2 Õppe nõuded
§ 3 Õppekavale ja õppetöö kvaliteedile esitatavad nõuded
§ 4 Õppetöö korraldus
§ 6 Õppe lõpetamine
3 Nõuded akadeemilistele töötajatele
§ 7 Akadeemiliste töötajate nõuete kehtestamise põhimõtted
§ 8 Professor
§ 9 Lektor
§ 10 Teadur
§ 11 Õpetaja
§ 12 Varasemate õpingute ja töökogemuse arvestamise eesmärk
§ 13 Varasemate õpingute ja töökogemuse arvestamise põhimõtted
§ 14 Varasemate õpingute ja töökogemuse tõendamise ja hindamise põhimõtted
§ 15 Teaduri kvalifikatsiooninõuete kohaldamine
§ 16 Rakenduskõrgharidusõppe lõpetamine
§ 17 Vabariigi Valitsuse 18. detsembri 2008. a määruse nr 178 „Kõrgharidusstandard” kehtetuks tunnistamine
RT I, 12.07.2019, 17
Vastu võetud 11.07.2019 nr 62
Määrus kehtestatakse Eesti Vabariigi haridusseaduse § 5 lõike 2 punkti 7 ja § 28 lõike 21 ning kõrgharidusseaduse § 3 lõike 4 alusel.
Kõrgharidusstandardiga kehtestatakse:
1) kõrgharidustaseme õppele esitatavad ühtsed nõuded;
2) akadeemilistele töötajatele esitatavad üldnõuded;
3) varasemate õpingute ja töökogemuse arvestamise põhimõtted;
4) kõrgharidustaseme õpete õpiväljundid (lisa 1);
5) õppevaldkondade, -suundade ja õppekavarühmade loetelu (lisa 2);
6) õppekavarühmade ja õppekavagruppide vastavustabel ning õppekavagruppides antavate kraadide nimetuste loetelu (lisa 3).
(1) Kõrgharidusstandard kehtib kõrgharidustaseme kõikide astmete ja õppevormide kohta, olenemata õppeasutuse õiguslikust seisundist.
(2) Arstiõppele, loomaarstiõppele, proviisoriõppele, hambaarstiõppele, ämmaemandaõppele, õeõppele, arhitektiõppele ja ehitusinseneriõppele kohaldatakse kõrgharidusstandardi sätteid kõrgharidusseaduse § 7 lõike 3 alusel kehtestatud Vabariigi Valitsuse määrusega ning õpetajate koolitusele kõrgharidusseaduse § 7 lõike 4 alusel kehtestatud valdkonna eest vastutava ministri määrusega kehtestatud erisustega.
(3) Kõrgharidusstandard on õppeõiguse andmise, institutsionaalse akrediteerimise ja temaatilise hindamise ning kõrgkoolidele õppetöö korraldamise alusdokument.
2. peatükk Õppe nõuded
§ 3. Õppekavale ja õppetöö kvaliteedile esitatavad nõuded
(1) Õppekava on kooskõlas õppeasutuse arengukavast, põhikirjast või põhimäärusest tulenevate tegevussuundadega. Õppekava aitab kaasa õppeasutuse missiooni täitmisele ja eesmärkide saavutamisele ning arvestab tööturu ja sihtrühma vajadusi.
(2) Õppekavad ja õppe korraldamine on kooskõlas õppeasutuse sisemiste kvaliteedistandardite ning riigisiseste ja rahvusvaheliste kvaliteedinõuete ja -kokkulepetega.
(3) Õppekava eesmärgid ja õpiväljundid on võrdväärsed ja võrreldavad lisas 1 kirjeldatud kõrgharidustaseme õpete õpiväljunditega, vastavad kutseala reguleerivate riigisiseste ja rahvusvaheliste õigusaktide nõuetele ja suundumustele ning arvestavad kutsestandardis sätestatut.
(4) Õppekava nimetus ja sisu on kooskõlas. Õppekava koosneb moodulitest, mille ülesehitus võimaldab üliõpilastel vajaduse korral kõrghariduse esimese ja teise astme õppes spetsialiseeruda. Moodul on õppekava sisulise liigendamise ühik, mis koondab õppeained eesmärgistatud kogumiks või koosneb ühest õppeainest.
(5) Õppekava ülesehitus ja sisu vastavad õppekava eesmärkidele ja seatud õpiväljunditele. Õppekava läbimiseks vajalikul tasemel omandatud teadmisi, oskusi ja hoiakuid nimetatakse õpiväljunditeks. Õpiväljundid on sõnastatud nii, et nende alusel on võimalik hinnata lõpetajate teadmiste ja oskuste taset ning õppekava eesmärkide saavutamist.
(6) Kasutatavad õppemeetodid ja -vahendid, sealhulgas iseseisva töö ja praktika maht, toetavad õppekava eesmärkide ja õpiväljundite saavutamist.
(7) Õppe korraldamine vastab nõuetele, kui:
1) õppetööks on olemas akadeemilised töötajad, kes vastavad õigusaktides kehtestatud kvalifikatsiooninõuetele ning kelle arv on lähtuvalt nende ülesannetest, õppe- ja teadustöö mahust ja juhendatavate üliõpilaste arvust piisav, et saavutada õppekava eesmärgid ja õpiväljundid;
2) kindlas õppeaines õpet läbiviival akadeemilisel töötajal on vajalik õpetamispädevus ja kvalifikatsioon, mis toetab õppekava eesmärkide ja õpiväljundite saavutamist;
3) õppetööd läbi viivad korralised akadeemilised töötajad on nõuetekohaselt atesteeritud, saanud oma tegevuse kohta regulaarselt tagasisidet ning täiendanud regulaarselt oma erialaseid ja pedagoogilisi oskusi;
4) õppetööks ning doktoriõppega seotud teadus-, arendus- ja loometegevuseks on olemas vajalikud ruumid (auditooriumid, labori- ja seminariruumid ning raamatukogu), mille sisustus ja varustatus on asjakohane õppekavade eesmärkide saavutamiseks ning mille seisund vastab õigusaktides sätestatud tervisekaitse- ja ohutusnõuetele;
5) õppetööks ning doktoriõppega seotud teadus-, arendus- ja loometegevuseks vajalikud info- ja kommunikatsioonitehnoloogilised vahendid, õppe- ja teaduskirjandus ning muud õppematerjalid on kättesaadavad ning on tagatud ligipääs teadusandmebaasidele;
6) on olemas akadeemiliste töötajate tööd toetav tugistruktuur ja üliõpilastele mõeldud tugisüsteemid (õpi- ja karjäärinõustamine ning nõustamine varasemate õpingute ja töökogemuse asjus);
7) on olemas õppetööks ning doktoriõppega seotud teadus-, arendus- ja loometegevuseks vajalikud finantseerimisallikad ning võime finantsvahendeid hankida.
§ 4. Õppetöö korraldus
(2) Kontaktõpe on õpiväljundite saavutamiseks korraldatav loeng, seminar, praktikum, laboratoorne töö, individuaaltund või muul õppeasutuse määratud viisil toimuv õppetöö, mille eesmärk on omandada teadmisi ja oskusi. Kontaktõpe toimub õpikeskkonnas (sealhulgas e-õppe või töökohapõhise õppena), milles osalevad nii üliõpilane kui ka akadeemiline töötaja või juhendaja.
(3) Praktika on õpiväljundite saavutamise sihipärane tegevus, mille eesmärk on rakendada õpitud teadmisi ja oskusi õppeasutuse määratud vormis ning juhendaja juhendamisel töökeskkonnas.
(4) Bakalaureuse- ja magistriõppes on praktika nõutav siis, kui see on vajalik õpiväljundite saavutamiseks. Praktika maht määratakse õppekavas.
(5) Rakenduskõrgharidusõppes moodustab praktika õppekavas määratud õppe mahust vähemalt 15%.
(6) Iseseisev töö on õpiväljundite saavutamiseks vajalike teadmiste ja oskuste omandamine iseseisvalt, lähtudes akadeemilise töötaja antud ülesannetest.
(7) Doktoriõppes moodustab teadus- ja arendus- või loometegevus, sealhulgas doktoritöö, vähemalt 70% õppekava mahust.
(1) Õppekeel ja õpiväljundite saavutamiseks vajalikud muud keeled määratakse õppekavas. Nende keelte kasutamise oskus võimaldab saavutada lisas 1 kirjeldatud kõrgharidustaseme õppe õpiväljundeid.
(2) Doktoriõppe õppekavas määratakse vajaduse korral rohkem kui üks õppekeel.
§ 6. Õppe lõpetamine
(1) Kõrgharidustaseme õpe lõpeb lõputöö kaitsmise või lõpueksami sooritamisega.
(2) Lõputöö või lõpueksami maht on:
1) rakenduskõrgharidusõppes ja bakalaureuseõppes vähemalt viis ainepunkti;
2) magistriõppes vähemalt 15 ainepunkti.
(3) Doktoriõpe lõpeb doktoritöö kaitsmisega. Doktoritöö on iseseisev teaduslik uurimus või loometöö.
3. peatükk Nõuded akadeemilistele töötajatele
§ 7. Akadeemiliste töötajate nõuete kehtestamise põhimõtted
(1) Tööandja lähtub akadeemiliste töötajate miinimumnõuete kehtestamisel selles määruses sätestatud nõuetest ja võib siis, kui see on tööülesannete täitmiseks vajalik, kehtestada selles määruses kehtestatud nõuetest rangemaid nõudeid.
(2) Tööandja võib põhjendatud juhul lisaks selles peatükis sätestatud nõuetele kehtestada doktorikraadi eeldaval ametikohal nõuetele vastavaks kvalifikatsiooniks kvalifikatsiooniraamistiku kaheksandal tasemel antud kutse.
(3) Vähemalt 85% doktoriõppe õppekavas määratud õppeainete mahust õpetavad vastavas õppevaldkonnas teadus- ja arendustöös aktiivsed doktorikraadiga või sellele vastava kvalifikatsiooniga akadeemilised töötajad või kunstialadel rahvusvaheliselt kõrgel tasemel tunnustatud loovisikud.
§ 8. Professor
(1) Professori ametikoha nõuetele vastab oma erialal rahvusvaheliselt tunnustatud asjatundja, kellel on doktorikraad või sellele vastav kvalifikatsioon, pedagoogilised oskused ja kogemused, sealhulgas üliõpilaste lõputööde juhendamise kogemus ning vähemalt viie aasta pikkune aktiivse teadus- ja arendustegevuse või loometegevuse kogemus.
(2) Rakenduskõrgkooli professori ametikohale vastab oma kutseala tunnustatud asjatundja, kellel on doktorikraad või sellele vastav kvalifikatsioon, pedagoogilised oskused ja kogemused, sealhulgas üliõpilaste juhendamise kogemus ning vähemalt viie aasta pikkune aktiivse uurimis- ja arendustegevuse või loometegevuse kogemus.
(3) Professori ametikohale loomealadel vastab rahvusvaheliselt tunnustatud loomeisik, kellel on vähemalt magistrikraad või sellele vastav kvalifikatsioon, pedagoogilised oskused ja kogemused, sealhulgas üliõpilaste juhendamise kogemus ning vähemalt viie aasta pikkune aktiivse loometegevuse kogemus.
(4) Kui isik on vahetult enne ülikooli professori ametikohale kandideerimist töötanud vähemalt viis aastat professorina (v.a loomealade professori ametikohale kandideerimisel), peab tema juhendamisel olema viimase viie aasta jooksul kaitstud vähemalt üks doktoritöö.
§ 9. Lektor
Lektori ametikohale vastab pedagoogiliste oskuste ning oma erialal teadus- ja arendustegevuse, kutseala töökogemuse või loometegevuse kogemusega isik, kellel on vähemalt magistrikraad või sellele vastav kvalifikatsioon.
§ 10. Teadur
(1) Teaduri ametikohale vastab isik, kellel on teaduskraad või sellele vastav kvalifikatsioon.
(2) Nooremteaduri ametikohale vastab isik, kellel on magistrikraad või sellele vastav kvalifikatsioon ning kes on immatrikuleeritud doktoriõppesse.
§ 11. Õpetaja
(1) Õpetaja ametikohale vastab isik, kellel on kõrgharidus või sellele vastav kvalifikatsioon.
(2) Rakenduskõrgharidusõppe õppekava praktilisi erialaaineid võib õpetada keskharidusega spetsialist, kellel on vähemalt kolme aasta pikkune erialase töö kogemus ja kes on läbinud pedagoogilise koolituse.
§ 12. Varasemate õpingute ja töökogemuse arvestamise eesmärk
Varasemate õpingute ja töökogemuse arvestamise eesmärk on väärtustada elukestvat õpet ning tagada võrdsed võimalused isiku teadmiste ja oskuste hindamiseks ja tunnustamiseks, sõltumata nende omandamise ajast, kohast ja viisist.
§ 13. Varasemate õpingute ja töökogemuse arvestamise põhimõtted
(1) Kõrgkool kehtestab üliõpilaste varasemate õpingute ja töökogemuse arvestamise tingimused ja korra.
(2) Varasemate õpingute ja töökogemuse arvestamist võib lõike 1 alusel kehtestatud tingimustel ja korras rakendada:
1) kõrgkooli kehtestatud vastuvõtutingimuste täitmiseks;
2) õppekava täitmisel eelnevate õpingute käigus omandatud ainepunktide arvestamisel;
3) õppekava täitmisel täiendkoolituse raames, iseseisvalt õpitu ja töökogemusest saadud teadmiste ja oskuste arvestamisel ainepunktideks.
(3) Varasemate õpingute ja töökogemuse hindamist ning arvestamist ei kohaldata §-s 6 nimetatud lõpetamise nõuete täitmisele.
(4) Varasemate õpingute ja töökogemuse arvestamise tingimuste ja korra kehtestamisel ning selle alusel taotluse esitamisel, taotluse hindamisel, arvestamise otsuse tegemisel ja vaidlustamisel lähtutakse haldusmenetluse seaduses ja selles määruses sisalduvatest põhimõtetest ning õigusaktides sätestatud ja õppeasutuses kehtestatud kvaliteedinõuetest.
§ 14. Varasemate õpingute ja töökogemuse tõendamise ja hindamise põhimõtted
(2) Töökogemuse kaudu ja iseseisvalt omandatut tõendatakse valminud tööde, töökogemuse kirjelduse, kutsetunnistuse või muude dokumentidega.
(3) Ülikooli senatil ja rakenduskõrgkooli nõukogul on peale lõigetes 1 ja 2 sätestatu õigus kehtestada varasemate õpingute ja töökogemuse tõendamise kohta lisanõudeid.
§ 15. Teaduri kvalifikatsiooninõuete kohaldamine
Paragrahvi 10 lõikes 1 nimetatud kvalifikatsioonile vastab Eesti hariduse infosüsteemi enne 1. juunit 2002. a kantud magistriõppe õppekava läbimise järel väljastatud teadusmagistrikraad ja doktorikraad ning Eesti hariduse infosüsteemi alates 1. juunist 2002. a kantud doktoriõppe õppekava läbimise järel väljastatud doktorikraad, või nendele vastav välisriigi teaduskraad.
§ 16. Rakenduskõrgharidusõppe lõpetamine
Enne 2019/2020. õppeaastat rakenduskõrgharidusõppesse immatrikuleeritud üliõpilasele rakenduskõrghariduse diplomi andmisel kohaldatakse kuni 1. septembrini 2019. a kehtinud kõrgharidusstandardis kehtestatud diplomi nimetusi.
§ 17. Vabariigi Valitsuse 18. detsembri 2008. a määruse nr 178 „Kõrgharidusstandard” kehtetuks tunnistamine
Vabariigi Valitsuse 18. detsembri 2008. a määrus nr 178 „Kõrgharidusstandard” tunnistatakse kehtetuks.
Lisa 1 Kõrgharidustaseme õpete õpiväljundid
Lisa 2 Õppevaldkondade, -suundade ja õppekavarühmade loetelu
Lisa 3 Õppekavarühmade ja õppekavagruppide vastavustabel ning õppekavagruppides antavate kraadide nimetuste loetelu


Isikukaitsevahendi ohutusnõuded ning nõuetele vastavuse tõendamise kord – Riigi Teataja
Väljaandja:Vabariigi ValitsusAkti liik:määrusTeksti liik:algtekst-terviktekstRedaktsiooni jõustumise kp:31.07.2005Redaktsiooni kehtivuse lõpp:30.09.2010Avaldamismärge:RT I 2005, 42, 343
Isikukaitsevahendi ohutusnõuded ning nõuetele vastavuse tõendamise kord1Vastu võetud 14.07.2005 nr 184
Määrus kehtestatakse «Toote ohutuse seaduse» § 3 lõike 6 alusel.
(1) Käesoleva määrusega kehtestatakse nõuded ja protseduurid isikukaitsevahendi ohutuse ja kaitseomaduste tagamiseks selle turule laskmisel.
(2) Käesolevas määruses kasutatakse «Toote nõuetele vastavuse tõendamise seaduse» §-s 2 loetletud mõisteid käesolevas määruses sätestatud täpsustustega.
(4) Käesoleva määruse tähenduses loetakse isikukaitsevahendiks samuti:1) mitmest seadmest või vahendist koosnevat liitvahendit, mille tootja on sidusalt ühendanud inimese kaitsmiseks ühe või mitme samaaegselt tervist ohustava teguri eest;2) kaitseseadet või -vahendit, mis on püsivalt või lahtivõetavana ühendatud inimese poolt teatava tegevuse sooritamiseks kasutatava töövahendiga, millel ei ole kaitseotstarvet;3) isikukaitsevahendi normaalseks toimimiseks vajalikku vahetatavat osa, mida kasutatakse ainult koos sellist tüüpi isikukaitsevahendiga;4) igat seadist, mis lastakse turule koos isikukaitsevahendiga ning mida kasutatakse selle ühendamiseks teise välise lisaseadmega ka siis, kui ei ole ette nähtud, et kasutaja kannab või hoiab seda seadist pidevalt kogu ohus oleku ajal.
(5) Käesolevat määrust ei kohaldata:1) isikukaitsevahendile, mille turule laskmine ja ohutuse tagamine on sätestatud muu õigusaktiga;2) isikukaitsevahendile, mis on konstrueeritud ja toodetud kasutamiseks üksnes kaitseväes ja avaliku korra kaitsel;3) enesekaitse- ja tõrjevahenditele;4) vahendile, mis on mõeldud inimese kaitsmiseks olmetingimustes halbade ilmastikuolude, eelkõige niiskuse, vee ja kuumuse eest;5) isikukaitsevahendile, mis on mõeldud inimese kaitsmiseks või päästmiseks laeval või lennukil ning mida ei kanta pidevalt;6) kahe- või kolmerattalise mootorsõiduki kasutaja kiivrile ja selle visiirile.
(2) I grupp – lihtsad isikukaitsevahendid, mille puhul tootja eeldab, et kasutaja suudab nõrga ohuteguri mõju ohutult ja õigeaegselt hinnata. Sellised on isikukaitsevahendid, mis kaitsevad:1) keha pinnale avaldatava mehaanilise toime eest (nt aiatöökindad, sõrmkübar);2) nõrga toimega puhastusvahendite eest, mille mõju möödub kiiresti (nt kaitsekindad tööks pesuainete lahjendatud lahustega);3) kuumade esemete, mille temperatuur ei ületa 50 EC, käsitsemisega seotud ohtude eest, kui need ei ole muul viisil ohtlikud (nt töökindad, kaitsepõll);4) mitte eriti ohtlike ilmastikutingimuste eest (nt peakatted, hooajariietus, jalatsid);5) nõrkade löökide ja vibratsiooni eest, mis ei mõju elutähtsatele kehaosadele ega tekita vigastusi (nt müts peanaha kaitseks, kindad, kingad);6) päikesevalguse eest (nt päikeseprillid).
(4) III grupp – surmava või tervist raskelt või pöördumatult kahjustada võiva ohuteguri eest kaitsvad isikukaitsevahendid, mille puhul tootja eeldab, et kasutaja ei suuda ohuteguri vahetut mõju õigeaegselt hinnata. Sellised isikukaitsevahendid on:1) filtreerivad hingamiselundite kaitsevahendid, mis kaitsevad isikut ärritavate, ohtlike, mürgiste või radioaktiivsete gaaside või aerosoolide eest;2) hingamiselundeid väliskeskkonnast täielikult isoleerivad isikukaitsevahendid, sealhulgas sukeldumisvarustus;3) kemikaalide või ioniseeriva kiirguse eest ajaliselt piiratud kaitset tagavad isikukaitsevahendid;4) isikukaitsevahendid kasutamiseks hädaolukorras kuumuses, mis on võrreldav +100 EC või kõrgema temperatuuriga õhu mõjuga ning kus võib olla infrapunakiirgust, leeki ja palju ümbrusesse paiskuvat sula materjali;5) isikukaitsevahendid kasutamiseks hädaolukorras külmas, mis on võrreldav –50 EC või sellest madalama temperatuuriga õhu mõjuga;6) allakukkumist vältivad kaitsevahendid;7) elektrilöögi eest kaitsvad, samuti kõrgepingetöödel kasutatavad isoleerivad isikukaitsevahendid.
§ 3. Ohutuse tagamine
(1) Kõik turule lastavad või esmakordselt kasutusele võetavad isikukaitsevahendid peavad vastama käesoleva määruse 2. peatükis sätestatud ohutusnõuetele (edaspidi ohutusnõuded).
(2) Eeldatakse, et isikukaitsevahend vastab ohutusnõuetele, kui see on valmistatud vastavuses üht või enamat asjakohast ohutusnõuet käsitleva «Tehnilise normi ja standardi seaduse» § 6 lõike 2 tähenduses harmoneeritud standardiga (edaspidi harmoneeritud standard).
(3) Kui harmoneeritud standardeid ei ole rakendatud või neid on rakendatud osaliselt või kui sellised standardid puuduvad, peab tootja või tema volitatud esindaja turujärelevalveasutuse nõudmisel tõendama, et isikukaitsevahendi ohutus on nõutud tasemel.
(4) Näitustel ja teistel avalikel esitlustel võib käesoleva määruse sätetele mittevastava isikukaitsevahendi välja panna tingimusel, et selgelt nähtav teave juhib tähelepanu isikukaitsevahendi mittevastavusele ning keelule seda soetada või kasutada mis tahes otstarbel enne, kui tootja või tema volitatud esindaja on selle isikukaitsevahendi muutnud nõuetele vastavaks.
(5) Müüja peab iga isikukaitsevahendiga või selle minimaalse pakendatult müüdava kogusega kaasa andma eestikeelse kasutusjuhendi.
2. peatükkISIKUKAITSEVAHENDI OHUTUSNÕUDED
§ 4. Üldnõue
Isikukaitsevahend peab tagama piisava kaitse selle kasutaja elu või tervist ohustava teguri eest.
§ 5. Konstrueerimise põhimõtted
(1) Isikukaitsevahendi peab konstrueerima ja valmistama nii, et ettenähtud otstarbel ja kasutamisoludes kasutades saaks kasutaja ohuga seotud toiminguid sooritada kõige kõrgemal võimalikul kaitsetasemel.
(2) Isikukaitsevahendi optimaalne kaitsetase peab olema selline, et takistused, mis tekivad selle kasutamisel, ei takistaks isikukaitsevahendi tõhusat kasutamist.
(3) Kui isikukaitsevahendit kasutatakse oludes, kus esinevad erinevad ohutasemed, peab asjakohase isikukaitsevahendi konstrueerimisel arvesse võtma vastavaid kaitsetasemeid.
§ 6. Isikukaitsevahendi ohutus
Isikukaitsevahend peab olema konstrueeritud ja valmistatud nii, et selle kasutamine ettenähtud kasutamisoludes ei põhjustaks terviseriski. Selle tagamiseks:1) ei või isikukaitsevahendi materjalid ja osad (kaasa arvatud neist eralduda võivad ained) halvendada kasutaja hügieenitingimusi ega ohustada tema tervist;2) ei või ükski kasutajaga kokku puutuv isikukaitsevahendi osa olla teravate servadega, väljaulatuvate osadega ega muul viisil nahka ärritav või vigastusi tekitav;3) peab isikukaitsevahend võimalikult vähe takistama kasutaja liigutusi, kehaasendeid ja taju ning ei tohi esile kutsuda liigutusi, mis ohustavad teisi inimesi.
§ 7. Kasutamismugavus ja tõhusus
(1) Isikukaitsevahend peab olema konstrueeritud ja valmistatud nii, et kasutajal oleks võimalikult lihtne seda õigesti paigaldada ning et see püsiks kandmisel vajalikul kohal, arvestades välistegureid, kandja liigutusi ja kehaasendeid.
(2) Isikukaitsevahend peab sobima kasutaja kehaehitusega. Selleks peab isikukaitsevahend olema varustatud sobivate reguleerimis- ja kinnitusvahenditega ning olema saadaval mitmes suuruses.
(3) Isikukaitsevahend peab olema nii kerge kui võimalik, vähendamata seejuures tema tugevust ja kaitseomadusi. Isikukaitsevahend peab vastu pidama ettenähtud kasutamisoludes esinevate välistegurite mõjule.
(4) Kui sama tootja laseb turule eri liiki või tüüpi isikukaitsevahendeid kõrvuti olevate kehaosade samaaegseks kaitsmiseks, peavad need omavahel sobima.
(2) Kasutusjuhend peab sisaldama järgmisi andmeid:1) tootja või tema volitatud esindaja nimi ja aadress;2) isikukaitsevahendi ladustamis-, kasutamis-, puhastamis- ja hooldamistingimused;3) desinfitseerimiseks soovitatavad puhastus- ja hooldusvahendid, mis juhendikohasel kasutamisel ei kahjusta isikukaitsevahendit ega selle kasutajat;4) isikukaitsevahendi kaitsetase või -klass, mis on määratud katsete alusel;5) koos isikukaitsevahendiga kasutatavad lisaseadmed ja sobivate varuosade tunnused;6) erinevatele ohutasemetele vastavad kaitsetasemed või -klassid ja kasutamispiirangud;7) isikukaitsevahendi või selle osade kasutusaeg või aegumiskuupäev;8) sobiv veopakend;9) märgistuse tähendus;10) viited õigusaktidele, mille nõudeid peale käesoleva määruse nõuete on järgitud selle isikukaitsevahendi konstrueerimisel;11) isikukaitsevahendi turule laskmisega seotud heakskiidetud inspekteerimisasutuse nimetus, aadress ja registreerimisnumber.
2. jaguLisanõuded mõnedele isikukaitsevahenditele
§ 9. Reguleeritav isikukaitsevahend
Reguleeritav isikukaitsevahend peab olema konstrueeritud ja valmistatud nii, et ettenähtud kasutamisoludes ei oleks seda võimalik ekslikult valesti reguleerida.
§ 10. Kaitstavaid kehaosi ümbritsev isikukaitsevahend
Kaitstavaid kehaosi ümbritsev isikukaitsevahend peab higistamise vältimiseks võimalikult palju õhku läbi laskma. Kui see ei ole võimalik, peab isikukaitsevahend olema varustatud higi absorbeeriva vahendiga.
§ 11. Näo, silmade ja hingamiselundite kaitsmine
(1) Näo, silmade ja hingamiselundite kaitsevahend peab võimalikult vähe piirama kasutaja vaatevälja ja nägemistingimusi.
(2) Silmakaitsete klaasid peavad olema optiliselt piisavalt neutraalsed, et neid võiks kasutada täpsust nõudvate ja pikaajaliste tööde puhul.
(3) Niiskuse kondenseerumise vältimiseks peab isikukaitsevahendit olema võimalik töödelda kemikaalidega. Kui see ei ole võimalik, peab isikukaitsevahend olema varustatud niiskuse kondenseerumist vältiva vahendiga.
(4) Nägemispuudega kasutajale mõeldud isikukaitsevahend peab olema kasutatav koos prillide või kontaktläätsedega.
§ 12. Isikukaitsevahendi vananemine ja aegumine
(1) Kui on teada, et isikukaitsevahendi või selle vahetatava osa kaitseomadused võivad kasutamisaja jooksul märgatavalt nõrgeneda, peab igale turule lastavale isikukaitsevahendile või selle vahetatavale osale olema loetavalt kantud valmistamiskuupäev ning võimalusel ka aegumiskuupäev selliselt, et vääriti mõistmine oleks välistatud. Sama teave peab olema ka pakendil.
(2) Kui tootja ei saa kindlaks määrata isikukaitsevahendi tegelikku kasutamisaega, peab ta kasutusjuhendis esitama teabe, mis on ostjale või kasutajale vajalik isikukaitsevahendi tõenäolise vananemisaja määramisel, arvestades isikukaitsevahendi kvaliteeti ning tegelikke ladustamis-, kasutamis-, puhastamis- ja hooldamistingimusi.
(3) Kui tootja soovitatud puhastamisviis eeldatavalt vähendab isikukaitsevahendi kaitseomadusi, peab tootja kandma igale turule lastavale isikukaitsevahendile märgistuse, mis näitab suurimat puhastuskordade arvu, mille täitumisel tuleb isikukaitsevahendit kontrollida või see kasutuselt kõrvaldada. Kui isikukaitsevahendi märgistamine ei ole võimalik, peab asjakohane teave olema kasutusjuhendis.
§ 13. Isikukaitsevahendi takerdumisoht
Kui isikukaitsevahendi ettenähtud kasutamisoludes on oht, et isikukaitsevahend võib takerduda liikuva objekti külge ja kasutaja sellega ohtu seada, peab isikukaitsevahend olema sellise tugevusega, et sellele mõjuva jõu suurenemisel üle teatud piiri isikukaitsevahendi mingi oluline osa puruneb ning sellega kaasahaaramisohu kõrvaldab.
§ 14. Plahvatusohtlikus keskkonnas kasutatav isikukaitsevahend
Plahvatusohtlikus keskkonnas kasutamiseks ettenähtud isikukaitsevahend peab olema konstrueeritud ja valmistatud nii, et see mehaanilise löögi, elektri- või elektrostaatilise laengu tõttu ei tekitaks kaarleeki ega sädet, mis võib plahvatusohtliku segu süüdata.
§ 15. Kiiresti paigaldatav ja äravõetav isikukaitsevahend
Kiiresti paigaldatav ja äravõetav isikukaitsevahend, mida kasutatakse hädaolukorras, peab olema konstrueeritud ja valmistatud nii, et selle paigaldamiseks ja äravõtmiseks kuluv aeg oleks võimalikult lühike. Selle paigaldus- ja äravõtmissüsteem peab olema hõlpsasti käsitsetav.
(3) Kui isikukaitsevahend on varustatud seadisega, mis annab märku, et vajalik kaitsetase ei ole saavutatud, peab see seadis olema konstrueeritud ja valmistatud nii, et märguanne või signaal oleks kasutajale nähtav või kuuldav.
§ 18. Välise lisaseadmega ühendatav isikukaitsevahend
Kui isikukaitsevahend on kavandatud kasutamiseks koos seadisega, mis võimaldab seda ühendada välise lisaseadmega, peab see seadis olema konstrueeritud ja valmistatud nii, et seda saaks kasutada ainult koos selle lisaseadmega.
§ 19. Vedeliku tsirkulatsioonisüsteemiga varustatud isikukaitsevahend
Kui isikukaitsevahend on varustatud vedeliku tsirkulatsioonisüsteemiga, peab selle süsteemi valima, konstrueerima ja paigaldama nii, et ettenähtud kasutamisoludes voolaks vedelik kaitstava kehaosa läheduses kogu ulatuses takistuseta, olenemata kasutaja asendist või liigutustest.
§ 20. Tunnusmärgi või eritunnusega varustatud isikukaitsevahend
(1) Isikukaitsevahendile kantud tunnusmärk või eritunnus peaks eelistatult olema ühtlustatud piltkujutis või ideogramm ning püsima loetavana kogu isikukaitsevahendi eeldatava kasutusaja jooksul. Vääriti mõistmise vältimiseks peavad need märgid ja tunnused olema täpsed ja arusaadavad.
(2) Kui tunnusmärk või eritunnus sisaldab sõnu või lauseid, peavad need olema eesti keeles, vajadusel ka muus keeles.
(3) Kui isikukaitsevahend või selle osa on vajaliku tunnusmärgi või eritunnuse pealekandmiseks liiga väike, peab kogu asjakohane teave olema kantud pakendile ja esitatud ka kasutusjuhendis.
§ 21. Märguriietus
Riietusesemena kasutataval isikukaitsevahendil, mis on ette nähtud selle kandja märgatavaks tegemiseks, peab olema üks või mitu otstarbekohaselt paigutatud, vajaliku intensiivsuse ja värvusega otsest või peegeldunud valgust kiirgavat osa või seadist.
§ 22. Mitme ohu eest kaitsev isikukaitsevahend
Mitme samaaegse ohu eest kaitsmiseks ettenähtud isikukaitsevahend peab olema konstrueeritud ja valmistatud nii, et see eelkõige iga üksiku ohu puhul vastaks käesoleva peatüki 3. jaos esitatud lisanõuetele.
3. jaguLisanõuded erinevate ohtude puhul
§ 23. Mehaanilised mõjud
(1) Löögi eest kaitsev isikukaitsevahend peab piisavalt vähendama löögi mõju sellise löögienergia taseme puhul, millest kõrgema taseme korral hakkaksid isikukaitsevahendi suured mõõtmed või mass takistama selle tõhusat kasutamist.
(2) Muljumise eest kaitsev isikukaitsevahend peab küllaldase tõhususega leevendama surve mõju, et vältida vigastusi.
(3) Kogu keha või mõne kehaosa kaitseks masinate tekitatud väliste vigastuste eest, nagu marrastused, läbivad haavad ning lõike- ja torkehaavad, kavandatud isikukaitsevahendi materjalid ja muud osad valitakse, konstrueeritakse või ühendatakse nii, et tagada ettenähtud kasutustingimustes küllaldane vastupidavus hõõrdumisele, läbitorkele ja sisselõikele.
(3) Kasutusjuhendis peab olema täpselt ja täielikult esitatud järgmine teave:1) nõuded isikukaitsevahendi ankurduspunktile ja kasutajast allpool oleva vaba kukkumisruumi kõige väiksem lubatud pikkus;2) nõuded vöö või rakmete õigeks paigaldamiseks ümber keha ja isikukaitsevahendi kinnitamiseks ankurduspunkti külge.
§ 26. Vibratsioon
Vibratsiooni mõju vältimiseks kavandatud isikukaitsevahend peab tagama kehale mõjuva vibratsiooni vähendamise vähemalt tasemeni, mis ei ületa lubatud piirnormi.
§ 27. Müra
(1) Müra kahjustava toime eest kaitsev isikukaitsevahend peab sellisel määral nõrgendama kasutajale mõjuvat müra, et müra ekspositsioonitase ei ületaks lubatud piirnormi.
(2) Kuulmiskaitsevahendil peab olema märgistus, mis näitab selle mürasummutamisvõimet ja mugavusindeksi väärtust. Kui see ei ole võimalik, esitatakse märgistus pakendil.
§ 28. Uppumisoht
(1) Uppumise vältimiseks kavandatud isikukaitsevahend peab suutma ka jõuetu või teadvusetu kasutaja võimalikult kiiresti pinnale tõsta ning hoida asendis, mis võimaldab tal abi saabumiseni hingata.
(2) Isikukaitsevahend peab olema täielikult või osaliselt ujuvast materjalist, käsitsi või automaatselt gaasiga täidetav või täispuhutav.
(3) Kasutaja kukkumisel vedelikku peab isikukaitsevahend vastu pidama kukkumislöögile ja vedeliku mõjule.
(4) Gaasiga täidetav isikukaitsevahend peab kiiresti ja täielikult täituma.
(5) Kui kasutamisolud seda eeldavad, peab isikukaitsevahend vastama ka ühele või mitmele järgmistest lisatingimustest:1) sellel peavad olema lõikes 2 märgitud täitmisvõimalused ning seadis valgusmärguande või helisignaali edastamiseks;2) sellel peab olema haaramis- või kinnitusseadis, mille abil saab kasutaja vedelikust välja tõsta;3) see peab sobima kasutamiseks kogu aja jooksul, kui kasutaja viibib vedelikus või on sinna kukkumise ohus.
(6) Riietus või abivahend, mis peab tagama kasutaja ujuvuse, peab olema selle kandjale ohutu ja hoidma teda pinnal. See ei tohi piirata kasutaja liikumisvabadust ning peab võimaldama tal põgeneda ohu eest või päästa teisi inimesi.
§ 29. Kaitse kuumuse või tule eest
(1) Keha või mõnda kehaosa kuumuse või tule eest kaitsva isikukaitsevahendi soojusisolatsioonivõime ja mehaaniline vastupidavus peavad vastama ettenähtud kasutamisoludele.
(2) Soojuskiirguse või konvektsioonsoojuse eest kaitsmiseks mõeldud isikukaitsevahendi kaitsematerjalide ja osade soojusjuhtivuse koefitsient peab olema sobiv ning süttimispunkt selline, mis välistab nende juhusliku süttimise. Kui isikukaitsevahendi välispind on soojust peegeldav, peab peegeldusvõime vastama infrapunakiirgusest tingitud soojusvoo intensiivsusele.
(3) Kõrges temperatuuris lühiajaliseks kasutamiseks mõeldud isikukaitsevahend, millele võib langeda kuumi pritsmeid või sula ainet, peab olema sellise soojusmahtuvusega, mis seoks suurema osa neeldunud soojusest, kuni kasutaja on ohualast väljunud ja isikukaitsevahendi ära võtnud.
(4) Isikukaitsevahend, millele võib kasutamise käigus langeda suur kogus kuuma ainet, peab piisavalt summutama ka mehaanilist lööki.
(5) Isikukaitsevahenditel, mis võivad kokku puutuda leegiga, samuti tulekustutustöödel kasutatavate isikukaitsevahendite materjalidel peab olema ettenähtud kasutamisolude ohutasemele vastav süttimiskindlus. Need ei tohi leekide mõjul sulada ega soodustada tule levikut.
(6) Ettenähtud kasutamisoludes peab isikukaitsevahendi kaudu kasutajale ülekanduv soojushulk olema nii väike, et isikukaitsevahendi kandmise kestel kaitstavasse kehaossa kogunenud soojushulk mingil juhul ei tekitaks valu ega kahjustaks tervist. Vajaduse korral ei tohi isikukaitsevahend läbi lasta vedelikku ega auru. Isikukaitsevahend ei tohi tekitada põletusi, kui kasutaja puutub kokku teda kaitsva kihiga.
(7) Kui isikukaitsevahend on varustatud jahutussüsteemiga, milles soojusvoog neeldub vedeliku aurustumise või tahke aine sublimeerumise tõttu, peab isikukaitsevahend olema konstrueeritud ja valmistatud nii, et vabanevad lenduvad ained eralduksid välisest kaitsekihist väljapoole, mitte kasutaja poole.
(8) Kui isikukaitsevahend on varustatud hingamisseadmega, peab see seade ettenähtud kasutamisoludes tagama piisava kaitse.
(9) Kõrges temperatuuris lühiajaliseks kasutamiseks kavandatud isikukaitsevahendi kasutusjuhendis peavad olema andmed, mille alusel saab määrata, kui kaua kasutaja võib olla allutatud isikukaitsevahendi kaudu toimuvale ülekuumenemisele.
§ 30. Kaitse külma eest
(1) Kogu keha või mõnda kehaosa külma eest kaitsva isikukaitsevahendi soojusisolatsioonivõime ja mehaaniline vastupidavus peavad vastama ettenähtud kasutamisoludele. Nendes kasutatavad materjalid peavad:1) olema väikese soojusjuhtivusega;2) säilitama keha liigutamiseks ja asendite vahetamiseks vajaliku elastsuse;3) summutama küllaldaselt mehaanilist lööki, kui isikukaitsevahendile langeb suur kogus külma ainet.
(2) Ettenähtud kasutamisoludes peab isikukaitsevahendi kaudu kasutajale ülekantav külmavoog olema nii nõrk, et isikukaitsevahendi kandmise kestel kaitstavasse kehaossa (kaasa arvatud sõrme- ja varbaotsad) kogunenud külm mingil juhul ei tekitaks valu ega kahjustaks tervist.
(3) Isikukaitsevahend peab olema võimalikult vihma- ja veekindel ega tohi tekitada kahjustusi, kui kasutaja puutub kokku teda külma eest kaitsva kihiga.
(4) Kui isikukaitsevahend on varustatud hingamisseadmega, peab see seade ettenähtud kasutamisoludes tagama piisava kaitse.
(5) Madalas temperatuuris lühiajaliseks kasutamiseks kavandatud isikukaitsevahendi kasutusjuhendis peavad olema kõik vajalikud andmed, mille alusel saab määrata pikima võimaliku aja, mille kestel kasutaja võib olla allutatud isikukaitsevahendi kaudu toimuvale jahtumisele.
§ 31. Kaitse elektrilöögi eest
(1) Kogu keha või mõnda kehaosa elektrivoolu toime eest kaitsev isikukaitsevahend peab olema küllaldase isoleerimisvõimega sellise pinge korral, millega kasutaja võib kokku puutuda kõige ebasoodsamates kasutamisoludes.
(2) Elektrilöögi eest kaitsva isikukaitsevahendi materjal ja muud osad tuleb valida, konstrueerida ja ühendada nii, et lekkevoolu tugevus jääks igal juhul allapoole inimese taluvuspiirist tulenevat kõrgeimat lubatavat taset. Selleks katsetatakse isikukaitsevahendit tegelikkusele lähedastel pingetel.
(3) Isikukaitsevahendil, mis on kavandatud tööks pinge all olevate või pinge alla sattuda võivate elektriinstallatsioonidega, peab olema märgistus selle kaitsetaseme ja lubatava pinge kohta ning isikukaitsevahendi seerianumber ja valmistamiskuupäev. Sama märgistus peab olema selle isikukaitsevahendi pakendil. Isikukaitsevahendi välispinnal peab olema koht, kuhu saab kirjutada ka kasutusele võtmise kuupäeva ja perioodiliste teimimiste või kontrollimiste kuupäevad.
(4) Kasutusjuhendis peavad olema isikukaitsevahendi kasutamistingimused ning kasutamisaja jooksul tehtavate vajalike teimimiste ning kontrollimiste kirjeldus ja sagedus.
§ 32. Kaitse mitteioniseeriva kiirguse eest
(1) Mitteioniseerivast kiirgusest põhjustatud ajutiste või krooniliste silmakahjustuste eest kaitsev isikukaitsevahend peab neelama või tagasi peegeldama suurema osa kahjustava lainepikkusega kiirgusest, seejuures liigselt vähendamata kahjutu nähtava spektriosa valgusvoo ja kontrastide tajumist ning värvide eristamist.
(2) Kaitseprillid peavad olema konstrueeritud ja valmistatud nii, et nende spektraalne läbilaskvus tagaks kasutaja silma jõudva kahjuliku kiirgusenergia võimalikult madala nivoo igas kahjustavas lainealas nii, et see mingil juhul ei ületaks lubatud piirnormi.
(3) Kaitseprillide omadused ei või ettenähtud kasutamisoludes kiirguse toimel halveneda ega muutuda. Nende igale eksemplarile peab olema märgitud spektraalset läbilaskvust iseloomustava kaitsetaseme või -klassi number.
(4) Samatüübiliste kiirgusallikate puhul kasutatavad kaitseprillid liigitatakse kaitsetaseme või -klassi suurenemise järjekorras. Kasutusjuhendis tuleb esitada läbilaskvuskõverad, mis aitavad valida kõige sobivamad kaitseprillid, arvestades kiirgusallika kaugust kasutajast ja kiirgusvoo spektraaljaotust sellel kaugusel kiirgusallikast.
(5) Asjakohase kaitsetaseme märgib tootja igale filtriga kaitseprillide eksemplarile.
§ 33. Kaitse ioniseeriva kiirguse eest
(1) Kogu keha või mõnda kehaosa radioaktiivse tolmu, gaaside, vedelike või nende segude eest kaitsva isikukaitsevahendi kaitsematerjalid ja muud osad tuleb valida, konstrueerida ja ühendada nii, et ettenähtud kasutamisoludes isikukaitsevahend väldiks nende ainete läbitungimist.
(2) Olenevalt lõikes 1 loetletud ainete olemusest või olekust võib vajaliku läbitungimatuse saavutamiseks kasutada kaitsekihti või muid vajalikke vahendeid, nagu näiteks ventilatsiooni- ja rõhuseadmed. Seda liiki isikukaitsevahendeid peab ettenähtud kasutusaja kestel saama pärast puhastamist korduvalt kasutada.
(3) Inimese täielikuks kaitsmiseks välise kiirguse eest või, kui see ei ole võimalik, kiirguse küllaldaseks nõrgendamiseks kavandatud isikukaitsevahendi saab konstrueerida ainult väikese energiaga elektronide (nt beetakiirgus) või väikese energiaga footonite (nt röntgen- ja gammakiirgus) kinnipidamiseks.
(4) Lõikes 3 nimetatud isikukaitsevahendite materjal ja muud osad tuleb valida, konstrueerida ja ühendada nii, et oleks tagatud ettenähtud kasutamisoludes nõutav kasutaja kaitstus, mis ei väheneks tema liigutuste, asendi või liikumise tõttu.
(5) Isikukaitsevahendil peab olema märgistus ettenähtud kasutamisoludele sobiva(te) materjali(de) liigi ja paksuse kohta.
§ 34. Kaitse keemiliste ja bioloogiliste ohutegurite eest
(1) Hingamisteede kaitseks kavandatud isikukaitsevahend peab tagama kasutajale hingamiskõlbliku õhu, kui ümbritsev õhk on saastatud või selle hapnikusisaldus ei ole küllaldane. Hingamiskõlblik õhk tagatakse sobival viisil, nt saastatud õhk filtreeritakse, kasutatakse hingamisaparaati või juhitakse puhas õhk kasutajani vooliku kaudu.
(2) Lõikes 1 nimetatud isikukaitsevahendi materjalid ja osad tuleb valida, konstrueerida ja ühendada nii, et tagada kasutajale normaalne hingamine ja hügieen. Isikukaitsevahendi näoosa läbilaskvus, maski all sissehingamisel tekkiv hõrendus ja filtri puhastusvõime peavad olema sellised, et võimalik läbitungiv aine ei kahjustaks kasutaja tervist.
(3) Filtreeriva isikukaitsevahendi puhul tuleb kasutusjuhendisse märkida ka uute, originaalpakendis säilitatavate filtrite viimane lubatud kasutusele võtmise kuupäev.
(4) Naha ja silmade kaitseks kavandatud isikukaitsevahend peab ettenähtud kasutamisoludes takistama kahjustavate ainete läbitungimist isikukaitsevahendi kaitsekihist. Selliste isikukaitsevahendite materjal ja muud osad tuleb valida, konstrueerida ja ühendada selliselt, et oleks tagatud täielik kaitse kahjustavate ainete läbitungimise eest. Kui täielikku kaitset ei ole võimalik saavutada, peab isikukaitsevahendi igapäevast kasutamisaega lühendama.
(5) Kui kasutaja võib kokku puutuda isikukaitsevahendi kaitsva toime kestust piiravate, suure läbitungivusega ohtlike ainete või nakkusohtlike materjalidega, peab tootja sellise isikukaitsevahendi kaitsetõhususe määramiseks tegema katsed. Isikukaitsevahendil peab olema märgistus, kust selguvad katsetel kasutatud ainete nimetused või ainete koodid ning neile vastav isikukaitsevahendi lubatav kasutusaeg.
(6) Kasutusjuhendis tuleb esitada aine koodi selgitus, standardkatsete kirjeldus ja muu vajalik teave, mis võimaldab määrata pikima lubatud kasutamisaja ettenähtud kasutamisoludes.
(7) Isikukaitsevahendil peab olema tootjat identifitseeriv tunnus ja isikukaitsevahendi tüübi eriomadusi iseloomustav märgistus, mis koos kasutusjuhendiga võimaldavad koolitatud kasutajal seda õigesti käsitseda.
§ 35. Kaitse sukeldumisel esinevate ohtude eest
(1) Sukeldumisel kasutatav hingamisaparaat peab tagama kasutajale hingamiskõlbliku gaasisegu saamise, arvestades eelkõige suurimat sukeldumissügavust.
(2) Kui ettenähtud kasutamisolud seda nõuavad, peab hingamisaparaadi juurde kuuluma:1) sukeldumisülikond, mis kaitseb kasutajat rõhu ja külma eest;2) alarmiseade, mis hoiatab kasutajat õigeaegselt gaasisegu lõppemisest;3) päästevest, mille abil kasutaja saab pinnale tõusta.
3. peatükkISIKUKAITSEVAHENDI NÕUETELE VASTAVUSE TÕENDAMINE
§ 36. Vastavushindamise protseduurid ja dokumendid
(1) Enne isikukaitsevahendi tüübi turule laskmist peab selle tootja või tema volitatud esindaja koguma ja turujärelevalveasutusele tema nõudmisel esitama isikukaitsevahendi tehnilise dokumentatsiooni.
(2) Enne II ja III grupi isikukaitsevahendi tüübi turule laskmist peab selle tootja või tema volitatud esindaja esitama tüübi näidise §-s 38 sätestatud tüübihindamiseks.
(3) Enne III grupi isikukaitsevahendi tüübi turule laskmist peab selle tootja käesoleva peatüki 3. jao kohaselt laskma hinnata oma kvaliteedisüsteemi.
(4) Enne isikukaitsevahendi tüübi turule laskmist peab selle tootja või tema volitatud esindaja koostama isikukaitsevahendi kohta vastavusdeklaratsiooni ja allkirjastama selle.
(5) I grupi isikukaitsevahendi tehniline dokumentatsioon peab sisaldama kõiki asjasse puutuvaid andmeid abinõude kohta, mida tootja on rakendanud, et tagada isikukaitsevahendi vastavus sellele esitatavatele ohutusnõuetele.
(6) II ja III grupi isikukaitsevahendi tehnilises dokumentatsioonis peavad olema:1) tootja tehniline toimik;2) tootja ettevõttes kasutatavate kontroll- ja katsemeetodite kirjeldus, mille abil kvaliteedi taseme tagamiseks kontrollitakse toodangu vastavust harmoneeritud standarditele või muudele tehnospetsifikaatidele;3) kasutusjuhendi koopia.
(7) Tehniline toimik peab sisaldama üld- ja detailjooniseid, millele on lisatud arvutused ja isikukaitsevahendite näidiseksemplaride katsetamise tulemused, kui neid on vaja isikukaitsevahendi ohutusnõuetele vastavuse kinnitamiseks, ning selle tüübi konstrueerimisel arvesse võetud ohutusnõuete, harmoneeritud standardite ja muude tehnospetsifikaatide täielik loetelu.
§ 37. Vastavusdeklaratsioon
(1) Vastavusdeklaratsioon on «Toote nõuetele vastavuse tõendamise seaduse» §-s 5 sätestatud dokument, milles tootja või tema volitatud esindaja tõendab ja kinnitab oma allkirjaga, et turule lastav isikukaitsevahend vastab sellele kehtestatud nõuetele.
(2) II grupi isikukaitsevahendi vastavusdeklaratsioonis peavad lisaks eeltoodule olema tüübihindamise teostanud heakskiidetud asutuse andmed, tüübihindamise kuupäev ja tüübihindamissertifikaadi number.
(3) III grupi isikukaitsevahendi vastavusdeklaratsioonis peavad lisaks eeltoodule olema andmed tootja kvaliteedisüsteemi nõuetele vastavaks tunnistanud heakskiidetud asutuse kohta.
(4) Vastavusdeklaratsiooni näidisvorm on esitatud käesoleva määruse lisas.
2. jaguIsikukaitsevahendi tüübile vastavuse hindamine
§ 38. Tüübile vastavuse hindamine
(1) Tüübile vastavuse hindamine (edaspidi tüübihindamine) on menetlus, mille puhul heakskiidetud asutus teeb kindlaks ja tõendab, et hinnatav isikukaitsevahendi tüüp vastab käesoleva määrusega kehtestatud asjakohastele nõuetele. Heakskiidetud asutus käesoleva määruse tähenduses on tunnustatud asutus, kellele on antud õigus teostada käesoleva määruse kohaseid isikukaitsevahendi nõuetele vastavuse hindamiseks ja tõendamiseks vajalikke vastavushindamise protseduure.
(2) Tüübihindamiseks esitab tootja või tema volitatud esindaja enne II või III grupi isikukaitsevahendi turule laskmist sellekohase taotluse ühele heakskiidetud asutusele. Taotlus peab sisaldama tootja või tema volitatud esindaja ning isikukaitsevahendit tootva ettevõtte nime ja aadressi ning § 36 lõikes 6 nimetatud dokumentatsiooni. Taotlusele lisatakse tüübihindamiseks vajalik arv näidiseksemplare.
(3) Heakskiidetud asutus kontrollib tüübihindamisel, kas tootja tehniline toimik on kooskõlas märgitud harmoneeritud standarditega.
(4) Kui tootja ei ole rakendanud harmoneeritud standardeid või on neid rakendanud osaliselt või kui need puuduvad, teeb heakskiidetud asutus kindlaks, kas tootja kasutatud tehnospetsifikaat vastab ohutusnõuetele ning seejärel kontrollib, kas tootja tehniline toimik on kooskõlas tehnospetsifikaadiga.
(5) Heakskiidetud asutus kontrollib, kas näidiseksemplar on valmistatud kooskõlas tootja tehnilise toimikuga ning on otstarbekohasel kasutamisel ohutu.
(6) Heakskiidetud asutus teeb vajalike kontrollimiste ja katsete abil kindlaks, kas näidiseksemplar vastab harmoneeritud standarditele.
(7) Kui tootja ei ole rakendanud harmoneeritud standardeid või on neid rakendanud osaliselt või kui sellised standardid puuduvad, teeb heakskiidetud asutus kindlaks, kas tootja kasutatud tehnospetsifikaadid vastavad ohutusnõuetele, ning teeb vajalike kontrollimiste ja katsete abil kindlaks, kas näidiseksemplar vastab neile tehnospetsifikaatidele.
(8) Kui näidiseksemplar vastab käesoleva määrusega kehtestatud asjakohastele ohutusnõuetele, koostab heakskiidetud asutus tüübihindamissertifikaadi ning edastab selle taotluse esitajale.
(9) Tüübihindamissertifikaadis esitatakse kontrollimiste tulemused, näidates, kas isikukaitsevahend vastab harmoneeritud standardile või ohutusnõuetele, ning esitatakse isikukaitsevahendi tüübi turule laskmise erinõuded, tüübi identifitseerimiseks vajalikud kirjeldused ja joonised.
(10) Kui heakskiidetud asutus keeldub tüübihindamissertifikaati välja andmast, teatab ta sellest teistele heakskiidetud asutustele.
(11) Kui heakskiidetud asutus tunnistab kehtetuks juba antud tüübihindamissertifikaadi, teatab ta sellest «Töötervishoiu ja tööohutuse seaduse» rakendusalas kasutatava isikukaitsevahendi puhul Tööinspektsioonile, muude isikukaitsevahendite puhul Tarbijakaitseametile.
(12) Heakskiidetud asutus säilitab tootja tehnilist dokumentatsiooni kümme aastat alates isikukaitsevahendi turule laskmisest.
(13) Turujärelevalveasutus ja teised heakskiidetud asutused saavad nõudmisel tüübihindamissertifikaadi koopia ning põhjendatud taotluse esitamisel ka tootja tehnilise dokumentatsiooni ja katsete protokollide koopiad.
3. jaguIsikukaitsevahendi kvaliteedi tagamine
§ 39. III grupi isikukaitsevahendi kvaliteet
Enne III grupi isikukaitsevahendi turule laskmist peab tootja laskma ühel heakskiidetud asutusel hinnata oma toote kontrollil või tootmisprotsessi kontrollil põhinevat kvaliteedisüsteemi, tõendamaks, et see tagab kõigi toodetavate isikukaitsevahendite vastavuse tüübihindamise läbinud näidiseksemplarile.
§ 40. Toote kontrollil põhinev kvaliteedisüsteem
(1) Tootja on kohustatud rakendama kõiki vajalikke meetmeid, et tagada tootmisprotsessi, sealhulgas isikukaitsevahendite lõppkontrolli ja katsetuste ühtluse ning isikukaitsevahendite vastavuse tüübihindamissertifikaadile ja asjakohastele ohutusnõuetele.
(2) Tootja esitab valitud heakskiidetud asutusele taotluse oma toote kontrollil põhineva kvaliteedisüsteemi hindamiseks.
(3) Heakskiidetud asutus teeb hindamiseks vajalikud kontrollid pisteliselt, tavaliselt vähemalt üks kord aastas.
(4) Heakskiidetud asutus kontrollib küllaldast hulka isikukaitsevahendeid, tehes harmoneeritud standardites nimetatud või ohutusnõuetele vastavuse kinnitamiseks vajalikud katsed. Katsete kohta antakse tootjale protokoll.
(5) Tootja peab heakskiidetud asutuselt saadud katsete protokolli esitama turujärelevalveasutusele tema nõudmisel.
(6) Kui kontrollitud isikukaitsevahendid ei vasta tüübihindamissertifikaadis kirjeldatud tüübile või asjakohastele ohutusnõuetele, märgib heakskiidetud asutus protokollis, et tootja kvaliteedisüsteem ei vasta nõuetele ning nõuab meetmete rakendamist kvaliteedi tagamiseks. Nõuetele mittevastavast kvaliteedisüsteemist teatab heakskiidetud asutus elektrooniliselt või kirjalikult turujärelevalveasutusele kolme päeva jooksul protokolli allkirjastamise päevast arvates.
(7) Kui tootja kvaliteedisüsteemi kontrollib mitte isikukaitsevahendi tüübihindamissertifikaadi andnud heakskiidetud asutus, vaid mõni teine heakskiidetud asutus, ja tal esineb raskusi näidiseksemplari ohutusnõuetele vastavuse hindamisel, konsulteerib ta tüübihindamissertifikaadi andnud heakskiidetud asutusega.
§ 41. Tootmisprotsessi kontrollil põhinev kvaliteedisüsteem
(1) Tootja esitab valitud heakskiidetud asutusele oma kvaliteedisüsteemi hindamiseks taotluse, mis sisaldab:1) kogu teavet asjaomase isikukaitsevahendi tüübi kohta, vajaduse korral ka tüübihindamise läbinud näidiseksemplariga seonduvat dokumentatsiooni;2) kvaliteedisüsteemi dokumentatsiooni;3) lubadust järgida kvaliteedisüsteemist tulenevaid nõudeid ning tagada selle süsteemi tõhusus ja vastavus nõuetele.
(2) Tootja kontrollib kvaliteedisüsteemi kohaselt iga isikukaitsevahendit ning teeb küllaldase hulga eksemplaridega nende ohutusnõuetele vastavuse määramiseks vajalikud katsed.
(3) Tootja kvaliteedisüsteemi dokumentatsioonis peavad sisalduma eeskätt:1) tootja kvaliteedialased eesmärgid, ettevõtte struktuur, juhtkonna vastutus ja pädevus toote kvaliteedi tagamisel;2) isikukaitsevahendiga tehtavate katsete kirjeldused;3) rakendatavad abinõud, mis tagavad kontrolli kvaliteedisüsteemi tõhususe üle.
(4) Heakskiidetud asutus hindab kvaliteedisüsteemi, et teha kindlaks, kas see vastab lõigetes 2 ja 3 sätestatud nõuetele. Kui kvaliteedisüsteem vastab sellekohastele harmoneeritud standarditele, eeldab heakskiidetud asutus, et kvaliteedisüsteem vastab nõuetele.
(5) Heakskiidetud asutus kontrollib erapooletult kõiki kvaliteedisüsteemi komponente, et hinnata, kas süsteem tagab toodetud isikukaitsevahendite vastavuse tüübihindamise läbinud näidiseksemplarile.
(6) Heakskiidetud asutus koostab kvaliteedisüsteemi vastavuse hindamise kohta otsuse, mis edastatakse tootjale. Selles peavad olema hindamise tulemused ja põhjendatud hindamisotsus.
(7) Kui tootja kavatseb kvaliteedisüsteemi muuta, peab ta sellest kirjalikult teatama kvaliteedisüsteemi hinnanud heakskiidetud asutusele vähemalt 60 päeva enne kavandatud muudatuste tegemist. Heakskiidetud asutus hindab kavandatavaid muudatusi 30 päeva jooksul teate saamise päevast arvates ning otsustab, kas muudetud kvaliteedisüsteem vastab lõigetes 2 ja 3 sätestatud nõuetele ning teatab tootjale oma otsusest kirjalikult või elektrooniliselt. Teatesse märgitakse hindamise tulemused ja põhjendatud hindamisotsus.
(8) Heakskiidetud asutus kontrollib tootja kvaliteedisüsteemi perioodiliselt, veendumaks, et tootja hoiab oma kvaliteedisüsteemi nõutaval tasemel. Seda võib ta teha tootjat ette teavitamata. Kontrollkülastuse kohta vormistab heakskiidetud asutus kontrollimise protokolli.
(9) Tootja esitab heakskiidetud asutuse koostatud kontrollimise protokolli turujärelevalveasutusele tema nõudmisel.
4. jaguVastavusmärk
§ 42. Nõuded vastavusmärgi kasutamisele
(1) Igal isikukaitsevahendil peab olema vastavusmärk, mis on kooskõlas Vabariigi Valitsuse 12. detsembri 2000. a määrusega nr 423 «Vastavusmärgi kuju, mõõtmed ja paigaldamise kord» , arvestades käesolevas paragrahvis sätestatud erisusi.
(2) III grupi isikukaitsevahendi vastavusmärgile lisatakse kvaliteedisüsteemi hindamisprotseduuris osalenud heakskiidetud asutuse registreerimisnumber.
(3) Vastavusmärk tuleb kanda igale valmistatud isikukaitsevahendile nii, et see oleks nähtav ja loetav isikukaitsevahendi eeldatava kasutusaja lõpuni. Kui see ei ole toote omaduste tõttu siiski võimalik, tuleb vastavusmärk kanda pakendile.
(4) Vastavusmärki ei pea olema isikukaitsevahendiga ühendamiseks ettenähtud osadel, millel ei ole olulist mõju isikukaitsevahendi toimimisele.
(5) Kui isikukaitsevahend kuulub mõne teise õigusakti rakendusalasse, mis näeb samuti ette vastavusmärgi kandmise isikukaitsevahendile, näitab märk vastavust mõlemale õigusaktile.
____________1 Euroopa Ühenduste Nõukogu direktiiv 89/686/EMÜ liikmesriikide isikukaitsevahendeid käsitlevate õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 399, 30.12.1989, lk 18–38); Euroopa Ühenduste Nõukogu direktiiv 93/95/EMÜ, millega muudetakse direktiivi 89/686/EMÜ liikmesriikide isikukaitsevahendeid käsitlevate õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 276, 9.11.1993, lk 11–12); Euroopa Ühenduste Nõukogu direktiiv 93/68/EMÜ direktiivide 87/404/EMÜ (lihtsurveanumad), 88/378/EMÜ (mänguasjade ohutus), 89/106/EMÜ (ehitustooted), 89/336/EMÜ (elektromagnetiline ühilduvus), 89/392/EMÜ (masinad ja seadmed), 89/686/EMÜ (isikukaitsevahendid), 90/384/EMÜ (mitteautomaatkaalud), 90/385/EMÜ (aktiivsed siirdatavad meditsiiniseadmed), 90/396/EMÜ (gaasipõletusseadmed), 91/263/EMÜ (telekommunikatsioonivõrgu terminalseadmed), 92/42/EMÜ (uued vedel- või gaaskütusega kuumaveekatlad) ja 73/23/EMÜ (teatavates pingevahemikes kasutatavad elektriseadmed) muutmise kohta (EÜT L 220, 30.08.1993, lk 1–22); Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 96/58/EÜ, millega muudetakse direktiivi 89/686/EMÜ liikmesriikide isikukaitsevahendeid käsitlevate õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 236, 18.09.1996, lk 44).
Vabariigi Valitsuse 14. juuli 2005. a määruse nr 184 «Isikukaitsevahendi ohutusnõuded ning nõuetele vastavuse tõendamise kord»lisa
ISIKUKAITSEVAHENDI VASTAVUSDEKLARATSIOON
Tootja või tema volitatud esindaja Euroopa Liidus (ärinimi ja aadress)1
kinnitab, et isikukaitsevahend (liik, tüüp, seerianumber jne)
vastab Euroopa Ühenduste Nõukogu direktiivi 89/686/EMÜ nõuetele ja harmoneeritud standarditele (loetelu)
on identne isikukaitsevahendiga, mille kohta heakskiidetud asutus (nimi ja aadress)
on välja andnud tüübihindamissertifikaadi nr ...................,2
selle suhtes kohaldatakse toote/tootmisprotsessi3 kontrollil põhinevat kvaliteedisüsteemi hindamisprotseduuri heakskiidetud asutuse (nimi ja aadress)
osalemisel.4
Vastavusdeklaratsiooni koostamise koht ja kuupäev
Tootja või tema volitatud esindaja
nimel allakirjutanud isik
........................................................................................................................................(nimi, ametikoht ja allkiri)
____________1 Volitatud esindaja peab märkima ka tootja ärinime ja aadressi2 Täidetakse vaid II ja III grupi isikukaitsevahendite puhul3 Liigne variant läbi kriipsutada4 Täidetakse vaid III grupi isikukaitsevahendi puhul


text:
19. aprill 2016(*)
Eelotsusetaotlus – Sotsiaalpoliitika – Euroopa Liidu põhiõiguste harta – Direktiiv 2000/78/EÜ – Vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõte – Direktiiviga vastuolus olevad siseriiklikud õigusnormid – Eraõigusliku isiku võimalus nõuda, et tuvastataks riigi vastutus liidu õiguse rikkumise eest – Kohtuvaidlus eraõiguslike isikute vahel – Erinevate õiguste ja põhimõtete kaalumine – Õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõte – Siseriikliku kohtu roll
Kohtuasjas C‑441/14,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Højestereti (Taani kõrgeim kohus) 22. septembri 2014. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 24. septembril 2014, menetluses
Dansk Industri (DI), kes tegutseb Ajos A/S nimel,
Karsten Eigil Rasmusseni pärijad,
koosseisus: president K. Lenaerts, asepresident A. Tizzano, kodade presidendid R. Silva de Lapuerta, T. von Danwitz, J. L. da Cruz Vilaça, A. Arabadjiev ja F. Biltgen (ettekandja), kohtunikud J. Malenovský, E. Levits, J.‑C. Bonichot, M. Berger, E. Jarašiūnas ja C. Vajda,
arvestades kirjalikus menetluses ja 7. juuli 2015. aasta kohtuistungil esitatut,
– Dansk Industri (DI), kes tegutseb Ajos A/S nimel, advokat M. Eisensee,
– Karsten Eigil Rasmusseni pärijad, advokat A. Andersen,
– Taani valitsus, esindajad: J. Bering Liisberg ja M. Wolff,
– Saksamaa valitsus, esindaja: B. Beutler,
– Madalmaade valitsus, esindajad: M. Bulterman ja M. Gijzen,
olles 25. novembri 2015. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
1 Eelotsusetaotlus käsitleb seda, kuidas tõlgendada esiteks nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (EÜT L 303, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 79), artikli 2 lõiget 1 ja lõike 2 punkti a ja artikli 6 lõiget 1 ning teiseks vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtet, õiguskindluse põhimõtet ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet.
2 Taotlus on esitatud Dansk Industri (DI), kes tegutseb Ajos A/S nimel (edaspidi „Ajos“), ning K. E. Rasmusseni pärijate vahelises kohtuvaidluses seoses Ajosi keeldumisega maksta K. E. Rasmussenile töölepingu ülesütlemise hüvitist.
3 Direktiivi 2000/78 artikli 1 kohaselt on direktiivi eesmärk „kehtestada üldine raamistik, et võidelda usutunnistuse või veendumuste, puude, vanuse või seksuaalse sättumuse alusel diskrimineerimise vastu töö saamisel ja kutsealale pääsemisel ning tagada liikmesriikides võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamine“.
4 Direktiivi artiklis 2 on sätestatud:
2. Olenemata artikli 2 lõikest 2, võivad liikmesriigid ette näha, et vanusepiiride kehtestamist kutsealaste sotsiaalkindlustuskavade[ga liitumiseks või nendest] pensioni- või invaliidsushüvitiste saamiseks, sealhulgas töötajatele või töötajate rühmadele või kategooriatele eri vanusepiiride kehtestamist nende kavade raames, ning vanusekategooriate kasutamist kindlustusstatistikas ei peeta vanuseliseks diskrimineerimiseks, kui sellest ei tulene soolist diskrimineerimist.“ [täpsustatud tõlge]
6 Tööandjate ja töötajate vahelisi õigussuhteid reguleeriva seaduse (lov om retsforholdet mellem arbejdsgivere og funktionærer (funktionærloven) põhikohtuasjas kohaldatava redaktsiooni (edaspidi „töötajate seadus“) § 2a sätestab töölepingu ülesütlemise erihüvitise kohta järgmist:
2. Lõiget 1 ei kohaldata, kui töötaja saab töölepingu lõppemisel riiklikku vanaduspensioni.
3. Töölepingu ülesütlemise hüvitist ei maksta, kui töötaja saab töölepingu lõppemisel tööandja makstavat vanaduspensioni ja töötaja on vastava pensioniskeemiga liitunud enne 50aastaseks saamist.
5. Ebaõiglase töölt vabastamise korral kohaldatakse lõike 1 sätteid mutatis mutandis.“
7 Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab, et Taani Kuningriik võttis direktiivi 2000/78 üle 7. aprilli 2004. aasta seadusega nr 253, millega muudetakse seadust diskrimineerimiskeelu kohta tööturul (lov nr. 253 om ændring af lov om forbud mod forskelsbehandling på arbejdsmarkedet m.v.) ja 22. detsembri 2004. aasta seadusega nr 1417, millega muudetakse seadust diskrimineerimiskeelu kohta tööturul (lov nr. 1417 om ændring af lov om forbud mod forskelsbehandling på arbejdsmarkedet m.v.).
8 Muudetud redaktsioonis 7. aprilli 2004. aasta seaduse nr 253 (edaspidi „diskrimineerimisvastane seadus“) § 1 lõikes 1 on sätestatud:
„Diskrimineerimine käesoleva seaduse tähenduses on otsene või kaudne diskrimineerimine rassi, nahavärvi, usutunnistuse või veendumuste, poliitiliste vaadete, seksuaalse sättumuse, vanuse, puude või rahvusliku, sotsiaalse või etnilise päritolu tõttu.“
9 Diskrimineerimisvastase seaduse § 2 lõikes 1 on sätestatud:
„Tööandja ei või diskrimineerida töötajaid ega vabadele töökohtadele kandideerijaid tööle võtmisel, vallandamisel, üleviimisel, edutamisel ega palga maksmise ja töötingimustega seoses.“
10 60aastase K. E. Rasmusseni töölepingu ütles tema tööandja Ajos üles 25. mail 2009. Mõned päevad hiljem esitas K. E. Rasmussen Ajosele lahkumisavalduse ning nad leppisid kokku, et ta lahkub töölt 2009. aasta juunikuu lõpus. K. E. Rasmussen asus seejärel tööle teises ettevõttes.
11 Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et kuna K. E. Rasmussen oli Ajoses töötanud alates 1. juunist 1984, oli tal töötajate seaduse § 2a lõike 1 kohaselt põhimõtteliselt õigus töölepingu ülesütlemise hüvitisele kolme kuu töötasu ulatuses. Sellegipoolest, kuna ta oli töölt lahkumise ajaks saanud 60aastaseks ja tal oli õigus tööandja makstavale vanaduspensionile vastavalt pensioniskeemile, millega ta oli liitunud enne 50aastaseks saamist, ei võimaldanud selle seaduse § 2a lõige 3, nii nagu seda on väljakujunenud siseriiklikus kohtupraktikas tõlgendatud, niisugust hüvitist nõuda, kuigi ta jäi pärast Ajosest lahkumist tööturule.
12 Märtsis 2012 esitas ametiühing Dansk Formands Forening K. E. Rasmusseni nimel Ajose vastu nõude töölepingu ülesütlemise hüvitise saamiseks kolme kuu töötasu ulatuses vastavalt töötajate seaduse § 2a lõikele 1. Seejuures tugines ametiühing Euroopa Kohtu 12. oktoobri 2010. aasta otsusele Ingeniørforeningen i Danmark (C‑499/08, EU:C:2010:600).
13 Sø- og Handelsretten (merendus- ja kaubandusasju lahendav kohus) rahuldas 14. jaanuaril 2014 nõude, mille olid esitanud K. E. Rasmusseni nimel tema pärijad ning milles paluti välja maksta kõnealune töölepingu ülesütlemise hüvitis. Kohus otsustas, et kohtuotsusest Ingeniørforeningen i Danmark (C‑499/08, EU:C:2010:600) tuleneb, et töötajate seaduse § 2a lõige 3 on vastuolus direktiiviga 2000/78, ning tuvastas, et § 2a varasem siseriiklik tõlgendus on vastuolus liidu õiguse üldpõhimõttega, mis keelab vanuse alusel diskrimineerimise.
14 Ajos esitas selle kohtuotsuse peale Højesteretile (kõrgeim kohus) apellatsioonkaebuse, väites, et töötajate seaduse § 2a lõike 3 tõlgendus, mis on kohtuotsuses Ingeniørforeningen i Danmark (C‑499/08, EU:C:2010:600) tõlgendatud sätetega kooskõlas, on sellele vaatamata contra legem. Ta kinnitab samuti, et nii selge ja üheti mõistetava normi nagu selle seaduse § 2a lõige 3 kohaldamisest ei saa keelduda liidu õiguse üldpõhimõtteks oleva vanuse alusel diskrimineerimise keelu alusel, kuna siis on oht rikkuda õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet.
15 Tuletades meelde, et antud juhul on tegemist eraõiguslike isikute vahelise vaidlusega, mille raames ei ole võimalik tunnustada direktiivi 2000/78 sätete vahetut õigusmõju, ning et töötajate seaduse § 2a lõike 3 liidu õigusega kooskõlaline tõlgendamine oleks vastuolus siseriikliku kohtupraktikaga, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas töötaja võib tugineda liidu õigusest tulenevale vanuse alusel diskrimineerimise keelu üldpõhimõttele eraõigusliku tööandja vastu, et viimane maksaks töölepingu ülesütlemise hüvitist, nagu see on ette nähtud Taani õiguses, isegi kui tööandja on vastavalt siseriiklikule õigusele selle maksmisest vabastatud. Käesolevas asjas tekib ka küsimus, mil määral saab liidu õiguse kirjutamata põhimõte takistada eraõiguslikku tööandjat tuginemast selle põhimõttega vastuolus olevale siseriiklikule õigusnormile.
16 Eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul on selle analüüsi tegemiseks vaja teada, kas vanuse alusel diskrimineerimise keelu üldpõhimõttel on sama sisu ja sama ulatus kui direktiivil 2000/78 või kas direktiivis on ette nähtud ulatuslikum kaitse vanuse alusel diskrimineerimise eest.
17 Juhul kui direktiiv ei peaks andma ulatuslikumat kaitset kui vanuse alusel diskrimineerimise keelu üldpõhimõte, siis tekib veel küsimus, kas seda põhimõtet võib, nagu see ilmneb kohtuotsustest Mangold (C‑144/04, EU:C:2005:709) ja Kücükdeveci (C‑555/07, EU:C:2010:21), otse kohaldada eraõiguslike isikute vahelistele suhetele, ning millisel viisil tuleb selle põhimõtte kohaldamist kaaluda võrreldes õiguskindluse põhimõttega ning sellega seotud õiguspärase ootuse kaitse põhimõttega.
18 Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub lisaks selgitada, kas niisuguses olukorras nagu tema menetletavas asjas on liidu õiguse kohaselt siseriiklikul kohtul võimalik kaaluda ühelt poolt vanuse alusel diskrimineerimise keelu üldpõhimõtet ning teiselt poolt õiguskindluse põhimõtet ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet ning jõuda järeldusele, et vanuse alusel diskrimineerimise keelu üldpõhimõte peab taanduma õiguskindluse põhimõtte ees, mistõttu kooskõlas siseriikliku õigusega vabastatakse tööandja kohustusest tasuda töölepingu ülesütlemise hüvitist.
19 Sellega seoses palub eelotsusetaotluse esitanud kohus veel selgitada, kas asjaolu, et töötaja saab vajaduse korral nõuda Taani riigilt hüvitist Taani õigusnormide vastuolu tõttu liidu õigusega, tuleb nende põhimõtete kaalumisel arvesse võtta.
20 Neil asjaoludel otsustas Højesteret (kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas liidu õiguse üldpõhimõte, mille kohaselt on keelatud diskrimineerida vanuse alusel, hõlmab ka niisugust skeemi, mis kehtib Taanis ja mille järgi ei ole töötajatel õigust saada töölepingu ülesütlemise hüvitist juhul, kui neil on õigus saada tööandja rahastatavat vanaduspensioni vastavalt pensioniskeemile, millega töötaja on liitunud enne 50aastaseks saamist, olenemata sellest, kas töötaja otsustab jääda tööturule või minna pensionile?
2. Kas liidu õigusega on kooskõlas, kui töötaja ja eraõigusliku tööandja vahelises kohtuasjas, mille ese on töölepingu ülesütlemise hüvitise maksmine, milleks tööandja ei ole esimeses küsimuses kirjeldatud siseriikliku õiguse alusel kohustatud, kuigi selline lahendus ei ole kooskõlas liidu õigusest tuleneva ülepõhimõttega, et vanuse alusel diskrimineerimine on keelatud, asub Taani kohus seda põhimõtet ja selle vahetut õigusmõju kaaluma õiguskindluse põhimõtte ja sellega seotud õiguspärase ootuse kaitse põhimõttega, ning jõuab kaalumise tulemusel järeldusele, et õiguskindluse põhimõte kaalub üles vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtte, ja selle tagajärjel ei pea tööandja siseriikliku õiguse kohaselt maksma töölepingu ülesütlemise hüvitist? Juhiseid palutakse ka selle kohta, kas seik, et olenevalt asjaoludest võib töötaja taotleda riigilt hüvitist sellel alusel, et Taani õigusnormid ei ole liidu õigusega kooskõlas, mõjutab küsimust, kas niisugune kaalumine võib kõne alla tulla?“
21 Eelotsusetaotluse esitanud kohus, kelle lahendada on eraõiguslike isikute vaheline vaidlus, palub esimese küsimusega sisuliselt selgitada, kas vanuse alusel diskrimineerimise keelu üldpõhimõtet tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugused nagu põhikohtuasjas vaidlusalused õigusnormid, mille järgi ei ole töötajal õigust saada töölepingu ülesütlemise hüvitist juhul, kui tal on õigus saada tööandja rahastatavat vanaduspensioni vastavalt pensioniskeemile, millega töötaja on liitunud enne 50aastaseks saamist, olenemata sellest, kas töötaja otsustab jääda tööturule või minna pensionile.
22 Sellele küsimusele vastamiseks olgu kõigepealt meenutatud, et vanuse alusel diskrimineerimise keelu üldpõhimõte, mida on direktiivis 2000/78 konkretiseeritud, tuleneb direktiivi põhjenduste 1 ja 4 kohaselt erinevatest rahvusvahelise õiguse aktidest ja liikmesriikide ühistest põhiseaduslikest tavadest (vt kohtuotsused Mangold, C‑144/04, EU:C:2005:709, punkt 74, ning Kücükdeveci, C‑555/07, EU:C:2010:21, punktid 20 ja 21). Veel nähtub Euroopa Kohtu praktikast, et nimetatud põhimõtet, mis on nüüd ette nähtud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 21, tuleb pidada liidu õiguse üldpõhimõtteks (vt kohtuotsused Mangold, C‑144/04, EU:C:2005:709, punkt 75, ning Kücükdeveci, C‑555/07, EU:C:2010:21, punkt 21).
23 Olgu veel täpsustatud, et direktiiv 2000/78 ise ei sätesta vanuse alusel diskrimineerimise keelu üldpõhimõtet, vaid kõigest konkretiseerib seda põhimõtet tööhõive ja elukutse küsimustes, mistõttu ei ole direktiiviga antud kaitse ulatuslikum kui selle põhimõttega antud kaitse. Euroopa Liidu seadusandja soovis direktiivi vastuvõtmisega määrata kindlaks täpsema raamistiku, et hõlbustada võrdse kohtlemise põhimõtte tegelikku rakendamist ja eeskätt näha ette võimalikud erandid sellest põhimõttest, piiritledes selgemalt nende erandite kohaldamisala.
24 Viimasena olgu lisatud, et vanuse alusel diskrimineerimise keelu üldpõhimõte on kohaldatav sellisele olukorrale nagu põhikohtuasjas, tingimusel et see olukord jääb direktiivis 2000/78 sätestatud diskrimineerimiskeelu kohaldamisalasse.
25 Seoses sellega piisab, kui meenutada Euroopa Kohtu varasemat otsust, et kuivõrd palgatöötajate seaduse § 2a lõige 3 jätab töölepingu ülesütlemise erihüvitise saajate hulgast üldiselt välja kõik ühe kategooria töötajad, siis puudutab see seadus nende töötajate töölt vabastamise tingimusi direktiivi 2000/78 artikli 3 lõike 1 punkti c tähenduses (kohtuotsus Ingeniørforeningen i Danmark, C‑499/08, EU:C:2010:600, punkt 21). Järelikult kuuluvad põhikohtuasjas vaidlusalused siseriiklikud õigusnormid liidu õiguse kohaldamisalasse ning sellest tulenevalt ka vanuse alusel diskrimineerimise keelu üldpõhimõtte kohaldamisalasse.
26 Neil asjaoludel ja arvestades seda, et Euroopa Kohus on juba otsustanud, et direktiivi 2000/78 artiklit 2 ja artikli 6 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugused nagu eelotsusetaotluses viidatud siseriiklikud õigusnormid, mille alusel töötaja, kellel on õigus saada tööandja makstavat vanaduspensioni pensioniskeemi alusel, millega töötaja on liitunud enne 50aastaseks saamist, ei saa ainuüksi eelnimetatud põhjusel töölepingu ülesütlemise erihüvitist, mis on mõeldud ettevõttes üle 12aastast tööstaaži omavate töötajate uue töö leidmise soodustamiseks (kohtuotsus Ingeniørforeningen i Danmark, C‑499/08, EU:C:2010:600, punkt 49), laieneb eelöeldu ka võrdse kohtlemise üldpõhimõttele, mille konkreetne väljendus on vanuse alusel diskrimineerimise keelu üldpõhimõte.
27 Eeltoodud kaalutlusi arvestades peab esimesele küsimusele vastama, et vanuse alusel diskrimineerimise keelu üldpõhimõtet, nagu seda on konkretiseeritud direktiivis 2000/78, tuleb tõlgendada nii, et ka eraõiguslike isikute vaheliste vaidluste puhul on sellega vastuolus niisugused nagu põhikohtuasjas vaidlusalused õigusnormid, mille järgi ei ole töötajal õigust saada töölepingu ülesütlemise hüvitist juhul, kui tal on õigus saada tööandja rahastatavat vanaduspensioni vastavalt pensioniskeemile, millega töötaja on liitunud enne 50aastaseks saamist, olenemata sellest, kas töötaja otsustab jääda tööturule või minna pensionile.
28 Teise küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et see lubab eraõiguslike isikute vahelist vaidlust lahendaval siseriiklikul kohtul, kui siseriikliku sätte vastuolu vanuse alusel diskrimineerimise keelu üldpõhimõttega on tuvastatud, kaaluda seda põhimõtet võrreldes õiguskindluse põhimõtte ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõttega ning jõuda järeldusele, et õiguskindluse põhimõte ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõte kaaluvad üles vanuse alusel diskrimineerimise keelu üldpõhimõtte. Selles kontekstis soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus veel teada, kas sellisel kaalumisel võib ta võtta või peab võtma arvesse asjaolu, et liikmesriigid on kohustatud hüvitama kahju, mis on tekkinud eraõiguslikel isikutel seetõttu, et niisugune direktiiv nagu direktiiv 2000/78 ei ole nõuetekohaselt üle võetud.
29 Seoses sellega tuleb kõigepealt meelde tuletada väljakujunenud kohtupraktikat, mille kohaselt on eraõiguslike isikute vahelise vaidluse lahendamisel, milles ilmneb, et käsitletav siseriiklik õigusnorm on vastuolus liidu õigusega, siseriiklike kohtute ülesanne tagada liidu õigusest isikutele tulenevate õiguste kaitse ja liidu õiguse täielik toime (vt selle kohta kohtuotsused Pfeiffer jt, C‑397/01–C‑403/01, EU:C:2004:584, punkt 111, ning Kücükdeveci, C‑555/07, EU:C:2010:21, punkt 45).
30 Kuigi Euroopa Kohus on seoses eraõiguslike isikute vaheliste vaidlustega järjepidevalt otsustanud, et direktiiv ise ei saa tekitada eraõiguslikule isikule kohustusi ja sellele ei saa järelikult tema vastu tugineda (vt eelkõige kohtuotsused Marshall, 152/84, EU:C:1986:84, punkt 48; Faccini Dori, C‑91/92, EU:C:1994:292, punkt 20, ning Pfeiffer jt, C‑397/01–C‑403/01, EU:C:2004:584, punkt 108), on Euroopa Kohus korduvalt ka otsustanud, et direktiivist tulenev liikmesriigi kohustus saavutada direktiivis ette nähtud eesmärgid ning liikmesriigi kohustus võtta kõik vajalikud üld- või erimeetmed, et tagada selle kohustuse täitmine, on siduv kõigile liikmesriigi võimuorganitele, kaasa arvatud kohtutele vastavalt nende pädevusele (vt selle kohta eelkõige kohtuotsused von Colson ja Kamann, 14/83, EU:C:1984:153, punkt 26, ning Kücükdeveci, C‑555/07, EU:C:2010:21, punkt 47).
31 Sellest järeldub, et siseriikliku õiguse kohaldamisel peavad siseriiklikud kohtud selle tõlgendamisel võtma arvesse siseriiklikku õigust tervikuna ja kasutama siseriiklikus õiguses tunnustatud tõlgendusmeetodeid, et tõlgendada siseriiklikku õigust võimalikult suures ulatuses direktiivi sõnastust ja eesmärki arvestades, et saavutada direktiivis ette nähtud tulemus ning seeläbi täita ELTL artikli 288 kolmanda lõigu nõudeid (vt eelkõige kohtuotsused Pfeiffer jt, C‑397/01–C‑403/01, EU:C:2004:584, punktid 113 ja 114, ning Kücükdeveci, C‑555/07, EU:C:2010:21, punkt 48).
32 Euroopa Kohus on siiski täpsustanud, et siseriikliku õiguse kooskõlalise tõlgendamise põhimõttel on teatavad piirid. Siseriikliku kohtu kohustust viidata asjakohaste siseriiklike õigusnormide tõlgendamisel ja kohaldamisel liidu õigusele piiravad õiguse üldpõhimõtted ning see ei või olla aluseks siseriikliku õiguse contra legem tõlgendamisele (vt kohtuotsused Impact, C‑268/06, EU:C:2008:223, punkt 100; Dominguez, C‑282/10, EU:C:2012:33, punkt 25, ja Association de médiation sociale, C‑176/12, EU:C:2014:2, punkt 39).
33 Selles kontekstis tuleb täpsustada, et kooskõlalise tõlgendamise nõue hõlmab siseriiklike kohtute kohustust vajaduse korral muuta väljakujunenud kohtupraktikat, kui see põhineb siseriikliku õiguse tõlgendusel, mis ei ole kooskõlas direktiivi eesmärkidega (vt selle kohta kohtuotsus Centrosteel, C‑456/98, EU:C:2000:402, punkt 17).
34 Järelikult ei saa eelotsusetaotluse esitanud kohus asuda põhikohtuasjas õigustatult seisukohale, et tal on võimatu tõlgendada vaidlusalust siseriiklikku sätet kooskõlas liidu õigusega ainuüksi seetõttu, et ta on seda sätet järjepidevalt tõlgendanud viisil, mis ei ole liidu õigusega kooskõlas.
35 Neile täpsustustele olgu lisatud, et isegi kui eeldada, et siseriiklikul kohtul, kelle lahendada on direktiivis 2000/78 konkretiseeritud vanuse alusel diskrimineerimise keelu üldpõhimõtet puudutav vaidlus, on tõepoolest võimatu siseriiklikku õigust direktiiviga kooskõlaliselt tõlgendada, on ta siiski kohustatud oma pädevuse piires tagama liidu õigusest isikutele tulenevate õiguste kaitse ja liidu õiguse täieliku toime ning jätma vajaduse korral kohaldamata iga siseriikliku õigusnormi, mis võib olla selle põhimõttega vastuolus (kohtuotsus Kücükdeveci, C‑555/07, EU:C:2010:21, punkt 51).
36 Lisaks nähtub kohtuotsuse Association de médiation sociale (C‑176/12, EU:C:2014:2) punktist 47, et vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõte annab eraõiguslikele isikutele subjektiivse õiguse, millele saab sellisena tugineda ning mis isegi eraõiguslike isikute vahelistes vaidlustes kohustab siseriiklikke kohtuid jätma selle põhimõttega vastuolus olevad siseriiklikud sätted kohaldamata.
37 Järelikult on käesolevas asjas eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne jätta juhul, kui ta peab vaidlusaluse siseriikliku sätte kooskõlalise tõlgendamise tagamist võimatuks, see säte kohaldamata.
38 Teiseks, mis puudutab küsimust, millised kohustused tulenevad õiguspärase ootuse kaitse põhimõttest siseriiklikule kohtule, kelle lahendada on eraõiguslike isikute vaheline vaidlus, siis tuleb toonitada, et siseriiklik kohus ei saa viidata sellele põhimõttele, et jätkata sellise siseriikliku õigusnormi kohaldamist, mis on vastuolus vanuse alusel diskrimineerimise keelu üldpõhimõttega, nagu seda on konkretiseeritud direktiivis 2000/78.
39 Õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte kohaldamine eelotsusetaotluse esitanud kohtu kavandatud viisil tähendaks tegelikkuses Euroopa Kohtu antud tõlgenduse ajalise mõju piiramist, sest sellisel juhul ei oleks see tõlgendus põhikohtuasjas kohaldatav.
40 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt selgitab ja täpsustab tõlgendus, mille Euroopa Kohus talle ELTL artikliga 267 antud pädevust kasutades liidu õigusele annab, vajaduse korral selle õiguse tähendust ja ulatust, nagu seda peab või oleks pidanud mõistma ja kohaldama alates selle jõustumise kuupäevast. Sellest järeldub, et välja arvatud erandlikel asjaoludel, mille esinemist ei ole aga käesolevas asjas väidetud, peab kohus kohaldama nõnda tõlgendatud liidu õigust ka õigussuhetele, mis on tekkinud enne tõlgendamistaotluse kohta tehtud otsust, kui muus osas on täidetud tingimused, mis võimaldavad esitada liidu õiguse kohaldamist puudutava vaidluse pädevatele kohtutele lahendamiseks (vt eelkõige kohtuotsus Gmina Wrocław, C‑276/14, EU:C:2015:635, punktid 44 ja 45 ning seal viidatud kohtupraktika).
41 Pealegi ei saa õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele ühelgi juhul tugineda selleks, et keelduda andmast eraõiguslikule isikule, kelle esitatud hagi tulemusel on Euroopa Kohus tõlgendanud liidu õigust nii, et vaidlusalune siseriiklik õigusnorm on liidu õigusega vastuolus, sellest tõlgendusest tulenevat soodustust (vt selle kohta kohtuotsused Defrenne, 43/75, EU:C:1976:56, punkt 75, ja Barber, C‑262/88, EU:C:1990:209, punktid 44 ja 45).
42 Mis puudutab eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimust, millest on juttu käesoleva otsuse punktis 19, siis olgu toonitatud, et asjaolu, et eraõiguslikel isikutel, kellel on liidu õigusest tulenev subjektiivne õigus, nagu antud juhul töötajal, on võimalik nõuda hüvitist, kui nende õigusi on liikmesriigile omistatava liidu õiguse rikkumisega kahjustatud (vt selle kohta kohtuotsused Francovich jt, C‑6/90 ja C‑9/90, EU:C:1991:428, punkt 33, ning Brasserie du pêcheur ja Factortame, C‑46/93 ja C‑48/93, EU:C:1996:79, punkt 20), ei muuda eelotsusetaotluse esitanud kohtu kohustust eelistada direktiiviga 2000/78 kooskõlalist siseriikliku õiguse tõlgendust või sellise tõlgendamise võimatuse korral jätta kohaldamata siseriiklik säte, mis on vastuolus vanuse alusel diskrimineerimise keelu üldpõhimõttega, nagu seda on direktiivis konkretiseeritud, ega või viia selleni, et kohus seaks tema lahendatavas vaidluses esikohale siseriiklikku õigust järginud eraõigusliku isiku, antud juhul tööandja õiguspärase ootuse kaitse.
43 Kõike eeltoodut arvestades peab teisele küsimusele vastama, et liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et siseriiklik kohus, kes lahendab direktiivi 2000/78 kohaldamisalasse kuuluvat eraõiguslike isikute vahelist vaidlust, peab siseriiklike õigusnormide kohaldamisel neid tõlgendama nii, et neid oleks võimalik kohaldada kooskõlas selle direktiiviga, või jätma sellise kooskõlalise tõlgendamise võimatuse korral kohaldamata kõik siseriikliku õiguse sätted, mis on vastuolus vanuse alusel diskrimineerimise keelu üldpõhimõttega. Seda kohustust ei saa kahtluse alla seada õiguskindluse põhimõte ega õiguspärase ootuse kaitse põhimõte ega ka ennast liidu õigusega vastuolus oleva siseriikliku sätte kohaldamise tõttu kahjustatuks pidava eraõigusliku isiku võimalus taotleda asjaomase liikmesriigi vastutuse tuvastamist seoses liidu õiguse rikkumisega.
44 Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
1. Vanuse alusel diskrimineerimise keelu üldpõhimõtet, nagu seda on konkretiseeritud nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivis 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, tuleb tõlgendada nii, et ka eraõiguslike isikute vaheliste vaidluste puhul on sellega vastuolus niisugused nagu põhikohtuasjas vaidlusalused siseriiklikud õigusnormid, mille järgi ei ole töötajal õigust saada töölepingu ülesütlemise hüvitist juhul, kui tal on õigus saada tööandja rahastatavat vanaduspensioni vastavalt pensioniskeemile, millega töötaja on liitunud enne 50aastaseks saamist, olenemata sellest, kas töötaja otsustab jääda tööturule või minna pensionile.
2. Liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et siseriiklik kohus, kes lahendab direktiivi 2000/78 kohaldamisalasse kuuluvat eraõiguslike isikute vahelist vaidlust, peab siseriiklike õigusnormide kohaldamisel neid tõlgendama nii, et neid oleks võimalik kohaldada kooskõlas selle direktiiviga, või jätma sellise kooskõlalise tõlgendamise võimatuse korral kohaldamata kõik siseriikliku õiguse sätted, mis on vastuolus vanuse alusel diskrimineerimise keelu üldpõhimõttega. Seda kohustust ei saa kahtluse alla seada õiguskindluse põhimõte ega õiguspärase ootuse kaitse põhimõte ega ka ennast liidu õigusega vastuolus oleva siseriikliku sätte kohaldamise tõttu kahjustatuks pidava eraõigusliku isiku võimalus taotleda asjaomase liikmesriigi vastutuse tuvastamist seoses liidu õiguse rikkumisega.

matches:
§ 2
kohus
§ 1
§ 2
kohus
§ 2
§ 2
§ 2
Kohus
§ 2
§ 2
§ 2
§ 2
§ 2
kohus
kohus
kohus
kohus
§ 2
Kohus
kohus
kohus
Kohus
Kohus
Kohus
kohus
kohus
Kohus
kohus
Kohus
kohus


Tervisekaitsenõuded arvutiõppele ja arvuti avalikule kasutamisele – Riigi Teataja
Tervisekaitsenõuded arvutiõppele ja arvuti avalikule kasutamisele
Vastu võetud 07.06.2001 nr 57
RTL 2001, 73, 993
Sotsiaalmin m 04.03.2002 Nr.42 jõust.01.07.2002
Määrus kehtestatakse « Rahvatervise seaduse» (RT I 1995, 57, 978; 1996, 3, 56; 49, 953; 1997, 37/38, 569; 1999, 30, 415; 88, 804; 2001, 23, 128) paragrahvi 8 lõike 2 punkti 7 alusel ning kooskõlas « Erakooliseaduse» (RT I 1998, 57, 859; 1999, 24, 358; 51, 550; 2000, 40, 255; 95, 611) paragrahvi 5 lõike 5 punktiga 4 ning « Põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse» (RT I 1993, 63, 892; 1999, 42, 497; 79, 730; 2000, 33, 195; 54, 349; 71, õiend; 95, 611; 2001, 50, 288) paragrahvi 121 lõikega 4.
(1) Määrus kehtestab tervisekaitsenõuded arvutiõppele ja arvuti avalikule kasutamisele.
(2) Arvutiõppe tervisekaitsenõuete eesmärk on õpitegevuses omandada tervislikud harjumused arvutikasutaja vaimse ja füüsilise tervise säilitamiseks.
(3) Nõuded kehtivad:
1) arvutiklasside projekteerimisele, ehitamisele ja sisustamisele kooskõlas sotsiaalministri 14. juuli 2000. a määruse nr 47 «Kooli tervisekaitsenõuded» (RTL 2000, 86, 1286) paragrahviga 11;
2) arvutiõppe korraldamisele koolides, täiskasvanute koolitusasutustes ja -kursustel;
3) arvuti avaliku kasutamise kohtadele, sh koolides arvuti mis tahes kasutamise kohtades.
§2. Arvutiklassi projekteerimine ja ehitamine
(1) Arvutiklassi projekt kooskõlastatakse kooli projekti koosseisus või eraldi ja võetakse kasutusele «Rahvatervise seaduse» paragrahvi 12 lõikes 3 sätestatud korras.
(2) Arvutiklass projekteeritakse akendega põhjasuunas 270°–90°.
(3) Arvuti avaliku kasutamise ruumi projekteerimise, kapitaalremondi ja arvuti avalikuks kasutamiseks ruumide kohandamise projektid kooskõlastatakse vastavalt seadusele.
Määruses kasutatavad mõisted on preambulis viidatud seaduste tähenduses, täiendavalt on selle määruse tähenduses:
1) arvuti – andmetöötlusseadme komplekt, mis koosneb arvutist (protsessor) ja lisaseadmetest (kuvar, klaviatuur, hiir jm);
2) kuvar – ekraaniga seade teksti, sümbolite, piltide, graafika ja muu teabe esitamiseks;
3) arvutiklass – klass, kus õpitakse tundma arvuti kasutamise võimalusi ja õpitakse arvuti abil;
4) õpikoht, töökoht – arvutiklassi või arvuti avaliku kasutamise ruumi osa, kus asub arvuti, laud ja tool;
5) arvuti avalik kasutamine – arvutiteenuse osutamine asjast huvitatud isikutele ja selle teenuse tarbimine tasu eest või tasuta avalikes või liikmeskonna tarbeks ettenähtud kohtades.
§4. Vastutus
(1) Arvutiklassi või arvuti avaliku kasutamise ruumi omanik, valdaja ja direktor (juhataja) tagavad õpi- või töökoha ning arvutiklassi vastavuse tervisekaitsenõuetele.
(2) Arvutiklassi omava asutuse direktor (juhataja) vastutab tervisekaitsenõuete täitmise eest arvuti kasutamisel arvutiõppes.
(3) Arvutiõpetaja vastutab paragrahvis 14 sätestatud arvutikasutaja tervise säilitamise ja kaitsmise nõuete täitmise ning lisades 1 ja 2 kirjeldatud näidisharjutuste õpetamise eest.
(4) Arvutiteenuse pakkuja – omanik või valdaja – vastutab arvuti avaliku kasutamise ruumi ja selle sisseseade vastavuse eest tervisekaitsenõuetele.
§5. Nõuded arvutile
(1) Arvuti peab olema varustatud kasutamisjuhendiga, mis kajastab ohutusnõudeid, või tal peab olema CE märgistus.
(2) Kuvar peab vastama vähemalt TCO-92 ja TCO-95 nõuetele.
(3) Elektrostaatilise välja ja elektromagnetväljade terviseohutus tagatakse vastavusega alljärgnevas tabelis toodud piirväärtustele:
Madalsageduslik elektriväli (VLF)
1,0 V/m
eest 30 cm
Eriti madalsageduslik elektriväli (ELF)
Madalsageduslik magnetväli (VLF)
Eriti madalsageduslik magnetväli (ELF)
50 cm; 30 cm
1) röntgenkiirguse doosi ekspositsioonivõimsus ruumi mis tahes punktis 5 cm kaugusel kuvari ekraanist ja arvuti korpusest ei tohi ületada 7,74 × 10–15 A/kg (10,8 uR/h);
2) kaitseks elektrostaatilise välja ja elektromagnetvälja tervisele ohtliku mõju eest kasutatakse tootja sertifikaadiga kaitsevahendeid;
3) kuvari ekraan peab olema ühtlaselt hele ning kujutis kogu ekraani ulatuses ühtmoodi terav, püsiv ja virvendustevaba. Märkide teravus ja kontrastsus peab tausta suhtes olema reguleeritav;
4) kuvari ekraani diagonaal peab olema vähemalt 38 cm.
§6. Arvutiklassi asend
(1) Arvutiklass ei või paikneda keldri- või poolkeldrikorrusel.
(2) Arvutiklass ei või külgneda ruumidega, kus tekib müra ja vibratsioon (võimla, töökoda), aga samuti ruumidega, kus paiknevad jõuseadmed (alajaamad, elektrimootorid) võimsusega üle 10 kW.
(3) Ruumi piirdekonstruktsioonid ja suletud aknad peavad tagama arvutiklassis taustmüra taseme mittetöötavate arvutite puhul alla L pAmax 35 dB.
§7. Arvutiklassi pindala
Arvutiklassis peab olema vähemalt 4 m2 põrandapinda ühe õpikoha kohta.
§8. Arvutiklassi siseviimistlus
(1) Arvutiklassi ehitamisel, remontimisel ja renoveerimisel kasutatakse materjale, mille terviseohutus on tõendatud Vabariigi Valitsuse 13. septembri 1996. a määruse nr 230 «Ehitusmaterjalide ja -toodete nõuetele vastavuse tõendamine» (RT I 1996, 70, 1209; 1997, 61, 1029; 2000, 33, 202) punktis 5 sätestatud korras.
(2) Arvutiklassi seinad peavad olema heledates toonides kergestipuhastatavast materjalist. Seinad ja lagi peavad olema viimistletud mitteläikiva materjaliga.
(3) Arvutiklassi põrand peab olema kaetud niiskelt puhastatava antistaatilise materjaliga.
§9. Arvutiklassi valgustus
(1) Arvutiklassis peab olema loomulik valgustus.
(2) Akende klaasitud pindala peab olema vähemalt 1/6 põrandapinnast.
(3) Arvutiklassi akendel peavad olema heledavärvilised läbipaistmatud katted peegelduskoefitsiendiga mitte vähem kui 0,4.
(4) Kunstliku valgustuse allikatena kasutatakse stabiilse valgusvooga luminofoorlampe, kuni nende valgusviljakus ei ole vähenenud üle 5%. Valgusallikate värvustemperatuur peab olema vahemikus 3000–4200 °K ja värviedastusindeks Ra vähemalt 80.
(5) Valgusallikas ei või peegelduda kuvari ekraanilt ega pulseerida tajutavalt.
(6) Ruumi kunstlikul valgustamisel peab kasutama üldvalgustust.
(7) Kunstliku valgustuse puhul peab valgustatus vastama alljärgnevas tabelis toodud väärtustele:
Valgustatus luksides
Pind, millel mõõdetakse ja hinnatakse minimaalse valgustatuse väärtust
Töölaud ja klaviatuur
mitte vähem kui 400
horisontaalpind
Kuvari ekraan
mitte üle 300
vertikaalpind
mitte vähem kui 500
§10. Tehnokommunikatsioonid ja sisekliima
(1) Arvutiklassi õhutemperatuur peab olema 20°C ± 2°C ja suhteline õhuniiskus mitte alla 40%.
(2) Õhuniiskuse suurendamiseks tuleb kasutada õhku niisutavaid seadmeid.
(3) Arvutiklassis peab olema olmetermomeeter.
(4) Arvutiklassis tagatakse sundventilatsioon arvestusega 8 l/s õhku inimese kohta. Sissepuhutav välisõhk peab olema vajaduse korral eelsoojendatud.
(5) Vähemalt 1/3 arvutiklassi akendest peavad olema tuulutamiseks avatavad.
[§ 10 lõige 6 kehtib kuni 01.07.2002]
(6) Müratase arvutiklassis töötavate arvutite ja muude tehnoseadmete korral ei või ületada LpAmax45 dB.
(7) Juhtmed ja torustik peavad olema paigaldatud nii, et võimalikult vähendada väljaulatuvaid osi ja raskesti puhastatavaid kohti.
[RTL 2002, 38, 511 - jõust.01.07.2002]
§11. Arvutiklassi korrashoid
(1) Arvutiklassi peab tuulutama vahetunni ajal ja iga päev koristama niiskelt.
(2) Arvutiklassi aknaklaaside välispinda pestakse mitte harvem kui üks kord poolaasta jooksul ning sisepinda vähemalt üks kord kvartalis.
(3) Kuvari ekraani, klaviatuuri ja teised arvuti osad hoiab arvutiõpetaja ning arvuti avaliku kasutamise pakkuja puhtana, kasutades selleks asjakohaseid puhastusvahendeid.
Arvutiklassi sisustus
§12. Õpikohtade paigutus
(1) Arvutid paigutatakse õpikohas valgusallikate suhtes selliselt, et vältida otseseid või kaudseid peegeldusi kuvari ekraanil ning otsest ja kaudset pimestamist.
(2) Õppija istekoht peab olema vähemalt ühe meetri kaugusel teistest arvutitest.
(3) Õpikohtade paigutamisel võib tulenevalt ruumi iseärasustest kasutada ridade kombineeritud variante, kui on täidetud käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 2 toodud nõuded. Puudega õppijale tuleb õpikoht kohaldada puudest tingitud erivajadusele.
§13. Laud ja tool
(1) Laud peab olema ühekohaline ning võimaldama kuvari, klaviatuuri ja hiire sobiva paigutuse ning toetuspinna kätele.
(2) Kuvar peab asetsema istuva õppija ees otse. Optimaalne ekraani kaugus silmadest on 60–70 cm.
(3) Arvutiklassis peab laua kõrgus olema õppija kasvukohane.
(4) Laud peab olema ühetooniline ja mati tööpinnaga.
(5) Õpikohal peab olema poolpehme istmega ja püsikindel tool, millel on keha profiili jälgiv seljatugi. Tooli parameetrid (kõrgus, seljatoe asend) peavad olema reguleeritavad õppija kasvu kohaselt. Tooli seljatugi peab ulatuma abaluude alumise osani. Tooli istme kattematerjal peab olema õhku läbilaskev ja mitte elektriseeruv.
§14. Õpitegevuse nõuded
(1) Õpitegevus alg- ja põhikoolis ning gümnaasiumis korraldatakse õpilaste vanusest lähtuvalt. Pideva õpitegevuse käigus ekraani jälgimise kestus ei tohi ületada:
1) 1.–3. klassini 15 minutit;
2) 4.–7. klassini 25 minutit;
3) 8.–12. klassini 30 minutit.
(2) Pärast pidevat töötamist arvutiga tehakse harjutusi silmadele lisas 1 toodud soovituste järgi; kätele, õlavöötmele ja seljale tehakse ülekoormuse vältimiseks lisa 2 punktis 3 toodud näidisharjutusi.
(3) Arvutiga töötamisel peab õppija teadlikult silmi pilgutama, et ei tekiks sarvkesta kuivamist ning sellest tingituna silmade väsimus- ja kuivustunnet ning vajadust silmi hõõruda. Samuti peab töötama õiges kehaasendis, mille kirjeldus on toodud lisa 2 punktides 1 ja 2. Vähemalt 30 minuti järel tehakse töötamispaus u 3–4 minutiks, mille jooksul tehakse näidisharjutustes toodud erinevaid harjutusi.
(4) Arvutiõpetaja selgitab õppijatele õige kehaasendi, õpitegevuse pauside ja harjutuste vajalikkust ning jälgib nende täitmist.
§15. Arvuti avalik kasutamine
Arvuti avaliku kasutamise ruumidele ja sisseseadele rakendatakse tervisekaitsenõudeid, mis on sätestatud määruse § 2 lõikes 3; § 3; § 4 lõikes 4; § 5; § 6 lõikes 3; § 8 lõigetes 1 ja 3; § 9 lõigetes 1, 3, 4, 5, 6 ja 7; § 10 lõigetes 1, 6 ja 7; § 11; § 12; § 13 lõigetes 2, 3 ja 5; § 15; § 17.
§16. Eeskirjade kehtetuks tunnistamine
Määruse jõustumisega kaotab kehtivuse Eesti Vabariigi peasanitaararsti 25. oktoobril 1993. a kinnitatud «Õppeasutuste arvutiruumidele ja kuvariklassidele ning nende kasutamisele kehtestatud tervisekaitsealased nõuded» (ei ole avaldatud Riigi Teataja Lisas), kui «Vabariigi Valitsuse seaduse» (RT I 1995, 94, 1628; 1996, 49, 953; 88, 1560; 1997, 29, 447; 40, 622; 52, 833; 73, 1200; 81, 1361 ja 1362; 87, 1468; 1998, 28, 356; 36/37, 552; 40, 614; 107, 1762; 111, 1833; 1999, 10, 155; 16, 271 ja 274; 27, 391; 29, 398 ja 401; 58, 608; 95, 843 ja 845; 2000, 49, 302; 51, 319 ja 320; 54, 352; 58, 378; 95, 613; 102, 677; 2001, 7, 16) paragrahvi 74 lõikega 1 vastuolus olev üldaktina nurgapealdisega kinnitatud eeskiri.
§17. Määruse jõustumine
Määrus jõustub projekteeritavatele arvutiklassidele ja arvuti avaliku kasutamise kohtadele 1. juulil 2001. a ning tegutsevatele arvutiklassidele ja arvuti avaliku kasutamise kohtadele 1. septembril 2003. a, v.a paragrahvid 11 ja 14, mis jõustuvad 1. septembril 2001. a.
7. juuni 2001. a
määruse nr 57
«Tervisekaitsenõuded arvutiõppele
ja arvuti avalikule kasutamisele»
1. Sule silmad, silmalihaseid pingutamata loenda arve 1–4, seejärel ava laialt silmad ning vaadates kaugusesse loenda arve 1–6. Tee seda 4–5 korda.
2. Vaadates ninaotsale loenda arve 1–4, seejärel suuna pilk kaugusesse, loendades arve 1–6. Tee seda 4–5 korda.
3. Sirge seljaga, pead pööramata tee silmadega aeglasi ringliigutusi üles–paremale–alla–vasakule ning vastassuunas üles–vasakule–alla–paremale. Seejärel vaata kaugusesse, loendades arve 1–6. Tee seda 4–5 korda.
4. Pead liigutamata suuna pilk üles, samal ajal loenda arve 1–4; suuna pilk otse, loenda arve 1–6. Seda harjutust tee samalaadselt ka alla–otse, paremale–otse ja vasakule–otse.
5. Suuna pilk diagonaalselt ühele ja teisele poole, seejärel otse, loendades arve 1–6. Tee seda 4–5 korda.
1. Pilguta silmi silmalihaseid pingutamata, loendades arve 10–15.
2. Pead pööramata vaata suletud silmadega paremale, loendades arve 1 kuni 4, seejärel otse, loendades arve 1–6; seejärel samalaadselt vasakule–otse, alla–otse, üles–otse. Tee seda 4–5 korda.
3. Vaata silmadest 20–30 cm kaugusele sirutatud nimetissõrmele, loendades arve 1–4, seejärel suuna pilk kaugusesse, loendades arve 1–6. Tee seda 4–5 korda.
4. Tee avatud silmadega keskmises tempos 3–4 ringliigutust ja kinnita pilgu suund paremale; tee ringliigutusi vastassuunas ja kinnita pilgu suund vasakule, seejärel lõõgasta silmalihaseid vaatega kaugusesse, loendades arve 1–6. Tee seda 2–3 korda.
4. Vaata vaheldumisi üles–alla, paremale–vasakule. Tee seda 5–6 korda.
7. Pane suletud silmadele jahe või külm kompress 2–3 minutiks.
ÕPPIJA KEHAASEND JA NÄIDISHARJUTUSED KÄTELE, ÕLAVÖÖTMELE JA SELJALE
1. Õige kehaasend istudes:
1) reied peavad asetuma horisontaalselt ja sääred vertikaalselt;
2) istme kõrgus peab olema sobiv põlveõndla kõrgusega või olema sellest veidi väiksem;
3) käte asend peab olema selline, et õlavarred oleksid vertikaalselt, käsivarred horisontaalselt, küünar- ja õlavarre vaheline nurk ei või olla alla 90°;
4) selg peab olema sirge, pea veidi ette kallutatud (5–7°);
5) jalatald peab moodustama säärega mõttelise nurga vähemalt 90°;
6) mõtteline joon, mis ühendab kahte õlga, peab olema paralleelne pealaetasandiga.
2. Täiendavad nõuded kehaasendile:
1) õppijale sobiva kehaasendi istudes peab saavutama laua ja tooli asjakohase konstruktsiooniga ning nende valik peab vastama õppija kasvule;
2) kuvari ekraani vertikaalasendi puhul peab õppija silmade tase olema ekraani keskpunktis või 2/3 selle kõrgusest;
3) pilgu suuna mõtteline joon peab olema risti ekraani keskosa pinnaga, selle hälve võib olla +10°;
4) kuvari ekraani äärtel oleva teksti vaatamisel peab vaatenurk (pilgusuuna mõttelise joone ja ekraanipinna vahel) olema vähemalt 45°.
3. Näidisharjutused:
1. Tee u 10-sekundiline paus arvutiga töötamisel, mille jooksul langeta käed lõdvestunult külgedele, raputa neid, pendelda ette–taha, ringita õlgu.
2. Tee 3–4-minutiline paus arvutiga töötamisel, mille jooksul tee harjutusi istudes:
1) tõsta õlgu ja langeta neid, ringita;
2) käed lõdvalt külgedel, kalluta pea aeglaselt ühele õlale, pinguta lihaseid ja tõsta pea tagasi otseasendisse; lõdvestu ja tee siis sama harjutust teisele poole;
3) siruta sirged käed külgedel alla põranda suunas, siruta kaela ette ja üles, hoia asendit ja pinguta hetkeks ning lõtvu;
4) tõsta käed küljelt üles, samaaegselt sügavalt sisse hingates (pea jäta käte vahele), hoia hetkeks asendit ja lõdvestu – langeta käed ja pea;
5) toeta küünarnukk lauale, suru otsmik tugevasti vastu peopesa, pinguta kaelalihaseid ja lõdvestu; seejärel otseasendist toeta käsi vastu kõrva, pinguta kaelalihaseid ja lõdvestu ning korda sama teise käega.