väljaandmisel kehtivast detailplaneeringust.
(5) Kord ei reguleeri kasvava metsa (metsaseaduse tähenduses) raiet.
(6) Raieloa väljaandja võib loa valjaandmisel seada täiendavaid kõrvaltingimusi raiutud puu käitlemise, puu asendusistutuse korraldamise, istutatud puu hooldamise osas, samuti raie keelamise osas raierahu perioodil. Tingimuste rakendamise vajaduse otsustab raieloa väljaandja.
3) rinnasdiameeter - puu tüve läbimõõt, mõõdetuna 1,3 meetri kõrguselt juurekaelast;
5) hoolduslöikus - puu võra hooldamiseks ja kujundamiseks ette võetav lõikus, mille käigus puud ei likvideerita;
(2) Puu raiumiseks esitatakse Paldiski Linnavalitsusele taotlus (lisa 1), kus on märgitud järgmised andmed:
1) andmed taotleja kohta (nimi, elu- või asukoha aadress, isikukood või registrikood, volitatud esindaja andmed, kontakttelefon jms);
2) puu asukoha täpne kirjeldus (aadress, kinnistu number);
4) põhjendus puu likvideerimiseks;
5) likvideeritavate puude arv, liik ja tüve rinnasdiameeter.
2) ehitusluba, kui raieõigust taotletakse ehituse allajäävale puule;
4) asukohakaart või väljavõte projekti asendiplaanist, puu asukoht näidatud asendiplaanil või avalduse esitaja omakäeline joonis puu asukoha selgitamiseks;
5) esindusõigust tõendav dokument, kui taotluse esitab esindaja.
(4) Vajadusel lisatakse:
1) Muinsuskaitseameti luba, kui raiutav puu asub kinnismälestisel või muinsuskaitsealal või kinnismälestise kaitseks kehtestatud kaitsevööndis;
2) Harjumaa Keskkonnateenistuse nõusolek, kui raiutav puu asub veekaitsevööndis, välja arvatud juhul, kui raiet soovitakse teha maaparandussüsteemi eesvoolul maaparandustööde tegemiseks;
3) kaitstava loodusobjekti valitseja nõusolek, kui raiutav puu asub kaitstaval loodusobjektil või on kaitstav looduse üksikobjekt;
(1) Raieloa väljaandja loa andmise menetluses:
1) kontrollib taotluses esitatud ja taotlusele lisatud dokumentides sisalduvate andmete õigsust ning nõuab vajadusel taotlejalt täiendavaid dokumente (nt dendroloogi hinnangut, haljastusprojekti vms) ja selgitusi;
3) küsib puu raie kohta seisukoha loodusobjekti valitsejalt, kui puid soovitakse raiuda kaitsealustelt loodusobjektidelt;
4) teostab raiutava puu(de) ülevaatuse;
5) Paldiski linna omandis oleval maal kasvava puu puhul otsustab raieloa väljaandmise Paldiski Linnavalitsuse poolt määratud ametnik ning annab raieloa välja lepingu või muul seaduslikul alusel nimetatud maa(del) raietöid teostatavale isikule.
(2) Puu asendusisutuse korral nõuab raieloa väljaandja garantiikirja, milles on näidatud raieloa taotleja kohustus istutada määratud ajaks vastav arv puid ning istutuskoht.
(3) Raieloa väljaandja annab välja raieloa ühe kuu jooksul taotluse esitamisest, kui puuduvad raieloa väljaandmiseks keeldumise alused.
§ 5. Raieloa väljaandmisest keeldumine
(1) Raieloa väljaandja võib keelduda raieloa väljaandmisest, kui:
3) puu on riikliku või kohaliku omavalitsuse looduskaitse all või asub Paldiski rohevõrgustiku tuumalal või rohekoridoris;
(2) Raieloa välja andmisest keeldumist põhjendatakse kirjalikult.
(1) Raieloa väljaandja vormistab määruse lisas 2 toodud vormis raieloa kahes eksemplaris, millest uks eksemplar antakse välja taotlejale ja teine jääb raieloa väljaandjale.
(2) Raieluba kehtib 1 aasta. Kui raiet ei ole teostatud selle ajajooksul tuleb esitada Paldiski Linnavalitsusele uus nõuetekohane taotlus.
(3) Info raie asukoha, puude arvu, loa väljaandmise kuupäeva, kehtivuse ja raieloa taotleja kohta on kättesaadav Paldiski Linnavalitsuses.
Tuuleheite ja tormimurru korral ning kohest likvideerimist nõudvale (avariiohtlikule) puule raieluba ei vormistata. Maaomanik, valdaja või volitatud isik teatab maha kukkunud või ohtlike puude arvu, liigid, diameetrid ja täpse asukoha esimesel võimalusel avastamise hetkest Paldiski Linnavalitsusse.
3. peatükk RAIELOA VÄLJAANDMISE KÕRVALTINGIMUSED
§ 8. Puu asendamise tingimus
(1) Lähtudes puu ökoloogilisest ja esteetilisest väärtusest tuleb puu asendamisel arvestada likvideeritava puu rinnasdiameetrit, liiki, seisukorda ja kasvukohta.
§ 9. Asendusistutuse korraldamine
Asendusistutust koordineerib, korraldab ja peab arvestust Paldiski Linnavalitsuse poolt määratud ametnik.
§ 10. Asendatud puu hooldamise tingimus
(1) Asendusistutuse kohustuse saaja tagab raieloa väljaandja poolt raieloas nõutud kõigile asendatud puudele vajalikud kasvutingimused.
(2) Kui asendatud puu hävib 2 aasta jooksul istutuse fikseerimisest raieloa väljaandja poolt, on raieloa väljaandjal õigus nõuda samaväärsete asenduspuude istutamist.
§ 11. Raie keelamine raierahu perioodil
Lindude pesitsemise ajal võib keelata puu raiumist.
4. peatükk RAIELOA AJUTINE PEATAMINE JA KEHTETUKS TUNNISTAMINE
(1) Raieloa väljaandjal on õigus peatada raieloa kehtivus või see kehtetuks tunnistada juhul kui:
3) ilmneb, et raiutakse raieloale mitte kantud puid.
§ 13. Järelevalve teostaja
Järelevalvet käesoleva korra ja selle alusel väljaantud lubade täitmise üle teostab Paldiski Linnavalitsuse keskkonnaspetsialist.
Määrus jõustub 01 .oktoobrist 2007.a.


Aleviku- ja külavanema statuudi kinnitamine – Riigi Teataja
Aleviku- ja külavanema statuudi kinnitamine
Aleviku- ja külavanema statuudi kinnitamine - sisukord
§ 2 Külavanema valimine
§ 4 Külavanema kohustused
§ 5 Külavanema vastutus
RT IV, 11.02.2013, 10
Vastu võetud 23.03.2006 nr 11
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lõike 3 punkti 2 ja § 58 ning Kanepi valla põhimääruse § 43 alusel.
(1) Aleviku- ja külaelanik (edaspidi külaelanik) käesoleva statuudi mõistes on isik, kellel on vastavas külas või alevikus alaline elukoht.
(2) Aleviku- ja külavanem (edaspidi külavanem) on aleviku, ühe või mitme küla elanike esindaja, kes juhindub oma tegevuses ja lepingute sõlmimises aleviku ja küla ühistest seisukohtadest ja arengukavast, omavalitsuse otsustest, määrustest ja kehtivast üldplaneeringust ja Eesti Vabariigi seadustest. Olukordades, kus tegevus ei ole reguleeritud kehtivate õigusaktidega, tegutseb külavanem lähtudes headest tavadest.
§ 2. Külavanema valimine
(1) Külavanem valitakse poolthäälteenamusega täisealiste külaelanike üldkoosolekul (edaspidi koosolek), mille toimumise aeg ja koht on ette teatatud vähemalt 2 nädalat enne koosoleku toimumist.
(2) Külavanema valimise saab algatada vähemalt kaks täisealist elanikku.
(3) Koosolek on otsustusvõimeline, kui sellest võtab osa vähemalt pool aleviku või küla valimisõiguslikest isikutest.
(4) Külavanema valimise koosolekul valitakse koosoleku juhataja ja protokollija.
(5) Külavanem valitakse koosolekust osavõtnud elanike poolthäälte enamusega salajasel hääletamisel. Kui ükski kandidaat ei osutu valituks, korraldatakse teine hääletusvoor kahe enim hääli saanud kandidaadi vahel. Kui ka teises voorus ei osutu keegi valituks, loetakse valimine läbikukkunuks ja määratakse uue koosoleku toimumise aeg. Hääletamise läbiviimiseks moodustatakse kolmeliikmeline häältelugemis komisjon.
(6) Külavanema valimise koosolekul koostatakse protokoll, millele kirjutavad alla koosoleku juhataja ja protokollija, millele lisatakse koosolekul osalenud elanike registreerimisleht. Protokoll koos registreerimislehega esitatakse Kanepi Vallavalitsusele 10 päeva jooksul arvates koosoleku toimumise päevast.
(7) Külavanema volituste kestus ei ole piiratud.
(8) Naaberkülad võivad soovi korral korraldada ühise koosoleku ja valida mitme küla peale ühise külavanema.
(9) Külavanem on aruandekohustuslik elanike üldkoosoleku ees.
(10) Omavalitsus aktsepteerib seaduses esitatud nõuete järgi valitud külavanemat ja teeb temaga koostööd.
(1) Esindada külaelanikke volikogus, vallavalitsuses ning riigiasutustes ja muudes institutsioonides.
(4) Taotleda küla nimel rahalisi vahendeid valla eelarvest, erinevatest struktuurifondidest ja muudest allikatest, lähtudes koosolekul vastuvõetud otsustest ja arengukavast.
(5) Saada omavalitsuselt oma tegevuseks vajalikku teavet.
(6) Moodustada külaelanikest külakogu vms. ja määrata endale asendaja oma äraoleku, haiguse jms. ajaks.
(7) Teha külaelanikele märkusi ja juhtida tähelepanu probleemidele, mis puudutavad heakorda, avalikku käitumist jne.
(8) Osaleda nõuandva häälega vallavolikogu istungitel.
(9) Moodustada elanikest seltsinguid, töögruppe, mittetulundusühinguid jms.
(10) Astuda külavanema kohalt tagasi, eelnevalt kokkukutsudes aleviku või küla üldkoosoleku uue külavanema valimiseks.
§ 4. Külavanema kohustused
(1) ( 1) E dastada külaelanike ühised soovid ja ettepanekud vallavalitsusele ning muudele asjakohastele institutsioonidele.
1) Võimaldada külaelanikele omavalitsusest ja mujalt tulnud külaelanikke puudutava
informatsiooni kättesaamist. Regulaarselt tutvuma omavalitsuse õigusaktidega ja riigi seadustega ning nende muudatuste ettepanekutega.
(2) Teavitada vallavalitsust küla sotsiaalsetest probleemidest.
(3) Korraldada küla arengukavade arutelusid.
(4) Organiseerida külas ühistegevust, ärgitama külaelanikke koostööle.
(5) Jälgida külas loodusressursside säästlikku kasutamist ning sekkuma vajadusel.
(6) Aidata organiseerida töid õnnetusjuhtumite ja eriolukordade puhul kuni erialase abi
saamiseni.
(7) Viia vähemalt üks kord aastas läbi aleviku või küla üldkoosoleku ja esitama elanikele aruande oma tegevuse kohta.
(8) Tagab küla kroonika pidamise ja eksponeerimise.
§ 5. Külavanema vastutus
(1) ( 1) Külavanem vastutab isiklikult oma ametikohustuste täitmise eest, mis on ette nähtud käesoleva statuudiga.
(2) Külavanem vastutab valla kultuuri-, spordi- ja külaliikumise rahastamise plaanist rahaliste vahendite õigeaegse taotlemise ja rahaliste vahendite õigeaegse aruandluse esitamise eest.
(1) Külavanemale kompenseeritakse avalike ülesannete täitmisest tulenevad otsesed kulutused Kanepi Vallavalitsusega sõlmitud lepingu alusel.
(2) Alevik ja küla võib moodustada oma kassa, kust võidakse katta külavanema kulutusi ja muid ühistegevusega seotud kulutusi. Kassa loomise, pidamise ja majanduslikult kõige otstarbekama kasutamise eest vastutab külavanem.


Keila Sotsiaalkeskuse põhimäärus – Riigi Teataja
Keila Sotsiaalkeskuse põhimäärus
Keila Sotsiaalkeskuse põhimäärus - sisukord
§ 1 Asutuse nimetus ja liik
§ 2 Sotsiaalkeskuse asukoht
§ 3 Tegevuse alused
2 SOTSIAALKESKUSE EESMÄRGID JA ÜLESANDED
§ 6 Sotsiaalkeskuse tegevuse eesmärgid ja ülesanded
§ 9 Eelarve
§ 11 Asjaajamine ja aruandlus
§ 12 Sotsiaalkeskuse tegevuse lõpetamine
§ 13 Põhimääruse kehtetuks tunnistamine
RT IV, 05.10.2016, 22
Vastu võetud 20.02.2010 nr 5
RT IV, 14.11.2012, 26
jõustumine 25.02.2010
27.09.2016 RT IV, 05.10.2016, 13 08.10.2016
§ 1. Asutuse nimetus ja liik
(1) Asutuse nimetus on Keila Sotsiaalkeskus (edaspidi sotsiaalkeskus).
(2) Sotsiaalkeskus on Keila Linnavalitsuse (edaspidi linnavalitsus) hallatav asutus.
§ 2. Sotsiaalkeskuse asukoht
(1) Sotsiaalkeskuse asukoht on Keila linn, Harjumaa, Eesti Vabariik ja aadress on Pargi 30-3, 76607 Keila linn, Harjumaa.
[RT IV, 05.10.2016, 13 - jõust. 08.10.2016]
(2) [Kehtetu - RT IV, 05.10.2016, 13 - jõust. 08.10.2016]
§ 3. Tegevuse alused
Sotsiaalkeskus juhindub oma tegevuses Eesti Vabariigi, Keila Linnavolikogu (edaspidi volikogu) ning linnavalitsuse õigusaktidest ning käesolevast põhimäärusest.
Sotsiaalkeskusel on Keila linna vapi kujutise ja oma nimetusega pitsat ning oma sümboolika.
Sotsiaalkeskuse põhimääruse kinnitab ja selles teeb muudatusi linnavolikogu linnavalitsuse ettepanekul.
2. peatükk SOTSIAALKESKUSE EESMÄRGID JA ÜLESANDED
§ 6. Sotsiaalkeskuse tegevuse eesmärgid ja ülesanded
(1) Sotsiaalkeskuse tegevuse eesmärgiks on sotsiaal- ja rehabilitatsiooniteenuste korraldamine, osutamine ja arendamine abivajajate toimetuleku soodustamiseks ja säilitamiseks.
(2) Seatud eesmärkide saavutamiseks täidab sotsiaalkeskus järgmisi ülesandeid:
1) korraldab toimetulekuraskustega perede toetamist, abistamist ja nõustamist;
2) [kehtetu - RT IV, 05.10.2016, 13 - jõust. 08.10.2016]
3) teostab eakate hoolekannet, sealhulgas koduabi ja koduteenuse osutamist;
4) osutab teenuseid puuetega inimestele ja nende peredele;
5) osutab hoolekandeteenuseid psüühilise erivajadusega inimestele;
6) osutab vältimatut sotsiaalabiteenust;
7) osutab tasulisi sotsiaalteenuseid, mille hinnad kehtestab linnavalitsus;
8) osutab päevakeskuse teenust;
9) tegeleb pikaajaliste töötute ja toimetulekuraskustes perede sotsiaalse rehabilitatsiooniga, nende aktiviseerimiseks ja tagasipöördumiseks tavaühiskonda ja tööellu;
10) teeb Keila linna eluasemekomisjonile ettepaneku sotsiaaleluruumide eraldamiseks kõrvalabi vajavatele klientidele ja osutab eluruumi tagamise teenust;
11) tagab informatsiooni kättesaadavuse osutatavate teenuste kohta, korraldab infopäevi;
12) arendab koostööd sotsiaalhoolekande- ja tervishoiuasutuste, vabatahtlike ühenduste, mittetulundusühingute ning sihtasutustega, kelle põhikirjalised eesmärgid on suunatud eri riskigruppide toimetuleku parandamisele ning lastele ja noortele suunatud arendavate tegevuste korraldamisele.
(3) Sotsiaalkeskusel on õigus tegeleda sotsiaaltöö kvaliteedi tõstmiseks ja tegevuse laiendamiseks projektitööga ning preventiivse tööga.
(1) Sotsiaalkeskuse tööd juhib juhataja, kelle kinnitab Keila linnaõigusaktidega kehtestatud korras ametisse ja vabastab ametist linnavalitsus linnapea ettepanekul. Töölepingu juhatajaga sõlmib, seda muudab ja selle lõpetab linnapea või tema volitatud ametiisik.
(2) Sotsiaalkeskuse juhataja ülesanne on tagada sotsiaalkeskusele pandud ülesannete ja kohustuste õiguspärane ning otstarbekas täitmine.
(3) Sotsiaalkeskuse juhataja on töölepingu kehtivuse ajal sotsiaalkeskuse seadusjärgne esindaja.
(4) Sotsiaalkeskuse juhataja:
1) koostab ja esitab sotsiaalkeskuse eelarve projekti Keila linna õigusaktides kehtestatud korras ja tähtaegadel;
2) vastutab sotsiaalkeskuse arengu ja eelarvevahendite õiguspärase, sihipärase ja otstarbeka kasutamise ning eelarve täitmise eest;
3) korraldab sotsiaalkeskuse valduses oleva vara valdamist, kasutamist ja käsutamist vastavalt Keila linnavara eeskirjale ning vastutab selle heaperemeheliku kasutamise ja säilimise eest;
4) tegutseb sotsiaalkeskuse nimel ja esindab sotsiaalkeskust ilma erivolitusteta kõigis riigi- ja omavalitsusasutustes ning suhetes juriidiliste ja füüsiliste isikutega, v.a juhul, kui Eesti Vabariigi või Keila linna õigusaktid sätestavad teisiti;
5) teeb tehinguid sotsiaalkeskuse põhimääruses sätestatud ülesannete täitmiseks eelarves selleks ette nähtud vahendite piires ja tagab eelarves kavandatud tulude täitmise ning laekumise;
6) vastutab Keila Linnavalitsuse raamatupidamisteenistusele vajalike dokumentide ja informatsiooni õigeaegse edastamise eest;
7) teeb linnavalitsusele ettepaneku sotsiaalkeskuse struktuuri, töötajate koosseisu ja töö tasustamise aluste kinnitamiseks;
9) annab oma pädevuse piires sotsiaalkeskuse töö korraldamiseks käskkirju ja kontrollib nende täitmist;
10) tagab seaduste ja muude Eesti Vabariigi ja Keila linna õigusaktide ning lepingutega sätestatud aruannete koostamise ja esitamise;
11) korraldab sotsiaalkeskusesse saabunud teabenõuetele, kirjadele, märgukirjadele ja selgitustaotlustele vastamist ja nende lahendamist;
12) täidab muid tema töökohustustega seonduvaid ülesandeid.
(5) Sotsiaalkeskuse juhataja äraolekul asendab teda juhataja poolt määratud isik.
Sotsiaalkeskuse vara kuulub Keila linna omandisse, selle valdamine, kasutamine ja käsutamine toimub linnavolikogu kehtestatud korras.
§ 9. Eelarve
(1) Sotsiaalkeskuse eelarve kinnitab linnavolikogu Keila linna eelarve osana.
(2) Sotsiaalkeskuse eelarve tulud moodustuvad eraldistest riigi- ja linnaeelarvest, laekumistest sihtasutustelt, annetustest ning tasuliste sotsiaalteenuste osutamisest saadud tuludest ja muudest tuludest.
(1) Sotsiaalkeskuse kulud kaetakse kinnitatud eelarve alusel.
(2) Sotsiaalkeskus võib sihtasutustelt, äriühingutelt, mittetulundusühingutest ja üksikisikutelt vastu võtta eraldisi ja annetusi, mis võetakse arvele õigusaktidega kehtestatud korras. Eraldatud või annetatud vahendite kasutamisel tuleb järgida annetaja soovi. Sotsiaalkeskuse juhataja peab eraldisest ja annetusest teavitama linnavalitsust.
(3) Sotsiaalkeskus hoiab korras oma ruumid, territooriumi, inventari ja muud vahendid linna eelarves talle ettenähtud vahendite piires.
§ 11. Asjaajamine ja aruandlus
(1) Sotsiaalkeskus täidab kohustuslikke sotsiaaltöö alaseid dokumente sotsiaalministri määrusega kehtestatud korras. Sotsiaalkeskus esitab oma tegevuse kohta statistilise aruande ning avaldab andmed oma tegevuse sisu ning tulemuste kohta õigusaktidega kehtestatud korras.
(2) Sotsiaalkeskuse raamatupidamisarvestust ja -aruandlust korraldab linnavalitsus.
(3) Sotsiaalkeskuse üle teeb teenistuslikku järelevalvet linnavalitsus.
5. peatükk TEGEVUSE LÕPETAMINE
§ 12. Sotsiaalkeskuse tegevuse lõpetamine
(1) Sotsiaalkeskuse tegevuse lõpetab linnavalitsuse ettepanekul linnavolikogu oma otsusega õigusaktides ette nähtud korras.
(2) Sotsiaalkeskuse lõpetamisega seotud kulud kaetakse Keila linna eelarvest.
(3) Tegevuse lõpetanud sotsiaalkeskuse õigused ja kohustused lähevad üle linnavalitsusele või linnavolikogu poolt määratud asutusele.
§ 13. Põhimääruse kehtetuks tunnistamine
Määrus jõustub 25. veebruaril 2010.


text:
Otsuste vastuvõtmine: koosolekuga vs koosolekuta - Raamatupidaja
Otsuste vastuvõtmine: koosolekuga vs koosolekuta
30. november 2011 08:26
Äriseadustiku kohaselt on osanike otsuse vastuvõtmisel koosolekul ja koosolekut kokku kutsumata erinevad häälteenamuse nõuded. Kuidas see mõjutab asjade käiku?
Kui isikud otsustavad asuda tegutsema ühise eesmärgi nimel ja asutavad ühiseks äritegevuseks osaühingu, on sageli pooltevahelise kokkuleppe sisuks ka kokkulepe, et osanike tasandil võetakse otsuseid vastu konsensuse alusel. Näiteks kui ühele osanikule kuulub 70% osakapitalist ning teisele 30%, võivad osanikud omavahel kokku leppida, et kõik osanike otsused vajavad vähemalt 100% osanike poolthääli.
Oleme eelnevalt oma blogis juhtinud tähelepanu, et sellisel kokkulepete vormistamisel tuleks olla ettevaatlik, eriti kui seda tehakse üksnes ühingu põhikirjas. (Villu Otsmann, 05.mai 2010 artikkel „Vähemusosaniku vetoõigus ja koosolekul otsuste vastuvõtmine“. Selles artiklis on viidatud Riigikohtu pretsedentlahendile antud küsimuses (Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 04. veebruar 2010.a. otsus tsiviilasjas 3-2-1-166-09). Riigikohus asus seisukohale, et äriseadustiku kohaselt on osanike otsuse vastuvõtmisel koosolekul ja koosolekut kokku kutsumata erinevad häälteenamuse nõuded. Kui soovitakse kõrvale kalduda äriseadustikus sätestatud häälteenamuse nõuetest, tuleb ka osaühingu põhikirjas eraldi ette näha suurema häälteenamuse nõue mõlema osanike otsuse vastuvõtmise viisi kohta.
Riigikohus tugines oma otsuses mitte § 173 vaid ÄS § 174 lg 3, mis reguleerib juhatuse liikmete valimist. Antud sätte kohaselt loetakse isiku valimisel valituks kandidaat, kes sai teistest enam hääli, ning häälte võrdsel jagunemisel heidetakse liisku, kui põhikirjaga ei ole ette nähtud teisiti. Sätte sõnastusest tulenevalt võib tekkida küsimus, kuidas juhatuse liikmete valimist üldse koraldada ilma osanike koosolekuta.
Riigikohus asus seisukohale, et ülaltoodud sätteid koostoimes tõlgendades saab siiski järeldada, et osaühingu juhatusel tuleb ka kirjalikus menetluses tagada osanikele ÄS § 174 lg 3 järgimine, muuhulgas võimalus osanikele esitada kandidaate juhatuse liikmeks sarnaselt osanike koosolekuga ja nende vahel valida.
Artikli autor on advokaadibüroo Tamme Otsmann Ruus Vabamets advokaat Ergo Blumfeldt.

matches:
Riigikohus
Riigikohus
§ 173
§ 174
Riigikohus
§ 174