E. Liiv. ...elame luterlik-kristlikus riigis. 13.12.2002 - Maavalla Koda
E. Liiv. ...elame luterlik-kristlikus riigis. 13.12.2002
Maausuliste Saarepealse Koja Kirjutaja<?xml:namespace prefix = o ns = "urn:schemas-microsoft-com:office:office" />
ELFIKelder (portaal)
Ümarlaud/Religioonid
reede, 13.12.2002
USUVABADUSEST EESTI MOODI EHK ELAME LUTERLIK-KRISTLIKUS RIIGIS
…Kopenhaageni Euroopa Nõukogu on määranud kindlaks ühinemise poliitilised kriteeriumid, mida Kesk- ja Ida-Euroopa kandidaatriikidel tuleb täita. Need maad peavad olema saavutanud "demokraatia, õigusriigi, inimõigused ning vähemuste austamist ja kaitset tagavate institutsioonide stabiilsuse"…
Olles rahvaste kui ka üksikisiku maailmavaadete ainulaadsust tunnistav maausuline, olen alati uhkusega meie riiki tutvustades öelnud, et põhiseaduslikult on Eestis usuvabadus, s.t. ühtegi usku ei eelistata teistele. Mõned aastad tagasi asendas uhkust aga kurbus ja sellesama tutvustava lause lõppu hakkasin lisama täiendit: …hoolimata sellest elame riigis, mis rahva rahaga kristlikku ilmavaadet ja kombeid vägisi peale surub.
Kirikute ja koguduste seadus (jõustus 1. 08. 2002): Analüüsides antud seadust tekib seoses üksikisiku usuvabadusega hulga ebamäärasusi, mida võib kas siis tahtlikult või mitte tahtlikult kurjasti kasutada.
§ 2 järgi on usulisteks ühendusteks kirikud, kogudused, koguduste liidud ja kloostrid, kus "koguduste liit" kui ka "kirik" on vähemalt 3 koguduse vabatahtlikult liitunud ühendused. Kui “koguduste liidu” puhul on nõutud liituvate koguduste käest ühe usu tunnistamist, siis kiriku puhul räägitakse episkopaalsest struktuurist ja õpetuslikust seotusest kolme üldkirikliku usutunnistusega. See määratleb “kiriku” kindlalt kristliku institutsioonina.
§ 7 nõuab kristliku terminoloogia kasutamist kõigilt usulistelt ühendustelt: Usulise ühenduse nimi peab sisaldama vastavat sõna "kirik", "kogudus", "koguduste liit", "klooster". Eriti vastuvõetamatu on see Taarausuliste ja Maausuliste Maavalla Kojale ning tema osakodadele kui kohaliku eelkristliku maausulise traditsiooni jätkajaile. Kuivõrd vastavuses oma õpetuslike alustega ei saa maausuliste Härjapea, Emajõe, Emujärve ja Saarepealsne Koda “kogudusteks” ega Maavalla Koda “koguduste liiduks” nimetada, ootab maausulisi ühendusi ees sundlõpetamine 2004. aasta 1. juulist vastavalt seaduse § 31-s sätestatule.
§ 8 lubab Igale isikule on tagatud õigus saada maetud vastavalt oma usutunnistusele. Sugulaste, eestkostjate või hooldajate puudumisel viib usutunnistusekohase matusetalituse läbi lahkunu kogudus, kui on teada surnu kuuluvus kogudusse. See seadus ei kehti, kuna näiteks maausulisena ei saa mind minu viimse tahteavaldusena kremeerida minu koduhiies. Krematooriumis läbiviidud talitusele järgneb aga urni matmine kiriklikku kalmistusse – ära loodagi et võid tuha sümboolselt voolavasse vette või kodukandi loodusesse laiali puistata.
§ 9.1 Ravi-, õppe-, hoolekande- ja kinnipidamisasutustes viibijal ning kaitseväelasel on õigus täita usulisi talitusi vastavalt oma usutunnistusele, kui see ei kahjusta avalikku korda, tervist, kõlblust, nendes asutustes kehtestatud korda ega teiste seal viibivate isikute õigusi.
§ 9.2 Jumalateenistusi ja usulisi talitusi ravi-, õppe- ja hoolekandeasutustes korraldab usuline ühendus omaniku või asutuse juhi, kinnipidamisasutustes vangla direktori ja kaitseväes väeosa ülema ning kaitseliidus maleva pealiku loal. Järjekordselt mitte kehtiv nõue. Praeguseks on loodud võimalused vaid kristlastele. Pealegi pole siin sõnakestki juttu, et usuline töö rahastatakse riigi ehk maksumaksjate poolt.
Tooks vaid võrdluseks siinkohal Jaapani konstitutsiooni, kus §20 on usuvabadus määratud järgmiselt:
3. Kedagi ei saa sundida osalema mingites religioossetes aktides, pidustustes tseremooniates ja rituaalides.
Sõjavägi Hetkel on Eesti kaitsejõududes tegevteenistuses või tegevteenistusse vormistamisel 18 kaplanit, nendest 1 piirivalves ja 2 päästeteenistuse sõjaväestatud üksustes. Kaplanitest on 12 luterlast, 2 apostlik-õigeuskliku, 1 baptist, 1 metodist ja 2 nelipühilast. Kaplanid on riigipalgal ning seda põhjendatakse väitega, et kaitseväes on tööl igasugu spetsialiste. Hoolimata sellest, et mitte kõik sõdurpoisid ei pea ennast kristlasteks, hoitakse seal tööl inimest kes hoiab nende n.ö. hingepuhtust, nagu tegu oleks AINUVÕIMALIKU HINGEPUHTUSE TEOORIAGA. Siis võiks seal olla alaliselt tööl ka näiteks filosoofid, etnograafid jne.
Vanglad Kriminaalpreventsiooni Nõukogu koosneb peamiselt riigi ja omavalitsuste esindajatest, teiste hulgas on ka Eesti Kirikute Nõukogu esindaja piiskop Einar Soone Eesti Kirikute Nõukogu esindajana. Alates 2001. aasta märtsist on Justiitsministeeriumi valitsusalas moodustatud peakaplani ametikoht ja kaplanaadi osakond ning vanglates kaplanite ametikohad. Hetkel omab teoloogilist kõrgharidust 6 kaplanit ning järgmiseks aastaks on juba 9 teoloogilise kõrgharidusega kaplanit. Teoloogilist kõrgharidust hetkel ei oma ega omanda 4 kaplanit. Kaplanite netopalk on siis vastavalt haridusele 2700 kuni 5700 krooni. Planeeritav kaplanite arv vanglasüsteemis tulevikus on umbes 23. Kaplan on vangla usulise töö koordinaator ning nõustab vangla juhtkonda usulistes küsimustes. Teada on mis vaatevinklist! Ka teistele usunditele tuleks anda nõukogus osalemise õigused või luua tingimused lihtsalt vabatahtlikele – usuline töö on ju misjoni töö, seega ei tohiks olla palgaline.
Vangist vabanenute rehabilitatsiooniks on 2003. aasta eelarve projektis ettenähtud 2 476 700 kr. Vangist vabanenute rehabilitatsiooni teenuse osutamiseks sõlmitakse igaaastane leping seda teenust osutavate eraõiguslike asutustega. Kui riik pöördub antud küsimustes Kiriku kui teenust pakkuva usuorganisatsiooni poole, siis tekib küsimus, kas meie riigis on vähe psühholooge, psühhiaatreid ja sotsiolooge ja miks ikkagi arvab riik, et just kristlik maailmavaade on inimesi “õigele teele” suunav? Eestis on kristlus mõõga ja verega saavutanud positsiooni, millest kuidagi lahti ei taha öelda. Arvestades ajaga, mil kristlikud dogmad oma tööd inimeste hingeelu kujundamiseks on teinud, siis ei peaks Euroopas ja ka meil ühtegi kurjategijat enam olema.
Massimeedia On arusaadav, kui igal usuorganisatsioonil on võimalus omada omi häälekandjaid. Kui aga ka avalik-õiguslik ringhääling hakkab tasuta mõne usu häälekandjaks, siis tekib küsimus võrdsetes võimalustes. Avalik-õigusliku ringhäälingu programmi esimene üldpõhimõtte on: erapooletuse ja tasakaalustatuse põhimõtete järgimine üksik- ja sarisaadetes ja programmis tervikuna peab avalik-õiguslikule ringhäälinguorganisatsioonile olema olemuslik ja kohustuslik. Sel viisil tagatakse kõigile ühiskonna liikmete võimalus kujundada oma isiklikku arvamust, mis tugineb mitmekesisel informatsioonil sotsiaalse, majandusliku ja kultuurilise elukeskkonna kohta…
Eesti rahvale ongi kristlaste põhiliseks väljundiks olnud Eesti Raadio ja Eesti Televisioon. Eesti Televisioonis on jätkunud pühapäeviti saatesari “Ajalik ja ajatu”, kus esinevad EKN-i liikmeskirikute vaimulikud. Kristlikel pühadel ja vabariigi tähtpäevadel on toimunud jumalateenistuste ülekanded Eesti Televisioonis ja Eesti Raadios. Olulisemaid kirikuelu sündmusi saab lisaks jälgida ka “Kirikuelu kroonika” saadetes, mida valmistab ette Eesti Kristlik Televisioon. ER põhjendas: Eesti Raadiot rahastatakse riigi eelarvest, milliste summadega kaetakse kõik kulutused (sh. saatjate rent Telekom'ile ning ka saadete tootmiskulud). Kõik Eesti Raadios olevad hommikupalvused ja Kirikuelu saade valmivad koostöös Eesti Kirikute Nõukoguga. Lepingud on kahepoolsed ja konfidentsiaalsed ja seega avalikustamisele ei kuulu. Kuidas küll on tegemist siis avalik-õigusliku ringhäälinguga? ETV ja Eesti Ringhäälingu Nõukogu pole pidanud vajalikuks vastamist teabenõudele.
Kui nüüd nõuda, et ka teised usundid Eestis saaks samas mahus sõna sekka öelda, poleks vist ülejäänud saadetele üldse ruumi. Pakuks lahendina riiklikele häälekandjatele usundite saateid, kus saaksid sõna nii moslemid, õigeusklikud kui taara- ja maausulised jt. Otseülekanded ja avalikkuse n.ö. usuline mõjutamine toimugu ikkagi iga sekti (usundi) oma häälekandjates.
Ajakirjanduses valitseb üldiselt (arvatavasti omanikest sõltuvalt) põhjamaise luterliku usundi kajastamine. Näiteks Saare maakonnalehe Meie Maa iganädalane „Kiriku ja Kodu“ lehekylg, kus teistel uskudel pole palju sõnaõigust. Valner Valme on kenasti kirjutanud “Postimehes”: …meediaväljundid on enamasti ära kasutatud kõrgel vaimsel tasemel, kuid siiski mõneti kitsilt. Avatus teistsuguste mõtteviisidega suhestumiseks leiab küll manifesteerimist, kuid neid teisi mõtteviise tajutakse siiski (paratamatult?) läbi oma prisma ja sõnavara. Ning ikka näitab Eesti meedia maausulisi valdavalt anakronistlike veidrikena, krišnaiite eksootilise estraaditrupina, sataniste lausa eluohtlike hälvikutena – ja Eesti moslemid vaikib üldse maha. Väga raske on tuvastada kristlastes reaalset tahet oma pisukest monopoli õiglaselt teistega jagada…
Avaliku Sõna Nõukogu uutjateks 1997. aastal olid Ajalehtede Liit, RinghäälinguteLiit, Ajakirjanike Liit, Meediakoolitajate Liit, Eesti Raadio, Eesti Televisioon ja Tarbijakaitse Liit. 1999. aastal lisandus ühingu liikmeskonda ka Eesti Kirikute Nõukogu. Järjekordselt pole kaasatud mittekristlikke usuühinguid.
Haridus Eesti Kirikute Nõukogu kirjutab: On toimunud aastatepikkune viljakas koostöö kirikute ja haridusministeeriumi vahel, mille tulemusena on välja töötatud usuõpetuse programm. Usuõpetus (usundilugu) ei ole konfessionaalne, vaid on eelkõige noore inimese silmaringi laiendav distsipliin, hingeharidus, mis aitab orienteeruda kristlikus usus ja selle kultuuritraditsioonides. Kirik on siin nõuandvas ja teenivas rollis. Seega ärgem rääkigem neutraalsest usundite loost! Tegemist on ikkagi kristliku õpetuse taastulemisega meie laste igapäevasele kooliteele. Eelmise vabariigi ajal nähti suurt vaeva, et seda sealt kõrvaldada. Kui rääkida ka teiste usundite tutvustamisest lastele, siis Tartu Ülikooli usuteaduskonna kodulehte lugedes ei jää küll kahtlust kui ühekülgne see tuleks: Tartu Ülikooli usuteaduskonnas õpitakse kristlikku teoloogiat erilise rõhuasetusega evangeelsele teoloogiale. Eesti levinuimad protestantlikud konfessioonid on luterlus ja baptism. Seega õpitakse TÜ usuteaduskonnas eelkõige tundma Jumala olemuse evangeelset tõlgendust, vastavaid kiriku- ja dogmadeloolisi allikaid, kristluse ja inimühiskonna omavahelisi seoseid. Samas väidetakse entusiasmiga, et Eesti Vabariigi kaitseväes valitseb kaplanite puudus. Vaimulikke-hingehoidjaid on tarvis haiglatesse, sotsiaalhoolekandeasutustesse, vanglatesse, et Eesti koolides on suur nõudlus religiooniõpetuse õpetajate järele. Vastava kutse saamiseks tuleb läbida usuteaduskonnas pärast bakalaureuseõpet ühe-aastane usuõpetuse õpetajate õppekava. Kui riiklik koolitustellimus, siis peab looma ka töökohad. Samas on vaevalt usutav, et ühe aastaga õpitakse kõik vajalik erinevatest usunditest. Kahtlema paneb ka vastavate õpetajate erapooletus, isegi kui nad püüaksid erapooletud olla, käsitleksid nad ikkagi teisi usundeid läbi kristliku vaateprisma.
Riiklikud toetused Valitseb ebavõrdne olukord nii toetuste kui ka maksude näol. EKN-i tegevuse toetamise riigieelarvelistest vahenditest otsustas Riigikogu taasiseseisvunud Eesti Vabariigi algusest peale. Ühtegi teist usuorganisatsiooni pole toetatud. Algselt oli see summa eraldi reana riigieelarves, kuid viimastel aastatel toimub Siseministeeriumi eelarve kaudu. 2002 aastal sai Kirikute Nõukogu 3,9 miljonit kasutamiseks vastavalt oma äranägemisele:1) Liikmesorganisatsioonide otsetoetused; 2) Sekretariaadi töötasud (s.h riiklikud maksud), 3) Preemiafond, 4) Kantseleikulud, 5) Majandamiskulud (sh. ruumide rent; arenduskulud, lähetuskulud), 6) Seminaride ja koolituste korraldamine, 7) Töövaldkondade finantseerimine (Eesti Raadio vaimulikud saated, Ajalik ja ajatu, Koosolekute korraldamine, Aastapreemia, Kaplanaat, Noortenõukogu, Sotsioloogiline uurimus moraalinihetest, abordi töörühm, kodulehekülje arendamine, Eesti rahva vaimsuse uuring, EKN-i tutvustava bukleti väljaandmine). Seega arendab Eesti riik maksumaksja, k.a. mittekristlaste, raha eest kristlikke struktuure ja aitab kaasa kristlikule misjonile.
2003. aasta eelarve eelnõus on ettenähtud on siseministeeriumi all /../ 229 - 'muud eraldised residentidele 44 240 000 kr, sealhulgas Eesti Apostliku Õigeusu Kirik - 20 000 000 kr; Eesti Kirikute Nõukogu 3 900 000 kr. Meie maa põlisrahva pühamute, hiite, korrastamiseks ja hooldamiseks pole ette nähtud sentigi. Kuidas saab olla võimalik, et meie oma riik kulutab iga-aastaselt kümneid miljoneid kroone Eestisse sisse toodud usu pühapaikadele, kuid hiitel laseb hävida? Samuti pole muhameedlased, juudid, budistid jne. samaks otstarbeks sentigi saanud.
Riigi maksupoliitika Eesti kirikute, koguduste ja koguduste liidud on vabastatud tulumaksust ja käibemaksust (06.04.1995). Erinevalt mittetulundusühingutest ei pea kirikud ja kogudused ära märkima ka oma annetajaid. Annetajaliikmeid võib olla kümneid tuhandeid ja riik ei tarvitse neist teadagi.
Riiklikud pühad Pühade ja tähtpäevade seaduse §2 järgi on kümne riigipüha ja puhkepäeva sees kuus luterliku kiriku tähtpäeva: suur reede, ülestõusmispühade 1. püha, nelipühade 1. püha, esimene jõulupüha ja teine jõulupüha. Kusjuures riigi ametlikke pühasid, mis on otseselt riigi tekkimisega seotud, on vaid kaks, ülejäänud kaks on Euroopa kultuuriruumi tähtpäevad. Riiklikest tähtpäevadest on luterlik kolmekuningapäev. Seega diskrimineeritud on need õigeusu kogudused, kes oma tähtpäevi arvestavad juuliuse ehk vana kalendri järgi, kõnelemata maausulistest, taarausulistest, islamiusulistest jm., kellel on hoopis teised usulised tähtpäevad. On olukord, kus usu poolest n.ö. “riigikiriku” -väline perekond ei saa omadel pühadel koolist või töölt vaba päeva, et kombeid võrdse aktiivsusega tähistada kui luterliku kiriku rahvas. USA-s ja mõnes Euroopa riigis on jõutud selles asjas kaugemale – igal inimesel on õigus vastavalt oma usutunnistusele valida 6 vaba päeva, kust palka maha ei arvata. Ootaks sama ka meie riigilt.
Kehva riigisisest usupoliitikat näitab ka tava, et enamikel riigi sünniga seotud pühadel – Eesti Vabariigi aastapäeval, Võidupühal jne. on alati tseremooniad tihedalt kiriklikke liturgiaid ja muid kombetalitusi täis pikitud. Oleks enesestmõistetav, et kui president või mõni muu kõrge riigiametnik jõuluajal kristlikus kirikus käib, siis on tal samavõrd voli pööripäevadel maausu riitusel osaleda ning korraldajad ei pruugi üritust mingiks etenduseks vabandada. Kõrge riigiametnik peaks andma oma juuresolekuga heakskiidu kõigile seda maad positiivselt mõjutavatele kõiksuskaemustele. Kui võrdsust ei suudeta täita, siis võiks usulised tseremooniad riiklikelt üritustelt üldse kõrvale jätta.
Sotsiaalteenused Registreeritud kirikute ja koguduste vaimulikud võivad tegutseda perekonnaseisuametnikena ja osutada muid sotsiaalteenuseid. Täiesti
loomulik, aga miks toetatakse riigi poolt ainult teatud ususekti poolt pakutavaid sotsiaalteenuseid?
Riigi sotsiaalministeeriumi eelarve projektis aastale 2003 on ettenähtud: MTÜ Maarja Kodu Pärnus 400 000 kr; MTÜ Merimetsa Tugikeskus 420 000 kr; MTÜ Hingeabi Assotsiatsioon Usaldus; Ohvriabi koordineerimine 440 000 kr. Kulu ohvriabi koordineerimiseks on arvestatud Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku Kriminaaltöö Keskusele, kellega on sõlmitud vastav leping kuni 2003. aasta lõpuni ning kes tegeleb füüsilise ja seksuaalse vägivalla all kannatanud isikute nõustamisega. Ei kommenteeri, kas ikka mitte-usklik läheb kirikumehele kaebama seksuaalsest ahistamisest? Ning kui hädas inimene satubki vastavasse kohta, siis miks peaks just kristlik jumalasõna psühholoogilise või psühhiaatrilise nõustamise asemel rohkem mõjuma? Või loodab kirik, et hädasolijast saakski parem usklik? Võiks nõuda avalikult selliste asutuste aruannet, kui palju inimesi on läbinud vastava nõustamise ja mis tulemused on olnud. Samas seda ei saa teha, kuna klientide nimed pole ju avalikustamiseks mõeldud. Seega puudub kontrolli võimalus.
Maaseadus ja -maksud: Eesti riik ei käsitle hiite-aluseid maid sakraalmaadena. "Maamaksuseaduse" § 4 lõike 1 punkti 5 kohaselt ei maksta maamaksu kirikute ja koguduste pühakodade aluselt maalt. Maamaksuseaduse kontekstis on pühakoja mõiste puhul silmas peetud sakraalarhitektuuri, see tähendab, et tegemist on usuliste talituste läbiviimiseks mõeldud ehitisega, milleks on Eestis eelkõige kirik, mošee, sünagoog, aga ka klooster. Tuleb välja, et Eesti põlisusund on seaduse väline, sest maausulised käivad pühas hiies, mitte pühas majas hiie sees. Kui vanasti kuulus hiis küla ühisomandisse, siis võiks ka praegu hiite alused maad kuuluda kas siis maksuvabalt Maavalla Kojale, kes nende eest hoolt kannaks (nagu kirik kui institutsioon kiriku kui pühakoja aluste maadega) või otseselt sotsiaalmaadena valdade haldusesse. Vaja on tagada maamaksuvabastus ka pühadele rajatistele ja pühadele loodusobjektidele (hiied, ohvrikivid jms.) koos vaba juurdepääsuga rahvale. Praegu on hiied koos esivanemate kalmudega üldiselt kõik maamaksu all, s.t. eraomandis. Eesti riik peab pärimuslike pühakohtade saatust lihtsalt tühiseks.
Mittekristlaste alavääristamine kiriku poolt Meie esivanemate ja muude rahvaste pärimuslikku omausku on kristluse tekke aegadest peale peetud millekski alaväärseks ja kuratlikuks. Seda seniajani: Eesti Kristlike Koguduste Ühingute Nõukogu liikme Paul Rästa avaldus (Meie Maa, 13.11.99), kus nimetab maausulist ja agronoomia doktorit Aleksander Heintalut, alias Vigala Sassi kurjuse maailma esindajaks, Luciferi kaastööliseks Eestis. Maausust räägitakse kui mingist alam-usust, mis pole võrdväärne maailma suurte uskudega.
Samas, kas kirikuteener või keegi teine Kristuse kuju ees kummardades, tema jalgu härduses suudeldes ja sümboolselt ka kannibalismiga tegeldes, (ihu süües ja verd juues) ilmutab „arenenud“ usu tundemärke? Või mida arvata rahvast, kes kummardab võõra hõimu esivanemat, unustades omade käekäigu täiesti?
Misjonitegevus on asi mida paljud (usundid) katsuvad igati vältida. Usk on iga rahva ja üksikisiku isiklik asi. Vastupidise näitena võiks tuua Eesti Evangeelse Allianssi arengukontseptsiooni (19.01.1999 ): Edendada ja julgustada Eestimaa evangeliseerimist kõigi võimalike vahenditega, mis on kohased kaasaja Eesti sekulariseerunud ühiskonnas. Kujundada teoloogia ning teoloogiline haridus Eestis selgelt missioloogilise perspektiivi ja sihiga teoloogiaks ning teoloogiliseks hariduseks. Stimuleerida kõigiti ühist palvemeelt Eestimaa evangeliseerimise nimel. Populariseerida ja legaliseerida piibellikke väärtushinnanguid eesti kultuuris, sotsiaalpoliitikas jm. Et saavutada omad eesmärgid, on teostamisel täielik misjonitöö äriplaan koguduste rajamisele; linna-, väikelinna- ja maamisjonile; kommunikatsiooni-võrgustiku arengule; puuetega inimeste evangelisatsioonile; evangeelselt orienteeritud hariduse levikule; juhtide koolitusele; misjonäride koolitamisele ja lähetamisele; ühtsele palvetööle; erinevate elukutsete (nagu näiteks ärimeeste) esindajate evangeelsele rühmitamisele; etniliste vähemusgruppide evangeliseerimisele; uurimuste läbiviimisele; strateegilisele evangelisatsioonile; evangeelse teoloogia arengule; naistööle; laste- ja noortetööle; kultuuriliste ja sotsiaalpoliitiliste väärtuste kristianiseerimisele.
Rahvausund Tänapäevaks erisuundadesse liikunud ja eraldi seisvad pärimuskandjad – rahvalaul, -tants, -pillimäng, -usund, -käsitöö jne. olid kunagi üks terviklik nähtus esivanemate hingestatud ilmapildis. Rahvausundi seotus teistega on paarisaja aasta jooksul erinevate vahenditega valitsevate ringkondade ja kiriku poolt pea kõrvaldatud. Eestis on praeguseks küll olemas tugev folkloristikateadus, kuid selle maailmavaatelis-hinnangulise aluse moodustab teaduse kristlik-läänemaine haru. Seega ühtsest terviksüsteemist, mis läänemere-soome rahvastel ümbritsevat keskkonda arvestades ometigi nii omanäoline oli, jäetakse mulje kui mõtestatuseta kestast. See, miks mingit laulu ühel ajal lauldi, teist teisel ajal, miks tantsu sammud just mõnel peol sellised ja teised mujal jälle teistsugused olid – sellest ei saa aru, kui ei tunne esivanemate ellusuhtumist ja ütleme otse välja – eelkristlikku usundisüsteemi.
Meie rahvas on omal maal põlisrahvas – rahvas, kes on elanud ühes paigas tuhandeid aastaid, omades oma unikaalset ilmavaadet ja kultuuri. Kui me ei suuda väärtustada iseendaks olemist ja erinevusi tänapäeval meist ajalooliselt teiste kultuuritaustadega naabritest, siis on meie rahva tulevikuks olla vaid osakene “valgete maailmast”. Maailmast, kelle elanike kombed, käitumised ja väärtused ei pruugi sugugi ühtida meie omadega ja kes vaevalt meie kultuuri omapära alalhoiust huvi tunneb. Mis kõige tähtsam, ükski üdini kristlik riik, ei toetaks kunagi meie rahvausundit ja pühakohtade korrashoidu. On ju nii?
Ajalooõpetus on tendentslik - ilus näide on koolide ajalooõpikud. Kui vene ajal oli vabadusvõitlus ja muistne iseolemise uhkus vähemalt hinnas (peidetud ridade vahele), siis tänapäeval võib kohata ristirüütlite tapatalgute kirjelduste juures vaid mõnda iseloomulikku lausejuppi ja kogu meie maad nimetatakse juba kunagiste anastajate järgi Maarjamaaks. See nimi pidi omal ajal tiivustama ju ristisõdalasi meie rahvast mõõga ja tulega kristlasteks lööma ja nüüd kanname uhkusega seda nimetust. Antakse veel endise presidendi L. Meri eestvõtul Maarjamaa risti ordenitki…
Minu küsimus: kas Eestisugusel väikesel riigil on mõtet ja ka võimalusi ülal hoida sellises suurusjärgus kiriklikku kultuuri? Pealegi kultuuri, kes peab meie omakultuuri alaarenenuks ja saatanlikuks. Kas ei võiks samavõrra ja enamgi toetada omakultuuri: kultuurimajade korrashoidu, koolide rahvalaulu ja -tantsurühmasid, samuti maakondade eelkristlikke kultuspaikade võsast väljaraiumist – on viimaste puhul ju samuti tegemist muinsusväärtustega?
…Eesti kultuur ei ole ainult kristlik kultuur. Eesti kultuur on kõigi siinsete usundite kultuur. Eesti kultuur on usuvabaduse kultuur ning iga mõistlik ühiskonnategelane, olgu usklik või mitte, peaks seda usuvabadust kaitsma ja arendama – et kaitsta ja arendada Eesti kultuuri vabadust... (Berk Vaher)


20.02.1995 otsus nr 488
(5) Kaitsepolitseiamet on kohustatud edastama andmed, mis vaidlustavad isiku poolt antud süümevande, kui isik pole vaidlustanud käesoleva seaduse § 8 2. lõikes nimetatud Kaitsepolitsei teadet § 8 4. lõikes sätestatud tähtaja jooksul või pärast seda, kui jõustunud kohtulahendiga on tuvastatud isiku julgeoleku- või luureorgani teenistuses olemine või sellega koostöö tegemine, Riigiprokuratuurile, kellel lasub vastavalt Prokuratuuri seadusele (RT 1993, 11, 184; RT I 1994, 10, 134; 16, 290 ja 68, 1170) ja Eesti Vabariigi seadusele «Süümevande andmise korra kohta» (RT 1992, 31, 408; RT I 1994, 68, 1170) kohustus vaidlustada süümevanne kohtus.
(1) Julgeoleku- või luureorgani teenistuses olnud või sellega koostööd teinud isik, välja arvatud käesoleva seaduse § 5 2. lõike punktis 1 märgitud tähtajaks ja korras ülestunnistuse esitanud isik, avalikustatakse pärast ühe aasta möödumist käesoleva seaduse jõustumisest Kaitsepolitseiameti teadaandena riigisekretäri korraldusel Riigi Teataja Lisas. Avalikustatakse ka isik, kes on teinud käesoleva seaduse § 5 2. lõike puntis 1 märgitud tähtajaks ja korras isikliku ülestunnistuse, kuid kelle kohta käivad andmed ei ole käesoleva seaduse § 10 1. lõikes sätestatud asjaoludel riigisaladus.
§ 10. Avalikustamisele mittekuuluvate andmete saladuses hoidmine
(1) Käesoleva seaduse § 5 2. lõike punktis 1 sätestatud korras Kaitsepolitseiametile julgeoleku- või luureorgani teenistuses olemise või sellega koostöö tegemise kohta isikliku ülestunnistuse esitanud isiku kohta käivad andmed on riigisaladus, välja arvatud juhul, kui julgeoleku- või luureorgani teenistuses olnud või sellega koostööd teinud isik on eeltoodud teenistuse või koostööga seonduvalt rikkunud sel ajal kehtinud seadusi või on sooritanud inimsusevastaseid kuritegusid või sõjakuritegusid ning seaduse rikkumine või kuriteo toimepanek antud isiku poolt on kohtulikult tõendatud jõustunud kohtulahendiga. Käesolevas seaduses ei käsitata riigisaladusena juhtumeid, kui julgeoleku- või luureorgani teenistuses olid või tegid sellega koostööd Vabariigi President või Riigikogu, Vabariigi Valitsuse või Riigikohtu liikmed.
(2) Käesoleva seaduse § 5 2. lõikes sätestatud korras arvelevõetud isikute kohta käivaid andmeid avalikustatakse ainult käesolevas seaduses sätestatud korras.
(3) Isikud, kellel on oma ametikoha või tööülesannete tõttu juurdepääs käesoleva seaduse kohaselt avalikustamisele mittekuuluvatele andmetele, vastutavad nende saladuses hoidmise eest seadusega ettenähtud alustel ja korras.


§ 26 Ekspertiisiasutuse kulud seoses ekspertiisi tegemisega menetlusasjas
§ 27 Riiklikult tunnustatud eksperdi ja eksperdiks määratud muu isiku kulud
(1) Kohtuekspertiisiseaduses sätestatakse kohtueksperdi, riikliku ekspertiisiasutuse ja riiklikult tunnustatud eksperdi õiguslik seisund ning eksperdi õiguste ja kohustuste tekke alused kriminaalmenetluses, tsiviil- ja halduskohtumenetluses ning haldusõiguserikkumise asja menetluses (edaspidi menetlusasi).
[RT I 2002, 61, 375– 1.08.2002]
2) keda on korruptsioonivastase seaduse (RT I 1999, 16, 276; 87, 791; 2000, 25, 145) rikkumise eest karistatud halduskorras;
(3) Käesoleva paragrahvi lõike 2 punktides 1 ja 2 sätestatud keeld ei laiene isikule, kelle karistusandmed on kustutatud karistusregistrist karistusregistri seaduse (RT I 1997, 87, 1467; 1998, 111, 1830) kohaselt.
«Mina, (nimi), tõotan täita kohtueksperdi ülesanded ausalt ning anda eksperdiarvamuse erapooletult, oma eriteadmiste ja südametunnistuse kohaselt. Olen teadlik, et teadvalt vale eksperdiarvamuse andmise eest kohaldatakse karistust vastavalt kriminaalkoodeksi §-s 175 sätestatule.»
(3) Ekspertiisiasutuste nimekirja ja ekspertiisiasutuses töötavate ekspertide palgaastmed kinnitab Vabariigi Valitsus .
(1) Ekspertiisiasutused teevad järgmisi ekspertiise :
(3) Kriminalistikaekspertiiside loetelu kinnitab Vabariigi Valitsus või tema määratud pädev minister .
2) kontaktaadress ja sidevahendi number;
3) nimekirja kandmise ja riikliku tunnustuse lõppemise aeg.Vajaduse korral kantakse nimekirja ka märkused eksperdi kitsama eriala kohta.
(3) Nimekirja peab Justiitsministeerium.
(4) Justiitsministeerium avaldab riiklikult tunnustatud ekspertide vajaduse kohta teateid üleriigilises päevalehes.
(5) Nimekirja pidamise korra kinnitab Vabariigi Valitsus või tema määratud pädev minister .
(1) Nimekirja kantakse isik, kes vastab käesoleva seaduse § 6 lõike 1 punktides 1¿3 ja lõike 2 punktides 1 ja 2 nimetatud nõuetele ning:
(2) Avaldus esitatakse Justiitsministeeriumile.
Avalduse põhjal kontrollitakse isiku vastavust käesoleva seaduse § 12 nõuetele. Justiitsministeerium võib selle kohta koguda lisaandmeid järelepärimiste kaudu ja nõuda lisaandmeid ka avalduse esitajalt.
(1) Isiku nimekirja kandmise otsustab justiitsminister kahe kuu jooksul, arvates avalduse saabumisest. Käesoleva seaduse §-s 14 nimetatud lisaandmete kogumisel võib Justiitsministeerium tähtaega pikendada kuni kolme kuuni.
[Kehtetud – RT I 2002, 61, 375– 1.08.2002]
(1) Justiitsministeerium tagab nimekirja kättesaadavuse kohtutele ja Politseiametile.
(2) Kohus võimaldab kohtu ruumides nimekirjaga tutvuda kõigil soovijatel.
(1) Enne nimekirja kandmist annab isik justiitsministrile järgmise vande:
«Mina, (nimi), tõotan täita riiklikult tunnustatud eksperdi ülesanded ausalt ning anda eksperdiarvamuse erapooletult oma eriteadmiste ja südametunnistuse kohaselt. Olen teadlik, et teadvalt vale eksperdiarvamuse andmise eest kohaldatakse karistust vastavalt kriminaalkoodeksi §-s 175 sätestatule.»
(4) Riikliku tunnustuse tähtaja pikendamise taotlus tuleb esitada Justiitsministeeriumile hiljemalt kolm kuud enne riikliku tunnustuse tähtaja lõppemist.
1) riiklikult tunnustatud ekspert esitab Justiitsministeeriumile kirjaliku avalduse enda nimekirjast kustutamise kohta;
(1) Riikliku tunnustuse kehtetuks tunnistamise otsustab justiitsminister ja isik kustutatakse nimekirjast, kui:
Käesoleva seaduse § 13 lõikes 3 nimetatud andmete muutumisest on riiklikult tunnustatud ekspert kohustatud viivitamata kirjalikult teatama Justiitsministeeriumile.
2) säilitama ekspertiisiandmed vastavalt käesoleva seaduse §-s 25 sätestatule.
§ 26. Ekspertiisiasutuse kulud seoses ekspertiisi tegemisega menetlusasjas
(1) Kohtueksperdi tehtud ekspertiisi maksumuse määrab kindlaks ekspertiisiasutus, arvestades ekspertiisile kulutatud aega ja vahendeid ning menetleja kutsel kohtueksperdi ilmumise kulusid. Selle kohta lisatakse õiend ekspertiisiaktile või ekspertiisi tegemisest keeldumise aktile.
(2) Ekspertiisiasutuse kulude arvestamise ja hüvitamise korra kinnitab Vabariigi Valitsus .
(3) Ekspertiisiasutustes tehtavate ekspertiiside hinnakirja kinnitab justiitsministri ettepanekul Vabariigi Valitsus .
§ 27. Riiklikult tunnustatud eksperdi ja eksperdiks määratud muu isiku kulud
§ 28. [Käesolevast tekstist välja jäetud]
(2) Justiitsminister nimetab Eesti Kohtuarstliku Ekspertiisibüroo ümber asutusele uue põhimääruse kehtestamisega.
3) võimaldatakse õppelaenu kustutamist;
4) kuni 2013. aasta 1. jaanuarini arvatakse töötamise aeg teenistusstaaži hulka avaliku teenistuse seaduse mõttes ning sellelt töökohalt pensionile minnes suurendatakse pensioni vastavalt avaliku teenistuse seaduse § 57 lõikele 2.


Kohila valla tunnustuse avaldamise kord – Riigi Teataja
Kohila valla tunnustuse avaldamise kord - sisukord
§ 2 Teenetemärk
§ 3 Vapimärk
§ 4 Elutöö preemia
§ 5 Aukiri ja tänukiri
§ 6 Aastapreemia
§ 7 Aasta ema ja aasta vanaema
§ 8 Aasta isa ja aasta vanaisa
§ 9 Aasta küla ja külade sädeinimene
§ 10 Aunimetus kuldaväärt koolmeister
§ 11 Kandidaatide esitamine
§ 12 Tunnustamise otsustamine
§ 13 Teenetemärgi ja vapimärgi kandmine
§ 14 Auraamat
RT IV, 07.03.2019, 24
Vastu võetud 26.02.2019 nr 3
Määrus on kehtestatud kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lg 3 p 2, § 14 lg 1 ja § 22 lg 1 p 5 alusel.
(1) Tunnustamise eesmärk on väärtustada ja tunnustada üksikisikuid, asutusi ning organisatsioone, kes on enda tööalase või ühiskondliku tegevusega andnud olulise panuse Kohila valla inimeste elukvaliteedi tõstmisele, hariduse, kultuuri, noorsootöö, spordi või muu ala edendamisele ning valla maine tõstmisele.
(2) Määrus sätestab Kohila valla teenetemärgi, vapimärgi, elutöö preemia, aukirjade, tänukirjade ja aastapreemiate väljaandmise, tiitlite aasta ema, aasta vanaema ning aasta isa, aasta vanaisa ja aunimetuse kuldaväärt koolmeister omistamise, aasta küla ja külade sädeinimese nimetamise ning sportlaste tunnustamise ning nende taotlemise, määramise ja kätteandmise korra.
§ 2. Teenetemärk
(1) Teenetemärk on aumärk, mis antakse Kohila valla elanikule erilise austusavaldusena Kohila vallale osutatud teenete eest.
(2) Teenetemärk on kahe-tasapinnaline, lindiga rinnas kantav. Risti harud on emailitud valge kõrgkuumusemailiga. Risti keskmes on valla vapp, ümbritsetuna rohelise emailiga emailitud ovaalse sõõriga, mille keskel suurtäheline tekst: Teenete eest. Vapp on emailitud rohelise ja musta emailiga. Märk on kullatud, läbimõõt 38 mm, valge-rohelise lindi laius 34 mm (Lisa 1).
(3) Teenetemärgi siseküljele on graveeritud märgi number.
(4) Teenetemärgiga koos üle antava tunnistuse allkirjastavad Kohila vallavolikogu esimees ja Kohila vallavanem või nende määratud isik. Tunnustatud isikute nimed koos teenete kirjeldusega kantakse Kohila valla auraamatusse. Tunnustust avaldatakse üldjuhul Eesti Vabariigi aastapäeval.
(5) Põhjendatud ettepanekud esitatakse igal aastal hiljemalt 5. jaanuaril Kohila vallavalitsusele.
§ 3. Vapimärk
(1) Vapimärk on aumärk, mis antakse Kohila vallas mitteelavale isikule Kohila vallale osutatud teenete eest.
(2) Vapimärk on kahe-tasapinnaline. Rist on emailitud valge kõrgkuumusemailiga, mille keskmes on Kohila valla vapp, ümbritsetuna sõõriga, millel on valges emailis suurtäheline tekst: Kohila vald. Risti harusid ühendavad rõnga ja risti harude vahe on Vapp on emailitud rohelise ja musta emailiga ning kullatud. Märgi läbimõõt on 35 mm (Lisa 2).
(3) Vapimärgi siseküljele on graveeritud märgi number.
(4) Vapimärgiga koos üle antava tunnistuse allkirjastavad Kohila vallavolikogu esimees ja Kohila vallavanem või nende määratud isik. Tunnustatud isikute nimed koos teenete kirjeldusega kantakse Kohila valla auraamatusse. Tunnustust avaldatakse üldjuhul Eesti Vabariigi aastapäeval.
§ 4. Elutöö preemia
(1) Elutöö preemia antakse auväärsesse ikka jõudnud isikule, kes pikema perioodi vältel on tööalase või ühiskondliku tegevusega silma paistnud Kohila valla arendamisel, tõstnud paikkonna mainet ja toonud tuntust.
(2) Elutöö preemiaga kaasneb rahaline preemia ja aukiri, mille allkirjastavad Kohila vallavolikogu esimees ja Kohila vallavanem või nende määratud isik. Tunnustatud isikute nimed koos teenete kirjeldusega kantakse Kohila valla auraamatusse. Tunnustust avaldatakse üldjuhul Eesti Vabariigi aastapäeval.
(3) Põhjendatud ettepanekud esitatakse igal aastal hiljemalt 5. jaanuaril Kohila vallavalitsusele.
§ 5. Aukiri ja tänukiri
(1) Aukiri ja tänukiri on Kohila valla tunnustusavaldus.
(2) Aukirjaga kaasneb Kohila valla meenemärk.
(3) Aukirjal on Kohila valla vapp, kiri “Aukiri”, asjakohane tekst, mis sisaldab lühikest andmise põhjendust ja kuupäev. Tänukirjal on Kohila valla logo, kiri “Tänukiri”, asjakohane tekst, mis sisaldab lühikest andmise põhjendust ja kuupäev.
(4) Aukiri antakse saajale üle kaantega, millel on Kohila valla vapp. Aukirja allkirjastavad Kohila vallavolikogu esimees ja Kohila vallavanem või nende määratud isik. Tänukirja allkirjastab Kohila vallavanem.
(5) Põhjendatud ettepanekud aukirja saamiseks esitatakse igal aastal hiljemalt 5. jaanuaril Kohila vallavalitsusele.
§ 6. Aastapreemia
(1) Aastapreemiatena antakse välja parima ühenduse preemia ja aasta eluedendaja preemia. Preemiate eesmärk on tunnustada ja tutvustada üldsusele aktiivseid üksikisikuid ja kollektiive, kelle töö ja saavutused on oluliselt kaasa aidanud kohaliku elukeskkonna, heaolu, ühise kogukonnatunde ja kultuuriväärtuste loomisele ning hoidmisele.
(2) Aasta Parima ühenduse preemia antakse ühendusele või kollektiivile eriliste teenete või saavutuste eest aasta vältel.
(3) Aasta eluedendaja preemia antakse isikule, kes on aasta vältel tööalase või ühiskondliku tegevusega silma paistnud Kohila valla arendamisel, tõstnud paikkonna mainet ja toonud tuntust.
(4) Koos rahalise preemiaga kaasneb valla aukiri. Tunnustatud isikute nimed koos teenete kirjeldusega kantakse Kohila valla auraamatusse.
§ 7. Aasta ema ja aasta vanaema
(1) Aasta ema tiitel omistatakse Kohila valla kodanikule, kahe või enama lapse emale, kelle lapsed on tublid kodanikud ja kes oma pere kõrvalt on panustanud energiat kogukonna arengusse.
(2) Aasta vanaema tiitel omistatakse lugupidamist väärivale silmapaistvale Kohila valla vanaemale. Tiitli saaja on oma lastelastele ja perele pühendunud, hooliv ja armastav vanavanem. Ta on aktiivne, elujaatav ning leiab aega ja tahtmist võtta osa ühistegevustest.
(3) Aasta ema ja aasta vanaema aunimetus, antakse üle põnnide paraadil emadepäeva eel mai II nädalal. Aunimetuse ja meenekingi koos aukirjaga annab tunnustatud isikule Kohila vallavolikogu esimees, Kohila vallavanem või nende määratud isik.
(4) Põhjendatud ettepanekud esitatakse igal aastal hiljemalt 1. aprillil Kohila vallavalitsusele.
§ 8. Aasta isa ja aasta vanaisa
(1) Aasta isa tiitel omistatakse Kohila valla kodanikule, kahe või enama lapse isale, kelle lapsed on tublid kodanikud ja kes oma pere kõrvalt on panustanud energiat kogukonna arengusse.
(2) Aasta vanaisa tiitel omistatakse lugupidamist väärivale silmapaistvale Kohila valla vanaisale. Tiitlisaaja on oma lastelastele ja perele pühendunud, hooliv ja armastav vanavanem. Ta on aktiivne, elujaatav ning leiab aega ja tahtmist võtta osa ühistegevustest.
(3) Aasta isa ja vanaisa aunimetus, antakse üle vallavalitsuse, lasteaedade ja kooli ühisel isadepäeva tähistamisel novembri II nädalal. Aunimetuse ja meenekingi koos aukirjaga annab tunnustatud isikutele Kohila vallavolikogu esimees, Kohila vallavanem või nende määratud isik.
(4) Põhjendatud ettepanekud esitatakse igal aastal hiljemalt 1. oktoobril Kohila vallavalitsusele.
§ 9. Aasta küla ja külade sädeinimene
(1) Kohila valla aasta küla tiitel omistatakse erilise austusavaldusena külale, alevikule või Kohila alevi asumile selle elanike väljapaistva tegevuse eest asustusüksuse arendamisel ja elu edendamisel.
(2) Koos tiitli omistamisega kaasneb rändauhind ja rahaline preemia.
(3) Kohila valla külade sädeinimese aunimetus omistatakse erilise austusavaldusena külaelanikule, kes austab esivanemate tarkusi, on jaganud oma teadmisi külakogukonnas, olnud eestvedaja ja osalenud heakorratöödel, küla kultuuri- ja spordiüritustel ning andnud oma panuse küla tuntuse suurendamisse.
(4) Aasta küla aunimetuse, aukirja ja rändauhinna annab üle Kohila vallavolikogu esimees, Kohila vallavanem või nende määratud isik valla külade tänupeol novembrikuus.
(5) Aasta külade sädeinimese aunimetuse, aukirja ja meenekingi annab üle Kohila vallavolikogu esimees, Kohila vallavanem või nende määratud isik valla külade tänupeol novembrikuus.
(6) Aasta küla ja külade sädeinimese tiitlile põhjendatud ettepanekud esitatakse igal aastal hiljemalt 15. oktoobril Kohila vallavolikogu külade komisjonile.
§ 10. Aunimetus kuldaväärt koolmeister
(1) Aunimetusega kuldaväärt koolmeister tunnustakse õpetajaid, kasvatajaid, haridusasutuste juhte jt haridustöötajaid, kelle töö ja isiklik eeskuju on oluliselt kaasa aidanud noorte kujunemisele mitmekülgselt arenenud isiksusteks, positiivselt mõjutanud haridusasutuse ning Kohila valla elu ja mainet.
(2) Kuldaväärt koolmeistri aunimetusega kaasneb rahaline preemia ja aukiri, mille allkirjastavad Kohila vallavolikogu esimees ja Kohila vallavanem või nende määratud isik. Tunnustust avaldatakse üldjuhul Eesti Vabariigi aastapäeval.
§ 11. Kandidaatide esitamine
(1) Tunnustamiseks võivad kandidaate esitada kõik füüsilised ja juriidilised isikud.
(2) Ettepanek peab sisaldama järgmiseid andmeid:
1) kandidaadi nimi, sünnidaatum, lühike elulookirjeldus; kollektiivi, ühenduse nimetus ja lühike tegevuse tutvustus;
2) kandidaadi esitamise põhjendus;
3) kirjaliku ettepaneku esitaja kontaktandmed, allkiri ja esitamise kuupäev.
(3) Ettepanekud esitatakse Kohila vallavalitsusele.
§ 12. Tunnustamise otsustamine
(1) Tunnustamised otsustab üldjuhul Kohila vallavolikogu moodustatud tunnustamiskomisjon.
(2) Aasta küla ja külade sädeinimese aunimetuste andmise otsustab Kohila vallavolikogu moodustatud külade komisjon.
(3) Nimetatud komisjonidel tuleb tunnustamine otsustada kümne päeva jooksul arvates ettepaneku esitamise tähtajast.
(4) Sportlaste tunnustamise otsustab Kohila vallavolikogu moodustatud spordikomisjon sportlike saavutuste põhjal.
(5) Rahalise preemia suuruse kinnitab Kohila vallavalitsus.
(6) Tänukirja andmise otsustab Kohila vallavanem.
(7) Isikut saab tunnustada teenetemärgi, vapimärgi, elutööpreemia ja aunimetusega kuldaväärt koolmeister omistamisega ainult ühel korral.
§ 13. Teenetemärgi ja vapimärgi kandmine
(1) Teenetemärki ja vapimärki kantakse vasakul pool kuuerevääril või sellele vastaval kohal.
(2) Teenetemärki ja vapimärki võivad kanda üksnes isikud, kellele need on antud. Märkide kandmise õigust tõendab koos märkidega antav tunnistus.
§ 14. Auraamat
Auraamatu pidamist, teenetemärkide, aumärkide ja nende juurde kuuluvate tunnistuste valmistamist ning nende arvestust ja hoidmist korraldab Kohila vallavalitsus.
Tunnistada kehtetuks Kohila Vallavolikogu 26.06.2018 määrus nr 7 „Kohila valla tunnustuse avaldamise kord“.
Lisa 1 Teenetemärk
Lisa 2 Vapimärk


Tõuksid on ohutu linnaliikluse lahendus – Liiklus.Ohutus.Audit
18/07/2019 Raul Vibo blog Leave a comment
Eufooriat tekitavad akutoitel tõukerattad, mida erinevad ettevõtted on juba paar aastat suurlinnade tänavatele paisanud. Nüüd on nad jõudnud ka meile ja vahtu jätkub.
Olen ise liigelnud äpi-tõuksidega Portos, Lissabonis, Londonis, Helsingis ja viimati Uppsalas. Londonis tarbisin ohtrasti ka elektrijalgratast. Tallinnas ei ole mul olnud põhjust ega vajadust veel seda suhteliselt kallist teenust kasutada ja endal mul veel sellist sõiduvahendit ei ole, aga mõtted liiguvad.. eelistan igal võimalusel kaherattalist mobiilsust.
Uus asi tekitab vastuolulist suhtumist. Millega on tegemist, kuidas käituda, mida seadus ütleb ja lõpuks kõige olulisem küsimus – kas see on ohutu?
Elektrilised tõukerattad juhivad tähelepanu meie avaliku ruumi ja transpordi planeerimise probleemidele, mis on koguaeg olemas olnud, aga me oleme neid järjekindlalt ignoreerinud. Me disainime kogu avaliku ruumi tõmmates kriips-punkt-kriips telgjoone ja selle kummalegi poole sõidurajad autodele ning kui midagi üle jääb, siis jätame jalakäijale trotuaari. Hipsteritele piisaku rentslisse värvitud poole meetri laiusest vesijahutusega ribast. Laste koht on õuealal või tagaistmel. Ühistransport on vaid igavuses vaevlevatele pensionäridele teise linna otsa 10 senti odavama piimapaki järele sõitmiseks. Tallinna linna ametnike sõnapruugis on eksimatu koht tavaliiklusel, mille all mõistetakse tuuleklaasi all kesklinna parkimisluba sõidutavaid neljarattalisi abivahendeid.
Kõik linnaliikluse ohud saavad alguse kahest asjaolust, esiteks autokesksest avalikust ruumist ning teiseks autost endast. Seetõttu on tervitatav igasugune areng, mis vähendab meie sõltuvust autodest ning aitab nende koguarvu ja läbisõitu tänavatel piirata. Elektritõuksid nagu ka elektrijalgrattad on tänuväärne mobiilsuslahendus linnas, aidates ka neid, kes tavalise jalgrattaga ei saa või ei pea võimalikuks liigelda.
Ettevõtted, kes pillavad elektriajamiga tõukerattaid tänavatele, ei tee seda siiski pelgast soovist linnade autostumise probleemi lahendada, vaid ikka omakasust. Nende huvi on, et võimalikult palju inimesi laeks oma nutitelefoni nende äpi ja salvestaks sinna oma krediitkaardi andmed. Elektriline tõukeratas on vaid ahvatlus, millega saada tarbija enda kliendiks. Kui äpp on alla laetud, siis selgub, et selle abil saab ka taksot ja pitsat tellida, kui vaid limiiti jagub. Kuid nad teevad ikkagi ühiskonnale teene.
Tänaseks on teada mõned juhtumid maailmast, kus elektriajamiga tõukeratas on osalenud avariis ja inimene on hukkunud. Vaid ühel juhtumil on tõukerattaga jalakäijale otsasõit lõppenud 92 aastase jalakäija surmaga. Teised juhtumid on kõik analoogsed meie uudisväärtusetu eluga – kokkupõrkel autoga (tavaliiklusega) on hukkunud või viga saanud tõukerattal liikleja ehk nõrgem osapool.
Mitmelgi pool on reageeritud nendele sündmustele äärmusliku ettepanekuga elektrilised tõukerattad ära keelata. Oot, aga meil ju tapetakse liikluses jalakäijaid ja jalgrattureid kümnete kaupa, kas peaks siis jalgrattad ära keelama ja käimise ka? Kui ei ole jalgrattureid ega jalakäijaid, siis ei ole ju võimalik neile autodega otsa sõita!?
Elektrilise tõukerattaga liiklemise riskid on järgmised:
kukkumine või otsasõit teel olevale objektile (valgustuspost, liiklusmärk, puu, linnafurnituur, äärekivi, vms)
otsasõit jalakäijale
kokkupõrge teiste sõidukitega, eelkõige mootorsõidukitega
Kõik need riskid on võrreldavad jalgrattasõitu puudutavate ohtudega, selle erinevusega, et elektritõuksi on lihtsam juhtida ja see ei nõua sõitjalt energiat ning see liigub ühtlase kiirusega nii üles-, kui allamäge (kiiruspiiraja ei luba kiirust ületada ka laskudes!). Seega võib isegi väita, et tavalisest jalgrattast on elektritõuksid mägisel linnamaastikul ohutumad. Esimese ja teise ohu puhul on riski määravaks teguriks tõuksi arendatav kiirus ning juhi ja tõuksi mass. Kolmanda puhul sõltuvalt olukorrast ka teise osapoole, ehk mootorsõiduki kiirus ja mass.
Kuna kõik tõuksid arendavad kiirust vähemalt 20km/h, siis on selge, et kõnniteedel liikudes on nad ohuks jalakäijatele ning tõuksiga sõitjale endale. Sellise kiirusega jalakäijale otsasõit võrdub talle kolmandalt korruselt pähe hüppamisega. Jalgteedel paraku on tee katend ebatasasem (eelistatud kivisillutis), ristuvad kinnistute mahasõidud, linnafurnituur, haljastus, jpm takistusi, mis sunnivad trajektoori muutma. Kuigi seadus ütleb, et kõnniteel peab jalakäijate juuresolekul liikuma jalakäija kiirusega, siis praktikas muudab see tõuksi kasutamise mõttetuks ja järelevalve tegemine oleks ebaproportsionaalselt ressursimahukas.
Sõiduteel valitsevad tõuksijuhi jaoks samad ohud, mis jalgratturi jaoks ehk kiirustavad ja pimedad mootorsõidukijuhid. Veokitel on pimedad nurgad, mis on kõige suurem risk – ristmike pööretel ei näe veokijuht kõrval liikuvat või seisvat jalakäijat, jalgratturit ega tõuksijuhti. Ka sõiduautojuhil võib sellega olla raskusi. Londonis on tänavu sellisel viisil tapetud seitse jalgratturit ja üks elektri tõukerattur!
Kõige turvalisem on elektritõuksiga liigelda jalgrattateel või jalg- ja jalgrattateel. Elektritõuksi kiirus on võrreldav keskmise linnaratta kruisimiskiirusega (15..25 km/h), nii võivad jalgrattad ja tõuksid moodustada homogeense voo, kus nad teineteist ega kedagi kolmandat ei sega.
Liiklusseadus ja selle tõlgendamine
Ida-Harju politseijaoskond avaldas Facebookis postituse elektri tõukeratta teemal. Ainus mõistlik soovitus selles postituses on elektri-tõukerattaga sõitmisel kanda kiivrit.
Paraku kõik teised “reeglid”, nagu nad nimetavad, on liiklejatele ohtlikud, ei lähtu seadusest, rahvusvahelise kogukonna arusaamadest ega ohutusprintsiipidest. Tundub, et taas on mure, et mingid tüübid segavad “sujuvat” autode voogu. Anonüümsed politseiametnikud väldivad ka konkreetsetele ja argumenteeritud küsimustele vastamist. Olgu see postitus ajaloo huvides siiski tervikuna siin refereeritud.
Elektriline tõuks on aina enam populaarsust koguv tõsiseltvõetav sõiduriist, mis arendab kiirust kuni 35 km/h, võimsamad mudelid isegi kuni 60 km/h. Kuna tegemist on üsna uudse liikumisvahendiga, ei sisalda kehtiv liiklusseadus elektrilise tõukeratta mõistet ning ilmselt seetõttu võib sellega sõitjaid näha nii kõnni-, kergliiklus-, kui ka sõiduteedel. Et aga probleeme või õnnetusi vältida, toome välja tõukeratturitele kehtivad põhireeglid.
❗Elektrilise tõukerattaga sõitjat käsitletakse kui jalakäijat. Seega kõnnitee või kergliiklustee olemasolul peab tõukerattur neid kasutama. Siinkohal on oluline meeles pidada, et tagada tuleb jalakäijate ohutus ning parim on seda teha nende kiirusel liigeldes. Kasutada võib ka eraldi jalgrattateed või kergliiklustee jalgratturitele ettenähtud osa, kui see ei takista jalgrattureid. Kõnnitee või kergliiklustee puudumisel peab elektrilise tõukerattaga sõitja liiklema vasakul teepeenral nagu jalgsi käieski ning pimedal ajal on ka elektrilise tõukeratta kasutajal vajalik helkur.
❗Arvestades, et elektriline tõukeratas võib liikuda auto või mopeediga võrreldava kiirusega ja sellega kukkumine või kokkupõrge teise liiklejaga võib juhtuda üsna kergesti, soovitab politsei sellise tõukerattaga sõites alati kiivrit kanda.
Ida-Harju Politsei
Politsei on väidetavalt MKM ametnike tõlgendusel ja pelgalt liiklusseaduse §2 p13 alusel asunud seisukohale, et elektri-tõukeratas = tõukeratas ja seega elektri-tõukerattur = jalakäija. Rohkem nagu polekski arutada? Väidetavalt ei ole seaduses mõistet “elektri-tõukeratas” ja seetõttu on tegemist raskesti tõlgendatava ehk halli alaga. Sellega ei saa absoluutselt nõustuda.
Mis sitikas see on?
“Jumala poolt loodud elusolendite nimekirjas sellist ei ole. Järelikult on ta saatanast!
Ei olegi mõtet otsida iga juhtumi jaoks spetsiaalset definitsiooni, seaduses ei ole vajadust kirjeldada igat nähtust eraldi, sest siis ei ole võimalik midagi uut leiutada. Liiklus koosneb liiklejatest, liiklusvahenditest ja liiklusruumist. Liikleja võib või ei või kasutada erinevaid liikumis- ja transpordivahendeid ning neid saab ja tuleb eristada füüsikaliste parameetrite alusel, nagu mass, võimsus, kiirus jne ning funktsiooni ja juhtimisviisi alusel. Nii ongi seaduses tehtud, vaielda võib, kas õnnestunult või mitte, kuid väita, et elektrilist tõukeratast ei ole võimalik seaduse raames liigitada, on vale. Meie liiklusseaduses on §2 toodud kokku 101 mõistet, mis annab välja juba omamoodi leksikoni. Siiski ei ole selles eraldi mõistet elektrijalgrattale, tõukerattale, rulale, rulluiskudele ja mitmetele teistele asjadele, mida seaduses isegi nimetatakse. Võrdluseks Soome liiklusseaduses on vaid 23 mõistet ning sellest hoolimata on õnnestunud Soome Politseil elektrilised tõukerattad adekvaatselt raamistada.
Niisiis, selleks et aru saada, millega on tegemist, tulebki vaadata elektrilise tõukeratta parameetreid ja seadusest leida sobiv definitsioon. Seejärel saab otsustada, millised reeglid selle sõiduriista kasutamisele kehtivad ja kas teda on üldse võimalik avalikel teedel kasutada.
Juhul, kui seadus ei anna ühest vastust, siis tuleb lähtuda ohutusprintsiibist – milline reeglistik on tervikuna ohutuim?
\Liiklusvahend
Omadus Tasakaaluliikur
§2 p80 Jalgratas
§2 p14 Pisimopeed
§2 p56 Mopeed
§2 p42
Elektriajami võimsus, kW Ei ole defineeritud 0.25 <1.0 0.25-4.0
Maksimaalne kiirus,km/h 20 Ei ole määratletud 25 kuni 45
Juhtimisviis Tasakaalulaud,
güroskoop Juhtraud Juhtraud Juhtraud
Elektrilised tõukerattad saab liigitada jalgratasteks, pisimopeedideks või mopeedideks. Kõik renditavad elektrilised tõukerattad vastavad jalgratta nõuetele. Kuigi meie seadus ei piira (elektri)jalgratta kiirust, siis elektritõukside tootjad ja rentijad teevad seda ise. Kuna jalgrattast järgneva – pisimopeedi – kiirus on piiratud 25km/h, siis sama võib lugeda ka elektrijalgratta piiranguks, kui seda liigutab elektrimootor.
Tõukeratast ei saa lugeda tasakaaluliikuriks, kuna selle juhtimispõhimõte on kardinaalselt erinev. Elektrilist tõukeratast juhitakse kätega juhtraua abil ning sõrmedega nuppude (hoobade) abil. Tasakaaluliikurit juhitakse vaid kehaga balansseerides. Osadel tasakaaluliikuritel on ka käepidemed, kuid neil on teine otstarve.
Jalgrattaid on väga erinevaid, kui tavaline jalgratas on varustatud sadulaga, mis paigutub jalgade vahele, siis on ka selliseid, millel lamatakse rinnuli või selili, on jalutusrattad, mida liigutatakse edasi kõndimislindiga jne. Tõukerattal seistakse. Jalgratta juhtimise nõue on, et juhtrauast tuleb kinni hoida minimaalselt ühe käega, kuid rattal seismine ei ole keelatud.
Seega enamlevinud elektriajamiga tõukerattad liigituvad LS §2 pp14, 56 alusel jalgratasteks või pisimopeedideks ja nende juhtimisele tuleb kohaldada LS §§ 31, 32 reegleid, samuti §33 juhi üldreegleid, sõiduvahendil peab olema §87 nõutud varustus ning juht peab vastama §148 nõuetele.
Omaette probleem on üle 1kW võimsusega ja/või üle 25km/h liikuvad elektri-tõukerattad, mis sisuliselt on mopeedid, mida ilma tüübikinnituse ja registreerimiseta avalikel teedel kasutada ei või.
Nagu teame, siis jalgrattaga ega pisimopeediga ei tohi sõita kõnniteel. Sõitmiseks sobivad kõige paremini jalgrattateed, seejärel jalgratta- ja jalgteed ning viimasena jalgrattarajad ja sõiduteede parempoolsed servad. Kõnniteedel võib liigelda ainult alaealine ja tema saatja.
Valdavalt on jalgrattale ja pisimopeedile kehtivad samad reeglid, üks oluline erinevus on sõidutee ületamine ülekäigurajal, kus jalgratturil on lubatud sõita, pisimopeedijuhil mitte (§32 lg2).
Politsei antud reeglitest peame kommenteerima ka soovitust käituda sõiduteel nagu jalakäija, ehk liikuda sõidutee vasakul poolel. See soovitus on äärmiselt ohtlik, sest:
elektritõukerattal on tuled, mis eksitavad vastutulevaid juhte
vasakul tee servas on vastuliikuvate jalgrataste ja pisimopeedide liikumisruum, kohtumisel sunnitakse neid põikama sõiduteele
kokkupõrkel vastutulevate sõidukitega kiirused summeeruvad!
Nii või teisiti, suurtel maanteedel, kus kiiruspiirang on üle 50km/h, tuleks vältida elektritõukerattaga nagu ka jalgrattaga sõitmist, see on eluohtlik sõltumata asukohast ja liikumissuunast.
Rahvusvaheline praktika ja kogemus
Väga vähestes riikides on elektri-tõukerattale antud seaduses omaette definitsioon, nõuded ja reeglid. Valdavalt on nad liigitatud jalgratasteks või meie mõistes mopeedideks ja kehtivad vastavad reeglid ning nende kasutamine kõnniteedel on üheselt keelatud.
Canadas ja mitmes USA osariigis on seadusi täiendatud ja kehtivad mõneti erinevad reeglid, kuid põhimõtted ikka samad.
Enimkasutatud tehnilised nõuded on maksimaalne võimsus 0.25kW ja maksimaalne kiirus 20km/h, pidurite ja signaalkella olemasolu, ning pimeda ajal esi ja tagatuli.
Soomes on Politsei andnud välja juhise olemasoleva seaduse raames, sama on teinud Rootsi transpordiamet. Nõuetele mittevastavaid elektritõukerattaid tänavatele ei lubata ja tehakse ka aktiivset järelevalvet. Värske postitus on ka Soome liiklusturvalisuse ametilt.
Taanis on hetkel küsimuse alla seatud elektritõukside keskkonnasäästlikkus, kuivõrd rendirataste vastupidavus on siiani olnud väike, nad kestavad kuni kolm kuud. Samas ettevõtjate huvi on, et nad kestaksid kauem ja sellega aktiivselt tegeldakse. Uuemad Lime tõuksid, mida Uppsalas kasutasin, on palju tugevama konstruktsiooniga.
Erinev on praktika Austraalias, kus elektritõukse ei ole lubatud kasutada jalgrattateedel ega sõiduteedel, vaid ainult kõnniteedel. Tulemus on ootuspärane, suur vigastuste arv on sundinud ametnikke laua taha järele mõtlema.
Aasias on arusaadavalt probleem ülerahvastatusega linnatänavatel ning vaesemates riikides ka äärmiselt puudulik infrastruktuur. Seetõttu on ka palju keeldusid või anarhiat.
Hetkel ilmselt kõige drastilisemalt on Inglismaal keelatud elektritõukside kasutamine avalikel teedel täielikult, sellest hoolimata on nad Londoni linnapildi lahutamatu osa ning on ka esimene ohver. Kuna sealne liiklusseadus on väga jäik ja väidetavalt ei võimalda tõukse liigitada, siis ilmselt muutust lähiajal oodata ei ole. Inglaste poliitilised prioriteedid on teadagi Brexitis ja kuniks katus sõidab, ei sõida tõuksid.
Elektrilised tõukerattad on innovaatiline ja keskkonnasõbralik autonoomne liikumisviis, mis pakub eelkõige linnades konkurentsi ohtlikele ja raiskavatele sõiduautodele. Seetõttu on nende ilmumine meie tänavatele ilma kahtlusteta positiivne nähtus, kuigi eelkõige renditõuksidega kaasneb ka praktilisi probleeme, nagu nende “parkimine”. Mida rohkem neid olema saab, seda paremini oskavad teised liiklejad nendega ka arvestada. Tuleb nentida, et jalgratta leiutamine kestab jätkuvalt ja me ei oska ette kujutada, milliseid liikumisvahendeid me 10 või 50 aasta pärast kasutame. Isesõitvaid autosid me juba ootame (ja kirjutame seadust..), ei imestaks ka isesõitvate jalgrataste või mõttejõul juhitavate lendavate vaipade üle. Seadus peab olema universaalne ja keskenduma funktsioonile ning suhetele, mitte niivõrd erinevatele definitsioonidele. Olukorda, kus mingit “abivahendit” ei ole võimalik seaduse raames liigitada, ei tohiks tekkida.
Innovatsiooni keelamine ei ole lahendus. Samuti ei ole lahendus seaduse tõlgendamine liiklejate kahjuks sundides moodsaid liikumisvahendeid kõnniteedele liikuma jalakäija kiirusel. Sedasi teeme endale karuteene. Me ei paranda ohutust, vaid pigem tekitame uusi konflikte ja seame suuremasse ohtu jalakäijad. Me ei vähenda autosid, kui esmase ohu allikat, seega ohutus tänavatel ei parane.
Sõltumata elektri-tõukerataste ja veel leiutamata sõiduvahendite olemasolust on meie linnade liikluskeskkonnas tõsiseid puudujääke, millega tuleb vaeva näha. Kõigi liiklejate ohutuse tagamiseks tuleb minimeerida konflikte erineva massi, liikumissuuna ja kiirusega liiklejate vahel. Seal, kus konflikte ei ole võimalik elimineerida, tuleb neid leevendada, alandades (mootorsõidukite) kiirust. Elementaarsed liiklusohutuse printsiibid on universaalsed ja kehtivad ka homme sõltumata seadusandja suvast.
Jalgrattateede võrgustik on XXI sajandi linna kõige olulisem infrastruktuur, mis võimaldab inimestel autonoomselt liikuda mõistliku kiirusega ja olematu keskkonnamõjuga. Kõik edumeelsed Euroopa linnad on võtnud eesmärgiks jalgrattateede arendamise, sealhulgas konfliktivabade jalgrattamagistraalide arendamise. See aitab kaasa autode vähendamisele ja seeläbi ohutuse ning elukeskkonna kvaliteedi paranemisele.
Teeme ikkagi tänavad ohutuks, et me ei peaks muretsema jalakäijate, jalgratturite ega ühegi teise ohustatud liiklejate grupi pärast.
https://www.facebook.com/idaharjupolitseijaoskond/photos/a.572759812932844/1137055573169929/
https://www.transportstyrelsen.se/elsparkcykel
https://www.thelocal.se/20190531/swedish-transport-agency-calls-for-ban-on-electric-scooters-after-fatal-crash
https://www.poliisi.fi/tietoa_poliisista/tiedotteet/1/1/usein_kysyttyja_kysymyksia_ja_vastauksia..
https://www.euronews.com/2019/06/17/as-deaths-put-e-scooters-in-the-spotlight-what-are-european-countries-doing-to-keep-citize
https://www.envyride.com/laws-and-legislation-electric-scooters/
https://www.thelocal.dk/20190716/denmarks-electric-scooters-to-come-under-scrutiny-for-impact-on-traffic-and-environment
Elektri-tõukeratasJalakäijaJalgratasLiiklusseadusOhutu kiirusPoliitikaPrintsiibid
Previous Post:Kaherajalise tee keskpiire – kui ohutus on päriselt ka oluline
Next Post:Kes tapab keda?


Merekeskkonnaalaste teadmiste parendamise toetus – Riigi Teataja
Merekeskkonnaalaste teadmiste parendamise toetus
Merekeskkonnaalaste teadmiste parendamise toetus - sisukord
§ 8 Toetuse taotlejale ja taotlusele esitatavad nõuded
§ 9 Toetuse taotluse menetlemise tingimused ja kord
§ 10 Toetuse taotluse rahuldamine ja rahuldamata jätmine
§ 15 Määruse muutmine
RT I, 06.09.2019, 19
Vastu võetud 27.06.2017 nr 49
RT I, 05.07.2017, 9
jõustumine 08.07.2017
Määrus kehtestatakse kalandusturu korraldamise seaduse § 5 lõike 1, § 19 lõike 1 ja § 21 lõike 2 alusel.
Määrusega kehtestatakse „Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi rakenduskava 2014–2020” (edaspidi rakenduskava) meetme „Merekeskkonnaalaste teadmiste parendamise toetus” raames toetuse (edaspidi toetus) andmise ja kasutamise tingimused ja kord ning toetuse kasutamise kava koostamise tingimused ja kord.
(1) Toetust antakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 508/2014 Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EÜ) nr 2328/2003, (EÜ) nr 861/2006, (EÜ) nr 1198/2006 ja (EÜ) nr 791/2007 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 1255/2011 (ELT L 149, 20.05.2014, lk 1–66) artikli 80 lõike 1 punktis c nimetatud tegevuste elluviimiseks.
(3) Toetatav tegevus peab aitama kaasa veeseaduse § 349 lõike 2 punktis 5 nimetatud meetmekavas (edaspidi Eesti merestrateegia meetmekava) nimetatud meetme ellu viimisele.
(1) Abikõlblik on § 2 lõikes 1 osutatud tegevuste elluviimiseks vajalik tellitava töö või teenuse kulu.
3) personalikulu;
4) maa ja olemasoleva ehitise ostmise või liisimise kulu;
5) sularahas tehtud kulutus, teenustasu pangatoimingu eest ja tagatismakse;
8) viivis, trahv ja muu rahaline karistus, kohtumenetluse kulu, riigilõiv;
9) kulu, mis on tehtud enne Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Ametile (edaspidi PRIA) toetuse taotluse esitamist.
(2) Toetuse kasutamise kavas nimetatakse isikuna, kes võib selle kava alusel toetust taotleda, täidesaatva riigivõimu asutus.
(3) Maaeluministeerium avalikustab ametlikus väljaandes Ametlikud Teadaanded teate, milles kutsub lõikes 2 nimetatud täidesaatva riigivõimu asutust esitama taotlust tema nimetamiseks toetuse kasutamise kavas.
(4) Täidesaatva riigivõimu asutus, kes soovib enda nimetamist toetuse kasutamise kavas, esitab lõikes 3 nimetatud teates toodud tähtaja jooksul taotluse Maaeluministeeriumile, milles sisalduvad järgmised andmed:
1) haldusmenetluse seaduse § 14 lõike 3 punktides 1, 3 ja 4 nimetatud andmed;
4) tegevuse eelarve, milles abikõlblikud kulud on üksikasjalikult ja selgelt kirjeldatud ning põhjendatud;
5) kui tegevuse elluviimise käigus soetatakse põhivara, siis selgitus, kuidas seda kasutatakse pärast toetatava tegevuse elluviimist;
6) tegevuse maksumuse hinnakalkulatsioon koos põhjendusega või tegevuse hankedokumendi tehnilise kirjelduse ja edukaks osutunud pakkumuse ärakiri, kui hange on juba läbi viidud;
7) kinnitus, et täidesaatva riigivõimu asutus ei ole toime pannud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 508/2014 artikli 10 lõikes 3 nimetatud pettust.
1) üksikasjalik selgitus, millist Eesti merestrateegia meetmekavas nimetatud probleemi toetatava tegevusega lahendatakse;
2) kavandatava tegevuse ajakava ja tegevusest kasusaajad;
3) andmed, mis on nõutud komisjoni rakendusmääruse (EL) nr 1242/2014, milles sätestatakse vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EL) nr 508/2014 (Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta) eeskirjad tegevuste kohta esitatavate kumulatiivsete andmete jaoks (ELT L 334, 21.11.2014, lk 11–38), V lisa kohaselt meetme VIII.3 kohta.
(6) Maaeluministeerium hindab nõuetekohaseid taotlusi §-s 7 sätestatud hindamiskriteeriumite alusel ja moodustab taotluste paremusjärjestuse, lugedes paremaks sellise taotluse, mis on saanud suurema koondhinde. Taotluse koondhinne saadakse hindepunktide liitmise teel. Võrdsete koondhinnetega taotluste puhul eelistatakse taotlust, mis on saanud rohkem hindepunkte § 7 lõike 1 punktis 1 nimetatud hindamiskriteeriumi eest. Kui taotlused on saanud § 7 lõike 1 punktis 1 nimetatud hindamiskriteeriumi eest võrdsed hindepunktid, eelistatakse varem esitatud taotlust.
(7) Lähtudes hindamistulemustest ja meetme rahastamiseks ettenähtud vahenditest, nimetatakse toetuse kasutamise kavas täidesaatva riigivõimu asutus, kes võib kava alusel toetust taotleda.
(8) Toetuse kasutamise kava kehtestatakse 40 tööpäeva jooksul taotluse esitamise tähtaja lõppemisest arvates. Toetuse kasutamise kava avalikustatakse Maaeluministeeriumi ja PRIA veebilehel kümne tööpäeva jooksul kava kehtestamisest arvates.
(1) Maaeluministeerium hindab toetuse kasutamise kavasse nimetamise taotlusi hindamisskaalal null kuni kaks hindepunkti järgmiste hindamiskriteeriumite alusel:
3) tegevuse põhjendatus, mille puhul hinnatakse, kas projekti eesmärgipüstitus on põhjendatud ja tegevuste ajakava on realistlik;
4) taotleja suutlikkus taotluses kavandatud tegevuse elluviimiseks, mille puhul hinnatakse, kas tegevus on seotud taotleja õigusaktides sätestatud ülesannetega.
(2) Lõike 1 punktis 1 nimetatud kriteeriumi hindamise korral antakse hindepunkte järgmiselt:
1) null punkti, kui tegevus ei aita kaasa ühegi Eesti merestrateegia meetmekavas nimetatud meetme elluviimisele;
2) üks punkt, kui tegevus aitab kaasa vähemalt ühe Eesti merestrateegia meetmekavas nimetatud meetme elluviimisele;
3) kaks punkti, kui tegevus aitab kaasa rohkem kui ühe Eesti merestrateegia meetmekavas nimetatud meetme elluviimisele.
(3) Lõike 1 punktis 2 nimetatud kriteeriumi hindamise korral antakse hindepunkte järgmiselt:
2) üks punkt, kui tegevuse elluviimise kulud on realistlikud ning on arusaadav, milliste arvutuste ja hinnangute alusel on eelarve koostatud, kuid eelarves sisalduvate kulude vajalikkus ja mõistlikkus ei ole selgelt põhjendatud;
(31) Lõike 1 punktis 3 nimetatud kriteeriumi hindamise korral antakse hindepunkte järgmiselt:
1) null punkti, kui tegevuse eesmärgipüstitus ei ole põhjendatud;
2) üks punkt, kui tegevuse eesmärgipüstitus on põhjendatud, kuid tegevuste ajakava ei ole realistlik;
3) kaks punkti, kui tegevuse eesmärgipüstitus on põhjendatud ja tegevuste ajakava on realistlik.
(32) Lõike 1 punktis 4 nimetatud kriteeriumi hindamise korral antakse hindepunkte järgmiselt:
1) null punkti, kui tegevus ei ole seotud taotleja õigusaktides sätestatud ülesannetega;
2) üks punkt, kui tegevus on seotud taotleja õigusaktides sätestatud ülesannetega.
(4) Taotlus vastab hindamiskriteeriumite miinimumnõuetele, kui see on iga hindamiskriteeriumi eest saanud vähemalt ühe hindepunkti.
§ 8. Toetuse taotlejale ja taotlusele esitatavad nõuded
(1) Toetust võib taotleda toetuse kasutamise kavas nimetatud täidesaatva riigivõimu asutus, kes vastab kalandusturu korraldamise seaduse § 27 lõikes 2 sätestatud nõuetele (edaspidi taotleja).
(2) Toetuse taotlemiseks esitab taotleja PRIA-le taotluse, milles sisalduvad haldusmenetluse seaduse § 14 lõike 3 punktides 1–4 nimetatud andmed. Toetuse taotlus peab vastama kalandusturu korraldamise seaduse § 27 lõikes 4 sätestatud nõuetele.
(3) Maaeluministeerium edastab PRIA-le andmed ja neid tõendavad dokumendid, mille taotleja esitas Maaeluministeeriumile § 6 lõikes 4 nimetatud taotluse menetlemiseks ning mis omavad tähendust ka toetuse taotluse menetlemisel.
§ 9. Toetuse taotluse menetlemise tingimused ja kord
(1) PRIA kontrollib toetuse taotluses esitatud andmete õigsust ning taotleja, taotluse ja toetatava tegevuse nõuetele vastavust, lähtudes kalandusturu korraldamise seaduse §-st 28 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 508/2014 artikli 10 lõikest 5.
§ 10. Toetuse taotluse rahuldamine ja rahuldamata jätmine
(1) PRIA teeb nõuetekohase toetuse taotluse rahuldamise otsuse kalandusturu korraldamise seaduse § 30 lõike 5 alusel.
(2) PRIA teeb toetuse taotluse rahuldamata jätmise otsuse kalandusturu korraldamise seaduse § 30 lõikes 9 sätestatud alustel.
(3) PRIA teeb toetuse taotluse rahuldamise või rahuldamata jätmise otsuse 35 tööpäeva jooksul taotluse saamisest arvates.
(4) PRIA teeb toetuse taotluse rahuldamise või rahuldamata jätmise otsuse taotlejale teatavaks kümne tööpäeva jooksul otsuse tegemisest arvates.
(1) Toetust makstakse üksnes nende abikõlblike kulude hüvitamiseks, mis on tehtud toetuse kasutamise kavas nimetatud tegevuste elluviimiseks ja toetuse kasutamise kavas asjakohase tegevuse rahastamiseks ettenähtud vahendite piires.
2) töö või teenuse üleandmist-vastuvõtmist tõendava dokumendi koopia, kui tegemist on tellitud töö või teenusega;
4) asjakohane töövõtuleping, käsundusleping, müügileping, rendi- või üürileping, kapitalirendileping;
5) hankedokumendid, kui need ei ole kättesaadavad riigihangete registrist.
(1) PRIA teeb toetuse maksmise või maksmisest keeldumise otsuse 40 tööpäeva jooksul § 11 lõigetes 4 ja 5 nimetatud nõuetekohaste dokumentide saamisest arvates.
(2) Toetuse saaja tagab toetatava tegevuse elluviimise käigus soetatud põhivara säilimise ja sihtotstarbelise kasutamise vähemalt viie aasta jooksul viimase toetusosa väljamaksmisest arvates.
3) toetatava tegevuse tulemuste lühikokkuvõte.
(5) Kui toetatav tegevus ei ole täielikult ellu viidud, esitab toetuse saaja iga üheksa kuu järel PRIA-le vahearuande, milles sisalduvad järgmised andmed:
1) ülevaade tehtud töödest;
2) kavandatavad tegevused.
(6) Lõikes 5 nimetatud vahearuanne esitatakse esimest korda pärast üheksa kuu möödumist § 10 lõikes 1 nimetatud taotluse rahuldamise otsuse saamisest arvates.
§ 15. Määruse muutmine


Keelefirmade tegevuslubade taotlemine | Keeleinspektsioon
Avaleht Eesmärgid, tegevused Keelefirmade tegevuslubade taotlemine
KeeleS § 282 kohaselt antakse tegevusluba, kui taotlejal on KeeleS § 29 sätestatud nõuetele vastavad täienduskoolituse õppekavad, mis on väljundipõhised ja vastavad täienduskoolituse standardile, ning õppe eesmärkide ja õpiväljundite saavutamiseks vajalik arv nõutava pädevusega õpetajaid ning õppekeskkond, sealhulgas õppevahendid ja muud tingimused.
Tegevusloa taotlus esitatakse Haridus- ja Teadusministeeriumile Eesti Hariduse Infosüsteemi (www.ehis.ee) kaudu. Erasektori esindajad (nt aktsiaselts, osaühing, täisühing ja ka FIE) esitavad taotluse haridusportaali www.edu.ee kaudu. Kui vajate taotluse esitamisel tehnilist nõustamist, pöörduge Eesti hariduse infosüsteemi klienditoe poole (ehis.tugi [at] hm.ee, 765 5050). Ministeerium vaatab tegevusloa taotluse läbi kolme kuu jooksul tegevusloa taotlemiseks vajalike andmete ja dokumentide esitamise päevast arvates.
Tegevusluba tuleb taotleda vaid juhul, kui täienduskoolituse eesmärk on KeeleS alusel nõutavaks eesti keele tasemeeksamiks (tasemed A2, B1, B2 ja C1) ettevalmistamine. Varem välja antud tegevusload kehtisid kuni 01.07.2016.
Muudel juhtudel ei ole vaja tegevusluba taotleda. Erialase keele- või grammatikakursuse vms kursuse korraldamiseks tuleb esitada Haridus- ja Teadusministeeriumile majandustegevuse teade. Siiski tuleb silmas pidada, et alates 1. juulist 2016 ei teki ilma tegevusloata koolitusasutuses eesti keele täienduskoolituse läbinud inimesel õigust tasemeeksami eduka sooritamise korral saada keeleõppe eest tasutud õppemaksu hüvitist (KeeleS § 28 lg 3).
Keeleoskuse tasemete kirjeldamisel soovitame lähtuda Euroopa keeleõppe raamdokumendist („Euroopa keeleõppe raamdokument: õppimine, õpetamine ja hindamine“, HTM, 2007) ja SA Innove kodulehel www.innove.ee esitatud eksaminõuete kirjeldusest.
1. Õppekava nimetus. Täienduskoolituse standardi § 2 lg 3 kohaselt peab õppekava nimetus võimalikult täpselt väljendama täienduskoolituse sisu ega tohi olla eksitav. Sobib näiteks „A2-taseme eesti keele eksamiks ettevalmistav kursus“ vms.
2. Õppekavarühm. Täienduskoolituse standardi lisas on esitatud täienduskoolituse õppekavarühmade loetelu. Selle kohaselt on keeleõppe õppekavarühm „Keeleõpe“.
3. Õpiväljundid on koolituse tulemusel omandatud teadmised ja oskused. Täienduskoolituse standardi § 2 lg 2 kohaselt on õpiväljundid õppekava koostamise alus. Õpiväljundid peavad vastama õppe eesmärgile ning olema omandatavad piiritletud aja jooksul. Õpiväljundid on õppekava kõige olulisem komponent. Nende põhjal valitakse õppemeetodid ja otsustatakse õppe ülesehitus, õppe sisu ja hindamine. Täienduskoolituse õpiväljundid sõnastatakse nii, et nende alusel on võimalik hinnata õppekava läbinu teadmisi ja oskusi vastava keeleoskustaseme kirjeldusest lähtuvalt. Soovitame tutvuda Haridus- ja Teadusministeeriumi veebilehel avaldatud väljundipõhise õppekava (PDF) koostamise juhendiga.
4. Õpingute alustamise tingimused. Õpingute alustamise tingimused sõnastatakse konkreetselt. Näiteks kui B2-taseme kursustel osalemise eeldus on B1-tasemel keeleoskus, kirjeldatakse, kuidas sellele tasemele vastavust kontrollitakse (nt Innoves sooritatud B1- või algtaseme eksami tunnistus, koolitusfirmasisene test, vestlus vms).
5. Õppe kogumaht, sealhulgas auditoorse, praktilise ja iseseisva töö osakaal. Soovitame kursuse kavandamisel lähtuda raamatus „Iseseisev keelekasutaja“ (REKK, 2008, lk 169) esitatud mitmesuguste uuringute põhjal tehtud järeldusest, et A1-tasemelt B1-tasemele jõudmiseks kulub 400 tundi (300 auditoorset ja 100 iseseisvat tundi – seega A2-tasemele jõudmiseks tuleb kavandada ligikaudu 200 ja B1-tasemele jõudmiseks 200 tundi), ent B1-tasemelt B2-tasemele jõudmiseks on vaja 450–500 tundi (250 auditoorset ja 200–250 iseseisvat tundi). Iseseisva töö maht suureneb madalamatelt tasemetelt ülespoole liikudes märgatavalt.
6. Õppe sisu. Õppe sisus tuleb loetleda kursuse jooksul läbitavad teemad (teemavaldkonnad) ja omandatavad keeleteadmised, samuti metoodika ning iseseisva töö sisu. Täienduskoolitus peab lähtuma kommunikatiivse keeleõppe põhimõtetest ning arendama kõiki osaoskusi ja keelefunktsioone. Soovitame tutvuda järgmiste tasemekirjelduste käsiraamatutega:
8. Õppematerjalide loend. Lisaks kinnitusele, et koolitusfirmal on olemas vajalikud õppevahendid, palume loetleda, milliseid õpikuid, sõnastikke, käsiraamatuid, testikogumikke, veebimaterjale, juhendeid jms kasutatakse. Kui pärast õppekava kinnitamist ilmneb, et koolitusfirma soovib kasutada muud õpikut, siis tuleb sellest teavitada Keeleinspektsiooni meili teel.
Keeleinspektsioon saadab hinnangu koolitusfirma meiliaadressile. Kui Keeleinspektsioonil on õppekava kohta ettepanekuid, siis antakse puuduste kõrvaldamiseks tähtaeg. Kooskõlas keeleseaduse § 283 lg 6 sättega peatub puuduste kõrvaldamiseks antud ajaks keeleseaduse § 283 nimetatud tähtaja kulgemine. Parandatud õppekava tuleb saata e-kirjaga Keeleinspektsioonile, seda ei ole vaja esitada EHISe kaudu. Õppekava peab olema keeleliselt korrektne ja toimetatud.
Kui Keeleinspektsiooni hinnangul vastab taotluses esitatud õppekava nõuetele, siis edastatakse viimane õppekava versioon koos vajalike dokumentidega Haridus- ja Teadusministeeriumile. Pärast komisjoni otsust edastatakse kantsleri käskkiri tegevusloa väljastamise kohta koolitusfirmale EHISes esitatud e-posti aadressile. Paberkandjal tegevusluba ei väljastata.
Täienduskoolitusel osalejal on õigus tutvuda õppekava ja muude õppimisega seotud dokumentidega (TäKS § 12), selleks on täienduskoolitusasutuse pidaja kohustatud pidama veebilehte (TäKS § 5). Õppetöö peab toimuma kinnitatud õppekava alusel. Kui koolitaja soovib õppekava oluliselt muuta, tuleb uuele õppekavale esitada EHISe kaudu uus taotlus.
Kui koolitusfirma soovib tööle võtta uue õpetaja, siis tuleb õpetaja kvalifikatsiooni ja töökogemust tõendavate dokumentidega taotlus saata kas Haridus- ja Teadusministeeriumile või Keeleinspektsioonile. Keeleinspektsioon peab täiskasvanute koolitajate registrit, kust saavad teavet Eesti Töötukassa, Integratsiooni Sihtasutus jt asjaomased asutused.
Keeleinspektsiooni heakskiidu saanud firmade nimekiri asub siin.
https://www.hm.ee/et/tegevused/valishindamine/koolitus-voi-tegevusluba
https://www.hm.ee/sites/default/files/eesti_keele_tasemeeksamiks_ettevalmistamisele_suunatud_koolitus.pdf (PDF) (
Lisainfo Haridus- ja Teadusministeeriumi välishindamisosakonna peaeksperdilt Evelyn Saulilt (evelyn.saul [at] hm.ee; 735 0117) või Keeleinspektsiooni järelevalvejuhilt Merle Loodus-Adamsonilt (Merle.Adamson [at] keeleinspektsioon.ee, 6271780).