3-1-3-10-02 Riigikohtu üldkogu 17. märtsi 2003. a kohtuotsus Sergei Brusilovi süüdistuses KrK § 139 lg 3 p 1 järgi – Riigi Teataja
3-1-3-10-02 Riigikohtu üldkogu 17. märtsi 2003. a kohtuotsus Sergei Brusilovi süüdistuses KrK § 139 lg 3 p 1 järgi
Vastu võetud 08.05.2003 nr 14
Kohtuasja number 3-1-3-10-02
Otsuse kuupäev 17. märts 2003. a
Kohtuasi Sergei Brusilovi süüdistus KrK § 139 lg 3 p 1 järgi
Vaidlustatud kohtulahend Tallinna Linnakohtu 1. oktoobri 1997. a otsus ja Tallinna Ringkonnakohtu 10. detsembri 1997. a otsus
Kaebuse esitaja ja kaebuse liik Sergei Brusilovi avaldus kohtuvigade parandamiseks
Asja läbivaatamise kuupäev 11. detsember 2002. a
Istungil osalenud isikud Kohtualuse S. Brusilovi kaitsja vandeadvokaat Kaljo Kuusmaa, riigiprokurör Marge Püss, õiguskantsleri esindaja Madis Ernits, justiitsministri esindaja Norman Aas
1. Tunnistada karistusseadustiku rakendamise seadus vastuolus olevaks põhiseaduse § 23 lg 2 teise lausega koostoimes § 12 lg 1 esimese lausega osas, milles seadus ei näe ette kriminaalkoodeksi järgi mõistetud vabadusekaotust kandva isiku karistuse vähendamist karistusseadustiku eriosa vastavas paragrahvis sätestatud vangistuse ülemmäärani.
2. Vabastada Sergei Brusilov karistuse kandmisest.
1. Tallinna Linnakohtu otsusega 1. oktoobrist 1997 tunnistati Sergei Brusilov süüdi võõra vara salajase varguse eest suures ulatuses. S. Brusilov murdis koos N. Romanoviga 31. jaanuaril 1997. a katki ukseluku ja tungis Tallinnas Õismäe tee 2 korterisse 67, kust varastasid esemeid 272 500 krooni väärtuses. S. Brusilovi tegu kvalifitseeriti KrK § 139 lg 3 p 1 järgi ja teda karistati kuueaastase vabadusekaotusega. Karistuse kandmise alguseks luges kohus 22. septembri 1997.
2. S. Brusilov esitas kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse. Tallinna Ringkonnakohus otsustas 10. detsembril 1997. a jätta muutmata teole antud kvalifikatsiooni ja S. Brusilovile mõistetud karistuse. Ringkonnakohus täpsustas varastatu väärtust ja sai selleks 188 500 krooni ja 700 USD.
3. 30. septembril 2002. a esitas S. Brusilov Riigikohtule kohtuvigade parandamise avalduse. Avaldaja märgib, et 2002. aasta 1. septembril jõustunud karistusseadustik (KarS) näeb samasuguse teo eest, mis KarS järgi tuleks kvalifitseerida § 199 lg 2 järgi, ette sanktsiooni ülemmäära viis aastat vangistust. S. Brusilov leiab, et kuna 22. septembriks 2002. a oli tal viis aastat vangistust ära kantud, siis tuleks ta karistuse edasisest kandmisest vabastada.
4. Riigikohtu kriminaalkolleegiumi istungil 5. novembril 2002. a toetas S. Brusilovi kaitsja kaitsealuse taotlust, riigiprokurör pidas seda aga põhjendamatuks.
5. Riigikohtu kriminaalkolleegium tegi 6. novembril 2002. a määruse S. Brusilovi kriminaalasja üleandmiseks Riigikohtu üldkogule. Kolleegium põhistas määrust sellega, et kriminaalasja lahendamine eeldab hinnangu andmist, kas karistusseadustiku rakendamise seaduse (KarSRS) § 1 lõiked 1–3 on kooskõlas põhiseaduse § 23 lõikega 2 selle koostoimes § 12 lõikega 1 osas, millega KarSRS § 1 lg-d 1–3 ei võimalda kohaldada karistust kergendavat seadust nende karistust kandvate või karistatust omavate isikute suhtes, kellele on mõistetud KrK järgi karistus, mis on raskem KarS eriosa vastavas paragrahvis sätestatud karistuse ülemmäärast. Ka pidas kriminaalkolleegium vajalikuks, et üldkogu tõlgendaks karistusseadustiku viiendat paragrahvi.
Kriminaalkolleegium möönis, et S. Brusilovi avalduse menetlemiseks puudub apellatsiooni ja kassatsiooni kriminaalkohtumenetluse seadustiku § 777 lõikes 1 ettenähtud kohtuvigade parandamise alus ja on möödunud ka kohtuvigade parandamise tähtaeg. Kolleegiumi arvates õigustavad asja menetlemist põhiseaduse §-des 14 ja 15 sätestatud põhiõigused.
6. Kriminaalkolleegiumi põhjenduste tõttu kaasas Riigikohtu üldkogu menetlusse Riigikogu, õiguskantsleri ja justiitsministri, et kuulata ära nende arvamuse KarSRS § 1 lg-te 1–3 vastavusest põhiseaduse § 23 lõikele 2 koostoimes § 12 lõikega 1.
7. Kaebaja kaitsja leiab, et põhiseaduse § 23 lg 2 järgi tuleks seda seadust, mis kergendab karistust pärast teo toimepanemist, kohaldada ka neile isikutele, kes on juba süüdi mõistetud ja kannavad karistust. Kui jätame neile karistust kergendava seaduse kohaldamata, siis eraldame isikud kahte gruppi – süüdimõistetud ja veel süüdimõistmata isikuteks – ega kohtle neid võrdselt.
8. Riigikogu nimel arvamust avaldanud õiguskomisjon juhib Riigikohtu tähelepanu sellele, et kriminaalkolleegium on rikkunud avalduse menetlusse võtmisega põhiseaduse sätteid ja seetõttu, milline ka ei oleks üldkogu lahend, võib tekkida kahtlus selle õiguspärasuses. KarSRS § 1 lõigete 1–3 põhiseadusele vastavuse kontrollimise taotluse esitamine kuulub õiguskantsleri pädevusse.
Õiguskomisjoni arvates ei laiene põhiseaduse § 23 2. lõike teise lause toime isikutele, kes kannavad jõustunud kohtuotsuse järgi karistust. Karistust kohaldatakse karistuse määramisel või mõistmisel kohtuvälises või kohtumenetluses. Isiku jaoks on jõustunud otsuse õiguslikuks tagajärjeks karistuse kandmine ja riigi jaoks karistuse täitmine, mitte enam karistuse kohaldamine. Kergendava kriminaalseaduse tagasiulatuva jõu valikuta ja piiramatu rakendamine võib viia põhiseaduse meelevaldse tõlgendamiseni.
9. Õiguskantsler leiab samuti, et KarSRS § 1 ei ole vastuolus põhiseaduse §-ga 23 ega § 12 lg 1 esimese lausega.
Õiguskantsler märgib, et põhiseaduse § 23 lg 2 teine lause kehtestab privileegi, mis ulatub klassikalisest nulla poena põhimõttest kaugemale. See säte annab igaühele õiguse, et tema suhtes kohaldataks kergemat karistust, kui seadus sätestab pärast õiguserikkumise toimepanemist kergema karistuse. Põhiõiguste printsiibilise käsitluse korral hõlmab põhiseaduse § 23 lg 2 teise lause kaitseala kõik juhud, kui pärast teo toimepanemist selle eest ettenähtud karistust kergendatakse. Seega laieneb selle sätte toime ka isikutele, kes kannavad karistust jõustunud kohtuotsuse järgi.
Põhiseaduse § 23 lg 2 teine lause ei loetle põhiõiguse piiramise tingimusi. Piiramist võivad õigustada lisaks eesmärgile kaitsta teisi põhiõigusi ka objektiivsed põhiseaduslikud õigusväärtused, nagu demokraatia, õigusriik või sotsiaalriik. Käsitletud põhiõiguse riivet õigustab õiguskindluse ja õigusselguse põhimõte. Õigusharu reformi korral peab olema üheselt selge üleminekusäte. Põhiseaduse § 23 lg 2 teisest lausest tulenevat põhiõiguse riivet õigustab ka põhiseaduse § 12 lg 1 esimeses lauses sätestatud üldine võrdsuspõhiõigus ja kohtusüsteemi efektiivse toimimise tagamise eesmärk.
Õiguskantsleri arvates on vaatlusalune põhiõiguse piirang sobiv, vajalik ja mõõdukas. Uue seaduse jõustumise ajahetk selle kohaldamise piirina konkreetsetes asjades on võimalik ja mõistlik lahendus. Riigil ei ole kohustust vaadata ümber jõustunud kohtuotsuse alusel karistust kandvate isikute karistusi.
10. Ka justiitsminister on seisukohal, et KarSRS § 1 vastab põhiseaduse § 23 lõikele 2 koostoimes § 12 lõikega 1. Justiitsministri arvates puudutab põhiseaduse § 23 lg 2 teine lause vaid isikuid, kelle suhtes ei ole tehtud lõplikku kohtuotsust. Ka õiguskindluse põhimõttest tuleneb, et see lause ei kohusta pärast karistuse mõistmist kohaldama kergemat seadust. Vastupidine seisukoht looks olukorra, kus karistusõiguslikud kohtuotsused lõplikult ei jõustukski, sest iga muudatus karistusseaduses sisaldab endas potentsiaalset kohustust need uuesti läbi vaadata. Justiitsministri arvates vastab põhiseaduse selline tõlgendus rahvusvahelise õiguse üldtunnustatud põhimõtetele ja normidele.
Justiitsministri kinnitusel ei järeldu eelnevast, et meie põhiseadus ei lubaks jõustunud kohtuotsuseid enam üldse puudutada. Riik võib teatud juhtudel amnestia ja armuandmisega või muul viisil isikuid karistuse kandmisest vabastada või nende karistust kergendada.
11. Riigi peaprokuröri arvamus ühtib Riigikogu ja justiitsministri omaga selles, et põhiseaduse § 23 lg 2 teise lause toime ei laiene isikutele, kes kannavad karistust jõustunud kohtuotsuse järgi.
Asjassepuutuvad seadused
12. Kriminaalkoodeksi § 139 lg 3 17. aprilli 1996. a redaktsioonis (RT 1992, 20, 287 ja 288 ... RT I 1996, 31, 631):
«§ 139. Salajane vargus
2) kuritegeliku ühenduse poolt – karistatakse vabadusekaotusega kolmest kuni kaheksa aastani.»
13. Karistusseadustiku § 199 (RT I 2001, 61, 364):
«§ 199. Vargus
(1) Võõra vallasasja äravõtmise eest selle ebaseadusliku omastamise eesmärgil, – karistatakse rahalise karistuse või kuni kolmeaastase vangistusega.
– karistatakse kuni viieaastase vangistusega.»
14. Karistusseadustiku § 5 lõige 2 (RT I 2001, 61, 364):
«§ 5. Karistusseaduse ajaline kehtivus
(2) Seadusel, mis välistab teo karistatavuse, kergendab karistust või muul viisil leevendab isiku olukorda, on tagasiulatuv jõud.
15. Karistusseadustiku rakendamise seaduse § 1 (RT I 2002, 56, 350)
«§ 1. Kriminaalkaristuse kandmisest vabastamine ja karistusandmete kustutamine
(6) Kuriteo eest mõistetud karistusest vabastamise otsustab prokuröri taotlusel süüdimõistmise koha järgse maa- või linnakohtu kohtunik ainuisikuliselt kirjalikus menetluses määrusega, välja kutsumata menetlusosalisi.»
16. Riigikogu etteheidete tõttu, et Riigikohtu kriminaalkolleegium rikkus S. Brusilovi kaebuse menetlusse võtmisega põhiseaduse sätteid ja apellatsiooni ja kassatsiooni kriminaalkohtumenetluse norme, vaeb üldkogu esmalt, kas Riigikohus on pädev kaebust lahendama.
Riigikogu osutab asjaolule, et apellatsiooni ja kassatsiooni kriminaalkohtumenetluse seadustiku (AKKS) §-s 777 nimetatud üheaastane kohtuvigade parandamise avalduse esitamise tähtaeg oli möödunud. Üldkogu arvates pole oluline siiski mitte niivõrd tähtaeg, kuivõrd kaebuse esitamise alused. S. Brusilov kasutas menetlusnormidega antud võimalust vaidlustada tema kriminaalasjas tehtud Tallinna Linnakohtu ja Tallinna Ringkonnakohtu otsused. 28. jaanuaril 1998. a otsustas Riigikohus jätta tema kassatsioonkaebuse menetlemata, sest see oli ilmselgelt põhjendamatu. Samasuguse otsuse tegi Riigikohus 17. detsembril 1998. a S. Brusilovi kohtuvigade parandamise avalduse kohta.
Riigikohtule 2. oktoobril 2002. a esitatud avalduses ei vaidlusta S. Brusilov tema kohta tehtud kohtuotsuste õigsust. Tema pöördumise ajendiks oli soov, et teda vabastataks karistuse edasisest kandmisest, sest ta on viibinud vanglas kauem kui 1. septembril 2002. a jõustunud karistusseadustik samasuguse teo eest karistusena ette näeb. Seega puudub S. Brusilovi kaebuse menetlemiseks tõepoolest apellatsiooni ja kassatsiooni kriminaalkohtumenetluse seadustiku järgi menetluslik alus. S. Brusilovi kaebust ei saa käsitleda teistmis- ega kohtuvigade parandamise avaldusena. Tema kaebuses sisaldub soov kergendada oma karistust, sest karistuse kandmise ajal toimunud karistusõiguse reform alandas varguse eest ettenähtud vanglakaristuse alam- ja ülemmäära.
17. Üldkogu märgib kõigepealt, et põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seaduse järgi on võimalus esitada individuaalkaebus otse Riigikohtule piiratud. Nii võib isik, kelle õigusi rikub Riigikogu, Riigikogu juhatuse või Vabariigi Presidendi otsus, vaidlustada selle otsuse Riigikohtus. Kaebuse valimiskomisjoni otsuse või toimingu peale võib esitada erakond, valimisliit või üksikisik.
Samas ei saa jätta tähelepanuta, et põhiseaduse § 15 tunnustab igaühe õigust pöörduda oma õiguste ja vabaduste rikkumise korral kohtusse. S. Brusilovi kaebus puudutab põhiseaduses nimetatud õigusi, sest ta tõstatab küsimuse põhiseaduse §-s 23 sätestatud seaduse, mis näeb teo toimepanemise eest ette kergema karistuse, tagasiulatuvast mõjust. Põhiseaduse §-st 15 tulenevalt saab Riigikohus jätta S. Brusilovi kaebuse menetlemata üksnes siis, kui S. Brusilovil on muul tõhusal viisil võimalik kasutada talle põhiseaduse samas paragrahvis ettenähtud õigust kohtulikule kaitsele.
Üldkogu tuletab meelde, et 22. detsembri 2000 aasta määruses nr 3-3-1-38-00 rõhutas sama kogu kohtusse pöördumise õiguse lünkadeta kaitset. Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni praktika põhjal kinnitas üldkogu samuti, et põhiseaduse §-dest 13, 14 ja 15 tuleneb õigus tõhusale menetlusele enda kaitseks (Vt RT III 2001, 2, 14, p-d 15 ja 19). Seega peab kohtusse pöördumise õigus tagama põhiseaduslike õiguste võimalikult tõhusa kaitse.
18. Üldkogu kaalub seepärast, millised kohtuliku kaebe võimalused on S. Brusilovil põhiõiguse väidetava rikkumise kontrollimiseks. Karistusseadustiku rakendamise seaduses on sätestatud, et kuriteo eest mõistetud karistusest vabastamise otsustab prokuröri taotlusel maa- või linnakohtu kohtunik ainuisikuliselt kirjalikus menetluses (§ 1 lg 6). Seega esitab prokurör kohtule taotluse, kui ilmneb seaduse § 1 lg-tes 1–3 nimetatud karistuse kandmisest vabastamise asjaolu. Kui prokurör nelja kuu jooksul, arvates karistusseadustiku jõustumisest, ei esita kohtule karistusest vabastamise taotlust, siis võib süüdimõistetu teha ühe kuu jooksul kaebuse prokurörile, kes peab selle kaebuse edastama otsustamiseks maa- või linnakohtule (§ 9). Maa- või linnakohtu kriminaalkaristusest vabastamise või vabastamata jätmise määruse peale võib esitada kaebuse Riigikohtule (§ 10 lg 1). Sellisest regulatsioonist järeldub esiteks, et kuni 1. jaanuarini 2003. a ei olnud süüdimõistetul võimalik taotleda karistusest vabastamise otsustamist, ja teiseks, alates nimetatud kuupäevast võib karistusest vabastamist taotleda vaid KarSRS § 1 lõigetes 1–3 märgitud aluste olemasolul. S. Brusilov neis lõigetes nimetatud isikute ringi ei kuulu, mistõttu on prokuröril õigus jätta kaebus kohtule edastamata. Halduskohtumenetluse seadustik annab küll võimaluse vaidlustada prokuröri kaebuse edastamata jätmise otsus halduskohtus, kuid halduskohus pole pädev otsustama isiku karistusest vabastamise üle. Üldkogul on põhjust arvata, et kaebuste menetlemine halduskohtus ning maa- ja linnakohtus kestaks sedavõrd kaua, et selgus kaebaja õiguste rikkumise kohta saabuks alles siis, kui S. Brusilov on kandnud ära kogu talle mõistetud karistuse.
Üldkogu leiab, et S. Brusilovil pole kasutada tõhusat menetlust oma põhiõiguse kaitseks. Seda asjaolu, kaalul olevaid põhiõigusi ja kantud karistuse kestust arvestades ei leia üldkogu õigustusi jätta S. Brusilovi kaebus sisuliselt menetlemata. Üldkogu võtab arvesse ka vajadust anda kohtutele selged juhised, kuidas samasuguseid juhtumeid lahendada.
19. S. Brusilovi kaebust arutanud kriminaalkolleegium andis asja läbivaatamiseks üldkogule seetõttu, et kolleegiumi arvates tuleb kaebuse lahendamise käigus anda hinnang karistusseadustiku rakendamise seaduse vastavusele põhiseaduse § 23 lõikele 2 selle koostoimes § 12 lõikega 1. Paragrahvi 23 lõike 2 teise lause järgi kohaldatakse kergemat karistust, kui seadus pärast õiguserikkumise toimepanemist sätestab kergema karistuse. Põhiseaduse § 12 lõike 1 esimeses lauses on aga sätestatud üldine võrdsuspõhiõigus.
20. Kaebuse sisulise arutamisega edasi minnes on seetõttu kõigepealt vaja otsustada, kas põhiseaduse § 23 lg 2 teises lauses sätestatud põhiõigus laieneb kohtuotsuse järgi karistust kandvatele isikutele. Asjaosalised jäid selles osas eriarvamustele. Riigikogu, justiitsminister ja peaprokurör avaldasid arvamust, et karistust kergendava seaduse mõju ulatub kuni lõpliku kohtuotsuse tegemiseni. Nende arvates kohaldatakse karistust süüteo eest karistuse määramisel või mõistmisel kohtuvälises või kohtumenetluses. Kohtualuse kaitsja ja õiguskantsler seevastu väitsid, et põhiseaduse § 23 lg 2 teise lause toime laieneb ka isikutele, kes kannavad jõustunud kohtuotsuse järgi karistust.
21. Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 7 lg 1 sätestab kaks olulist karistamise põhimõtet: 1) isikut saab süüdi tunnistada ja karistada teo eest üksnes siis, kui see tegu selle toimepanemise ajal kehtinud siseriikliku või rahvusvahelise õiguse järgi oli kuritegu (nullum crimen sine lege); 2) õigusnormi rikkumise korral ei või kohaldada raskemat karistust kui kuriteo toimepanemise ajal ettenähtu (nulla poena sine lege). Inimõiguste kohus on eristanud ka kolmandat põhimõtet: analoogia kasutamise keeldu karistusõiguses. Kuriteo toimepannud isiku õigust seadusega sätestatud kergema karistuse tagasiulatuvale mõjule konventsioon ja selle kohaldamispraktika täna ei taga.
Põhiseaduse sõnastamisel on eeskujuks võetud ÜRO kodaniku- ja poliitiliste õiguste rahvusvahelise pakti artikli 15 lg 1, mis kattub põhiseaduse § 23 sõnastusega. Ka Euroopa Liidu põhiõiguste hartas on ette nähtud põhimõte, et kui pärast kuriteo toimepanemist nähakse seadusega ette leebem karistus, siis kohaldatakse seda karistust.
22. Osa riike on kergema karistuse tagasiulatuva mõju põhimõtet täpsustanud või sätestanud karistusseadustikes. Näiteks Poola 1997. aasta kriminaalkoodeksis on sätestatud, et kui uue seaduse järgi teo eest, mille kohta on tehtud otsus, on ette nähtud karistus, mille ülemmäär on madalam kui kohtuotsusega mõistetud karistus, siis karistuse pikkust vähendatakse uue seaduse järgi ette nähtud karistuse ülemmäärani (§ 4 lg 2). Hispaania 1995. a karistusseadustikus on kirjas, et seadusel, mis kergendab isiku olukorda, on tagasiulatuv mõju, kuigi otsus on kuulutatud ja täide viidud (§ 2 lg 2). Samasugune põhimõte on omaks võetud Läti 1999. a kriminaalkoodeksis (§ 5 lg 2) ja Vene Föderatsiooni 1996. a kriminaalkoodeksis (§ 10 lg 5). Need näited lubavad järeldada, et mitme Euroopa riigi karistusseadustikud laiendavad isiku olukorda kergendava kriminaalseaduse toime ka karistuse kandmise ajale.
23. Karistusseadustiku § 5 lg 2 üldisem sõnastus – «seadusel, mis välistab teo karistatavuse, kergendab karistust või muul viisil leevendab isiku olukorda, on tagasiulatuv jõud» – ei anna piisavat teavet seaduse tagasiulatuva toime ulatuse kohta.
Karistusseadustiku rakendamise seaduse menetlemise arutelu Riigikogus heidab valgust seadusandja tahte kujunemisele. Õiguskomisjoni poolt 19. aprillil 2001. a algatatud seaduseelnõu § 2 lg 1 p 1 oli algselt sõnastatud järgmiselt: «kui isikule kriminaalkoodeksi järgi mõistetud vabadusekaotuse tähtaeg ületab karistusseadustiku eriosa vastavas paragrahvis sätestatud vangistuse tähtaega, vähendatakse tema karistuse tähtaega karistusseadustiku eriosa vastavas paragrahvis sätestatud vangistuse ülemmäära piiridesse või vabastatakse isik karistuse kandmisest, kui ärakantud karistus ületab ülemmäära.» Eelnõu menetlemise käigus sellest sättest loobuti. Eelnõu teisel lugemisel 12. juunil 2002. a selgitas õiguskomisjoni esimees Riigikogule järgmist: «Pean ütlema, et viimastel komisjoni istungitel tõusetusid päris mitmed põhimõtteliselt uue käsitlusega küsimused […] See põhiline muudatus on praegu selles, et õiguskomisjoni seisukoha järgi ei revideerita selle eelnõu kaudu enam kõiki 2002. aasta 1. septembriks jõustunud haldus- ja kriminaalkaristusi. […] Komisjon heitis pilgu ka meie põhiseadusele ja põhiseaduse § 23 ei kohusta otseselt üle vaatama jõustunud kohtuotsuseid. […] Siit tegi komisjon järelduse, et pärast õiguserikkumise toimepanemist kergema karistuse kohaldamine osutub võimalikuks ainult karistuse mõistmise ajal, mitte pärast seda, kui kohus on oma otsuse teinud. Siis ei ole see enam võimalik. Vaatasime ka, kuidas need küsimused on lahendatud välismaal. Leidsime, et meie karistusseadustiku eelnõu loomisel on paljuski aluseks olnud Saksamaa karistusõigus. Sealse karistusseadustiku kommentaar Saksa karistusõigusele ütleb otsesõnu, et kergemat karistust kohaldava seaduse tagasiulatuva jõu põhimõte ei tähenda kohustust teha tagantjärele uut otsust. […] Seega võime nentida, et rahvusvahelisest õigusest ega ka meie põhiseadusest ei tulene üldist kohustust vaadata üle jõustunud kohtuotsusega määratud karistused.»
24. Üldkogu arvates on Saksa karistusõigus küll oluliselt mõjutanud meie karistusseadustiku sõnastust, kuid selle abil põhiseaduse § 23 lg 2 teist lauset tõlgendada ei saa. Esiteks ei näe Saksa Liitvabariigi põhiseadus ette põhimõtet, et kergemat karistust ettenägeval seadusel on tagasiulatuv mõju. Teiseks on Saksa karistusseadustikus sõnaselgelt sätestatud, et kui seadust, mis kehtis teo lõpuleviimise ajal, muudetakse enne otsuse tegemist, siis kohaldatakse kergemat seadust (§ 2 lg 3).
25. Põhiseaduse § 23 lg 2 teise lause kaitseala piiride kindlaksmääramisel tuleb üldkogu arvates silmas pidada, et ajaloolistest põhjustest ja suuremast abstraktsuse astmest tingituna võib põhiseaduses kasutatava mõiste sisu erineda üksikute õigusharude samade mõistete sisust. Kuigi karistusõiguses mõistetakse sõnade «karistuse kohaldamine» all karistuse määramist või mõistmist kohtuvälises või kohtumenetluses, ei pruugi põhiseaduses kasutatud samadel sõnadel olla täpselt sama tähendus. Põhiseaduse terminitel võib sageli olla iseseisev tähendus.
26. Üldkogu on seisukohal, et põhiseaduse § 23 lg 2 teist lauset tuleb tõlgendada nii, et selle kaitseala laieneb ka karistuse kandmise ajale. Põhjendid selliseks tõlgendamiseks oleksid järgmised. 1) Üldkogu arvates tuleb kaitseala määratlemisel eelistada avaramat käsitlust, mis võimaldab tagada põhiõiguste lünkadeta kaitse ja kaaluda erinevaid põhiseaduslikke väärtusi. 2) Karistusseadustiku § 5 lg 2 sõnastus – «seadusel, mis välistab teo karistatavuse, kergendab karistust või muul viisil leevendab isiku olukorda, on tagasiulatuv jõud» – ei sea kaitsealale piire. 3) Seadusandja nägi karistusseadustiku rakendamise seaduses ette mõne grupi isikute kriminaalkaristuse kandmisest vabastamise. Nendeks on isikud, kelle tegu pole karistusseadustiku järgi enam karistatav, kes kuriteo toimepanemise ajal olid nooremad kui neljateistaastased ja kelle kuriteokoosseisule vastab uue seaduse järgi väärteokoosseis. Seega laiendas seadusandja kergema karistuse toime isikutele, kelle suhtes oli tehtud süüdimõistev otsus ja kes juba kandsid karistust. 4) Üldkogu arvestab ka teisi kaalul olevaid põhiõigusi. Õigus vabadusele on oluline põhiseaduslik väärtus, mida on vaja arvestada põhiseaduse § 23 lg 2 teise lause kaitseala määramisel. 5) Selline tõlgendus ühtib mitme Euroopa riigi karistusõiguse normidega (vt eespool p 22).
27. Kuuendat aastat salajase varguse eest vanglakaristust kandva S. Brusilovi põhiseadusega ettenähtud õigust karistuse kergendamisele piirab karistusseadustiku rakendamise seadus, sest see seadus ei näe ette nende isikute vabastamist karistuse kandmisest, kellele kriminaalkoodeksi järgi mõistetud vabadusekaotuse tähtaeg ületab karistusseadustiku vastavas paragrahvis sätestatud vangistuse tähtaega.
Karistusseadustiku rakendamise seadus näeb ette, et karistuse kandmisest vabastatakse isik, kes on süüdi mõistetud kriminaalkoodeksi järgi kuriteo eest, mis karistusseadustiku järgi ei ole enam kuriteona karistatav. Samuti isik, kes kuriteo toimepanemise ajal oli noorem kui neljateistaastane (§ 1 lg-d 1–3). Osale karistust kandvatele isikutele kohaldatakse kergemat karistusseadust. Seevastu neile (S. Brusilov nende hulgas), kes kannavad pikemaajalist karistust, kui Karistusseadustik samasuguse teo eest ette näeb, kergemat karistusseadust ei kohaldata. Järelikult on riivatud ka õigust võrdsele kohtlemisele.
Kuna põhiseaduse § 12 lg 1 esimeses lauses ja § 23 lg 2 teises lauses sätestatud põhiõigused ei ole piiramatud, tuleb järgnevalt hinnata riive põhiseaduspärasust.
28. Põhiseaduse nimetatud paragrahvides ei ole loetletud põhiõiguse piiramise tingimusi. Seepärast saab üldkogu arvestada põhiõiguse piiramise õigustusena vaid teisi põhiõigusi või põhiseaduslikke väärtusi. Riigikohus arvestab eelkõige neid väärtusi, millele osutati karistusseadustiku rakendamise seaduse eelnõu menetlemisel Riigikogus. Riigikogu 12. juuni 2002. a istungi stenogrammist võib lugeda Riigikogu õiguskomisjoni kaalutlusi, mida Riigikogu liikmetele edastas komisjoni esimees: «Komisjon leidis, et karistusõiguse reformi rakendamise eesmärk ei saa olla enne karistusseadustiku jõustumist süüdimõistetud õiguserikkujate karistuse kandmisest vabastamine ega mõistetud karistuste üldine leevendamine. Selline lähenemisviis ei ole meie arvates kooskõlas ühiskonna õiglustundega ega ka õigustatud ootusega. Samuti ei ole otstarbekas ega ökonoomne panna riigile kohustust uuesti läbi vaadata kõik mõistetud haldus- ja kriminaalkaristused.»
Üldkogu leiab, et ühiskonna õiglustunne ja kohtusüsteemi efektiivne toimimine on väärtused, millega võib õigustada põhiõiguse piiramist. Eesti riigi rajamist õiglusele rõhutab põhiseaduse preambula, kohtusüsteemi efektiivne toimimine on oluline väärtus, eriti õigusharu reformi ajal.
29. Menetluse käigus ei seadnud asjaosalised kahtluse alla fakti, et 1. septembrini 2002 kehtinud kriminaalkoodeksiga võrreldes kergendab karistusseadustik salajase varguse eest määratavat karistust.
30. Asudes kaaluma, kas põhiõiguse piirang on kooskõlas põhiseaduse §-s 11 sätestatud tingimustega, lähtub üldkogu S. Brusilovile mõistetud karistusest. Teisisõnu, üldkogu otsib vastust küsimusele, kas demokraatlikus ühiskonnas on vaja piirata vanglakaristust kandva isiku õigust, et tema suhtes kohaldataks kergemat karistust, mis jõustus tema karistuse kandmise ajal.
Proportsionaalsuse põhimõte tuleneb põhiseaduse § 11 teisest lausest. Üldkogu kontrollib piirangu vastavust proportsionaalsuse põhimõttele kolme tunnuse – abinõu sobivuse, vajalikkuse ja mõõdukuse – abil. Ilmselgelt ebasobiva abinõu korral ei ole vaja kontrollida abinõu vajalikkust ja mõõdukust. Kui aga abinõu on sobiv, kuid pole vajalik, siis puudub vajadus kontrollida selle mõõdukust. Sobiv on abinõu, mis soodustab eesmärgi saavutamist. Sobivuse seisukohalt on vaieldamatult ebaproportsionaalne abinõu, mis ühelgi juhul ei soodusta eesmärgi saavutamist. Sobivuse nõude sisuks on kaitsta isikut avaliku võimu tarbetu sekkumise eest. Abinõu on vajalik, kui eesmärki ei ole võimalik saavutada mõne teise, kuid isikut vähem koormava abinõuga, mis on vähemalt sama efektiivne kui esimene. Abinõu mõõdukuse üle otsustamiseks tuleb kaaluda ühelt poolt põhiõigusse sekkumise ulatust ja intensiivsust ning teiselt poolt eesmärgi tähtsust (vt Põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 6. märtsi 2002. a otsust asjas nr 3-4-1-1-02 – RT III 2002, 8, 74, p 15).
31. Üldkogu nõustub, et juba lahendatud kohtuasjade uus läbivaatamine koormab kohtuid ja suurendab kohtunike töökoormust, mis võib kaasa tuua kohtuasjade läbivaatamise aja pikenemise. Õigusharu reformi tõttu tekib niigi uusi lahendamist vajavaid õigusprobleeme. Seega, silmas pidades kohtusüsteemi efektiivse toimimise eesmärki, on see abinõu sobiv ja vajalik.
32. Üldkogu arvates pole aga õiguse piirang mõõdukas. Varguse eest suures ulatuses nägi kriminaalkoodeks karistuseks ette vabadusekaotuse kolmest kuni kaheksa aastani, karistusseadustik aga vangistuse kolmekümnest päevast kuni viie aastani. Seega alandas uus seadus varguse eest ettenähtava vangistuse alam- ja ülemmäära. Karistusseadustiku eelnõu seletuskiri põhjendusi karistuse kergendamiseks ei sisalda. Seetõttu tuleb eeldada, et seadusandja arvates vastab varguse eest ettenähtud vangistuse pikkus süü suurusele, võimaldab mõjutada süüdlast edaspidi hoiduma süütegude toimepanemisest, arvestab õiguskorra kaitsmise huvisid (vt KarS § 56 lg 1) ning tagab sellega karistuse eesmärkide saavutamise. S. Brusilov on vanglakaristust kandnud enam kui viis aastat, mistõttu tänaste arusaamade järgi on tema karistamise eesmärk saavutatud. Tema olukorra kergendamata jätmine riivab intensiivselt tema õigust kergema karistuse kohaldamisele ja ka õigust vabadusele (PS § 20). Selline piirang ei ole proportsionaalne kohtusüsteemi efektiivse toimimise eesmärgiga. Neid isikuid, kes kannavad vanglakaristust, mille kestus ületab karistusseadustikus samasuguse kuriteo eest ettenähtud vanglakaristuse ülemmäära, ei ole nii palju, et karistuste ülevaatamine koormaks liigselt kohtuid ja kahjustaks kohtusüsteemi efektiivset toimimist.
33. Piirangut ei õigusta üldkogu arvates ka õigluse argument. Seadusandja arvestab karistuste kehtestamisel, et teo eest ettenähtav karistus vastaks teo ohtlikkusele ja oleks õiglane. Kuna seadusandja alandas varguse eest ettenähtud vangistuse alam- ja ülemmäära, siis tuleb järeldada, et viit vanglaaastat ületav karistus varguse eest ei ole täna enam õiglane.
34. Eeltoodut arvestades jõudis üldkogu veendumusele, et nende karistust kandvate isikute, kellele kriminaalkoodeksi järgi mõistetud vabadusekaotuse tähtaeg ületab karistusseadustiku eriosa vastavas paragrahvis sätestatud vangistuse tähtaega, põhiseaduse § 23 lg 2 teises lauses ja § 12 lg 1 esimeses lauses ettenähtud õiguste piiramine nende koostoimes ei vasta § 11 lg-s 2 sätestatud proportsionaalsuse põhimõttele. Nende isikute karistuse tähtaega tuleb vähendada karistusseadustiku eriosa vastavas paragrahvis ettenähtud vangistuse ülemmäära piirini või isik vabastada, kui tema poolt ärakantud karistus ületab ülemmäära.
35. Lisaks eeltoodule märgib üldkogu, et kergemat karistust ettenägeva seaduse kohaldamata jätmine nendele karistust kandvatele isikutele, kellele enne 1. septembrit 2002. a kriminaalkoodeksi järgi mõistetud vabadusekaotuse tähtaeg ületab karistusseadustiku eriosa vastavas paragrahvis sätestatud vangistuse tähtaega, võib kaasa tuua põhiseaduse § 12 lg 1 esimeses lauses sätestatud üldise võrdsuspõhiõiguse rikkumise eraldi võetuna.
36. Üldkogu tuletab meelde, et põhiseaduse § 12 lg 1 esimeses lauses sätestatud üldise võrdsuspõhiõiguse, mille kaitseala hõlmab kõik eluvaldkonnad, riivega on tegemist siis, kui leiab aset ebavõrdne kohtlemine (vt Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 6. märtsi 2002. a otsus 3-4-1-1-02, p 13). Põhiseaduse § 12 lg 1 esimest lauset tuleb tõlgendada ka õigusloome võrdsuse tähenduses. Õigusloome võrdsus nõuab üldjuhul, et seadused ka sisuliselt kohtleks kõiki sarnases olukorras olevaid isikuid ühtemoodi. Selles põhimõttes väljendub sisulise võrdsuse idee: võrdseid tuleb kohelda võrdselt ja ebavõrdseid ebavõrdselt. Kuid mitte igasugune võrdsete ebavõrdne kohtlemine pole võrdsusõiguse rikkumine. Keeldu kohelda võrdseid ebavõrdselt on rikutud, kui kaht isikut, isikute gruppi või olukorda koheldakse meelevaldselt ebavõrdselt. Meelevaldseks saab ebavõrdset kohtlemist lugeda siis, kui selleks ei leidu mõistlikku põhjust. (Vt Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 3. aprilli 2002. a otsus nr 3-4-1-2-02 – RT III 2002, 11, 108, p 17; Riigikohtu üldkogu 14. novembri 2002. a otsus 3-1-1-77-02 – RT III 2002, 32, 345, p 22.)
37. Karistusseadustiku rakendamise seaduse § 3 lg 3 sätestab, et kui pärast karistusseadustiku jõustumist mõistetakse karistust kuriteo eest, mis on toime pandud enne karistusseadustiku jõustumist, lähtutakse teo toimepanemise ajal kehtinud kriminaalkoodeksi vastavas paragrahvis sätestatud karistusest, kui see näeb ette kergema karistuse. Karistusseadustiku rakendamise seadus ei laienda kergendava karistuse tagasiulatuvat mõju nendele karistust kandvatele isikutele, kes samuti panid kuriteo toime kriminaalkoodeksi kehtivuse ajal, kuid kellele kohus jõudis karistuse mõista enne karistusseadustiku jõustumist 1. septembril 2002. a.
Karistusseadustikus on mitmete kuritegude eest ettenähtud vangistuse ülemmäär madalam kriminaalkoodeksi eriosa vastavas paragrahvis sätestatud vabadusekaotuse ülem- või isegi alammäärast. Nii näiteks oli narkootilise või psühhotroopse aine väikeses koguses ebaseadusliku valmistamise või omandamise eest KrK § 2102 lg 1 järgi ette nähtud vabadusekaotus kolmest kuni seitsme aastani. Sama tegevuse eest teistkordselt või isikute grupi poolt võis kriminaalkoodeksi järgi karistada vabadusekaotusega viiest kuni kaheksa aastani. Karistusseadustiku § 183 näeb aga nimetatud tegude eest ette rahalise karistuse või kuni üheaastase vangistuse.
Seega kohtleb seadus ebavõrdselt isikuid, kes panid enne karistusseadustiku jõustumist samal ajal toime samasuguse teo, kuid kellele karistus mõisteti erineval ajal. Isikule, kelle tegu jõuti menetleda ja karistus mõista enne karistusseadustiku jõustumist, nägi seadus ette palju rangema karistuse, kui sellele isikule, kellele mõistetakse karistus karistusseadustiku kehtivuse ajal. Karistusseadustiku rakendamise seadus ei näe ette kriminaalkoodeksi kehtivuse ajal mõistetud karistuse viimist karistusseadustikus samasuguse teo eest ettenähtud vangistuse ülemmäärani.
38. Ühel ja samal ajal samasuguse kuriteo toimepannud isikute erineva karistusõigusliku kohtlemise sõltuvusse seadmine kohtuotsuse tegemise ajast on ebamõistlik ja võib mõnikord viia riigi omavoli keelu (PS § 13 lg 2) rikkumiseni. See, millisel ajal kohus isikule karistuse mõistab, ei ole alati tingitud süüdlase käitumisest, vaid ka riigivõimu tegevusest või tegevusetusest kriminaalmenetluses (vt Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 3. aprilli 2002. a otsus nr 3-4-1-2-02, p 18), näiteks eeluurimisorganite ja kohtu koormatusest. Asutuste ja ametnike töökiirusega ei saa õigustada isikute erinevat kohtlemist (vt Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 30. septembri 1998. a otsus nr 3-4-1-6-98 – RT I 1998, 86/87, 1434 ja 3. aprilli 2002. a otsus nr 3-4-1-2-02). Õigusemõistmise edasilükkumine võib peale riigiorganite töökiiruse olla tingitud ka süüdistatava või kohtualuse käitumisest. Sealhulgas sellest, et viimane kasutab oma menetlusõigusi pahauskselt või hoiab kriminaalmenetlusest kõrvale.
39. Üldkogu järeldab, et karistusseadustiku kui karistust kergendava seaduse tagasiulatuva mõju laiendamata jätmine nendele karistust kandvatele isikutele, kellele enne 1. septembrit 2002. a kriminaalkoodeksi järgi mõistetud vabadusekaotuse tähtaeg ületab karistusseadustiku eriosa vastavas paragrahvis sätestatud vangistuse tähtaega, võib kaasa tuua põhiseaduse § 12 lg 1 esimeses lauses sätestatud üldise võrdsuspõhiõiguse rikkumise.
40. Üldkogu märgib, et KarSRS § 1 lg-d 1–3 ei ole iseenesest vastuolus põhiseadusega. Nendes lõigetes on nimetatud isikud, kes vabastatakse karistuse kandmisest. Põhiseadusega on seadus vastuolus seetõttu, et selles ei ole ette nähtud vanglakaristust kandva isiku karistuse vähendamist karistusseadustiku eriosa vastavas paragrahvis sätestatud vangistuse ülemmäära piirini.
41. Eeltoodut silmas pidades tuleb S. Brusilov karistuse edasisest kandmisest vabastada. Ehkki kaebaja kandis vanglakaristust üle karistusseadustikus samasuguse teo eest ettenähtud karistuse ülemmäära, et teki tal õigust saada hüvitust Riigi poolt isikule alusetult vabaduse võtmisega tekitatud kahju hüvitamise seaduse järgi. See seadus annab õiguse saada hüvitist juhul, kui isikult on alusetult vabadus võetud. S. Brusilovilt võeti vabadus seadusjõus kohtuotsusega kuriteo toimepanemise eest. Karistusaja lühendamine kergema karistusseaduse jõustamise tõttu ei ole võrdsustatav alusetu vabaduse võtmisega.
42. Üldkogu rõhutab, et menetles S. Brusilovi kaebust kaalul olevaid põhiõigusi arvestades ja S. Brusilovi kantud vanglakaristuse kestust silmas pidades (vt eespool p 18). Samasisulised juhtumid tuleb edaspidi lahendada, lähtudes KarSRS § 1 lg-s 6 ja §-des 9–10 sätestatud menetluskorrast. Seaduse §-s 33 sätestatud tähtaegu tuleb arvestada alates käesoleva otsuse kuulutamisest.
Uno LÕHMUS Tõnu ANTON Jüri ILVEST
Henn JÕKS Ott JÄRVESAAR Eerik KERGANDBERG
Hannes KIRIS Lea KIVI Ants KULL
Villu KÕVE Lea LAARMAA Jaak LUIK
Jaano ODAR Jüri PÕLD Hele-Kai REMMEL
Harri SALMANN Peeter VAHER
Otsuse juurde on lisatud kolm eriarvamust.
1. Kohtunik T. Antoni eriarvamus, millega on ühinenud kohtunikud H. Salmann ja V. Kõve.
2. Kohtunik E. Kergandbergi eriarvamus, millega on ühinenud kohtunikud J. Luik ja H-K. Remmel.
3. Kohtunik J. Odari eriarvamus.
Asja nr 3-1-3-10-02 lahendamisel oli määrava tähtsusega, kuidas tõlgendada põhiseaduse § 23 2. lõike 2. lauset «Kui seadus sätestab pärast õiguserikkumise toimepanemist kergema karistuse, kohaldatakse kergemat karistust.» Riigikogu leidis, et kergendava karistusseaduse tagasiulatuv jõud ei pea laienema neile isikutele, kelle suhtes on jõustunud süüdimõistev kohtuotsus. Riigikohtu üldkogu jõudis aga seisukohale, et kergendava karistusseaduse tagasiulatuv jõud puudutab ka neid isikuid ja et Riigikogu on tõlgendanud põhiseadust ebaõigesti.
Arvan, et on võimalik esitada põhjendusi põhiseaduse viidatud sätte tõlgendamiseks nii Riigikogu kui ka Riigikohtu üldkogu moodi. Üldkogu seisukoht oleks lõppkokkuvõttes õige siis, kui Riigikogu tõlgendus on vastuolus üldtunnustatud õiguspõhimõtetega või ebamõistlik või viiks põhiseadusevastase tulemuseni. Üldkogu põhjendused ei võimalda teha ühtegi sellist järeldust. Selgete ja kaalukate argumentide puudumise tõttu leian, et üldkogu ei ole piisavalt järginud võimude lahususe põhimõtet. Seda eksimust süvendab asjaolu, et asja Riigikohtus menetlemiseks puudus kriminaalmenetlusõiguslik alus.
Minu arvamus üldkogu põhjenduste kohta põhiseaduse § 23 2. lõike 2. lause tõlgendamisel on iga põhjenduse osas eraldi järgmine:
1. Üldkogu tõlgendus tagab põhiõiguste lünkadeta kaitse ja võimaldab kaaluda erinevaid põhiseaduslikke väärtusi. See põhjendus ei selgita, miks on õige laiendada viidatud sättest tulenevat põhiõiguste kaitseala. Võimalikult avara kaitseala loomine võib osutuda ebamõistlikuks. Riigikogu tõlgendus ei tähenda lünka põhiõiguste kaitsmisel. Jätkuv vangistus on antud juhul õigustatud põhiseadusega kooskõlas oleva seaduse ja jõustunud kohtuotsusega. Põhiseaduslikke väärtusi on seadusandjal karistusseaduste vastuvõtmisel võimalik kaaluda ka kaitseala laiendamata.
2. Karistusseadustiku § 5 lg 2 ei sea põhiõiguste kaitsealale piire. See põhjendus ei ole asjakohane, sest viidatud sättest pole võimalik teha järeldusi ei Riigikogu ega üldkogu tõlgenduse kasuks.
3. Seadusandja laiendas kergendava seaduse toime mõnele isikute grupile, kusjuures süüdimõistev kohtuotsus oli nende isikute suhtes juba jõustunud . Ka sellest ei ole võimalik teha järeldusi Riigikogu või Riigikohtu üldkogu tõlgenduse kasuks. Seadusandjal on amnesteerimise õigus.
4. Arvestada tuleb õigust vabadusele kui olulist põhiseaduslikku väärtust . Riigikogul on õigus seda põhiõigust seadusega piirata. Riigikogu poliitiline tahe karistusõiguse kujundamisel on vaidlusaluses küsimuses üheselt mõistetav.
5. Riigikohtu tõlgendus ühtib mitme Euroopa riigi karistusõiguse normidega. Mitme riigi karistusõigusega on sätestatud teistsugused põhimõtted, millega on kooskõlas Riigikogu tõlgendus. Seega pole ka sellest põhjendusest võimalik teha järeldusi üldkogu tõlgenduse kasuks.
Kuna Riigikohtu üldkogu pidas õigeks põhiseaduse § 23 2. lõike 2. lausega sätestatud põhiõiguste kaitseala laiendamist, siis pidi üldkogu otsima ja kaaluma võimalikke õigustusi sellise tõlgendusega kaasnevaks põhiõiguste piiramiseks. Riigikogu tõlgenduse puhul ei ole kitsama kaitseala tõttu põhiõiguste piiramisega tegemist ja seepärast ei saanudki Riigikogu võimalikke õigustusi ise kaaluda. Riigikohtu üldkogu ei ole võimaliku õigustusena käsitlenud näiteks kohtuotsuse seadusjõudu ja karistuse vältimatust kui põhiseaduslikke väärtusi.
Analüüsides õiglust kui põhiõiguste piiramise üht võimalikku õigustust, on Riigikohtu üldkogu märkinud: «Kuna seadusandja alandas varguse eest ettenähtud vangistuse alam- ja ülemmäära, siis tuleb järeldada, et viit vanglaaastat ületav karistus varguse eest ei ole täna enam õiglane.» Kuid selline karistus määrati varem kehtinud seaduse alusel, mille õigluses käesolevat asja puudutavas osas tänane seadusandja ei kahtle. Uue seadusega sama kuriteo eest kergema karistuse ettenägemisest ei saa teha järeldust, et karistused varasema seaduse alusel on ebaõiglased. Riigikohus on jätnud sisuliselt põhjendamata, miks tuleb seadusandja tahte vastaselt pidada jõustunud kohtuotsuste alusel kantava karistuse kergendamist õiglaseks.
Riigikohtu üldkogu tõlgendus kammitseb seadusandjat ka edaspidi, kui on poliitiline tahe kergendada karistusi. Selline kergendav seadus tooks Riigikohtu tõlgenduse tõttu kaasa varasema seaduse alusel karistust kandvate isikute karistuse kergendamise. Niisugust kaastoimet ei pruugi seadusandja aga soovida. Seepärast võib Riigikohtu tõlgendus hakata piirama karistusõiguse arengut ja töötama lõppkokkuvõttes Riigikohtu üldkogu poolt silmas peetud eesmärkide vastu.
Neil põhjustel leian, et Riigikohtu üldkogu otsus on ebaõige.
Ühinen Tõnu Antoni eriarvamusega.
Harri SALMANN
Riigikohtu üldkogu 17. märtsi 2003 aasta otsuse 3-1-3-10-02 tegemisel Sergei Brusilovi süüdistusasjas KrK § 139 lg 3 p 1 järgi jäin eriarvamusele ja põhjendan oma seisukohta järgnevalt.
1. Riigikohtu üldkogu otsuses (edasiselt Otsus) on Riigikogu etteheidetest tulenevalt kõigepealt vaagitud, kas S. Brusilovi kaebuse menetlusse võtmisega on rikutud põhiseaduse sätteid ning kriminaalmenetluse norme. Otsuses tunnistatakse, et S. Brusilovi kaebuse menetlemiseks puudub igasugune kriminaalmenetluse seaduses ettenähtud alus ja et seda kaebust ei saa käsitada ei teistmis- ega kohtuvigade parandamise avaldusena. Selle seisukohaga ühineb käesoleva eriarvamuse koostaja täielikult.
Kõnealust seisukohta põhjendatakse Otsuses siiski vaid sellega, et «AKKS §-s 777 nimetatud üheaastane kohtuvigade parandamise avalduse esitamise tähtaeg oli möödunud». Sellise lühipõhjenduse järgselt on Otsuses peetud võimalikuks ja vajalikuks siiski (vaatamata igasuguse aluse puudumisele!) kaebuse menetlemist jätkata põhjendusega, et «üldkogu arvates pole küsimus siiski niivõrd tähtajas, kuivõrd kaebuse esitamise alustes».
2. Kuigi toetasin S. Brusilovi kaebuse käsitlemist nn suure individuaalse konstitutsioonilise kaebusena ja sel motiivil ka menetluse jätkamist (vt p 12), leian, et käesoleva kohtuasja põhiprobleemi silmas pidades on eksitav või vähemalt ebatäpne öelda, et igasugune kriminaalmenetluse seaduses ettenähtud alus S. Brusilovi kaebuse menetlemiseks puudub ainuüksi mingi tühise tähtaja möödumise tõttu. Menetlustähtaegasid ei ole üldjuhul tõepoolest alust käsitada absoluutsete väärtustena ja seetõttu ongi suur osa neist põhimõtteliselt ennistatavad. S. Brusilovi puhul aga tähendab Otsuses märgitud tähtaja möödumine tegelikult seda, et tema suhtes tehtud kohtuotsus on seadusjõustunud.
Kohtuotsuse seadusjõudu on põhjust lugeda, ja demokraatlike riikide õigusteoorias ning -praktikas seda ka loetakse, õigusrahu tagavaks ülimalt oluliseks sotsiaalseks väärtuseks. Seetõttu ei saa kohtuotsuse jõustumise aega lugeda tavaliseks menetlustähtajaks, mille ennistamise küsimus võiks «piisavalt tõsisele alusele» viitamisel alati tõusetuda.
3. Kohtuotsuse seadusjõu kui õigusriigi ühe komponendi sotsiaalne väärtus tuleneb tegelikult õigusemõistmise olemusest: igale õiguslikule vaidlusele tuleb kord panna lõplik punkt. Esmapilgul küll ahvatlev ja inimlik, kuid inimsuhete tervikkontekstis äärmiselt küsitav on arusaam, et kellegi õiglustundest lähtuv lähenemine peaks alati legitimeerima seadusjõustunud kohtuotsuse muutmist. Ka kriminaalasjades tehtud ja seadusjõustunud süüdimõistva kohtuotsuse muutmine võib rikkuda eeskätt kannatanute õiguspäraseid ootusi, kuid kahtlemata ka ühiskonna kui terviku ootusi õigusrahu suhtes. Siinjuures on oluline rõhutada, et just kriminaalasjades tehtud kohtuotsuse seadusjõudu on ka Eesti Vabariigi põhiseaduse koostajad lugenud sedavõrd oluliseks sotsiaalseks väärtuseks, et sellele on põhiseaduse § 23 lg-s 3 omistatud põhiõiguse kvaliteet.
Põhiseaduses ei sisaldu kõnealuse ne bis in idem põhiõiguse suhtes seaduse reservatsiooni. Seega peaks ka selle põhiõiguse riive olema õigustatud üksnes tingimusel, et see on formaalselt ja materiaalselt põhiseadusega kooskõlas, riive aluseks on mingi teine põhiõigus või põhiseaduse printsiip ja kui riive on proportsionaalne. EÕIK 7. lisaprotokolli art 4 lg-s 2 sätestatu kohaselt võidakse siseriiklikus seaduses näha ette seadusjõustunud kohtuotsusega kohtuasjas menetluse taasalustamist juhtudel, mil «on tõendeid uutest või äsjailmnenud faktidest või kui varasemas menetluses on olnud puudujääk, mis võis asja lahendit mõjustada». Otsuses ei sisaldu ne bis in idem põhiõiguse riive vajalikkuse mingit põhjendust. Selles ei osundata ka mingile olemasolevale siseriiklikule menetlusele, mille alusel võiks taasalustada S. Brusilovi süüdistusasja menetlemist. Samuti ei osundata Otsuses mingisugustele kohtuasja varasemal menetlemisel asetleidnud puudujääkidele või selle kohtuasjaga seotud uutele asjaoludele.
Otsusest nähtuvalt on S. Brusilovi süüdistusasjas ne bis in idem põhiõiguse riive õigustuseks loetud sisuliselt karistuse kandmise ajal jõustunud karistusseaduse muudatus: on asutud seisukohale, et PS § 23 lg 2 teises lauses sätestatud kergendava karistusseaduse tagasiulatuva jõu kui põhiõiguse esemeline kaitseala laieneb ka isikutele, kes seadusjõustunud kohtuotsuse alusel kannavad karistust. Olen seisukohal, et selline järeldus on meelevaldne ja ekslik.
4. Otsuses märgitakse õigesti, et Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioon ja selle kohaldamispraktika ei taga üldse õigust kergema karistuse tagasiulatuvale mõjule. Nõustuda tuleb Otsuses märgituga selleski, et ka ÜRO kodaniku- ja poliitiliste õiguste rahvusvahelise pakt ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta ei anna vastust küsimusele, kas põhiseaduse § 23 lg 2 teise lause toime laieneb ka isikutele, kes kannavad jõustunud kohtuotsuse järgi karistust. Ka karistusseadustiku § 5 lg-s 2 sisalduv põhiseaduse § 23 lg 2 teise lause muudetud sõnastus «seadusel, mis välistab teo karistatavuse, kergendab karistust või muul viisil leevendab isiku olukorda, on tagasiulatuv jõud» küll täpsustab kergemat karistust ettenägeva seaduse mõistet, kuid ei anna mingit teavet kergendava karistusseaduse tagasiulatuva toime ulatuse kohta. Seda arvestades tuleb põhiseaduse § 23 lg 2 teises lauses sisalduva põhiõiguse esemelise kaitseala (ning samaaegselt ne bis in idem põhiõiguse lubatava riive) kindlaksmääramisel kasutada süstemaatilist ja sealhulgas ka teleoloogilist tõlgendamismeetodit.
5. Menetlusõiguslikust aspektist lähtuval süstemaatilisel tõlgendamisel tuleb kõigepealt rõhutada, et kergendava karistusseaduse tagasiulatuva jõu kui põhiõiguse tagajaks saab lõppkokkuvõttes olla üksnes kohtuvõim. Selline arusaam lähtub kohtuvõimu funktsionaalsest eripärast: PS § 146 esimese lause kohaselt on vaid kohtuvõimu funktsiooniks õigusemõistmine ja sealhulgas ka õiguserikkumises süüditunnistatud isikute karistamine ning karistusest vabastamine. Kohtuvõimu tegevuse piirid peavad kooskõlas PS §-ga 14 aga olema määratletud menetlusõiguslikult. Menetlusõiguse teoorias üldaktsepteeritava arusaama kohaselt ei saa kohtuvõimu tegutsemise võimalused üldjuhul ulatuda kaugemale kohtuotsuse seadusjõustumisest. Seda, et käsitletavas kohtuasjas ei ole tegemist ei teistmisalusega ega ka mis tahes muu menetlusõiguslikult sätestatud erandiga üldjuhust, on sedastatud Otsuse p-s 16.
Kui asuda seisukohale (nii nagu on seda tegelikult tehtud Otsuses), et ne bis in idem põhiõiguse riivet saab õigustada põhiseaduse § 23 lg 2 teises lauses sisalduva põhiõigusega – st põhiõigusega kergendava karistusseaduse tagasiulatuvale jõule, siis peaks seadusandja vältimatult kujundama ka spetsiifilise kohtumenetluse, mille raames saaks aset leida kergema karistusseaduse kohaldamine karistust kandvatele isikutele. Ilma sellise spetsiifilise menetluseta ei oleks minu arvates kohtutel mingit võimalust hakata kergendama karistust kandvate isikute olukorda. Korrakem veelkord, et sellise spetsiifilise menetluse puudumisele Eesti õiguskorras on osundatud Otsuse p-s 16 tõdemusega, et S. Brusilovi kaebuse menetlemiseks puudub igasugune kriminaalmenetluse seaduses ettenähtud alus.
Kuid kui seadusandja siiski asuks kaaluma sellise nn «valvemenetluse» kujundamist Eesti õiguskorda kergema karistusseaduse kohaldamiseks karistust kandvatele isikutele, peaks ta silmas pidama, et seda, kas mingi uus karistusseadus on tegelikult kergem või mitte, saab otsustada alles tõstatatud küsimust lahendav kohus. Seega aktsepteerides kergendava karistusseaduse tagasiulatuvat jõudu ne bis in idem põhiõiguse lubatava riivena, tuleks lõppkokkuvõttes vältimatult aktsepteerida tulevikus kõigi karistust kandvate isikute pöördumisi kohtute poole mis tahes karistusseaduse (aga ka väga paljude teiste õigusaktide, millele viitavad karistusõiguse blanketsed sätted) muudatuste puhul. Selliste pöördumiste arvu praktiliselt piiramatu võimalikkus aga ei saaks kuidagi olla kooskõlas põhiseaduse §-st 11 tuleneva nõudega, sest see moonutaks ne bis in idem põhiõiguse olemust ja välistaks õigusrahu kriminaalmenetluses. Seega ei ole menetlusõiguslikult võimalik laiendada põhiseaduse § 23 lg 2 teises lauses sisalduva põhiõiguse esemelist kaitseala seadusjõustunud kohtuotsuse alusel karistust kandvatele isikutele.
6. Põhimõtteliselt samasugusele järeldusele on võimalik jõuda ka põhiseaduse § 23 erinevate lõigete omavahelise paiknemise süstemaatilisel tõlgendamisel. Erinevalt Otsuse punktis 25 märgitust peaks olema igati loogiline väita, et ka põhiseaduse koostamisel on püütud lähtuda loogikast ja et põhiseaduse selle paragrahvi kõik lõiked moodustavad korralise õigusemõistmisega seonduva terviku. See tähendab, et põhiseaduse § 23 lg 2 erinevates lausetes kasutatud termineid «karistuse mõistmine» ja «karistuse kohaldamine» tuleb käsitada sisuliselt sünonüümidena. Kui asuda seisukohale, et põhiseaduse § 23 lg 2 teises lauses sisalduva põhiõiguse toimeala ulatub korralisest õigusemõistmisest kaugemale, siis tõusetub küsimus sellest, kas ka põhiseaduse § 23 lg-s 3 sisalduva põhiõiguse toimeala ulatub korralisest õigusemõistmisest kaugemale. Nii eitava kui jaatava vastuse korral sellele küsimusele oleks tõsiselt raskendatud viimatinimetatud põhiõiguse sisuline määratlemine.
Võib nõustuda justiitsministeeriumi arvamuses esitatud tähelepanekuga, et põhiseaduse § 23 lg 2 teist lauset ei ole võimalik õigesti mõista lahusvõetult esimesest lausest ja et karistuse «kohaldamine» põhiseaduse § 23 kontekstis ei tähenda mitte karistuse reaalset täideviimist, vaid seadusandja tahtest tulenevalt mingis kindlas spetsiifilises olukorras mingi teistsuguse õigusnormi aluseks võtmist võrreldes tavapärasega. Just sellises tähenduses kasutatakse terminit «kohaldama» ka näiteks põhiseaduse § 123 lg-s 2 («Kui Eesti seadused või muud aktid on vastuolus Riigikogu poolt ratifitseeritud välislepingutega, kohaldatakse välislepingu sätteid.») ning §-s 152 («Kohus jätab kohtuasja lahendamisel kohaldamata mis tahes seaduse või muu õigusakti, kui see on vastuolus põhiseadusega.»). Eelöeldu pinnalt ei ole võimalik nõustuda Otsuse punktis 25 märgituga.
7. Kahtlemata on õige Otsuse punkti 26 alapunktis 3 märgitu, et seadusandja on karistusseadustiku rakendamise seaduses näinud ette mõne grupi isikute kriminaalkaristuse kandmisest vabastamise. Nendeks on isikud, kelle tegu pole karistusseadustiku järgi enam karistatav, kes kuriteo toimepanemise ajal olid nooremad kui neljateistaastased ja kelle kuriteokoosseisule vastab uue seaduse järgi väärteokoosseis.
Kuid meelevaldne on järeldus, et sel viisil toimides on seadusandja juba asunud laiendama põhiseaduse § 23 lg 2 teise lause toimet isikutele, kes kannavad karistust. Isikud, kelle tegu karistusseadustiku jõustumise järgselt ei ole enam kuritegu, tuleb kahtlemata vabastada karistuse kandmisest. Kuid sellekohane riigipoolne kohustus ei tulene mitte põhiseaduse § 23 lg 2 teisest lausest, vaid see on tuletatav põhiseaduse § 23 lg-s 1 sätestatust. Nõue, et riik peaks võrdselt kohtlema nii neid, kelle teod on dekriminaliseeritud kui ka neid, kelle karistusmäära on üksnes muudetud, ei ole põhjendatud ja see nõue ei tulene põhiseaduse § 23 lg 2 teisest lausest.
8. Raske on nõustuda Otsuse p 26 alapunktis 1 sisalduva põhjendusega, et põhiseaduse § 23 lg 2 teises lauses sisalduva põhiõiguse kaitseala määratlemisel tuleb eelistada «avaramat käsitlust, mis võimaldab tagada põhiõiguste lünkadeta kaitse ja kaaluda erinevaid põhiseaduslikke väärtusi». Olen arvamusel, et põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluses tuleks tagada põhiõiguste süsteemile vastav õige kaitseala. Seda õiget kaitseala parendada ja avardada püüdes varitseb oht tungida põhjendamatult mingi teise põhiõiguse kaitseala piiridesse – nii nagu käesoleva Otsuse puhul ongi toimunud.
Tegelikult võib Otsuse p 26 alapunktis 1 sisalduva taga näha nõustumist:
8.1. õiguskantsleri arvamuses esitatud ja R. Alexy kaudu R. Dworkinile tugineva seisukohaga, et põhiõigused on liigitatavad reegliteks ja printsiipideks;
8.2. õiguskantsleri arvamuses esitatud seisukohaga, et põhiseaduse § 23 lg 2 teises lauses sisalduv põhiõigus on «printsiibilise iseloomuga»;
8.3. õiguskantsleri järeldusega, et printsiibilise iseloomu tõttu hõlmab kõnealuse põhiõiguse kaitseala «kõik juhud, kui pärast teo toimepanemist selle eest ettenähtud karistust kergendatakse».
Nõustun nendega, kelle arvates põhiõiguste selgepiiriline jagunemine reegliteks ja printsiipideks on vaid üks paljudest võimalikest teoreetilistest hüpoteesidest, millele on võimalik leida rohkesti kummutatavaid vastuargumente. Igal juhul eeldaks sellest hüpoteesist lähtumine ka meie põhiõiguste kaitsmise praktikas põhjalikku argumenteerimist – seda, mida Otsuses ei sisaldu.
Kuid isegi siis, kui aktsepteerida kõnealust põhiõiguste liigitust ja tunnistada, et põhiseaduse § 23 lg 2 teises lauses sisalduv põhiõigus on «printsiibilise iseloomuga», ei ole ei õiguskantsleri arvamusest ega ka mitte Otsusest võimalik välja lugeda põhjendust, miks peaks ja kuidas saaks õigusemõistmise printsiipide toime ulatuda õigusemõistmisest kaugemale.
9. Analüüsides põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluses seadusandja mingi sammu väidetavat põhiseadusevastasust, tuleks eriti olukordades, mil küsimus on põhimõtteliselt diskuteeritav, püüda selgitada, kas seadusandja ei ole üldse märganud põhiseaduslikkuse problemaatikat või on õiguslik regulatsioon kujunenud seadusandja teadliku ja tahtliku valiku tulemina. Selgitamaks seadusandja tahet ei saa kõigepealt jätta tähelepanuta, et KarSRakS eelnõu arutamisel Riigikogus märkis Riigikogu õiguskomisjoni esimees V. Linde, et «karistusõiguse reformi rakendamise eesmärk ei saa olla enne karistusseadustiku jõustumist süüdimõistetud õigusrikkujate karistuse kandmisest vabastamine ega mõistetud karistuste üldine leevendamine». Edasises esinemises ütles õiguskomisjoni esimees, et analoogiliselt Saksamaa karistusõiguses omaksvõetud arusaamale on ka Eesti karistusõiguse reformi puhul lähtutud arusaamast, et kergema karistuse tagasiulatuva jõu põhimõtte toime ei ulatu kaugemale kohtuotsuse jõustumisest. KarSRakS eelnõu arutamisel Riigikogus osalenud justiitsminister Märt Rask aga rõhutas, et «karistusõiguse reformi eesmärk ei ole kunagi olnud seaduslikult süüdimõistetud ja kohtu määratud karistust kandvate isikute olukorda kergendada. Selleks on teised vahendid, mida ei ole Eestis kasutatud. Eelkõige pean ma silmas amnestiat. Valitsuse seisukoht oli ühene: mitte mingisugust amnestiat ei tule, kõigil tuleb oma seaduslik karistus lõpuni ära kanda». KarSRakS vastuvõtmise poolt hääletas 68 Riigikogu liiget, vastuhääletajaid ja erapooletuid ei olnud. Eelneva pinnalt ei saa olla kahtlusi selles, et seadusandja tahte kohaselt nähti ette kergema karistuse tagasiulatuvat kohaldamist vaid kuni kohtuotsuse jõustumiseni.
10. Otsuse punktis 23 analüüsitakse minu arvates alusetult taunivalt seadusandja tahte muutumise protsessi, punktis 24 märgitakse, et seadusandja on oma tahte kujunemisel vääralt lähtunud Saksa õiguses valitsevast arusaamast ja punktis 22 on väidetavalt võrdlev-õigusteaduslikku argumentatsiooni kasutades leitud, et Eesti peaks oma põhiseaduse § 23 lg 2 teises lauses sisalduva põhiõiguse tõlgendamisel lähtuma pigem Vene Föderatsiooni, Läti, Poola ja Hispaania kriminaalkoodeksis sisalduva grammatilisest tõlgendamisest.
Olen esiteks arvamusel, et mingi riigi karistusseadustikes sätestatu pinnalt ei saa teha järeldusi selle riigi põhiõiguste kaitseala kohta.
Teiseks ei ole välistatud, et vähemalt Vene Föderatsioon, Läti ja Poola on tuginenud sotsialismiperioodist pärinevale traditsioonile, et karistusõiguse reformiga kaasnes alati ka karistust kandvate isikute enam või vähem ulatuslik amnesteerimine. Loomulikult säilib amnesteerimisvõimalus ka riigis, milles kergendava karistusseaduse tagasiulatuva jõu piiriks on seadusjõustunud kohtuotsus, kuid amnestia on ja saab olla vaid riigi õigus, mitte kohustus. Eesti Vabariigi seadusandja on väljendanud selgelt oma tahet, et asetleidnud karistusõiguse reformiga ei kaasne karistust kandvate isikute totaalset amnesteerimist. Ma ei näe alust taunida seadusandja sellist tahet.
Olen seda meelt, et Otsuse võrdlev-õigusteadusliku argumentatsiooni veenvust oleks oluliselt tõstnud, kui lisaks Vene Föderatsiooni, Läti, Poola ja Hispaania kriminaalkoodeksite teksti tsiteerimisele oleks analüüsitud ka nende riikide riigiõiguslikul tasandil valitsevaid arusaamasid. Küsitav on ka see, kuivõrd representatiivselt esindavad just need neli riiki euroopalikku arusaama kergendava karistusseaduse tagasiulatuvast jõust.
11. Leian, et karistuse mõistmist ja eriti õiglase karistuse mõistmist ei ole võimalik käsitada lahus konkreetsetest aja ja ruumi tingimustest. Otsuses sisalduvast põhiseaduse § 23 lg 2 teise lause tõlgendusest tulenevalt peaksime nähtavasti juba kaitseala tasandil ütlema, et ta kõnealune põhiõigus toimib võrdselt nende suhtes, kes kannavad ja nende suhtes, kes veel ei kanna karistust. See peaks tähendama tegelikku võimalust uue ja kergendava karistusseaduse ajal kehtivatest karistuse mõistmise kõigist põhimõtetest lähtuvalt kõhelda nii süüdistatavaid kui ka kõiki süüdimõistetuid – nii neid, kelle suhtes on kohtuotsus jõustunud alles mõne päeva eest kui ka neid, kes on juba aastaid karistust kandnud. Tegelikult oleks aga selline uus ja põhjalik ning karistuse mõistmise kõiki reegleid arvestav «karistuse mõistmine süüdimõistetutele» võimatu. Seetõttu taandub algne ja väidetavalt teoreetiline arusaam põhiseaduse § 23 lg 2 teise lause võrdsest toimest ka süüdimõistetuile praktikas vältimatult üksnes varem mõistetud karistuse mehhaaniliseks viimiseks uue seaduse «sanktsiooni piiridesse». Kuid kas see on kooskõlas põhiseaduse § 23 lg 2 teise lause mõttega? Kas me sel viisil saame tagada erineval ajal karistatavate isikute võrdset kohtlemist?
12. Vaatamata Otsusega võrreldes erinevale seisukohale põhiseaduse § 23 lg 2 teises lauses sisalduva põhiõiguse kaitseala küsimuses, olen arvamusel, et Riigikohtu üldkogu oli kooskõlas põhiseaduse §-ga 15 ja § 152 lg-ga 2 põhiseaduslikkuse järelevalve kohtuna pädev läbi vaatama S. Brusilovi kaebust. S. Brusilov oli tõstatanud põhiõigusliku küsimuse seadusjõustunud kohtuotsuse alusel karistust kandes – seega olukorras, mil kõnealuse küsimuse lahendamine on võimalik vaid nn suurt individuaalset konstitutsioonilist kaebust aktsepteerides.
Ühinen Eerik Kergandbergi eriarvamusega.
Jaak LUIK (õ) Hele-Kai REMMEL
Kriminaalseaduse tagasiulatuva jõu piiride kindlaksmääramine seadusjõusse astunud kohtuotsuse alusel vangistuses viibiva isiku suhtes on seadusandja pädevuses ja üksnes Riigikogul oli kooskõlas põhiseadusega õigus otsustada, millistele subjektidele ja millistel tingimustel seda erinevalt üldreeglist kohaldada nii nagu seda tehti KarSRakS § 1 lõigetes 1–3. Seepärast on KarSRakS § 1 kooskõlas põhiseaduse § 23 lõikega 2. Riigikogu ei ole mitte piiranud S. Brussilovi õigust talle mõistetud vangistuse vähendamisele, mida keelab teha põhiseaduse § 11, vaid on pidanud põhjendamatuks temale mõistetud vangistuse vähendamist. Põhiseaduse § 23 lõike 2 teist lauset ei ole alust tõlgendada nõnda, et seal peetakse silmas isikuid, kes juba kannavad karistust nende suhtes jõustunud ja lõpliku kohtuotsuse alusel, selles paragrahvis räägitakse isikutest, kellele karistus on veel mõistmata. Nendele kohaldatakse karistuse mõistmisel kergemat karistust, kui uue seaduse järgi on õiguserikkumise eest kergem karistus ette nähtud. Eelmärgitud põhiseaduse säte ei ole käsitletav põhimõttena, mis laiendab selle kaitseala karistuse kandmise ajale.
Ei ole alust rääkida ka põhiseaduse § 12 lg 1 esimeses lauses sätestatud üldise võrdsuspõhiõiguse võimalikust rikkumisest koostoimes põhiseaduse § 23 lõikega 2, kuna siis peaksime eeldama seda, et põhiseaduse § 23 lõike 2 kaitseala laieneb isikutele, kes juba kannavad karistust seadusjõusse astunud kohtuotsuse alusel. Seadusandja eristab vangistuses viibivad isikud nendest isikutest, kes ei viibi seadusjõusse astunud kohtuotsuse alusel vangistuses ja teeb vangistuses viibivate isikute suhtes teadlikult vaid selle erandi, mis on KarSRakS § 1 lõigetes 1–3. Üldise võrdsuspõhiõiguse võimaliku rikkumise probleem ei puuduta S. Brusilovi kohtuasja veel seepärast, et S. Brusilov ei ole võrreldav KarSRakS § 1 lõigetes 1–3 märgitud isikute grupiga, kelle suhtes kehtib põhimõte – nullum crimen sine lege.
Seadusandjal oli voli laiendada KarSRakS § 1 lõigete 1–3 kohaselt tagasiulatuvalt uue KarS karistust kergendavat mõju karistust kandvatele isikutele just sellises ulatuses kui seadusandja seda vajalikuks luges, ja karistusseaduse rakendamise seadus ei ole vastuolus põhiseaduse §-ga 23.
Lugeda Riigi Teataja III osa 2003. a nr 10 art 95 lk 477 õigeks järgmiselt:
«Ühinen Eerik Kergandbergi eriarvamusega.
Hele-Kai REMMEL»


§ 4 Huvide deklaratsioonide registrile andmete esitamine
RT IV, 08.05.2018, 8
Vastu võetud 26.04.2018 nr 20
Määrus kehtestatakse korruptsioonivastase seaduse § 13 lõike 1 punkti 2 ja § 15 lõike 2 alusel.
Määrus täpsustab korruptsiooni ennetamise korraldust Viru-Nigula vallas, sealhulgas määrab kindlaks huvide deklaratsiooni (edaspidi deklaratsioon) esitama kohustatud isikud (edaspidi deklarandid) ning huvide deklaratsioonide kontrollimise komisjoni koosseisu ja komisjoni liikmete ülesanded.
Ametiisik on kohustatud viivitamata teavitama asutuse juhti talle teatavaks saanud korruptsioonivastase seaduse (edaspidi KVS) § 3 lõikes 1 sätestatud keelu rikkumisest või muust korruptsioonijuhtumist. Vastavalt KVS § 6 lõigetele 2 ja 3 tagatakse teavitamise fakti konfidentsiaalsus.
(1) Deklaratsiooni on kohustatud esitama vallavolikogu liige, vallavalitsuse liige ja valla ametiasutuse juht.
(2) Isikut teavitatakse viivitamata deklaratsiooni esitamise kohustusest vastava kohustuse tekkimisel. Teavitamise tagamise korraldab vallasekretär.
§ 4. Huvide deklaratsioonide registrile andmete esitamine
(1) Huvide deklaratsioonide registrile alusandmete esitamise tagab ja korraldab vallasekretär.
1) volikogu esimees - juhib komisjoni tööd;
(3) Komisjonil on õigus kontrollida kõigi määruse § 3 lõikes 1 nimetatud deklarantide deklaratsioone.
(4) Komisjoni liikmel on õigus:
(5) Komisjoni liige protokollib käesoleva paragrahvi lõikes 4 nimetatud kontrolltoimingud ning teavitab deklaranti ja registri pidajat deklaratsiooni kontrollimisest ja läbiviidud kontrolltoimingutest.
(6) Juhul kui ametiisiku deklaratsiooni kontrollimise tulemusel on tekkinud süüteokahtlus, edastab komisjoni esimees süüteokahtluse korral deklaratsiooni kontrollimise materjalid prokuratuurile või kohtuvälisele menetlejale.
2) kontrolli tegevus- ja toimingupiirangutest ning muudest kohustustest kinnipidamise üle;
4) arvestuse pidamise ametiasutuse ametnike tegelemise üle avaliku teenistuse seaduses nimetatud kõrvaltegevustega, samuti kontrolli avaliku teenistuse seaduses keeldude järgimise üle.
1) Aseri Vallavolikogu 19.03.2014 määrus nr 8 „Korruptsioonivastase seaduse rakendamine“;
2) Kunda Linnavolikogu 17.03.2014 määrus nr 3 „Korruptsioonivastase seaduse rakendamine“;
3) Viru-Nigula Vallavolikogu 27.03.2014 määrus nr 8 „Korruptsioonivastase seaduse rakendamine“.


[ 55 postitusi ] Mine lehele Eelmine 1, 2, 3, 4 Järgmine
Postitatud: K Nov 07, 2018 4:00 pm
Vaata Beretta, jahindust juhib MTÜ seadus ja korteriühistut juhib korteriühistuseadus ja need on täiesti kaks erinevat asja. Korteriühistus haldavad kodanikud oma ühisvaravara ise, aga MTÜ osutab teenust oma liikmetele liikmemaksu eest või tasuta. Põhikiri peab olema ka kooskõlas seadustega, muidu kinnistusamet seda lihtsalt ei kinnita. Keegi ei saa nõuda minult töö tegemist ja kui olen nõus töö tegemisega, siis selleks sõlmitakse leping ja edasi rakendub juba töölelepinguseadus. Kui minult nõutakse raha selle eest, et ma näiteks ilma lepinguta tööd ei ole nõus tegema siis see on võla tekitamine ja kriminaalkorras karistatav.Kui sunnitakse ilma lepinguta tööle, siis see juba orjastamine JA SAMUTI KRIMINAALKORRAS KARISTATAV AGA § JUBA TUMMISEM. KELLEL ON SIIS ÕIGUS KODANIKKE TRAHVIMÄÄRADEGA KARISTADA?
Postitatud: K Nov 07, 2018 4:17 pm
Ma nüüd ei viitsi hetkel hakata välja otsima seadusi, et su sõnu kinnitada, kuid korteriühistu on samuti MTÜ (mittetulundus ühing), ehk siis kodanikud (nagu sa kirjutasid) = ühistu liikmed, samuti nagu on jahiseltsis seltsiliikmed.
Nüüd, kuidas neis kahes ühingus raha asjad on lahendatud, on iseenesest suht ühesugused.
Korteriühistu liige maksab ühistule nn. remondifondi tasu, mille eest ühistu teeb vajalikud tasulised tööd, muud sissetulekut ühingule ju pole (mittetulundus ühingul), samas näiteks 40 leibkonnaga (korteriga) majas kuulub kogu sellest majast ja sinna juurdekuuluvaga, igale liikmele 1/40.
Jahiselt on samuti mittetulundus ühing ja sinna kuuluvad liikmed, kes maksavad jahiseltsile aastamaksu, mis on mittetulundus ühingule ka 1 ainuke sissetuleku allikas (jätame hetkel ulukite- ja lubade müügi välja), millega peab jahiselts suutma ära majandada. Ja näiteks 25-e liikmelisel jahiseltsil, kuulub igale liikmele 1/25 kogu jahiseltsi varast.
Postitatud: K Nov 07, 2018 4:26 pm
Tiit . Tegid puust ja punaseks!
Samas ei saa lapikpudeli hingelisest kahestumiset aru- ei ole tema selts ja tema probleem. Siis aga
räägib nagu oleks ta Kukumägi Võrno kuuris ketis.
Postitatud: K Nov 07, 2018 5:11 pm
Juhin ka Teie tähelepanu Eest Vabariigi põhiseadusele §29, kommenteeritud väljaanne, punkt 12.
Postitatud: K Nov 07, 2018 5:19 pm
Tekib tunne, et lapik soovib tasuta õigusabi saada.
See siin on jahifoorum ja kui keegi kehtestab põhikirja alusel mingid nn "sanktsioonid" ja need on seadusega kooskõlas nagu nt liikmetasu, siis kas maksad või lahkud.
Toon ühe paraleeli ühest jahiseltsist, kus on iga aasta kevadeti talgud ja kui sealt ilma mõjuva põhjuseta puudud, siis ei saa nt sokujahiks luba jne.
Kõige lihtsam on sul pöörduda mõne pädva ametniku poole ja siis meile rääkida, mis on õige ja vale ning siis meie (KOMMENTEERIJAD) kommenteerime
Postitatud: K Nov 07, 2018 5:57 pm
Olen ikka tarkade klubisse sattunud, aga paistab, et need mõned kommenteerijad, kes juba nagu isiklikule tasandile asja pööravad, surnuid ja elavaid ei austa ning eks see näitab nende hariduse- ja harituse taset. Sina sokk võiksid ka enne kommenteerimist selle EV §29 suunatud postituse läbi lugeda ja endale selgeks teha. Aga teadke, et Teist võiks saada ülihead kollase ajakirjanduse ajakirjanikud, oskate asju väänata ja teadke, et kui minul juriidilist abi vaja läheb, siis siit lehelt ma selliseid juriste küll ei otsi. Üksinda hundikarja vastu ei saa ja astun kõrvale, aga on ka toredaid foorumlasi, kes tõesti tänasid ja seda meelt, et selle avalikustasin. Edu jahimeestele tuuleveskitega võitlemisel!
Postitatud: K Nov 07, 2018 6:58 pm
Kas sul on paha olla või milles su probleem on? Ise tekitad ju siin segadust. Räägid ainult poolikut juttu ja ei ole rahul kui teised selle najal üritavad teemat lahata.
Postitatud: K Nov 07, 2018 7:35 pm
Mis asja sa siin siis nyyd avalikustasid,et medaleid väärid?? Selle,et suht segast peksad algusest peale??
Postitatud: K Nov 07, 2018 10:27 pm
Sina sokk võiksid ka enne kommenteerimist selle EV §29 suunatud postituse läbi lugeda ja endale selgeks teha.
Ära palun solvu, öeldakse et erinevus pidi rikastama või kuidas ta oligi. Kuna jälgin seda teemat läbi telefoni siis tõesti ei viitsi sellega riigiteatajasse ronid ehk oled meheks ja viskad lingi või kopeerid konteksti, mida sa soovid meiega jagad.
Loodan, et probleem laheneb ja sinu küsimused leiavad peagi vastused.
Postitatud: N Nov 08, 2018 8:48 am
Lapikpudel- seadust ei saa lugeda ainult selle kohapealt mis parasjagu sobib ja Sulle meeldib. Põhiseaduse § 29 ei räägi harrastustest ja MTÜ-dest vaid elatise teenimisest. Vaata kommentaari PS § 29 lg-s 1 on sätestatud üks oluline majanduslik põhiõigus: inimese õigus valida endale vabalt tegevusala, elukutse ja töökoht. Õigus olla majanduslikult aktiivne ja teenida elatist enda valitud valdkonnas ja viisil on ühtlasi täiskasvanud inimese ja tema perekonna inimväärse äraelamise eeldus.
MTÜ puhul on tegemist vabatahtlikuse alusel tegutseva organisatsiooniga mis ei ole loodud elatise teenimiseks. Kui antud MTÜ põhikiri ei meeldi- tuleb välja astuda. Ise küsimus, kas keegi Sind mujale tahab. Tean juhust kus "MINA ja maailm" hoiakuga mees põhikirja rikkumise eest välja visati.
Postitatud: N Nov 08, 2018 2:59 pm
Põhikirjaga pannakse paika. Kui üldkoosolekul otsustatakse mingi tegevuse teostamine või sellest mitte osavõtmine siis otsustatakse ka vastavad toimingud. Olgu need siis kasvõi rahaliste kohustuste näol. See, et kui sa mingist jahist nt. osa ei võta ja sellele järgneb sanktsioon (a’la 10€ MTÜ arvele) oled ju ise leppinud st. teised liikmed aksepteerivad saknktsioone - nad ju liikmed. Ilmselgelt toodud näite puhul tundub see mulle samuti naljaks ja vastuvõetamatu. Kuid, kui enamus on otsustanud ja see on normaalne - minugi pärast. MTÜ on vabatahtlikest koosnev ühendus, mis siis täidab ka riigi poolt talle ettenähtud kohustusi (ululite küttimine nt.). Samuti majandab MTÜ oma rahadega (st. riigiabi rahaliselt puudub). Taaskord, kui otsustatakse, et puhtalt liikmemakauga ära ei toimeta kõiki kommunaale vms. määrataksegi muud kohustused. Oled ju liige vabatahtlikult ja ning edasiseks toimetamiseks, kui rahalised vahendid puuduvad ilmselt ei saada ju toimetada? Ühesõnaga seda reguleeriv § 7 lg 6 peaks sinu vastus olema. Tee ettepanek seal jahiseltsis põhikirja muuta. Tolereerin tööpäevade kohustust ja maksustamist - viis kuidas MTÜ’a edasi ju toimetada tehakse ju enda jaoks.
Postitatud: N Nov 08, 2018 8:56 pm
pure kirjutas:
Tolereerin tööpäevade kohustust ja maksustamist - viis kuidas MTÜ’a edasi ju toimetada tehakse ju enda jaoks.
Nende nö. kohustuslike tööpäevadega on küll nii, et kui ikka väikest "motiveerivat" (olgu siis selleks ka rahaline süst) tõuget pole, siis ei liiguks ka jahimaja juures suurt midagi, ei tekiks uued kõrgistmed, ei muutu kütiliini sihid okstest vabaks, jne... Meil on samuti kehtestatud "trahv" tööpäevadest mitte osavõtmine ja selleks on hirmus 15.- päev, samas oleme andnud kõigile võimaluse, kas see päev ilma grupitöö korras tagasi teha või teha mingid operatsioonid päris individuaalselt. Kõiki versioone kasutatakse täitsa agaralt ja tegelikult liigutavad end 95% seltsiliikmetest, kuid on ka aastast-aastasse paadunuid tegelasi, kes leiavad jumalteabmis vabandused mitte midagi teha ja maksavad selle maksu jahiseltsi kassasse.
Postitatud: R Nov 09, 2018 9:52 am
Kui minult nõutakse raha selle eest, et ma näiteks ilma lepinguta tööd ei ole nõus tegema siis see on võla tekitamine ja kriminaalkorras karistatav.Kui sunnitakse ilma lepinguta tööle, siis see juba orjastamine JA SAMUTI KRIMINAALKORRAS KARISTATAV AGA § JUBA TUMMISEM. KELLEL ON SIIS ÕIGUS KODANIKKE TRAHVIMÄÄRADEGA KARISTADA?
Kui sa matsu ei jaga, siis palun ära levita väärinformatsiooni.
Postitatud: P Nov 18, 2018 5:45 pm
No nii....Sai nüüd siis sellel nädalavahetusel viibitud juristide seltskonnas pidulikul koosviibimisel. Küsisin arvamust selle teema algatuse suhtes ja vastus ühine-----selline tegevus ei ole seadustega kooskõlas ning võimalik isegi mõneks aastaks(kohtupraktikas ka juhtunud)loomingulisele puhkusele saata kinnisesse asutusse kus töö tegemist ei nõuta ega töölepingut ei sõlmita.See §29 oma lisadega ongi puust ja punaseks.Küll aga tundis mõni ajakirjanik huvi selliste kommenteerijate heakskiitvat otsust, kes sellist seadusevastast tegevust siin lehel õigustavalt propageerivad.Kuna relvaloa pikendamisel psühhiaatrilt allkirja saamine arstitõendile pole probleem, siis oldi ühel meelel, et jahimeestele peaks relvaloa pikendamisel kontrollima ka jahindusalaseid õigusakte, relvaseaduse tundmist ja MTÜ juhtorganitesse kuuluvatel ka teisi sellealaseid õigusakte.(laskekatse ju ilus näide, mis paika pandud) Eks siis näib, millal ajakirjandus selle teema kohta avaliku huvi äratab. Teravat silma, kindlat kätt ja kivi kotti!
Postitatud: P Nov 18, 2018 9:29 pm
Hic Rhodos hic salta! Ära nuta kui pea vastu latti ära lööd! Kui ei ole kohtulahendit on juristide seltskonna piduliku koosviibimise arvamise väärtus saama suur kui pehmele paberile trükitud 100 eurone. Mulle kohutavalt meeldib see demagoogiavõte- teadlaste arvamusel, üks tuntud prohvessor ütles, et..... und so waiter. Ja mis puutub ajakirjanikesse, siis iga kord kui loen valdkonda, milles olen rohkem kodus kui nemad, leian sealt mingi totaalse bulshiti. Kus on see kohtulahend? Paluks konkreetselt!


Isikukoodide moodustamise, väljajagamise ja andmise kord – Riigi Teataja
Vastu võetud 07.01.2005 nr 4
RTL 2005, 13, 115
28.12.2005/ 12 (RTL 2006, 5, 85) 1.02.2006
24.05.2005/10 (RTL 2005, 61, 873) 10.06.2005
10.08.2006/6 (RTL 2006, 64, 1177) 25.08.2006
Määrus kehtestatakse „ Rahvastikuregistri seaduse” § 50 lõike 6 alusel
Määrus reguleerib rahvastikuregistri vastutava töötleja ja volitatud töötleja, tervishoiuteenust osutava juriidilise isiku või füüsilisest isikust ettevõtja (edaspidi tervishoiuasutus) ning riigi- ja kohaliku omavalitsuse asutuse tegevust isikukoodide moodustamisel, väljajagamisel ja andmisel.
ISIKUKOODI MOODUSTAMINE JA KOOSSEIS
§2. Isikukoodi moodustamine
(1) Isikukood moodustatakse Eesti Vabariigi standardi «Isikukood. EV ST 585-90» (edaspidi standard) alusel «Rahvastikuregistri seaduse» ja käesoleva määruse kohaselt.
(2) Isikukood moodustatakse:
1) dokumente, kuhu isikukood kantakse, koostava asutuse või isiku poolt üleantud andmete alusel;
2) andmeandja poolt üleantavate andmete alusel, kui andmeandja teostab andmehõivet andmete kandmiseks rahvastikuregistrisse enne rahvastikuregistri moodustamist koostatud dokumentidelt;
3) isikukoodi andmiseks isikule, kelle andmed kantakse riigi andmekogusse ja kes ei ole rahvastikuregistri objekt ega elamisloa või elamisõiguse taotleja;
4) isikukoodi andmiseks Euroopa Liidu, Euroopa Majanduspiirkonna liikmesriigi ja Šveitsi Konföderatsiooni kodanikule (edaspidi Euroopa Liidu kodanik) elukoha esmakordsel registreerimisel Eestis, kui isikule ei ole varem isikukoodi antud.
§3. Isikukoodi koosseis
Isikukood koosneb üheteistkümnest numbrist. Isikukoodi numbrite tähendused on:
1 – aastail 1800–1899 sündinud mees;
2 - aastail 1800-1899 sündinud naine;
teine ja kolmas number –sünniaasta kaks viimast numbrit;
neljas ja viies number –sünnikuu number (jaanuar – 01 jne);
kuues ja seitsmes number –sünnikuupäev (01 jne);
kaheksas, üheksas ja kümnes number –järjenumber ühel ja samal päeval sündinuile;
üheteistkümnes number
[ RTL 2005, 61, 873 - jõust. 10.06.2005]
–kontrollnumber, mis arvutatakse standardis toodud eeskirja kohaselt.
ISIKUKOODIDE VÄLJAJAGAMINE
§4. Isikukoodi väljajagamine
Rahvastikuregistri volitatud töötleja jagab moodustatud isikukoodid neid andvatele asutustele ja isikutele andmesidevõrgu kaudu. Kuni 1. jaanuarini 2007. a on lubatud isikukoodide väljajagamisel tervishoiuasutusele kasutada muid sidevahendeid.
§5. Isikukoodi väljajagamine meditsiinilisele sünnitõendile märkimiseks
(1) Eestis sündinud lapse meditsiinilisele sünnitõendile isikukoodi märkimiseks moodustatakse isikukood tervishoiuasutuse sellekohase taotluse alusel. Taotlus esitatakse riigi infosüsteemi andmevahetuskihi kaudu.
(2) Taotluses tuleb esitada tervishoiuasutuse nimi ja registrikood, vastsündinu soo ja sünniaja andmed ning tema ema järgmised isikuandmed:
3) isikukood, selle puudumisel sünniaeg, sünnikoht, elukoha aadress ja kodakondsus.
(3) Kuni 1. jaanuarini 2007. a võib tervishoiuasutusele isikukoode välja jagada Siseministeeriumi, rahvastikuregistri volitatud töötleja ja meditsiinilise sünniandmekogu vastutava või volitatud töötleja vahel sõlmitava lepingu alusel, kasutades digitaalallkirjaga dokumendi edastamist. Lepinguga määratakse igale tervishoiuasutusele moodustatavate isikukoodide hulk, üleandmise tähtajad ja kord.
(4) Kui meditsiinilist sünnitõendit koostavaks tervishoiuasutuseks ei ole sünnitusabi osutav haigla, esitab sünnitõendit koostav tervishoiuasutus taotluse isikukoodi moodustamiseks sünnitusabi osutavale haiglale, kelle teeninduspiirkonnas on ema elukoht või sünnitõendit koostav tervishoiuasutus. Sünnitusabi osutav haigla edastab taotluse asjatu viivituseta rahvastikuregistri volitatud töötlejale ja taotluse alusel moodustatud isikukoodi meditsiinilise sünnitõendi koostajale.
§6. Isikukoodi andmine tervishoiuasutuse poolt
(1) Isikukood vastsündinule on antud, kui tervishoiuasutus kannab saadud isikukoodi koos vastsündinu ema ning meditsiinilise sünnitõendi andmetega rahvastikuregistrisse.
(2) Kuni 1. jaanuarini 2007. a võib vastsündinule isikukoodi anda perekonnaseisuasutus, kasutades tervishoiuasutuse poolt koostatud meditsiinilisele sünnitõendile kantud isikukoodi.
§7. Isikukoodi andmine perekonnaseisuasutuse poolt
(1) Perekonnaseisuasutus annab isikukoodi isikutele, kelle andmed kuuluvad esmakordselt rahvastikuregistrisse kandmisele perekonnaseisuakti koostamise või muutmise käigus või andmehõive teostamisel välisriigis koostatud dokumendilt.
(2) Kui Eestis sündinud isikule ei ole isikukoodi antud tervishoiuasutuse poolt meditsiinilise sünnitõendi koostamisel, annab perekonnaseisuasutus isikukoodi sünniakti koostamisel meditsiinilise sünnitõendi alusel.
(3) Välisriigis sündinud Eesti kodaniku või elamisluba või elamisõigust omava isiku lapsele annab sünniakti koostamisel isikukoodi perekonnaseisuasutus.
(4) Põlvnemise tuvastamise kohtuotsuse alusel sünniakti koostamisel annab isikukoodi perekonnaseisuasutus.
§8. Isikukoodi andmine Kodakondsus- ja Migratsiooniameti poolt üleantud andmete alusel
(1) Kui isikule ei ole varem isikukoodi antud, teeb seda Kodakondsus- ja Migratsiooniamet isikut tõendava dokumendi väljaandmisel, elamisloa või elamisõiguse taotluse või muu seaduses sätestatud menetluse käigus.
(2) Isikukoodi moodustamiseks rahvastikuregistri tarkvara abil annab Kodakondsus- ja Migratsiooniamet rahvastikuregistri volitatud töötlejale üle järgmised andmed:
7) kodakondsus.
(3) Isikukoodi moodustamiseks elamisloa või elamisõiguse taotlemisel antakse lisaks loetletud andmetele üle perekonnaseisu andmed ja elamisloa taotluse menetlusse võtmise aeg.
(4) Rahvastikuregistri volitatud töötleja edastab Kodakondsus- ja Migratsiooniametile lõikes 2 nimetatud andmete alusel moodustatud isikukoodi ja sellega seotud eesnime ja perekonnanime asjatu viivituseta, kuid mitte hiljem kui andmete esitamise päevale järgmisel tööpäeval.
§9. Isikukoodi andmine andmete kandmisel rahvastikuregistrisse enne rahvastikuregistri moodustamist koostatud dokumentidelt
(1) Isikukood moodustatakse enne rahvastikuregistri moodustamist koostatud dokumendilt andmehõivet teostava asutuse poolt isikule, kelle isikukoodi moodustamiseks vajalikud andmed on kantud nimetatud dokumendile.
(2) Tarkvaraliste ja metoodiliste vahenditega tuleb vältida uue isikukoodi moodustamine isikule, kellele on juba moodustatud isikukood.
(3) Isikukoodi moodustamiseks antakse volitatud töötlejale andmesidevõrgu kaudu üle vähemalt järgmised andmed:
4) sugu.
§91. Isikukoodi andmine isikule, kelle andmed kantakse riigi andmekogusse
(1) Isikukoodi andmiseks isikule, kelle isikukood kuulub seaduse või andmekogu põhimääruse alusel kandmisele riigi andmekogusse, esitab isik isiklikult maavalitsusele kirjaliku taotluse (lisa 1) järgmiste andmetega:
8) kodakondsusjärgse riigi isikukood (kui see on kantud kehtivasse isikut ja kodakondsust tõendavasse dokumenti);
9) kehtiva isikut ja kodakondsust tõendava dokumendi liik, väljaandnud asutus, number, väljaandmise kuupäev ja kehtivuse tähtaeg.
(2) Isikukoodi moodustamiseks antakse lõikes 1 loetletud andmed andmesidevõrgu kaudu üle rahvastikuregistri volitatud töötlejale.
(3) Taotluse esitanud isikule väljastab maavalitsus isikukoodi saanud isiku kohta väljavõtte rahvastikuregistrist. Väljavõtte võib saata taotlejale posti teel tähtkirjaga.
[RTL 2006, 5, 85 - jõust. 01.02.2006]
§92. Isikukoodi andmine Euroopa Liidu kodanikule, kelle elukoht registreeritakse esmakordselt Eestis
(1) Isikukoodi andmiseks Euroopa Liidu kodanikule, kelle elukoht registreeritakse esmakordselt Eestis ja kellele ei ole varem isikukoodi antud, esitab isik isiklikult elukohajärgse kohaliku omavalitsusüksuse pädevale asutusele kirjaliku taotluse (lisa 1) järgmiste andmetega:
7) kodakondsusjärgse riigi isikukood (kui see on kantud kehtivasse isikut ja kodakondsust tõendavasse dokumenti);
8) kehtiva isikut ja kodakondsust tõendava dokumendi liik, väljaandnud asutus, number, väljaandmise kuupäev ja kehtivuse tähtaeg.
§93. Isiku tuvastamine isikukoodi taotlemisel
(1) Isikukoodi taotlemisel §-de 91 ja 92 alusel tuvastatakse taotluse esitaja isik „Isikut tõendavate dokumentide seaduse” § 2 lõikes 2 sätestatud dokumendi, Euroopa Liidu liikmesriigi, Euroopa Majanduspiirkonna liikmesriigi või Šveitsi Konföderatsiooni poolt väljaantud isikut tõendava dokumendi või välisriigi reisidokumendi alusel.
(2) Oma alaealise lapse või eestkostetava eest esitab isikukoodi taotluse tema vanem, eestkostja või eestkosteasutuse volitatud esindaja (edaspidi seadusjärgne esindaja). Taotluse esitamisel esitab seadusjärgne esindaja isikut ning esindusõigust tõendava dokumendi.
(3) Taotluse esitamisel esitatav välisriigis väljaantud dokument peab olema tõlgitud eesti või inglise keelde ning tõlke õigsus peab olema notariaalselt kinnitatud. Välisriigis väljaantud dokument peab olema legaliseeritud või kinnitatud tunnistusega (apostille’ga), kui välisleping ei sätesta teisiti.
§10. Antud isikukoodi muutmine
(1) Isikukood muudetakse ja antakse isikule uus isikukood juhul, kui:
1) lapsendaja soovib muuta lapse isikukoodi;
2) muudetakse või parandatakse isiku sünniaja või soo andmeid;
3) isikukood ei vasta «Rahvastikuregistri seaduses» või standardis isikukoodile esitatud n��uetele.
(2) Isikukoodi muutmise vajadusel esitab perekonnaseisuasutus või Kodakondsus- ja Migratsiooniamet rahvastikuregistri volitatud töötlejale isikukoodi muutmise taotluse.
(3) Lapsendamise korral märgitakse isikukoodi muutmise taotlusele järgmised isikukoodi muutmiseks vajalikud andmed:
1) (senine) perekonnanimi või perekonnanimed ja muutmise korral muudetud perekonnanimi või perekonnanimed;
2) (senine) eesnimi või eesnimed ja muutmise korral muudetud perekonnanimi või perekonnanimed;
5) seni kehtiv isikukood.
(4) Sünniaja või soo andmete muutmisel või parandamisel märgitakse isikukoodi muutmise taotlusele järgmised isikukoodi muutmiseks vajalikud andmed:
1) (senine) perekonnanimi või perekonnanimed, muutmise korral muudetud perekonnanimi või perekonnanimed;
2) (senine) eesnimi või eesnimed, muutmise korral muudetud eesnimi või eesnimed;
3) (senine) sünniaeg, muutmise või parandamise korral muudetud või parandatud sünniaeg;
4) (senine) sugu, muutmise või parandamise korral muudetud või parandatud sugu;
(5) Kui isikukood ei vasta «Rahvastikuregistri seaduses» või standardis isikukoodile esitatud nõuetele, märgitakse isikukoodi muutmise taotlusele järgmised isikukoodi muutmiseks vajalikud andmed:
(6) Rahvastikuregistri volitatud töötleja edastab lõikes 2 nimetatud taotluse esitanud asutusele isikule moodustatud uue isikukoodi ja sellega seotud eesnime ja perekonnanime andmed ning seni kehtiva isikukoodi hiljemalt taotluse esitamise päevale järgmisel tööpäeval.
§11. Seniantud isikukoodide kehtivus
Enne käesoleva määruse jõustumist antud isikukoodid kehtivad, kui nad vastavad «Rahvastikuregistri seaduses» ja standardis isikukoodile esitatud nõuetele.


Vabariigi Valitsuse määruste muutmine seoses riigi ametiasutustes riigikaitseliste ameti- või töökohtade kehtestamisega – Riigi Teataja
Vabariigi Valitsuse määruste muutmine seoses riigi ametiasutustes riigikaitseliste ameti- või töökohtade kehtestamisega
RT I, 31.03.2015, 15
Vastu võetud 27.03.2015 nr 46
Määrus kehtestatakse avaliku teenistuse seaduse § 10 lõike 1 punkti 6 ja § 106 lõike 2, kaitseväeteenistuse seaduse § 11 lõike 2 ja Vabariigi Valitsuse seaduse § 43 lõike 8 alusel.
§ 1. Kaitseväekohustuslaste registri põhimääruse muutmine
Vabariigi Valitsuse 28. märtsi 2013. a määruses nr 54 „Kaitseväekohustuslaste registri põhimäärus” tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 11 lõiget 1 täiendatakse punktiga 9 järgmises sõnastuses:
„9) ametiasutus või juriidiline isik, mille koosseisus on ameti- või töökoht, mis on vahetult seotud riigikaitseliste ülesannete, sisejulgeoleku ja põhiseadusliku korra või elutähtsa teenuse toimepidevuse tagamisega.”;
2) paragrahvi 11 lõiget 2 täiendatakse punktiga 9 järgmises sõnastuses:
„9) riigi personali- ja palgaarvestuse andmekogu.”;
3) paragrahvi 12 lõike 3 teises lauses asendatakse tekstiosa „punktides 3–8” tekstiosaga „punktides 3–9”.
§ 2. Riigi personali- ja palgaarvestuse andmekogu põhimääruse muutmine
Vabariigi Valitsuse 16. mai 2013. a määruse nr 75 „Riigi personali- ja palgaarvestuse andmekogu asutamine ja selle põhimäärus” § 10 täiendatakse lõikega 4 järgmises sõnastuses:
„(4) Kaitseressursside Ametil on juurdepääs sellistele asutuse andmetele, mis võimaldavad hinnata Vabariigi Valitsuse kehtestatud riigikaitseliste ülesannete, sisejulgeoleku ja põhiseadusliku korra või elutähtsa teenuse toimepidevuse tagamisega seotud ameti- ja töökohtade piirmäära järgimist, ning ametniku ja töötaja isikustamata andmetele, mis on seotud isiku nimetamisega või tööle asumisega nimetatud ameti- või töökohale.”.
§ 3. Riigi personali- ja palgaarvestuse andmekogusse andmete esitamise ja arvestuse toimingute teostamise korra muutmine
Vabariigi Valitsuse 16. mai 2013. a määruses nr 76 „Riigi personali- ja palgaarvestuse andmekogusse andmete esitamise ja arvestuse toimingute teostamise kord” tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 5 täiendatakse punktidega 14 ja 15 järgmises sõnastuses:
„14) ametikoha seotus riigikaitseliste ülesannete, sisejulgeoleku ja põhiseadusliku korra või elutähtsa teenuse toimepidevuse tagamisega (edaspidi riigikaitselise töökohustusega ametikoht);
15) riigikaitselise töökohustusega ametikohaks määramise ja riigikaitselise töökohustusega ametikoha märke kustutamise kuupäev ning haldusakti number.”;
2) paragrahvi 7 täiendatakse lõigetega 5 ja 6 järgmises sõnastuses:
„(5) Riigikaitselise töökohustusega ametikohtade piirmäära ületamisel, kui asutus ei ole riigikaitselise töökohustusega ametikoha määramise haldusakti muutnud Kaitseressursside Ameti poolt ettenähtud tähtajaks ning vastavaid muudatusi andmekogusse kandnud, on Kaitseressursside Ametil õigus nõuda, et muudatused teeks volitatud töötleja. Muudatuste tegemisel muudetakse ametikoht riigikaitselise töökohustusega ametikohaga mitteseotuks ulatuses, mis ületab Vabariigi Valitsuse kehtestatud piirmäära. Muutmist alustatakse viimasena tehtud kandest, liikudes varasemate kannete poole. Muudetavate ametikohtade arvu edastab volitatud töötlejale Kaitseressursside Amet kirjalikult. Volitatud töötleja teeb muudatused viivitamata.
(6) Kui volitatud töötleja jätab teabe muutmata, teavitab Kaitseressursside Amet riigikaitse valdkonna eest vastutavat ministrit, kes korraldab asja lahendamise vastavalt Vabariigi Valitsuse reglemendis sätestatule.”;
3) paragrahvi 8 lõiget 1 täiendatakse punktiga 9 järgmises sõnastuses:
„9) Kaitseressursside Ameti kirjalik teade ametikoha riigikaitselise töökohustusega ametikohaga seotuse muutmiseks.”.


Kalender juuni 2014
1. juuni - Ülemaailmne palvenädal kristlaste ühtsuse eest (oikumeeniline palvenädal)
1. juuni Pühade viimasel, suurel päeval seisis Jeesus ja hüüdis valjusti: "Kellel on janu, see tulgu minu juurde ja joogu!" Jh 7:37 Ps 27:1–3,7–9;1Kn 19:8–13;Ap 1:12–14;Jh 7:37–39
Ülestõusmisaja 7. pühapäev Exaudi Püha Vaimu ootus - Kristus ütleb: Kui mind maa pealt ülendatakse, siis ma tõmban kõik enese juurde! Jh 12:32 KLPR 129 Ps 27:1–3,7–9;1Kn 19:8–13;Ap 1:12–14;Jh 7:37–39 Issand Jeesus Kristus, ülendatud Issand, kes Sa valitsed nüüd taevast ja maad kõigeväelise Õnnistegijana Jumala paremal käel. Ära jäta meid vaeslasteks, vaid anna oma tõotust mööda meile oma Vaimu ja hoia meid Tema varal osaduses Sinuga. Kujunda meid oma rõõmusõnumi kuulutajateks, kes väes Sind tunnistavad ja oma eluga Sind austavad, kes Sa koos Isaga Püha Vaimu ühtsuses elad ja valitsed igavesest ajast igavesti.
Lisatekst: Srk 6:23–31 /;Õhtul: Ps 104:27–35;2Tm 1:6–8,11–14;(või: Trk 1:1–7)
2. juuni Issand, kuule mu häält, kui ma hüüan; ole mulle armuline ja vasta mulle! Ps 27:7 Ps 68:12–19;Hs 11:14–20;Ii 34:12–15;
04.15 22.25
3. juuni Sinu sõna on see, mida mu süda ütleb: "Otsige mu palet!" Siis ma otsin, Issand, sinu palet. Ära peida oma palet minu eest. Ps 27:8-9 Ps 77:14–21;Ef 2:14–18;1Pt 1:1–2,10–12;
4. juuni Kõik jüngrid olid püsivalt ühel meelel palvetamas koos Jeesuse ema Maarja ning naistega ja Jeesuse vendadega. Ap 1:14 Ps 48:2–15;Lk 12:8–12;Fl 2:1–4;
5. juuni Kui Tema, Tõe Vaim, tuleb, juhib Ta teid kogu tõesse. Jh 16:13 Ps 51:12–21;Ap 1:15–26;Js 41:8–14;
I_veerand 23.39
6. juuni Issand on mu valgus ja mu pääste, keda ma peaksin kartma? Issand on mu elu võimas kaitse, kelle ees ma peaksin värisema? Ps 27:1 Ps 103:1–5,14–22;Lk 21:12–19;Js 40:12–14,26;
7. juuni Ma annan teile uue südame ja panen teie sisse uue vaimu. Ma kõrvaldan teie ihust kivise südame ja annan teile lihase südame. Hs 36:26 Ps 34:2–4,9–11 (või: Ps 107:1–2,21–22);Js 59:20–21;Ap 19:1–6;Jh 14:8–17
Nelipüha eelõhtu ehk nelipüha laupäev Tule, Püha Vaim Ps 34:2–4,9–11 (või: Ps 107:1–2,21–22);Js 59:20–21;Ap 19:1–6;Jh 14:8–17 Kõigeväeline ja igavene Jumal, Sa täitsid ülestõusmispüha tõotuse ja läkitasid Püha Vaimu, ühendasid maa rahvad ja hõimud Sinu kirkust kuulutama. Vaata oma rahva peale, kes on kogunenud palves, et Sinu Vaimu vastu võtta. Saada oma Vaim hingama meie südametesse ja tasanda sõnade ning keelte erisused, et me ühel häälel lauldes võiksime rõõmus ja tänus kiita Sinu nime. Jeesuse Kristuse, Sinu Poja, meie Issanda läbi.
Ps 107:33-43 Js 42:5–9 /;Lisatekst: Srk 1:1-10 /;Õhtul: Ps 104:27-35;2Ms 19:3–6
8. juuni Jeesus ütles: "Kui te armastate mind, siis pidage mu käske! Ja ma palun Isa ja ta annab teile teise Lohutaja, et tema oleks teiega igavesti: Tõe Vaimu. Jh 14:15-17 Ps 68:5–11;Jr 31:31–34;Ap 2:1–13;Jh 14:15–21
Nelipüha Püha Vaimu väljavalamine - See ei sünni väe ega võimu läbi, vaid minu Vaimu läbi, ütleb vägede Issand. Sk 4:6 KLPR 132 Ps 68:5–11;Jr 31:31–34;Ap 2:1–13;Jh 14:15–21 Kõigeväeline Jumal, maailmas on palju keeli, kuid evangeelium annab Sinu armastuse rahvastele ühes taevases keeles. Tee meid hea sõnumi kandjateks, et meist igaüks võiks ühineda Püha Vaimu läbi Sind kiitma. Sinule olgu ülistus ja au nüüd ja igavesti.
Lisatekst: Trk 7:22b–8:1 /;Õhtul: Ps 104:27-35;Rm 8:1–11;
9. juuni Peetrus ütles: „Parandage meelt ja igaüks teist lasku ennast ristida Jeesuse Kristuse nimesse oma pattude andekssaamiseks, ning siis te saate Püha Vaimu anni." Ap 2:38 1Ms 11:1–9;Ap 2:36–41;Jh 16:12–15;
2. nelipüha 1Ms 11:1–9;Ap 2:36–41;Jh 16:12–15; Issand Jumal, Püha Vaim, kõigi inimeste rõõmustaja ja aitaja. Valmista meis enesele eluase, valgusta ja pühitse meie südant, et kasvaksime usus, saaksime tuliseks armastuses ja oleksime kannatlikud ahastuses. Juhi meie elu ja vii meid igavesse õndsusse. Sinule olgu ülistus ja au nüüd ja igavesti.
Ps 68:12-19;Srk 1:11-18 ;
10. juuni Jeesus ütles: "Ükski ei saa tulla minu juurde, kui teda ei tõmba Isa, kes on minu läkitanud, ja mina äratan ta üles viimsel päeval." Jh 6:44 Ps 77:14–21;4Ms 11:11–12,14–17,24–25;1Kr 12:1–11;(või: 1Kr 14:1–5,37–40)
11. juuni Jeesus ütles: "Tõesti, tõesti, ma ütlen teile, kes usub, sellel on igavene elu." Jh 6:47 Ps 48:2–15;1Kr 12:12–13,20–31;Ap 8:9–25;(või: 1Kr 2:11–16)
12. juuni Ükski, kes Jumala Vaimus räägib, ei ütle: „Neetud olgu Jeesus!” ning ükski ei suuda öelda: „Jeesus on Issand!” muidu kui Pühas Vaimus. 1Kr 12:3 Ps 51:12–21;Ap 10:44–48;Jh 6:44–47;(või: Ap 11:1–18)
13. juuni Armuandides on küll erinevusi, aga Vaim on seesama, ja teenimisviisides on erinevusi, aga Issand on seesama. 1Kr 12:4-5 Ps 103:1–5,14–22;Gl 3:1–5;Jh 16:12–15;(või: Ap 11:19–26)
täiskuu 07.11
14. juuni Nagu ihu on üks tervik ja sel on palju liikmeid, aga kõik selle ihu liikmed, kuigi neid on palju, on üks ihu, nõnda on ka Kristus. 1Kr 12:12 Ps 107:33-43;Ap 18:1–11 /;Õhtul: Ps 104:27-35;1Ms 18:1–14 (või: Tb 12:6b)
15. juuni Jeesus ütleb: "Nõnda nagu Isa on armastanud mind, olen minagi armastanud teid. Jääge minu armastusse!" Jh 15:9 Ps 95:1–2,6–7;Ii 37:21–24 (või: Kg 8:16–17);Ef 4:1–6;Jh 15:1–10
Kolmainupüha Varjatud Jumal - Püha, püha, püha on vägede Issand! Kõik maailm on täis Tema au! Js 6:3 KLPR 142 Ps 95:1–2,6–7;Ii 37:21–24 (või: Kg 8:16–17);Ef 4:1–6;Jh 15:1–10 Igavene Kolmainu Jumal, Sina oled meid loonud, lunastanud ja pühitsenud. Valgusta meid, nii et me Sinu olemuse saladuse ära tunneme ja usus kindlamaks saame, kuni me Sind kirkuses palgest palgesse näeme, kes Sa, Isa ja Poeg ja Püha Vaim, üks tõeline Jumal, elad ja valitsed igavesest ajast igavesti.
Lisatekst: Trk 9:13–18b /;Õhtul: Ps 104:27-35;2Ms 3:13–20;
16. juuni Kiidetud olgu Jumal ja meie Issanda Jeesuse Kristuse Isa, kes meid on taevast õnnistanud kõige vaimuliku õnnistusega Kristuses. Ef 1:3 Ps 68:12–19;Js 10:6–12;1Kr 8:4b–6;
17. juuni Kõigevägevam - Temani me ei jõua, Tema on suur jõult ja rikas õiglusest, Tema ei riku õigust. Seepärast peavad inimesed Teda kartma, Tema ei vaata kedagi, kes on enese meelest tark. Ii 37:23-24 Ps 77:14–21;Js 43:8–13;Jh 5:16–23;
18. juuni Olge usinad rahusideme kaudu pidama Vaimu antud ühtsust. Üks ihu ja üks vaim, nagu te olete ka kutsutud üheks lootuseks oma kutsumise poolest. Ef 4:3-4 Ps 48:2–15;Ap 17:16,22–34;Lk 10:21–24;
19. juuni Issand ei vaata kedagi, kes on enese meelest tark. Ii 37:24 Ps 51:12–21;Km 6:11–24a;5Ms 4:32–34,39–40;
viimane_veerand 21.39
20. juuni Tema on meie Jumal ja meie Tema karjamaa rahvas ja lambad, kes on Tema käe all. Ps 95:7 Ps 103:1–5,14–22;Mk 15:33–39;Hb 2:1–10;
21. juuni Ma nägin kõigist Jumala tegudest, et inimene ei suuda mõista, mis sünnib päikese all; kuigi inimene näeb otsides vaeva, ei mõista ta ometi. Kg 8:17 Ps 107:33-43;Js 45:18–19 /;Õhtul: Ps 33:1-12;Am 5:7–15
suvi 13.51
22. juuni Jeesus ütleb: „Vaadake ette ja hoiduge igasuguse ahnuse eest, sest külluseski ei olene kellegi elu sellest, mis tal on!” Lk 12:15 Ps 49:6–10,16–21;Am 8:4–8;2Kr 8:1–9;Lk 12:13–21 (või: Mt 13:44–46)
2. pühapäev pärast nelipüha Kaduvad ja kadumatud aarded - Kristus ütleb: Kes teid kuulda võtab, see võtab kuulda mind, ja kes teid kõrvale lükkab, see lükkab kõrvale minu. Lk 10:16 KLPR 263 Ps 49:6–10,16–21;Am 8:4–8;2Kr 8:1–9;Lk 12:13–21 (või: Mt 13:44–46) Kõigeväeline Jumal, nende tugevus, kes Sinu peale loodavad. Sa oled meil lubanud soetada endale omandit ja koguda vara. Kingi oma Vaimu läbi tarkust, et see vara ei saaks meile nuhtluseks, vaid õnnistuse vahendiks. Seda palume Jeesuse Kristuse, Sinu Poja, meie Issanda läbi.
Lisatekst: Srk 31:1–11 /;Õhtul: Ps 33:1–12;Õp 2:1–6;
23. juuni Jumal lunastab mu hinge surmavalla käest, sest Ta võtab mu vastu. Ps 49:16 Ps 147:12–20;Kg 5:14–19 /;Õhtul: Ps 85:2-14;Lk 1:5-17(18-25)
24. juuni Jumal ei ole jätnud andmata endast tunnistust, tehes head: andnud taevast teile vihma ja viljakaid aegu, kosutanud teid toiduga ja teie südant rõõmuga.” Ap 14:17 Ps 92:2–3,5–6;Js 51:3–6;Ap 14:15–17;Lk 1:57–66
Lisatekst: Srk 40:12-27 /;Õhtul: Ps 85:2-14;Jh 1:6-9,15;
25. juuni Te ju teate meie Issanda Jeesuse Kristuse armu, et Tema, kuigi Ta oli rikas, sai teie pärast vaeseks, et teie saaksite rikkaks Tema vaesusest. 2Kr 8:9 Ps 123;Õp 10:2–12;Ii 22:21–30;
26. juuni Mina saan näha Su palet õiguses, saan täis Su palge paistusest, kui ma ärkan. Ps 17:15 Ps 115:1–3,12–18;1Tm 6:17–21;Õp 8:1–11;
27. juuni Ära karda, kui keegi rikastub, kui tema koja au saab suureks! Sest oma surma ei võta ta midagi kaasa, tema au ei järgne talle. Ps 49:17-18 Ps 54:3–9;Hb 11:23–27;Jk 5:1–9;
noorkuu 11.08
28. juuni Jeesus ütles: "Taevariik on põllusse peidetud aarde sarnane, mille inimene leidis ja peitis jälle. Ta läks rõõmuga ja müüs ära kõik, mis tal oli, ning ostis selle põllu." Mt 13:44 Ps 61:2–9;Hb 10:32–34 /;Õhtul: Ps 33:1-12;Js 45:1–3
29. juuni Jeesus ütleb: "Inimese Poeg on tulnud otsima ja päästma kadunut.” Lk 19:10 Ps 18:17-20,26-29;Sk 1:3-6;1Kr 1:26-31;Lk 19:1-10
Lisatekst: Srk 2:7–18 /;Õhtul: Ps 33:1–12;Lk 14:25–35;
30. juuni Issand tõi mu välja lagedale, ta päästis minu, sest tal oli minust hea meel. Ps 18:20 Ps 147:12–20;Õp 9:1–18;Lk 16:16–17;