text:
3-4-1-12-10 Riigikohus 07.06.2011
RaKS § 57 lg 6
PSJKS § 3 lg 3
Seadusandjal on sotsiaalsete õiguste tagamisel avar diskretsiooniõigus ja kohtud ei tohi seadusandja asemel asuda langetama sotsiaalpoliitilisi otsuseid. Samuti sõltub sotsiaalsete põhiõiguste täpsem maht riigi majanduslikust olukorrast. Samas ei tohi riigi sotsiaalpoliitilistest kaalutlustest lähtuvad valikud kaasa tuua, et piiratud ravikindlustuse vahendeid jagatakse võrdsuspõhiõigust rikkudes. Isiku tahtest sõltumatu tunnuse – vanuse – alusel toimuvale ebavõrdsele kohtlemisele tuleb leida õigustuseks kaalukad põhjendused. Vähemalt 65-aastaste isikute pealt haigushüvitise maksmiseks kuluva ravikindlustuse raha kokkuhoidu ei õigusta eakate keskmiselt halvem tervis ega vanaduspensioni saamine. Vanusepiir kui formaalne kriteerium ja riikliku vanaduspensioni saamine ei saa olla piisavad põhjused, jätmaks vähemalt 65-aastaseid isikuid ilma hüvedest, mida alla 65-aastased isikud saavad. Seetõttu ei ole RaKS § 57 lõikes 6 sätestatud vähemalt 65-aastaste isikute ebavõrdne kohtlemine haigushüvitise maksmise kestusel ühes kalendriaastas võrreldes alla 65-aastaste isikutega (RaKS § 57 lõige 5) ravikindlustuse vahendite säästmise eesmärgil mõõdukas abinõu. (p 58) Samuti ei ole mõõdukas seada vähemalt 65-aastastele isikutele ühe haiguse või vigastuse korral haigushüvitise maksimaalse järjest maksmise piiriks 60 päeva (RaKS § 57 lõige 6 osas, milles vähemalt 65-aastasel kindlustatud isikul on haiguse või vigastuse korral õigus saada haigushüvitist ühe haiguse korral kuni 60 järjestikust kalendripäeva). (p 64)
Üldkogu arvates ei ole mõistlikku põhjust kontrollida PS § 12 lõike 1 võrdsuspõhiõiguse riive proportsionaalsust teisiti kui vabadusõiguste riive proportsionaalsust. Nii meelevaldsuse ehk asjakohase ja mõistliku põhjuse kui ka proportsionaalsuse ehk legitiimse eesmärgi saavutamiseks sobivuse, vajalikkuse ja mõõdukuse kontrolli tulemus on põhiseaduslikkuse mõttes sama. (p 35)
Riigikohus on PS § 12 lõike 1 esimesele ja teisele lausele andnud erineva sisu. Praktika analüüsimise järel leidis üldkogu, et vahetegu PS § 12 lõike 1 esimese ja teise lause diskrimineerimisaluste ning riive legitiimsete eesmärkide vahel ei ole põhjendatud. PS § 12 lõikes 1 sisaldub võrdsuspõhiõigus, mis on ühtne kõikide ebavõrdse kohtlemise aluste suhtes (vrd PS §-dega 26, 31 ja 34). See tagab tervikliku lähenemise võrdsuspõhiõigusele. PS § 12 lõike 1 võrdsuspõhiõigus on piiratav igal põhiseadusega kooskõlas oleval põhjusel. Tegu on lihtsa seadusereservatsiooniga põhiõigusega. (p 31) PS § 12 lõikes 1 sisalduva võrdsuspõhiõiguse diskrimineerimiskeeldude loetelu on lahtine ja seepärast näitlik. (p 32)
Riigikohtu praktika on olnud erinev ka võrdsuspõhiõiguse rikkumise tuvastamise kontrolliskeemi valikul. Enamasti on leitud, et PS § 12 lõike 1 esimesest lausest tuleneva võrdsuspõhiõiguse rikkumise tuvastamiseks tuleb näidata, et ebavõrdne kohtlemine on meelevaldne ehk selleks puudub mõistlik ja asjakohane põhjus. Samas on PS § 12 lõike 1 esimese lause riive osas tehtud ka proportsionaalsuse kontrolli. (p 34) Üldkogu arvates ei ole mõistlikku põhjust kontrollida PS § 12 lõike 1 võrdsuspõhiõiguse riive proportsionaalsust teisiti kui vabadusõiguste riive proportsionaalsust. Nii meelevaldsuse ehk asjakohase ja mõistliku põhjuse kui ka proportsionaalsuse ehk legitiimse eesmärgi saavutamiseks sobivuse, vajalikkuse ja mõõdukuse kontrolli tulemus on põhiseaduslikkuse mõttes sama. (p 35)
3-3-1-26-08 Riigikohus 13.11.2008
TTOS § 22 lg 1
RaKS § 54 lg 1 p 6
Haldusakti õigusvastasuse tuvastamine ei kõrvalda haldusakti kehtivust. HMS § 61 lg 2 kohaselt kehtib haldusakt kuni kehtetuks tunnistamiseni, kehtivusaja lõppemiseni, haldusaktiga antud õiguse lõpliku realiseerimiseni või kohustuse täitmiseni. Kohtuotsusega haldusakti õigusvastaseks tunnistamine ei too iseenesest kaasa haldusakti tühistamist. Seega võib haldusakti kehtivus ära langeda vaid mõne eeltoodud tingimuse esinemisel.
Õnnetusjuhtumi kohta koostatud akt on käsitatav HMS § 52 lg 1 p 2 mõttes eelhaldusaktina, millega tehakse õiguslikult siduvalt kindlaks asja lõplikul lahendamisel tähtsust omavad asjaolud ning määratakse osaliselt kindlaks lõpliku haldusakti sisu. Kuigi sellisest eelotsustusest ei teki koheselt mingisuguseid õigusi ega kohustusi, ei või haigekassa kui haldusorgan lõpliku otsuse tegemisel eelhaldusaktis tuvastatud asjaoludest mööda minna. Tööandja poolt uurimismenetluse tulemuste alusel koostatud akt, milles fikseeritakse tööõnnetuse toimumine, toob iseseisvalt kaasa õiguslikke tagajärgi. Eelhaldusakt on halduskohtus iseseisvalt vaidlustatav. Seetõttu ei oma tähtsust asjaolu, kas on vaidlustatud Eesti Haigekassa tegevust ravikindlustushüvitise määramisel ja maksmisel.
Selles ulatuses, milles esimese astme halduskohtu lahend on vaidlustatud, kontrollib ringkonnakohus otsuse seaduslikkust kõigist asja lahendamisel olulistest materiaalõiguslikest, protsessuaalsetest ja tõendamisse puutuvatest aspektidest lähtudes (vt Riigikohtu 11.03.2004 otsuse asjas nr 3-3-1-8-04 p 24 ja 16.10.2002 otsuse asjas nr 3-3-1-41-02 p 15). Seetõttu on ringkonnakohus õigustatud käsitlema ka põhjendatud huvi kui asja lahendamise protsessuaalset külge, selgitamaks välja, kas esitatud kaebus viib sihile või mitte.
Üksnes kaebajal on õigus valida, milline õiguskaitsevahend on tema rikutud õiguste kaitseks kõige tõhusam ja otstarbekam. Kohus võib kohtumenetluse käigus vaid selgitada kaebajale tühistamiskaebuse asemel tuvastamiskaebuse esitamise võimalust ning kui kaebaja kohtu pakutud võimalust kasutada ei soovi, siis kohus ise tühistamiskaebuselt tuvastamiskaebusele üle minna ei tohi (vt Riigikohtu 03.04.2007 otsust asjas nr 3-3-1-6-05). HKMS § 19 lg-te 8 ja 9 senise tõlgendamise praktika rakendatav ka tuvastamiskaebuselt tühistamiskaebusele ülemineku osas, sest ka kaebuse liigi muutmisel tuvastamiskaebusest tühistamiskaebuseks võivad kaasneda kaebajale negatiivsed tagajärjed, nt lühem kaebetähtaeg. Seetõttu on ka tuvastamiskaebuselt tühistamiskaebusele üleminekuks samuti vajalik kaebaja (ja teiste menetlusosaliste) nõusolek, mis tagab menetlusosalistele võimaluse ette näha kohtu võimalikku käitumist. Kui kaebuse esitaja palub kohtul kaebust muuta, kuid teised menetlusosalised selleks nõusolekut ei anna, võib kohus HKMS § 19 lg 8 alusel kaebust muuta, kui kohus peab kaebuse muutmist siiski otstarbekaks. Kohus peab kaebuse liigi muutmise otstarbekust sellisel juhul ka põhjendama.
Õnnetusjuhtumi kohta akti koostamine ei ole vaid menetlustoiming, millega tehakse kindlaks faktilised asjaolud ning millele tuginedes koostatakse hiljem õiguslikke tagajärgi kaasa toov otsus. Õnnetusjuhtumi kohta koostatud aktis annab tööandja hinnangu õnnetusjuhtumile ning esitab tööõnnetuse toimumise osas lõppjärelduse. Haigekassale ei ole ravikindlustuse seaduse ega Hüvitise määramise korraga antud pädevust tööõnnetuse toimumise või mittetoimumise fakti ümber hinnata. Õnnetusjuhtumi kohta koostatud akti või tööõnnetuse raportiga otsustatakse üldiselt lõplikult, kas õnnetusjuhtum oli käsitatav tööõnnetusena või mitte. Seetõttu mõjutab isiku õigusi otseselt see, kuidas õnnetust käsitatakse.
Eesti Haigekassale saadetud teatis tööõnnetuse toimumisest ning samuti annulleerimise teatis ei ole haldusakt. Tööandja edastatud teatised on teabetoimingud, mis ei too iseseisvalt kaasa õiguslikke tagajärgi. Teatis iseseisvalt ei saa rikkuda isiku õigusi.
hüvitis kaitseväelase hukkumise ja töövõimetuse korral
KVTS § 164 lg-ga 9 ei ole kehtestatud töötervishoiu ja tööohutuse seaduse regulatsioonist erinevat korda. KVTS § 164 tervikuna reguleerib eelkõige kaitseväelase hukkumise ja töövõimetuse korral teenistusülesannete täitmise tõttu makstava toetuse taotlemise aluseid. KVTS § 164 lg 9 sõnastus on mõnevõrra eksitav, viidates olukordadele, mida ei loeta teenistusülesannete täitmiseks kogu kaitseväeteenistuse seaduse mõistes. Viidatud sätte eesmärgiks on KVTS § 164 lg 1 regulatsiooni täpsustamine. Tööandja huvides tegutsemise määratlemisel ei saa kitsalt lähtuda teenistusülesannete täitmise faktist. Õnnetusjuhtumi kohta koostatud akti andmise hetkel kehtinud TTOS § 22 lg 1 sõnastusest nähtub, et tööõnnetuseks saab kvalifitseerida ka muul tööandja huvides tegutsemise ajal toimunud õnnetusjuhtumit. Tegemist on erialusega ning see ei pruugi olla otseselt seotud teenistusülesannete täitmise faktiga. Koosmõjus KVTS § 164 lg-s 9 määratletud tingimustega tuleb tööõnnetuse uurimisel hinnata, kas on täidetud TTOS § 22 lg-s 1 toodud tööõnnetuse legaaldefinitsiooni tingimused.
3-4-1-7-04 Riigikohus 31.05.2004
PSJKS § 14 lg 1
Säte, mille põhiseadusepärasust Riigikohus kontrollib, peab olema kohtuasja lahendamisel asjassepuutuv. Asjassepuutuv on selline seadus, mis on kohtuasja lahendamisel otsustava tähtsusega (vt Riigikohtu üldkogu 22. detsembri 2000. a otsus asjas nr 3-4-1-10-00 - RT III 2001, 1, 1, p 10). Seadus on otsustava tähtsusega siis, kui kohus peaks asja lahendades seaduse Põhiseadusele mittevastavuse korral otsustama teisiti kui seaduse Põhiseadusele vastavuse korral (vt Riigikohtu üldkogu 28. oktoobri 2002. a otsus asjas nr 3-4-1-5-02 - (RT III 2002, 28, 308, p 15). (p 17) Ravikindlustuse seaduse (edaspidi RKS) § 89 lg 4 alusel loeti kuni 2003. aasta 1. jaanuarini kindlustatud isikuga võrdsustatud isikuks ka kindlustatu ülalpeetav abikaasa, olenemata sellest, kas tal oli pensionieani 5 või rohkem aastat. Seega sätestas RKS § 89 lg 4 ülalpeetavatele abikaasadele kindlustuskaitse lõppemise osas üleminekuperioodi. (p 19) RKS § 89 lg 4 põhiseadusevastaseks tunnistamine tähendaks, et kaebaja ravikindlustus lõppeks mitte 1. jaanuaril 2003, vaid 1. oktoobril 2002. See halvendaks kaebaja olukorda. Ravikindlustuse seaduse § 89 lg 4 vastuolu korral Põhiseadusega ei peaks kohus asja lahendades otsustama teisiti kui RKS § 89 lg 4 Põhiseadusele vastavuse korral. Seega ei ole RKS § 89 lg 4 käesoleva asja lahendamisel asjassepuutuv säte ning selle Põhiseadusele vastavust ei saa käesolevas menetluses kontrollida. (p 21)
Põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seaduse § 14 lg 1 järgi ei ole Riigikohus oma otsustustes seotud kohtuotsuse põhistusega. See tähendab eeskätt, et Riigikohus pole seotud argumentidega, mida kasutas kohtuasja lahendanud kohus põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse alustamisel. Põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seaduse § 14 lg-st 1 ei tulene, et Riigikohus pole üldse seotud põhiseaduslikkuse kontrollimise taotlusega ja võib ise kujundada põhiseaduslikkuse järelevalveks täiesti uue menetluseseme. Põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seaduse § 1 p-st 1 tuleneb üheselt, et Riigikohus on õigustloovate aktide põhiseaduslikkuse kontrollimisel seotud taotlusega. Riigikohus on oma senises praktikas laiendatud põhiseaduslikkuse kontrolli ka nendele sätetele, mida taotluses ei ole nimetatud. Selliselt toimis Riigikohus näiteks kohtuasjas nr 3-4-1-6-01 (RT III 2001, 15, 154), aga ka kohtuasjas nr 3-4-1-10-02 (RT III 2003, 2, 16). Kuid sellist sätete lahutamatust seotusest tingitud menetluseseme laiendamist ei saa võrdsustada olukorraga, mil Riigikohus tunnistaks sätte, mille põhiseaduslikkuse kontrolli on taotletud, küll Põhiseadusega kooskõlas olevaks, kuid asuks siis ise otsima põhiseadusevastast sätet. (p 23)
PS § 28 lg 1 sätestab, et igaühel on õigus tervise kaitsele. Põhiseadus ei garanteeri igaühe õigust igasugusele tasuta arstiabile ega sätesta, millistele konkreetsetele kriteeriumidele peab vastama tervisekindlustussüsteem. Tervisekindlustussüsteemi kujundamisel on seadusandjal avar diskretsiooniõigus ja kohtud ei tohi seadusandja asemel asuda langetama sotsiaalpoliitilisi otsuseid. Sellest aga ei järeldu, et riigi poolt loodud tervisekindlustuse süsteem ei saa üldse olla vastuolus Põhiseadusega. PS § 28 lg-s 1 on otsesõnu väljendatud põhiõiguse adressaadi subjektiivne õigus ja PS § 15 lg 1 kohaselt peab olema tagatud selle kohtulik kaitse.
Solidaarne tervisekindlustus tähendab seda, et kindlustusega peavad olema kaetud isikud, kes ei ole ise võimelised kindlustusmakseid maksma. Ebamõistlik oleks aga arvata, et see isikute ring piirdub vaid pensioni- ja alaealistega. Siia hulka on loogiline arvata ka isikud, kes enda tahtest sõltumata ei leia jõukohast tööd ja kes pole põhjendamatult keeldunud pakutavast tööst.
Põhiõiguste kujundamisel ei tohi jätta kaitse alt välja vastavate põhiõiguste tuuma ega piiritleda nende õiguste kasutamise tingimusi ebamõistlike kriteeriumidega. Tervishoiuteenuste korraldamise seaduse (TTKS) § 6 lg 1 ja § 16 lg 2 sätestavad, et igal Eesti Vabariigi territooriumil viibival inimesel on õigus saada vältimatut abi ja kiirabiteenust. Ravikindlustusega hõlmamata isikule on tasuta tervishoiuteenuse osutamine tagatud vaid juhtudel, mil isikut ähvardab surm või püsiva tervisekahjustuse tekkimine. Võib kahelda, kas säärane põhiseadusliku tervisekaitseõiguse kujundamine on mõistlik ja tagab tervisekaitsepõhiõiguse tuuma kaitse isikute puhul, kes ei leia jõukohast tööd enda tahtest sõltumata. Iseäranis kaheldav on sellise piirangu mõistlikkus isiku puhul, kes ei leia tööd tulenevalt rahapuuduse tõttu ravimata haigusest, mille ravikulud ei oleks riigi jaoks ebamõistlikult suured.
Põhiseaduse, ÜRO Majanduslike, sotsiaalsete ja kultuurialaste õiguste pakti ja Euroopa Sotsiaalharta sätetest ilmneb, et enda tahtest sõltumatult tööd mitteleidvale ja puudust kannatavale isikule peab olema tagatud teatud määral raviteenuste kättesaadavus ja raviks vajalike hüvitiste maksmine. Tööd mitteleidva isiku ravikindlustus ei pea olema tagatud samal määral kui isikutel, kelle eest makstakse sotsiaalmaksu, kuid vahe ei või olla ebaproportsionaalselt suur.
Euroopa Sotsiaalharta ei välista ravikindlustuse vahendite õiglasema jaotamise nimel teatud isikute kindlustatuse lõpetamist. Samas ei tohi tagajärjed, mida kindlustuse lõpetamine isikule tekitab, olla ebaproportsionaalselt rasked võrreldes kasuga, mida saavad ravikindlustuse vahendite ümberjagamise tulemusena võitvad isikud. Ravikindlustusega hõlmatud isikute hulga vähendamine, tuginedes vaid riigi piiratud rahalistele võimalustele, peab olema põhjendatud kas rahaliste vahendite vähenemisega või vajadusega kasutada olemasolevat raha mõnel kaalukamal otstarbel.

matches:
Riigikohus
§ 57
§ 3
§ 57
§ 57
§ 57
§ 12
Riigikohus
§ 12
§ 12
§ 12
§ 12
§ 12
§ 12
§ 12
§ 12
Riigikohus
§ 22
§ 54
§ 61
§ 52
Kohus
kohus
§ 19
kohus
§ 19
kohus
Kohus
§ 164
§ 164
§ 164
§ 164
§ 22
§ 164
§ 22
Riigikohus
§ 14
Riigikohus
kohus
§ 89
§ 89
§ 89
§ 89
kohus
§ 89
§ 89
§ 14
Riigikohus
Riigikohus
kohus
§ 14
Riigikohus
§ 1
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
§ 28
§ 28
§ 15
§ 6
§ 16


Toiduga kokku puutuda lubatud materjalide ja esemete kohta esitatavad nõuded, nende gruppide kohta esitatavad erinõuded ning nimetatud materjalide ja esemete ohutuse katsetamise meetodid – Riigi Teataja
Toiduga kokku puutuda lubatud materjalide ja esemete kohta esitatavad nõuded, nende gruppide kohta esitatavad erinõuded ning nimetatud materjalide ja esemete ohutuse katsetamise meetodid
Toiduga kokku puutuda lubatud materjalide ja esemete kohta esitatavad nõuded, nende gruppide kohta esitatavad erinõuded ning nimetatud materjalide ja esemete ohutuse katsetamise meetodid - sisukord
§ 2 Toiduga kokku puutuda lubatud materjalide ja esemete kohta esitatavad nõuded
§ 3 Keraamilise eseme kohta esitatavad erinõuded ja keraamilise eseme ohutuse katsetamise meetod
§ 4 Keraamilise eseme nõuetele vastavust tõendavad dokumendid
§ 5 Regenereeritud tsellulooskile kohta esitatavad erinõuded
§ 6 Tsellulooskile vastavusdeklaratsioon
§ 7 Plastmaterjali ja -eseme ohutuse katsetamise meetod
RT I, 07.11.2014, 2
Toiduga kokku puutuda lubatud materjalide ja esemete kohta esitatavad nõuded, nende gruppide kohta esitatavad erinõuded ning nimetatud materjalide ja esemete ohutuse katsetamise meetodid1
Vastu võetud 03.11.2014 nr 93
Määrus kehtestatakse toiduseaduse § 31 lõike 2 alusel.
Määruses kehtestatakse toiduga kokku puutuda lubatud materjalide ja esemete kohta esitatavad nõuded, toiduga kokku puutuda lubatud keraamilise eseme kohta esitatavad erinõuded ja nimetatud eseme ohutuse katsetamise meetod, toiduga kokku puutuda lubatud plastmaterjali ja -eseme ohutuse katsetamise meetod ning toiduga kokku puutuda lubatud regenereeritud tsellulooskile kohta esitatavad erinõuded.
§ 2. Toiduga kokku puutuda lubatud materjalide ja esemete kohta esitatavad nõuded
Toiduga kokku puutuda lubatud materjalide ja esemete suhtes kohaldatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1935/2004 toiduga kokkupuutumiseks ettenähtud materjalide ja esemete kohta, millega tunnistatakse kehtetuks direktiivid 80/590/EMÜ ja 89/109/EMÜ, (ELT L 338, 13.11.2004, lk 4–17) ja muude asjakohaste õigusaktide sätteid.
§ 3. Keraamilise eseme kohta esitatavad erinõuded ja keraamilise eseme ohutuse katsetamise meetod
(1) Keraamiline ese on ese, mis on vormitud kõrge savi- või silikaadisisaldusega anorgaaniliste ainete segust, millele võib olla lisatud vähesel hulgal orgaanilisi aineid, ning mis on vormi säilitamiseks põletatud. Keraamiline ese võib olla kaetud glasuuriga, maalitud glasuuripealse värviga või olla muul moel kaunistatud.
(2) Paragrahvide 3 ja 4 nõudeid kohaldatakse toiduga kokkupuutumiseks ette nähtud või toiduga juba kokkupuutuva ja selleks otstarbeks ettenähtud keraamilise eseme suhtes.
(3) Keraamilisest esemest tohib pliid ja kaadmiumi migreeruda järgmistes kogustes:
1) esemest, mida ei saa täita vedelikuga või mille sügavus madalaimast punktist ülaserva läbiva horisontaalse tasapinnani on kuni 25 mm – pliid kuni 0,8 mg/dm2 ja kaadmiumi kuni 0,07 mg/dm2;
2) keedu- ja küpsetusnõust ning pakendamiseks ja säilitamiseks ettenähtud üle 3-liitrise mahuga esemest – pliid kuni 1,5 mg/l ja kaadmiumi kuni 0,1 mg/l;
3) punktides 1 ja 2 nimetamata täidetavast esemest – pliid kuni 4,0 mg/l ja kaadmiumi kuni 0,3 mg/l.
(4) Keraamiline ese on nõuetekohane ka juhul, kui sellest migreeruv plii- või kaadmiumikogus ületab lubatud piirnormi kuni 50%, kuid kolme muu sama kuju, mõõtmete, glasuuri ja kaunistusega keraamilise eseme katsetamisel saadud keskmine plii- või kaadmiumikogus on lubatud piirides.
(5) Kui keraamiline ese koosneb kaanest ja anumast, katsetatakse anuma ja kaane sisepinda ühesugustes tingimustes eraldi. Migreerunud aine kogused liidetakse ja väljendatakse anuma pindala- või mahuühiku kohta.
(6) Keraamilisest esemest toitu migreeruvat plii- ja kaadmiumikogust määratakse lisas 1 sätestatud keraamilise eseme ohutuse katsetamise meetodi kohaselt.
§ 4. Keraamilise eseme nõuetele vastavust tõendavad dokumendid
(1) Keraamiline ese on turustamisetapis, kaasa arvatud jaekaubandus, varustatud vastavusdeklaratsiooniga, mille väljastab valmistaja või Euroopa Liidu liikmesriigis asutatud müüja ning mis sisaldab järgmist teavet:
1) keraamilise eseme valmistaja ja selle Euroopa Liidu tolliterritooriumile importija nimi ja aadress;
2) eset identifitseerivad andmed;
3) vastavusdeklaratsiooni väljaandmise kuupäev;
4) kinnitus, et keraamiline ese vastab selles määruses sätestatud nõuetele ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EÜ) nr 1935/2004 sätestatud nõuetele.
(2) Lõikes 1 sätestatud nõuet ei kohaldata keraamilise eseme suhtes, mis on kokkupuutes toiduga.
(3) Vastavusdeklaratsioon võimaldab kergesti identifitseerida eset, mille kohta see on välja antud, ning seda uuendatakse juhul, kui olulised muutused valmistamises toovad kaasa muutusi plii ja kaadmiumi migratsioonis.
(4) Veterinaar- ja Toiduameti nõudmise korral esitab lõike 1 punktis 1 nimetatud valmistaja või importija dokumendid, mis tõendavad keraamilise eseme vastavust § 3 lõikes 3 sätestatud plii ja kaadmiumi migratsiooni piirmääradele. Nimetatud dokumendid sisaldavad andmeid analüüsitulemuste ja katsetingimuste kohta ning katse teinud labori nime ja aadressi.
§ 5. Regenereeritud tsellulooskile kohta esitatavad erinõuded
(1) Regenereeritud tsellulooskile, sealhulgas tsellofaan, (edaspidi tsellulooskile) on õhuke lehtmaterjal, mis valmistatakse korduvkasutuseta puidust või puuvillast toodetud puhastatud tselluloosist ning millele lisatakse asjaomaseid aineid vajalike tehniliste omaduste saamiseks. Tsellulooskile võib olla kaetud kas ühelt või mõlemalt poolt.
(2) Paragrahvide 5 ja 6 nõudeid kohaldatakse tsellulooskile suhtes, mis on ette nähtud toiduga kokkupuutumiseks või puutub toiduga kokku oma kasutusotstarbest lähtuvalt ja mis moodustab sellisena valmismaterjali või -eseme või osa muud materjali sisaldavast valmismaterjalist või -esemest. Paragrahvide 5 ja 6 nõudeid ei kohaldata tsellulooskestade suhtes.
(3) Lõikes 2 nimetatud tsellulooskile tüübid on järgmised:
1) kattekihita tsellulooskile;
2) kattekihiga tsellulooskile, mille kattekiht on saadud tselluloosist;
3) kattekihiga tsellulooskile, mille kattekiht koosneb plastist.
(4) Tsellulooskile valmistamisel kasutatakse aineid ja ainerühmi järgmiselt:
1) lõike 3 punktides 1 ja 2 nimetatud tsellulooskile valmistamisel võib kasutada lisas 2 loetletud aineid ja ainerühmi, arvestades lisas 2 toodud piirangutega;
2) lõike 3 punktis 3 nimetatud tsellulooskile valmistamisel võib enne kattekihi lisamist kasutada lisas 2 loetletud aineid ja ainerühmi, arvestades lisas 2 toodud piirangutega;
3) lõike 3 punktis 3 nimetatud tsellulooskile kattekihi valmistamisel võib kasutada komisjoni määruse (EL) nr 10/2011 toiduga kokkupuutumiseks ettenähtud plastikmaterjalide ja -esemete kohta (ELT L 12, 15.1.2011, lk 1–89) lisas 1 loetletud aineid ja ainerühmi, arvestades nimetatud lisas toodud piirangutega.
(5) Tsellulooskile valmistamisel kasutatavad ained on puhtuskriteeriumide poolest hea tehnilise kvaliteediga.
(6) Lõike 3 punktis 3 nimetatud tsellulooskile vastab komisjoni määruse (EL) nr 10/2011 artiklites 12, 17 ja 18 sätestatud nõuetele.
(7) Lisaks lisas 2 loetletud ainetele ja ainerühmadele võib lõike 3 punktides 1 ja 2 nimetatud tsellulooskile koostises esineda ka värv- või kleepaineid, kuid nende ainete jääke ei tohi olla toidus valideeritud analüüsimeetodiga avastataval määral.
(8) Tsellulooskile toiduga kokkupuutuv pind on ilma trükivärvita.
(9) Kui nähakse ette kasutuse eritingimused, märgistatakse tsellulooskile asjakohaselt.
§ 6. Tsellulooskile vastavusdeklaratsioon
(1) Tsellulooskile on turustamisetapis, välja arvatud jaekaubandus, varustatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1935/2004 artikli 16 lõikes 1 sätestatud nõuete kohase vastavusdeklaratsiooniga.
(2) Lõikes 1 sätestatud nõuet ei kohaldata tsellulooskile suhtes, mis on kokkupuutes toiduga või mille väliskuju järgi saab üheselt otsustada, et see on ette nähtud toiduga kokkupuutumiseks.
§ 7. Plastmaterjali ja -eseme ohutuse katsetamise meetod
Komisjoni määruse (EL) nr 10/2011 artikli 2 lõikes 1 nimetatud plastmaterjalist ja -esemest migreeruvat ainekogust määratakse lisas 3 sätestatud plastmaterjali ja -eseme ohutuse katsetamise meetodi kohaselt.
Komisjoni määruse (EL) nr 10/2011 artiklis 16 nimetatud dokumendid plastmaterjali ja -eseme kohta, mis on turule viidud enne 1. jaanuari 2016. a, võivad sisaldada lisas 3 sätestatud plastmaterjali ja -eseme ohutuse katsetamise meetodi abil saadud andmeid.
1 Nõukogu direktiiv 82/711/EMÜ, millega sätestatakse toiduga kokkupuutumiseks mõeldud plastmaterjalide ja -esemete koostisainete migratsiooni testimiseks vajalikud põhireeglid (EÜT L 297, 23.10.1982, lk 26–30), muudetud direktiividega 93/8/EMÜ (EÜT L 90, 14.04.1993, lk 22–25), 97/48/EÜ (EÜT L 222, 12.08.1997, lk 10–15); nõukogu direktiiv 84/500/EMÜ toiduainetega kokkupuutumiseks ettenähtud keraamikatooteid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 277, 20.10.1984, lk 12–16), muudetud direktiiviga 2005/31/EÜ (ELT L 110, 30.04.2005, lk 36–39); nõukogu direktiiv 85/572/EMÜ, millega sätestatakse toiduga kokkupuutumiseks mõeldud plastmaterjalide ja -esemete koostisainete migratsiooni testimiseks kasutatavate mudelainete nimekiri (EÜT L 372, 31.12.1985, lk 14–21), muudetud direktiiviga 2007/19/EÜ (ELT L 91, 31.03.2007, lk 17–36), määrusega (EÜ) nr 10/2011 (ELT L 12, 15.01.2011, lk 1–89); komisjoni direktiiv 2007/42/EÜ toiduga kokkupuutumiseks ettenähtud regenereeritud tsellulooskilest materjalide ja esemete kohta (ELT L 172, 30.06.2007, lk 71–82).
Majandus- ja taristuminister põllumajandusministri ülesannetes
Lisa 1 Keraamilise eseme ohutuse katsetamise meetod
Lisa 2 Tsellulooskile valmistamisel kasutada lubatud ainete loetelu
Lisa 3 Plastmaterjali ja -eseme ohutuse katsetamise meetod


Karksi Valla Kultuurikeskuse põhimäärus – Riigi Teataja
Karksi Valla Kultuurikeskuse põhimäärus
Karksi Valla Kultuurikeskuse põhimäärus - sisukord
§ 10 Tegevuse korraldamine
§ 11 Kultuurikeskuse ülesanded
§ 12 Kultuurikeskuse personal
§ 13 Juhataja
§ 14 Juhataja asendamine
§ 15 Kultuurikeskuse nõukoda
§ 16 Nõukoja koosolek ja selle protokollimine
§ 17 Kultuurikeskuse vara
§ 18 Kultuurikeskuse finantstegevuse korraldamine
§ 21 Kultuurikeskuse ümberkorraldamine, ümberkujundamine ja tegevuse lõpetamine
RT IV, 23.05.2015, 24
Vastu võetud 20.05.2015 nr 34
Määrus on kehtestatud kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 35 lõike 2 ja Karksi Vallavolikogu 18. oktoobri 2006. a määruse nr 24 „Karksi valla põhimäärus“ § 40 lõike 3 alusel.
(1) Karksi vallas kultuuritegevust korraldava asutuse nimi on Karksi Valla Kultuurikeskus (edaspidi kultuurikeskus), ametlik lühend puudub.
(2) Inglise keeles on kultuurikeskuse nimi Karksi Culture Centre.
(1) Kultuurikeskuse tegevuspiirkond on Karksi valla haldusterritoorium.
(2) Kultuurikeskus asub Viljandi maakonnas Karksi vallas.
(3) Kultuurikeskuse ametlik postiaadress on Viljandi maakond, Karksi vald, Karksi-Nuia, Viljandi mnt 1, sihtnumber 69104.
(1) Kultuurikeskus on Karksi valla asutus, mille asutamise ning tegevuse ümberkorraldamise ja lõpetamise otsustab Karksi Vallavolikogu.
(2) Kultuurikeskus on Karksi Vallavalitsuse kui ametiasutuse (edaspidi ametiasutus) hallatav asutus.
(1) Kultuurikeskusel on sõõrikujuline 35 mm läbimõõduga pitsat. Pitsati sõõri ülemisel äärel on kiri „Karksi vald“ ja sõõri alumisel äärel kiri „Karksi Valla Kultuurikeskus“.
(2) Kultuurikeskusel on Karksi valla eelarves alaeelarvena iseseisev eelarve.
(1) Kultuurikeskus koostab vähemalt kolmeks aastaks arengukava ja tegevuskava. Arengukava ja tegevuskava ning selle muudatused kinnitab Karksi Vallavolikogu.
(2) Arengukava ja tegevuskava ning selle muudatuste ettevalmistamise algatab juhataja. Ettevalmistamisse tuleb kaasata nõukogu ja vajadusel eksperdid. Arengukava ja tegevuskava ning selle muudatused esitab juhataja enne Karksi Vallavolikogu poolt kinnitamist arvamuse andmiseks nõukogule.
§ 10. Tegevuse korraldamine
(3) Kultuurikeskus võib oma põhitegevusega seotud ülesannete täitmiseks osutada tasulisi teenuseid. Kultuurikeskusel on õigus võtta tasu sündmuste (kontserdid, etendused, konverentsid, koosolekud, tähtpäevad, esitlus- ja reklaamüritused, nõupidamised) korraldamise ja sündmuste teenindamise eest, kultuurikeskuse ruumide kasutusele andmisel ning valgus- ja helitehnika teenuse osutamise eest. Tasulised teenused ja teenuste hinnad kehtestab Karksi Vallavalitsus.
§ 11. Kultuurikeskuse ülesanded
7) Karksi valla esindussündmuste korraldamine koostöös ametiasutusega;
§ 12. Kultuurikeskuse personal
(1) Kultuurikeskuse töötajate koosseisu kinnitab Karksi Vallavolikogu.
§ 13. Juhataja
(1) Juhataja vaba ametikoht täidetakse kas Karksi Vallavalitsuse otsusel avaliku konkursi korras või läbirääkimiste teel. Avaliku konkursi korraldamisel kinnitab Karksi Vallavalitsus konkursi korra.
(2) Juhataja kinnitab ametisse Karksi Vallavalitsus korraldusega. Töölepingu juhatajaga sõlmib ning töölepingut muudab ja selle lõpetab Karksi vallavanem.
1) esindab oma ülesannete täitmisel Karksi valda ja kultuurikeskust;
3) korraldab arengukava koostamise ja kooskõlastamise nõukoguga ja esitab selle Karksi Vallavolikogule kinnitamiseks;
4) sõlmib, muudab, peatab ja lõpetab personaliga töölepingud ning kinnitab vajadusel käskkirjaga vajalikud tööjuhendid;
5) kinnitab käskkirjaga õigusaktidega kehtestatud nõuetele vastavad töökorralduse reeglid, tagab töötervishoiu ja tööohutuse nõuete täitmise;
6) korraldab kultuurikeskuse asjaajamise vastavalt õigusaktidega kehtestatud nõuetele;
7) juhib kultuurikeskuse majandus- ja finantstegevust, esitab Karksi Vallavalitsusele kultuurikeskuse eelarve eelnõu, tagab kultuurikeskuse eelarve täitmise ning vastutab eelarve täitmise eest;
8) tagab kultuurikeskuse tegevuse ja ülevaatlike materjalide säilimise ajaloo tarbeks (kroonika), kinnitab asutuse arengusuunad ja asutuse tegevuskava igaks aastaks, koostab kultuurikeskuse tegevust reguleerivate õigusaktide ja kultuurikeskuse põhimääruse eelnõud ning esitab need vastuvõtmiseks, kehtestamiseks või kinnitamiseks Karksi valla omavalitsusorganitele;
10) esitab kultuurikeskuse tegevust kajastavad andmed ja dokumendid järelevalveasutustele;
11) teeb ametiasutusele ettepanekuid kultuurikeskuse töö paremaks korraldamiseks;
13) on aruandekohustuslik Karksi Vallavalitsuse ja Karksi Vallavolikogu ning kultuurikeskuse nõukogu ees.
§ 14. Juhataja asendamine
§ 15. Kultuurikeskuse nõukoda
(3) Nõukoda teeb Karksi Vallavolikogule ja Karksi Vallavalitsusele ettepanekuid kultuurikeskuse tegevuse korraldamise ning finantseerimise kohta.
(5) Nõukoja koosseisu kinnitab ja kutsub tagasi kultuurikeskuse juhataja ettepanekul Karksi Vallavalitsus korraldusega. Nõukojal on vähemalt 7 liiget ja liikme volitused kestavad 4 aastat. Nõukotta kuuluvad erinevate kultuurivaldkondade (nt muusika, teater, rahvakultuur, kujutav kunst jne), kultuurikeskuse töötajate ning Karksi Vallavalitsuse ja Karksi Vallavolikogu esindajad.
4) juhataja koostatud ja Karksi Vallavalitsusele esitatavate tasuliste teenuste nimekirja ja teenuste hinnakirja läbivaatamine ja heakskiitmine;
5) ettepanekute tegemine kultuurikeskuse töö paremaks korraldamiseks ja raha eraldamiseks.
3) teha ettepanekuid kultuurikeskuse töö paremaks korraldamiseks;
4) teha põhjendatud ettepanekuid juhataja väljavahetamiseks.
§ 16. Nõukoja koosolek ja selle protokollimine
(6) Nõukoja koosolekud protokollitakse. Nõukoja protokoll peab olema vormistatud hiljemalt 10. tööpäeval pärast koosoleku toimumist. Protokolli kantakse
(8) Nõukoja otsused on juhatajale täitmiseks. Kui nõukoja otsus ei ole kooskõlas kehtivate õigusaktidega, on juhatajal õigus selle täitmisest keelduda, teavitades vastavast asjaolust viivitamatult nõukoda ja Karksi Vallavalitsust.
§ 17. Kultuurikeskuse vara
(1) Kultuurikeskuse vara on Karksi Vallavolikogu kehtestatud korras kultuurikeskuse valdusse antud Karksi vallale kuuluvad või teistelt isikutelt kultuurikeskusele sihtotstarbeliseks kasutamiseks antud vallas- ja kinnisasjad või rahaliselt hinnatavate õiguste ja kohustuste kogum ning kultuurikeskusele eraldatud raha.
(2) Kultuurikeskuse valduses olev vara, mis ei ole antud kultuurikeskuse valdusse kasutuslepingute alusel, on Karksi valla omand.
(3) Kultuurikeskus võib tema valduses ja kasutuses olevat Karksi valla vara vallata, kasutada ja käsutada vastavalt Karksi Vallavolikogu kehtestatud Karksi vallavara valitsemise korrale.
§ 18. Kultuurikeskuse finantstegevuse korraldamine
1) Karksi valla eelarvest;
(1) Kultuurikeskus esitab oma tegevuse kohta statistilisi ja eelarve täitmise aruandeid õigusaktidega kehtestatud korras ja tähtaegadel.
(2) Kultuurikeskus esitab iga aasta 1. märtsiks Karksi Vallavalitsusele tegevusaruande eelmise kalendriaasta kohta.
(1) Teenistuslikku järelevalvet kultuurikeskuse ja juhataja tegevuse seaduslikkuse ja otstarbekuse üle teeb Karksi Vallavalitsus.
(2) Kultuurikeskuse finantsmajanduslikku tegevust ja vara kasutamise sihipärasust kontrollib Karksi Vallavolikogu revisjonikomisjon ning vastavalt Riigikontrolli seadusele Riigikontroll.
§ 21. Kultuurikeskuse ümberkorraldamine, ümberkujundamine ja tegevuse lõpetamine
(1) Kultuurikeskuse ümberkorraldamise, ümberkujundamise ja tegevuse lõpetamise otsustab Karksi Vallavolikogu ja korraldab õigusaktidega sätestatud korras Karksi Vallavalitsus.
Tunnistada kehtetuks Karksi Vallavolikogu 15. septembri 2004. a määrus nr 48 „Karksi Valla Kultuurikeskuse põhimääruse kinnitamine“ ja Karksi Vallavolikogu 22. augusti 2007. a määruse nr 47 „Karksi Valla Kultuurikeskuse põhimääruse muutmine“.
Määrus on jõus 1. juunil 2015. a.


Vangistusseaduse muutmise seadus – Riigi Teataja
Vangistusseaduse muutmise seadus
RT I 2003, 78, 524
Vabariigi Presidendi 9. detsembri 2003. a otsusega nr 480
§ 1. Vangistusseaduses (RT I 2000, 58, 376; 2002, 84, 492; 90, 521; 2003, 4, 20; 20, 116; 26, 157; 58, 387) tehakse järgmised muudatused:
« (2) Käesolevas seaduses ja selle alusel ettenähtud haldusmenetlusele ei kohaldata haldusmenetluse seaduse § 31 lõike 1 punkti 1, § 35 lõiget 2 ja § 62 lõike 3 punkti 1.»;
« (6) Vangla haldusakti ja toimingu peale esitatud vaide vaatab läbi ja lahendab Justiitsministeerium.»;
3) seadust täiendatakse §-ga 51 järgmises sõnastuses:
« § 51. Kinnipeetavate, arestialuste ja vahistatute andmekogu
(1) Kinnipeetavate, arestialuste ja vahistatute andmete töötlemiseks peetakse Vabariigi Valitsuse poolt asutatud riiklikku andmekogu.
(2) Andmed on ette nähtud ainult ametialaseks kasutamiseks ning neid väljastatakse vaid andmekogu põhimääruses sätestatud isikutele.»;
4) paragrahv 32 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« § 32. Lühiajaline väljasõit
(6) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1, 2, 3 ja 5 sätestatud lühiajalise väljasõidu luba ei anta eluaegset vangistust kandvale kinnipeetavale ning põgenemiskalduvustega kinnipeetavale.
(8) Lühiajaliseks väljasõiduks loa andmise korra kinnitab justiitsminister.»;
« § 33. Lühiajaline väljaviimine
(2) Väljaviimise kulud kannab kinnipeetav. Lühiajalise väljaviimise aeg arvestatakse karistuse kandmise aja hulka.»;
6) paragrahvi 42 lõikes 1 toodud sõnad «kuni kahekümne kaheksaks kalendripäevaks» asendada sõnadega «kuni kahekümne üheks kalendripäevaks»;
7) seadust täiendatakse §-ga 491 järgmises sõnastuses:
« § 491. Tervishoiuteenuse rahastamine
Tervishoiuteenuseid ning nende osutamiseks vajalike ravimite ja meditsiiniliste abivahendite soetamist rahastatakse riigieelarvest Vabariigi Valitsuse määrusega kehtestatud mahus, tingimustel ja korras.»;
8) paragrahvi 88 lõikes 1 asendatakse sõnad «§ 32 lõikes 2» sõnadega «§ 32 lõikes 5»;
9) paragrahvi 93 lõiget 6 täiendatakse kolmanda lausega järgmises sõnastuses:
«Vahistatu tervishoiu korraldamisel ja rahastamisel lähtutakse käesoleva seaduse §-dest 49 ja 491 ning nende alusel kehtestatud õigusaktidest.»


text:
Soome Põhiseaduse artikl
tavalistes hüvitamisasjades ja et menetluskulude reeglid võivad olla erinevad, nii ethagejal ei ole võimalik hagi algatamisel ülemääraseid kulusid kanda“.Kohus aktsepteerib seda, kui riik, kes on otsustanud erinevate meetmete kasuks -preventiivsed lahendused ja hüvitamine – kelle otsused on kooskõla tõttuõigustraditsioonide ja riigi elatustasemega põhjendatud ja kelle otsuseid tavaliselt kiirestitäidetakse, „määrab summasid, mis on küll Kohtu kindlaksmääratutest väiksemad, kuidei ole ebamõistlikud (1. oktoobri 2004. aasta otsus nr 67299: Dubjakova vs. Slovakkia).Kui aga siseriikliku hüvitise määramisel ei võeta arvesse kõiki eespool nimetatudnõudeid, on võimalik, et summa, mille ulatuses hagejat võib „kannatanuks“ lugeda, onsuurem“ (punkt 206).Hispaania Põhiseaduse artikkel 24 annab igaühele õiguse asja avalikule arutamisele ilmaõigustamatute viivitusteta.Recurso di amparo (individuaalkaebus) Konstitutsioonikohtus pakub hagejatele kahtekaitsevahendit ebamõistlikult pika menetluse korral, millega pooleliolev kohtuasipannakse kiiremini liikuma kas korraldusega tegevusetuse periood lõpetada või menetlustõigustamatult venitava otsuse tühistamisega.Kohtute seaduse § 292 jj annavad üksikisikule õiguse pärast menetluse lõppu taotledaJustiitsministeeriumilt kompensatsiooni kohtu väärtalitluse eest.Asjaomase kohtupraktika kohaselt (vastuvõetavuse otsus nr 39521/98: Gonzales Marínvs. Hispaania, EIÕK 1999-VII) kujutavad ebamõistlikud kohtumenetlused endastkohtusüsteemi väärtalitlust. Ministri otsuse peale saab halduskohtusse edasi kaevata.Inimõiguste Kohus on väljendanud oma arvamust Kohtute seaduse § 292 jj kohta seosesülemäära pikkade menetlustega Konstitutsioonikohtus 28. jaanuari 2003. aastavastuvõetavuse otsuses Caldas Ramirez de Arellano kohtuasjas.Horvaatias muudeti pärast eespool nimetatud Inimõiguste Kohtu otsust Horvat’i asjas1999. aasta Konstitutsioonikohtu seadust. Selle uus artikkel 63, mis jõustus 15. märtsil2002, sätestab järgmist:„1. Konstitutsioonikohus peab põhiseaduslikku kaitseabinõud kaaluma isegi siis, kui kõikmuud õiguskaitsevahendid ei ole veel ammendatud, juhtumitel, mil pädev kohus ei teinudisiku õigusi ja kohustusi või tema vastu esitatud kriminaalsüüdistust puudutavat otsustmõistliku aja jooksul […].2. Kui Konstitutsioonikohus otsustab võtta lõike 1 punktis 1 ette nähtud meetme, määrabta kindlaks tähtaja, milleks pädev kohus peab asjas sisulise otsuse tegema […].3. Lõike 2 alusel tehtud otsuses määrab Konstitutsioonikohus kindlaks adekvaatsehüvitise suuruse, mis tuleb maksta […] põhiseaduslike õiguste rikkumise eest. […]hüvitissumma makstakse riigieelarvest kolme kuu jooksul alates väljamaksetaotluseesitamisest.“
Soome Põhiseaduse artikli 21 järgi on „igaühel õigus sellele, et tema kohtuasjalahendatakse nõuetekohaselt ja ilma õigustamatute viivitusteta õiguslikult pädevas kohtusvõi muus asutuses, ning sellele, et tema õigusi või kohustusi puututava otsuse vaataksläbi kohus või muu sõltumatu õigusemõistmise organ.“Kriminaalmenetluse koodeks sätestab samuti erilise valikuprotseduuri, mis peabvähendama kriminaal- ja tsiviilasjade üldist menetlusaega. Kriminaalkoodeksiartikkel 6.3. võimaldab kohtul karistust kergendada, kui kuriteo toimepanemisest on eritipalju aega möödas ja kui tavalisel karistusel oleks ebamõistlik või äärmiselt kahjulikmõju.Itaalias võimaldab 24. märtsi 2001. aasta seadus nr 89, nn Pinto seadus, isikutel, kes onkandnud kahju ülemäära pika menetluse tõttu, saada õiglast hüvitust. Seda vahendit peetitõhusaks Brusco kohtuasjas 116 tehtud piloototsuses, milles Euroopa Inimõiguste Kohuskutsus kaebajaid, kes olid esitanud avalduse mõistliku aja küsimuses, seda tagasi võtma,sest vastasel korral on tõenäoline, et kohtunike komitee teeb selle suhtesvastuvõetamatuse otsuse.Mõne aja pärast leidis Kohus Scordino kohtuasjas, 117 et ülemäära pikk menetlus ei annaasjaomastele isikutele tingimata õigust sellele, et Itaalia kohtud neile Kohtukriteeriumidega kooskõlas adekvaatse hüvitise määraksid. ApellatsioonikaebusedKassatsioonikohtule ei ole efektiivne kaitsevahend.Asi edastati arutamiseks suurkojale, kes tegi otsuse 19. märtsil 2006.Strasbourgi kohtunikud märgivad, et „Pino seadust vastu võttes kehtestas Itaalia abinõu,mis mõistliku aja põhimõtte rikkumise korral keskendub pelgalt rahalisele hüvitisele“.Kohus märgib ära, et Itaalia Kassatsioonikohus sekkus sellesse 27. novembril 2003,tühistades mitmed kohtuotsused ning tervitab selle kohtu jõupingutusi toimida kooskõlasEuroopa kohtu praktikaga, selgitades Itaalia kohtutele, et menetluse ülemäärase pikkuseeest määratava kompensatsiooni suurus ei tohi ületada Inimõiguste Kohtukindlaksmääratud summasid.26. juulil 2004 leidis Kohus, et Pinto seadus kujutab endast tõhusat kaitsevahendit, misKonventsiooni artikli 35 lõike 1 kohaselt peab olema ammendatud.Slovakkia, Tšehhi ja Poola võimude otsesel taotlusel selgitas Euroopa Inimõiguste Kohusoma praktikat seoses sellega, mis on kasulik kaitseabinõu menetluse pikkuselühendamisel järgmiselt: „tegelikult ei ole võimalik välistada võimalust, et mingi abinõuäärmine aeglus selle piisavat olemust ei mõjuta (otsus nr 58698/00: Paulino Tomas vs.Portugal; 2. oktoobri 2001. aasta otsus nr 42320/98: Belinger vs. Sloveenia, ja vajalikemuudatustega otsus nr 48939/99: Öneryıdız vs. Türgi, punkt 156.) Kohus leiab, et „ontäiesti võimalik, et kohaldatavad menetlusreeglid ei ole täpselt samad, mis kehtivad116 6. septembri 2001. aasta otsus.117 27. märtsi 2003. aasta otsus ja 29. juuli 2004. aasta kohtuotsus.

matches:
§ 292
Kohus
§ 292
kohus
kohus
kohus
Kohus
Kohus


Jõustumine: 15.02.201901.07.201801.07.201701.05.201601.01.201601.01.201512.12.201401.10.201401.07.201401.04.201301.01.201201.01.201130.06.201001.01.201023.05.200824.03.200821.12.200701.07.200701.08.200601.07.200608.01.200603.04.200507.01.200510.12.200401.05.200425.04.200416.01.200401.01.200419.07.200321.03.200301.09.200211.07.200201.06.2002
RT I, 30.12.2011, 27
(8) Sõjalise valmisoleku suurendamisel, mobilisatsiooni korral, erakorralise seisukorra või sõjaseisukorra ajal, kui kaitseväeteenistuse seaduse alusel on kehtestatud Eestist lahkumise keeld, on politsei pädevuses kontrollida, kas Eestist lahkuva kodaniku suhtes on kehtestatud Eestist lahkumise keeld või piirangud. Politsei kohaldab keeldu või piirangut kaitseväeteenistuskohustuslike Eesti kodanike riikliku registri andmete alusel.
RT I, 05.02.2019, 7
2) sõidukile, mille veoseks on ajatundlikud kaubad tolliseaduse tähenduses;
(5) Piiriületuse ootejärjekorda võib pidada sõidukite kategooriate ja piiriületuse põhjuste, sealhulgas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (ELT L 269, 10.10.2013, lk 1–101), nimetatud volitatud ettevõtjate kaupa. Loetelu sõidukite kategooriatest ja piiriületuse põhjustest, mille alusel piiriületuse järjekorda peetakse, sätestatakse andmekogu põhimääruses.
(53) Käesoleva paragrahvi lõikes 51 nimetatud ootejärjekorra koha kasutamise õiguse võib toll peatada kuni üheks aastaks, kui volitatud ettevõtja on võtnud ootejärjekorra koha valel alusel või rikkunud tollialaseid õigusakte.
[Kehtetu - RT I 2007, 68, 420 - jõust. 21.12.2007 ja osaliselt 30.03.2008]
§ 97. Broneeringuinfo andmete edastamine
[RT I, 05.02.2019, 1 - jõust. 15.02.2019]
(1) Vedaja, kes toimetab Eestisse saabuvaid ja Eestist lahkuvaid reisijaid, sealhulgas transiit- ja transfeerreisijad, läbi Eesti õhuruumi (edaspidi lennuettevõtja), edastab Politsei- ja Piirivalveametile lennureisija broneeringuinfo andmed.
(2) Broneeringuinfo andmetena edastatavate andmete loetelu sätestatakse politsei ja piirivalve seaduse § 252 lõikes 3.
(3) Lennuettevõtja või tema volitatud esindaja teavitab lennureisijaid nii lennu broneerimisel kui ka pileti väljaostmisel selgel ja arusaadaval viisil lennuettevõtja kohustusest edastada broneeringuinfo andmed Politsei- ja Piirivalveametile, broneeringuinfo säilitamise tähtaegadest, broneeringuinfo töötlemisest politsei ja piirivalve seaduse § 252 lõikes 1 nimetatud eesmärkidel ning isikuandmete kaitse alastest õigustest.
[Kehtetu - RT I, 05.02.2019, 1 - jõust. 15.02.2019]
(7) Politsei abistab oma pädevuse piires tolli ning teostab vastavalt tollialastes õigusaktides sätestatule tollikontrolli piiripunktides, kus alaline tollikontroll puudub. Tollikontrolli teostamisel võib politsei kohaldada tolliseaduse §-des 61, 63, 64 ja 65 ning § 67 lõikes 1 sätestatud riikliku järelevalve meetmeid.
[Kehtetu - RT I 2009, 62, 405 - jõust. 01.01.2010]
§ 19. Vastutus piirirežiimi rikkumise eest
[Kehtetu - RT I 2003, 51, 350 - jõust. 19.07.2003]
§ 23. Varasemate õigusaktide kehtetuks tunnistamine


text:
§ 4 Hankemenetlused
§ 6 Hangete läbiviimine ja vastutav isik
§ 7 Hanke komisjon
§ 9 Hanke komisjoni ülesanded hankemenetluses
RT IV, 27.01.2018, 57
(1) Muhu valla hankekord (edaspidi kord) reguleerib Muhu Vallavalitsuse ja vallavalitsuse hallatavate asutuste (edaspidi hankija) poolt korraldatavate hangete planeerimist, hanke eest vastutavate isikute määramist ja hangete, sh alla riigihanke piirmäära jäävate hangete korraldamist.
(1) Hangete korraldamine toimub hankeplaani alusel. Hankeplaani tuleb kanda planeeritavad hanked, vähemalt eeldatava maksumusega alates 30 000 eurot asjade ostmise ja teenuste tellimise hankelepingu puhul ning eeldatava maksumusega alates 60 000 eurot ehitustööde hankelepingu puhul.
(2) Vallavalitsuse valdkonna spetsialistid ja hallatavate asutuste juhid esitavad kahe nädala jooksul pärast valla eelarve vastuvõtmist oma kava hangete korraldamiseks valla arendusnõunikule, kes koostab saadud informatsiooni põhjal eelarveaastal korraldatavate hangete kohta hankeplaani ning esitab selle vallavalitsusele kinnitamiseks.
4) hanke läbi viimise eelduslik aeg.
§ 4. Hankemenetlused
(1) Riigihanke menetlus viiakse läbi hangete korral, mille hankelepingu eeldatav maksumus ilma käibemaksuta on võrdne või ületab riigihanke piirmäära (asjade ja teenuste hankelepingu ning ideekonkursi korral alates 60 000 eurot, ehitustööde hankelepingu korral alates 150 000 eurot), kohaldades riigihangete seaduses ja käesolevas määruses sätestatud korda.
(2) Lihthanke menetlus viiakse läbi hangete korral, mille hankelepingu eeldatav maksumus ilma käibemaksuta on alla riigihanke piirmäära (asjade ostmise, teenuste tellimise korral alates 30 000 eurot kuni riigihanke piirmäärani ning ehitustööde tellimise korral alates 60 000 eurot kuni riigihanke piirmäärani), järgides riigihangete seaduses ja käesoleva määruses sätestatud korda.
(3) Alla lihthanke piirmäära jääva hanke menetlus viiakse läbi käesoleva korra alusel.
(1) Hanke korraldamise otsustab vallavalitsus oma korraldusega milles määratakse kindlaks:
5) vajadusel isikud, kellele esitatakse alusdokumendid;
(3) Hanke korraldamise, mille hankeleping sõlmitakse pikemaks perioodiks kui üks eelarveaasta, otsustab vallavolikogu.
(4) Alla lihthanke piirmäära hangete, mille eeldatav maksumus jääb alla 5000 euro, korraldamise otsustab aasta eelarves ettenähtud kulude piires ja teeb selle läbiviimiseks vajalikke toiminguid vallavalitsuse ametnik, kellel asjade ostmine, ehitustööde ja teenuste tellimine on ametiülesandeks (edaspidi hanke eest vastutav isik). Vallavalitsuse hallatavas asutuses otsustab hanke korraldamise asutuse juht, kes määrab oma käskkirjaga hanke eest vastutava isiku.
§ 6. Hangete läbiviimine ja vastutav isik
(1) Hanke eest vastutav isik määratakse vallavalitsuse korraldusega. Hanke eest vastutav isik on üldjuhul vastava valdkonna spetsialist.
1) korraldab alusdokumentide koostamise;
5) väljastab alusdokumendid ja annab teavet ning selgitusi hanketeate ja alusdokumentide sisu kohta hankemenetluses osalejatele vastavuses hanketeates ja alusdokumentides sätestatule;
6) tagab dokumentide õigeaegse esitamise riigihangete registrile vastavalt riigihangete seadusele;
7) tagab vajadusel hanke kohta teabe avaldamise Muhu valla veebilehel;
(3) Alusdokumendid peavad vastama riigihangete seaduses nõutud tingimustele ning sisaldama pakkujale kogu vajalikku teavet riigihanke hankemenetluses osalemiseks.
(4) Alla lihthanke piirmäära jääva hanke korraldamise läbiviimiseks määratud vastutava isik:
1) viib läbi hankemenetluse;
5) teeb peale pakkumuste laekumist kokkuvõtte, valib välja soodsaima pakkumuse ja kooskõlastab hanke tulemused vallavalitsusega. Vastutav isik selgitab hankemenetluse asjaolusid ja alla kolme pakkumise võtmise korral konkurentsi puudumisega seotud asjaolusid;
(5) Hangete puhul, mille eeldatav maksumus ilma käibemaksuta on asjade ostmisel või teenuste tellimisel kuni 1500 eurot ja ehitustööde tellimisel kuni 3000 eurot, võib hanke eest vastutav isik kauba või teenuse osta või ehitustöö tellida ühelt pakkujalt. Käesolevas lõikes sätestatud korras saadud pakkumuses esitatud asjade, teenuste või ehitustööde hind peab olema mõistlik ning põhjendatud. Pakkumuse tunnistab edukaks hanke eest vastutav isik, kes teeb vallavanemale või asutuse juhile ettepaneku sõlmida leping või esitab talle kinnitamiseks arve.
§ 7. Hanke komisjon
(1) Hanke komisjon on vallavalitsuse korraldusega kinnitatud koosseisus komisjon hankemenetlusega seotud toimingute läbiviimiseks.
(2) Komisjoni koosoleku kutsub kokku ja komisjoni koosolekut juhatab komisjoni esimees. Komisjoni esimeheks määratud isik on üldjuhul vastava hanke eest vastutav isik.
(3) Hanke läbiviimisel e-riigihangete keskkonnas (elektrooniline hange) teostab hanke komisjon pakkumuste hindamisega seotud toimingud elektroonselt e-riigihangete keskkonnas.
(4) Komisjon on otsustusvõimeline, kui kohal on üle poole komisjoni liikmetest, sealhulgas komisjoni esimees.
(5) Komisjoni töö vormiks on koosolek.
§ 9. Hanke komisjoni ülesanded hankemenetluses
(3) Pakkumuste avamisel teeb komisjon RHS-le vastavad toimingud.
(4) Pakkumuste avamisel tehakse elektroonilises süsteemis avalikuks pakkujate nimed ja registrikoodid. Kui pakkumus või selle osa ei ole esitatud elektrooniliselt, kontrollib hanke komisjon pakkumuste avamisel esitatud pakkumuste vastavust riigihanke alusdokumentides näidatud dokumentide ja andmete loetelule ning koostab pakkumuste avamise protokolli. Hanke komisjon esitab pakkumuste avamise protokolli elektroonilisse süsteemi kolme tööpäeva jooksul pakkumuste avamisest arvates ja teeb selle kohe elektroonilises süsteemis hankemenetluses osalevale ettevõtjale kättesaadavaks.
(5) Pärast pakkumuste või hankemenetluses osalemise taotluste avamist kontrollib komisjon pakkuja või taotleja kvalifikatsiooni, pakkumiselt kõrvaldamise asjaolude puudumist ja pakkumuste vastavust hanketeates ja/või alusdokumentides esitatud tingimustele ning hindab vastavaks tunnistatud pakkumusi ja vajadusel valib välja hankes osalevad taotlejad ning peab pakkujatega ja taotlejatega läbirääkimisi.
(6) Põhjendamatult madala pakkumuse maksumuse korral nõuab komisjon pakkujalt kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis asjakohast samas vormis esitatud selgitust. Pakkuja on kohustatud esitama selgituse viie tööpäeva jooksul vastava nõude saamisest arvates.
(1) Riigihanke eest vastutav isik ja riigihanke komisjoni liige on kohustatud enne riigihanke korraldamise alustamist kirjalikult kinnitama, et tal ei esine riigihanke korraldamisega seoses huvide konflikti.
(2) Riigihanke eest vastutav isik ja riigihanke komisjoni liige on kohustatud informeerima vallasekretäri asjaoludest, mis võivad tema osalemisel riigihanke korraldamisel põhjustada huvide konflikti ning vajadusel taandatakse vastav isik riigihanke korraldamisest.
(1) Hankelepingu võib sõlmida suuliselt, tagades tahteavalduse vahetamise dokumenteerimise kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis, kui hankelepingu maksumus jääb alla 1000 euro. Sõltumata maksumusest tuleb hankeleping sõlmida kirjalikult, kui poolte ühesuguse arusaama tagamiseks on oluline lepingutingimustes eelnevalt kirjalikult kokku leppida.
(3) Hankelepingu täitmise järelevalvet teostab selleks määratud vastutav isik või selle puudumisel vallavanem või hallatava asutuse juht.
Hankeplaan avalikustatakse Muhu valla veebilehel pärast vallavalitsuse poolt hankeplaani või selle muudatuse kinnitamist valla põhimääruses valitsuse õigusaktidele sätestatud avaldamise korras sätestatud ajal.

matches:
§ 6
§ 7
§ 9
§ 4
§ 6
§ 7
§ 9


text:
3-1-1-84-09 Riigikohus 18.11.2009
KrMS § 65
KarS § 11 lg 1
KarS § 6 lg 1
KrMS § 216 lg 2
Eriti põhjalikult tuleb kaaluda kriminaalasjade eraldamisi sellistest kriminaalasjadest, mis on ühendatud ühiseks menetluseks juhtudel, mil isikuid kahtlustatakse või süüdistatakse kuriteo ühises toimepanemises selle mõiste kõige laiemas tähenduses (KrMS § 216 lg 1 p 1). Just nende, ka loogiliselt kokkukuuluvate kriminaalasjade eraldamisega võivad lõppkokkuvõttes menetlejail kaasneda tõendamisraskused, süüdistatavatel aga tõsised põhiõiguste riived (vt RKKKm nr 3-1-1-16-07, p 9 ja RKÜKo nr 3-1-2-1-00).
KrMS §-s 65 mõttes ei ole iga meie kriminaalmenetlusõiguse norm (reegel) käsitatav Eesti kriminaalmenetluse põhimõttena Põhimõteteks, millega ei tohi välisriigis tõendite kogumine vastuollu sattuda, on kõigepealt Eesti Vabariigi põhiseaduse asjakohased sätted (eeskätt PS §-d 22-24). Konkreetsemad tõendite kogumise põhimõtted on aga sätestatud KrMS §-s 64, eriti selle paragrahvi esimeses lõikes. KrMS § 68 lg-s 2 ning § 280 lg-s 4 sätestatud tunnistaja hoiatamise nõuet ei ole õige käsitada mitte meie kriminaalmenetluse põhimõttena KrMS § 65 tähenduses, vaid tunnistajate ütluste usaldusväärsuse tagamise siseriiklikult oluliseks peetud täiendava garantiina. See tähendab, et sõltumata sellest välisriigis asetleidnud hoiatamisest tuleb Eesti kriminaalmenetluses kõiki tõendeid ja nende usaldusväärsust siiski hinnata üldiste tõendite hindamise reeglite kohaselt ja kogumis teiste tõenditega. Teatud erandjuhtudel võib kohus tugineda eelnevalt valeütluste andmise eest hoiatamata isikute ütlustele (vt RKKKo nr 3-1-1-80-08, p 12). Vastava normi puudumine mõne teise riigi kriminaalmenetlust reguleerivates õigusaktides iseenesest ei muuda selles riigis vastavalt seal kehtivatele kriminaalmenetluse normidele kogutud tunnistaja ütlusi Eestis toimuvas kriminaalmenetluses lubamatuks.
Kaassüüdistatava ütlusi, kelle suhtes on kriminaalasi eraldatud või lõpetatud, võib avaldada kui tunnistaja ütlusi (vt nt RKKKo nr 3-1-1-18-08, p 16 ja nr 3-1-1-80-08, p-d 10-12).

matches:
Riigikohus
§ 65
§ 11
§ 6
§ 216
§ 216
§ 68
§ 280
§ 65
kohus