text:
kord hääletamisruumis
Kuigi KOVVS § 65 lõike 2 järgi esitatakse kaebus maakonna valimiskomisjoni otsuse peale kolme päeva jooksul otsuse tegemisest, ei saa otsuse vaidlustamise tähtaeg hakata kulgema enne selle teatavakstegemist. (p 14) Kohaliku omavalitsuse volikogu valimise seadus valimiskomisjoni otsuste teatavakstegemist ei reguleeri. Isiku taotluses käsitletavat kohaliku omavalitsuse üksuse volikogu tegutsemisvõimetuse ja selle õiguslikud tagajärjed sätestab KOKS § 52. KOKS § 1 lõike 2 järgi kohaldatakse selles seaduses ettenähtud haldusmenetlusele haldusmenetluse seaduse (RT I 2001, 58, 354) sätteid, arvestades kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse erisusi. Seetõttu tuleb ka valimiskomisjoni otsuse teatavakstegemisele kohaldada haldusmenetluse seaduses teatavakstegemise kohta sätestatut, arvestades valimiskomisjonis toimuva menetluse erisusi. (p 15)
HMS § 27 ei sätesta elektrooniliselt saadetud dokumendi kättetoimetamise puhul kinnituse saatmise kohustust või kinnituse mingi aja jooksul saatmata jätmise tagajärgi. Sellest tulenevalt ei saa aga asuda seisukohale, et valimiskomisjoni otsust saab haldusmenetluse seaduse kohaselt lugeda elektrooniliselt kättetoimetatuks pelgalt selle isikule saatmisega. Kinnituse saatmise nõudest loobumine võiks kaasa tuua olukorra, kus isiku jaoks tulenevad õiguslikud tagajärjed vaidlustuskomisjoni otsustest, millest ta ei ole teadlik. Dokumendi tegelikku kättesaamist peab valimiskomisjonil olema võimalik tõendada. (p 18)
Elektrooniline kättetoimetamise puhul tuleb järgida ka HMS §-s 27 sätestatud kahte tingimust: isik peab olema nõus dokumendi saatmisega tema poolt näidatud elektronposti aadressil ja dokumendile peab olema lisatud digitaalallkiri ning vajaduse korral digitaalne tempel. (p 20)
3-4-1-28-05 Riigikohus 10.11.2005
Vabariigi Valimiskomisjoni 2. novembri 2005. a otsuse kohaselt ei korraldanud Kohtla-Järve valimisjaoskonna nr 1 komisjon kodus hääletamist nõuetekohaselt, sest hääletada ei saanud 13 vastava taotluse esitanud valijat. Kuid Vabariigi Valimiskomisjon ei tühistanud Kohtla-Järve linna valimisjaoskonnas nr 1 hääletamistulemusi. Vabariigi Valimiskomisjoni otsuse kohaselt hääletas Kohtla-Järve valimisjaoskonnas nr 1 1226 valijat. Arvestades seda, et kodus ei saanud hääletada 13 valijat, leiab Riigikohus, et hääletamise korra rikkumine ei olnud siiski sellise ulatusega, mis võis oluliselt mõjutada valimistulemusi. Ei saa eeldada, et kõik need 13 valijat oleksid oma hääle andnud valimisliidu "Ühtsus" kandidaatidele. Seega ei ole alust tunnistada hääletamistulemused Kohtla-Järve linna valimisjaoskonnas nr 1 kehtetuks. (p 8)
Riigikohus saab aga kaebuse läbi vaadata ainult nende põhjenduste ja väidete osas, mida käsitleti nii maakonna valimiskomisjonis kui Vabariigi Valimiskomisjonis (vt ka Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 8. novembri 2002. a otsus asjas nr 3-4-1-15-02; RT III 2002, 30, 327 ja 13. novembri 2002. a otsus asjas nr 3-4-1-17-02; RT III 2002, 32, 346 ning 2. oktoobri 2003. a otsus asjas nr 3-4-1-16-03; RT III 2003, 29, 300). (p 9)
3-4-1-15-02 Riigikohus 08.11.2002
KOVVS § 52 lg 2
KOVVS § 52 lg 1
Jaoskonnakomisjoni toimingute vaidlustamisel saab Vabariigi Valimiskomisjon kaebuse läbi vaadata ainult neis küsimustes, mida märgiti juba maakonnakomisjonile esitatud kaebuses. Riigikohus vaatab kaebuse läbi vaid neis küsimustes, mis on vaidluse all olnud nii maakonna valimiskomisjonis kui ka Vabariigi Valimiskomisjonis. (p 8)
Kodus hääletamise taotlus ei pea olema kirjutatud käsitsi - see võib olla ka trükitud, kuid peab olema valija poolt allkirjastatud. (p 10) Valimiste jaoskonnakomisjon on pädev otsustama, kas taotluses märgitud põhjus kodus hääletamiseks on mõjuv. (p 11)

matches:
§ 65
§ 52
§ 1
§ 27
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
§ 52
§ 52
Riigikohus


text:
Eesti Vabariigi põhiseadus / paragrahv 123
Rahvusvaheline õigus reguleerib rahvusvaheliste lepingute sõlmimise protseduuri ja normide rahvusvahelist kehtivust. Riigisisese õiguse kindlaks määrata jäävad lepingute sõlmimise protseduuris osalevad pädevad riigiasutused, protseduurid, millest oleneb rahvusvahelise õiguse normide kehtivus ja kohaldatavus riigisiseses õiguses, ja rahvusvaheliste normide järjekoht riigisiseses õigusnormide hierarhias. PS § 123 sisaldab rahvusvahelise lepinguõiguse suhtes kahte tähtsat otsustust:
1) sätestab rahvusvaheliste lepingute kohaldamise võimalikkuse Eesti territooriumil kõrvuti riigisisese õigusega ja õigussuhetes, mida võivad samaaegselt reguleerida ka Eesti õigusaktid, ning
PS ja rahvusvahelise õigusega reguleerimata valdkondades lahendab rahvusvaheliste lepingute kohaldamise ja õigusjõu küsimused Eesti õiguspraktika.
Eesti Vabariigi eelmised põhiseadused ei sisaldanud sätteid rahvusvaheliste lepingute kohaldamise ja nende vahekorra kohta riigisisese õigusega. Käesoleva paragrahvi sõnastusest ilmneb, et selle väljatöötamisel Põhiseaduse Assamblees on aluseks võetud assambleele J. Raidla töögrupi esitatud põhiseaduse eelnõu, mille §-d 109 ja 110 kattusid oma sisult käesoleva paragrahviga.
PS § 123 teine lõige sätestab Riigikogu poolt ratifitseeritud välislepingute kohaldamise võimalikkuse Eestis. (Vt täpsemalt ka Hannes Vallikivi. Välislepingud Eesti õigussüsteemis. 1992. aasta põhiseaduse alusel jõustatud välislepingute siseriiklik kehtivus ja kohaldatavus. Tallinn: Õiguskirjastus 2001.) Sättega nähakse ette käitumisjuhis juhuks, kui välisleping on vastuolus sama küsimust reguleeriva Eesti õigusaktiga, kohustades sel juhul juhinduma välislepingust. Seda sätet on Eesti õiguskirjanduses enim levinud seisukoha järgi peetud rahvusvahelise ja riigisisese õiguse vahekorra küsimuses monistliku käsitluse väljenduseks. Eeltoodud teooriaga ei haaku aga see, et rahvusvaheliste lepingute ülimuslikkus Eesti õigusaktide suhtes seatakse sõltuvusse nende lepingute ratifitseerimisest Riigikogu poolt (mis on riigisisene õigustoiming – vt § 121 komm). Samuti ei oma ratifitseeritud välislepingud ülimuslikkust kõigi Eesti õigusaktide suhtes (vt komm 11). PS ei nimeta rahvusvahelisi lepinguid Eesti õigussüsteemi osaks, nagu ta teeb seda rahvusvahelise õiguse üldtunnustatud normide ja põhimõtete puhul (vt § 3 komm).
Paragrahvi 123 lg 2 võimaldab kohaldada Riigikogu poolt ratifitseeritud välislepingut riigisiseselt, seda eeldusel, et välislepingu normid oma sisu ja eesmärgi poolest võivad reguleerida riigisiseseid suhteid ja on selleks piisava konkreetsusastmega (on iserealiseeruvad ehk otsekohaldatavad). Et paragrahvi sõnastuse kohaselt “kohaldatakse välislepingu sätteid”, võib sellest järeldada, et ratifitseerimine Riigikogu poolt ei seisne välislepingu ümberkirjutamises samasisuliseks riigisiseseks õiguseks ning ratifitseeritud välislepingu norme kohaldatakse riigisiseselt kui rahvusvahelise õiguse norme. Sellest tulenevalt kohaldatakse välislepingut lähtuvalt tema jõustumisest ja kõikidest kehtivusmuudatustest (kehtivuse lõppemine, kehtivuse modifitseerimine reservatsioonide või lepingu muutmise tagajärjel), nii nagu seda reguleerib rahvusvaheline õigus (välja arvatud PS-st tulenevad piirangud – vt komm-d 11 ja 13). Et rahvusvahelise lepingu jõustumine ja siduvus Eesti jaoks põhineb rahvusvahelisel õigusel, on kinnitanud Riigikohus (RKPJKo 10.05.1996, 3-4-1-1-96), viidates kord siiski välislepingu suhtes reservatsiooni sisaldavale ratifitseerimisseadusele kui reservatsiooni kehtivuse alusele (vt RKPJKo 08.11.1996, 3-4-1-2-96). Samuti tuleb rahvusvahelise õiguse nõuetest lähtuda välislepingu tõlgendamisel.
Riigikohtu seisukoha järgi eeldab Riigikogu poolt ratifitseeritud välislepingu vahetu kohaldamine, et välislepingu vastav säte on suunatud riigisiseste suhete reguleerimisele ja ei vaja konkretiseerimist Eesti õigusega. Samas rõhutas Riigikohus, et vaatamata kohtu põhimõttelisele võimalusele kohaldada välislepingut, tuleb kohtutel kõigepealt otsida asjasse puutuvaid sätteid põhiseadusest ja teistest Eesti õigustloovatest aktidest (RKHKo 20.12.2002, 3-3-1-58-02). Riigikohus täpsustas samas lahendis, et paragrahvi 123 lg-st 2 ei tulene siiski, nagu saaks välislepingut asjasse puutuva Eesti õigustloova akti olemasolu korral kohaldada üksnes viimase vastuolu korral välislepinguga; on võimalik, et välisleping on üksikküsimuses konkreetsem kui Eesti õigus. Välislepingul võib olla ka abistav funktsioon Eesti õiguse tõlgendamisel.
PS § 123 ei käsitle Eesti õigusaktidega kooskõlas oleva rahvusvahelise lepingu ja ratifitseerimata, kuid kehtiva rahvusvahelise lepingu kohaldamist. PS ei takista nende lepingute kui rahvusvahelise õiguse normide riigisisest kohaldamist. Paragrahvi 121 p 2 sõnastus viitab pigem nende otsekohaldatavusele riigisisestes suhetes kui üldreeglile, kui ei esine selles punktis viidatud asjaolusid. Riigikohus on korduvalt kohaldanud Riigikogu osaluseta sõlmitud välislepingut (vt nt RKTKo 10.04.1996, 3-2-1-54-96; 20.06.1996, 3-2-1-85-96; 26.03.1998, 3-2-1-38-98; RKKKo 20.02.2001, 3-1-1-7-01). Kui nende välislepingute otsene kohaldamine pole võimalik käesolevas paragrahvis sätestatud esmasuse puudumise tõttu, võib neid kohaldada seaduses sisalduva eraldi viite jõul või siis samasisulise Eesti õigusakti vastuvõtmise näol (vt komm 14).
Rahvusvahelise õiguse ülimuslikkuse põhimõte ei ole leidnud maailma riikides ega rahvusvahelise õiguse teoreetikute seas ühest aktsepteerimist. Ent rahvusvahelise õiguse üldtunnustatud põhimõtete hulka kuulub pacta sunt servanda põhimõte (lepinguid ehk võetud kohustusi tuleb täita – vt ÜRO põhikirja art 2 p 2; Viini konventsiooni art 26). Seda põhimõtet täpsustab rahvusvaheliste lepingute õiguse Viini konventsiooni art 27, mille kohaselt ei tohi lepinguosaline viidata oma riigisisesele õigusele, õigustamaks tema poolt lepingu täitmata jätmist. Ainus erand sellest on lubatud Viini konventsiooni art 46 lg-ga 1, mis ütleb: “Riik ei või lepingu siduvuse kohta antud nõusoleku kehtetuse alusena viidata asjaolule, et nõusoleku väljendamisel rikuti tema riigisisese õiguse lepingute sõlmimise pädevust käsitlevat sätet, välja arvatud juhul, kui rikkumine oli ilmne ja puudutas tema riigisisese õiguse eriti tähtsat normi.” Enamiku riikide konstitutsioonid ei omista rahvusvahelisele õigusele otsesõnu ülimuslikkust riigisisese õiguse ees. Tõsi, paljudes uuemates konstitutsioonides on antud rahvusvahelistele lepingutele ülimuslikkus riigisisese õiguse suhtes. Seda illustreerivad eriti ilmekalt just paljudes SRÜ, Kesk- ja Ida-Euroopa riikides 1990. aastatel vastuvõetud põhiseadused. Ka nendes nimetatud piirkonna riikides, kus konstitutsioonis rahvusvahelise ja riigisisese õiguse jõuvahekorda selgelt ei määrata, kalduvad konstitutsioonikohtud oma praktikas lahendama vastuolusid rahvusvahelise õiguse kasuks. Samas on võimalik, et sellistel puhkudel eelistatakse rahvusvahelise õiguse normi pigem pragmaatilistel kaalutlustel ja süsteemse konflikti vältimiseks. Nimetatud praktikast ei tulene veel doktrinaalselt ja teoreetiliselt rahvusvahelise lepinguõiguse normide ülimuslikkust põhiseaduse enda suhtes. Eeldatakse ju samas, et rahvusvaheline õigus, mis on “sisenenud” riigisisese õiguse mõjualasse, peab ise olema kooskõlas konstitutsiooniga. (Vt edasi p 11.)
Paragrahvi 123 lg 2 kohaselt tuleb Riigikogu poolt ratifitseeritud välislepingut kohaldada vastuolu korral “Eesti seaduse või muu aktiga”. Sellest saab teha kolm järeldust:
1) kuna mõistet “seadus” kasutatakse ilma laiendita, tuleneb sellest, et ratifitseeritud välislepingute ülimuslikkus kehtib kõigi PS-s käsitletud seaduste suhtes, kaasa arvatud §-s 104 loetletud konstitutsiooniliste seaduste suhtes. Samas on välislepingu ratifitseerimisel Riigikogu poolt teatud juhtudel nõutav Riigikogu koosseisu häälteenamus või kahekolmandikuline häälteenamus (vt § 121 komm);
2) ratifitseeritud välislepingud on ülimuslikud seadusest madalamal seisvate Eesti õigusaktide suhtes. PS ja välislepingu õigusjõu suhet käsitleb komm 11;
3) põhiseadusvastane on ratifitseeritud lepinguga vastuolus oleva Eesti õigusakti kohaldamine.
Eesti õigusakti vastuolu rahvusvahelise lepinguga ei muuda seda õigusakti ennast põhiseadusvastaseks. Õigusaktide hierarhia, mis lähtub õigusakti andjast ja kus madalamal seisva õigusakti kehtivus tuleneb kõrgemalseisvast õigusaktist, on iseloomulik riigisisesele õiguskorrale, kuid ei ole kohaldatav riigisisese ja rahvusvahelise õiguse aktide vahekorrale. Paragrahvi 123 sõnastusest ei saa välja lugeda seadusandja kohustust võtta vastu seadusi kooskõlas Riigikogu poolt ratifitseeritud välislepingutega, mille rikkumine oleks käsitatav PS rikkumisena (vrd seaduse kooskõla nõuet PS-ga ja muu riigivõimu aktide kooskõla nõuet seaduse ja PS-ga – vt §-de 3 ja 102 komm-d). Paragrahvi 123 lg 2 sõnastusest ilmneb eesmärk lahendada eri liiki õigusaktide (ratifitseeritud välislepingute ja Eesti seaduste) kollisioon kui praktikas esineda võiv olukord.
Õigusakti õiguspärasuse üheks tingimuseks on, et õigusakti andnud organ on õigusaktiga reguleerinud oma pädevuse piiresse jäävaid küsimusi ning õigusakti andnud selleks ettenähtud korras. Riigikogu kui välislepinguid ratifitseeriv organ kattub Riigikogu kui seadusandliku organiga, mistõttu seadusandliku riigivõimuorgani pädevus ei ole piiratud kõrgemalseisva välislepinguid ratifitseeriva organi poolt. PS ei sätesta Riigikogu poolt välislepingu ratifitseerimise akti vastuvõtmise erikorda seaduste vastuvõtmise korra suhtes, välja arvatud ainult § 122 lg-s 2 sätestatud kvalifitseeritud häälteenamuse nõue Eesti riigipiire muutvate lepingute ratifitseerimiseks. Rahvusvahelises õiguses üldtunnustatud põhimõttest pacta sunt servanda tuleneb küll riikide kohustus saavutada lepingute eesmärgiks olev lepinguliste kohustuste täitmine, kuid selle saavutamiseks vajalikud abinõud ja see, kas lubada kehtida lepingutega vastuolus olevatel riigisisestel õigusaktidel, sõltuvad riigi enda õigusest. Rahvusvaheline õigus ei nõua temaga vastuolus oleva riigisisese õigusakti kehtetuks tunnistamist; tema nõuetele vastamiseks piisab täielikult § 123 lg-s 2 ettenähtud välislepingu kohaldamise ülimuslikkusest.
Ka Riigikohtu seisukoha järgi ei eelda PS § 123 alusel välislepingu sätete vahetu kohaldamine riigisisese õigusnormi suhtes põhiseaduslikkuse järelevalve menetluse algatamist (RKHKo 02.10.2014, 3-3-1-47-14).
Kui Riigikogu poolt seadusega ratifitseeritud välislepinguga on vastuolus seadusest madalamal seisev Eesti õigusakt, siis on viimati nimetatud õigusakt vastuolus seaduslikkuse printsiibiga. Riigikohus on oma praktikas tunnistanud põhiseaduslikkuse järelevalve korras kehtetuks Riigikogu poolt ratifitseeritud välislepingule mittevastava Vabariigi Valitsuse määruse.
Seetõttu on Eesti riigiõiguses kujunenud seisukoht, et välislepingutega vastuolus olevad PS-st madalamad õigusaktid tuleb välislepingutega võetud kohustustega kooskõlla viia. VäSS § 24 lg 2 kohaselt tuleb juhul, kui muu riigisisene õigusakt (peale PS) on välislepinguga vastuolus, viia akt lepinguga vastavusse. Alates 2007. a on õiguskantsleri seaduses sätestatud, et õiguskantsler teostab järelevalvet õigusaktide välislepingutele vastavuse üle.
Seaduse ja muu õigusakti vastuolu korral Riigikogu poolt ratifitseeritud välislepinguga on õigusakti kohaldamata jätma õigustatud ja kohustatud iga organ, kelle funktsiooniks on seaduse rakendamine (seega nii õigustmõistva kui ka täidesaatva riigivõimu organ). Riigikogu poolt ratifitseeritud välislepinguga vastuolus oleva seaduse kohaldamata jätmisel ei ole tegemist seaduslikkuse printsiibi eiramisega, sest seadusega vastuolus oleva välislepingu kohaldamine põhineb selle ratifitseerimisel Riigikogu poolt seadusandlikus korras. Kehtiva õiguse hulgast kohaldatava normi valimine on õiguse rakendamise lahutamatu osa.
Õiguskirjanduses ja kohtupraktikas pole vastust saanud küsimus, kas välislepingut ratifitseerinud Riigikogu akti (seaduse) kehtivuse lõppemisel langeb ära ratifitseeritud välislepingu ülimuslikkus Eesti õigusaktide suhtes. Siin tuleks arvesse võtta seda, et § 123 lg 2 eesmärk on välistada Eesti õigusakti ja Riigikogu poolt ratifitseeritud välislepingu kollisiooni puhul kohaldatava akti määramine printsiibist lex posteriori derogat priori lähtudes. Seetõttu ei oleks § 123 lg 2 eesmärgiga kooskõlas olukord, kus Riigikogu hilisem otsus tunnistada välislepingu ratifitseerimise seadus kehtetuks, ei lubaks seda välislepingut kohaldada selle vastuolu korral seadusega. Seega ei peaks välislepingu ratifitseerimise akti Riigikogu poolt kehtetuks tunnistamine mõjutama kord juba ratifitseeritud välislepingu õigusjõudu. Küsitav on aga eeltoodud kaalutlustest lähtumine olukorras, kus välislepingu ratifitseerimise seadus tunnistataks selle põhiseadusvastasuse tõttu § 152 lg 2 alusel kehtetuks põhiseaduslikkuse järelevalve korras (nt ei ole niisuguse välislepingu ratifitseerimisel, milleks PS näeb ette Riigikogu koosseisu häälteenamuse nõude, seda nõuet järgitud). Kuigi riigisisese õiguse aktidest ei sõltu kord juba ratifitseeritud välislepingu kehtivus, oleks PS ülimuslikkuse põhimõttega vastuolus, kui § 123 lg-s 2 sätestatud õiguslik tagajärg (välislepingu ülimuslikkus Eesti õigusaktide suhtes) saabuks ka põhiseadusvastasel viisil toimunud ratifitseerimise tõttu (vt § 3 komm).
Et välislepingu kehtivuse alused määrab rahvusvaheline õigus, ei ole võimalik välislepingu kehtetuks tunnistamine riigisisese õiguse alusel Eesti õigusaktiga.
Paragrahvi 123 lg 2 järgi kohaldatakse ratifitseeritud välislepingut vastuolu korral “Eesti seaduse või muu aktiga”. Muu aktina ei saa Eesti õiguskirjanduses enim levinud seisukoha järgi käsitada PS.
PS ülimuslikkust rahvusvaheliste lepingute suhtes toetab § 3 lg-st 1 tulenev PS ülimuslikkuse printsiip, millega koosmõjus tuleb hinnata ka § 123 lg 1. PS § 123 lg 1 võimaliku tähendusena on pakutud, et selle sätte sisuks on vaid kinnitada PS-ga vastuolus olevate Eesti poolt sõlmitud rahvusvaheliste lepingute puudumist (H-J. Uibopuu. Eesti põhiseadus, rahvusvahelised suhted ja rahvusvaheline õigus. – Juridica 1998, nr 4, lk 187).
Et aga ei § 3 ega ka näiteks § 87 p 6 välista põhiseadusvastaste seaduste ja seadusliku aluseta määrusandluse esinemist Eesti õiguskorras ega muuda õigustloovate aktide põhiseaduslikkuse järelevalvet ning täitevvõimu kohtulikku kontrolli alusetuks, poleks selline tõlgendus kohane ka rahvusvaheliste lepingute suhtes.
PS ülimuslikkust rahvusvaheliste lepingute suhtes toetab ka rahvusvahelise lepingu ratifitseerimisel PS aluspõhimõtete muutmise võimaluse puudumine. Vastavalt §-le 162 saab PS muuta vaid seadusega, mille vastuvõtmise viisid loetleb sama paragrahvi lg 1. PS muutmiseks ettenähtud korras vastu võetava välislepingu ratifitseerimise seadusega ei ole võimalik muuta PS aluspõhimõteteks olevaid norme, sest vastavalt §-le 162 saab PS I peatükki “Üldsätted” ja XV peatükki “Põhiseaduse muutmine” muuta ainult rahvahääletusega. Rahvahääletusele keelab aga § 106 lg 1 panna välislepingute ratifitseerimise ja denonsseerimise küsimused. Selle tõttu oleks PS-ga vastuolus PS I või XV peatükki muutva rahvusvahelise lepingu ratifitseerimise panemine rahvahääletusele.
Tuleb lähtuda sellest, et PS § 123 mõtte kohaselt on vaja kontrollida lepingu PS-le vastavust eelkõige selle sõlmimist ette valmistades, mitte jõustunud välislepingu täitmisel. See tähendab, et Eesti Vabariigis peaks niipalju kui ratsionaalselt võimalik püüdma vältida olukorda, kus kehtiv välisleping on PS-ga vastuolus. Võimalikest vastuoludest põhiseaduse ja kehtiva välislepingu vahel tuleb püüda üle saada PS tõlgendamise teel. Ka teistes riikides (nt Saksamaal) on tuntud konstitutsiooni rahvusvahelise õiguse sõbraliku tõlgendamise põhimõte. Vastavalt PSJKS § 2 p-le 2 on Riigikohtule antud pädevus lahendada taotlusi kontrollida välislepingu vastavust PS-le. Riigikohtul on volitus tunnistada jõustunud või jõustumata välisleping või selle säte PS-ga vastuolus olevaks (§ 15 p 3). Välislepingu või selle sätte PS-ga vastuolus olevaks tunnistamise korral on välislepingu sõlminud asutus kohustatud sellest võimaluse korral taganema või algatama välislepingu denonsseerimise või selle muutmise viisil, mis tagaks selle kooskõla PS-ga. PS-ga vastuolus olevat välislepingut riigi sees ei kohaldata (§ 15 lg 3).
Harva annavad riigid rahvusvahelisele õigusele ülimuslikkuse konstitutsiooniliste normide ees. See kehtib ka nende riikide suhtes, kelle põhikord rahvusvahelise õiguse ülimuslikkust riigisiseste seaduste suhtes tunnistab. USA õiguses on omaks võetud, et rahvusvaheliste lepingute sõlmimise kaudu ei saa muuta näiteks riigi põhikorra osaks olevat Bill of Rights’i või riivata osariikide põhiseaduslikku pädevust. Ka Venemaa Föderatsioonis on föderatsiooni põhiseadusega vastuolus oleva rahvusvahelise lepingu sõlmimine võimalik alles pärast põhiseaduse muutmist. Sellega kaasneb põhiseadusele mittevastava rahvusvahelise lepingu kui madalama õigusjõuga akti kohaldamata jätmine vastuolu korral põhiseadusega. Viimasel ajal on põhiseaduse ülimuslikkus rahvusvaheliste lepingute ees otsest kinnitamist leidnud näiteks Prantsuse konstitutsioonikohtu poolt.
Õiguskordadena, kus on omaks võetud rahvusvahelise lepingu ülimuslikkus riigi põhiseaduse ees, võib Euroopast nimetada Hollandit ja Austriat. Mõlemate riikide põhiseadused näevad ette põhiseaduse muutmise võimaluse spetsiifilist parlamentaarset protseduuri sisaldava välislepingu sõlmimise menetluse kaudu.
Kuigi PS ei näe otsesõnu ette põhiseaduslikkuse järelevalvet Eesti välislepingute suhtes, on tulenevalt §-dest 3, 14 ja 15 ning § 152 lg-st 1 igal kohtul õigus ja kohustus tunnistada põhiseadusvastaseks välisleping, mis rikub PS-s sätestatud õigusi ja vabadusi või on muul viisil PS-ga vastuolus, ning jätta selline välisleping kohaldamata. Ka PSJKS § 2 p 2 annab Riigikohtule pädevuse kontrollida välislepingu vastavust PS-le. Et PS-ga vastuolus olevat välislepingut ei tohi kohaldada, on vaja ette näha võimalus tuvastada välislepingu vastuolu PS-ga. Kuigi §-de 15 ja 152 kohaselt on iga kohus volitatud jätma PS-le mittevastava välislepingu kohaldamata, on põhjendatud välislepingu põhiseadusvastasuse suhtes lõpliku otsuse langetamine jätta tsentraliseeritult Riigikohtu pädevusse, arvestades vajadust kindlustada rahvusvaheliste kohustuste stabiilne täitmine ja välislepingu kohaldamise ühetaolisus riigis. Kommentaaris 10 toodud põhjusel ei saa Riigikohus § 152 lg 2 kohaselt PS-ga vastuolus olevat välislepingut kehtetuks tunnistada. Riigikohtu pädevus piirdub välislepingu PS-le mittevastavuse tuvastamisega ja seetõttu selle riigisisese kohaldamise välistamisega.
Välislepingu põhiseaduslikkuse hindamine välislepingu ratifitseerimise seaduse põhiseaduslikkuse kontrollimise kaudu on võimalik § 107 lg 2 alusel. Põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse algatamise muul juhul (kohtu poolt § 15 lg-s 2 ja §-s 152 ning õiguskantsleri poolt §-s 142 sätestatud juhul) tuleks oma sisult PS-le mittevastav välisleping vaidlustada otseselt, mitte selle ratifitseerimise seaduse kaudu.
Põhiseaduslikkuse järelevalve välislepingute üle ei ole haruldane ka EL riikides. Välislepingute põhiseadusele vastavuse kontroll on enamasti korraldatud tsentraliseeritult. Võimalik on nii välislepingu sisu kui ka selle sõlmimise põhiseaduslikkuse kontroll. Itaalias kui õiguse dualistlikust teooriast tugevasti mõjutatud maal ei ole rahvusvahelise lepingu kohaldamine kohtute poolt võimalik. Seetõttu saab kehtetuks tunnistada põhiseadusele mittevastava välislepingu rakendamise seaduse. Siiski on rahvusvaheliste lepingute põhiseaduslikkuse järelevalvel suuremad piirangud, võrreldes riigisiseste aktide konstitutsioonilisuse kontrolliga. Piirangud võivad tuleneda nii doktriinist kui ka seadusest. Portugalis võimaldab põhiseadus kohaldada välislepingut, mis küll põhiseadusele ei vasta, kuid mida kohaldab ka teine lepingupool ja mille põhiseadusvastasus ei puuduta mõnd olulist põhiseaduslikku normi.
Paragrahvi 123 lg 2 ei määra kindlaks §-s 121 sätestamata viisil sõlmitud välislepingute õigusjõudu. Eesti õiguskorda on integreeritud rahvusvahelise õiguse üldtunnustatud normid ja põhimõtted (vt § 3 komm), mille hulka kuulub ka rahvusvaheliste lepinguliste kohustuste täitmise kohustuslikkuse põhimõte (vt komm 6). Et aga § 123 lg 2 sõnastusest ilmneb otseselt Eesti seaduste suhtes ülimuslikkuse andmine vaid Riigikogu poolt ratifitseeritud välislepingutele ning seaduslikkuse põhimõte on PS-s otsesõnu rõhutatud (vt § 3 komm), siis on Riigikogu osaluseta sõlmitud välislepingutele seaduse ees ülimuslikkuse andmine vähemalt kaheldav. Selliste lepingute vastuolu korral seadusega tuleb võetud rahvusvaheliste kohustuste täitmine tagada sellekohase seaduse vastuvõtmise, muutmise või kehtetuks tunnistamisega (VäSS § 24).Teine võimalus on alustada läbirääkimisi lepingu muutmiseks või leping selles ette nähtud korras lõpetada.
Õiguskirjanduses on rahvusvahelise lepingu riigi õiguskorda ülevõtmist spetsiaalse riigisisese õigusaktiga nimetatud rahvusvahelise lepingu eritransformatsiooniks. Eesti seadustes kohtab välislepingute (sealhulgas ka Riigikogu osaluseta sõlmitud välislepingute) suhtes üldiselt tehtavaid viiteid, mille kohaselt konkreetse seaduse vastuolu korral välislepinguga lähtutakse välislepingust. Selline üldtransformatsioon kehtib vaid sellesama seaduse puhul.
PS ei reguleeri Riigikogu osaluseta sõlmitud välislepingute ja seadusest madalamal seisvate Eesti õigusaktide jõuvahekorda. See küsimus jääb õiguspraktika määrata, mille kujundamisel saab arvestada vajadust tagada riigi rahvusvaheliste kohustuste ladus täitmine.
Välislepingu kohaldamata jätmine Eesti Vabariigi poolt, kui sellele ei eelne lepingu peatamist, lõpetamist või sellest taganemist, on rahvusvahelise lepingu rikkumine vastavalt rahvusvaheliste lepingute õiguse Viini konventsiooni art-tele 26 ja 27. Seda ka juhul, kui põhjuseks on välislepingu vastuolu riigisisese õiguse järgi kõrgemalseisva õigusaktiga (vt komm-d 11 ja 14). Rahvusvahelise lepingu täitmise kohustuse põhimõttest erandit võimaldavat Viini konventsiooni art 46 saab kohaldada ainult juhul, kui välislepingu sõlmimisel on rikutud mõnda lepingu sõlmimise pädevust puudutavat põhiseaduslikku normi ning rikkumine on teistele lepinguosalistele riikidele ilmne. Seetõttu peab Eesti juhul, kui lepingu täitmine on riigisisese õiguse kohaselt võimatu, algatama sellise välislepingu muutmise või denonsseerimise, sellest lepingust taganema või viima oma õigusaktid lepinguga kooskõlla.
Paragrahv 122
Paragrahv 124

matches:
§ 123
§ 123
§ 121
§ 3
Riigikohus
Riigikohus
§ 123
Riigikohus
§ 121
§ 122
§ 123
§ 123
Riigikohus
§ 24
§ 123
§ 123
§ 152
§ 123
§ 3
§ 3
§ 123
§ 123
§ 3
§ 87
§ 106
§ 123
§ 2
§ 152
§ 2
kohus
Riigikohus
§ 107
§ 15
§ 3
§ 123
§ 3
§ 24


§ 2 Korruptsiooni vältimise vahendid
§ 3 Ametikoht ja ametiseisund
§ 4 Ametiisik
§ 5 Korruptiivse teo, korruptsiooniohtliku suhte ja korruptiivse tulu mõisted
§ 6 Korruptsiooniohtlike suhete keeld
2 MAJANDUSLIKE HUVIDE DEKLAREERIMINE JA PALGAANDMETE AVALIKUSTAMINE
§ 7 Majanduslike huvide deklareerimise eesmärk
§ 8 Majanduslike huvide deklaratsiooni mõiste
§ 9 Deklaratsiooni sisu
§ 10 Kaas- või ühisomandis oleva vara deklareerimine
§ 11 Deklaratsiooni vorm
§ 12 Deklaratsioonihoidja
§ 13 Deklaratsiooni esitamise tähtaeg
§ 14 Deklaratsiooni esitamine
§ 15 Deklaratsiooni andmete avalikustamine
§ 151 Ametiisiku palgaandmete avalikustamine
§ 16 Deklaratsiooni kontrollimine
§ 18 Deklaratsiooni esitamata jätmine
3 TÖÖKOHA- JA TEGEVUSPIIRANGUD
§ 19 Töökoha- ja tegevuspiirangu mõiste
§ 20 Ametiisikute töökoha- ja tegevuspiirangute erinormid
4 TOIMINGUPIIRANGUD
§ 21 Toimingupiirangu mõiste
§ 22 Tasu või suurema tasu võtmise keeld
§ 23 Korruptiivsest teost teatamise kohustus
§ 24 Keelatud tehingud
§ 25 Huvide konflikt
§ 26 Kingituste vastuvõtmise piirang
§ 261 Majanduslike huvide deklaratsiooni mittenõuetekohane esitamine ja valeandmete esitamine
§ 262 Valeandmete esitamine majanduslike huvide deklaratsiooni kontrollivale isikule või asutusele või komisjonile
§ 263 Seadusega kehtestatud töökoha-, tegevus- või toimingupiirangute rikkumine
§ 264 Korruptiivsest teost teatamata jätmine
§ 265 Korruptiivne tegu
§ 266 Majanduslike huvide deklaratsioonide kogumise, hoidmise või kontrolliga seotud ülesannete täitmata jätmine
§ 267 Majanduslike huvide deklaratsiooni sisu seadusvastane avalikustamine
§ 27 Vastutus korruptsioonivastase seaduse rikkumise eest
§ 271 Korruptiivse teoga tekitatud kahju hüvitamine
§ 33 Seaduse rakendamine
I ÜLDANDMED
II ANDMED VARA KOHTA
III ANDMED VARALISTE KOHUSTUSTE KOHTA
IV ANDMED MUUDE TULUDE KOHTA
V ANDMED MAKSUSTATAVA TULU JA DIVIDENDITULU KOHTA
VI ANDMED ABIKAASA, VANEMATE JA LASTE KOHTA
jõustumine 28.02.1999
09.11.1999 RT I 1999, 87, 791 06.12.1999
14.03.2000 RT I 2000, 25, 145 29.03.2000
07.06.2001 RT I 2001, 58, 357 03.07.2001
24.12.2002 RT III 2003, 2, 16 24.12.2002
30.01.2003 RT I 2003, 18, 108 26.02.2003
29.09.2004 RT I 2004, 71, 504 29.10.2004
25.01.2007 RT III 2007, 4, 28 25.01.2007
6) kaitseväe juhataja (ülemjuhataja);
20) kaitseväe ohvitseri ja allohvitseri ametikohal olev isik, kaitseväeteenistuse ametnik;
(1) Deklaratsioon peab sisaldama järgmisi andmeid deklareerijale kuuluva(te):
4) võlgade ja käenduslepingute kohta (võlausaldaja ja võlasumma) pankadele ja teistele isikutele, kui võla suurus ületab kuue kuu ametipalga või 50 000 krooni aastas, kui vastaval ametikohal ametipalka ei maksta;
5) muude varaliste kohustuste kohta, kui võla või võimaliku võlanõude (liising, käendusleping, pant, hüpoteek, reaalkoormatis jms) suurus ületab kuue kuu ametipalga või 50 000 krooni aastas, kui vastaval ametikohal ametipalka ei maksta;
(1) Käesoleva seaduse §-s 9 loetletud kaasomandis või ühisomandis (abikaasade ühisvara ja muu seaduses sätestatud ühisomand) olevad asjad, õigused ja kohustused deklareeritakse, näidates ära ametiisiku osa kaasomandist ja eeldatava osa ühisomandist, lisades vastava märke selles osas, mis puudutab ametiisiku abikaasale kuuluvat vara.
(2) Kui pärast deklaratsiooni esitamist käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud tähtajaks ametiisiku deklareeritud vara koosseis või selle struktuur oluliselt muutub, peab ametiisik ühe kuu jooksul, arvates muutusest, esitama uue deklaratsiooni. Oluline on varalise seisu muudatus vähemalt 30 protsendi ulatuses või üle 100 000 krooni.
(2) Riigikogu liikmed, Vabariigi President, Vabariigi Valitsuse liikmed, Riigikohtu esimees ja liikmed, Eesti Panga Nõukogu esimees ja liikmed, Eesti Panga president, kaitseväe juhataja ja ülemjuhataja, riigikontrolör ja Riigikontrolli peakontrolörid, õiguskantsler, suursaadikud, riigi peaprokurör, juhtivad riigiprokurörid ja juhtivprokurörid, ringkonnakohtu esimehed, haldus- ja maakohtute esimehed, maavanemad, riigisekretär, abiministrid, Eesti Teaduste Akadeemia president ja avalik-õiguslike ülikoolide rektorid esitavad deklaratsiooni Riigikogu määratud komisjonile.
(2) Riigikogu liikme, Vabariigi Presidendi, Vabariigi Valitsuse liikme, Eesti Panga Nõukogu esimehe ja liikme, Eesti Panga presidendi, kaitseväe juhataja ja ülemjuhataja, riigikontrolöri, õiguskantsleri, suursaadiku, riigi peaprokuröri, Riigikohtu esimehe ja liikme, riigisekretäri, ringkonnakohtu esimehe ja liikme, haldus-, linna- ja maakohtu esimehe ja kohtuniku, ministeeriumi kantsleri, abiministri, maavanema ning linna- või vallavolikogu esimehe ja linna- või vallavalitsuse juhi deklaratsiooni andmed avaldatakse Riigi Teataja Lisas.
(2) Ametiisiku palgaandmed eelmise aasta kohta avalikustatakse hiljemalt 1. aprillil. Palgaandmeid ei avalikustata eelmise aasta selle perioodi kohta, kui isik ei olnud ametiisik käesoleva seaduse § 4 tähenduses. Palgaandmed avalikustab ametiisikule palka või teisi sotsiaalmaksuga maksustatavaid tasusid maksev valitsusasutus, valitsusasutuse hallatav riigiasutus, valla või linna ametiasutus, valla või linna ametiasutuse hallatav asutus, Riigikogu Kantselei, Vabariigi Presidendi Kantselei, Õiguskantsleri Kantselei, Riigikontroll, kohus, kaitseväe juhataja alluvuses olev asutus ja üksus, avalik-õiguslik juriidiline isik ja avalik-õigusliku juriidilise isiku asutus (edaspidi asutus), äriühing, mittetulundusühing või sihtasutus.
(3) Käesoleva seaduse § 15 lõikes 2 või 3 nimetatud ametiisiku poolt deklaratsiooni tähtpäevaks esitamata jätmise korral avaldab Riigikogu esimees, vastav minister, asutuse juht või kohaliku omavalitsuse volikogu esimees selle kohta ametliku teate Riigi Teataja Lisas ühe kuu jooksul, arvates seaduserikkumise teatavaks saamisest.
2) olla äriühingu juht- või järelevalveorgani liige, välja arvatud riigi, kohaliku omavalitsuse, avalik-õigusliku juriidilise isiku osalusega äriühingus riigi, kohaliku omavalitsuse või avalik-õigusliku juriidilise isiku esindaja;
[Riigikohtu üldkogu 25.01.2007. a kohtuotsus nr 3-1-1-92-06 tunnistas põhiseadusevastaseks ja kehtetuks punkti 6 osas, milles see säte keelab korruptsioonivastase seaduse § 4 lõikes 1 nimetatud ametiisikul olla kolme aasta jooksul pärast avalikust teenistusest lahkumist juht- või järelevalveorgani liige sellises riigi või kohaliku omavalitsuse osalusega äriühingus, mille tegevuse üle järelevalvamine või tegevust otseselt mõjutavate otsuste tegemine ei olnud isiku endisest ametiseisundist tulenenud õiguspädevuses – RT III 2007, 4, 28 – jõust. 25.01.2007]
§ 28–32. [Käesolevast tekstist välja jäetud]
Korruptsioonivastase seaduse
AMETIISIKU
MAJANDUSLIKE HUVIDE DEKLARATSIOON
nr . . . . .
I. osa ÜLDANDMED
1. Ees- ja perekonnanimi . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
2. Isikukood . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
3. Ametikoht . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
4. Asutus (tööandja) . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
5. Ametipalga aste ja ametipalk . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
Märkus:1. Ametipalga astme märgivad ametiisikud, kellel on palgaaste.
2. Deklareeritakse ametikohajärgne ametipalk.
3. Märgitakse ka ametipalga juurde asutusest makstavad lisatasud.
4. Märgitakse ametipalga puudumine, kui ametipalka ei saada.
Vastavalt korruptsioonivastase seaduse §-le 7 deklareerin, et minule kuulub vara, kannan kohustusi ja oman tuluallikaid vastavalt allpool toodule. Olen teadlik, et andmete tähtpäevaks esitamata jätmine, andmete puudulik esitamine või teadvalt valeandmete esitamine toob kaasa vastutuse seaduses sätestatud korras.
II. osa ANDMED VARA KOHTA
6. Kinnisvara (kuni kinnistusraamatusse kandmiseni ka ehitised ja nende osad, deklareeritakse ka pooleliolevad ehitused, ühis- ja kaasomandiks oleva vara puhul näidatakse ametiisiku osa selles):
. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
(otstarve)
(asukoha maakond, vald, linn)
(kinnistuspiirkond)
(kinnistu number)
7. Registrisse kantud autod, vee- ja õhusõidukid:
(sõiduki liik)
(väljalaske aasta)
8. Aktsiad, osad ja muud väärtpaberid:
. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
(liik)
(kogus)
(nimiväärtus)
(koguväärtus)
9. Pangaarved (pank, arve liik ja nende arv):
(pank)
(arve liik)
III. osa ANDMED VARALISTE KOHUSTUSTE KOHTA
10. Võlad pankadele ja teistele eraõiguslikele isikutele, kui võla suurus ületab eelmise kuue kuu ametipalga või 50 000 krooni, kui ametikohal ametipalka ei maksta:
(võlausaldaja)
(võlajääk deklareerimise ajal)
11. Muud varalised kohustused, mille suurus ületab deklareerimise ajal eelmise kuue kuu ametipalga või 50 000 krooni, kui ametikohal ametipalka ei maksta (liisingud, käenduslepingud, hüpoteegid jms):
IV. osa ANDMED MUUDE TULUDE KOHTA
12. Muud regulaarsed tulud (palk ja lisatasud põhitöökohal, kui ametiisikul puudub ametipalk, näidates nende suuruse; kompensatsioonid, sh nõukogudest saadavad hüvitised, nimetades nõukogu ja näidates hüvitise suuruse; intressid; pensionid; töövõtust ning teadus- ja õppetööst saadavad tasud; autoritasud; muud tulud või tuluallikad, näidates ära, mis liiki tuludega on tegemist):
. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .. . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
V. osa ANDMED MAKSUSTATAVA TULU JA DIVIDENDITULU KOHTA
13. Maksustatav tulu (täidetakse füüsilise isiku eelmise aasta Maksu- ja Tolliameti tuludeklaratsiooni alusel; kui abikaasad esitasid ühise tuludeklaratsiooni, näidatakse ametiisiku osa eraldi)
[RT I 2003, 88, 591 - jõust. 01.01.2004] . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . . .
14. Dividenditulu (täidetakse füüsilise isiku eelmise aasta Maksu- ja Tolliameti tuludeklaratsiooni alusel):
VI. osa ANDMED ABIKAASA, VANEMATE JA LASTE KOHTA
(Deklaratsioonis märgitakse vaid täiskasvanud isikud)
Teenistus- või töökoht ja asutus (tööandja)
Elukoht ja aadress
Deklaratsiooni koostamise kuupäev
Kinnitan minu poolt esitatud andmete õigsust
[RT I 2004, 71, 504 – jõust. 29.10.2004]
AMETIISIKU PALGAANDMETE ESITAMISE VORM
Ametiisiku nimi
Asutus, sihtasutus
Töötasu liik
Palga (tasu) kogusumma
Periood (ametiisikuna teenistuses oldud või töötatud aja alg- ja lõppkuupäev eelmisel aastal)
Teenistus- või töösuhte vorm (teenistusse nimetamine, valimine, teenistus-, tööleping, töövõtuleping)
1. Põhipalk
(palgaastmele vastav palgamäär koos lubatud diferentseerimisega)
2. Lisatasud
ja hüvitised kokku
3. Muud tasud kokku
KOKKU (1.+2.+3.)
AMETIISIKUTE PALGAANDMETE ESITAMISE VORM (VOLIKOGU, HALDUSKOGU, JUHATUSE JA NÕUKOGU LIIKME NING FÜÜSILISEST ISIKUST AMETIISIKU KOHTA)
Asutus, äriühing, sihtasutus, mittetulundusühing, volikogu, halduskogu
Ametiisiku põhitöökoht
Tasu liik
Maksmise alus (leping või õigusakt)
AMETIISIKUTE PALGAANDMETE ESITAMISE KOONDTABEL
Asutus, sihtasutus ...........................................................................................
Ametiisiku andmed
Periood**
Teenistus- või töösuhte vorm
1. Põhipalk*
2. Lisatasud ja hüvitised
3. Muud tasud
(teenistusse nimetamine, valimine, teenistus-, tööleping, töövõtuleping)
KOKKU 1.+2.+3.
(perioodi alg- ja lõppkuupäev)
* – põhipalk või palgaastmele vastav palgamäär koos lubatud diferentseerimisega
** – ametiisikuna teenistuses oldud või töötatud aja alg- ja lõppkuupäev eelmisel aastal.


text:
Eelotsusetaotlus – Füüsiliste isikute kaitse isikuandmete töötlemisel – Direktiiv 95/46/EÜ – Artikli 2 punkt d – Mõiste „vastutav töötleja“ – Veebisaidi haldaja, kes on oma veebisaidile lisanud sotsiaalmooduli, mis võimaldab saidi külastaja isikuandmeid edastada mooduli pakkujale – Artikli 7 punkt f – Andmetöötluse õiguspärasus – Veebisaidi haldaja või sotsiaalmooduli pakkuja huvi arvessevõtmine – Artikli 2 punkt h ja artikli 7 punkt a – Andmesubjekti nõusolek – Artikkel 10 – Andmesubjekti teavitamine – Riigisisesed õigusnormid, mis võimaldavad tarbijate huve kaitsvatel ühingutel kohtusse pöörduda
Kohtuasjas C‑40/17,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Oberlandesgericht Düsseldorfi (liidumaa kõrgeim üldkohus Düsseldorfis, Saksamaa) 19. jaanuari 2017. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 26. jaanuaril 2017, menetluses
kohtusekretär: osakonnajuhataja D. Dittert,
– Fashion ID GmbH & Co. KG, esindajad: Rechtsanwalt C.‑M. Althaus ja Rechtsanwalt J. Nebel,
– Verbraucherzentrale NRW eV, esindajad: Rechtsanwalt K. Kruse, Rechtsanwalt C. Rempe ja Rechtsanwalt S. Meyer,
– Facebook Ireland Ltd, esindajad: Rechtsanwalt H.‑G. Kamann, Rechtsanwalt C. Schwedler ja Rechtsanwalt M. Braun ning avvocatessa I. Perego,
– Landesbeauftragte für Datenschutz und Informationsfreiheit Nordrhein-Westfalen, esindaja: U. Merger,
– Saksamaa valitsus, esindajad: T. Henze ja J. Möller, hiljem J. Möller,
– Belgia valitsus, esindajad: P. Cottin ja L. Van den Broeck,
– Austria valitsus, esindajad: C. Pesendorfer, hiljem G. Hesse ja G. Kunnert,
– Euroopa Komisjon, esindajad: H. Krämer ja H. Kranenborg,
1 Eelotsusetaotlus käsitleb seda, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 1995. aasta direktiivi 95/46/EÜ üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta (EÜT 1995, L 281, lk 31; ELT eriväljaanne 13/15, lk 355) artikleid 2, 7, 10 ja 22–24.
2 Taotlus on esitatud Fashion ID GmbH & Co. KG ja Verbraucherzentrale NRW eV vahelises kohtuvaidluses, mis puudutab seda, et Fashion ID lisas oma veebisaidile Facebook Ireland Ltd sotsiaalmooduli.
3 Direktiiv 95/46 tunnistati kehtetuks ja asendati alates 25. maist 2018 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. aprilli 2016. aasta määrusega (EL) 2016/679 füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta (ELT 2016, L 119, lk 1). Põhikohtuasja asjaolude asetleidmise kuupäeva arvestades on see direktiiv põhikohtuasjas siiski kohaldatav.
4 Direktiivi 95/46 põhjenduses 10 on märgitud:
„[I]sikuandmete töötlemist käsitlevate õigusaktide eesmärk on kaitsta [4. novembril 1950 Roomas alla kirjutatud] Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklis 8 ja [liidu] õiguse üldistes põhimõtetes tunnustatud põhiõigusi ja -vabadusi, eelkõige õigust eraelu puutumatusele; nimetatud põhjusel ei tohi kõnealuste õigusaktide ühtlustamise tagajärjel nendega pakutav kaitse väheneda, vaid vastupidi – [liidus] tagatava kaitstuse tase peab olema kõrgem“.
5 Direktiivi 95/46 artiklis 1 on ette nähtud:
6 Direktiivi artiklis 2 on sätestatud:
7 Direktiivi artiklis 7 on ette nähtud:
8 Direktiivi artikkel 10 „Teave, mis tuleb esitada juhul, kui andmeid kogutakse andmesubjektilt“ on sõnastatud järgmiselt:
9 Direktiivi 95/46 artikkel 22 on sõnastatud järgmiselt:
10 Direktiivi artiklis 23 on sätestatud:
„1. Liikmesriigid sätestavad, et kõigil isikutel, kes on kandnud kahju ebaseadusliku töötlemise või käesoleva direktiivi rakendamiseks võetud siseriiklike sätetega vastuolus oleva teo tagajärjel, on õigus saada vastutavalt töötlejalt kompensatsiooni kantud kahju eest.
2. Vastutava töötleja võib kõnealusest vastutusest tervikuna või osaliselt vabastada, kui ta tõestab, et tema ei ole kahju põhjustanud sündmuse eest vastutav.“
11 Direktiivi artiklis 24 on ette nähtud:
12 Direktiivi artiklis 28 on sätestatud:
13 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. juuli 2002. aasta direktiivi 2002/58/EÜ, milles käsitletakse isikuandmete töötlemist ja eraelu puutumatuse kaitset elektroonilise side sektoris (eraelu puutumatust ja elektroonilist sidet käsitlev direktiiv) (EÜT 2002, L 201, lk 37; ELT eriväljaanne 13/29, lk 514) (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2009. aasta direktiiviga 2009/136/EÜ (ELT 2009, L 337, lk 11)) (edaspidi „direktiiv 2002/58“), artikli 5 lõikes 3 on ette nähtud:
„Liikmesriigid tagavad, et elektrooniliste sidevõrkude kasutamine teabe salvestamiseks või juurdepääsuks abonendi või kasutaja lõppseadmesse salvestatud teabele on lubatud ainult tingimusel, et asjaomasele abonendile või kasutajale esitatakse direktiivi [95/46] kohaselt selge ja arusaadav teave muu hulgas andmete töötlemise eesmärgi kohta ning talle antakse võimalus keelduda vastutava andmetöötleja teostatavast töötlemisest. See ei takista tehnilist salvestamist või juurdepääsu, mille ainus eesmärk on teostada või toetada side edastamist elektroonilises sidevõrgus või mis on hädavajalik sellise infoühiskonna teenuse osutamiseks, mida abonent või kasutaja on selgesõnaliselt taotlenud.“
14 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiivi 2009/22/EÜ tarbijate huve kaitsvate ettekirjutuste kohta (ELT 2009, L 110, lk 30) (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. mai 2013. aasta määrusega (EL) nr 524/2013 (ELT 2013, L 165, lk 1) (edaspidi „direktiiv 2009/22“)) artikli 1 lõikes 1 on sätestatud:
„Käesoleva direktiivi eesmärk on ühtlustada liikmesriikide õigus- ja haldusnormid, mis on seotud artiklis 2 nimetatud ettekirjutust taotlevate hagidega, mille eesmärk on kaitsta tarbijate ühishuve I lisas loetletud direktiivide alusel, et tagada siseturu tõrgeteta toimimine.“
15 Selle direktiivi artiklis 2 on ette nähtud:
16 Direktiivi artiklis 7 on sätestatud:
„Käesolev direktiiv ei takista liikmesriikidel vastu võtmast või säilitamast sätteid, mis annavad pädevatele üksustele ja teistele asjaomastele isikutele ulatuslikumad hagemisõigused siseriiklikul tasandil.“
17 Määruse 2016/679 artikkel 80 on sõnastatud järgmiselt:
„1. Andmesubjektil on õigus volitada esitama oma nimel kaebuse ning kasutama tema nimel artiklites 77, 78 ja 79 osutatud õigusi ja õigust saada artiklis 82 osutatud hüvitist (kui hüvitis on asjaomase liikmesriigi õigusega ette nähtud) mittetulunduslikku asutust, organisatsiooni või ühendust, mis on nõuetekohaselt asutatud kooskõlas asjaomase liikmesriigi õigusega ning mille põhikirjajärgsed eesmärgid on avalikes huvides ning mis tegutseb andmesubjekti õiguste ja vabaduste kaitsmise valdkonnas seoses andmesubjekti isikuandmete kaitsmisega.
2. Liikmesriigid võivad ette näha, et igal käesoleva artikli lõikes 1 osutatud asutusel, organisatsioonil või ühendusel on andmesubjekti volitusest sõltumatult õigus esitada asjaomases liikmesriigis artikli 77 kohaselt pädevale järelevalveasutusele kaebus ning kasutada artiklites 78 ja 79 osutatud õigusi, kui ta leiab, et käesoleva määruse kohase andmesubjekti õigusi on isikuandmete töötlemise tulemusel rikutud.“
18 Kõlvatu konkurentsi vastase seaduse (Gesetz gegen den unlauteren Wettbewerb) põhikohtuasjas kohaldatava redaktsiooni (edaspidi „UWG“) § 3 lõikes 1 on sätestatud:
„Ebaausad kauplemistavad on õigusvastased.“
19 UWG § 3a on sõnastatud järgmiselt:
„Isik, kes rikub õigusnormi, mis turuosaliste huvides reguleerib tegutsemist turul, tegutseb ebaausalt, kui see rikkumine võib oluliselt kahjustada tarbijate, teiste turuosaliste või konkurentide huve.“
20 UWG §‑s 8 on sätestatud:
„(1) Isiku suhtes, kes kasutab keelatud kauplemisvõtet § 3 või § 7 tähenduses, võib esitada nõude selle tegevuse viivitamata lõpetamiseks ja tegevuse kordumise ohu korral sellest tegevusest hoidumiseks. Õigus nõuda tegevusest hoidumist tekib niipea, kui esineb § 3 või § 7 rikkumise oht.
(3) Lõikes 1 osutatud nõudeid võivad esitada:
3. pädevad üksused, kes tõendavad, et nad on kantud pädevate üksuste nimekirja vastavalt seaduse, mis käsitleb tegevusest hoidumise hagisid (Unterlassungsklagengesetz), §‑le 4 või Euroopa Komisjoni nimekirja vastavalt direktiivi [2009/22] artikli 4 lõikele 3;
21 Seaduse, mis käsitleb tegevusest hoidumise hagisid, §‑s 2 on ette nähtud:
„(1) Isiku suhtes, kes rikub tarbijate kaitseks kehtestatud õigusnorme (tarbijakaitsenormid) muul viisil kui tüüptingimuste kohaldamise või soovitamise kaudu, võib tarbijakaitse huvides esitada nõude tegevusest hoidumiseks ja tegevuse viivitamata lõpetamiseks. […]
(2) Tarbijakaitsenormid käesoleva sätte tähenduses on eelkõige:
11. õigusnormid, mis reguleerivad
a) ettevõtja poolt tarbija isikuandmete kogumise või
b) ettevõtja poolt tarbija kohta kogutud isikuandmete töötlemise või kasutamise,
lubatavust, kui andmeid kogutakse, töödeldakse või kasutatakse reklaami, turu- või arvamusuuringute, taustakontrolli, isiku- või kasutajaprofiilide loomise, aadresside või muude andmete müügiks pakkumise eesmärgil või võrreldaval ärilisel eesmärgil.“
22 Elektroonilise side seaduse (Telemediengesetz; edaspidi „TMG“) § 12 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Teenuseosutaja võib elektroonilise side teenuste pakkumisel isikuandmeid koguda ja kasutada üksnes juhul, kui see on lubatud käesoleva seadusega või sõnaselgelt elektroonilist sidet käsitleva muu õigusnormiga või kasutaja on selleks nõusoleku andnud.“
23 TMG § 13 lõikes 1 on sätestatud:
„Teenuseosutaja peab kasutamise alguses kasutajat üldiselt arusaadavas vormis teavitama tema isikuandmete kogumise ja kasutamise viisist, ulatusest ja eesmärkidest ning tema andmete töötlemisest riikides väljaspool direktiivi [95/46] kohaldamisala, kui seda ei ole juba eelnevalt tehtud. Automatiseeritud toimingu korral, mis võimaldab kasutajat hiljem identifitseerida ja valmistab ette isikuandmete kogumise või kasutamise, tuleb kasutajat teavitada toimingu alguses. Teavituse sisu peab olema kasutajale igal ajal kättesaadav.“
24 TMG § 15 lõikes 1 on sätestatud:
„Teenuseosutaja võib kasutaja isikuandmeid koguda ja kasutada üksnes niivõrd, kuivõrd see on vajalik elektroonilise side kasutamise võimaldamiseks ja arve esitamiseks (kasutusandmed). Kasutusandmed on eelkõige:
2. andmed iga kasutuse alguse ja lõpu ning kestuse kohta ja
3. andmed elektroonilise side kohta, mida kasutaja on kasutanud.“
25 Internetis moerõivaid müüv ettevõtja Fashion ID lisas oma veebisaidile sotsiaalvõrgustiku Facebook sotsiaalmooduli „meeldib“ (edaspidi „Facebooki „meeldib“-nupp“).
26 Eelotsusetaotlusest nähtub, et üks internetile omastest tunnustest on see, et veebisaidi külastaja veebilehitsejal võimaldatakse esitada erinevatest allikatest pärit sisu. Nii näiteks võivad fotod, videod, uudised ja käesolevas asjas kõne all olev Facebooki „meeldib“-nupp olla veebilehega seotud ja sellel lehel esineda. Kui veebisaidi haldaja soovib välist sisu lisada, paigutab ta sellele saidile lingi, mis suunab välise sisu juurde. Kui selle saidi külastaja veebilehitseja avab lingi, pöördub ta välise sisu poole ja lisab selle soovitud kohta veebisaidi paigutuses. Selleks edastab veebilehitseja välise sisu pakkuja serverile külastaja arvuti IP‑aadressi ja veebilehitseja tehnilised andmed, selleks et server saaks kindlaks määrata, millises formaadis sisu sellele aadressile saadetakse. Veebilehitseja edastab lisaks teavet soovitud sisu kohta. Veebisaidi haldaja, kes pakub välist sisu, lisades selle saidile, ei saa kindlaks määrata, milliseid andmeid veebilehitseja edastab ega ka seda, mida välise sisu pakkuja nende andmetega teeb, eelkõige kas ta otsustab neid talletada ja kasutada.
27 Mis puudutab täpsemalt Facebooki „meeldib“-nuppu, siis näib eelotsusetaotlusest ilmnevat, et kui külastaja külastab Fashion ID veebisaiti, edastatakse selle külastaja isikuandmed seetõttu, et sait sisaldab kõnealust nuppu, Facebook Irelandile. Teabe edastamine toimub ilma, et külastaja oleks sellest teadlik, ja sõltumata asjaolust, kas ta on sotsiaalvõrgustiku Facebook liige või kas ta on Facebooki „meeldib“-nupule klõpsanud.
28 Tarbijate huve kaitsev mittetulundusühing Verbraucherzentrale NRW heidab Fashion ID‑le ette, et ta edastas oma veebisaidi külastajate isikuandmed Facebook Irelandile esiteks ilma nende nõusolekuta ja teiseks rikkudes teavitamiskohustusi, mis on ette nähtud isikuandmete kaitset reguleerivates sätetes.
29 Verbraucherzentrale NRW esitas Landgericht Düsseldorfile (Düsseldorfi esimese astme kohus, Saksamaa) Fashion ID vastu hagi, et viimane selle tegevuse lõpetaks.
30 Landgericht Düsseldorf (Düsseldorfi esimese astme kohus) rahuldas 9. märtsi 2016. aasta otsusega Verbraucherzentrale NRW nõuded osaliselt, olles kõigepealt tuvastanud, et viimasel on UWG § 8 lõike 3 punkti 3 alusel õigus hagi esitada.
31 Fashion ID esitas selle otsuse peale apellatsioonkaebuse Oberlandesgericht Düsseldorfile (liidumaa kõrgeim üldkohus Düsseldorfis, Saksamaa), st eelotsusetaotluse esitanud kohtule. Facebook Ireland astus apellatsioonimenetlusse Fashion ID toetuseks. Verbraucherzentrale NRW esitas omakorda vastuapellatsiooni, milles palus Fashion ID vastu esitatud nõuded rahuldada suuremas ulatuses kui esimese astme kohtu otsuses.
32 Eelotsusetaotluse esitanud kohtus väidab Fashion ID, et Landgericht Düsseldorfi (Düsseldorfi esimese astme kohus) otsus ei ole direktiiviga 95/46 kooskõlas.
33 Esiteks väidab Fashion ID, et direktiivi artiklites 22–24 on kaebeõigus ette nähtud üksnes isikutele, keda isikuandmete töötlemine puudutab, ja pädevatele järelevalveasutustele. Järelikult ei ole Verbraucherzentrale NRW esitatud hagi vastuvõetav, kuna sellel ühingul ei ole direktiivi 95/46 kohaselt õigust hagi esitada.
34 Teiseks on Fashion ID seisukohal, et Landgericht Düsseldorf (Düsseldorfi esimese astme kohus) leidis ekslikult, et ta on direktiivi 95/46 artikli 2 punkti d tähenduses vastutav töötleja, kuna tal ei ole mingit mõju andmete üle, mida külastaja veebilehitseja tema veebisaidilt edastab, ega selle üle, kas ja kuidas Facebook Ireland neid kasutama hakkab.
35 Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on kõigepealt kahtlusi küsimuses, kas direktiivi 95/46 kohaselt on mittetulundusühingutel lubatud hagi esitada nende isikute huvide kaitseks, kellele on kahju tekitatud. Ta on seisukohal, et direktiivi artikkel 24 ei takista ühingutel kohtusse pöörduda, kuna selle artikli kohaselt võtavad liikmesriigid „sobivaid meetmeid“, et tagada direktiivi täielik rakendamine. Seega leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et riigisisesed õigusnormid, mis võimaldavad ühingutel tarbijate huvides hagi esitada, võivad endast kujutada sellist sobivat meedet.
36 Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib sellega seoses, et määruse 2016/679 – millega tunnistati kehtetuks ja asendati direktiiv 95/46 – artikli 80 lõige 2 lubab sõnaselgelt sellisel ühingul kohtusse pöörduda, mis viitab sellele, et viimati nimetatud direktiiv ei välistanud hagi esitamist.
37 Nimetatud kohus kahtleb ka, kas sellist veebisaidi haldajat nagu Fashion ID, kes lisab saidile sotsiaalmooduli, mis võimaldab isikuandmeid koguda, võib pidada direktiivi 95/46 artikli 2 punkti d tähenduses vastutavaks töötlejaks, kuigi tal ei ole mingit mõju nende andmete töötlemisele, mis on mooduli pakkujale edastatud. Eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab sellega seoses kohtuasjale, milles tehti 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Wirtschaftsakademie Schleswig-Holstein (C‑210/16, EU:C:2018:388), mis käsitles sarnast küsimust.
38 Teise võimalusena, kui Fashion IDd ei saa pidada vastutavaks töötlejaks, tekib eelotsusetaotluse esitanud kohtul küsimus, kas see direktiiv reguleerib nimetatud mõistet ammendavalt, mistõttu sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, milles on ette nähtud kolmanda isiku tsiviilvastutus andmekaitseõiguste rikkumise eest. Eelotsusetaotluse esitanud kohus kinnitab nimelt, et riigisisese õiguse alusel on võimalik pidada Fashion IDd vastutavaks kui „korrarikkujat“ (Störer).
39 Kui Fashion ID‑d tuleks pidada vastutavaks töötlejaks või kui ta vähemalt „korrarikkujana“ vastutaks andmekaitse võimalike rikkumiste eest Facebook Irelandi poolt, siis tekib eelotsusetaotluse esitanud kohtul küsimus, kas põhikohtuasjas kõne all olev isikuandmete töötlemine on õiguspärane ja kas direktiivi 95/46 artiklist 10 tulenev kohustus teavitada andmesubjekti lasub Fashion ID‑l või Facebook Irelandil.
40 Seega, esiteks on eelotsusetaotluse esitanud kohtul küsimus, kas arvestades andmetöötluse õiguspärasuse tingimusi, mis on ette nähtud direktiivi 95/46 artikli 7 punktis f, tuleb sellises olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas, võtta arvesse veebisaidi haldaja või sotsiaalmooduli pakkuja õigustatud huvi.
41 Teiseks küsib nimetatud kohus, millisel isikul lasub põhikohtuasjas kõne all olevas olukorras kohustus saada nõusolek isikutelt, keda isikuandmete töötlemine puudutab, ja neid isikuid teavitada. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et küsimus, kellel lasub direktiivi 95/46 artiklis 10 ette nähtud kohustus andmesubjekte teavitada, on eriti oluline, kuna välise sisu mis tahes lisamine veebisaidile toob üldjuhul kaasa isikuandmete töötlemise, mille ulatus ja eesmärk ei ole siiski teada selle sisu lisajale ehk asjaomase veebisaidi haldajale. Viimane ei saa seetõttu oma kohustuse täitmiseks nõutavat teavet anda, mistõttu haldajale andmesubjekti teavitamise kohustuse panemine tähendaks praktikas välise sisu lisamise keeldu.
42 Neil asjaoludel otsustas Oberlandesgericht Düsseldorf (liidumaa kõrgeim üldkohus Düsseldorfis) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas [direktiivi 95/46] artiklitega 22, 23 ja 24 on vastuolus selline riigisisene õigusnorm, mis lisaks andmekaitseasutuste sekkumisõigusele ja andmesubjekti õigusele hagi esitada lubab rikkumiste korral pöörduda rikkuja vastu kohtusse tarbijate huve kaitsvatel mittetulundusühingutel?
2. Kas sellises olukorras, mis on kõne all käesolevas kohtuasjas ja milles keegi lisab oma veebisaidile programmikoodi, mis võimaldab kasutaja veebilehitsejal pöörduda kolmanda isiku pakutava sisu poole ja edastada selleks isikuandmeid kolmandale isikule, on programmkoodi lisaja „vastutav töötleja“ [direktiivi 95/46] artikli 2 punkti d tähenduses, kuigi ta ise ei saa andmetöötluseprotsessi mõjutada?
4. Millisest „õigustatud huvist“ tuleb sellises olukorras, nagu on kõne all käesolevas kohtuasjas, lähtuda [direktiivi 95/46] artikli 7 punktis f ette nähtud huvide kaalumisel? Kas lähtuda tuleb huvist kolmandate isikute pakutava sisu lisamise vastu või kolmanda isiku huvist?
5. Kellele tuleb sellises olukorras, nagu on kõne all käesolevas kohtuasjas, anda [direktiivi 95/46] artikli 7 punktis a ja artikli 2 punktis h ette nähtud nõusolek?
6. Kas [direktiivi 95/46] artikli 10 kohane andmesubjekti teavitamise kohustus lasub sellises olukorras, nagu on kõne all käesolevas kohtuasjas, ka veebisaidi haldajal, kes lisas veebisaidile kolmanda isiku pakutava sisu ja andis sellega kolmandale isikule võimaluse isikuandmete töötlemiseks?“
43 Esimese küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 95/46 artikleid 22–24 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis võimaldavad tarbijate huve kaitsvatel ühingutel pöörduda kohtusse isiku vastu, kes oletatavalt kahjustab isikuandmete kaitset.
44 Kõigepealt väärib meeldetuletamist, et direktiivi 95/46 artikli 22 kohaselt sätestavad liikmesriigid kõigi isikute õiguse pöörduda kohtusse, kui on rikutud õigusi, mis neile on tagatud asjaomase töötlemise suhtes kohaldatavate riigisiseste õigusnormidega.
45 Direktiivi 95/46 artikli 28 lõike 3 kolmandas lõigus on sätestatud, et järelevalveasutusel, kelle ülesanne on direktiivi artikli 28 lõike 1 kohaselt teostada järelevalvet asjaomase liikmesriigi territooriumil direktiivi kohaselt vastuvõetud sätete kohaldamise üle, on eelkõige volitused osaleda kohtumenetlustes, kui sama direktiivi kohaselt vastuvõetud riigisiseseid sätteid on rikutud, või juhtida kõnealustele rikkumistele õigusasutuste tähelepanu.
46 Direktiivi 95/46 artikli 28 lõikes 4 on omakorda ette nähtud, et järelevalveasutusele võib direktiivi artikli 2 punkti a tähenduses andmesubjekti esindav ühing esitada avalduse andmesubjekti õiguste ja vabaduste kaitse kohta seoses isikuandmete töötlemisega.
47 Kõnealuse direktiivi ükski säte ei pane siiski liikmesriikidele kohustust näha oma riigisiseses õiguses ette – ega anna neile selleks ka sõnaselgelt volitusi – võimalust ühingul sellist isikut kohtus esindada või omal algatusel esitada hagi oletatava isikuandmete kaitset kahjustava isiku vastu.
48 Sellest ei järeldu siiski, et direktiiviga 95/46 on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis võimaldavad tarbijate huve kaitsvatel ühingutel pöörduda kohtusse oletatava isikuandmete kaitset kahjustava isiku vastu.
49 Nimelt ELTL artikli 288 kolmanda lõigu kohaselt on liikmesriigid kohustatud direktiivi ülevõtmisel tagama selle täieliku mõju, kuid neil on samas ulatuslik kaalutlusruum direktiivi rakendamiseks võetavate meetmete ja vahendite valiku osas. See vabadus ei mõjuta iga adressaadiks oleva liikmesriigi kohustust võtta kõik vajalikud meetmed, et tagada direktiivi täielik mõju vastavalt sellega taotletavale eesmärgile (6. oktoobri 2010. aasta kohtuotsus Base jt, C‑389/08, EU:C:2010:584, punktid 24 ja 25, ning 22. veebruari 2018. aasta kohtuotsus Porras Guisado, C‑103/16, EU:C:2018:99, punkt 57).
50 Sellega seoses väärib meeldetuletamist, et üks direktiivi 95/46 aluseks olevatest eesmärkidest on isikuandmete töötlemisel kaitsta tõhusalt ja täielikult füüsiliste isikute põhiõigusi ja ‑vabadusi, sh õigust eraelule (vt selle kohta 13. mai 2014. aasta kohtuotsus Google Spain ja Google, C‑131/12, EU:C:2014:317, punkt 53, ning 27. septembri 2017. aasta kohtuotsus Puškár, C‑73/16, EU:C:2017:725, punkt 38). Direktiivi põhjenduses 10 on täpsustatud, et selle valdkonna õigusaktide ühtlustamise tagajärjel ei tohi nendega pakutav kaitse väheneda, vaid vastupidi – liidus tagatava kaitse tase peab olema kõrge (6. novembri 2003. aasta kohtuotsus Lindqvist, C‑101/01, EU:C:2003:596, punkt 95; 16. detsembri 2008. aasta kohtuotsus Huber, C‑524/06, EU:C:2008:724, punkt 50, ning 24. novembri 2011. aasta kohtuotsus Asociación Nacional de Establecimientos Financieros de Crédito, C‑468/10 ja C‑469/10, EU:C:2011:777, punkt 28).
51 See, kui liikmesriik näeb oma riigisisestes õigusnormides ette tarbijate huve kaitsva ühingu võimaluse esitada hagi oletatava isikuandmete kaitset kahjustava isiku vastu, ei saa aga kuidagi kahjustada direktiivi eesmärke, vaid aitab hoopis kaasa nende eesmärkide saavutamisele.
52 Fashion ID ja Facebook Ireland väidavad siiski, et kuna direktiiviga 95/46 ühtlustati riigisisesed andmekaitsesätted täielikult, on välistatud mis tahes selline kohtusse pöördumine, mida ei ole direktiivis sõnaselgelt ette nähtud. Direktiivi 95/46 artiklites 22, 23 ja 28 on aga ette nähtud ainult andmesubjektide ja andmekaitse järelevalveasutuste õigus kohtusse pöörduda.
53 Nende argumentidega ei saa siiski nõustuda.
54 Direktiiviga 95/46 on tõepoolest toimunud isikuandmete kaitset reguleerivate riigisiseste õigusaktide ühtlustamine, mis on põhimõtteliselt täielik (vt selle kohta 24. novembri 2011. aasta kohtuotsus Asociación Nacional de Establecimientos Financieros de Crédito, C‑468/10 ja C‑469/10, EU:C:2011:777, punkt 29, ning 7. novembri 2013. aasta kohtuotsus IPI, C‑473/12, EU:C:2013:715, punkt 31).
55 Nii on Euroopa Kohus leidnud, et direktiivi artiklis 7 on ette nähtud ammendav ja piirav loetelu juhtudest, kui isikuandmete töötlemist võib pidada õiguspäraseks, ning et liikmesriigid ei või lisada sellele artiklile uusi isikuandmete töötlemist õigustavaid põhimõtteid ega kehtestada täiendavaid nõudeid, mis muudaksid selles artiklis ette nähtud kuuest kriteeriumist mõne ulatust (24. novembri 2011. aasta kohtuotsus Asociación Nacional de Establecimientos Financieros de Crédito, C‑468/10 ja C‑469/10, EU:C:2011:777, punktid 30 ja 32, ning 19. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus Breyer, C‑582/14, EU:C:2016:779, punkt 57).
56 Euroopa Kohus täpsustas siiski ka, et direktiiv 95/46 sisaldab norme, mis on suhteliselt üldised, kuna direktiiv peab olema kohaldatav suure hulga väga erinevate olukordade suhtes. Neid norme iseloomustab teatav paindlikkus ning nendega on üksikasjade üle otsustamine või mitme võimaluse hulgast valiku tegemine paljudel juhtudel jäetud liikmesriikide hooleks, mistõttu on liikmesriikidel direktiivi ülevõtmisel mitmes aspektis tegutsemisruum (vt selle kohta 6. novembri 2003. aasta kohtuotsus Lindqvist, C‑101/01, EU:C:2003:596, punktid 83, 84 ja 97, ning 24. novembri 2011. aasta kohtuotsus Asociación Nacional de Establecimientos Financieros de Crédito, C‑468/10 ja C‑469/10, EU:C:2011:777, punkt 35).
57 Nii on see direktiivi 95/46 artiklite 22–24 puhul, mis – nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 42 märkis – on sõnastatud üldiselt ja millega ei ole ammendavalt ühtlustatud riigisiseseid sätteid, mis reguleerivad õiguskaitsevahendeid, mida võib esitada oletatava isikuandmete kaitset kahjustava isiku vastu (vt analoogia alusel 26. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus I, C‑195/16, EU:C:2017:815, punktid 57 ja 58).
58 Täpsemalt, kuigi direktiivi artikliga 22 on liikmesriikidele pandud kohustus näha ette kõigi isikute õigus kohtusse pöörduda, kui on rikutud õigusi, mis neile on antud asjaomase isikuandmete töötlemise suhtes kohaldatavate riigisiseste sätetega, ei sisalda see direktiiv siiski ühtegi sätet, mis reguleeriks konkreetselt tingimusi, mille korral võib kohtusse pöörduda (vt selle kohta 27. septembri 2017. aasta kohtuotsus Puškár, C‑73/16, EU:C:2017:725, punktid 54 ja 55).
59 Lisaks on direktiivi 95/46 artiklis 24 sätestatud, et liikmesriigid võtavad „sobivaid meetmeid“, et tagada direktiivi sätete täielik rakendamine, kuid selles ei ole niisuguseid meetmeid määratletud. See, et tarbijate huve kaitsvale ühingule on ette nähtud võimalus esitada hagi isiku vastu, kes oletatavalt kahjustab isikuandmete kaitset, võib olla kõnealuse sätte tähenduses sobiv meede, mis – nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 51 märgitud – aitab kaasa direktiivi eesmärkide saavutamisele kooskõlas Euroopa Kohtu praktikaga (vt selle kohta 6. novembri 2003. aasta kohtuotsus Lindqvist, C‑101/01, EU:C:2003:596, punkt 97).
60 Pealegi, vastupidi Fashion ID väidetule ei kahjusta liikmesriigi poolt riigisisestes õigusnormides sellise võimaluse ettenägemine sõltumatust, mis peab järelevalveasutustel olema, kui nad täidavad direktiivi 95/46 artiklis 28 sätestatud nõuete kohaselt neile antud ülesandeid, kuna see võimalus ei kahjusta ei järelevalveasutuste otsustus- ega tegutsemisvabadust.
61 Lisaks, kuigi vastab tõele, et direktiiv 95/46 ei ole direktiivi 2009/22 I lisas loetletud õigusaktide hulgas, ilmneb viimati nimetatud direktiivi artiklist 7 siiski, et kõnealuse direktiiviga ei ole selles suhtes läbi viidud ammendavat ühtlustamist.
62 Lõpuks tuleb märkida, et asjaolu, et määruse 2016/679, millega tunnistati kehtetuks ja asendati direktiiv 95/46 ning mis on kohaldatav alates 25. maist 2018, artikli 80 lõikega 2 on sõnaselgelt lubatud liikmesriikidel võimaldada tarbijate huve kaitsvatel ühingutel pöörduda kohtusse oletatava isikuandmete kaitset kahjustava isiku vastu, ei tähenda, et liikmesriigid ei võinud neile seda õigust anda direktiivi 95/46 kehtivusajal, vaid kinnitab hoopis, et direktiivi tõlgendus, millest käesolevas kohtuotsuses lähtutakse, kajastab liidu seadusandja tahet.
63 Kõiki eespool toodud kaalutlusi silmas pidades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 95/46 artikleid 22–24 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis võimaldavad tarbijate huve kaitsvatel ühingutel pöörduda kohtusse isiku vastu, kes oletatavalt kahjustab isikuandmete kaitset.
64 Teise küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas sellist veebisaidi haldajat nagu Fashion ID, kes lisab oma veebisaidile sotsiaalmooduli, mis võimaldab saidi külastaja veebilehitsejal pöörduda mooduli pakkuja pakutava sisu poole ja edastada selleks pakkujale külastaja isikuandmeid, võib pidada direktiivi 95/46 artikli 2 punkti d tähenduses vastutavaks töötlejaks, kuigi haldaja ei saa pakkujale edastatud andmete töötlemist mõjutada.
65 Sellega seoses väärib meeldetuletamist, et lähtuvalt direktiiviga 95/46 taotletavast eesmärgist tagada isikuandmete töötlemisel füüsiliste isikute põhiõiguste ja ‑vabaduste, sh eraelu puutumatuse kõrgetasemeline kaitse on direktiivi artikli 2 punktis d mõiste „vastutav töötleja“ määratletud laialt kui füüsiline või juriidiline isik, riigiasutus, esindused või mõni muu organ, kes määrab üksi või koos teistega kindlaks isikuandmete töötlemise eesmärgid ja vahendid (vt selle kohta 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Wirtschaftsakademie Schleswig-Holstein, C‑210/16, EU:C:2018:388, punktid 26 ja 27).
66 Nimelt, nagu Euroopa Kohus on juba leidnud, on selle sätte eesmärk tagada mõiste „vastutav töötleja“ laia määratluse kaudu andmesubjektide tõhus ja täielik kaitse (13. mai 2014. aasta kohtuotsus Google Spain ja Google, C‑131/12, EU:C:2014:317, punkt 34, ning 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Wirtschaftsakademie Schleswig-Holstein, C‑210/16, EU:C:2018:388, punkt 28).
67 Lisaks, kuna direktiivi 95/46 artikli 2 punktis d sõnaselgelt ettenähtu kohaselt on „vastutava töötleja“ all silmas peetud üksust, kes „üksi või koos teistega“ määrab kindlaks isikuandmete töötlemise eesmärgid ja vahendid, ei viita see mõiste tingimata üheleainsale üksusele ja võib hõlmata mitut töötlemises osalejat, kellest igaühe suhtes on seega kohaldatavad andmekaitse valdkonna õigusnormid (vt selle kohta 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Wirtschaftsakademie Schleswig-Holstein, C‑210/16, EU:C:2018:388, punkt 29, ja 10. juuli 2018. aasta kohtuotsus Jehovan todistajat, C‑25/17, EU:C:2018:551, punkt 65).
68 Euroopa Kohus asus ka seisukohale, et füüsilist või juriidilist isikut, kes temale omasel eesmärgil mõjutab isikuandmete töötlemist ja osaleb seetõttu töötlemise eesmärkide ja vahendite kindlaksmääramisel, võib pidada direktiivi 95/46 artikli 2 punkti d tähenduses vastutavaks töötlejaks (10. juuli 2018. aasta kohtuotsus Jehovan todistajat, C‑25/17, EU:C:2018:551, punkt 68).
69 Mitme isiku kaasvastutus sama töötlemise eest ei eelda selle sätte kohaselt pealegi, et igaühel neist oleks juurdepääs asjaomastele isikuandmetele (vt selle kohta 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Wirtschaftsakademie Schleswig-Holstein, C‑210/16, EU:C:2018:388, punkt 38, ja 10. juuli 2018. aasta kohtuotsus Jehovan todistajat, C‑25/17, EU:C:2018:551, punkt 69).
70 Samas, kuna direktiivi 95/46 artikli 2 punkti d eesmärk on tagada mõiste „vastutav töötleja“ laia määratluse kaudu andmesubjektide tõhus ja täielik kaitse, ei tähenda kaasvastutuse olemasolu tingimata, et erinevad isikud vastutavad sama isikuandmete töötlemise eest võrdselt. Need isikud võivad olla isikuandmete töötlemisse kaasatud hoopis eri etappides ja erineval määral, mistõttu tuleb neist igaühe vastutuse taset hinnata juhtumi kõiki tähtsust omavaid asjaolusid arvesse võttes (vt selle kohta 10. juuli 2018. aasta kohtuotsus Jehovan todistajat, C‑25/17, EU:C:2018:551, punkt 66).
71 Selle kohta tuleb esiteks märkida, et direktiivi 95/46 artikli 2 punktis b on „isikuandmete töötlemine“ määratletud kui „iga isikuandmetega tehtav toiming või toimingute kogum, olenemata sellest, kas see on automatiseeritud või mitte, näiteks kogumine, salvestamine, korrastamine, säilitamine, kohandamine või muutmine, väljavõtete tegemine, päringu teostamine, kasutamine, üleandmine, levitamine või muul moel avaldamine, ühitamine või ühendamine, sulgemine, kustutamine või hävitamine“.
72 Sellest määratlusest nähtub, et isikuandmete töötlemine võib koosneda ühest või mitmest toimingust, millest igaüks puudutab ühte nendest eri etappidest, mida isikuandmete töötlemine võib hõlmata.
73 Teiseks tuleneb mõiste „vastutav töötleja“ määratlusest, mis sisaldub direktiivi 95/46 artikli 2 punktis d ja mida on meelde tuletatud käesoleva kohtuotsuse punktis 65, et kui mitu isikut koos määravad kindlaks isikuandmete töötlemise eesmärgid ja vahendid, osalevad nad selles töötlemises vastutava töötlejana.
74 Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 101 sisuliselt märkis, järeldub sellest, et füüsiline või juriidiline isik saab direktiivi 95/46 artikli 2 punkti d tähenduses koos teistega vastutada üksnes isikuandmete töötlemise toimingute eest, mille eesmärgid ja vahendid ta koos teistega kindlaks määrab. Seevastu – ja ilma et see välistaks tsiviilvastutust, mis sellega seoses võib olla riigisiseses õiguses ette nähtud – ei saa seda füüsilist või juriidilist isikut pidada nimetatud sätte tähenduses vastutavaks töötlemisahela eelnevate ega järgnevate etappide eest, mille eesmärke ega vahendeid ta kindlaks ei määra.
75 Kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu teostatava kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist, nähtub käesolevas asjas Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et Facebooki „meeldib“-nuppu oma veebisaidile lisades näib Fashion ID olevat pakkunud Facebook Irelandile võimaluse saada Fashion ID veebisaidi külastajate isikuandmeid, kusjuures selline võimalus avaneb selle saidi külastamise hetkel ja seda sõltumata asjaolust, kas külastaja on sotsiaalvõrgustiku Facebook liige või kas ta on Facebooki „meeldib“-nupule klõpsanud või kas ta on sellisest toimingust teadlik.
76 Neid andmeid arvestades tuleb tõdeda, et isikuandmete töötlemise toimingud, mille eesmärgid ja vahendid Fashion ID võib koos Facebook Irelandiga kindlaks määrata, on lähtuvalt mõiste „isikuandmete töötlemine“ määratlusest, mis sisaldub direktiivi 95/46 artikli 2 punktis b, tema veebisaidi külastajate isikuandmete kogumine ja üleandmine. Seevastu näib nende andmete põhjal esmapilgul välistatud, et Fashion ID määrab kindlaks eesmärgid ja vahendid, mis on isikuandmete töötlemise hilisematel toimingutel, mida teeb Facebook Ireland pärast andmete talle edastamist, mistõttu ei saa Fashion IDd pidada artikli 2 punkti d tähenduses nende toimingute eest vastutavaks.
77 Mis puudutab Fashion ID veebisaidi külastajate teatud isikuandmete kogumiseks ja üleandmiseks kasutatavaid vahendeid, siis nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 75, et Fashion ID lisas Facebooki „meeldib“-nupu, mille Facebook Ireland on veebisaitide haldajatele kättesaadavaks teinud, oma veebisaidile täiesti teadlikuna sellest, et kõnealust nuppu kasutatakse veebisaidi külastajate isikuandmete kogumiseks ja edastamiseks, olenemata sellest, kas külastajad on sotsiaalvõrgustiku Facebook liikmed või mitte.
78 Niisugust sotsiaalmoodulit oma veebisaidile lisades mõjutab Fashion ID pealegi otsustavalt veebisaidi külastajate isikuandmete kogumist ja edastamist mooduli pakkuja ehk käesoleval juhul Facebook Irelandi heaks, mida mooduli lisamata jätmise korral ei toimuks.
79 Neil asjaoludel, ja kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu teostatava kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist, tuleb asuda seisukohale, et Facebook Ireland ja Fashion ID määravad Fashion ID veebisaidi külastajate isikuandmete kogumise ja üleandmise toimingute aluseks olevad vahendid kindlaks koos.
80 Mis puudutab isikuandmete töötlemise toimingute eesmärke, siis näib, et Fashion ID poolt Facebooki „meeldib“-nupu lisamine oma veebisaidile võimaldab tal optimeerida oma kauba reklaami, muutes kauba sotsiaalvõrgustikus Facebook nähtavamaks, kui tema veebisaidi külastaja klõpsab nimetatud nupule. Selleks et tal oleks võimalik kasutada niisugust kaubanduslikku eelist, mis seisneb kauba ulatuslikumas reklaamimises, näib Fashion ID vastavat nuppu oma veebisaidile lisades olevat vähemalt vaikimisi nõustunud tema veebisaidi külastajate isikuandmete kogumise ja üleandmisega, kusjuures selliseid töötlemistoiminguid tehakse nii Fashion ID kui ka Facebook Irelandi majanduslikes huvides, kuivõrd Facebook Irelandi jaoks kujutab asjaolu, et tal on võimalik need andmed saada omaenda kaubanduslike eesmärkide jaoks, endast vastutasu Fashion ID‑le pakutava eelise eest.
81 Neil asjaoludel, ja kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu teostatava kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist, võib asuda seisukohale, et Fashion ID ja Facebook Ireland määravad põhikohtuasjas kõne all olevate isikuandmete kogumise ja üleandmise toimingute eesmärgid kindlaks koos.
82 Pealegi, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktis 69 viidatud kohtupraktikast, ei välista asjaolu, et niisugusel veebisaidi haldajal endal – nagu Fashion ID – puudub juurdepääs isikuandmetele, mis on kogutud ja edastatud sotsiaalmooduli pakkujale, kellega koos ta määrab kindlaks isikuandmete töötlemise vahendid ja eesmärgid, et teda võiks pidada vastutavaks töötlejaks direktiivi 95/46 artikli 2 punkti d tähenduses.
83 Lisaks tuleb rõhutada, et sellist veebisaiti nagu Fashion ID oma külastavad nii isikud, kes on sotsiaalvõrgustiku Facebook liikmed ja kellel on seega kõnealuses sotsiaalvõrgustikus konto, kui ka isikud, kellel sellist kontot ei ole. Viimati nimetatud juhul on sellise veebisaidi haldaja nagu Fashion ID vastutus seoses nende isikute isikuandmete töötlemisega veelgi olulisem, kuna ainuüksi Facebooki „meeldib“-nuppu sisaldava veebisaidi külastamine käivitab nende isikuandmete töötlemise Facebook Irelandi poolt (vt selle kohta 5. juuni 2018. aasta kohtuotsus Wirtschaftsakademie Schleswig-Holstein, C‑210/16, EU:C:2018:388, punkt 41).
84 Järelikult ilmneb, et Fashion IDd võib pidada koos Facebook Irelandiga direktiivi 95/46 artikli 2 punkti d tähenduses vastutavaks tema veebisaidi külastajate isikuandmete kogumise ja üleandmise toimingute eest.
85 Kõiki eespool toodud kaalutlusi silmas pidades tuleb teisele küsimusele vastata, et sellist veebisaidi haldajat nagu Fashion ID, kes lisab oma veebisaidile sotsiaalmooduli, mis võimaldab saidi külastaja veebilehitsejal pöörduda mooduli pakkuja pakutava sisu poole ja edastada selleks pakkujale külastaja isikuandmeid, võib pidada direktiivi 95/46 artikli 2 punkti d tähenduses vastutavaks töötlejaks. See vastutus piirdub siiski isikuandmete töötlemise toiminguga või toimingute kogumiga, mille eesmärgid ja vahendid ta reaalselt kindlaks määrab, ehk asjaomaste andmete kogumise ja üleandmisega.
86 Arvestades teisele küsimusele antud vastust, ei ole kolmandale küsimusele vaja vastata.
87 Neljanda küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas sellises olukorras, mis on kõne all põhikohtuasjas ja milles veebisaidi haldaja lisab oma veebisaidile sotsiaalmooduli, mis võimaldab saidi külastaja veebilehitsejal pöörduda mooduli pakkuja pakutava sisu poole ja edastada selleks pakkujale külastaja isikuandmeid, tuleb direktiivi 95/46 artikli 7 punkti f kohaldamisel arvesse võtta haldaja õigustatud huvi või nimetatud pakkuja õigustatud huvi.
88 Kõigepealt tuleb märkida, et komisjoni hinnangul ei ole see küsimus põhikohtuasja lahendamiseks asjakohane, kuna direktiivi 2002/58 artikli 5 lõike 3 kohaselt nõutavat andmesubjektide nõusolekut ei ole saadud.
89 Sellega seoses tuleb tõdeda, et viimati nimetatud direktiivi artikli 5 lõikes 3 on ette nähtud, et liikmesriigid tagavad, et abonendi või kasutaja lõppseadmesse teabe salvestamine või juurdepääsu saamine juba salvestatud teabele on lubatud ainult tingimusel, et abonent või kasutaja on andnud oma nõusoleku pärast seda, kui ta on direktiivi 95/46 kohaselt saanud selge ja arusaadava teabe muu hulgas andmete töötlemise eesmärgi kohta.
90 Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas saab selline sotsiaalmooduli pakkuja nagu Facebook Ireland direktiivi 2002/58 artikli 5 lõike 3 tähenduses juurdepääsu selle saidi haldaja veebisaidi külastaja lõppseadmesse salvestatud teabele, nagu väidab komisjon.
91 Neil asjaoludel, ja kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus näib olevat seisukohal, et käesoleval juhul on Facebook Irelandile edastatud andmed direktiivi 95/46 tähenduses isikuandmed, mis pealegi ei piirdu tingimata lõppseadmesse salvestatud teabega – mida see kohus peab kinnitama –, ei võimalda komisjoni kaalutlused seada kahtluse alla, kas põhikohtuasja lahendamiseks on asjakohane neljas eelotsuse küsimus, mis puudutab põhikohtuasjas kõne all oleva andmetöötluse võimalikku õiguspärasust, nagu märkis ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 115.
92 Seetõttu tuleb analüüsida, millist õigustatud huvi tuleb arvesse võtta direktiivi artikli 7 punkti f kohaldamisel nende andmete töötlemisele.
93 Sellega seoses tuleb kõigepealt märkida, et vastavalt direktiivi 95/46 II peatüki „Üldised eeskirjad isikuandmete töötlemise seaduslikkuse kohta“ sätetele tuleb juhul, kui direktiivi artikli 13 kohaselt lubatavatest eranditest ei tulene vastupidist, igasugusel isikuandmete töötlemisel järgida mõnda selle direktiivi artiklis 7 loetletud põhimõtetest, mis puudutavad andmetöötluse põhjendatust (vt selle kohta 13. mai 2014. aasta kohtuotsus Google Spain ja Google, C‑131/12, EU:C:2014:317, punkt 71, ning 1. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus Bara jt, C‑201/14, EU:C:2015:638, punkt 30).
94 Vastavalt direktiivi 95/46 artikli 7 punktile f, mille tõlgendamist eelotsusetaotluse esitanud kohus taotleb, on isikuandmete töötlemine õiguspärane, kui see on vajalik vastutava töötleja või andmeid saava kolmanda isiku või kolmandate isikute õigustatud huvide elluviimiseks, kui selliseid huve ei kaalu üles andmesubjekti huvid või põhiõigused ja ‑vabadused, mida kaitstakse direktiivi 95/46 artikli 1 lõike 1 kohaselt.
95 Artikli 7 punktis f on seega ette nähtud kolm kumulatiivset tingimust, mille täitmisel on isikuandmete töötlemine õiguspärane, st esiteks kui vastutaval töötlejal või andmeid saaval kolmandal isikul on õigustatud huvi, teiseks kui isikuandmete töötlemine on vajalik õigustatud huvi teostamiseks ja kolmandaks tingimusel, et selliseid huve ei kaalu üles kaitstava andmesubjekti põhiõigused ja ‑vabadused (4. mai 2017. aasta kohtuotsus Rīgas satiksme, C‑13/16, EU:C:2017:336, punkt 28).
96 Kuna arvestades teisele küsimusele antud vastust, ilmneb, et sellises olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas, võib veebisaidi haldajat, kes lisab oma veebisaidile sotsiaalmooduli, mis võimaldab saidi külastaja veebilehitsejal pöörduda mooduli pakkuja pakutava sisu poole ja edastada selleks pakkujale külastaja isikuandmeid, pidada koos selle pakkujaga vastutavaks tema veebisaidi külastajate isikuandmete töötlemise toimingute eest, milleks on andmete kogumine ja üleandmine, siis on vaja, et kumbki vastutav isik teeniks töötlemistoimingutega direktiivi 95/46 artikli 7 punkti f tähenduses õigustatud huvi, selleks et need toimingud oleksid tema puhul põhjendatud.
97 Eespool toodud kaalutlusi silmas pidades tuleb neljandale küsimusele vastata, et sellises olukorras, mis on kõne all põhikohtuasjas ja milles veebisaidi haldaja lisab oma veebisaidile sotsiaalmooduli, mis võimaldab saidi külastaja veebilehitsejal pöörduda mooduli pakkuja pakutava sisu poole ja edastada selleks pakkujale külastaja isikuandmeid, on vaja, et haldajal ja kõnealusel pakkujal oleks mõlemal töötlemistoimingute tegemise vastu direktiivi 95/46 artikli 7 punkti f tähenduses õigustatud huvi, selleks et need toimingud oleksid selle puhul põhjendatud.
98 Viienda ja kuuenda küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus esiteks sisuliselt selgitada, kas direktiivi 95/46 artikli 2 punkti h ja artikli 7 punkti a tuleb tõlgendada nii, et sellises olukorras, mis on kõne all põhikohtuasjas ja milles veebisaidi haldaja lisab oma veebisaidile sotsiaalmooduli, mis võimaldab saidi külastaja veebilehitsejal pöörduda mooduli pakkuja pakutava sisu poole ja edastada selleks pakkujale külastaja isikuandmeid, peab nendes sätetes nimetatud nõusoleku saama haldaja või pakkuja, ja teiseks, kas direktiivi artiklit 10 tuleb tõlgendada nii, et niisuguses olukorras lasub selles sättes ette nähtud teavitamiskohustus haldajal.
99 Nagu nähtub teisele küsimusele antud vastusest, võib veebisaidi haldajat, kes lisab oma veebisaidile sotsiaalmooduli, mis võimaldab saidi külastaja veebilehitsejal pöörduda mooduli pakkuja pakutava sisu poole ja edastada selleks pakkujale külastaja isikuandmeid, pidada direktiivi 95/46 artikli 2 punkti d tähenduses vastutavaks töötlejaks, kusjuures see vastutus piirdub siiski isikuandmete töötlemise toiminguga või toimingute kogumiga, mille eesmärgid ja vahendid ta reaalselt kindlaks määrab.
100 Seega ilmneb, et kohustused, mis võivad vastutaval töötlejal direktiivi 95/46 kohaselt lasuda – nagu direktiivi artikli 2 punktis h ja artikli 7 punktis a nimetatud kohustus saada andmesubjekti nõusolek ning artiklis 10 ette nähtud teavitamiskohustus –, peavad puudutama isikuandmete töötlemise toimingut või toimingute kogumit, mille eesmärgid ja vahendid ta reaalselt kindlaks määrab.
101 Kui käesoleval juhul võib veebisaidi haldajat, kes lisab oma veebisaidile sotsiaalmooduli, mis võimaldab saidi külastaja veebilehitsejal pöörduda mooduli pakkuja pakutava sisu poole ja edastada selleks pakkujale külastaja isikuandmeid, pidada koos pakkujaga vastutavaks külastaja isikuandmete kogumise ja üleandmise toimingute eest, puudutavad tema kohustus saada andmesubjekti nõusolek, millele on viidatud direktiivi 95/46 artikli 2 punktis h ja artikli 7 punktis a, ning direktiivi artiklis 10 ette nähtud teavitamiskohustus ainult neid toiminguid. Seevastu ei laiene need kohustused isikuandmete töötlemise toimingutele, mis on seotud nendest toimingutest varasemate või hilisemate etappidega, mis kõnealuse isikuandmete töötlemisega võivad kaasneda.
102 Mis puudutab direktiivi 95/46 artikli 2 punktis h ja artikli 7 punktis a nimetatud nõusolekut, siis ilmneb, et see peab olema antud enne andmesubjekti andmete kogumist ja üleandmist. Neil asjaoludel on kohustatud selle nõusoleku saama veebisaidi haldaja, mitte sotsiaalmooduli pakkuja, kuna isikuandmete töötlemise protsessi käivitab just veebisaidi külastamine külastaja poolt. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 132 märkis, ei oleks see nimelt andmesubjekti õiguste tõhusa ja õigeaegse kaitsmisega kooskõlas, kui nõusolek antaks üksnes hilisema töötlemise eest kaasvastutajale, st mooduli pakkujale. Nõusolek, mis tuleb anda haldajale, puudutab siiski ainult isikuandmete töötlemise toimingut või toimingute kogumit, mille eesmärgid ja vahendid haldaja reaalselt kindlaks määrab.
103 Sama kehtib direktiivi 95/46 artiklis 10 ette nähtud teavitamiskohustuse suhtes.
104 Sellega seoses nähtub kõnealuse sätte sõnastusest, et vastutav töötleja või tema esindaja peab isikule, kelle andmeid ta kogub, andma vähemalt selles sättes nimetatud teabe. Seega ilmneb, et vastutav töötleja peab niisuguse teabe andma kohe, st andmete kogumise ajal (vt selle kohta 7. mai 2009. aasta kohtuotsus Rijkeboer, C‑553/07, EU:C:2009:293, punkt 68, ja 7. novembri 2013. aasta kohtuotsus IPI, C‑473/12, EU:C:2013:715, punkt 23).
105 Sellest järeldub, et niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas lasub direktiivi 95/46 artiklis 10 ette nähtud teavitamiskohustus samuti veebisaidi haldajal, kuid teave, mida ta peab andmesubjektile andma, peab siiski üksnes puudutama seda isikuandmete töötlemise toimingut või toimingute kogumit, mille eesmärgid ja vahendid haldaja reaalselt kindlaks määrab.
106 Eespool toodud kaalutlusi silmas pidades tuleb viiendale ja kuuendale küsimusele vastata, et direktiivi 95/46 artikli 2 punkti h ja artikli 7 punkti a tuleb tõlgendada nii, et sellises olukorras, mis on kõne all põhikohtuasjas ja milles veebisaidi haldaja lisab oma veebisaidile sotsiaalmooduli, mis võimaldab saidi külastaja veebilehitsejal pöörduda mooduli pakkuja pakutava sisu poole ja edastada selleks pakkujale külastaja isikuandmeid, peab haldaja nendes sätetes nimetatud nõusoleku saama üksnes seoses isikuandmete töötlemise toimingu või toimingute kogumiga, mille eesmärgid ja vahendid haldaja kindlaks määrab. Lisaks tuleb direktiivi artiklit 10 tõlgendada nii, et sellises olukorras lasub kõnealuses sättes ette nähtud teavitamiskohustus samuti haldajal, kuid teave, mida ta peab andmesubjektile andma, peab siiski üksnes puudutama seda isikuandmete töötlemise toimingut või toimingute kogumit, mille eesmärgid ja vahendid ta kindlaks määrab.
107 Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
1. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. oktoobri 1995. aasta direktiivi 95/46/EÜ üksikisikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise kohta artikleid 22–24 tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis võimaldavad tarbijate huve kaitsvatel ühingutel pöörduda kohtusse isiku vastu, kes oletatavalt kahjustab isikuandmete kaitset.
2. Sellist veebisaidi haldajat nagu Fashion ID GmbH & Co. KG, kes lisab oma veebisaidile sotsiaalmooduli, mis võimaldab saidi külastaja veebilehitsejal pöörduda mooduli pakkuja pakutava sisu poole ja edastada selleks pakkujale külastaja isikuandmeid, võib pidada direktiivi 95/46 artikli 2 punkti d tähenduses vastutavaks töötlejaks. See vastutus piirdub siiski isikuandmete töötlemise toiminguga või toimingute kogumiga, mille eesmärgid ja vahendid ta reaalselt kindlaks määrab, ehk asjaomaste andmete kogumise ja üleandmisega.
3. Sellises olukorras, mis on kõne all põhikohtuasjas ja milles veebisaidi haldaja lisab oma veebisaidile sotsiaalmooduli, mis võimaldab saidi külastaja veebilehitsejal pöörduda mooduli pakkuja pakutava sisu poole ja edastada selleks pakkujale külastaja isikuandmeid, on vaja, et haldajal ja kõnealusel pakkujal oleks mõlemal töötlemistoimingute tegemise vastu direktiivi 95/46 artikli 7 punkti f tähenduses õigustatud huvi, selleks et need toimingud oleksid selle puhul põhjendatud.
4. Direktiivi 95/46 artikli 2 punkti h ja artikli 7 punkti a tuleb tõlgendada nii, et sellises olukorras, mis on kõne all põhikohtuasjas ja milles veebisaidi haldaja lisab oma veebisaidile sotsiaalmooduli, mis võimaldab saidi külastaja veebilehitsejal pöörduda mooduli pakkuja pakutava sisu poole ja edastada selleks pakkujale külastaja isikuandmeid, peab haldaja nendes sätetes nimetatud nõusoleku saama üksnes seoses isikuandmete töötlemise toimingu või toimingute kogumiga, mille eesmärgid ja vahendid haldaja kindlaks määrab. Lisaks tuleb direktiivi artiklit 10 tõlgendada nii, et sellises olukorras lasub kõnealuses sättes ette nähtud teavitamiskohustus samuti haldajal, kuid teave, mida ta peab andmesubjektile andma, peab siiski üksnes puudutama seda isikuandmete töötlemise toimingut või toimingute kogumit, mille eesmärgid ja vahendid ta kindlaks määrab.

matches:
§ 3
§ 3
§ 3
§ 7
§ 3
§ 7
§ 12
§ 13
§ 15
§ 8
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
Kohus
Kohus
kohus
Kohus
Kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus