3-2-1-100-13 Riigikohus 09.10.2013
VÕS § 128 lg 2
VÕS § 323 lg 2
Kinnisasja võõrandamise korral lähevad üürilepingust tulenevad üürileandja õigused ja kohustused üle kinnisasja omandajale. Uus üürileandja võib öelda äriruumi tähtajalise üürilepingu üles eelkõige juhul, kui üürnik rikub üürilepingut. Lisaks võib uus üürileandja öelda äriruumi üürileping üles ka juhul, kui ta vajab üüritud ruumi tungivalt ise. VÕS § 323 lg-s 1 sätestatud uue üürileandja omavajadus tähendab üürileandja tõendatud vahetuid, tõsiseid ja aktuaalseid põhjusi üürilepingu eseme kasutamiseks. Omavajadus ei pea tingimata seisnema selles, et üürileandja on äärmises häda- või sunniolukorras, vaid situatsiooni, kus üürileandja saaks omandatud ruumide kasutamisega oluliselt kokku hoida oma kulusid. Üürileandja õiguse kasutamine öelda üürileping üles tungiva omavajaduse tõttu, ei eelda erinevalt VÕS § 313 lg-st 1 lepingu poolte huvide kaalumist (vt ka Riigikohtu 23. aprilli 2008. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-20-08, p 13). Kuigi üürilepingu erakorraline ülesütlemine VÕS § 323 lg 1 järgi ei ole lepingu rikkumine, toob see endaga kaasa üürilepingu lõppemise ning sellest tulenevalt võib üürnikul tekkida kahju. VÕS § 323 lg 2 annab üürnikule õiguse nõuda ka kahju hüvitamist eelmise üürileandja vastu. Uue üürileandja vastu ei ole üürnikul VÕS § 323 lg 2 alusel võimalik nõudeid esitada. Üürniku kaitse uue üürileandja ülesütlemise vastu tuleneb VÕS §-st 324, mille lg 2 kohaselt tagab kinnistusraamatusse kantud märge, et kinnisasja igakordne omanik või isik, kelle kasuks kinnisasja piiratud asjaõigusega koormatakse, peab lubama üürnikul kinnisasja üürilepingu kohaselt kasutada ja uuel omanikul ei ole õigust üürilepingut VÕS § 323 lg 1 alusel üles öelda (vt ka Riigikohtu 8. detsembri 2004. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-136-04, p 44). (p 11)
Varalise kahju suuruse arvutamiseks kasutatakse diferentsihüpoteesi. Kahjuhüvitisest tuleb kooskõlas VÕS § 127 lg-ga 5 maha arvata igasugune kasu, mida kahjustatud isik sai kahju tekitamise tagajärjel, eelkõige tema säästetud kulud, kui see ei ole vastuolus kahju hüvitamise eesmärgiga. Varaline kahju on eelkõige otsene varaline kahju ja saamata jäänud tulu.(p 13)
Saamata jäänud tulu on kasu, mida isik oleks vastavalt asjaoludele, eelkõige tema poolt tehtud ettevalmistuste tõttu, tõenäoliselt saanud, kui kahju hüvitamise aluseks olevat asjaolu ei oleks esinenud. Saamata jäänud tulu võib seisneda ka kasu saamise võimaluse kaotamises. Saamata jäänud tulu eest hüvitise saamiseks peab hageja tõendama, et tal oli kavatsus ja võimalus tulu saada (vt Riigikohtu 19. novembri 2008. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-94-08, p 12). Saamata jäänud tulu suuruse kindlakstegemiseks tuleb hageja võimalikust sissetulekust arvata maha vajalikud kulutused sellise sissetuleku saamiseks (vt Riigikohtu 19. oktoobri 1999. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-90-99). (p 13)


text:
3-2-1-20-10 Riigikohus 06.04.2010
TsMS § 442 lg 6
TsMS § 442 lg 10
lihtsustatud menetlused
Lihtmenetlus ei ole hagimenetluse eriliik. Lihtmenetlus tähendab, et väikese hagihinnaga varaliste nõuetega hagide menetlemisel ei pea kohus järgima kõiki menetlusnorme, st seadus tähistab lihtmenetlusena kõiki menetlusi, mille esemeks on TsMS § 405 lg 1 esimeses lauses nimetatud nõuded. Lihtsustatud korras võib asja menetleda üksnes maakohus. Lihtmenetluse reeglid ei kehti asja lahendamisel apellatsiooni- ega kassatsioonimenetluses. Küll kontrollitakse seal lihtmenetluses tehtud kohtulahendit piiratumalt ja hinnatakse esmajoones seda, kas maakohus on lihtmenetluses järginud olulisi menetluspõhimõtteid ega ole põhimõtteliselt eksinud materiaalõiguse kohaldamisel. TsMS § 637 lg-st 21 järeldub, et ringkonnakohus võib apellatsioonkaebust menetleda sõltumata maakohtu loast, st et ka apellatsioonkaebuse saab esitada sõltumata maakohtu loast. Seega tuleneb seadusest, et lihtmenetluses tehtud otsus on põhimõtteliselt edasikaevatav tavakorras. Seetõttu tuleb ka lihtmenetluses tehtud otsuse resolutsiooni juures TsMS § 442 lg 6 esimese lause järgi märkida otsuse edasikaebamise kord ja tähtaeg. Edasikaebamise korra ja tähtaja märkimine ei ole aga võrdsustatav TsMS § 442 lg-s 10 nimetatud maakohtu loaga otsuse edasikaebamiseks. Nimetatud luba tuleb TsMS § 637 lg 21 kontekstis mõista maakohtu eraldi otsustusena, millest tuleneb, et ringkonnakohus ei või jätta apellatsioonkaebust menetlemata ainuüksi põhjusel, et tegemist on lihtmenetluse asjaga. Maakohus peaks sõnastama edasikaebamise loa andmise otsuses koos viitega TsMS § 442 lg-le 10 ja § 637 lg-le 21.
apellatsioonkaebuse menetlusse võtmisest keeldumine
Lihtmenetluse reeglid ei kehti asja lahendamisel apellatsiooni- ega kassatsioonimenetluses. Küll kontrollitakse seal lihtmenetluses tehtud kohtulahendit piiratumalt ja hinnatakse esmajoones seda, kas maakohus on lihtmenetluses järginud olulisi menetluspõhimõtteid ega ole põhimõtteliselt eksinud materiaalõiguse kohaldamisel. TsMS § 637 lg-st 21 järeldub, et ringkonnakohus võib apellatsioonkaebust menetleda sõltumata maakohtu loast, st et ka apellatsioonkaebuse saab esitada sõltumata maakohtu loast. Maakohtu otsustus apellatsioonkaebust mitte menetleda, ei välista kaebuse menetlusse võtmisest keeldumist ringkonnakohtu poolt muul alusel (nt kui riigilõiv on tasumata). Kui maakohus ei ole TsMS § 442 lg-s 10 sätestatud luba andnud, ei pea ringkonnakohus TsMS § 637 lg 21 järgi lihtmenetluse asjas esitatud apellatsioonkaebust menetlema, v.a kui menetlusse võtmise otsustamisel on ringkonnakohtule ilmne, et maakohus on selgelt ebaõigesti kohaldanud materiaalõiguse normi, rikkunud menetlusõiguse normi või ebaõigelt hinnanud tõendeid ning mõni eelnenud põhjus võis kaasa tuua ebaõige kohtulahendi. Seega lahendab ringkonnakohus lihtmenetluse asjas apellatsioonkaebuse menetlusse võtmisest keeldumise korral kaebuse ka juba sisuliselt. Ringkonnakohtu määrus apellatsioonkaebuse menetlusse võtmisest keeldumise kohta on sõltumata keeldumise põhjusest TsMS § 638 lg 9 järgi vaidlustatav Riigikohtus. Seejuures ei kontrolli Riigikohus maakohtu otsust suuremas ulatuses, kui oli seda kohustus teha ringkonnakohtul kaebuse menetlusse võtmise otsustamisel. Lisaks ei hinda Riigikohus TsMS § 688 lg-st 5 tulenevalt tõendeid.

matches:
Riigikohus
§ 442
§ 442
kohus
§ 405
§ 637
§ 442
§ 442
§ 637
§ 442
§ 637
§ 637
§ 442
§ 637
§ 638
Riigikohus
Riigikohus
§ 688


Romusõidukite käitlusnõuded – Riigi Teataja
Romusõidukite käitlusnõuded - sisukord
§ 3 Romusõiduki töötlemine
§ 4 Romusõidukite kogumiskohale ja lammutuskojale esitatavad nõuded
RT I, 22.06.2011, 8
Romusõidukite käitlusnõuded1
Vastu võetud 16.06.2011 nr 33
Määrus kehtestatakse „Jäätmeseaduse” § 29 lõike 4 punkti 7 alusel.
Määrusega kehtestatakse „Liiklusseaduse” § 2 punktis 36 kirjeldatud maastikusõidukite ja punktis 40 kirjeldatud mootorsõidukite ning nende osade jäätmete (edaspidi romusõidukid) käitlusnõuded.
1) töötlemine on tegevus pärast romusõiduki üleandmist jäätmekäitlejale saastusohu kõrvaldamiseks, demonteerimiseks, lõike- ja purustustöödeks, taaskasutamiseks või purustusjäätmete kõrvaldamise ettevalmistamiseks või mis tahes muudeks romusõidukite ja nende osade taaskasutusele võtmiseks või kõrvaldamiseks;
2) töötlemiskoht on jäätmekäitluskoht romusõidukite töötlemiseks (edaspidi lammutuskoda), millele on antud asjaomane jäätmeluba või „Saastuse kompleksse vältimise ja kontrollimise seaduse” § 6 alusel keskkonnakompleksluba ja „Jäätmeseadusega” sätestatud juhtudel ohtlike jäätmete käitluslitsents;
3) kogumiskoht on jäätmekäitluskoht, kus toimub romusõidukite kogumine või ladustamine ja millele on antud asjakohane jäätmeluba ja „Jäätmeseadusega” sätestatud juhtudel ohtlike jäätmete käitluslitsents.
§ 3. Romusõiduki töötlemine
(1) Romusõiduki töötlemisel eraldatakse sõidukist:
1) korduskasutatavad osad, mis demonteeritakse vastavalt turu vajadusele ja ohutust tagades;
2) akud;
3) polüklooritud bifenüüle (PCB) ja polüklooritud terfenüüle (PCT) sisaldavad kondensaatorid;
4) vedelgaasi mahutid;
5) kütus, õlid, jahutusvedelik, klaasipesuvedelik ja kõik muud vedelikud;
6) õli- ja kütusefiltrid;
7) kliimaseadmete täiteaine;
8) plahvatusohtlikud osad, näiteks turvapatjade käivitusseadmed, kui neid ei ole võimalik kohapeal neutraliseerida;
9) elavhõbedat sisaldavad seadmed.
(2) Enne romusõiduki lõplikku purustamist tuleb sellelt demonteerida:
1) katalüsaatorseadmed;
2) vaske, alumiiniumi ja magneesiumi sisaldavad metallosad, kui nimetatud metallid ei ole purustamisel eraldatavad;
3) rehvid;
5) suured plastosad (näiteks kaitseraud, esipaneel, vedelikumahutid), kui nimetatud materjalid ei ole pärast purustamist eraldatavad.
(3) Enne keskkonnaministri 9. mai 2011. a määruse nr 30 „Probleemtoodete kohta kehtestatud keeldude ja piirangute rakendamise tähtajad ning probleemtoodetes ohtlike ainete sisalduse piirnormid” (edaspidi keelatud ainete määrus) § 3 lõikes 2 kirjeldatud mootorsõidukist tekkinud romusõiduki lõplikku purustamist tuleb sellelt demonteerida lisaks käesoleva määruse § 3 lõikes 2 sätestatule veel keelatud ainete määruse § 3 lõike 3 punktides 13–22 kirjeldatud osad, kui need sisaldavad homogeenses materjalis pliid üle 60 g sõiduki kohta. Tingimuse kohaldamisel ei arvestata elektroonilisi seadmeid, mida valmistaja ei ole paigaldanud tootmisliinil.
(4) Enne keelatud ainete määruse § 3 lõikes 2 kirjeldatud mootorsõidukist tekkinud romusõiduki lõplikku purustamist tuleb sellelt demonteerida lisaks käesoleva määruse § 3 lõikes 2 sätestatule veel keelatud ainete määruse § 3 lõike 3 punktis 24 kirjeldatud osad, kui need sisaldavad homogeenses materjalis pliid üle 60 g sõiduki kohta, välja arvatud mootorite piesoelektrilised osad. Tingimuse kohaldamisel ei arvestata elektroonilisi seadmeid, mida valmistaja ei ole paigaldanud tootmisliinil.
(5) Taaskasutatavad ning ohtlikud materjalid ja osad demonteeritakse viisil, mis ei tekita hiljem romusõidukite purustamisel tekkinud purustusjäätmete saastumist.
(6) Töötlemisel ja ladustamisel tuleb tagada demonteeritud osade sobivus eelkõige korduskasutuseks, ringlussevõtuks või taaskasutuseks.
(7) Pärast lõigetes 1–5 loetletud osade demonteerimist ja ainete eraldamist võib romusõidukid kokku pressida ja laduda üksteise peale, kuid mitte rohkem kui kolm romusõidukit üksteise peal, kui ohutus ei ole tehniliselt tagatud muul viisil.
§ 4. Romusõidukite kogumiskohale ja lammutuskojale esitatavad nõuded
(1) Romusõidukite kogumiskoht peab olema:
1) ümbritsetud taraga;
2) varustatud valveseadmetega või ööpäevaringse valvega;
3) vedelikukindla pinnakattega;
4) varustatud sademevee kogumisseadmete ja õlipüüduritega.
(2) Lammutuskojal peavad olema lisaks lõikes 1 sätestatud nõuetele:
1) hoiuruumid või rajatised § 3 lõikes 1 nimetatud osade ja ohtlike jäätmete ladustamiseks;
2) konteinerid akude, filtrite, PCB-sid ja PCT-sid sisaldavate kondensaatorite ladustamiseks;
3) mahutid romusõidukitest eraldatud vedelike ja gaaside eraldi kogumiseks ja ladustamiseks;
4) eraldatud alad kasutatud rehvide ja muude tuleohtlike osade ladustamiseks;
5) kaal romusõidukist eraldatud osade ja vedelike kaalumiseks.
(3) Lõike 1 punktides 3 ja 4 nimetatud nõudeid ei kohaldata kogumiskohale või selle osale, kus ladustatakse romusõidukeid, millest on eraldatud kõik § 3 lõikes 1 nimetatud osad ja ained, või romusõidukitelt demonteeritud osi, mis liigituvad Vabariigi Valitsuse 6. aprilli 2004. a määruse nr 102 „Jäätmete, sealhulgas ohtlike jäätmete nimistu” kohaselt tavajäätmeteks. Selliste romusõidukite või demonteeritud osade kogumiskoht peab olema vähemalt kõva pinnasega.
(4) Lõike 1 punktis 4 sätestatut ei kohaldata, kui romusõidukite kogumine või töötlemine toimub hoones ning see hoone või hoone osa ei ole ühendatud ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga. Sellisel juhul tuleb tagada maha voolanud vedelike või õlide kogumine muul viisil.
(5) Lõike 2 punktis 3 nimetatud mahuteid romusõidukitest eraldatud kliimaseadmete täiteaine kogumiseks ei nõuta, kui täiteaine eraldamine romusõidukitest tellitakse asjaomast luba omavalt ettevõtjalt.
(6) Lõike 2 punktis 5 nimetatud kaal peab olema taadeldud „Mõõteseaduse” kohaselt.
Keskkonnaministri 8. juuli 2004. a määrus nr 89 „Romusõidukite käitlusnõuded” (RTL 2004, 97, 1527; 2010, 1, 6) tunnistatakse kehtetuks.
1 Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2000/53/EÜ kasutuselt kõrvaldatud sõidukite kohta (Euroopa Liidu Teataja L 269, 21.10.2000, lk 34–43); Euroopa Komisjoni otsus 2010/115/EL, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2000/53/EÜ (kasutuselt kõrvaldatud sõidukite kohta) II lisa (Euroopa Liidu Teataja L 48, 25.02.2010, lk 12–16).


text:
Valgjärve valla haldusterritooriumil noorte projektilaagri pidamise tingimused ja kord ning loa väljastamise kord – Riigi Teataja
Valgjärve valla haldusterritooriumil noorte projektilaagri pidamise tingimused ja kord ning loa väljastamise kord
Valgjärve valla haldusterritooriumil noorte projektilaagri pidamise tingimused ja kord ning loa väljastamise kord - sisukord
§ 2 Projektlaagri pidamise tingimused
§ 5 Loa väljastamine või väljastamisest keeldumine
§ 6 Loa kehtetuks tunnistamine
§ 7 Dokumendivormide kinnitamine
Valgjärve Vallavolikogu
RT IV, 07.04.2016, 129
Vastu võetud 29.03.2016 nr 11
(1) Määrusega kehtestatakse noorte projektlaagri (edaspidi projektlaager) pidamise tingimused ja kord Valgjärve valla haldusterritooriumil ning projektlaagri pidamise loa väljastamise kord.
(2) Määruse eesmärk on tagada projektlaagri pidamise vastavus noorsootöö seadusele.
§ 2. Projektlaagri pidamise tingimused
(1) Projektlaagri juhataja ja kasvatajad peavad vastama haridus- ja teadusministri kehtestatud kvalifikatsiooninõuetele.
(2) Projektlaagri tegevuseks vajalikud ruumid (hooned), sisustus ja maa-ala peavad vastama tervisekaitse-, tuleohutus- ja päästenõuetele.
(3) Projektlaager peab vastama noorsootöö seaduses projektlaagri pidamisele kehtestatud nõuetele.
(4) Projektlaager peab täitma isikuandmete kaitse seadusest tulenevaid delikaatsete isikuandmete töötlemise nõudeid.
(1) Projektlaagri pidamise loa saamiseks esitab projektlaagri pidaja Valgjärve Vallavalitsusele (edaspidi vallavalitsus) vähemalt 30 tööpäeva enne laagri tegevuse alustamist kirjaliku taotluse, milles esitatakse järgmised andmed:
2) projektlaagri pidaja kontaktandmed (telefoni number ja elektron posti aadress);
3) projektlaagri pidamise eest vastutava isiku ees- ja perekonna nimi, isikukood ja elukoht;
4) projektlaagri pidamise täpne asukoht;
5) projektlaagri eesmärk ja päevakava.
1) projektlaagri juhataja ja kasvatajate kvalifikatsiooni tõendavad dokumendid;
2) projektlaagri juhataja ja kasvatajate kirjalikud nõusolekud;
3) andmed projektlaagri tegevuseks vajalike ruumide (hoonete), sisustuse ja maa-ala kohta ning nende vastavuse kohta tervisekaitse-, tuleohutus- ja päästenõuetele;
4) muud dokumendid, mis võimaldavad hinnata projektlaagri pidaja või projektlaagri pidamiseks vajaliku objekti vastavust õigusaktidega kehtestatud nõuetele.
(3) Vallavalitsusel on õigus nõuda projektlaagri pidajalt selgitusi ning täiendavaid dokumente, mis võimaldavad hinnata projektlaagri pidaja või projektlaagri pidamiseks vajaliku objekti vastavust õigusaktidega kehtestatud nõuetele.
§ 5. Loa väljastamine või väljastamisest keeldumine
(1) Nõuetekohase taotluse alusel annab vallavalitsus loa laagri pidamiseks. Loa andmine vormistatakse vallavalitsuse korraldusega.
(2) Vallavalitsus väljastab projektlaagri pidamise loa tähtajaga kuni 60 päevaks aastas.
(3) Vallavalitsus keeldub projektlaagri pidamise loa väljastamisest, kui projektlaagri pidaja, projektlaagri pidamise loa taotlus või selles esitatud andmed või dokumendid ei vasta õigusaktidega kehtestatud nõuetele.
§ 6. Loa kehtetuks tunnistamine
Vallavalitsus võib põhjendatud otsusega projektlaagri pidamise loa kehtetuks tunnistada, kui:
1) projektlaagri pidaja on esitanud loa taotlemisel valeandmeid või;
2) projektlaagri pidaja teinud otsuse projektlaagri tegevuse lõpetamise kohta või;
3) loa kehtivuse ajal on taotluses näidatud asjaolud muutunud või;
4) projektlaagri pidaja või projektlaagri tegevus ei vasta õigusaktidega kehtestatud nõuetele või;
5) projektlaagri pidaja ei ole ettenähtud tähtaja jooksul ja korras täitnud järelevalve teostamise käigustehtud ettekirjutust.
§ 7. Dokumendivormide kinnitamine
Vallavalitsus võib kinnitada korra rakendamiseks vajalikke dokumendivorme.
Projektlaagri pidamise tingimustele ja korrale vastavuse üle teostab riiklikku või haldusjärelevalvet vallavalitsus.
Hegri Narusk

matches:
§ 2
§ 5
§ 6
§ 7
§ 2
§ 5
§ 6
§ 7


halduslepingu lõpetamine HMS § 102 alusel
halduslepingu ülesütlemine VÕS-i alusel
Praegusel juhul tuleb arvestada, et vastustaja ei ole kaebajale tekitanud kahju õigusvastaselt ning kahju hüvitamise aluseks on haldusleping, milles nähti ette vastustaja piiratud kohustus kahju hüvitada. ATL p-s 6.1 ei ole viivist nimetatud. Siiski on kolleegium seisukohal, et poolte eesmärgiga ATL p 6.1 kokkuleppimisel oleks vastuolus inflatsioonikadude ja põhihüvitise viibimisest tingitud lisakahju kompenseerimata jätmine. (p 45) VÕS § 113 lg 4 järgi ei pea võlgnik tasuma viivist aja eest, mil ta õigustatult keeldus oma kohustust täitmast. ATL p-s 6.1 ettenähtud hüvitise eesmärk on VÕS § 127 lg 1 valguses asetada kaebaja olukorda, mis on võimalikult sarnane olukorrale, milles ta oleks olnud lepingu jätkumisel. Hüvitatav kahju seisneb praegu peamiselt kuludes, mis kaebaja oleks lepingu jätkumisel teeninud tagasi 2014. a jooksul piletitulu ja igakuise riigipoolse toetuse arvel. Kõnealuste kulutuste kohene hüvitamine oleks kaebaja asetanud nende puhul soodsamasse olukorda võrreldes lepingu jätkumisega. Seega polnud vastustajal kohustust hüvitada kulutusi 2013. a-l. Kui viivisearvestuse täpset algust iga kulu puhul eraldi on ebamõistlikult keeruline tuvastada, võib kohus viivise ulatuse määrata enda äranägemisel (VÕS § 127 lg 6). (p 47) Viivise vähendamiseks ei anna iseenesest alust asjaolu, et kahju ulatuse kindlakstegemine oli keeruline ja et pooled olid erinevatel seisukohtadel. Vastustaja on aga väitnud ka seda, et kahju hüvitamist takistas raamatupidamisdokumentide esitamata jätmine. Ilmselgelt vääraks ei ole alust pidada vastustaja seisukohta, et kaebaja tellitud eksperdihinnangud ei asenda raamatupidamisdokumente ning et nendega tutvumine oli mh vajalik vältimaks ülekompenseerimist määruse nr 1370/2007 mõttes. Kahju tõendatust oli ATL p-s 6.1 hüvitamise eeldusena eriliselt rõhutatud. Kui raamatupidamisdokumentide esitamata jätmine takistas kahju õigeaegset hüvitamist, tuleb viivist VÕS § 113 lg 4 alusel täiendavalt vähendada. (p 48)
Viivisenõue on küll põhimõtteliselt põhjendatud, kuid viivist ei ole sedalaadi kahju puhul alust arvestada hüvitisnõude esitamisest arvates. Samuti tuleb ringkonnakohtul kontrollida, kas viivise vähendamiseks võib anda alust kaebaja viivitus raamatupidamisdokumentide esitamisel. (p 44) Praegusel juhul tuleb arvestada, et vastustaja ei ole kaebajale tekitanud kahju õigusvastaselt ning kahju hüvitamise aluseks on haldusleping, milles nähti ette vastustaja piiratud kohustus kahju hüvitada. ATL p-s 6.1 ei ole viivist nimetatud. Siiski on kolleegium seisukohal, et poolte eesmärgiga ATL p 6.1 kokkuleppimisel oleks vastuolus inflatsioonikadude ja põhihüvitise viibimisest tingitud lisakahju kompenseerimata jätmine. (p 45) VÕS § 113 lg 4 järgi ei pea võlgnik tasuma viivist aja eest, mil ta õigustatult keeldus oma kohustust täitmast. ATL p-s 6.1 ettenähtud hüvitise eesmärk on VÕS § 127 lg 1 valguses asetada kaebaja olukorda, mis on võimalikult sarnane olukorrale, milles ta oleks olnud lepingu jätkumisel. Hüvitatav kahju seisneb praegu peamiselt kuludes, mis kaebaja oleks lepingu jätkumisel teeninud tagasi 2014. a jooksul piletitulu ja igakuise riigipoolse toetuse arvel. Kõnealuste kulutuste kohene hüvitamine oleks kaebaja asetanud nende puhul soodsamasse olukorda võrreldes lepingu jätkumisega. Seega polnud vastustajal kohustust hüvitada kulutusi 2013. a-l. Kui viivisearvestuse täpset algust iga kulu puhul eraldi on ebamõistlikult keeruline tuvastada, võib kohus viivise ulatuse määrata enda äranägemisel (VÕS § 127 lg 6). (p 47) Viivise vähendamiseks ei anna iseenesest alust asjaolu, et kahju ulatuse kindlakstegemine oli keeruline ja et pooled olid erinevatel seisukohtadel. Vastustaja on aga väitnud ka seda, et kahju hüvitamist takistas raamatupidamisdokumentide esitamata jätmine. Ilmselgelt vääraks ei ole alust pidada vastustaja seisukohta, et kaebaja tellitud eksperdihinnangud ei asenda raamatupidamisdokumente ning et nendega tutvumine oli mh vajalik vältimaks ülekompenseerimist määruse nr 1370/2007 mõttes. Kahju tõendatust oli ATL p-s 6.1 hüvitamise eeldusena eriliselt rõhutatud. Kui raamatupidamisdokumentide esitamata jätmine takistas kahju õigeaegset hüvitamist, tuleb viivist VÕS § 113 lg 4 alusel täiendavalt vähendada. (p 48)
Vaidlusalune avaliku teenindamise leping oli käsundilaadne haldusleping. (p 13) Tegemist oli avaliku ülesande delegeerimise lepinguga ja ühtlasi teenuste kontsessiooniga. (p 14) ATL pole veoleping, ka mitte reisijaveo leping ühistranspordis (VÕS § 847 jj), sest sellega ei kohustu vedaja vedama ühtegi konkreetset reisijat konkreetsesse sihtpunkti (VÕS § 824 lg 1; määruse 1371/2007 art 3 p 8). Avaliku teenindamise lepingut ei saa üldisemalt määratleda töövõtulepinguna, sest see ei ole suunatud kindlale tulemusele. ATL-iga võetav avaliku liiniveo korraldamise kohustus hõlmab tegutsemist (sh teenuse järjepidevuse tagamist), vedamist ja tariifide järgimist (ÜTS v.r § 9 lg-d 1–3; määruse 1370/2007 art 2 p-d „e“ ja „i“). Selline kohustus vastab VÕS-i eriosas reguleeritud lepinguliikidest kõige enam käsundile (VÕS § 619). Üldisema määratluse poolest on ATL kestvusleping (VÕS § 195 lg 3). (p 15)
Vaidlusalune ATL p 8.9 võimaldas lepingut ühepoolselt lõpetada seaduses sätestatud alustel. (p 18) Lepingu ülesütlemiseks ei tulenenud praegusel juhul alust ÜTS v.r-st ega HKTS-st. ÜTS v.r § 10 lg 3 p 3 ja HKTS § 10 p 8 järgi sätestatakse lepingu lõpetamise kord lepingus. Neist sätetest ei tulene siiski kohustust dubleerida lepingus ülesütlemise seadusjärgseid aluseid. HKTS § 11 lg 1 p-d 1 ja 2 (õigusrikkumine ja ettekirjutuse mittetäitmine) ega § 16 (isiku mittevastavus nõuetele) lepingu lõpetamise alustena praegu kohaldatavad ei ole. (p 19) Halduslepingu lõpetamine on haldusakt ning VÕS § 631 lg 1 ja § 196 lg 1 kohaldamine halduslepingutele koostoimes HMS § 102 lg-ga 1 on haldusorgani, mitte kohtu kaalutlusotsus. (p 28)
HMS §-s 102 on sätestatud kaks alust lepingu ühepoolseks lõpetamiseks: avaliku huvi raske kahjustamise oht (lg 2) ning asjaolude oluline muutumine (lg 4). HMS § 104 lg 2 järgi võib haldusorgan lõpetada õigusvastase halduslepingu. (p 20) HMS § 102 lg 2 kohaldamise eeldused – ülekaalukas avalik huvi, tingimatu vajadus, avaliku huvi raske kahjustamise oht – on sätestatud silmatorkavalt rangelt. Sel alusel lepingu lõpetamiseks ei ole piisav igasugune avalik huvi, igasugune mõjuv põhjus, mistahes kahju ärahoidmine vms. Samas ei näe HMS § 102 lg 2 lepingu lõpetamise eeldusena ette asjaolude muutumist või nende mitteteadmist ega sätesta ka lepingu lõpetamise piirangut, kui ohu eest vastutab haldusorgan. HMS § 102 lg-ga 2 on seotud lg 3 teises lauses sätestatud kohustus hüvitada kogu varaline kahju. HMS § 102 lg 4 näeb teisele lepingupoolele (mitte haldusorganile) ette võimaluse taotleda lepingu lõpetamist halduskohtu otsusega, kui lepinguga seotud asjaolud on muutunud ja selle tõttu on lepingu täitmine oluliselt raskem. HMS-i eelnõu seletuskirja järgi oli sätte eesmärk välistada avalikku ülesannet täitval eraisikul lepingu ühepoolne lõpetamine (456 SE I, lk 73). Seletuskirjast ega mujalt ei nähtu seadusandja soovi välistada halduslepingu lõpetamine haldusorgani ühepoolse otsusega, kui asjaolud oluliselt muutuvad või kui selleks esineb muu mõjuv põhjus (vrd VÕS § 97). (p 21) HMS § 102 lg 1 ja § 105 lg 1 kohaselt tuleb halduslepingu lõpetamisel lähtuda tsiviilõigusest, st ennekõike võlaõigusseaduse lepinguõiguse sätetest, kui haldusmenetluse seadus ei sätesta teisiti. HMS § 102 lg-d 2 ja 4 ning § 104 lg 2 ei reguleeri halduslepingu ühepoolse lõpetamise juhtumeid ammendavalt (nii ka RKHK otsus asjas nr 3-3-1-9-10, p 12 ning TlnRnK otsus asjas nr 3-08-1246, p-d 10–13). Haldusorgan võib halduslepingu üles öelda mh ka VÕS § 97, § 196 lg 1, § 631 lg 1, § 655 lg 1 ja § 845 lg 1 alusel, kui lepingus või eriseaduses ei ole ülesütlemist piiratud. Rangete tingimustega HMS § 102 lg 2 mõte on tagada avaliku huvi kaitse rasketel juhtudel, sõltumata poolte kokkulepetest ning asjaomasele lepinguliigile kohalduvatest erisustest. Selle sätte mõte pole välistada tsiviilõiguslikele ülesütlemise alustele tuginemist, kui nende kohaldamise eeldused on konkreetsel juhul täidetud. HMS § 102 lg 2 ammendav iseloom jätaks avaliku huvi piisava kaitseta. Niisuguse tõlgenduse korral ei saaks haldusorgan lepingut lõpetada ei asjaolude olulise muutumise korral ega siis, kui teine pool rikub lepingut. Pole usutav, et seadusandja soovis HMS § 102 lg 2 kehtestamisel asetada haldusorganeid eraisikutega võrreldes sedavõrd ebasoodsamasse olukorda. See jätaks riskid vastuvõetamatus ulatuses halduse kanda ja vabastaks riskist eraisiku, kes tihtipeale teenib halduslepingu täitmiselt kasumit. Kasumi teenimine avalike rahaliste vahendite arvel peab olema mõistlikus tasakaalus ettevõtja äririskiga. (p 22)
Kuna HMS § 102 lg-l 2 on „hädaklausli“ iseloom, tuleb enne ülesütlemise hindamist selle sätte valguses selgitada välja lepingu lõpetamise võimalused võlaõigusseaduse kohaselt. (p 23) VÕS § 631 lg 1 reguleerib käsunduslepingu erakorralist ülesütlemist. Selle järgi võib kumbki lepingupool ka tähtajalise käsunduslepingu üles öelda, kui kõiki asjaolusid arvesse võttes ja mõlema lepingupoole huvisid kaaludes ei või oodata, et lepingut üles öelda sooviv pool jätkaks käsunduslepingu täitmist kuni lepingu tähtaja möödumiseni. Vastustaja tugines ülesütlemisavalduses VÕS § 196 lg-le 1. See lõige sätestab üldise aluse kestvuslepingu erakorraliseks ülesütlemiseks „mõjuval põhjusel […], eelkõige kui ülesütlevalt lepingupoolelt ei või kõiki asjaolusid ja mõlemapoolset huvi arvestades mõistlikult nõuda lepingu jätkamist kuni kokkulepitud tähtpäevani“. Riigikohtu tsiviilkolleegiumi hinnangul langevad VÕS § 631 lg 1 ja § 196 lg 1 kohaldamise tingimused sisuliselt kokku – lepingu erakorraliseks ülesütlemiseks on vajalik mõjuv põhjus (RKTK otsused asjades nr 2-16-13032, p 12; nr 2-16-11889, p 34). VÕS § 631 lg 1 on vaadeldav selgitava täpsustusena, mis ei tõrju kõrvale VÕS § 196 (RKTK otsus asjas nr 3-2-1-93-09, p-d 11–12). Seepärast saab praegu neid sätteid vaadelda koos. (p 24) Mõjuva põhjuse hindamine VÕS § 631 lg 1 ja § 196 lg 1 kohaldamisel sõltub poolte huvide kaalumisest seaduse rakendaja poolt. Kaalumise tulemust mõjutab ka lepingu liik (P. Varul jt, VÕS I, § 196 komm 4.3.a.). Poolte huvide kaalumisel on mh oluline küsimus, kes kannab ülesütlemise aluseks olevate asjaoludega seotud riisikot. Riskijaotuse määrab ära leping, eriti selle eesmärk ja asjakohased seadused. Vaid erandina võivad võlaõiguslike kestvuslepingute ülesütlemist õigustada ülesütleja sfääri kuuluvad asjaolud. Viimasel juhul võib, aga ei pruugi lepingu ülesütlemine olla käsitatav lepingu rikkumisena ning seetõttu võib ülesöelnud poolel tekkida kahju hüvitamise kohustus (RKTK otsus asjas nr 3-2-1-114-07, p 11; vrd üürilepingu erisuste kohta RKTK otsus asjas nr 3-2-1-2-06, p 18). (p 26) Praegusel juhul on VÕS § 631 lg-s 1 ja § 196 lg-s 1 sätestatud ülesütlemise eeldused täidetud ning ülesütlemist ei ole juhtumi asjaolusid ja vaidlusaluse ATL-i eripära arvestades põhjust pidada halduslepingu rikkumiseks. (p 27) Ringkonnakohus tõi välja, et vastustaja pole esile toonud kaebajast tulenevaid kaalutlusi, millega vastustaja poleks saanud lepingut sõlmides arvestada. See asjaolu vastab tõele, kuid ei takistanud seaduse kohaselt ülesütlemist. Erinevalt VÕS § 97 lg 2 p-st 1 ei välista § 196 lg 1 sõnastus kategooriliselt ülesütlemist asjaolude alusel, mida ülesütlev pool võis ette näha. Asjaolu ettenähtavust tuleb siiski kaalumisel silmas pidada. Ükski lepingupool, ka riik ei tohi ei seaduslikku ega lepingulist ülesütlemisklauslit kuritarvitada, nt öelda üles halduslepingut olukorras, kus tal polnud algusest peale kavatsust lepingut täita. Sellist olukorda vaidluse asjaoludest ei nähtu. Halduskohus tõdes asjakohaselt, et vastustajal polnud 2009. a-l kaebajaga lepingut sõlmides kindlat teadmist, et leping tuleb ennetähtaegselt üles öelda. (p 29)
avaliku huvi kaalumine
Lepingu ülesütlemise läbiv motiiv oli avalik huvi, täpsemalt reisijateveo kui avaliku teenuse kvaliteet. See eesmärk on asjakohane ja legitiimne. Riigikohtu tsiviilkolleegiumi praktika järgi ei ole avaliku võimu kandjal tsiviilõigussuhtes eelisseisundit ka mitte siis, kui tema soov lepingut üles öelda tuleneb avalikust huvist. Näiteks ainuüksi avalikule huvile tuginedes ei ole riigil VÕS § 313 lg 1 alusel õigust üürilepingut üles öelda (RKTK otsused asjades nr 3-2-1-2-06, p 18; nr 3-2-1-62-04, p 14). See põhimõte on mõistetav üürilepingute puhul, kui nende sõlmimine on vaid abitegevus avaliku ülesande täitmisel. Seevastu avaliku ülesande täitmist otseselt reguleeriva halduslepingu puhul tuleb avalikku huvi alati õiglaselt (proportsionaalselt) erahuviga võrreldes arvestada ning see võib olla piisav põhjus halduslepingu ülesütlemiseks. Säärane on olnud ka halduskolleegiumi senine praktika VÕS § 196 lg 1 kohaldamisel (RKHK otsus asjas nr 3-3-1-9-10, p 12). (p 30) See, et kaebaja rongid vastasid tehnilistele miinimumnõuetele, ei muuda huvi teenuse kvaliteedi parandamise vastu ebaoluliseks. HKTS § 5 lg 1 p-de 2 ja 3 järgi võib riik volitada juriidilist isikut haldusülesannet täitma vaid tingimustel, et see ei halvenda ülesande täitmise kvaliteeti ega kahjusta avalikke huve ega nende isikute õigusi, kelle suhtes haldusülesannet täidetakse. Need küsimused on asjakohased ka lepingu täitmise faasis. Haldusülesande üleandmine erasektorile ja eraettevõtja kasuarvestus ei tohi muu hulgas takistada vananenud taristu asendamist uuega. (p 31) Avalike ülesannete delegeerimislepingud (sh teenuste kontsessioonid) ei ole tavalised teenuselepingud ettevõtja ja tellija vahel. Avaliku ülesande delegeerimise ja kontsessiooniga kaasneb tihti monopoolne seisund. Monopolisti eelisseisundi kivistamine võib ohtlikult seada ärihuvid esiplaanile ja piirata arengut. Liiga ranged ülesütlemise piirangud või hüvitamiskohustused võivad tuua kaasa olukorra, kus ei ajakohastata asjaolude muutumise tõttu ebarahuldavaks osutunud haldusülesannete täitmist. (p 32) Lepingu ülesütlemine riivas kaebaja õigusi intensiivselt, kuid selle kasuks rääkis oluline avalik huvi – võtta kaebaja amortiseerunud reisirongide asemel kasutusele nüüdisaegsed rongid ning osutada seeläbi avalikku teenust kaebajaga võrreldes oluliselt kvaliteetsemal tasemel. Ülesütlemine oli proportsionaalne. (p 33) Vaidlusaluse ATL-i ülesütlemise põhjused ei tulene ainult kaebajast ega ainult vastustajast ning ka risk jaguneb nende mõlema vahel. Ka siis, kui pidada rongide plaanitust varasemat tarnimist ainult vastustajast sõltuvaks asjaoluks, ei tähendaks see praegusel juhul lepingu rikkumist. Kaebajaga lepingu jätkamine oleks kahjustanud suure hulga rongireisijate huve. Seda poleks VÕS § 196 lg 1 kohaselt saanud riigilt mõistlikult nõuda, eriti ÜTS v.r § 3 lg-s 2 toodud ühistranspordi korraldamise eesmärkide ja HKTS § 5 lg 1 p-de 2 ja 3 valguses. Avalik huvi oleks lepingu jätkamisel saanud rohkem kahjustada, kui said kaebaja huvid kahjustatud selle ülesütlemisel, arvestades, et kaebajale hüvitatakse otsene kahju ning saamata jäänud tulu hüvitamisest oli kaebaja ATL-iga loobunud. (p 34)
Kui halduslepingu ülesütlemine on õigusvastane ning lepingus ega eriseaduses pole ette nähtud teisiti, tuleb kahju hüvitada RVastS § 7 lg 1 alusel. See säte ei kohaldu praegusel juhul, sest leping lõpetati õiguspäraselt. Praegusel juhul ei kohaldu ka HMS § 102 lg 3, sest lepingu lõpetamise võimalus tulenes VÕS § 631 lg-st 1 ja § 196 lg-st 1. Kuna pooled olid ATL p-s 6.1 leppinud kokku ammendava hüvitamisrežiimi, ei saa kaebaja nõuda kahju hüvitamist RVastS § 16 alusel. (p 37) Kohtud ja menetlusosalised on ATL p 6.1 tõlgendanud nii, et selle alusel tuleb otsese kahjuna kaebajale hüvitada ka mõistlikud kulud, mida kaebaja pidi ATL-i täitmise eesmärgil tegema, kuigi ta ei saanud lepingu ülesütlemise tõttu 2014. a-l enam avalikku liinivedu korraldada ega selle eest tasu nõuda. Kolleegium nõustub selle tõlgendusega. ATL-i täitmiseks väidetavalt tehtud kuludest otsese kahju hüvitamise nõue praegusel juhul valdavalt koosnebki ning vastustaja on selle põhjendatust osaliselt tunnistanud. Pole usutav, et kitsam tõlgendus vastaks poolte tahtele, sest see oleks jätnud riskid pea täies ulatuses kaebajale. Selliste kulude hüvitamise näeb käsunduslepingu lõppemise korral tasu maksmise kohustuse näol põhimõtteliselt ette ka VÕS § 629 lg 1. Pooltel ei olnud aga keelatud leppida kokku tasu korvamises kahjuhüvitise koosseisus ega sellise hüvitise piiramises. (p 39) Ringkonnakohus on ekslikult jätnud otsesest varalisest kahjust maha arvamata hüvitise, mida kaebaja maksis töötajatele nende koondamisest teavitamisega viivitamise eest TLS § 100 lg 5 kohaselt. Tegemist on kaebajast tulenevatel asjaoludel tekkinud kahjuga (VÕS § 139 lg 1), sest õigeaegne koondamisest teavitamine sõltus temast endast. Vastustaja on omalt poolt teinud kõik mõistliku, et seda kahju vältida, öeldes lepingu üles enam kui aastase etteteatamisega. Kaebaja ekslik hinnang ülesütlemisteate kehtivusele ei aseta kahju hüvitamise kohustust vastustajale. (p 42) Haldus- ja ringkonnakohtul on tõendite hindamisel ulatuslik otsustusruum ning see võib olla tavapärasest veelgi laiem kahju ulatuse kindlakstegemisel (vt ka VÕS § 127 lg 6). Kahju hindamisel tuleb lähtuda hüpoteesist, milline oleks olnud kaebaja faktiline olukord ilma hüvitamisnõude aluseks oleva haldusakti või toiminguta (vrd RVastS § 8 lg 1 teine lause ja § 127 lg 1). Tihti eeldab kahju kindlakstegemine keerulist majanduslikku analüüsi. Siin võib kohus usaldada eksperti, kui puudub alus tema seisukoha õigsuses kahelda. Siiski ei anna see otsustusruum kohtule õigust jätta käsitlemata menetlusosaliste vastuväited tõendite ja teiste menetlusosaliste faktiväidete kohta. (p 43)


§ 4 Järelevalve strateegia ja aastaraamat
2 Järelevalvenõukogu koosolek
§ 9 Koosoleku pidamine sidevahendi kaudu
§ 10 Vandeaudiitori vande andmine
4 Õigusrikkumistest teatamine
§ 11 Õigusrikkumiste kohta esitatud teadete menetlemine
5 Järelevalvenõukogu raamatupidamine ja eelarve koostamine
§ 12 Järelevalvenõukogu raamatupidamine
§ 13 Eelarve järelevalveosa koostamine
RT I, 31.10.2017, 3
Vastu võetud 26.10.2017 nr 82
Määrus kehtestatakse audiitortegevuse seaduse § 121 lõike 3 alusel.
Määrus kehtestab audiitortegevuse järelevalve nõukogu (edaspidi järelevalvenõukogu) töökorra.
(1) Järelevalvenõukogu liige osaleb järelevalvenõukogu tegevuses isiklikult.
(2) Järelevalvenõukogu liige on kohustatud hoiduma huvide konfliktist või sellisena näivatest olukordadest. Huvide konflikti ei tekita järelevalvenõukogu liikme töö või teenistus täidesaatva riigivõimu asutuses või põhiseaduslikus institutsioonis.
(3) Huvide konflikti tekkimisel on järelevalvenõukogu liige kohustatud sellest ja sellega seonduvatest asjaoludest esimesel võimalusel teavitama teisi järelevalvenõukogu liikmeid ning taandama ennast vastava küsimuse sisulisest arutelust ja hääletamisest. Taandus protokollitakse.
(4) Järelevalvenõukogu esimees täidab seadusest tulenevaid kohustusi, korraldab järelevalvenõukogu tööd ja koosolekute tehnilist ettevalmistust ning kontrollib audiitortegevuse seaduse § 129 lõikes 2 nimetatud lepingute täitmist.
(1) Järelevalvenõukogu esimehe äraolekul täidab tema ülesandeid järelevalvenõukogu esimehe määratud järelevalvenõukogu liige.
(2) Kui järelevalvenõukogu esimees ei ole määranud endale asendajat, siis asendab teda sünnilt vanim järelevalvenõukogu liige.
§ 4. Järelevalve strateegia ja aastaraamat
(1) Järelevalvenõukogu koostab ja kinnitab kuni kolmeaastast perioodi hõlmava avaliku strateegia. Strateegia peab sisaldama vastava perioodi strateegilisi prioriteete. Järelevalvenõukogu võib igal aastal kinnitada ka detailsema tööplaani.
(2) Järelevalvenõukogu kinnitab hiljemalt iga aasta 31. oktoobril järelevalvenõukogu eelmise majandusaasta tegevus- ja tulemiaruande ning teeb kättesaadavaks selle alusel koostatud aastaraamatu.
2. peatükk Järelevalvenõukogu koosolek
(1) Järelevalvenõukogu töövormiks on koosolek.
(2) Koosolekud toimuvad üldjuhul kaks korda kuus.
(3) Koosolekud viiakse läbi kas koosoleku kokkukutsumise teates nimetatud asukohas või sidevahendi abil.
(1) Koosoleku kutsub kokku järelevalvenõukogu esimees.
(2) Ettepaneku järelevalvenõukogu esimehele koosoleku kokkukutsumiseks võib teha rahandusminister või vähemalt kaks järelevalvenõukogu liiget ühiselt. Ettepanekus näidatakse otsustamist vajavad küsimused ja soovitav koosoleku toimumise aeg. Järelevalvenõukogu esimees korraldab koosoleku toimumise kolme nädala jooksul pärast ettepaneku saamist.
(3) Teade koosoleku kohta saadetakse järelevalvenõukogu liikmele vähemalt kolm tööpäeva enne koosoleku toimumise päeva tema elektronposti aadressile. Teatega koos saadetakse ka koosoleku materjalid. Käesolevas lõikes sätestatust võib kõrvale kalduda kõigi järelevalvenõukogu liikmete ühisel nõusolekul.
(4) Koosoleku kokkukutsumise teates märgitakse koosoleku toimumise aeg, viis, kavandatav päevakord ja vajadusel asukoht.
(2) Järelevalvenõukogu liige võib esitada põhjendatud taotluse koosoleku päevakorda täiendava punkti lisamiseks või koosoleku päevakorras toodud punkti väljaarvamiseks. Koosoleku päevakorrapunktide lisamine või väljaarvamine kinnitatakse hääletamisega.
(3) Järelevalvenõukogu esimees võib omal algatusel või järelevalvenõukogu liikme ettepanekul kutsuda järelevalvenõukogu koosolekust sõnaõigusega osa võtma järelevalvenõukogu koosseisu mittekuuluvaid isikuid.
3) koosoleku päevakorrapunktide osas toimunud arutelu lühike kokkuvõte ja järelevalvenõukogu liikme vastavasisulise soovi korral tema täpne tsitaat;
4) koosolekul vastu võetud otsused koos hääletustulemustega;
5) otsuse suhtes eriarvamusele jäänud järelevalvenõukogu liikme nõudel tema eriarvamus;
6) koosolekul osalenud kutsutud isiku sõnavõtu lühike kokkuvõte;
8) koosoleku juhataja ja protokollija nimi.
(4) Protokolli kooskõlastavad järelevalvenõukogu liikmed ja see esitatakse kinnitamiseks järgmise koosoleku ühe päevakorrapunktina.
(5) Protokollile lisatakse koosolekul osalenud isikute allkirjadega nimekiri.
(6) Kui koosolekul osaleb järelevalve subjekt või tema esindaja, võib järelevalvenõukogu koosolekut või selle osa heli- või videosalvestada. Salvestamisest antakse koosolekul osalejatele teada salvestamise alguses ja salvestis lisatakse protokollile.
(7) Järelevalvenõukogu protokolle säilitatakse vähemalt kümme aastat. Protokollide, nende lisade ja järelevalvenõukogu otsuste hoidmist korraldab ja nende säilimise eest vastutab järelevalvenõukogu esimees.
§ 9. Koosoleku pidamine sidevahendi kaudu
(1) Järelevalvenõukogul on õigus viia koosolek läbi ja võtta vastu otsus sidevahendite kaudu, näiteks elektronposti vahendusel.
(2) Elektroonilisele koosolekule kohaldatakse kõiki käesolevas korras koosoleku kohta käivaid norme, kui käesolevas paragrahvis ei ole sätestatud teisiti.
(3) Järelevalvenõukogu esimees korraldab otsuse eelnõu saatmise kõigile järelevalvenõukogu liikmetele, määrates tähtaja, mille saabudes peab järelevalvenõukogu liige olema otsuse eelnõu osas hääletanud ja edastanud oma poolt- või vastuhääle elektronposti vahendusel järelevalvenõukogu esimehe näidatud adressaadile.
(4) Lõikes 3 nimetatud tähtaeg ei või olla lühem kui kolm tööpäeva. Käesolevas lõikes sätestatust võib kõrvale kalduda kõigi järelevalvenõukogu liikmete ühisel nõusolekul.
(5) Kui järelevalvenõukogu liige ei ole teatanud tähtajaks, kas ta on otsuse eelnõu poolt või vastu, loetakse, et ta hääletab otsuse eelnõu vastu.
(6) Koosoleku juhataja nõusolekul on võimalik ka tavakoosolekust osa võtta ja hääletada sidevahendi kaudu. Kui järelevalvenõukogu liige osaleb tavakoosolekul sidevahendi kaudu, peab ta oma antud hääle esimesel võimalusel elektronkirjaga üle kinnitama.
(7) Elektroonilisest hääletusest koostatakse hääletusprotokoll, millest peab nähtuma vähemalt hääletusprotokolli koostamise aeg ja koht ning hääletustulemus. Hääletusprotokollile lisatakse järelevalvenõukogu liikmete vaheline kirjavahetus koos manustega. Hääletusprotokoll asendab käesoleva määruse §-s 8 nimetatud protokolli.
(8) Kui järelevalvenõukogu liige soovib mõne päevakorrapunkti arutamist tavakoosolekul, teavitab ta sellest teisi liikmeid kirjalikult esimesel võimalusel, kuid mitte hiljem kui pärast käesoleva paragrahvi lõike 3 kohaselt määratud tähtaega. Sellisel juhul ei või järelevalvenõukogu vastavat küsimust elektroonilisel koosolekul otsustada.
§ 10. Vandeaudiitori vande andmine
Audiitortegevuse seaduse § 31 lõikes 1 sätestatud vandeaudiitori vande andmiseks kohustatud isik allkirjastab vande digitaalselt ja edastab selle järelevalvenõukogule audiitortegevuse registri infosüsteemi vahendusel.
4. peatükk Õigusrikkumistest teatamine
§ 11. Õigusrikkumiste kohta esitatud teadete menetlemine
(1) Järelevalvenõukogu avalikustab e-posti aadressi, mille kaudu on neile võimalik edastada infot audiitortegevuse seaduse või Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 537/2014 võimalike rikkumiste kohta.
(2) Käesoleva paragrahvi esimeses lõikes nimetatud info edastaja võib taotleda anonüümsust. Kui info edastaja on taotlenud anonüümsust, ei edasta järelevalvenõukogu saadud informatsiooni kontrollimisel tema andmeid ühelegi osapoolele peale järelevalvenõukogu liikmete ja määratud töötaja.
(3) Saadud informatsiooni edasise menetlemise vajadus ja viis otsustatakse järelevalvenõukogu koosolekul.
(4) Järelevalvenõukogu pole kohustatud andma tagasisidet saadud informatsiooni menetlemise ega selle tulemuste kohta.
5. peatükk Järelevalvenõukogu raamatupidamine ja eelarve koostamine
§ 12. Järelevalvenõukogu raamatupidamine
(2) Järelevalvenõukogu kulud järelevalve korraldamiseks kaetakse vastavalt seadusele. Riigieelarvest järelevalveks suunatud sihtotstarbeliste eraldiste kasutamiseks sõlmivad Rahandusministeerium ja Audiitorkogu eraldi lepingu, milles Audiitorkogu esindab järelevalvenõukogu esimees.
(3) Järelevalvenõukogu kulud kinnitab järelevalvenõukogu esimees, viseerides vastava kuludokumendi. Keelatud on kinnitada kulutusi, mis ei seondu järelevalvenõukogule audiitortegevuse seadusega pandud ülesannete täitmisega või mille katmiseks puuduvad eelarves vahendid.
§ 13. Eelarve järelevalveosa koostamine
(1) Järelevalvenõukogu koostab eelarve järelevalveosa vastavalt audiitortegevuse seaduses sätestatule.
(2) Järelevalvenõukogu esimees peab eelarve järelevalveosa puudutava üle läbirääkimisi Rahandusministeeriumiga.
Rahandusministri 17. märtsi 2010. a määrus nr 19 „Audiitortegevuse järelevalve nõukogu töökord” tunnistatakse kehtetuks.
Riigihalduse minister rahandusministri ülesannetes