Korruptsioonivastane seadus – Riigi Teataja
Eurovoc: 04 POLIITIKA → 0436 täidesaatev võim ja avalik teenistus → täitevorgan → valitsus
Eurovoc: 08 RAHVUSVAHELISED SUHTED → 0821 kaitse → relvajõud → sõjaväelased
Eurovoc: 12 ÕIGUS → 1211 tsiviilõigus → tsiviilõigus → võimu kuritarvitamine
Eurovoc: 12 ÕIGUS → 1216 kriminaalõigus → süütegu → korruptsioon
Eurovoc: 12 ÕIGUS → 1216 kriminaalõigus → vangistusõigus → karistusasutuse personal
Eurovoc: 12 ÕIGUS → 1226 õiguskorraldus → õiguseriala → kohtunik või prokurör
Korruptsioonivastane seadus
Jõustumine: 01.04.201327.03.201222.07.201101.01.201101.07.201001.06.201001.01.201001.07.200901.01.200901.07.200715.03.200725.01.200729.10.200401.07.200401.01.200419.07.200326.02.200324.12.200201.09.200201.07.200201.06.2002
RT I, 30.03.2012, 24
Seaduses sätestatakse korruptsiooni vältimise ja korruptsiooniga seotud ametiisikute vastutuselevõtmise õiguslikud alused.
§ 2. Korruptsiooni vältimise vahendid
Korruptsiooni vältimise vahendid on:
1) ametiisikute ja käesoleva seaduse §-s 4 loetletud isikute majanduslike huvide deklareerimine ning seaduses ettenähtud juhtudel majanduslike huvide deklaratsiooni avalikustamine;
2) käesoleva seaduse 3. peatükis määratletud töökoha- ja tegevuspiirangud;
3) käesoleva seaduse 4. peatükis määratletud toimingupiirangud.
§ 3. Ametikoht ja ametiseisund
(1) Ametikoht käesoleva seaduse tähenduses on töö- või teenistuskoht, millele isik on valitud, nimetatud või töölepingu alusel tööle võetud.
(2) Ametiseisund on ametikohast tulenev ametiisiku õiguspädevus vastu võtta teistele isikutele kohustuslikke otsuseid, teha toiminguid, osaleda riigi- või munitsipaalvara erastamise, võõrandamise või kasutusse andmise otsuste tegemisel ning kohustus täita oma ametialaseid kohustusi ausalt ja õiguspäraselt.
§ 4. Ametiisik
(1) Käesoleva seaduse järgi on ametiisik § 3 lõikes 2 sätestatud ametiseisundit omav riigi- või kohaliku omavalitsuse ametnik, samuti tema ülesandeid täitev koosseisuväline teenistuja.
(2) Ametiisikud käesoleva seaduse tähenduses on ka:
1) Riigikogu liige;
3) Vabariigi Valitsuse liige;
4) Riigikohtu esimees ja liikmed;
5) Eesti Panga Nõukogu esimees ja liikmed, Eesti Panga president;
6) [kehtetu - RT I, 08.07.2011, 8 - jõust. 22.07.2011]
7) riigikontrolör ja Riigikontrolli peakontrolörid;
8) õiguskantsler;
9) Eesti välisesinduse juht;
10) riigisekretär;
11) maavanem;
12) riigi peaprokurör ja prokurörid;
13) haldus-, maa- ja linnakohtute ning ringkonnakohtu kohtunikud;
14) valla- ja linnavolikogu esimees ja liikmed;
15) vallavanem ja linnapea, valla- ja linnavalitsuse liikmed;
16) osavalla ja linnaosa vanem, osavalla ja linnaosa halduskogu liikmed;
17) notar;
18) politsei- ja päästeametnik;
19) kohtutäitur, vanglaametnik ja kriminaalhooldusametnik;
20) kaitseväe ohvitseri ja allohvitseri ametikohal olev isik;
21) Kaitseliidu ülem ja keskjuhatuse ning keskrevisjonikomisjoni liikmed, Kaitseliidu peastaabi ülem ja struktuuriüksuste ülemad, Kaitseliidu üksuste pealikud, juhatuse ja revisjonikomisjoni liikmed;
22) riigi osalusega äriühingu juhatuse ja nõukogu liige;
23) kohaliku omavalitsuse osalusega äriühingu juhatuse ja nõukogu liige;
24) avalik-õigusliku juriidilise isiku osalusega äriühingu juhatuse ja nõukogu liikmed;
25) avalik-õigusliku juriidilise isiku juhatuse ja nõukogu liige, Eesti Teaduste Akadeemia president, avalik-õigusliku ülikooli rektor, Eesti Advokatuuri esimees;
26) valitsusasutuse hallatava riigiasutuse juht;
27) pankrotihaldurid, füüsilised isikud, kes täidavad neile seaduse alusel antud avalik-õiguslikke haldusülesandeid või teostavad neile seadusega antud täidesaatva riigivõimu volitusi ja eelmainitud ülesandeid täitvate või volitusi teostavate eraõiguslike juriidiliste isikute juhtorganite liikmed;
28) riigi, kohaliku omavalitsuse või avalik-õigusliku juriidilise isiku poolt asutatud eraõiguslike sihtasutuste tegevjuhid, juhatuse ja nõukogu liikmed.
(3) Ametiisikuna käesoleva seaduse mõistes käsitatakse valla- või linnaametiasutuse juhti ja ametiasutuse hallatava asutuse juhti, kui nii on otsustanud valla- või linnavolikogu.
(4) Ametiisikuna käesoleva seaduse mõistes käsitatakse mittetulundusühingu juhatuse liikmeid, kui mittetulundusühingu on asutanud või selles osaleb riik, kohalik omavalitsus või avalik-õiguslik juriidiline isik või kui see on sätestatud mittetulundusühingu tegevust reguleerivas seaduses või põhikirjas või kui sellise otsuse on vastu võtnud pädev mittetulundusühingu juhtorgan.
§ 5. Korruptiivse teo, korruptsiooniohtliku suhte ja korruptiivse tulu mõisted
(1) Korruptiivne tegu on ametiisiku poolt ametiseisundi kasutamine omakasu saamise eesmärgil, tehes põhjendamatuid või õigusvastaseid otsuseid või toiminguid või jättes tegemata õiguspärased otsused või toimingud.
(2) Korruptsiooniohtlik suhe on ametiisiku suhe teise isikuga, mis on tekkinud või võib tekkida käesoleva seaduse 3. või 4. peatükis sätestatud töökoha-, tegevus- või toimingupiirangute rikkumise tagajärjel ametiisiku poolt.
§ 6. Korruptsiooniohtlike suhete keeld
(1) Ametiisikul on keelatud korruptiivsete tegude toimepanemine, korruptsiooniohtlike suhete sõlmimine füüsiliste ja juriidiliste isikutega ning korruptiivse tulu saamine.
(2) Asutuse juht on kohustatud tööandjana looma töökorralduse, kus ametiisikute tegevuse õiguspärasust ja neile kehtestatud töökoha-, tegevus- ja toimingupiiranguid kontrollitakse.
(3) Ametiisik, kellel on korruptsiooniohtlikke suhteid, peab informeerima sellest asutuse juhti või ametikohale valimise õigusega organit, taotledes vastavate otsuste vastuvõtmise või tehingute sõlmimise õiguse andmist teisele ametiisikule.
2. peatükk MAJANDUSLIKE HUVIDE DEKLAREERIMINE JA PALGAANDMETE AVALIKUSTAMINE
[RT I 2004, 71, 504 - jõust. 29.10.2004]
§ 7. Majanduslike huvide deklareerimise eesmärk
Majanduslike huvide deklareerimise eesmärgiks on ülevaate saamine ametiisiku majanduslikest huvidest, mis võivad soodustada või põhjustada era- ja avalike huvide konflikti ning korruptiivse teo toimepanemist või korruptsiooniohtliku suhte loomist.
§ 8. Majanduslike huvide deklaratsiooni mõiste
Majanduslike huvide deklaratsioon (edaspidi deklaratsioon) on dokument, millega ametiisik deklareerib andmed temale kuuluva vara, varaliste kohustuste ja muude asjaolude kohta, mis võimaldavad kindlaks määrata ametiisiku majanduslikud huvid ja varalise seisu.
§ 9. Deklaratsiooni sisu
Deklaratsioon peab sisaldama järgmisi andmeid deklareerijale kuuluva(te):
1) kinnisvara (kuni kinnistusraamatusse kandmiseni ka ehitised ja nende osad) kohta (otstarve, asukoht, kinnistuspiirkond ja kinnistu number);
2) riiklikku registrisse kantud sõiduki kohta (sõiduki liik, mark ja väljalaske aasta);
3) aktsiate ja muude väärtpaberite (investeerimisfondi osatäht, obligatsioon, vahetusvõlakiri, erastamisväärtpaber, ostu- või müügiõigust või -kohustust tõendav väärtpaber (optsioon) jms) ning osade ja osakute omamise kohta (emitent, liik, kogus, ühe ühiku nimiväärtus, aktsiate, osade ja vahetusvõlakirjade puhul ka iga artikli koguväärtus);
4) võlgade ja käenduslepingute kohta (võlausaldaja ja võlasumma) pankadele ja teistele isikutele, kui võla suurus ületab kuue kuu ametipalga või 3500 eurot aastas, kui vastaval ametikohal ametipalka ei maksta;
5) muude varaliste kohustuste kohta, kui võla või võimaliku võlanõude (liising, käendusleping, pant, hüpoteek, reaalkoormatis jms) suurus ületab kuue kuu ametipalga või 3500 eurot aastas, kui vastaval ametikohal ametipalka ei maksta;
6) andmed muude tulude kohta (palk ja lisatasud, kui ametiisikul puudub ametipalk, sealhulgas nõukogudest saadavad hüvitised, intressid, pensionid, muud tasud ja tuluallikad);
7) pangaarvete kohta (pank, arve liik ja nende arv);
8) maksustatava tulu kohta (täidetakse füüsilise isiku eelmise aasta Maksu- ja Tolliameti tuludeklaratsiooni alusel);
9) dividenditulu kohta (täidetakse füüsilise isiku eelmise aasta Maksu- ja Tolliameti tuludeklaratsiooni alusel).
§ 10. Kaas- või ühisomandis oleva vara deklareerimine
(1) Käesoleva seaduse §-s 9 loetletud kaasomandis olevad asjad ja õigused deklareeritakse, näidates ära ametiisiku osa kaasomandist. Ühisomandis olevast varast tuleb deklareerida ametiisiku nimele registreeritud vara ning ühisomandis olevad kinnisasjad ja transpordivahendid, sõltumata sellest, kelle nimele need on registreeritud. Varalisi kohustusi, mille eest ametiisik vastutab kaasvõlgnikuna seaduse kohaselt, ilma et ta oleks sõlminud võla aluseks olevat lepingut, ei pea deklareerima.
(2) Kui ametiisik on sõlminud abieluvaralepingu, tuleb tal ühe kuu jooksul, alates selle sõlmimisest või muutmisest, esitada deklaratsioonihoidjale abieluvararegistrisse kantud abieluvaralepingu ärakiri. Deklaratsiooni avalikustamisel abieluvaralepingu sisu ei avaldata.
§ 11. Deklaratsiooni vorm
(1) Deklaratsioon esitatakse käesoleva seaduse lisas 1 toodud vormil. Deklaratsiooni esitamiseks annab või saadab deklaratsioonihoidja selle esitajale vormi vähemalt üks kuu enne deklaratsiooni esitamise tähtaega. Deklaratsioonihoidja teeb kande tema poolt peetavas registris, näidates ära deklaratsiooni esitaja, deklaratsiooni esitamise kuupäeva ja deklaratsiooni numbri.
(2) Kui deklaratsiooni esitaja ei ole saanud käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud tähtajaks deklaratsiooni vormi, peab ta selle saamiseks pöörduma deklaratsioonihoidja poole ajal, mis võimaldab deklaratsiooni õigeaegset esitamist.
§ 12. Deklaratsioonihoidja
(1) Deklaratsioonihoidja on ametiisik, kelle on määranud asutuse juht või selleks volitatud organ. Deklaratsioonihoidjaks on käesolevas seaduses sätestatud juhtudel selleks määratud komisjon või nõukogu.
(2) Deklaratsioonihoidja korraldab deklaratsioonide õigeaegset kogumist, nende kontrollimist, nõuetekohast hoidmist ja seadusega sätestatud juhtudel nende avalikustamist.
(3) Deklaratsioonihoidjale võidakse teha ülesandeks seadustega sätestatud töökoha-, tegevus- ja toimingupiirangutest kinnipidamise kontrollimine.
(4) Deklaratsioonihoidja on kohustatud välja selgitama deklaratsiooni mitteõigeaegse esitamise või esitamata jätmise põhjused.
(5) Deklaratsioonihoidjal on õigus teha ettepanek ametiisiku distsiplinaarvastutusele võtmiseks või esitada kontrollimise käigus ilmnenud õiguserikkumiste kohta materjal politseile.
(6) Ametiisik, kes käesoleva seaduse kohaselt peab esitama deklaratsiooni, on kohustatud andma deklaratsioonihoidjale selgitusi deklaratsiooni sisu kohta ning deklaratsiooni mitteõigeaegse esitamise või esitamata jätmise kohta.
(7) Deklaratsiooni koos selle juurde kuuluvate dokumentidega tuleb hoida nii, et selle sisuga saaksid tutvuda vaid deklaratsioonihoidja, asutuse juht, deklaratsiooni esitaja ise, uurimisorganid ja kohus.
(8) Deklaratsioonihoidjale vajalike töötingimuste loomise eest vastutab asutuse juht. Deklaratsioonihoidjaks määratud ametiisiku, komisjoni või nõukogu liikmete tööd võidakse hüvitada.
(9) Käesoleva seaduse §-s 4 nimetatud ametiisikute deklaratsioone hoitakse alates nende esitamisest deklaratsioonihoidja asukohas kuni nende hävitamiseni või üleandmiseni arhiivi. Käesoleva seaduse § 4 lõikes 1 nimetatud ametiisikute deklaratsioonid hävitatakse viie aasta möödumisel või omistatakse neile arhiiviväärtus arhiiviseaduses sätestatud korras. Käesoleva seaduse § 4 lõikes 2 nimetatud ametiisikute deklaratsioonid ja nende juurde kuuluvad deklaratsioonide kogumise, hoidmise ja kontrollimisega seotud dokumendid antakse viie aasta möödudes avalikku arhiivi arhiiviseaduses sätestatud korras.
§ 13. Deklaratsiooni esitamise tähtaeg
(1) Deklaratsioon esitatakse igal aastal üks kuu pärast tuludeklaratsiooni esitamise tähtaega või ühe kuu jooksul, arvates ametikohale asumise päevast, kui käesolevast seadusest ei tulene teisiti.
(2) Kui pärast deklaratsiooni esitamist käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud tähtajaks ametiisiku deklareeritud vara koosseis või selle struktuur oluliselt muutub, peab ametiisik ühe kuu jooksul, arvates muutusest, esitama uue deklaratsiooni. Oluline on varalise seisu muudatus vähemalt 30 protsendi ulatuses või üle 6500 eurot.
(3) Käesoleva seaduse § 4 lõikes 2 loetletud ametiisikud, välja arvatud lõike 2 punktides 1 ja 2 nimetatud isikud, on kohustatud pärast ametikohalt lahkumist kahel järgmisel aastal esitama deklaratsiooni endisele deklaratsioonihoidjale.
§ 14. Deklaratsiooni esitamine
(1) Asutuse juht määrab käesoleva seaduse alusel kindlaks ametiisikute kategooriad, kes deklaratsiooni esitavad. Ametiisik esitab deklaratsiooni asutuse juhi poolt määratud deklaratsioonihoidjale, selle puudumisel asutuse juhile.
(2) Riigikogu liikmed, Vabariigi President, Vabariigi Valitsuse liikmed, Riigikohtu esimees ja liikmed, Eesti Panga Nõukogu esimees ja liikmed, Eesti Panga president, riigikontrolör ja Riigikontrolli peakontrolörid, õiguskantsler, suursaadikud, riigi peaprokurör, juhtivad riigiprokurörid ja juhtivprokurörid, ringkonnakohtu esimehed, haldus- ja maakohtute esimehed, maavanemad, riigisekretär, abiministrid, Eesti Teaduste Akadeemia president ja avalik-õiguslike ülikoolide rektorid esitavad deklaratsiooni Riigikogu määratud komisjonile.
(3) Ministeeriumide kantslerid esitavad deklaratsiooni riigisekretärile.
(4) Valla- ja linnavolikogu esimees, vallavanem ja linnapea, osavalla vanem ja linnaosa vanem esitavad deklaratsiooni siseministrile.
(5) Kohaliku omavalitsuse volikogu liige, kohaliku omavalitsuse ametiisik ja tema ülesandeid täitev koosseisuväline teenistuja, valla või linna ametiasutuse juht ning nende ametiasutuste hallatava asutuse juht, samuti kohaliku omavalitsuse osalusega äriühingu juhatuse ja nõukogu liikmed, välja arvatud kohaliku omavalitsuse vähemusotsustusõigusega äriühingu juhatuse liikmed ja nõukogu liikmed, kes ei esinda kohalikku omavalitsust, esitavad deklaratsiooni volikogu määratud komisjonile.
(6) Haldus- ja maakohtute kohtunikud, ringkonnakohtunikud, notarid, Eesti Advokatuuri esimees, kohtutäiturid ning vanglate direktorid esitavad deklaratsiooni justiitsministrile.
(7) Riigi osalusega äriühingu nõukogu ja juhatuse liikmed, välja arvatud riigi vähemusotsustusõigusega äriühingu juhatuse liikmed ja nõukogu liikmed, kes ei esinda riiki, esitavad deklaratsiooni äriühingus riigi osaniku- või aktsionäriõigusi teostavat ministeeriumi juhtivale ministrile, kui seadus ei sätesta teisiti.
[RT III 2003, 2, 16 - jõust. 24.12.2002 Riigikohtu põhiseaduslikkuse kolleegiumi kohtuotsus tunnistas § 14 lg 7 kehtetuks osas, millega nähakse ette riigi vähemusotsustusõigusega äriühingu nõukogu liikmete, kes ei ole riigi esindajad, ja juhatuse liikmete majanduslike huvide deklaratsioonide esitamine.]
(8) Avalik-õigusliku juriidilise isiku juhatuse (juhtorgani) liikmed esitavad deklaratsiooni sama avalik-õigusliku isiku nõukogule. Avalik-õigusliku juriidilise isiku nõukogu liikmed esitavad deklaratsiooni Riigikogu määratud komisjonile, kui seadusega ei ole sätestatud teisiti.
(9) Avalik-õigusliku juriidilise isiku osalusega äriühingu juhatuse ja nõukogu liikmed, samuti avalik-õigusliku juriidilise isiku asutatud sihtasutuse tegevjuht, juhatuse ja nõukogu liikmed esitavad deklaratsiooni avalik-õigusliku juriidilise isiku juhile. Deklaratsiooni ei esita avalik-õigusliku juriidilise isiku vähemusotsustusõigusega äriühingu juhatuse liikmed ja nõukogu liikmed, kes ei esinda avalik-õiguslikku juriidilist isikut.
(10) Pankrotihaldur esitab deklaratsiooni teda määranud kohtu esimehele. Teised eraõiguslike juriidiliste isikute juhtorganite liikmed ja füüsilised isikud, kes täidavad neile seaduse alusel antud avalik-õiguslikke haldusülesandeid või kes teostavad neile seadusega antud täidesaatva riigivõimu volitusi, esitavad deklaratsiooni nende tegevuse üle järelevalvet teostavale riigiasutusele;
(11) Käesoleva seaduse § 4 lõikes 4 nimetatud mittetulundusühingu juhatuse liikmed esitavad deklaratsiooni mittetulundusühingu revisjonikomisjonile.
(12) Kui asutus tegutseb mõne ministeeriumi valitsemisalas, esitab asutuse juht deklaratsiooni ministri määratud korras. Asutuse juhi deklaratsioonihoidjaks ei saa olla temale alluv ametiisik.
(13) Käesolevas paragrahvis loetletud ametiisikute kategooriate majanduslike huvide deklaratsioonide hoidjad (asutuse juhid, komisjonid ja ametiisikud) on kohustatud deklaratsioonide arvandmetest informeerima käesoleva seaduse § 14 lõikes 2 nimetatud Riigikogu komisjoni kahe kuu jooksul, arvates deklaratsioonide esitamisest deklaratsioonihoidjale.
(14) Kui käesoleva seaduse alusel on ametiisiku suhtes määratud rohkem kui üks deklaratsioonihoidja, esitab ametiisik deklaratsiooni oma põhitöökoha deklaratsioonihoidjale, ärakirja sellest teisele deklaratsioonihoidjale.
§ 15. Deklaratsiooni andmete avalikustamine
(1) Igaühel on õigus oma deklaratsiooni andmeid avalikustada.
(2) Riigikogu liikme, Vabariigi Presidendi, Vabariigi Valitsuse liikme, Eesti Panga Nõukogu esimehe ja liikme, Eesti Panga presidendi, riigikontrolöri, õiguskantsleri, suursaadiku, riigi peaprokuröri, Riigikohtu esimehe ja liikme, riigisekretäri, ringkonnakohtu esimehe ja liikme, haldus-, linna- ja maakohtu esimehe ja kohtuniku, ministeeriumi kantsleri, abiministri, maavanema ning linna- või vallavolikogu esimehe ja linna- või vallavalitsuse juhi deklaratsiooni andmed avaldatakse Riigi Teatajas.
(3) Kohaliku omavalitsusüksuse volikogu liikme ja linna- või vallavalitsuse liikme deklaratsioonid avalikustatakse linna- või vallavolikogu määratud väljaandes. Muude omavalitsusametnike deklaratsioonide avalikustamise otsustab ja avalikustamise korra määrab kohaliku omavalitsuse volikogu.
(4) Deklaratsiooni andmed esitab avalikustamiseks asutus või ametiisik, kellele deklaratsioon on esitatud, või deklaratsioonihoidjaks määratud komisjon.
(5) Avalikustamisele kuuluv deklaratsioon avaldatakse ilma isikukoodi, aadressi ja lähisugulaste ja -hõimlaste andmeteta ning käesoleva seaduse § 9 lõike 1 punktides 6, 8 ja 9 nimetatud tulu suurust näitamata.
(6) Avalikustamisele mittekuuluvas deklaratsioonis sisalduvat teavet ei avaldata.
§ 151. Ametiisiku palgaandmete avalikustamine
(1) Palgaandmeteks käesoleva seaduse tähenduses on andmed ametiisikule makstava palga, töötasu ja muude sotsiaalmaksuga maksustatavate tasude kohta, mida makstakse käesoleva seaduse §-s 4 nimetatud ametikohtadel.
(2) Ametiisiku palgaandmed eelmise aasta kohta avalikustatakse hiljemalt 1. aprillil. Palgaandmeid ei avalikustata eelmise aasta selle perioodi kohta, kui isik ei olnud ametiisik käesoleva seaduse § 4 tähenduses. Palgaandmed avalikustab ametiisikule palka või teisi sotsiaalmaksuga maksustatavaid tasusid maksev valitsusasutus, valitsusasutuse hallatav riigiasutus, valla või linna ametiasutus, valla või linna ametiasutuse hallatav asutus, Riigikogu Kantselei, Vabariigi Presidendi Kantselei, Õiguskantsleri Kantselei, Riigikontroll, kohus, avalik-õiguslik juriidiline isik ja avalik-õigusliku juriidilise isiku asutus (edaspidi asutus), äriühing, mittetulundusühing või sihtasutus.
(3) Ametiisiku palgaandmed avalikustatakse vastava asutuse, mittetulundusühingu või sihtasutuse veebilehel, kus need on kättesaadavad vähemalt kolme aasta jooksul pärast nende avalikustamist. Veebilehe puudumisel avalikustab asutus, mittetulundusühing või sihtasutus palgaandmed ametlikus väljaandes Ametlikud Teadaanded.
(4) Äriühing esitab avalikustamiseks ministeeriumile, riigi osaluse puudumisel kohalikule omavalitsusele, riigi ja kohaliku omavalitsuse osaluse puudumisel avalik-õiguslikule juriidilisele isikule, kes valitseb äriühingu aktsiaid või osa, alljärgnevate ametiisikute palgaandmed:
1) riigi osalusega äriühingu juhatuse ja nõukogu liikmed;
2) kohaliku omavalitsuse osalusega äriühingu juhatuse ja nõukogu liikmed;
3) avalik-õigusliku juriidilise isiku osalusega äriühingu juhatuse ja nõukogu liikmed.
(5) Mittetulundusühing avalikustab juhatuse liikmete palgaandmed käesoleva seaduse § 4 lõikes 4 sätestatud juhtudel.
(6) Paragrahvi 4 lõike 2 punktis 27 nimetatud füüsiliste isikute, välja arvatud pankrotihaldurite palgaandmed avalikustab vastav tööandja.
(7) Käesoleva paragrahvi lõikes 4 nimetatud juhul on palgaandmete asutusele esitamise tähtpäev 25. märts.
(8) Ametiisikute palgaandmete esitamise vormid kehtestatakse käesoleva seaduse lisana.
(9) Käesolevas paragrahvis kehtestatud palgaandmete avalikustamise kohustus ei laiene riigi, kohaliku omavalitsuse ja avalik-õigusliku juriidilise isiku vähemusotsustusõigusega äriühingu juhatuse ja nõukogu liikmetele, kes ei ole riigi, kohaliku omavalitsuse või avalik-õigusliku juriidilise isiku esindajad. Kui eelnimetatud ametiisik on üheaegselt ametiisik mõne teise käesoleva seaduse §-s 4 nimetatud ametikoha alusel, avalikustatakse ainult selle ametikoha palk.
§ 16. Deklaratsiooni kontrollimine
(1) Deklaratsioonihoidja on kohustatud tutvuma temale esitatud deklaratsiooniga. Deklaratsioonihoidjal on õigus kontrollida deklaratsiooniandmete tegelikkusele vastavust ja kohustus seda teha, kui ametiisiku osas on tekkinud korruptsioonikahtlus.
(2) Deklaratsioonihoidjal on õigus esitada järelepärimisi ja kontrollida, kas ametiisiku deklaratsioonis on deklaratsiooni esitamisele järgnenud perioodil toimunud muutusi.
(3) Iga käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud kontrollimise kohta koostab deklaratsioonihoidja kontrolliakti, mis tehakse teatavaks asutuse juhile ja ametiisikule, kelle deklaratsiooni tegelikkusele vastavust kontrolliti.
(4) Korruptsioonikahtluse korral on deklaratsioonihoidjal ja kontrollimiseks õigustatud isikutel õigus tasuta kontrollida käesoleva seaduse §-s 4 nimetatud ametiisiku kohta järgmisi andmeid:
1) Maksu- ja Tolliametile esitatud tuludeklaratsiooni;
2) riigi ja kohalike omavalitsuste registrites ja andmekogudes tema kohta olevaid andmeid;
3) krediidiasutuses olevaid deklaratsiooni kontrollimiseks vajalikke andmeid.
(5) Kui ametiisiku deklaratsiooni kontrollimise tulemusel on leidnud tõendamist käesoleva seaduse oluline rikkumine, korruptiivse tulu saamine või korruptsiooniohtlik suhe, edastatakse kontrollimise materjalid uurimisorganile.
(6) Igaüks, kellel on andmeid, et käesoleva seaduse §-s 4 nimetatud ametiisik pole oma majanduslikke huve ja varalist seisu ausalt ja tegelikkusele vastavalt deklareerinud, võib põhjendatud taotlusega vaidlustada deklaratsiooni ning nõuda kahtluste kontrollimist ametiisiku vahetu deklaratsioonihoidja või Riigikogu komisjoni poolt. Taotleda võib ka töökoha-, tegevus- ja toimingupiirangutest kinnipidamise kontrollimist. Taotluse saaja on kohustatud esitatud taotluse alusel kontrollima deklaratsiooni või korruptsioonikahtlusi ühe kuu jooksul, arvates taotluse saamisest. Kontrollimise tulemustest informeeritakse taotluse esitajat. Kui taotluses esitatud põhjendused osutuvad kas või osalisest õigeks, avalikustatakse ametiisiku deklaratsioon koos tõendusmaterjalide nimetamisega meedias.
(7) Kõik majanduslike huvide deklaratsioonide hoidjad on kohustatud neid määranud asutuste juhtidele või volitatud organile, samuti Riigikogu komisjoni taotlusel Riigikogu komisjonile aru andma neile käesoleva seadusega pandud kohustuste täitmisest.
§ 17. [Kehtetu – RT I 2001, 58, 357 - jõust. 03.07.2001]
§ 18. Deklaratsiooni esitamata jätmine
(1) Käesoleva seaduse §-s 13 sätestatud tähtajaks deklaratsiooni mõjuva põhjuseta esitamata jätmine toob kaasa vastutuse seadusega sätestatud korras. Mõjuva põhjusena on käsitletavad deklaratsiooni esitaja haigus või muud temast sõltumatud asjaolud, mis takistasid deklaratsiooni tähtajaks esitamist.
(2) Kui ametiisik jätab deklaratsiooni tähtpäevaks esitamata, on see töö- või teenistuskohustuste rikkumine ja ametiasutust diskrediteeriv tegu, mis toob kaasa seadusega sätestatud distsiplinaarvastutuse või vastutuse käesolevas seaduses sätestatud ametialase väärteo eest.
(3) Käesoleva seaduse § 15 lõikes 2 või 3 nimetatud ametiisiku poolt deklaratsiooni tähtpäevaks esitamata jätmise korral avaldab Riigikogu esimees, vastav minister, asutuse juht või kohaliku omavalitsuse volikogu esimees selle kohta ametliku teate Riigi Teatajas ühe kuu jooksul, arvates seaduserikkumise teatavaks saamisest.
3. peatükk TÖÖKOHA- JA TEGEVUSPIIRANGUD
§ 19. Töökoha- ja tegevuspiirangu mõiste
(1) Töökoha- ja tegevuspiiranguna käsitatakse käesolevas seaduses piirangut tegutseda avalikus teenistuses olles ettevõtjana, töötada kohakaasluskorras ja oma lähisugulase või -hõimlasega otseses alluvusvahekorras.
(2) Käesoleva seaduse § 4 lõikes 1 nimetatud ametiisikutel on keelatud:
1) kohakaasluskorras töötada vahetu ülemuse lubatust suurema koormusega ja lubatust erineval ajal ning juhul, kui niisugune töötamine kahjustab töö- või teenistuskoha mainet või kui töö- või teenistuskohustuste täitmine tähendab ka järelevalvet teise tööandja üle;
2) [Kehtetu - RT I, 30.03.2012, 23 - jõust. 27.03.2012 Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi kohtuotsus tunnistab korruptsioonivastase seaduse § 19 lõike 2 punkti 2 põhiseadusega vastuolus olevaks ja kehtetuks.]
3) olla välismaa äriühingu filiaali juhataja;
4) töötada ametikohal, kus teda vahetult kontrolliv ametnik või tema vahetu ülemus on ametiisiku lähisugulane või -hõimlane;
5) olla ühtaegu avalik-õigusliku juriidilise isiku ja vahetult selle isiku kontrollitava juriidilise isiku juht- või järelevalveorgani liige;
6) olla riigi või kohaliku omavalitsuse osalusega äriühingu juht- või järelevalveorgani liige kolm aastat pärast avalikust teenistusest lahkumist.
[RT III 2007, 4, 28 - jõust. 25.01.2007 Riigikohtu üldkogu kohtuotsus tunnistas põhiseadusevastaseks ja kehtetuks § 19 lõike 2 punkti 6 osas, milles see säte keelab korruptsioonivastase seaduse § 4 lõikes 1 nimetatud ametiisikul olla kolme aasta jooksul pärast avalikust teenistusest lahkumist juht- või järelevalveorgani liige sellises riigi või kohaliku omavalitsuse osalusega äriühingus, mille tegevuse üle järelevalvamine või tegevust otseselt mõjutavate otsuste tegemine ei olnud isiku endisest ametiseisundist tulenenud õiguspädevuses.]
(3) Ametiisik võib tegutseda ettevõtjana, samuti olla täisühingu osanik või usaldusühingu täisosanik ainult teda ametisse nimetanud, valinud või lepingu alusel tööle võtnud isiku või ametiasutuse loal, kui nimetatud tegevus ei takista töö- või teenistuskohustuste täitmist ega kahjusta töö- või teenistuskoha mainet. Igaühel on õigus saada ametiisiku ametisse nimetanud, valinud või lepingu alusel tööle võtnud ametiisikult selle loa kohta teavet.
(4) Ametiisik ei või töö- või teenistuskohustuste täitmise korras kontrollida enda kui ettevõtja, samuti tema osalusega täisühingu ega tema täisosalusega usaldusühingu tegevust.
(5) Lähisugulasena käsitatakse seaduses vanavanemat, vanemat, venda, õde, last ja lapselast, lähihõimlasena abikaasat, tema vanemat, venda, õde ja last.
§ 20. Ametiisikute töökoha- ja tegevuspiirangute erinormid
(1) Käesoleva seaduse § 4 lõike 2 punktides 1-16 nimetatud ametiisikute töökoha- ja tegevuspiiranguid ei reguleerita käesoleva seaduse §-s 19, vaid need on sätestatud Eesti Vabariigi põhiseaduse §-des 63 ja 84 ning Riigikogu, Vabariigi Valitsuse, õiguskantsleri, Riigikontrolli, Eesti Panga, prokuratuuri, kaitseväe, kohtunike, politsei, notariaadi, kohtutäiturite ning kohaliku omavalitsuse tegevust käsitlevates seadustes, samuti muudes õigusaktides, mis eraldi käsitlevad nende kategooriate ametiisikute ametiseisundit, õigusi ja kohustusi.
(2) Vabariigi Valitsus võib teatud ametikohtade eripära arvestades kehtestada ametikohtade loetelu, millel töötamiseks, arvestamata käesoleva seaduse § 19 lõike 2 punktides 4 ja 5 sätestatud piiranguid, võib anda loa minister, kelle valitsemisalas töökoht asub, kui sellega ei kaasne korruptsiooniohtu. Minister peab loa andmist iga kord põhjendama. Erandite kehtestamisel peab nende kehtestaja teostama regulaarset kontrolli nende põhjendatuse üle ja esitama vastava aruande koos Riigikontrolli seisukohaga käesoleva seaduse § 14 lõikes 2 nimetatud Riigikogu komisjonile.
(3) Kohaliku omavalitsuse volikogu võib ametikohtade eripära arvestades kehtestada ametikohtade loetelu, millel töötamiseks, arvestamata käesoleva seaduse § 19 lõike 2 punktides 4 ja 5 sätestatud piiranguid, võib anda loa kohaliku omavalitsuse täitevorgan, kui sellega ei kaasne korruptsiooniohtu. Kohaliku omavalitsuse täitevorgan peab loa andmist iga kord põhjendama. Erandite kehtestamisel peab nende kehtestaja teostama regulaarset kontrolli nende põhjendatuse üle ja esitama vastava aruande koos maavanema seisukohaga käesoleva seaduse § 14 lõikes 4 nimetatud volikogu komisjonile või liikmele.
4. peatükk TOIMINGUPIIRANGUD
§ 21. Toimingupiirangu mõiste
(1) Toimingupiiranguna käsitatakse käesolevas seaduses keeldu teha korruptiivse tulu saamist võimaldavaid toiminguid.
(2) Toimingupiirangut ei kohaldata tegevusele, mille tulemusel saadakse tulu aktsiatelt või äriühingu osadelt, kui seaduses ei ole sätestatud teisiti. Ametiisik võib saada tulu ka autoritasuna, patendituluna, intressidena hoiustelt, rendile või teiste isikute kasutusse antud kinnisasjalt, honorarina trükis või elektroonilises ajakirjanduses avaldatud tööde eest, samuti muud tulu, mis ei eelda selle saaja töötamist teise isiku majandusliku kasu soodustamiseks, kui seaduses ei ole sätestatud teisiti.
(3) Toimingupiirangu rikkumisena käesoleva seaduse mõistes ei käsitata pankrotihalduri poolt selle büroo teenuste kasutamist pankrotimenetluse läbiviimisel, mille kaudu ta tegutseb.
[RT I 2003, 18, 108 - jõust. 26.02.2003]
§ 22. Tasu või suurema tasu võtmise keeld
(1) Ametiisikul, kes peab tasuta osutama teenuseid või langetama otsuseid, on keelatud nõuda või vastu võtta nende eest tasu rahas, loonustasu või mingi vastuteenena.
(2) Ametiisikul, kes peab osutama teenuseid ametlikus korras rahas kindlaksmääratud tasu eest, on keelatud nõuda või vastu võtta nende eest tariifides või hinnakirjades toodud tasust erinevat tasu.
§ 23. Korruptiivsest teost teatamise kohustus
(1) Ametiisik ja avalik teenistuja on kohustatud temale teatavaks saanud korruptiivsest teost teatama asutuse juhile, kaitsepolitseile, politseile või prokuratuurile.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud isiku soovil tagatakse tema anonüümsus, välja arvatud juhul, kui teade on ajendatud omakasust või muudest madalatest motiividest või teate alusel alustatakse kriminaalmenetlust ning tema tunnistajana ülekuulamine on vajalik kuriteo tõendamiseks.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 tähendatud kohustuse mittetäitmise eest võib isiku teenistusest või ametikohalt vabastada, kui teda on karistatud käesoleva seaduse § 264 alusel.
§ 24. Keelatud tehingud
(1) Ametiisikul on keelatud sooritada tehinguid iseendaga või muid sarnase iseloomuga või huvide konfliktiga seotud tehinguid. Samuti ei või ta volitada oma alluvaid tegema vastavaid tehinguid tema asemel.
(2) Tehingutena iseendaga, mis on keelatud, käsitatakse muuhulgas:
1) ametiasutuse poolt tema kätte usaldatud vara osas tehingute sõlmimist iseenda või juriidilise isikuga, mille aktsiad või osad kuuluvad kas täielikult või osaliselt talle või tema lähisugulastele ja -hõimlastele või mille juhtkonna või otsuseid tegeva organi liige ta on;
2) riigiasutust tehingus esindama õigustatud isikuna asjaomase ametiasutuse kaudu tehingute tegemist riigiga või kohaliku omavalitsuse asutust tehingus esindama õigustatud isikuna asjaomase ametiasutuse kaudu tehingute tegemist kohaliku omavalitsusega;
3) riigi või kohaliku omavalitsuse esindajana varaliste tehingute tegemist teiste tööandjatega, kelle teenistuses ta on;
4) riigi või kohaliku omavalitsuse esindajana varaliste tehingute tegemist käesoleva seaduse § 25 lõikes 1 nimetatud juriidiliste isikutega;
5) riigi või kohaliku omavalitsuse esindajana varaliste tehingute tegemist mittetulundusühingu või erakonnaga, mille liige ta on;
6) riigi või kohaliku omavalitsuse esindajana varaliste tehingute tegemist selle tööandja, äriühingu, mittetulundusühingu või erakonnaga, kelle tegevust ta kontrollib;
7) riigi või kohaliku omavalitsuse esindajana varaliste tehingute tegemist oma lähisugulaste, -hõimlaste või iseendaga.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 2 sätestatud piiranguid riigi või kohaliku omavalitsuse esindajate kohta kohaldatakse ka avalik-õigusliku juriidilise isiku esindajale.
(4) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud keeldu rikkudes tehtud tehing on tühine.
§ 25. Huvide konflikt
(1) Huvide konfliktiga on tegemist juhul, kui ametiisik peab tegema oma töö- või teenistuskohustuste raames otsuse või osalema sellise otsuse tegemises, mis oluliselt mõjutab tema enda, tema lähisugulaste või -hõimlaste või juriidiliste isikute majandushuve, kui juriidiliseks isikuks on:
1) täisühing, mille osanik on ametiisik või tema lähisugulane või -hõimlane;
2) usaldusühing, mille täisosanik või usaldusosanik on ametiisik või tema lähisugulane või -hõimlane;
3) osaühing, mille osanik või juhatuse või nõukogu liige on ametiisik või tema lähisugulane või -hõimlane;
4) aktsiaselts, mille aktsionär või juhatuse või nõukogu liige on ametiisik või tema lähisugulane või -hõimlane;
5) tulundusühistu, mille juhatuse või revisjonikomisjoni liige on ametiisik või tema lähisugulane või -hõimlane;
6) muu eraõiguslik juriidiline isik, mille juht- või järelevalveorgani liige on ametiisik või tema lähisugulane või -hõimlane;
7) äriühing, mille osanik või aktsionär või juht- või järelevalveorgani liige kokkuleppel ametiisikuga või tema lähisugulase või -hõimlasega allub nende korraldustele, tegutseb nende huvides või arvel;
8) äriühing, milles ametiisikule või tema lähisugulasele või -hõimlasele kuulub osaluse omandamise õigus.
(2) Ametiisik, kelle ülesanne on osaleda käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud ühisotsuse tegemises, on kohustatud sellest viivitamata teatama asjaomasele organile ja oma vahetule ülemusele või teenistusse võtmise või ametisse nimetamise õigusega isikule või organile ning loobuma otsuse tegemisest. Isik või organ, kes on määranud ametiisiku ühisotsuseid tegeva organi liikmeks, võib määrata teise isiku ametiisiku ühekordseks asendamiseks.
(3) Ametiisik, kelle pädevuses on teha käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud otsuseid ainuisikuliselt, on kohustatud ennast otsuse tegemisest taandama ning teatama huvide konfliktist oma vahetule ülemusele, kes peab otsuse tegemiseks määrama teise ametiisiku.
(4) Selles paragrahvis ei käsitata õigustloovat üldakti otsusena.
§ 26. Kingituste vastuvõtmise piirang
(1) Ametiisikul on keelatud seoses oma töö- või teenistuskohustustega mõjutada isikuid tegema temale või tema lähisugulastele või -hõimlastele kingitusi või muid soodustusi.
(2) Ametiisik ei või vastu võtta kingitusi ega nõustuda soodustustega, mis on määratud temale endale või tema lähisugulastele või -hõimlastele ning mille vastuvõtmine võib otse või kaudselt mõjutada tema töö- või teenistuskohustuste erapooletut täitmist.
(3) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 2 sätestatud piirangute rikkumisega saadud kingitused kuuluvad vastava ametiisiku tööandjale, kui rahvusvahelisest tavast või diplomaatilisest etiketist ei tulene teisiti.
§ 261. Majanduslike huvide deklaratsiooni mittenõuetekohane esitamine ja valeandmete esitamine
(1) Avalikustamisele mittekuuluva majanduslike huvide deklaratsiooni tähtajaks mõjuva põhjuseta esitamata jätmise või selles teadvalt mittetäielike või valeandmete esitamise eest – karistatakse rahatrahviga kuni 200 trahviühikut.
(2) Avalikustamisele kuuluva majanduslike huvide deklaratsiooni tähtajaks mõjuva põhjuseta esitamata jätmise või selles teadvalt mittetäielike või valeandmete esitamise eest – karistatakse rahatrahviga kuni 300 trahviühikut.
§ 262. Valeandmete esitamine majanduslike huvide deklaratsiooni kontrollivale isikule või asutusele või komisjonile
Mittetäielike või valeandmete esitamise eest majanduslike huvide deklaratsiooni üle seaduslikku kontrolli teostavale isikule või asutusele või käesolevas seaduses nimetatud komisjonile – karistatakse rahatrahviga kuni 300 trahviühikut.
§ 263. Seadusega kehtestatud töökoha-, tegevus- või toimingupiirangute rikkumine
Seadusega kehtestatud töökoha-, tegevus- või toimingupiirangute rikkumise eest – karistatakse rahatrahviga kuni 300 trahviühikut.
§ 264. Korruptiivsest teost teatamata jätmine
Korruptiivsest teost teatamata jätmise eest karistatakse rahatrahviga kuni 300 trahviühikut.
§ 265. Korruptiivne tegu
(1) Korruptiivse teo eest, millega kaasnes korruptiivse või muu ebaseadusliku tulu või kasu saamine, – karistatakse rahatrahviga kuni 300 trahviühikut.
(2) Korruptiivse teo eest ebaseaduslikult saadu võib kohus konfiskeerida vastavalt karistusseadustiku §-s 83 sätestatule.
§ 266. Majanduslike huvide deklaratsioonide kogumise, hoidmise või kontrolliga seotud ülesannete täitmata jätmine
Asutuse juhi või muu majanduslike huvide deklaratsioonide kogumise, hoidmise või kontrolli eest vastutava isiku poolt majanduslike huvide deklaratsioonide kogumise, hoidmise või kontrolliga seotud ülesannete täitmata jätmise või mittenõuetekohase täitmise eest, – karistatakse rahatrahviga kuni 300 trahviühikut.
§ 267. Majanduslike huvide deklaratsiooni sisu seadusvastane avalikustamine
Majanduslike huvide deklaratsiooni sisu seadusvastase avalikustamise eest – karistatakse rahatrahviga kuni 200 trahviühikut.
(1) Käesoleva seaduse §-des 261–267 sätestatud väärtegudele kohaldatakse karistusseadustiku üldosa ja väärteomenetluse seadustiku sätteid.
(2) Käesoleva seaduse §-des 261–267 sätestatud väärtegude kohtuväline menetleja on politseiasutus.
(3) Kui käesoleva seaduse §-des 261–267 sätestatud väärteo pani toime riigiteenistujate ametinimetuste ja palgaastmestiku seaduse § 4 lõike 1 punktis 1 nimetatud kõrgem ametnik, on kohtuväline menetleja Kaitsepolitseiamet.
(4) Käesoleva seaduse §-s 265 sätestatud väärtegu arutab kohus.
§ 27. Vastutus korruptsioonivastase seaduse rikkumise eest
(1) Ametiisik, kes on toime pannud korruptiivse teo või võtnud seadusevastast tasu või loonud korruptsiooniohtlikud suhted või rikkunud töökoha-, tegevus- või toimingupiiranguid või jätnud majanduslike huvide deklaratsiooni tähtpäevaks esitamata või esitanud deklaratsioonis mittetäielikke või valeandmeid, võetakse vastutusele seadusega sätestatud korras.
(2) Asutuse juht ja ametiisik, kellele on pandud deklaratsioonihoidja ülesanded, kannavad nende ülesannete täitmatajätmise või mittekohase täitmise, samuti deklaratsioonide sisu seadusevastase avalikustamise eest vastutust käesolevas seaduses sätestatud ametialase väärteo eest.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 loetletud teod on aluseks ametiisiku teenistusest või ametikohalt vabastamiseks, välja arvatud eriseadustes sätestatud juhud.
§ 271. Korruptiivse teoga tekitatud kahju hüvitamine
(1) Isikutel, kes on saanud kahju ametiisiku korruptiivse teo tagajärjel, on õigus nõuda kahju hüvitamist seadusega sätestatud alustel ja korras.
(2) Ametiisikult nõutakse tekitatud kahju sisse regressi korras.
§ 28. – § 32. [Käesolevast tekstist välja jäetud.]
§ 33. Seaduse rakendamine
Käesoleva seaduse § 24 lõike 2 punkte 1, 4 ja 7 rikkudes alates 1988. aasta 16. novembrist sooritatud tehingud on tühised.
§ 34. [Käesolevast tekstist välja jäetud]
RT I, 29.06.2012, 29


Vabariigi Valitsuse reglement – Riigi Teataja
Vabariigi Valitsuse reglement (lühend - VVR)
Vabariigi Valitsuse reglement - sisukord
§ 2 Vabariigi Valitsuse töö kavandamine
§ 3 Vabariigi Valitsusele arutamiseks ja otsustamiseks esitatavad küsimused
2 Eelnõude ja muude küsimuste ettevalmistamine
§ 4 Koostöö ja kaasamine
§ 5 Mõjude hindamine
§ 6 Kooskõlastamine
§ 7 Kooskõlastamise tähtaeg
§ 8 Kooskõlastamisel esitatud ettepanekute arvestamine ja eriarvamuste lahendamine
§ 9 Arvamuse kujundamine Riigikogus algatatud eelnõu kohta
§ 10 Dokumentide vastavus nõuetele
§ 11 Küsimuste esitamine Vabariigi Valitsusele arutamiseks ja otsustamiseks
§ 12 Kandidaatide esitamine Euroopa Liidu institutsioonidesse, komiteedesse ja asutustesse
§ 13 Vabariigi Valitsuse liikmete nõupidamine
3 Vabariigi Valitsuse istung
§ 14 Vabariigi Valitsuse istungi kokkukutsumine
§ 15 Istungi toimumise aeg ja koht
§ 16 Vabariigi Valitsuse istungi päevakord
§ 17 Vabariigi Valitsuse istungil osalemine
§ 18 Otsuste tegemine Vabariigi Valitsuse istungil
§ 19 Istungi protokoll ja salvestis
§ 20 Vabariigi Valitsuse õigusaktide allakirjutamine ja nendest teavitamine
§ 21 Seaduse eelnõude, Euroopa Liidu asjade ja muude küsimuste Riigikogule esitamine ning Vabariigi Valitsuse esindamine Riigikogus
§ 22 Eelnõu Riigikogu menetlusest tagasivõtmine
4 Valitsuskomisjonid
§ 23 Valitsuskomisjoni moodustamine ja lõpetamine
5 Valitsuskommunikatsioon
§ 24 Valitsuskommunikatsioon
6 Vabariigi Valitsuse või ministri ametisse astumine ja ametist lahkumine
§ 25 Peaministrikandidaadi ja ametist lahkuva peaministri toetamine
§ 26 Vabariigi Valitsuse või ministri ametivande andmine
§ 27 Ministri ametisse astumine
§ 28 Juhised reglemendi rakendamiseks
§ 29 Kaasamise hea tava ja mõjude hindamise metoodika kinnitamine
§ 33 Määruse jõustumine
RT I, 12.06.2019, 3
Vastu võetud 13.01.2011 nr 10
RT I, 19.01.2011, 4
jõustumine 01.02.2011
22.12.2011 RT I, 29.12.2011, 228 01.01.2012
11.06.2019 RT I, 12.06.2019, 2 15.06.2019
Määrus kehtestatakse „Vabariigi Valitsuse seaduse” § 18 lõike 6 ja § 27 lõike 3 alusel.
Vabariigi Valitsuse reglement sätestab Vabariigi Valitsuse töö kavandamise, Vabariigi Valitsusele arutamiseks ja otsustamiseks esitatavad küsimused, eelnõude ja muude küsimuste ettevalmistamise, Vabariigi Valitsuse istungite läbiviimise, valitsuskomisjonide moodustamise ja lõpetamise, valitsuskommunikatsiooni ning Vabariigi Valitsuse või ministri ametisse astumise ja ametist lahkumise.
§ 2. Vabariigi Valitsuse töö kavandamine
(1) Vabariigi Valitsus kavandab oma tööd tegevusprogrammi abil.
(2) Tegevusprogrammi koostab Riigikantselei peaministri juhiste ja ministrite ettepanekute alusel.
(3) Tegevusprogrammi kinnitab Vabariigi Valitsus peaministri ettepaneku alusel.
§ 3. Vabariigi Valitsusele arutamiseks ja otsustamiseks esitatavad küsimused
(1) Vabariigi Valitsusele esitatakse arutamiseks ja otsustamiseks:
1) seaduste ja Riigikogu otsuste eelnõud;
2) Vabariigi Valitsuse määruste ja korralduste eelnõud;
3) seisukohad ja ülevaated Euroopa Liidu asjade kohta;
4) olulise tähtsusega sise- või välispoliitilised küsimused;
5) muud seadusest või teistest õigusaktidest tulenevad Vabariigi Valitsuse pädevusse kuuluvad küsimused.
(2) Minister võib oma pädevusse kuuluvaid küsimusi esitada Vabariigi Valitsusele arutamiseks ja seisukoha kujundamiseks. Otsuse küsimuse istungi päevakorda arvamise kohta teeb peaminister.
(3) Peaminister võib nõuda ministrilt tema pädevusse kuuluvate küsimuste esitamist Vabariigi Valitsusele arutamiseks.
(4) Riigikantselei määrab Euroopa Liidu koordinatsioonikogu ettepanekul Euroopa Liidu asjad, mis tuleb esitada Vabariigi Valitsusele.
2. peatükk Eelnõude ja muude küsimuste ettevalmistamine
§ 4. Koostöö ja kaasamine
(1) Ministri otsustatava või Vabariigi Valitsusele esitatava küsimuse ettevalmistaja teeb aegsasti koostööd ministeeriumide ja Riigikantseleiga ning vajaduse korral teiste asjaomaste avalik-õiguslike institutsioonide ja üleriigiliste kohaliku omavalitsuse üksuste liitudega.
(2) Eelnõu või muu küsimuse ettevalmistamisse kaasatakse asjassepuutuvad huvirühmad vastavalt kaasamise heale tavale, mille kinnitab Vabariigi Valitsus. Kaasamise hea tava avaldatakse Vabariigi Valitsuse veebilehel.
§ 5. Mõjude hindamine
(1) Seaduseelnõude, strateegiliste arengukavade ja „Vabariigi Valitsuse seaduse” § 201 lõigetes 1 ja 2 nimetatud Eesti seisukohtade ettevalmistamisel, samuti ministri otsustatava või Vabariigi Valitsusele esitatava muu olulise küsimuse väljatöötamisel tuleb hinnata nende mõjusid.
(2) Mõjude hindamisel lähtutakse mõjude hindamise metoodikast, mille kinnitab Vabariigi Valitsus.
§ 6. Kooskõlastamine
(1) Enne ministri määruse andmist või õigusakti eelnõu või muu küsimuse esitamist Vabariigi Valitsusele tuleb see kooskõlastada teiste ministeeriumide ja Riigikantseleiga, kui neile on eelnõus ette nähtud kohustusi või kui esitatav eelnõu puudutab nende valitsemisala või ülesandeid. Samuti tuleb eelnõu kooskõlastada üleriigiliste kohaliku omavalitsuse üksuste liitudega, kui eelnõu puudutab kohaliku omavalitsuse õigusi, kohustusi ja ülesandeid või kohaliku elu korraldust.
(2) Ainult ministeeriumi ja tema valitsemisala sisemist töökorraldust puudutavaid ministri määruse eelnõusid ei pea kooskõlastamiseks esitama.
(3) Rahandusministeerium annab õigusaktide eelnõude ja muude küsimuste korral hinnangu ka nende rakendamisega kaasnevate kulude ja tulude kohta.
(4) Kooskõlastamisel kontrollib asjaomane ministeerium muu hulgas ka oma valitsemisalasse kuuluvas osas eelnõu või muu küsimuse ettevalmistamisel tehtud mõjude hindamist.
(5) Seaduste ja Riigikogu otsuste eelnõud esitatakse kooskõlastamiseks Justiitsministeeriumile pärast nende kooskõlastamist lõikes 1 nimetatud korras ning kooskõlastamisel saadud arvamuste läbivaatamist ja vajaduse korral eelnõu parandamist.
(6) Euroopa Liidu asjad arutatakse enne nende esitamist Vabariigi Valitsusele läbi Euroopa Liidu koordinatsioonikogus, mille täpsemad ülesanded, õigused, koosseisu ja töökorra kinnitab Vabariigi Valitsus korraldusega.
§ 7. Kooskõlastamise tähtaeg
(1) Eelnõu või muu küsimuse kooskõlastamiseks antakse piisav tähtaeg, mis on vajalik asja sisuliseks läbivaatamiseks. Eelnõu või muu küsimus kooskõlastatakse või jäetakse põhjendatult kooskõlastamata üldjuhul viieteistkümne tööpäeva jooksul, Justiitsministeeriumis üldjuhul kahekümne tööpäeva jooksul. Põhjendatud juhtudel võib kooskõlastamiseks esitaja poolt või kooskõlastaja taotlusel tähtaega muuta.
[RT I, 29.12.2011, 228 - jõust. 01.01.2012]
(2) Euroopa Liidu asjad kooskõlastatakse üldjuhul kolme tööpäeva jooksul.
(3) Ministri määruse eelnõu kooskõlastamise tähtaeg on üldjuhul kümme tööpäeva.
(4) Kui kooskõlastaja ei ole lõigetes 1–3 sätestatud tähtaja jooksul eelnõu või muud küsimust kooskõlastanud või jätnud seda põhjendatult kooskõlastamata, loetakse eelnõu või muu küsimus kooskõlastatuks.
§ 8. Kooskõlastamisel esitatud ettepanekute arvestamine ja eriarvamuste lahendamine
(1) Eelnõu ja muud küsimuse ettevalmistamiseks vajalikud dokumendid parandatakse kooskõlastamisel esitatud ettepanekute põhjal. Kooskõlastamisel ilmnenud eriarvamuste korral arutatakse need läbi ettepaneku esitanud ministeeriumiga ja püütakse koos jõuda ühisele seisukohale.
(2) Kui lõikes 1 nimetatud viisil ei jõuta ühisele seisukohale, siis arutavad ministeeriumidevahelised eriarvamused läbi ja püüavad neid lahendada kantslerid. Kui kantslerid ei jõua vaidlusalustes küsimustes ühisele seisukohale, tuleb need läbi arutada asjaomaste ministrite vahel.
(3) Kooskõlastamisel ilmnenud ministeeriumidevahelised eriarvamused esitatakse Vabariigi Valitsusele alles seejärel, kui asjaomased ministrid ei ole ühisele seisukohale jõudnud. Ettevalmistaja lisab Vabariigi Valitsusele esitatavatele dokumentidele selgituse, mis kirjeldab eriarvamust, selle lahendamise käiku ja eriarvamusele jäänud ministrite seisukohti.
(4) Peaminister võib eriarvamuste lahendamiseks asjaomased ministrid enne istungit kokku kutsuda, et püüda jõuda ühisele seisukohale.
§ 9. Arvamuse kujundamine Riigikogus algatatud eelnõu kohta
Vabariigi Valitsusele arvamuse andmiseks saadetud Riigikogu liikme, fraktsiooni või komisjoni algatatud eelnõu edastab Riigikantselei seisukoha esitamiseks asjaomastele ministeeriumidele, määrates ühtlasi vastutava ministeeriumi ja seisukoha esitamise tähtpäeva.
§ 10. Dokumentide vastavus nõuetele
(1) Vabariigi Valitsusele esitatavale eelnõule või muule küsimusele lisatakse Vabariigi Valitsuse istungi protokolli märgitava otsuse eelnõu.
(2) Vabariigi Valitsusele esitatavale eelnõule või muule küsimusele lisatakse seda selgitav sisukokkuvõte.
(3) Vabariigi Valitsusele esitatav õigusakti eelnõu peab olema kooskõlas põhiseaduse ja teiste seadustega, vastama seadusega ja Vabariigi Valitsuse määrusega kehtestatud nõuetele ning olema normitehniliselt, keeleliselt ja terminoloogiliselt korrektne.
(4) Seaduse eelnõule lisatakse seletuskiri, mis vastab seaduse eelnõu seletuskirja nõuetele, muude eelnõude või küsimuste seletuskirja koostamisel võetakse aluseks Vabariigi Valitsuse kehtestatud normitehnilised nõuded määruse eelnõu seletuskirja kohta.
(5) Peale lõigetes 1–4 ettenähtud dokumentide lisatakse või tehakse muul moel kättesaadavaks muud dokumendid, mis on vajalikud küsimuse otsustamiseks.
(6) Kui Vabariigi Valitsusele esitatud eelnõus või muus küsimuses on vaja teha sisulisi, keelelisi või normitehnilisi parandusi, teeb need Riigikantselei koostöös eelnõu või muu küsimuse ettevalmistajaga või asjaomane ministeerium.
§ 11. Küsimuste esitamine Vabariigi Valitsusele arutamiseks ja otsustamiseks
(1) Vabariigi Valitsusele esitatavad eelnõud ja muud küsimused tuleb esitada piisavalt varakult, et enne arutelu oleks võimalik need mõistliku aja jooksul sisuliselt läbi vaadata. Üldjuhul esitatakse dokumendid Riigikantseleile vähemalt seitse kalendripäeva enne Vabariigi Valitsuse istungi toimumise päeva.
(2) Euroopa Liidu asjad esitatakse Riigikantseleile vähemalt neli kalendripäeva enne Vabariigi Valitsuse istungi toimumise päeva, seisukohad Euroopa Liidu kohtumiste ja arutelude päevakorras olevate küsimuste kohta esitatakse Riigikantseleile vähemalt kaks kalendripäeva enne Vabariigi Valitsuse istungi toimumise päeva.
(3) Kui küsimuse Vabariigi Valitsusele esitaja soovib küsimuse kiiret arutamist Vabariigi Valitsuse istungil ja esitab dokumendid lõigetes 1 ja 2 nimetatud tähtajast hiljem, tuleb dokumentide esitamisel põhjendada, miks on vajalik küsimuse kiire arutamine, miks ei olnud võimalik eelnõu esitada piisavalt varakult ja millised võivad olla tagajärjed, kui küsimust ei arutata kiireloomulisena.
(4) Eelnõud ja muud küsimused esitab Vabariigi Valitsusele peaminister või asjaomane minister. Riigikantselei pädevuses olevad küsimused võib peaministri volitusel esitada Vabariigi Valitsusele arutamiseks ja otsustamiseks riigisekretär.
(5) Minister võib otsustada, et Vabariigi Valitsusele esitatavaid dokumente võib allkirjastada tema volitatud kõrgem ametnik või et need kinnitatakse ministeeriumi digitaalse templiga. Selliselt allkirjastatud või kinnitatud dokumente käsitatakse ministri esitatud dokumentidena. Peaministri esitatavad dokumendid võib allkirjastada riigisekretär või tema volitusel Riigikantselei kõrgem ametnik.
(6) Küsimuse Vabariigi Valitsusele esitaja võib Vabariigi Valitsusele esitatavad dokumendid tunnistada „Avaliku teabe seaduses” sätestatud alustel ja korras asutusesiseseks kasutamiseks.
(7) Riigikantselei tagab Vabariigi Valitsusele esitatud eelnõude ja muude küsimuste nõuetekohase ettevalmistamise ja korraldab vajaduse korral otsustamisele eelnevat ministeeriumidevahelist koostööd.
(8) Eelnõud ja muud küsimused arutatakse enne nende Vabariigi Valitsuse istungi päevakorda arvamist läbi kantslerite nõupidamisel, mille kutsub kokku ja mida juhib riigisekretär.
§ 12. Kandidaatide esitamine Euroopa Liidu institutsioonidesse, komiteedesse ja asutustesse
Kandidaadid Euroopa Liidu institutsioonidesse, komiteedesse ja asutustesse esitatakse Vabariigi Valitsusele otsustamiseks järgmiselt:
1) Euroopa Komisjoni liikme kandidaadi esitab peaminister;
2) Euroopa Kohtu kohtuniku kandidaadi, kohtujuristide kandidaadid ja üldkohtu kohtuniku kandidaadi esitab välisminister kooskõlastatult justiitsministriga, kuulanud ära Riigikohtu esimehe, õiguskantsleri ja riigisekretäri arvamuse;
3) kontrollikoja liikme kandidaadi esitab rahandusminister, kuulanud ära riigikontrolöri arvamuse;
4) majandus- ja sotsiaalkomitee seitsme liikme kandidaadid esitab sotsiaalminister kooskõlastatult majandus- ja kommunikatsiooniministriga ja teiste asjaomaste ministritega, kuulanud ära asjaomaste valitsusväliste organisatsioonide ettepanekud;
5) regioonide komitee seitsme liikme kandidaadid esitab regionaalminister, kuulanud ära üleriigiliste kohaliku omavalitsuse üksuste liitude arvamuse;
6) Euroopa Aatomienergiaühenduse teadus- ja tehnikakomitee liikme kandidaadi esitab haridus- ja teadusminister kooskõlastatult majandus- ja kommunikatsiooniministriga;
7) Euroopa Aatomienergiaühenduse tarneagentuuri nõuandva komitee liikme kandidaadi esitab majandus- ja kommunikatsiooniminister kooskõlastatult välisministriga;
8) Euroopa prokuröri kandidaadid esitab justiitsminister.
[RT I, 12.06.2019, 2 - jõust. 15.06.2019]
§ 13. Vabariigi Valitsuse liikmete nõupidamine
(1) Peaminister võib kokku kutsuda Vabariigi Valitsuse liikmete nõupidamise (valitsuskabineti nõupidamine).
(2) Valitsuskabineti nõupidamise päevakorra otsustab peaminister.
(3) Riigikantselei tagab valitsuskabineti nõupidamisel osalejatele päevakorrapunkti arutamiseks vajalike dokumentide kättesaadavaks tegemise ja nõupidamise kokkuvõtte koostamise.
(4) Valitsuskabineti nõupidamine on kinnine ning nõupidamise kokkuvõtted tunnistatakse „Avaliku teabe seaduses” sätestatud alustel ja korras asutusesiseseks kasutamiseks, kui nõupidamisel ei otsustata teisiti.
3. peatükk Vabariigi Valitsuse istung
§ 14. Vabariigi Valitsuse istungi kokkukutsumine
Vabariigi Valitsuse istungi kutsub kokku peaminister.
§ 15. Istungi toimumise aeg ja koht
(1) Vabariigi Valitsuse istungid toimuvad neljapäeviti algusega kell 10 Vabariigi Valitsuse asukohas Tallinnas Stenbocki majas, Rahukohtu 3.
(2) Peaministri otsusel võib Vabariigi Valitsuse istungi toimumise aega ja kohta muuta.
(3) Peaministri otsusel võib Vabariigi Valitsuse istungi viia läbi sidevahendite kaudu. Vabariigi Valitsuse liikmete seisukohtade ning õiguskantsleri ja tema ülesannetesse kuuluvais asjus ka riigikontrolöri arvamuse väljaselgitamise korraldab Riigikantselei.
§ 16. Vabariigi Valitsuse istungi päevakord
(1) Vabariigi Valitsuse istungi päevakorra kinnitab peaminister.
(2) Peaminister kinnitab päevakorra üldjuhul üks päev enne istungi toimumist.
(3) Peaminister võib pärast istungi päevakorra kinnitamist lisada sellesse täiendavaid küsimusi ja päevakorrast küsimusi välja arvata.
(4) Peaministri otsusel võib lõpetada küsimuse istungiks ettevalmistamise Riigikantseleis. Sellest teavitatakse asja ette valmistanud ministeeriumi.
(5) Riigikantselei teeb Vabariigi Valitsuse istungi päevakorra ja päevakorrapunkti arutamiseks vajalikud dokumendid viivitamata ministritele ja teistele asjaomastele isikutele kättesaadavaks.
§ 17. Vabariigi Valitsuse istungil osalemine
(1) Vabariigi Valitsus on otsustusvõimeline, kui istungist võtab osa peale peaministri vähemalt pool valitsuse koosseisust.
(2) Vabariigi Valitsuse istungist võtab peale Vabariigi Valitsuse liikmete sõnaõigusega osa riigisekretär, sõnaõigusega võib osa võtta õiguskantsler ja oma ülesannetesse kuuluvais asjus riigikontrolör.
(3) Minister võib Vabariigi Valitsuse istungilt puududa ainult peaministri nõusolekul, välja arvatud Riigikogu või Euroopa Liidu Nõukogu istungil osalemise korral, millest teavitatakse Riigikantseleid.
(4) Minister, kellel ei ole võimalik Vabariigi Valitsuse istungil osaleda, tagab, et tema seisukohti esitab peaministri määratud asendav minister. Kui ministrile ei ole asendajat määratud, tagab minister, et tema seisukohti esitab vajaduse korral teine minister.
§ 18. Otsuste tegemine Vabariigi Valitsuse istungil
(2) Vabariigi Valitsuse otsused tehakse istungil osalevate Vabariigi Valitsuse liikmete häälteenamusega.
(3) Kui ükski Vabariigi Valitsuse liige hääletamist ei nõua, loetakse otsus vastuvõetuks ühehäälselt.
(4) Peaministri, samuti asjaomase ministri, justiitsministri või rahandusministri põhjendatud taotlusel lükatakse küsimuse otsustamine edasi.
§ 19. Istungi protokoll ja salvestis
(1) Vabariigi Valitsuse istungeid protokollib ja salvestab Riigikantselei.
(2) Vabariigi Valitsuse istungi protokoll koostatakse ja tehakse kättesaadavaks elektrooniliselt ning sellest teavitatakse istungist osavõtjaid hiljemalt protokolli allakirjutamisele järgneval tööpäeval.
(3) Salvestistega võivad riigisekretäri või tema volitatud isiku loal tutvuda ametnikud oma ametiülesannete täitmiseks.
§ 20. Vabariigi Valitsuse õigusaktide allakirjutamine ja nendest teavitamine
(1) Vabariigi Valitsuse määrusi võib anda elektrooniliselt.
(2) Vabariigi Valitsuse õigusaktid saavad kuupäeva ja numbri peaministri allkirja andmise päeval.
(3) Riigikantselei teavitab Vabariigi Valitsuse õigusaktist pärast selle allakirjutamist viivitamata õigusakti eelnõu ettevalmistanud ministeeriumi ja teisi riigiasutusi või ametiisikuid, kelle teavitamine on õigusaktiga ette nähtud või kellele tulenevad Vabariigi Valitsuse õigusaktist konkreetsed kohustused.
§ 21. Seaduse eelnõude, Euroopa Liidu asjade ja muude küsimuste Riigikogule esitamine ning Vabariigi Valitsuse esindamine Riigikogus
(1) Vabariigi Valitsuses heakskiidetud seaduse eelnõu, Euroopa Liidu asja või muu küsimuse ja seletuskirja esitab Riigikogule Riigikantselei.
(2) Vabariigi Valitsus otsustab seaduse eelnõu või Riigikogu otsuse eelnõu heakskiitmisel, kes ministritest esindab Vabariigi Valitsust eelnõu menetlemisel Riigikogus.
(3) Vabariigi Valitsuse algatatud seaduse eelnõus Riigikogu menetluse käigus tehtavad põhimõttelise tähtsusega muudatused esitab eelnõu esindav minister seisukoha kujundamiseks Vabariigi Valitsusele.
(4) Vabariigi Valitsuse kirjaliku arvamuse Riigikogus algatatud eelnõu kohta esitab Riigikogu juhtivkomisjonile Vabariigi Valitsuse määratud minister. Kui Vabariigi Valitsus loobub arvamuse andmisest, teatab sellest Riigikogu juhatusele riigisekretär.
§ 22. Eelnõu Riigikogu menetlusest tagasivõtmine
(1) Vabariigi Valitsuse algatatud eelnõu Riigikogu menetlusest tagasivõtmine otsustatakse esindava ministri ettepanekul Vabariigi Valitsuse istungil.
(2) Kui Vabariigi Valitsus ei jõua eelnõu Riigikogu menetlusest tagasivõtmise kohta seisukohta kujundada, võib esindav minister peaministri nõusolekul eelnõu Riigikogu menetlusest tagasi võtta. Minister esitab sellekohase informatsiooni järgmisele Vabariigi Valitsuse istungile.
4. peatükk Valitsuskomisjonid
§ 23. Valitsuskomisjoni moodustamine ja lõpetamine
(1) „Vabariigi Valitsuse seaduse” alusel moodustatakse Vabariigi Valitsuse pädevuses olevate küsimuste läbitöötamiseks valitsuskomisjon. Valitsuskomisjoni moodustamiseks teeb ettepaneku Vabariigi Valitsuse liige.
(2) Uue valitsuse ametisse astumisel loetakse lõikes 1 nimetatud valitsuskomisjonid lõppenuks, kui valitsus ei otsusta ametisse astumisest kolme kuu jooksul teisiti.
5. peatükk Valitsuskommunikatsioon
§ 24. Valitsuskommunikatsioon
(1) Riigikantselei tagab koostöös ministeeriumidega avalikkuse ühtse ja avatud teavitamise Vabariigi Valitsuse otsustest ja tegevusest.
(2) Ministeeriumid teavitavad aegsasti Riigikantseleid oma valitsemisalas Vabariigi Valitsuse pädevusse kuuluvatest küsimustest, mis vajavad avalikkuse teavitamist.
(3) Riigikantselei võib anda valitsuskommunikatsiooni korraldamiseks juhiseid.
6. peatükk Vabariigi Valitsuse või ministri ametisse astumine ja ametist lahkumine
§ 25. Peaministrikandidaadi ja ametist lahkuva peaministri toetamine
(1) Vabariigi Presidendilt Vabariigi Valitsuse moodustamise ülesande saanud peaministrikandidaadi toetamise tagab Riigikantselei. Ministeeriumid tagavad selleks vajaliku abi ja teabe.
(2) Riigikantselei tagab ametist lahkuva peaministri toetamise kuni kümne tööpäeva jooksul pärast uue valitsuse ametisse astumist.
§ 26. Vabariigi Valitsuse või ministri ametivande andmine
(1) Vabariigi Valitsuse või ministri ametivande andmise korraldab riigisekretär.
(2) Ametivande andmise järel informeerib riigisekretär ametisse astunud Vabariigi Valitsuse liikmeid Vabariigi Valitsuse töökorraldusest.
§ 27. Ministri ametisse astumine
Ministeeriumi kantsler annab ametisse astuvale ministrile ülevaate ministeeriumi ja tema valitsemisala strateegilistest eesmärkidest ja nende saavutamisest, ministeeriumile antud ülesannetest ja nende täitmisest, ministeeriumi ja tema valitsemisala probleemidest, ministeeriumi eelarvevahendite kasutamisest ja seisust ning ministeeriumi töökorraldusest.
§ 28. Juhised reglemendi rakendamiseks
Riigisekretär võib anda reglemendi rakendamiseks juhiseid.
§ 29. Kaasamise hea tava ja mõjude hindamise metoodika kinnitamine
Vabariigi Valitsus kinnitab § 4 lõikes 2 nimetatud kaasamise hea tava ja § 5 lõikes 2 nimetatud mõjude hindamise metoodika hiljemalt 1. jaanuariks 2012. a.
§ 30. – § 32. [Käesolevast tekstist välja jäetud.]
§ 33. Määruse jõustumine
Määrus jõustub 1. veebruaril 2011. a.


1132 Riigikogu valimise seaduse §-ga 8¹ täiendamise seadus 18.01.1999
1132 Riigikogu otsus " Riigikogu uurimiskomisjoni moodustamine Tallinna linnas ühiselamute erastamise käigus aset leidnud seadusrikkumiste selgitamiseks" 20.06.2002
1131 Maareformi seaduse §-de 7 ja 22¹ muutmise seadus 18.01.1999
1131 Töö- ja puhkeaja seaduse § 5 muutmise seadus 20.06.2002
1130 Tulumaksuseaduse §-de 18¹, 21 ja 38 muutmise seadus 18.01.1999
1130 Riigikogu otsus " Eesti kodanikeühiskonna arengu kontseptsiooni heakskiitmine" 20.06.2002
1129 Riigilõivuseaduse muutmise seadus 14.01.1999
1128 Riigihangete seaduse muutmise seadus 20.06.2002
1127 Riigikogu otsus "Üleriigilise jäätmekava heakskiitmine" 20.06.2002
1126 Perioodi 2007-2013 struktuuritoetuse seadus 29.11.2006
1125 Äriseadustiku §-ga 511¹ täiendamise, mittetulundusühingute seaduse § 76 ning riigilõivuseaduse § 29 muutmise seadus 11.01.1999
1125 Riiklike peretoetuste seaduse, sotsiaalhoolekande seaduse, puuetega inimeste sotsiaaltoetuste seaduse ja vanemahüvitise seaduse muutmise seadus 10.11.2006
1124 Maamaksuseaduse § 11 lõike 1 muutmise seadus 11.01.1999
1124 Eesti Vabariigi ja Nordic Environment Finance Corporation (Põhjamaade Keskkonnainvesteeringute Korporatsiooni) ( NEFCO ) vahelise lepingu NEFCO õigusliku staatuse kohta Eesti Vabariigis ratifitseerimise seadus 20.06.2002
1124 Eesti Arengufondi seadus 24.10.2006
1123 Sotsiaalmaksuseaduse muutmise seadus 29.12.1998
1123 Põllumajandusloomade aretuse seadus 20.06.2002
1123 Välismaalaste seaduse muutmise seadus 08.11.2005
1122 Vabariigi Valitsuse seaduse ja sellega seonduvate seaduste muutmise seadus seoses Majandusministeeriumi ning Teede- ja Sideministeeriumi ühendamisega 20.06.2002
1121 Ringhäälinguseaduse § 20¹ kehtetuks tunnistamise seadus 18.12.1998
1121 Raamatupidamise seadus 20.06.2002
1121 Rakenduskõrgkooli seaduse muutmise seadus 31.05.2005
1120 Vabariigi Valitsuse seaduse § 64 muutmise seadus 20.06.2002


text:
Pankrotivõlgnikul säilib maksukohustus | Advokaadibüroo TRINITI – teeb teisiti ja teeb ära!
Pankrotivõlgnikul säilib maksukohustus
Klen Laus 2011-01-17
Pankrotimenetluses rahuldatakse võlausaldajate nõuded võlgniku vara arvel kas võlgniku vara võõrandamise või võlgniku ettevõtte tervendamise kaudu. Võlgniku vara võõrandamisel on müügi läbiviimine pankrotihalduri ülesandeks, kes peab korraldama vara müügi võlausaldajatele võimalikult kasulikul viisil ning minimaalsete kuludega.
Siiski ei lähe kõik võlgniku vara müügist laekuv raha koheselt võlausaldajate vahel jagamisele. Võlausaldajate nõuded rahuldatakse kohtu kinnitatud jaotusettepaneku alusel seaduses sätestatud järkudes alles pärast PankrS § 146 lg-s 1 sätestatud väljamaksete (vara välistamise ja tagasivõitmise tagajärgedest tulenevad nõuded, võlgnikule ja tema ülalpeetavatele makstav elatis, massikohustused, pankrotimenetluse kulud) tegemist.
Pandiga tagatud võlausaldajad on eelisseisus
Paraku ei pruugi pärast kohustuslike väljamaksete tegemist olla võlgnikul piisavalt vahendeid, et võlausaldajate nõudeid rahuldada. Vaatamata sellele, et võlgnik on kohustatud esitama pankrotiavalduse koheselt pärast maksejõuetuse ilmnemist, ei ole harvad juhud, kus võlgniku varast ei jätku isegi pankrotimenetluse kulude katteks, rääkimata siis võlausaldajatele väljamaksete tegemisest.
Seetõttu on pandiga tagatud nõuete omanike huvid teistest võlausaldajatest reeglina paremini kaitstud, kuna pandiga tagatud tunnustatud nõuded rahuldatakse esimeses järgus. Seega saavad pandiga koormatud vara võõrandamisel nende võlausaldajate nõuded reeglina rahuldatud oluliselt suuremas määras kui tagamata nõuded.
Pankrotimenetluses vara võõrandamisel tekib käibemaksu tasumise kohustus
Kuna pandiga tagatud nõuded rahuldatakse võlgniku võõrandatava vara arvelt, on praktikas tõusetunud vaidlusi, kas pankrotivara müügist saadud raha jaotamisel võlausaldajate vahel tuleb lähtuda müügitulemist koos käibemaksuga või ilma. Nimetatud probleemi on analüüsinud Riigikohtu tsiviilkolleegium oma 2. detsembri 2010.a määruses asjas nr 3-2-1-92-10.
Riigikohus rõhutas, et käibemaks on riiklik maks, mida käibemaksukohustuslane peab riigile maksma ning vastav kohustus säilib ka pankrotis oleval maksukohustuslasel. Pankrotimenetluses müüdud kinnisasjalt käibemaksu tasumise kohustus on oma sisult massikohustus, kuna see tekib halduri teostatud tehingust oma ülesannete täitmisel. Seega tuleb kohtukolleegiumi hinnangul vara võõrandamisest tekkiv käibemaks tasuda riigile enne pankrotivarast jaotise alusel võlausaldajatele raha väljamaksmist.
Erisused pandieseme võõrandamisel
Samas eristab Riigikohus pandieseme müügist tekkivat käibemaksukohustust teistest massikohustustest. Nimelt tuleb PankrS § 153 lg 2 kohaselt pandiga tagatud nõude rahuldamisel pandieseme müügist saadud rahast maha arvata PankrS § 146 lg-s 1 nimetatud väljamaksed võrdeliselt pandieseme müügist saadud rahasumma suhtele pankrotivara müügist laekunud raha kogusummasse, ent mitte enam kui 15/100 ulatuses pandieseme müügist saadud rahasummast.
Kolleegiumi hinnangul tuleb pandieseme müügist saadud raha all mõista võõrandatud vara hinda käibemaksuta, kuna käibemaks lisatakse müügihinnale. Kolleegium ei pea määruses põhjendatuks, et pandiga tagatud eseme võõrandamisel tuleb käibemaks müügihinnast maha arvata PankrS § 153 lg-s 2 sätestatud korras. Sellise käsitlusega nõustumisel saaks lisaks riigile kahjustatud ka teiste võlausaldajate huvid, kuna just nende arvel tuleks esmajoones massikohustusena kanda puudujääv maksukohustus.
Seega juhul kui näiteks võlgniku pandiga koormatud kinnistu müüakse pankrotimenetluses 600 000 euro eest, tekib võlgnikul 100 000 euro osas käibemaksu tasumise kohustus. Müüdud vara 500 000 euro suuruselt netohinnalt arvatakse aga pandiga tagatud nõude rahuldamisel omakorda maha kohustuslikud väljamaksed PankrS § 153 lg-s 2 sätestatud korras.

matches:
§ 146
Riigikohus
Riigikohus
§ 153
§ 146
§ 153
§ 153


Käibemaksu maksjad käibemaksuseaduse (edaspidi KMS) § 3 lõigete 4, 5 ja 6 kohaselt on:
1) Maksuhalduri (Maksu- ja Tolliameti piirkondlikus struktuuriüksuse) juures vastavalt KMS § 20 lõikele 4 registreeritud käibemaksukohustuslane (edaspidi maksukohustuslane) KMS §1 lõikes 1 nimetatud tehingutelt ja toimingutelt;
2) piiratud käibemaksukohustuslane (edaspidi piiratud maksukohustuslane) KMS §1 lõike 1 punktides 2 ja 5 nimetatud toimingutelt ja § 3 lõike 4 punktides 2-5 loetletud toimingutelt;
3) võlgnik ühenduse tolliseadustiku (Euroopa Ühenduste Nõukogu määrus nr 2913/92/EMÜ) tähenduses;
4) maksukohustuslasena registreerimata isik tehingult, mille kohta ta on esitanud arve või muu müügidokumendi, millele ta on märkinud käibemaksusumma;
5) maksukohustuslasena või piiratud maksukohustuslasena registreerimata isik, välja arvatud KMS §39 lõigetes 1 ja 2 nimetatud isik, kes soetab uue transpordivahendi teisest liikmesriigist;
6) maksukohustuslasena või piiratud maksukohustuslasena registreerimata isik, kes soetab vedelkütust, alkoholi või tubakatoodet (edaspidi aktsiisikaup) teisest liikmesriigist, välja arvatud füüsiline isik, kes soetab aktsiisikauba isiklikuks otstarbeks.
7) kauba omanik tema poolt kauba maksuladustamise (§ 44¹) lõpetamisel ilma kauba võõrandamiseta. Sätet ei kohaldata, kui isik oli kauba omanik ka kauba maksulattu paigutamisel, välja arvatud kauba riigisisesele käibele, importimisele või kauba ühendusesisesele soetamisele järgnenud kauba maksulattu paigutamisel, ning kaupa ei ole maksuladustamise ajal võõrandatud.
Maksukohustust ei teki kauba omanikul oma kauba maksulaost väljatoimetamisest juhul, kui ta ise paigutas selle kauba ka maksulattu ning seda kaupa maksulaos ei võõrandatud, välja arvatud juhul, kui isik sai kasutada maksuvabastust kauba impordile või ühendusesisesele soetamisele vahetult järgnenud kauba maksulattu paigutamisel ega ka juhul, kui rakendati 0% käibemaksumäära kauba siseriiklikul käibel seoses tehingu tulemusena kauba paigutamisega maksulattu ning kauba maksulattu paigutaja ehk sel hetkel juba kauba omanik on kauba ostja.
Näiteks ei teki kirjeldatud maksukohustust juhul, kui isik paigutab maksulattu teatud koguse vilja, müüb seda maksulaos nullmääraga, kuid toob võõrandamata jäänud osa viljast taas maksulaost välja.
Maksukohustuslane on ettevõtlusega tegelev isik (seega nii füüsiline kui juriidiline isik, nii resident kui mitteresident), kaasa arvatud avalik-õiguslik juriidiline isik, või riigi-, valla-, või linnaasutus, kes on registreeritud või kohustatud end registreerima maksukohustuslasena (KMS § 3 lõige 1).
Veel selles kategoorias: « Maksukohustuslase registrist kustutamine Käibemaksu tagastamine välisriigi maksukohustuslastele »


Rahuaja riigikaitse seadus – Riigi Teataja
Rahuaja riigikaitse seadus (lühend - RRKS)
Rahuaja riigikaitse seadus - sisukord
§ 2 Riigikaitse eesmärk
2 VABARIIGI PRESIDENT
§ 3 Vabariigi Presidendi pädevus riigikaitse korraldamisel
§ 4 Riigikaitse Nõukogu
§ 5 Vabariigi Valitsuse pädevus riigikaitse korraldamisel
§ 6 Vabariigi Valitsusele riigikaitseliste õigusaktide eelnõude esitamise kord
§ 7 Vabariigi Valitsuse julgeolekukomisjon
4 KAITSEMINISTER JA KAITSEMINISTEERIUM
§ 8 Kaitseministri pädevus riigikaitse korraldamisel
§ 9 Kaitseministri teenistuslik järelevalve kaitseväe üle
§ 10 Kaitseministeeriumi pädevus riigikaitse korraldamisel
5 KAITSEJÕUD
§ 11 Kaitsejõud
§ 12 Kaitsevägi
§ 13 Kaitseliit
§ 14 Kaitseväe juhataja ja ülemjuhataja
§ 15 Kaitseväe juhataja õigusakt
§ 16 Kaitseväe juhataja alluvuses olevate asutuste registreerimine
§ 17 Siseministeeriumi valitsemisalas olevad sõjaväeliselt korraldatud üksused
6 RIIGIKAITSE ETTEVALMISTAMINE. MOBILISATSIOON
§ 18 Riigikaitse ettevalmistamine
§ 19 Mobilisatsioon
§ 20 Mobilisatsiooni ulatus ja läbiviimine
§ 21 Sõjalise valmisoleku astmed
§ 22 Ministeeriumide ülesanded riigikaitse ettevalmistamisel
§ 23 Maavalitsuste ülesanded riigikaitse ettevalmistamisel
§ 24 Kohalike omavalitsuste ülesanded riigikaitse ettevalmistamisel
§ 25 Eesti Panga riigikaitselised ülesanded
7 RIIGIKAITSE PÕHIKAVAD
§ 26 Julgeolekupoliitika alused
§ 27 Sõjalise kaitse strateegiline kava
§ 28 Kaitsetegevuse operatiivkava
8 RAKENDUSÄTTED
§ 29 Kaitseväe juhtkond
§ 30 Kaitseväe juhataja asendamine
§ 31 Kaitsejõudude Peastaap
Rahuaja riigikaitse seadus
jõustumine 15.08.2002
(1) Käesolevas seaduses sätestatakse riigikaitse rahuaegne korraldus.
(3) Käesolev seadus kehtib sõjaseisukorra ajal niivõrd, kuivõrd sõjaaja riigikaitse seaduses ei ole sätestatud riigikaitse korraldust teisiti.
§ 2. Riigikaitse eesmärk
(1) Riigikaitse eesmärk on säilitada Eesti riigi iseseisvus ja sõltumatus, tema maa-ala, territoriaalvete ning õhuruumi lahutamatu ja jagamatu terviklikkus, põhiseaduslik kord ning rahva turvalisus.
(2) Riigikaitse eesmärkide saavutamiseks rakendatakse seaduses sätestatud alustel ja korras totaalkaitse põhimõttel kogu rahvas ning rahva ja riigi jõuallikad.
(3) Riigikaitse eesmärkide saavutamisel juhindutakse Eesti põhiseadusest ja seadustest ning rahvusvahelise õiguse üldtunnustatud normidest ja põhimõtetest.
(4) Eesti Vabariik arendab riigikaitse eesmärkide saavutamiseks rahvusvahelist koostööd ning võib ühineda sõjaliste ja kaitsealaste lepete ja liitudega.
2. peatükk VABARIIGI PRESIDENT
§ 3. Vabariigi Presidendi pädevus riigikaitse korraldamisel
(1) Vabariigi President riigikaitse kõrgeima juhina:
1) teeb Riigikogule ettepaneku sõjaseisukorra, mobilisatsiooni ja demobilisatsiooni ning erakorralise seisukorra väljakuulutamiseks;
2) kuulutab Eesti Vabariigi vastu suunatud agressiooni korral välja sõjaseisukorra ja mobilisatsiooni, nimetab kaitseväe ülemjuhataja, ootamata ära Riigikogu otsust, ning vastavalt ÜRO põhikirja artiklile 51 teavitab sellest viivitamatult Julgeolekunõukogu;
3) teeb Riigikogule ettepaneku kaitseväe juhataja või ülemjuhataja ametisse nimetamiseks ja ametist vabastamiseks, olles ära kuulanud Riigikaitse Nõukogu arvamuse;
4) nimetab Vabariigi Valitsuse ja kaitseväe juhataja ettepanekul ametisse ja vabastab ametist kaitseväe juhtkonna;
5) annab ohvitseri sõjaväelisi auastmeid seadusega sätestatud korras;
6) kutsub kokku Riigikaitse Nõukogu;
7) täidab teiste seadustega talle pandud ülesandeid riigikaitse korraldamisel.
(2) Vabariigi Presidendil on õigus nõuda riigi julgeoleku ja riigikaitse kohta informatsiooni kõigilt riigi- ja kohaliku omavalitsuse asutustelt ning Kaitseliidult. Vabariigi Presidendi sellisele järelepärimisele tuleb vastata viivitamatult.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatu alusel antud Vabariigi Presidendi aktide täitmist korraldab Vabariigi Valitsus.
§ 4. Riigikaitse Nõukogu
(1) Vabariigi Presidendi juures on nõuandvaks organiks Riigikaitse Nõukogu.
(2) Riigikaitse Nõukogu arutab riigikaitse seisukohalt olulisi küsimusi ja avaldab nende kohta oma arvamuse.
(3) Riigikaitse Nõukogu koosseisu kuuluvad Riigikogu esimees, peaminister, Riigikogu riigikaitsekomisjoni esimees, Riigikogu väliskomisjoni esimees, välisminister, kaitseminister, rahandusminister, siseminister, justiitsminister ning kaitseväe juhataja (sõjaajal kaitseväe ülemjuhataja).
(4) Vabariigi Presidendi kutsel võivad Riigikaitse Nõukogu istungitel sõnaõigusega osaleda teised isikud.
(5) Riigikaitse Nõukogu istungi kutsub kokku ja seda juhatab Vabariigi President või tema ülesandeid täitev Riigikogu esimees.
(6) Riigikaitse Nõukogu on pädev avaldama arvamust, kui kohal on istungi juhataja ja vähemalt pool Riigikaitse Nõukogu liikmetest.
(7) Vabariigi President kinnitab Riigikaitse Nõukogu kodukorra.
(8) Riigikaitse Nõukogu asjaajamist korraldab Vabariigi Presidendi Kantselei.
§ 5. Vabariigi Valitsuse pädevus riigikaitse korraldamisel
(1) Vabariigi Valitsus otsustab oma pädevuse piires riigikaitsepoliitika küsimusi ja teostab täidesaatvat riigivõimu riigikaitse korraldamisel.
(2) Vabariigi Valitsus:
1) esitab Riigikogule heakskiitmiseks julgeolekupoliitika alused;
2) kehtestab kaitseministri ettepanekul määrusega sõjalise kaitse strateegilise kava;
3) teeb Vabariigi Presidendile koos kaitseväe juhatajaga ettepaneku kaitseväe juhtkonna ametisse nimetamiseks ja ametist vabastamiseks;
4) kehtestab määrusega mobilisatsiooni ettevalmistamise ja läbiviimise korra;
5) kehtestab määrusega kaitseväe ülesehituse;
6) otsustab korraldusega väeosade moodustamise, ümberformeerimise ja laialisaatmise ning paiknemise;
7) paneb korraldusega riigi ametiasutustele riigikaitse ülesandeid ning kehtestab kavu nende elluviimiseks;
8) annab kaitseministri ettepanekul korralduse muuta sõjalise valmisoleku astet;
9) otsustab pärast mobilisatsiooni väljakuulutamist mobilisatsiooni ulatuse;
10) otsustab erijuhtudel riigikaitseks vajalike vahendite soetamise, kui kaitseminister või siseminister on teinud sellekohase ettepaneku;
11) otsustab kaitseministri ettepanekul korraldusega kaitseväe juhataja käskkirja või toimingu ebaotstarbekuse motiivil kehtetuks tunnistamise küsimustes, mis puudutavad kaitseväe ülesehitust ja paiknemist ning rahvusvaheliste sõjaliste kohustuste täitmist;
12) suunab ja koordineerib seadusega kohalikule omavalitsusele ja Eesti Pangale pandud riigikaitse ülesannete täitmist;
13) teostab teenistuslikku järelevalvet kaitseväe üle vastavalt käesoleva seaduse § 9 lõikele 4;
14) annab seaduse alusel määrusi ja korraldusi kaitseväele ja Kaitseliidule täitmiseks;
15) esitab sõjalise valmisoleku tõstmiseks või mobilisatsiooni läbiviimiseks kaitseministri ettepanekul Riigikogule riigieelarve muutmise seaduse eelnõu, millega nähakse ette riigieelarve Kaitseministeeriumi valitsemisala kulude otstarbe muutmine, ning otsustab vajadusel rakendada Riigikogule esitatud eelnõu kuni Riigikogu poolt küsimuse otsustamiseni;
16) otsustab stabiliseerimisreservi vahendite kasutamise sõjalise valmisoleku tõstmiseks või mobilisatsiooni läbiviimiseks kuni Riigikogu sellekohase otsuseni;
17) kinnitab riigivara ümberjaotamise korra, mille alusel antakse sõjalise valmisoleku tõstmisel või mobilisatsiooni läbiviimisel riigivara kaitseväe valdusesse.
§ 6. Vabariigi Valitsusele riigikaitseliste õigusaktide eelnõude esitamise kord
Vabariigi Valitsusele esitatakse riigikaitseliste õigusaktide eelnõud:
1) asjaomase ministri poolt koos kaitseministri ja kaitseväe juhataja arvamusega eelnõu kohta;
2) kaitseministri poolt koos kaitseväe juhataja arvamusega eelnõu kohta.
§ 7. Vabariigi Valitsuse julgeolekukomisjon
(1) Vabariigi Valitsuse juures tegutseb riigikaitse valdkonnas valitsuskomisjoni pädevusega julgeolekukomisjon.
1) täidab julgeolekuasutuste seaduses (RT I 2001, 7, 17; 100, 643) ettenähtud ülesandeid;
2) nõustab käesoleva seaduse § 5 lõikes 2 ettenähtud ülesannete täitmist;
3) avaldab oma seisukoha kaitseväe juhataja kandidaadi vastavuse kohta riigisaladusele juurdepääsu loa saamise tingimustele.
(3) Julgeolekukomisjoni kuuluvad peaminister, justiitsminister, kaitseminister, rahandusminister, siseminister ja välisminister.
4. peatükk KAITSEMINISTER JA KAITSEMINISTEERIUM
§ 8. Kaitseministri pädevus riigikaitse korraldamisel
(1) Kaitseminister korraldab riigikaitset Kaitseministeeriumi valitsemisalas.
(2) Kaitseminister annab seaduse alusel määrusi ja käskkirju kaitseväele ja Kaitseliidule täitmiseks.
§ 9. Kaitseministri teenistuslik järelevalve kaitseväe üle
(1) Kaitseminister teostab teenistuslikku järelevalvet kaitseväe tegevuse seaduslikkuse ja otstarbekuse üle ning teeb vajaduse korral kaitseväe juhatajale ülesandeks teenistusliku järelevalve teostamise kaitseväe juhataja alluvate tegevuse seaduslikkuse ja otstarbekuse üle.
(2) Kaitseminister tunnistab käskkirjaga kehtetuks kaitseväe juhataja käskkirja ja toimingu, mis ei ole kooskõlas põhiseadusega, muude seadustega, Vabariigi Presidendi otsuste ja käskkirjadega, Vabariigi Valitsuse määruste ja korraldustega või kaitseministri määruste ja käskkirjadega.
(3) Kaitseminister võib käskkirjaga kaitseväe juhataja käskkirja või toimingu selle ebaotstarbekuse motiivil kehtetuks tunnistada, välja arvatud käesoleva paragrahvi lõikes 4 sätestatud juhtudel.
(4) Kaitseväe ülesehituse ja paiknemise ning kaitseväe poolt Eesti riigi rahvusvaheliste sõjaliste kohustuste täitmist puudutavates küsimustes antud kaitseväe juhataja käskkirja või toimingu võib kaitseminister ebaotstarbekuse motiivil peatada. Kaitseminister esitab käskkirja või toimingu selle ebaotstarbekuse motiivil tühistamise otsustamiseks Vabariigi Valitsuse lähimale istungile.
§ 10. Kaitseministeeriumi pädevus riigikaitse korraldamisel
(1) Kaitseministeerium teeb ettepanekuid riigikaitsepoliitika kavandamiseks, viib kavandatu ellu ning korraldab riigikaitset oma valitsemisalas.
(2) Kaitseministeerium:
1) töötab välja sõjalise kaitse strateegilise kava eelnõu;
2) koostab koostöös kaitseväega mobilisatsiooni ettevalmistamise ja läbiviimise korra;
3) töötab välja riigikaitset ja selle korraldust reguleerivate õigustloovate aktide eelnõud;
4) koostab ministeeriumi valitsemisala eelarve ettepanekud;
5) koordineerib rahvusvahelist kaitsekoostööd ja korraldab suhtlemist välisriikide sõjaväeatašeedega;
6) korraldab kaitseväe ja Kaitseliidu rahastamist;
7) korraldab kaitseväe ja Kaitseliidu varustamist relvade, lahingutehnika, vormiriietuse ja muude vahenditega;
71) korraldab riigikaitseliste sundkoormiste määramist ja nende täitmist rahuajal;
8) suunab ja korraldab kaitseväe personalipoliitika väljatöötamist;
9) korraldab kutsealuste kutsumist ajateenistusse ja kaitseväekohustuslaste keskse arvestuse pidamist;
10) koordineerib mobilisatsiooni ettevalmistamist;
11) kontrollib kaitseväge ja Kaitseliitu;
12) suunab kaitsetööstuse arendamist ja korraldab sõjaajal ministeeriumi valdusse antavate ettevõtete ettevalmistamist tegutsemiseks sõjaajal;
13) korraldab tervishoidu kaitseväes ja Kaitseliidus.
5. peatükk KAITSEJÕUD
§ 11. Kaitsejõud
Kaitsejõududeks on:
1) kaitsevägi;
2) Kaitseliit;
3) käesoleva seaduse §-s 17 nimetatud Siseministeeriumi valitsemisalas olevad sõjaväeliselt korraldatud üksused.
§ 12. Kaitsevägi
(1) Kaitsevägi on Vabariigi Valitsuse alluvuses olev sõjaväeliselt korraldatud täidesaatva riigivõimu asutus.
(2) Kaitsevägi on Kaitseministeeriumi valitsemisalas.
(3) Kaitsevägi:
1) kaitseb riiki sõjaliselt;
2) valmistub riigi sõjaliseks kaitseks;
3) osaleb Eesti riigi rahvusvaheliste sõjaliste kohustuste täitmisel;
4) osaleb pääste- ja hädaabitöödel Vabariigi Valitsuse kehtestatud korras;
5) täidab teisi talle seadusega pandud ülesandeid.
(4) Kaitseväge finantseeritakse riigieelarvest.
(5) Kaitsevägi valdab ja kasutab oma ülesannete täitmiseks relvi ja lahingutehnikat.
(6) Kaitsevägi teeb oma ülesannete täitmisel koostööd riigiasutuste ja kohalike omavalitsustega.
§ 13. Kaitseliit
(1) Kaitseliit on Kaitseministeeriumi valitsemisalas tegutsev vabatahtlik, sõjaväeliselt korraldatud, relvi valdav ning sõjaväeliste harjutustega tegelev riigikaitseorganisatsioon.
(2) Kaitseliit on avalik-õiguslik juriidiline isik, kelle õigusliku seisundi sätestab seadus.
§ 14. Kaitseväe juhataja ja ülemjuhataja
(1) Kaitseväge ja Kaitseliitu juhib kaitseväe juhataja, sõjaajal kaitseväe ülemjuhataja.
(2) Kaitseväe ülemjuhatajal on käesolevas seaduses sätestatud kaitseväe juhataja pädevus.
(3) Kaitseväe juhataja kaitseväe juhina:
1) vastab Vabariigi Presidendi järelepärimistele ja Riigikogu liikmete arupärimistele;
2) on aruandekohustuslik Vabariigi Valitsuse ja kaitseministri ees;
3) on Vabariigi Valitsuse ja kaitseministri kõrgeim sõjaline nõuandja;
4) esitab Vabariigi Valitsusele ettepaneku kaitseväe juhtkonna ametisse nimetamiseks ja ametist vabastamiseks;
5) teeb Vabariigi Presidendile ettepaneku ohvitseri auastmete andmiseks;
6) vastutab kaitseväele pandud ülesannete õiguspärase ja otstarbeka täitmise eest;
7) vastutab kaitseväelise distsipliini eest kaitseväes;
8) käsutab kaitseväele eraldatud eelarvevahendeid või delegeerib nende käsutamise õiguse oma alluvatele;
9) esindab kaitseväele pandud ülesannete täitmisel riiki või delegeerib esindamise oma alluvatele;
10) sõlmib kaitseministri volitusel teiste riikide vastavate ametiisikutega ametkondlikke välislepinguid või delegeerib selle õiguse oma alluvatele;
11) osaleb ja teeb kaitseministrile ettepanekuid sõjalise kaitse strateegilise kava väljatöötamisel;
12) kehtestab käskkirjaga kaitsetegevuse operatiivkava;
13) kinnitab käskkirjaga Kaitseliidu tegevuskava;
14) määrab ametisse ja vabastab ametist kaitseväes ja Kaitseliidus kaadriohvitsere ja kaadriohvitseride ametikohtadel teenivaid kaitseväeametnikke;
15) annab allohvitseri auastmeid;
16) kehtestab kaitseväe ja Kaitseliidu vormiriietuse ja eraldusmärkide kandmise korra;
17) kehtestab väeosade ja riigikaitse õppeasutuste rinnamärkide ning sõjaväeliste kutsemärkide statuudid;
18) kehtestab kaitseväe ja Kaitseliidu väljaõppekavad;
19) teostab teenistuslikku järelevalvet ja inspekteerib isiklikult või oma alluvate kaudu valmisolekut riigikaitseks kaitseväes, Kaitseliidus ning kooskõlastatult kaitseministri ja siseministri või muu asjaomase ministriga teistes sõjaväeliselt korraldatud üksustes;
20) valvab õigusaktide ja korralduste täitmist alluvate poolt;
21) lahendab alluvate ametiisikute vastu tõstatatud kaebusi, kui need ei kuulu lahendamisele teiste õigusaktidega kehtestatud korras;
22) tagab kaitseväe valmisoleku temale õigusaktidega pandud ülesannete täitmiseks;
221) korraldab reservväelastele õppekogunemisi;
222) korraldab reservväelaste sõjaaja ametikohtadele määramist;
223) korraldab sõjaaja üksuste komplekteerituse üle arvestuse pidamist;
224) kinnitab sõjaaja üksuste mobiliseerimise ja formeerimise plaanid;
225) juhib ja korraldab reservväelaste mobiliseerimist, neile mobilisatsioonikäskude edasiandmist, reservväelaste kogunemist ja teenistuskohtadesse toimetamist;
226) teeb Kaitseministeeriumile ettepanekuid mobilisatsiooniks vajalike tagavarade moodustamiseks ja sundkoormiste kavandamiseks;
23) täidab muid talle õigusaktidega pandud ülesandeid.
(4) Kaitseväe juhataja on kõigi kaitseväe ja Kaitseliidu koosseisu kuuluvate kaitseväelaste ülem koos sellest tuleneva käsuõiguse ja distsiplinaarvõimuga.
§ 15. Kaitseväe juhataja õigusakt
(1) Kaitseväe juhataja õigusakt on käskkiri.
(2) Kaitseväe juhataja on kohustatud kaitseministri nõudmisel saatma kaitseministrile ärakirja oma käskkirjast kolme päeva jooksul, alates nõude saamisest.
§ 16. Kaitseväe juhataja alluvuses olevate asutuste registreerimine
Kaitseväe juhataja alluvuses olevad asutused ja üksused registreeritakse riigi- ja kohaliku omavalitsuse asutuste riiklikus registris selle registri põhimääruses sätestatud korras.
§ 17. Siseministeeriumi valitsemisalas olevad sõjaväeliselt korraldatud üksused
(1) Siseministeeriumi valitsemisalas olevad sõjaväeliselt korraldatud üksused tagavad enda valmisoleku riigi sõjaliseks kaitseks ning täidavad oma pädevuse piires muid riigikaitselisi ülesandeid.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud üksused lähevad kaitseväe koosseisu Vabariigi Valitsuse kehtestatud korras.
6. peatükk RIIGIKAITSE ETTEVALMISTAMINE. MOBILISATSIOON
§ 18. Riigikaitse ettevalmistamine
Riigikaitse ettevalmistamisest võtavad osa kõik ministeeriumid, maavalitsused ja kohalikud omavalitsusüksused.
§ 19. Mobilisatsioon
(1) Mobilisatsioon on kaitsejõudude ning riigi majanduse ja institutsioonide viimine rahuaja seisundist sõjaaja seisundisse.
(2) Mobilisatsiooni võib välja kuulutada Vabariigi Presidendi ettepanekul Riigikogu või Eesti Vabariigi vastu suunatud agressiooni korral Vabariigi President.
§ 20. Mobilisatsiooni ulatus ja läbiviimine
(1) Mobilisatsiooni ulatuse otsustab pärast mobilisatsiooni väljakuulutamist Vabariigi Valitsus.
(2) Sõjaseisukorra ajal otsustab mobilisatsiooni ulatuse pärast mobilisatsiooni väljakuulutamist kaitseväe ülemjuhataja.
(3) Mobilisatsiooni ettevalmistamise ja läbiviimise korra kehtestab Vabariigi Valitsus
§ 21. Sõjalise valmisoleku astmed
(1) Sõjalise valmisoleku aste on ohuhinnangule vastav abinõude kogum, mis tagab valmisoleku kaitsta riiki sõjalise tegevusega.
(2) Sõjalise valmisoleku astmete kirjeldused kehtestab Vabariigi Valitsus määrusega.
(3) Korralduse muuta sõjalise valmisoleku astet annab Vabariigi Valitsus kaitseministri ettepanekul.
(4) Sõjalise valmisoleku tõstmine tähendab korraldust rakendada suuremale ohule vastavat sõjalise valmisoleku astet.
(5) Sõjalise valmisoleku tõstmise peab heaks kiitma Riigikogu. Vabariigi Valitsus teavitab Riigikogu viivitamatult sõjalise valmisoleku tõstmisest. Riigikogu poolt sõjalise valmisoleku tõstmise heakskiitmise arutamine ei peata sõjalise valmisoleku tõstmist.
(6) Kui Riigikogu ei kiida sõjalise valmisoleku tõstmist heaks, ei tohi Vabariigi Valitsus rakendada edasisi abinõusid sõjalise valmisoleku tõstmiseks ning peab lõpetama ettevõetud abinõude rakendamise.
§ 22. Ministeeriumide ülesanded riigikaitse ettevalmistamisel
1) valmistab ette ning esitab Vabariigi Valitsusele kinnitamiseks sõjaaja ülesanded tööstusele;
2) määrab kindlaks tööstuse sõjaaegsed vajadused ning korraldab vastavate varude soetamist ja hoidmist;
3) valmistab ette sõjaaja tingimustele vastava ehitustegevuse ja avalike tööde korralduse;
4) töötab kooskõlastatult Kaitseministeeriumiga välja raud-, vee- ja maanteedele, sadamatele ja lennuväljadele riigikaitse nõuetele vastavad ehitus- ja kasutuseeskirjad ning esitab need kehtestamiseks Vabariigi Valitsusele;
5) valmistab ette mobilisatsiooni ja sõjaaja tingimustele vastava kaitseväele vajalike vedude ja liikluse korralduse.
(2) Põllumajandusministeerium korraldab põllumajandussaaduste tagavara ning toiduteravilja reservi soetamist ja hoidmist.
(3) Siseministeerium töötab välja riigi sisejulgeoleku kavad sõjaajaks ning täidab teisi talle seadustega pandud ülesandeid riigi sisejulgeoleku tagamisel.
(4) [Kehtetu - RT I 2003, 88, 594 - jõust. 08.01.2004]
(5) Sotsiaalministeerium:
1) valmistab ette ja korraldab nakkushaiguste tekke ja leviku tõkestamist mobilisatsiooni ja sõjaaja tingimustes;
2) valmistab ette ja korraldab arstiabi andmist mobilisatsiooni ja sõjaaja tingimustes.
(6) Välisministeerium valmistab ette ja korraldab Eesti Vabariigi diplomaatilist esindatust välisriikide ja rahvusvaheliste organisatsioonide juures mobilisatsiooni ja sõjaaja tingimustes.
(7) Käesolevas paragrahvis loetletud ülesannete täitmiseks koostatavate õigusaktide eelnõud kooskõlastatakse Kaitseministeeriumiga.
(8) Vabariigi Valitsus võib asjaomase ministri või kaitseministri ettepanekul korraldusega panna täiendavaid ülesandeid riigikaitse ettevalmistamiseks kõikidele ministeeriumidele vastavalt nende pädevusele.
§ 23. Maavalitsuste ülesanded riigikaitse ettevalmistamisel
Vabariigi Valitsus võib kaitseministri ettepanekul korraldusega panna maavalitsustele ülesandeid riigikaitse ettevalmistamiseks.
§ 24. Kohalike omavalitsuste ülesanded riigikaitse ettevalmistamisel
Kohalikud omavalitsusüksused:
1) aitavad oma pädevuse piires igakülgselt kaasa reservväelaste arvestuse pidamisele;
2) aitavad kaasa sundvõõrandamise korraldamisele ning korraldavad kohaliku omavalitsuse territooriumil elavate isikute tehtavaid hädaabitöid;
3) tagavad maanteede ja sildade korrashoiu seadusega sätestatud alustel ja korras;
4) aitavad kohaliku omavalitsuse territooriumil kaasa isikute evakueerimisele ning evakueeritute majutamisele, toitlustamisele ja neile arstiabi andmisele;
5) korraldavad sõjategevuses kannatada saanud isikute hoolekannet;
6) toetavad mobiliseeritute perekondi;
61) osalevad õppekogunemiste läbiviimisel, sõjalise valmisoleku muutmisel ja mobilisatsiooni läbiviimisel;
7) täidavad teiste seadustega neile pandud riigikaitselisi ülesandeid.
§ 25. Eesti Panga riigikaitselised ülesanded
1) valmistab pangandussüsteemi ette toimimiseks sõjaolukorras;
2) hoiab rahamärkide sõjatagavara.
7. peatükk RIIGIKAITSE PÕHIKAVAD
§ 26. Julgeolekupoliitika alused
(1) Julgeolekupoliitika alused määravad kindlaks Eesti ja rahvusvahelise julgeolekupoliitilise keskkonna ja ohutegurid, kirjeldavad riigi ja rahva valmisolekut riigikaitseks.
(2) Julgeolekupoliitika alused kiidab Vabariigi Valitsuse ettepanekul heaks Riigikogu oma otsusega.
(3) Enne julgeolekupoliitika aluste või nende muudatuse esitamist Riigikogule kuulab peaminister Riigikogu kinnisel istungil ära Riigikogu fraktsioonide seisukohad.
§ 27. Sõjalise kaitse strateegiline kava
(1) Sõjalise kaitse strateegiline kava käsitleb riigi sõjalist strateegiat välise sõjaohu kõrvaldamiseks, üldise kaitselahenduse kirjeldust, riigikaitseks eraldatavaid ressursse, kaitseväe rahuaja koosseisu ja sõjaaja koosseisu ning kaitsevõime tõstmise prioriteetseid suundi.
(2) Sõjalise kaitse strateegilise kava kehtestab Vabariigi Valitsus kaitseministri ettepanekul viieks aastaks. Vabariigi Valitsus võib kaitseministri ettepanekul teha sõjalise kaitse strateegilises kavas muudatusi.
(3) Enne sõjalise kaitse strateegilise kava või selle muutmise eelnõu esitamist Vabariigi Valitsusele kinnitamiseks kuulab kaitseminister ära Riigikogu riigikaitsekomisjoni liikmete seisukohad.
§ 28. Kaitsetegevuse operatiivkava
(1) Kaitsetegevuse operatiivkava annab riigikaitseks planeeritavate sõjaliste operatsioonide läbiviimise üldjuhised.
(2) Kaitsetegevuse operatiivkava kehtestab kaitseväe juhataja.
(3) Enne kaitsetegevuse operatiivkava kehtestamist kuulab kaitseväe juhataja ära Riigikaitse Nõukogu ja Vabariigi Valitsuse julgeolekukomisjoni liikmete arvamuse.
8. peatükk RAKENDUSÄTTED
§ 29. Kaitseväe juhtkond
Kuni kaitseväe korralduse seaduse jõustumiseni käsitatakse käesoleva seaduse § 3 lõike 1 punktis 4, § 5 lõike 2 punktis 3 ning § 14 lõike 3 punktis 4 nimetatud kaitseväe juhtkonnana Kaitsejõudude Peastaabi ülemat, väeliikide ülemaid ja Kaitseliidu ülemat.
§ 30. Kaitseväe juhataja asendamine
(1) Kuni kaitseväe korralduse seaduse jõustumiseni rakendatakse kaitseväe juhataja asendamise suhtes käesolevas paragrahvis sätestatud korda.
(2) Kaitseväe juhataja puhkuse või haiguse ajal või kui ta ei saa oma ülesandeid täita muu mõjuva põhjuse tõttu, täidab neid kuni Vabariigi Presidendi määratud tähtajani Kaitsejõudude Peastaabi ülem.
(3) Riigikogu poolt kaitseväe juhataja ametist vabastamise korral on kuni kaitseväe uue juhataja ametisse nimetamiseni Kaitsejõudude Peastaabi ülem kaitseväe juhataja ülesannetes.
(4) Kui Kaitsejõudude Peastaabi ülem ei saa täita käesoleva paragrahvi lõigetes 2 ja 3 ettenähtud juhtudel kaitseväe juhataja ülesandeid, määrab Vabariigi President kaitseväe juhataja kohusetäitja.
(5) Eesti Vabariigi vastu suunatud agressiooni korral nimetab Vabariigi President ametisse kaitseväe ülemjuhataja. Kaitseväe ülemjuhataja hukkumise, raske haavata saamise, raske haiguse või vangilangemise korral või kui ta ei saa oma ülesandeid täita muu mõjuva põhjuse tõttu, täidab neid kuni kaitseväe uue ülemjuhataja ametisse nimetamiseni Kaitsejõudude Peastaabi ülem.
§ 31. Kaitsejõudude Peastaap
Kuni kaitseväe korralduse seaduse jõustumiseni:
1) on kaitseväe juhataja töö korraldamiseks tema alluvuses Kaitsejõudude Peastaap;
2) juhib Kaitsejõudude Peastaabi tööd ja vastutab selle eest Kaitsejõudude Peastaabi ülem;
3) kehtestatakse Kaitsejõudude Peastaabi põhimäärus Vabariigi Valitsuse määrusega.§-d 32--38. [Käesolevast tekstist välja jäetud]
Käesolev seadus jõustub 2002. aasta 15. augustil.