text:
Language of document : Bulgarian Spanish Czech Danish German Estonian Greek English French Italian Latvian Lithuanian Hungarian Maltese Dutch Polish Portuguese Romanian Slovak Slovene Finnish Swedish Croatian ECLI:EU:C:2016:528
7. juuli 2016(*)
Eelotsusetaotlus – Õigusaktide ühtlustamine – Direktiiv 2004/48/EÜ – Intellektuaalomandi õiguste järgimine – Mõiste „vahendaja, kelle teenuseid kasutas kolmas osapool intellektuaalomandi õiguste rikkumisel“ – Turuhallide rentnik, kes annab müügikohti allkasutusse – Võimalus teha sellele rentnikule ettekirjutus – Artikkel 11
Kohtuasjas C‑494/15,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Nejvyšší soudi (Tšehhi Vabariigi kõrgeim kohus) 25. augusti 2015. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 21. septembril 2015, menetluses
Tommy Hilfiger Licensing LLC,
Urban Trends Trading BV,
Rado Uhren AG,
Facton Kft.,
Lacoste SA,
DELTA CENTER a.s.,
koosseisus: koja president M. Ilešič (ettekandja), kohtunikud C. Toader, A. Rosas, A. Prechal ja E. Jarašiūnas,
kohtujurist: M. Wathelet,
– Tommy Hilfiger Licensing LLC, Urban Trends Trading BV, Rado Uhren AG, Facton Kft., Lacoste SA ja Burberry Ltd, esindaja: advokátka L. Neustupná,
– Prantsuse valitsus, esindajad: D. Colas ja D. Segoin,
– Euroopa Komisjon, esindajad: F. Wilman ja P. Němečková,
1 Eelotsusetaotlus käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/48/EÜ intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta (ELT 2004, L 157, lk 45; ELT eriväljaanne 17/02, lk 32) artikli 11 tõlgendamist.
2 Taotlus on esitatud kohtuvaidluses ühelt poolt Tommy Hilfiger Licensing LLC, Urban Trends Trading BV, Rado Uhren AG, Facton Kft., Lacoste SA ja Burberry Ltd ning teiselt poolt Delta Center a.s. vahel seoses ettekirjutustega, mille tegemist Delta Centerile põhikohtuasja hagejad oma intellektuaalomandi õiguste kaitseks taotlevad.
3 Direktiivi 2004/48 põhjendused 10 ja 23 on sõnastatud järgmiselt:
„(10) Käesoleva direktiivi eesmärk on ühtlustada liikmesriikide seadustikke, et tagada siseturul kõrge, võrdväärne ning ühetaoline kaitsetase.
(23) […] õiguste valdajal [peaks] olema võimalus taotleda kohtulikku tõkendit vahendaja vastu, kelle teenuseid kasutas kolmas osapool õiguste valdaja tööstusomandi õiguste rikkumiseks. Selliste tõkendite tingimused ja viisid tuleks määratleda liikmesriikide siseriiklikes õigusaktides. [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta] direktiiviga 2001/29/EÜ [autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas (EÜT 2001 L 167, lk 10; ELT eriväljaanne 17/02, lk 32)] on sätestatud autoriõiguste ja nendega kaasnevate õiguste rikkumisega seotud kõikehõlmav ühtlustamistasand. Seega ei mõjuta käesolev direktiiv direktiivi 2001/29/EÜ artikli 8 lõiget 3.“
4 Direktiivi 2004/48 artikli 2, mis määratleb selle direktiivi kohaldamisala, lõikes 1 on sätestatud:
„Ilma et see piiraks meetmete kohaldamist, mida kohaldatakse või võidakse kohaldada [liidu] või siseriiklikes õigusaktides kuni selleni, et need meetmed soosivad enam õiguste valdajaid, kehtivad käesolevas direktiivis sätestatud meetmed, menetlused ja õiguskaitsevahendid […] mis tahes intellektuaalomandi õiguste rikkumise kohta, nagu on sätestatud [liidu] õigusaktides ja/või vastava liikmesriigi siseriiklikes õigusaktides.“
5 Direktiivi 2004/48 II peatükis „Meetmed, menetlused ja õiguskaitsevahendid“ on kuus jagu, millest 1. jaos „Üldsätted“ sisaldub muu hulgas artikkel 3, mis näeb ette:
„1. Liikmesriigid sätestavad vajalikud meetmed, menetlused ja õiguskaitsevahendid käesolevas direktiivis kirjeldatud intellektuaalomandi õiguste jõustamise tagamiseks. Need meetmed, menetlused ja õiguskaitsevahendid on õiglased ega ole asjatult keerulised või kulukad ega sisalda põhjendamatuid ajalisi piiranguid ega põhjendamatuid viivitusi.
2. Meetmed, menetlused ja õiguskaitsevahendid on tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad ning neid rakendatakse viisil, mis võimaldab vältida tõkete loomist seaduslikule kaubandusele [...].“
6 Direktiivi 2004/48 II peatüki 5. jagu kannab pealkirja „Kohtuasja sisulisest otsustamisest tulenevad meetmed“. Sellesse jakku kuuluvad artiklid 10–12, mille pealkirjad on vastavalt „Parandusmeetmed“, „Kohtulikud tõkendid“ ja „Alternatiivsed meetmed“.
7 Direktiivi 2004/48 artikli 11 järgi:
„Liikmesriigid tagavad, et kohtuasutused võivad esitada rikkuja suhtes edasist rikkumist keelavad tõkendid, kui kohtuotsusega on leitud, et intellektuaalomandi õigusi on rikutud. Vastava siseriikliku seaduse korral tähendab allumatus kohtu tõkenditele korduvat rahalist trahvi koos tõkenditele allumise tagamisega. Ilma et see piiraks direktiivi 2001/29/EÜ artikli 8 lõike 3 kohaldamist, tagavad liikmesriigid lisaks, et õiguste valdajad võivad nõuda kohtulikke tõkendeid vahendajate suhtes, kelle teenuseid on kolmas isik intellektuaalomandi õiguste rikkumisel kasutanud.“
8 Direktiivi 2001/29 artikli 8 lõikes 3 on ette nähtud:
„Liikmesriigid tagavad, et õiguste valdajatel on võimalik taotleda kohtu ettekirjutust vahendajatele, kelle teenuseid kolmandad isikud kasutavad autoriõiguse või sellega kaasneva õiguse rikkumiseks“.
Tšehhi õigus
9 Euroopa Kohtule esitatud toimikust nähtub, et direktiivi 2004/48 artikkel 11 on Tšehhi õigusesse üle võetud seaduse nr 221/2006, mis käsitleb intellektuaalomandi õiguste kaitset (zákon č. 221/2006 Sb., o vymáhání práv z průmyslového vlastnictví, edaspidi „seadus nr 221/2006“), §‑ga 4.
10 Seaduse nr 221/2006 § 4 lõikes 1 on ette nähtud:
„[Tööstusomandi] õiguste põhjendamatu rikkumise korral võib kahju kandnud isik taotleda kohtumäärust, millega kohustatakse rikkujat hoiduma tegevusest, millega rikutakse või võidakse rikkuda kõnealust õigust, ning rikkumise või rikkumise ohu tagajärjed likvideerima [...]“
11 Sama paragrahvi lõike 3 kohaselt võivad kahju kandnud isikud nõuda kohtumäärusega meetmete ettenägemist ka „mis tahes isiku suhtes, kelle vahendeid või teenuseid kasutab kolmas isik nende õiguste rikkumiseks“.
12 Delta Center on turuala „Pražská tržnice“ (Praha turuhallid, Tšehhi Vabariik) rentnik. Ta annab kauplejatele allüürile erinevaid müügikohti sellel alal. Kauplejatega sõlmitud allüürilepingute kohaselt on kauplejate ülesanne järgida nende tegevusvaldkonda puudutavaid õigusnorme. Lisaks antakse kauplejatele tšehhi- ja vietnamikeelne teabeleht „Hoiatus kauplejatele“. Nimetatud teabelehes toonitatakse, et võltsitud kauba müümine on keelatud ja võib viia müügikoha üürilepingu ülesütlemiseni.
13 Põhikohtuasja hagejad toodavad ja turustavad kaubamärki kandvaid tooteid. Nad avastasid, et Praha turuhallides on müügil nende toodete võltsingud, ning pöördusid Městský soud v Praze (Praha linnakohus) poole nõudega, et Delta Centerile tehtaks ettekirjutus:
– hoiduda nimetatud hallide müügikohtade üürilepingute sõlmimisest või pikendamisest isikutega, kelle kohta on haldusasutuse või kohtu lõplikus otsuses tuvastatud, et nad on rikkunud või esineb oht, et nad rikuvad hagis mainitud kaubamärkidega kaitstud õigusi;
– hoiduda niisuguste lepingute sõlmimisest või pikendamisest, kui neis puudub tingimus, mis kohustaks kauplejat hoiduma hagejate intellektuaalomandi õiguste rikkumisest, või tingimus, et Delta Center saab lepingu nende õiguste rikkumise või rikkumise ohu korral üles öelda, ja
– esitada teatavatel hagejate nimetatud juhtudel kirjalik vabandus ja avaldada omal kulul teatis ajalehes Hospodářské noviny.
14 Městský soud v Praze (Praha linnakohus) jättis 28. veebruaril 2012 ettekirjutuste tegemise nõude rahuldamata. Ta leidis küll, et Delta Center on isik, „kelle vahendeid või teenuseid kasutab kolmas isik nende õiguste rikkumiseks“ seaduse nr 221/2006 § 4 lõike 3 tähenduses, kuid hagejate õigusi ei ole rikutud ning nende rikkumise ohtu ei esine, sest ostjatele on ilmne, et kõnealuste kaupade puhul on tegemist võltsinguga ning hagejad neid seega ei tooda ega turusta.
15 Hagejad esitasid selle otsuse peale kaebuse Vrchní soud v Prazele (Praha kõrgeim kohus).
16 Nimetatud kohus jättis ettekirjutuste tegemise nõude rahuldamata jätmise otsuse oma 5. detsembri 2012. aasta otsusega muutmata, kuid tegi seda esimese astme kohtu põhjendustest erinevatel põhjendustel. Tema hinnangul viiks seaduse nr 221/2006 § 4 lõikes 3 sisalduvate sõnade „[vahendid või teenused, mida kolmas isik kasutab] nende õiguste rikkumiseks“ ning direktiivi 2004/48 artiklis 11 sisalduvate sõnade „[teenused, mida kolmas osapool kasutas] intellektuaalomandi õiguste rikkumisel“ laiendav tõlgendamine absurdse olukorrani, mille korral võiks ka elektriga varustamine või kauplejale müügiloa andmine kujutada endast vahendit, mis võib rikkuda intellektuaalomandi õigusi.
17 Hagejad esitasid selle otsuse peale kaebuse Vrchní soud v Prazele (Praha kõrgeim kohus).
18 Nimetatud kohus märgib, et seaduse nr 221/2006 § 4 lõike 3 sõnastus vastab direktiivi 2004/48 artikli 11 kolmanda lause sõnastusele, ja tuletas meelde, et direktiivi ülevõtvat liikmesriigi õigusnormi tuleb niivõrd võimalik tõlgendada lähtuvalt direktiivi tekstist ja eesmärgist.
19 Seetõttu leidis Nejvyšší soud (kõrgeim kohus), et tema lahendatav kohtuvaidlus tuleb lahendada, arvestades tõlgendust, mille direktiivi 2004/48 artikli 11 kolmandale lausele andis Euroopa Kohus 12. juuli 2011. aasta kohtuotsuses L’Oréal jt (C‑324/09, EU:C:2011:474), kuid tõdes samas, et selle tõlgenduseni viinud kohtuvaidlus puudutas intellektuaalomandi õiguste rikkumist internetipõhises kauplemiskohas. Tekib küsimus, kas seda tõlgendust tuleb järgida ka juhul, kui intellektuaalomandi õigusi on rikutud füüsilisel turul.
20 Neil asjaoludel otsustas Nejvyšší soud (kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas turul pindu üürile andev isik, kes annab erinevatele kauplejatele kasutada müügilette ja alasid, kuhu võib müügilette paigutada, on direktiivi 2004/48 artikli 11 tähenduses vahendaja, kelle teenuseid kasutab kolmas isik intellektuaalomandi õiguste rikkumisel?
2. Kas turul pindu üürileandva isiku suhtes, kes annab kauplejatele kasutada müügilette ja alasid, kuhu võib müügilette paigutada, on võimalik rakendada meetmeid, mis on ette nähtud direktiivi 2004/48 artiklis 11, samadel tingimustel nagu need, mis Euroopa Kohus on sõnastanud [12. juuli 2011. aasta kohtuotsuses kohtuasjas L’Oréal jt, C‑324/09, EU:C:2011:474] seoses meetmete kehtestamisega internetipõhiste kauplemiskohtade haldajate suhtes?“
21 Esimese küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2004/48 artikli 11 kolmandat lauset tuleb tõlgendada nii, et selles sättes nimetatud vahendaja, „kelle teenuseid kasutas kolmas osapool intellektuaalomandi õiguste rikkumisel“, on turuhallide rentnik, kes annab nendes hallides asuvaid erinevaid müügikohti allkasutusse kauplejatele, kellest mõni kasutab oma müügikohta kaubamärkide võltsingute müümiseks.
22 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kohustab nii direktiivi 2004/48 artikli 11 kolmas lause kui ka selles sättes viidatud direktiivi 2001/29 artikli 8 lõige 3 liikmesriiki tagama, et vahendajat, kelle teenuseid kasutab kolmas isik intellektuaalomandi õiguste rikkumisel, saaks sõltumata vahendaja võimalikust vastutusest seoses vaidlusaluste faktiliste asjaoludega kohustada võtma lisaks rikkumise lõpetamisele suunatud meetmetele ka meetmeid, mille eesmärk on hoida ära seda laadi uusi rikkumisi (vt selle kohta eelkõige kohtuotsused, 12.7.2011, L’Oréal jt, C‑324/09, EU:C:2011:474, punktid 127–134, ning 24.11.2011, Scarlet Extended, C‑70/10, EU:C:2011:771, punktid 30 ja 31).
23 Selleks et kindlaks teha, kas ettevõtja saab kvalifitseerida „vahendajaks“ nimetatud sätete tähenduses, peab olema tõendatud, et ta pakub teenust, mida üks või mitu teist isikut võib kasutada ühe või mitme intellektuaalomandi õiguse rikkumiseks, ilma et oleks vaja, et tal on selle või nende isikutega eriline suhe (vt selle kohta kohtuotsus, 27.3.2014, UPC Telekabel Wien, C‑314/12, EU:C:2014:192, punktid 32 ja 35).
24 Niisugusele kvalifitseerimisele ei laiene ka tingimus, et kõnealune ettevõtja peab pakkuma muud teenust kui see, mida kasutab kolmas osapool intellektuaalomandi õiguste rikkumisel.
25 Nii on Euroopa Kohus e-kaubanduse valdkonnas otsustanud, et ühenduse pakkuja, kes piirdub kliendile üksnes internetiühenduse võimaldamisega muid teenuseid osutamata või faktilist kontrolli teostamata, pakub teenust, mida kolmas isik võib kasutada intellektuaalomandi õiguste rikkumiseks, ning ta tuleb kvalifitseerida „vahendajaks“ (vt selle kohta kohtumäärus, 19.2.2009, LSGGesellschaft zur Wahrnehmung von Leistungsschutzrechten, C‑557/07, EU:C:2009:107, punkt 43, ja kohtuotsus, 27.3.2014, UPC Telekabel Wien, C‑314/12, EU:C:2014:192, punkt 32).
26 Käesoleval juhul ei ole vaidlust selle üle, et Delta Center on „Pražská tržnice“ turuhallide rentnik ja tegeleb majandustegevusega, mis seisneb selles hallis asuvate müügikohtade allkasutusse andmises. Niisuguse tasulise tegevuse puhul on tegemist teenuste osutamisega.
27 Vaidlust ei ole ka selle üle, et mõni kaupleja, kes on Delta Centerilt müügikohad allkasutusse võtnud, kasutab neid müügikohti turuhallide külastajatele kaubamärkide võltsingute pakkumiseks.
28 Ilma et oleks vaja kindlaks teha, kas teised teenuste pakkujad nagu eelotsusetaotluses hüpoteetiliselt mainitud ettevõtjad, kes varustavad õigusrikkujaid elektrienergiaga, kuuluvad direktiivi 2004/48 artikli 11 kolmanda lause kohaldamisalasse, tuleb igal juhul tõdeda, et ettevõtja, kes pakub kolmandale isikule üürile või allüürile võtmiseks turu müügikohti, mille tõttu viimased omandavad nendele kohtadele juurdepääsu ja pakuvad seal müügiks kaubamärkide võltsinguid, tuleb kvalifitseerida selle sätte tähenduses vahendajaks, „kelle teenuseid kasutas kolmas osapool intellektuaalomandi õiguste rikkumisel“.
29 Seejuures ei ole tähtsust asjaolul, kas müügikohtade kasutusse andmine puudutab internetipõhiseid kauplemiskohti või niisugust füüsilist kauplemiskohta nagu turuhallid. Direktiivist 2004/48 ei ilmne nimelt, et selle kohaldamisala oleks piiratud e-kaubandusega. Lisaks nõrgestataks selle direktiivi põhjenduses 10 nimetatud eesmärki tagada siseturul kõrge, võrdväärne ning ühetaoline intellektuaalomandi kaitse tase oluliselt see, kui ettevõtjale, kes annab kolmandale isikule juurdepääsu niisugusele füüsilisele turukohale, nagu on käsitlusel põhikohtuasjas ja kus need kolmandad isikud pakuvad müügiks kaubamärkide võltsinguid, ei saaks teha nimetatud direktiivi artikli 11 kolmandas lauses nimetatud ettekirjutusi.
30 Eelnevat arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 2004/48 artikli 11 kolmandat lauset tuleb tõlgendada nii, et selles sättes nimetatud vahendaja, „kelle teenuseid kasutas kolmas osapool intellektuaalomandi õiguste rikkumisel“, mõistega on hõlmatud ka turuhallide rentnik, kes annab nendes hallides asuvaid erinevaid müügikohti allkasutusse kauplejatele, kellest mõni kasutab oma müügikohta kaubamärki kandvate võltsitud kaupade müümiseks.
31 Teise küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2004/48 artikli 11 kolmandat lauset tuleb tõlgendada nii, et tingimused, mille kohaselt saab teha selles sättes nimetatud ettekirjutuse vahendajale, kas annab üürile turuhallide müügikohti, on identsed tingimustega, mis Euroopa Kohus sõnastas 12. juuli 2011. aasta kohtuotsuses L’Oréal jt (C‑324/09, EU:C:2011:474) seoses internetipõhiste kauplemiskohtade haldajatele teha võidavate ettekirjutustega.
32 Nimetatud kohtuotsuse punktis 135 tõdes Euroopa Kohus esmalt viitega direktiivi 2004/48 põhjendusele 23, et selliste ettekirjutuste, mille liikmesriigid peavad nimetatud direktiivi artikli 11 kolmanda lause alusel ette nägema, kohaldamise üksikasjad – nagu tingimused ja viisid – tuleb määratleda liikmesriikide siseriiklikes õigusaktides.
33 Järgmiseks täpsustas ta, et liikmesriikide eeskirjad tuleb koostada selliselt, et need teeks võimalikuks direktiivi 2004/48 eesmärkide saavutamise. Selleks peavad ettekirjutused vastavalt nimetatud direktiivi artikli 3 lõikele 2 olema tõhusad ja hoiatavad (kohtuotsus, 12.7.2011, L’Oréal jt, C‑324/09, EU:C:2011:474, punkt 136).
34 Viimaseks otsustas Euroopa Kohus, et ettekirjutused peavad olema õiglased ja proportsionaalsed. Seetõttu ei tohi need olla ülemäära kulukad ega luua tõkkeid seaduslikule kaubandusele. Vahendajalt ei saa ka nõuda, et ta teostaks oma klientide üle üldist ja pidevat järelevalvet. Seevastu võib vahendaja olla sunnitud võtma meetmeid, mille eesmärk on vältida uusi samalaadseid rikkumisi sama kaupleja poolt (vt selle kohta kohtuotsus, 12.7.2011, L’Oréal jt, C‑324/09, EU:C:2011:474, punktid 138–141).
35 Seetõttu asus Euroopa Kohus seisukohale, et ettekirjutuse direktiivi 2004/48 artikli 11 kolmanda lause tähenduses võib teha ainult juhul, kui see tagab õiglase tasakaalu intellektuaalomandi kaitse ja seadusliku kaubanduse tõkete puudumise vahel (vt selle kohta kohtuotsus, 12.7.2011, L’Oréal jt, C‑324/09, EU:C:2011:474, punkt 143).
36 Kuigi kohtuasjas, milles tehti 12. juuli 2011. aasta kohtuotsus L’Oréal jt (C‑324/09, EU:C:2011:474), tuli Euroopa Kohtul direktiivi 2004/48 artikli 11 kolmandat lauset tõlgendada seoses ettekirjutustega, mis võidakse teha internetipõhiste kauplemiskohtade vahendajale, tõlgendas ta seda artiklit, arvestades nimetatud direktiivi artiklis 3 ette nähtud üldisi sätteid, võtmata arvesse asjassepuutunud kauplemiskoha laadiga seotud kaalutlusi. Kõnealusest artiklist 3 ei tulene ka, et selle kohaldamisala oleks piiratud olukordadega, mis on iseloomulikud internetipõhistele kauplemiskohtadele. Samas nähtub kõnealuse artikli 3 sõnastusest, et see on kohaldatav kõigile nimetatud direktiivis ette nähtud meetmetele, sealhulgas selle direktiivi artikli 11 kolmandas lauses ettenähtuile.
37 Eelnevat arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2004/48 artikli 11 kolmandat lauset tuleb tõlgendada nii, et tingimused, mille kohaselt saab teha selles sättes nimetatud ettekirjutuse vahendajale, kas osutab turuhallide müügikohtade üürileandmise teenust, on identsed tingimustega, mis Euroopa Kohus sõnastas 12. juuli 2011. aasta kohtuotsuses L’Oréal jt (C‑324/09, EU:C:2011:474) seoses internetipõhiste kauplemiskohtade haldajatele teha võidavate ettekirjutustega.
38 Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
1. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/48/EÜ intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta artikli 11 kolmandat lauset tuleb tõlgendada nii, et selles sättes nimetatud vahendaja, „kelle teenuseid kasutas kolmas osapool intellektuaalomandi õiguste rikkumisel“, mõistega on hõlmatud ka turuhallide rentnik, kes annab nendes hallides asuvaid erinevaid müügikohti allkasutusse kauplejatele, kellest mõni kasutab oma müügikohta kaubamärki kandvate võltsitud kaupade müümiseks.
2. Direktiivi 2004/48 artikli 11 kolmandat lauset tuleb tõlgendada nii, et tingimused, mille kohaselt saab teha selles sättes nimetatud ettekirjutuse vahendajale, kes osutab turuhallide müügikohtade üürileandmise teenust, on identsed tingimustega, mis Euroopa Kohus sõnastas 12. juuli 2011. aasta kohtuotsuses L’Oréal jt (C‑324/09, EU:C:2011:474) seoses internetipõhiste kauplemiskohtade haldajatele teha võidavate ettekirjutustega.

matches:
§ 4
§ 4
kohus
§ 4
kohus
§ 4
Kohus
Kohus
kohus
Kohus
kohus
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus


Ringkonnakohus ei saa lahendada nõudeid, mida maakohus ei ole veel lahendanud. Kuna maakohus vaheotsusega abielu lahutamise, esemete ühisvarasse kuulumise ja hüvitise nõuet ei lahendanud, ei saanud ringkonnakohus neid nõudeid enne maakohut lahendada. (p 14) Ringkonnakohus rikkus oluliselt menetlusõigust, jättes tähelepanuta kostja taotluse võtta apellatsioonkaebus õigeks ja loobuda aegumise vastuväitest. Kuna kostja ei soovi enam aegumisele tugineda saab kolleegium teha TsMS § 449 lg 3 alusel vaheotsuse, millega jätab ühisvara jagamise ja vara välistamise nõudele aegumise kohaldamata. Menetlus jätkub maakohtus. (p-d 15, 16)
abikaasa ühisvara jagamises kohtuväliselt või esitada vajaduse korral PankrS § 122 lg 1 alusel ühisvara jagamise nõue. PankrS § 122 lg 1 ei anna haldurile kaalutlusõigust jätta kokkuleppel või nõuet esitades abikaasade ühisvara jagamata. Juhul kui pankrotivõlgnik on füüsiline isik, kes on sõlminud abielu enne kehtiva perekonnaseaduse jõustumist (vt PKS § 211 lg 1) või kelle varasuhteid reguleerivad seadusjärgse varasuhtena või valiku tagajärjel varaühisuse varasuhte sätted (vt PKS § 24 lg 2), peab haldur arvestama vajadusega jagada pankrotimenetluse korraldamiseks ka abikaasade ühisvara. (p 19) Haldur peab PankrS § 126 lg 3 järgi tegema pankrotivara nimekirja märke, et tegemist on võlgniku ja tema abikaasa ühisvaraga. Pankrotihaldur ei või ühisvaras olevaid esemeid pankrotivõlgniku abikaasa nõusolekuta käsutada ning kui ta peaks seda tegema, on käsutamine PKS §-st 31 tulenevalt tühine. (p 21)
Ühisvara jagamise nõude aegumistähtaja kulgema hakkamine eeldab PankrS § 122 lg 5 mõttes, et pankrotivõlgniku abikaasa on saanud teada või pidanud teada saama sellest, et ühisvaras olevad esemed on PankrS § 126 kohasesse pankrotivara nimekirja kantud. (p 18) PankrS § 122 lg-s 5 sätestatud ühisvara jagamise nõude aegumistähtaja möödumine ei muuda pankrotivõlgniku ja tema abikaasa ühisvara hulka kuuluvaid esemeid võlgniku lahusvaraks. See tähendab, et abikaasade ühisvaras olevad esemed jäävad nende ühisvaraks ka pärast seda, kui ühisvara jagamise nõude aegumistähtaeg on möödunud. (p 21) Halduri ülesanne on leppida kokku pankrotivõlgniku ja tema abikaasa ühisvara jagamises kohtuväliselt või esitada vajaduse korral PankrS § 122 lg 1 alusel ühisvara jagamise nõue. PankrS § 122 lg 1 ei anna haldurile kaalutlusõigust jätta kokkuleppel või nõuet esitades abikaasade ühisvara jagamata. Juhul kui pankrotivõlgnik on füüsiline isik, kes on sõlminud abielu enne kehtiva perekonnaseaduse jõustumist (vt PKS § 211 lg 1) või kelle varasuhteid reguleerivad seadusjärgse varasuhtena või valiku tagajärjel varaühisuse varasuhte sätted (vt PKS § 24 lg 2), peab haldur arvestama vajadusega jagada pankrotimenetluse korraldamiseks ka abikaasade ühisvara. (p 19) Haldur peab PankrS § 126 lg 3 järgi tegema pankrotivara nimekirja märke, et tegemist on võlgniku ja tema abikaasa ühisvaraga. Pankrotihaldur ei või ühisvaras olevaid esemeid pankrotivõlgniku abikaasa nõusolekuta käsutada ning kui ta peaks seda tegema, on käsutamine PKS §-st 31 tulenevalt tühine. (p 21) Pankrotivõlgniku abikaasal on õigus esitada ka tuvastushagi (TsMS § 368 lg 1) selleks, et teha kindlaks, kas mingi pankrotivara hulka arvatud ese kuulub ühisvarasse või mitte. Sellise tuvastushagi puhul ei kohaldu PankrS § 122 lg 5. (p 22)
Välisriigi vahekohtu otsuse Eestis sundtäitmiseks tuleb seda Eesti kohtulahendiga tunnustada ja tunnistada see täidetavaks. Seejuures kontrollitakse esmajoones 1958. a välisriigi vahekohtu otsuste tunnustamise ja täitmise konventsiooni art te 4 ja 5 eelduste täitmist. (p 15) Välisriigi vahekohtu otsuse tunnustamiseks ja täidetavaks tunnistamiseks Eestis piisab otsuse esitamisest ka Eesti menetlusseaduses esitatud vormis. TsMS § 757 lg te 1 ja 3 järgi ei ole vahekohtu otsuse tunnustamiseks ja täidetavaks tunnistamiseks esitatavale vahekohtu otsusele erilisi vorminõudeid aga kehtestatud, vaid esitada tuleb vahekohtu otsus või selle tõestatud ärakiri. Eesti seadus ei nõua vahekohtu otsuse ehtsuse kinnitamiseks ei otsuse kui sellise ega vahekohtunike allkirjade tõestamist ega apostilliga kinnitamist. (p 19) 1958. a konventsioon ei näe ette vahekohtu kokkuleppe vormipuuduste kõrvaldamise võimalust menetluses osalemise teel. Samas võimaldab konventsiooni art 7 lg 1 avaldajal tugineda vahekohtu otsuse tunnustamisel ja täidetavaks tunnistamisel ka Eesti seadusega antud õigustele. Eesti seadus (TsMS § 719 lg 1) nõuab vahekohtu kokkuleppele kirjalikult taasesitatavat vormi ja selle kohtule esitamist otsuse tunnustamise ja täidetavaks tunnistamise eeldusena (TsMS § 757 lg 1). Samas ei mõjuta vorminõude järgimata jätmine TsMS § 719 lg 3 järgi kokkuleppe kehtivust, kui pooled nõustuvad vaidluse lahendamisega vahekohtus. Seega on võimalik vahekohtu kokkuleppe vormipuudus vahekohtusse pöördumisega kõrvaldada. (p-d 26-26.2)
1958. a konventsioon ei näe ette vahekohtu kokkuleppe vormipuuduste kõrvaldamise võimalust menetluses osalemise teel. Samas võimaldab konventsiooni art 7 lg 1 avaldajal tugineda vahekohtu otsuse tunnustamisel ja täidetavaks tunnistamisel ka Eesti seadusega antud õigustele. Eesti seadus (TsMS § 719 lg 1) nõuab vahekohtu kokkuleppele kirjalikult taasesitatavat vormi ja selle kohtule esitamist otsuse tunnustamise ja täidetavaks tunnistamise eeldusena (TsMS § 757 lg 1). Samas ei mõjuta vorminõude järgimata jätmine TsMS § 719 lg 3 järgi kokkuleppe kehtivust, kui pooled nõustuvad vaidluse lahendamisega vahekohtus. Seega on võimalik vahekohtu kokkuleppe vormipuudus vahekohtusse pöördumisega kõrvaldada. (p-d 26-26.2) Isiku tuginemine kohtus vahekohtu kokkuleppe puudumisele võib olla vastuolus hea usu põhimõttega (TsMS § 200 lg-d 1 ja 2), kui ta on nõustunud vahekohtumenetlusega ega ole selles menetluses esitanud vastuväiteid vahekohtu kokkuleppe puudumise kohta ega ole ka hiljem esitanud väiteid, et tal sellist võimalust varem ei olnud. (p 26.3)
Kui isik on hagenud pangalt tahteavalduse andmist, mille alusel oleks tal võimalik saada notari kontolt kätte sinna tellija hoiustatud vaidlusalune raha, siis ei saa hoiustaja oma ühepoolse avaldusega tekitada kohustusi teistele isikutele, st ainuüksi raha hoiustamisest VÕS § 120 lg 1 esimese lause alusel ei saa pangal tekkida kohustust anda nõusolek isikule raha kättesaamiseks. Panga kohustus anda isikule tahteavaldus võiks tuleneda pooltevahelisest lepingulisest või lepinguvälisest õigussuhtest. Nõusoleku andmise kohustust ei saa järeldada mõistlikkuse põhimõttest (VÕS § 7). Tahteavalduse andmise kohustus võib tuleneda hea usu põhimõttest (VÕS § 6, TsÜS § 138), kui isikule on panga tahteavaldus raha kättesaamiseks notari kontolt (oma õiguste kaitseks) mõistlike alternatiivideta vajalik (vt VÕS § 121 lg 1 ja § 122 lg 1) ja pangal puudub mõistlik põhjendus tahteavalduse andmisest keelduda. (p 18, 24-25, 29-31) Arvestades ainuüksi hea usu põhimõttest tuleneva võlasuhte erandlikkust, ei saaks VÕS § 115 lg 1 alusel olla kahju hüvitamine põhjendatud juhul, kui see ei tuleks kõne alla ka delikti või muu lepinguvälise võlasuhte järgi. See oleks vastuolus rikutud kohustuse kaitse-eesmärgiga (VÕS § 127 lg 2) ja viiks liiga ulatusliku ja määratlemata vastutuseni. Küll aga võib kõne alla tulla raha ülekandmise juhise andmisega viivitamisel kahjuhüvitise arvutamine sarnaselt viivisega. Lähtuda tuleks seadusjärgsest viivisest, kui kahju tekitaja ei tõenda, et tekkinud kahju oli väiksem, või kannatanu, et see kahju oli suurem. (p 33-35)
Tagasivõtmise õiguseta hoiustamine loetakse VÕS § 122 lg 1 esimese lause kehtivaks üksnes juhul, kui see oli VÕS § 76 lg 3 järgi nõuetekohane. Võlgnik ei vabane raha hoiustamisega kohustuse täitmisest võlausaldaja ees, keda ta raha saamiseks võimaliku õigustatud isikuna hoiustamisel ei nimetanud. (p 20, 22) Kui isik on hagenud pangalt tahteavalduse andmist, mille alusel oleks tal võimalik saada notari kontolt kätte sinna tellija hoiustatud vaidlusalune raha, siis ei saa hoiustaja oma ühepoolse avaldusega tekitada kohustusi teistele isikutele, st ainuüksi raha hoiustamisest VÕS § 120 lg 1 esimese lause alusel ei saa pangal tekkida kohustust anda nõusolek isikule raha kättesaamiseks. Panga kohustus anda isikule tahteavaldus võiks tuleneda pooltevahelisest lepingulisest või lepinguvälisest õigussuhtest. Nõusoleku andmise kohustust ei saa järeldada mõistlikkuse põhimõttest (VÕS § 7). Tahteavalduse andmise kohustus võib tuleneda hea usu põhimõttest (VÕS § 6, TsÜS § 138), kui isikule on panga tahteavaldus raha kättesaamiseks notari kontolt (oma õiguste kaitseks) mõistlike alternatiivideta vajalik (vt VÕS § 121 lg 1 ja § 122 lg 1) ja pangal puudub mõistlik põhjendus tahteavalduse andmisest keelduda. (p 18, 24-25, 29-31)
3-2-1-135-10 Riigikohus 12.01.2011
Üldjuhul olukorras, kus keegi ei ole aktsionäride üldkoosoleku otsuse kehtivust kahtluse alla seadnud, ei saa olla aktsionäril õiguslikku huvi esitada hagi otsuse kehtivuse tuvastamiseks, kuivõrd otsus kehtib nagunii. Samuti ei saa sellise tuvastushagiga saavutada otsust, mis oleks TsMS § 457 lg 5, tsiviilseadustiku üldosa seaduse § 38 lg 8 esimese lause ja äriseadustiku § 302 lg 5 järgi siduv kõigile aktsionäridele, juhatuse ja nõukogu liikmetele. Nende sätete järgi on selliselt siduvad üksnes otsused, millega on tunnistatud aktsionäride üldkoosoleku otsus kehtetuks või tuvastatud selle tühisus.
Olukorras, kus eelnevalt on esitatud hagi kostja vastu kostja aktsionäride üldkoosoleku otsuste tühisuse tuvastamiseks, võib hagejal, kes soovib üldkoosoleku otsuse kehtima jäämist, olla õiguslik huvi esitada hagi aktsionäride üldkoosoleku otsuse kehtivuse tuvastamiseks. Seda aga üksnes tühisuse tuvastamise hagiga samasse menetlusse liidetuna, kuna ainult sel juhul saab ta mõjutada esimese nõude lahendamist, mille rahuldamise korral oleks kohtuotsus ka temale siduv. Viimasel hagejal ei saa aga olla enam õiguslikku huvi oma tuvastushagi lahendamiseks siis, kui esimene hagi aktsionäride üldkoosoleku otsuste tühisuse tuvastamiseks on jäetud rahuldamata ja selles osas on otsus jõustunud. Sellisel juhul tuleb hagi jätta läbi vaatamata TsMS § 423 lg 2 p 2 alusel. Selle sätte järgi võib kohus jätta hagi läbi vaatamata juhul, kui ilmneb, et hagi ei ole esitatud hageja seadusega kaitstud õiguse ega huvi kaitseks või eesmärgil, millele riik peaks andma õiguskaitset, või kui hagiga ei ole hageja taotletavat eesmärki võimalik saavutada.
Praeguses asjas on hagejad I ja II esitanud kostja vastu hagi kostja aktsionäride üldkoosoleku otsuste tühisuse tuvastamiseks. Lisaks esitati veel üks hagi kostja vastu kostja aktsionäride üldkoosoleku otsuse kehtivuse tuvastamiseks, milles aga hageja ei nõua midagi endale, vaid asub toetama kostja positsiooni menetluses. Sellises olukorras saab teda pidada hagejaks, kelle hagi on liidetud hagejate I ja II hagiga ühte menetlusse. Sellist hagide liitmist võimaldab TsMS § 374.
3-2-1-166-05 Riigikohus 09.02.2006
Nõudeõigus kuulub enampakkumise kehtetuks tunnistamise järel 1. jaanuarist 2006. a kehtiva TMS § 98 lg 4 kohaselt asja uuele omanikule, mitte kohtutäiturile. Kui kohus teeb otsuse enampakkumise kehtetuks tunnistamise kohta, ei tulene sellest, et kohtuotsusest tulenevad nõuded peaks täitma kohtutäitur.
Tunnustushagi esitatakse eelkõige õigussuhte olemasolu või puudumise tuvastamiseks, hagi üheks kaugemaks eesmärgiks võib olla ka tehingu järgi saadu tagastamine.


text:
Järvakandi Hooldekodu põhimääruse kehtestamine – Riigi Teataja
Järvakandi Hooldekodu põhimääruse kehtestamine
Järvakandi Hooldekodu põhimääruse kehtestamine - sisukord
§ 2 Hooldekodu ülesanded
§ 3 Tegevuse põhimõtted
§ 4 Hooldekodu juhtimine
§ 5 Hooldekodu hoolekogu
§ 6 Hooldekodusse vastuvõtmine, hooldekodust lahkumine, väljaarvamine
§ 7 Finantseerimine, aruandlus ja järelevalve
§ 8 Ühinemine, jagunemine ja tegevuse lõpetamine
RT IV, 21.09.2012, 19
Vastu võetud 29.02.2012 nr 4
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse paragrahvi 6 lõike 1 ja 2, paragrahvi 22 lõike 1 punkti 34, sotsiaalministri 03.04.2002 määruse number 58 „Täiskasvanute hoolekandeasutuse tervisekaitsenõuded“ paragrahvi 6 lõigete 4 ja 6, sotsiaalhoolekande seaduse paragrahvi 17 lõike 4 ja Järvakandi valla põhimääruse paragrahvi 48 lõike 1 alusel.
(1) Järvakandi Hooldekodu (edaspidi hooldekodu) on Järvakandi Vallavalitsuse hallatav hoolekandeasutus – üldhooldekodu.
(2) Hooldekodu asub Järvakandi alevis Rahu tn 18, postiindeks 79101.
(3) Hooldekodu registrikood on 75021008.
(4) Hooldekodu kindlustab igale kliendile õigusaktidega sätestatud tingimused.
(5) Hooldekodul on oma pitsat ja eelarve valla eelarve osana.
(6) Hooldekodu põhimääruse ja selle muudatused kinnitab Järvakandi Vallavolikogu.
(7) Hooldekodu juhindub oma tegevuses Eesti Vabariigis kehtivatest õigusaktidest.
(8) Hooldekodu asjaajamise ja suhtlemise keel on eesti keel.
(9) Hooldekodul on oma arengukava, mille kinnitab Järvakandi Vallavolikogu.
§ 2. Hooldekodu ülesanded
(1) Hooldekodu on vanurite ja puuetega isikute ajutiseks või alaliseks loodud üldtüüpi ööpäevaringselt tegutsev hoolekandeasutus, mille eesmärk on tagada seal viibivate isikute nende eale ja seisundile vastav hooldamine (sh põetamine) ja rehabilitatsioon.
(2) Hooldekodu täidab oma tegevusvaldkonnas järgmisi ülesandeid:
1) tagab hooldekodus viibivatele klientidele turvalised elamistingimused;
2) korraldab hooldekodus viibivatele klientidele toitlustamist ja hooldamist;
3) tagab klientide tervisliku seisundi jälgimise ning kindlustab esmatasandi arstiabi;
4) rakendab nõuetekohaseid põetusmeetodeid;
5) osutab rehabilitatsiooniteenuseid hooldekodus viibivate klientide vanusest, tervislikust seisundist ja võimetest lähtuvalt;
6) korraldab hooldekodus viibivate klientide vaba aja sisustamise.
§ 3. Tegevuse põhimõtted
(1) Hooldekodul on õigus:
1) osutada tasulisi teenuseid vallavalitsuse poolt kinnitatud hinnakirja alusel;
2) saada vallavalitsuselt, selle struktuuriüksustelt ja valla asutustelt oma ülesannete täitmiseks vajalikku informatsiooni ja võimalustekohast abi.
(2) Hooldekodu teeb oma põhimäärusest tulenevate ülesannete täitmisel koostööd füüsiliste ja juriidiliste isikutega ning vabatahtlike organisatsioonidega.
(3) Hooldekodu osutab hooldusteenuseid eelkõige Järvakandi valla elanikele, vabade kohtade olemasolul ka mujal elavatele isikutele. Teenuste osutamine toimub sõlmitud lepingute alusel.
(4) Abi taotlemine ja teenuste osutamine peab säilitama kliendi eneseväärikuse ning toetama tema võimalikult iseseisvat toimetulekut.
§ 4. Hooldekodu juhtimine
(1) Hooldekodu tööd juhib juhataja, kes allub vallavanemale. Hooldekodu juhatajaga sõlmib, peatab, muudab ja lõpetab töölepingu vallavanem.
(2) Hooldekodu juhataja:
1) korraldab ja juhib hooldekodu tööd;
2) sõlmib lepinguid kliendiga, tema lähedastega, eestkostjaga või omavalitsusega;
3) sõlmib, muudab ja lõpetab hooldekodu töötajatega töölepingud ja töötab välja töötajate ametijuhendid, asjaajamiskorra, töösisekorraeeskirja ja muud hooldekodu tööd korraldavad dokumendid;
4) esindab hooldekodu suhetes teiste asutustega, ettevõtete ja organisatsioonide ja ametiisikutega ilma volikirjata või annab selleks volituse;
5) analüüsib majandustegevust, koostab hooldekodu eelarveprojekti ning vastutab eelarve täitmise eest;
6) kannab vastutust tuleohutuse, töökaitse, elektriseadmete ohutu ekspluatatsiooni eest, rakendab vastavaid abinõusid töökaitse tugevdamiseks;
7) esitab vallavalitsusele hooldekodu töötajate koosseisu ja palgamäärade projekti;
8) korraldab oma töötajatele erialast täiendõpet;
9) kaasab hooldekodu tegevusvaldkonnas üleskerkinud küsimuste lahendamiseks või töö korraldamiseks hooldekodus elavate klientide lähedasi inimesi, Järvakandi Vallavalitsust ja teisi omavalitsusi, säilitab kontakti hooldekodus viibiva kliendi omaste, sugulaste või kliendile oluliste isikute ja omavalitsustega;
10) tagab hooldekodu klientidele turvalise põetuse, hoolduse, toetusravi ja rehabilitatsiooni võimaldava elukeskkonna;
11) edastab õigeaegselt nõutavat aruandlust;
12) teeb koostööd Järvakandi Vallavalitsuse ning teiste omavalitsuste ametnike ja hoolekandeasutustega;
13) lahendab seaduses ettenähtud juhtudel õiguslikke vaidlusi ning peab oma tööülesannete piires vajalikku kirjavahetust;
14) kasutab talle tööülesannete täitmiseks usaldatud vara ja ametialast teavet heaperemehelikult ja eesmärgipäraselt.
§ 5. Hooldekodu hoolekogu
(1) Hooldekodu tegevuse korraldamisel ja tegevust reguleerivate küsimuste lahendamisel nõustab juhatajat hooldekodu hoolekogu. Hooldekodu hoolekogu moodustatakse tervishoiuspetsialisti, volikogu, valitsuse ja üldsuse esindajatest vähemalt viieliikmelisena ning kinnitatakse Järvakandi Vallavalitsuse poolt kaheks aastaks.
(2) Hoolekogu töö korraldamiseks valib hoolekogu oma liikmete hulgast esimehe ja protokollija, kes hoiab korras hoolekogu kirjavahetust ning protokollib koosolekuid.
(3) Oma tegevuses juhindub hoolekogu sotsiaalhoolekannet reguleerivatest õigusaktidest, valitsuse ja volikogu õigusaktidest ning Järvakandi Hooldekodu põhimäärusest.
(4) Hooldekodu hoolekogu ülesanded ja pädevus:
1) kooskõlastab eelarveprojekti enne esitamist vallavalitsusele;
2) vaatab läbi hooldekodu poolt teostatavate investeeringute vajaduse ja mahu;
3) vaatab läbi hooldekodu aastaaruande;
4) teeb ettepanekuid hooldekodu põhimääruse muudatusteks ja kooskõlastab need enne volikogule esitamist;
5) abistab koostamisel ning kooskõlastab hooldekodu arengukava ja projektid.
(5) Hoolekogul on õigus:
1) hooldekodu tegevuse tõhustamiseks kaasata töösse asjatundjaid ja eksperte väljastpoolt hooldekodu;
2) teha järelpärimisi ja ettepanekuid hooldekodu sisulise töö ja majandustegevuse kohta;
3) teha muid ettepanekuid vallavalitsusele, volikogule ja hooldekodu juhatajale hooldekodu töö paremaks korraldamiseks.
(6) Hoolekogu töökord:
1) hoolekogu koosoleku kutsub kokku hooldekodu juhataja või tema äraolekul asetäitja vastavalt vajadusele, kuid mitte harvemini kui üks kord poolaastas;
2) hoolekogu koosoleku võib kokku kutsuda vähemalt kolme hoolekogu liikme, hooldekodu juhataja või vallavalitsuse ettepanekul;
3) hoolekogu on otsustusvõimeline, kui koosolekul osaleb vähemalt kolm hoolekogu liiget;
4) hoolekogu koosolek ja vastuvõetud otsused protokollitakse. Protokollile kirjutavad alla koosolekul osalenud hoolekogu liikmed ja koosoleku juhataja. Protokollid säilitatakse hooldekodus üldistel alustel teiste dokumentidega.
5) hoolekogu otsused on hooldekodule täitmiseks;
6) hoolekogu annab kord aastas aru oma tegevusest vallavalitsusele.
§ 6. Hooldekodusse vastuvõtmine, hooldekodust lahkumine, väljaarvamine
(1) Hooldekodusse võetakse inimesed, kes oma ea, tervisliku seisundi või sotsiaalse olukorra tõttu ei ole suutelised iseseisvalt elama ning kui nende toimetulekut ei ole võimalik tagada teiste sotsiaalteenuste ja muu abi osutamisega.
(2) Hooldekodu osutab hooldusteenuseid eelkõige Järvakandi valla elanikele. Väljastpoolt Järvakandi valda võetakse kliente hooldusele vabade kohtade olemasolul.
(3) Vastuvõtmisel sõlmitakse leping kliendiga, tema lähedase, eestkostja või omavalitsusega.
(4) Lepingule lisatakse järgmised dokumendid:
1) koopia isikut tõendavast dokumendist;
2) perearsti väljavõte tervislikust seisundist koos röntgenpildiga rindkerest;
3) puude olemasolul koopia kehtivast arstliku ekspertiisi otsusest puude raskusastme või töövõimetuse % kohta;
4) andmed pensioni suurusest;
5) kui kulude katmisel osaleb kohalik omavalitsus, siis omavalitsusüksuse sellealane kinnitus.
(5) Hooldekodust lahkumine toimub kliendi või tema esindaja sooviavalduse alusel.
(6) Hooldekodu võib registreerida oma pinnale alaliste elanikena Järvakandi vallast hooldusele võetud isikuid, kes avaldavad sellekohast soovi ja ei taha säilitada endist elamispinda.
(7) Kliendi ümberpaigutamine erihooldekodusse toimub sotsiaalhoolekandeseaduses ettenähtud alusel ja korras. Hooldekodus viibiva isiku õiguste piiramine võib toimuda ainult seadustes ettenähtud alustel ja korras.
(8) Hooldekodust väljaarvamine toimub hooldekodu kodukorra sagedase rikkumise või üle kolme kalendrikuu hoolduskulude mittetasumise korral.
§ 7. Finantseerimine, aruandlus ja järelevalve
(1) Hooldekodu vara kasutamist suunab, kontrollib ning selle eest vastutab juhataja vastavalt Järvakandi vallavara valitsemise korrale.
(2) Kontrolli ja järelevalvet hooldekodu tegevuse üle teostab vallavalitsus.
(3) Hooldekodu kulud kaetakse hooldekodu eelarvest. Hooldekodu võib saada vahendeid ka riigilt, juriidiliselt ja füüsiliselt isikutelt sihtotstarbeliste eraldiste, toetuste ja annetustena.
(4) Hooldekodu kulude katteks kehtestab vallavalitsus hooldekodu kohamaksumuse.
(5) Hooldekodu vara ja vahendid on:
1) valla poolt talle sihtotstarbeliseks kasutamiseks antud maa, hooned, rajatised, seadmed, inventar jm vara;
2) laekumised Järvakandi valla eelarvest;
3) laekumised majanduslikust tegevusest;
4) laekumised tasulise hoolduse summadest,
5) riigilt, juriidiliselt ja füüsiliselt isikutelt sihtotstarbeliselt laekunud eraldised, toetused ja annetused.
§ 8. Ühinemine, jagunemine ja tegevuse lõpetamine
Hooldekodu ümberkorraldamise või tegevuse lõpetamise otsustab Järvakandi Vallavolikogu.

matches:
§ 2
§ 3
§ 4
§ 5
§ 6
§ 7
§ 8
§ 2
§ 3
§ 4
§ 5
§ 6
§ 7
§ 8


Vabariigi Presidendi 23. detsembri 2005. a otsusega nr 968
(4) Varjupaigataotleja võib Eestis töötada, kui Kodakondsus- ja Migratsiooniamet ei ole varjupaigataotluse suhtes ühe aasta jooksul, arvates varjupaigataotluse esitamisest, varjupaigataotlejast olenematul põhjusel otsust teinud või kui varjupaigataotleja on keelduva otsuse vaidlustanud kohtus, tingimusel, et töötamine ei takista tema varjupaigataotluse menetlemist, kohtumenetlust ega otsuse täideviimist.
(1) Esmane vastuvõtukeskus korraldab varjupaigataotlejale varjupaigamenetluse ajal ja käesoleva seaduse § 62 lõikes 6 nimetatud juhtudel ajutise kaitse alusel elamisloa taotlejale ajutise kaitse menetluse ajal vastavalt vajadusele toetusena:
6) seaduse alusel läbiviidavate toimingute sooritamiseks vajaliku transporditeenuse osutamise;
7) muude esmavajalike teenuste osutamise.
(2) Vastuvõtukeskus korraldab taotlejale varjupaigamenetluse või ajutise kaitse menetluse ajal vastavalt vajadusele toetusena:
1) majutamise;
2) vastuvõtukeskuses elava taotleja ja käesoleva seaduse § 34 lõike 2 punkti 3 või § 62 lõike 2 punkti 3 alusel väljaspool vastuvõtukeskust elava taotleja varustamise toiduainetega või toitlustamise, varustamise esmavajalike riietus- ja muude tarbeesemete ning hügieenivahenditega ja rahaga hädapärasteks pisikulutusteks § 36 lõikes 5 sätestatud määras;
(4) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 2 sätestatud ülesannete täitmist korraldab Sotsiaalministeerium.
(5) Sotsiaalminister võib käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 2 sätestatud ülesannete täitmise halduslepingu alusel üle anda vastavalt halduskoostöö seadusele. Üle anda ei tohi esmase vastuvõtukeskuse ja vastuvõtukeskuse juhataja ülesandeid.
(6) Halduslepingu alusel üleantud ülesandeid võib täita teovõimeline ja eesti keelt vähemalt kesktasemel valdav Eesti kodanik, kes ei kanna karistust kuriteo toimepanemise eest või kelle karistusandmed kuriteo toimepanemise kohta on karistusregistrist kustutatud.
(7) Halduslepingu alusel üleantud ülesannetega kaasnevad käesolevas seaduses sätestatud õigused ja kohustused ning vastutus.
(8) Halduslepingu alusel üleantud ülesannete täitmise üle teostab järelevalvet sotsiaalminister.
§ 44. Alalise elamisloa andmine
(2) Pagulase ja täiendava kaitse saaja ning tema perekonnaliikme elamisloa taotlemise, andmise ja pikendamise ning kehtetuks tunnistamise korra, elamisloa taotlemisel esitatavate tõendite ja andmete loetelu ning elamisloa andmete isikutunnistusele kandmise korra kehtestab Vabariigi Valitsus määrusega.
Varjupaigataotleja tunnistus
(1) Kodakondsus- ja Migratsiooniamet annab taotlejale kolme päeva jooksul, arvates varjupaigataotluse esitamisest, varjupaigataotleja tunnistuse, mis tõendab, et välismaalane taotleb Eestis varjupaika. Kui taotlejal on vastavalt käesoleva seaduse § 10 lõikes 4 sätestatule õigus Eestis töötada, tehakse varjupaigataotleja tunnistusele sellekohane märge.
Ajutise kaitse kohaldamine ja ajutise kaitse tähtaeg
Ajutise kaitse menetlus, elamisluba ja tööluba
(2) Ajutise kaitse saaja ja tema perekonnaliikme elamisloa taotlemise, andmise ja pikendamise ning kehtetuks tunnistamise korra, elamisloa taotlemisel esitatavate tõendite ja andmete loetelu ning elamisloa andmete isikutunnistusele kandmise korra kehtestab Vabariigi Valitsus määrusega.
Ajutise kaitse alusel elamisloa taotleja vastuvõtmine
Perekondade taasühendamine, üleviimine teise riiki, reisiluba ning tagasivõtmine
Ajutine kaitse ja varjupaigamenetlus
Ajutise kaitse lõppemine ja tagasipöördumine
RAHVUSVAHELISE KAITSE SAAJA VASTUVÕTMINE JA TEMA SOTSIAALSED ÕIGUSED
(5) Rahvusvahelise kaitse saaja kohaliku omavalitsuse üksusesse elama asumisel tekkivad kulud kaetakse riigieelarvest.
§ 78. Isikut tõendavate dokumentide seaduse muutmine
Isikut tõendavate dokumentide seaduses (RT I 1999, 25, 365; 2004, 28, 189) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 25 lõikes 4 asendatakse sõnad «Pagulaste seaduse» sõnadega «Välismaalasele rahvusvahelise kaitse andmise seaduse»;
2) paragrahvi 31 lõige 4 sõnastatakse järgmiselt:
« (4) Pagulase reisidokument antakse välismaalasele, kellel on välismaalasele rahvusvahelise kaitse andmise seaduse § 38 lõikes 1 nimetatud elamisluba.»
§ 79. Ohvriabi seaduse muutmine
Ohvriabi seaduse (RT I 2004, 2, 3; 2005, 39, 308) § 9 lõike 2 punkt 4 sõnastatakse järgmiselt:
« 4) on Eestis viibiv rahvusvahelise kaitse saaja.»
§ 80. Riigilõivuseaduse muutmine
1) paragrahvi 299 senine tekst loetakse lõikeks 1 ning paragrahvi täiendatakse lõikega 2 järgmises sõnastuses:
« (2) Välismaalane, kellele on antud elamisluba välismaalasele rahvusvahelise kaitse andmise seaduse alusel, on vabastatud riigilõivu tasumisest tööloa või selle pikendamise taotlemisel.»;
2) paragrahvi 166 lõigetes 3 ja 4 asendatakse sõna «pagulasele» sõnaga «rahvusvahelise kaitse saajale».
§ 81. Riigipiiri seaduse muutmine
1) paragrahvi 111 täiendatakse lõikega 31 järgmises sõnastuses:
« (31) Välismaalasel, kellel puudub seaduslik alus või kehtiv reisidokument Eestisse sisenemiseks ning kes soovib taotleda Eestis varjupaika või ajutise kaitse alusel elamisluba, lubatakse Eestisse siseneda pärast varjupaigataotluse või ajutise kaitse alusel elamisloa taotluse piirivalveasutusele esitamist.»;
« (3) Alaealisel välismaalasel, kellel puudub seaduslik alus või kehtiv reisidokument Eestisse sisenemiseks ning kes soovib taotleda Eestis varjupaika või ajutise kaitse alusel elamisluba, lubatakse Eestisse siseneda pärast varjupaigataotluse või ajutise kaitse alusel elamisloa taotluse piirivalveasutusele esitamist.»
§ 82. Riikliku matusetoetuse seaduse muutmine
Riikliku matusetoetuse seaduse (RT I 2000, 86, 549; 2002, 61, 375) § 4 lõike 2 punkt 4 sõnastatakse järgmiselt:
« 4) Eestis viibiv rahvusvahelise kaitse saaja.»
§ 83. Sotsiaalhoolekande seaduse muutmine
Sotsiaalhoolekande seaduse (RT I 1995, 21, 323; 2005, 57, 451) § 4 lõike 1 punkt 3 sõnastatakse järgmiselt:
« 3) Eestis viibival rahvusvahelise kaitse saajal.»
§ 84. Tööturuteenuste ja -toetuste seaduse muutmine
Tööturuteenuste ja -toetuste seaduse (RT I 2005, 54, 430) § 3 punkt 4 sõnastatakse järgmiselt:
« 4) Eestis viibival rahvusvahelise kaitse saajal või Eestis viibival varjupaigataotlejal välismaalasele rahvusvahelise kaitse andmise seaduses sätestatud tingimustel;».
§ 85. Välismaalaste seaduse muutmine
Välismaalaste seaduses (RT I 1993, 44, 637; 2005, 65, 494) tehakse järgmised muudatused:
« (21) Rahvusvahelise kaitse saajate Eestis viibimise aluseid reguleerib välismaalasele rahvusvahelise kaitse andmise seadus.»;
3) paragrahvi 135 punktis 1 asendatakse sõnad «pagulaste seaduse» sõnadega «välismaalasele rahvusvahelise kaitse andmise seaduse».
Pagulaste seadus (RT I 1997, 19, 306; 2005, 54, 430) tunnistatakse kehtetuks.


Vesiviljeluse veekaitsenõuded, sealhulgas vesiviljelusest lähtuva vee saasteainesisalduse piirväärtused ja suublasse juhtimise ning seire nõuded – Riigi Teataja
Vesiviljeluse veekaitsenõuded, sealhulgas vesiviljelusest lähtuva vee saasteainesisalduse piirväärtused ja suublasse juhtimise ning seire nõuded
Vesiviljeluse veekaitsenõuded, sealhulgas vesiviljelusest lähtuva vee saasteainesisalduse piirväärtused ja suublasse juhtimise ning seire nõuded - sisukord
§ 2 Vesiviljeluskasvandus
§ 3 Kasvanduse asukoha valik
§ 4 Veekeskkonda heidetavate saasteainete arvestus
§ 5 Veekeskkonda heidetavate saasteainete arvestus sette eemaldamise korral
§ 6 Veevõtunõuded
§ 7 Veekäitlusnõuded
§ 8 Settekäitlusnõuded
§ 9 Kasvanduse tegevuse lõpetamine
§ 10 Vee ärajuhtimise nõuded
§ 11 Seirenõuded
§ 12 Käitamispäevik
RT I, 03.04.2020, 21
Vastu võetud 02.04.2020 nr 17
Määrus kehtestatakse veeseaduse § 131 lõike 2 alusel.
(1) Määrusega kehtestatakse vesiviljeluskasvandusele (edaspidi ka kasvandus) veekaitsenõuded, sealhulgas vesiviljelusest lähtuva vee saasteainesisalduse piirväärtused ja suublasse juhtimise ning seire nõuded.
(2) Käesoleva määrusega ei reguleerita vesiviljelust, milleks ei ole vaja veeluba ega registreeringut.
§ 2. Vesiviljeluskasvandus
(1) Vesiviljeluskasvandus on ehitis, rajatis või seade, mis on mõeldud vesiviljeluse toodangu saamiseks suuremas mahus, kui seda võimaldaksid looduslikud keskkonnatingimused sama ruumala kohta.
(2) Vesiviljeluskasvandused kasvatavate organismitüüpide järgi on:
1) kalakasvandus;
2) vähikasvandus;
3) vetikakasvandus;
4) karbikasvandus;
5) muu eespool nimetamata vee-elusressursi kasvandus.
(3) Vesiviljeluskasvandused veekasutuse tüübi järgi on:
1) tiigikasvandus, kus ööpäevane veevahetuse määr ei ületa 10 protsenti tiigi mahust;
2) läbivoolne kasvandus, mille ööpäevane veevahetus on suurem kui 10 protsenti kasvanduse veemahust;
3) sumbakasvandus, mis on veekogusse asetatud vesiviljelusrajatis;
4) korduva veekasutusega kasvandus, kus kasutatakse pinna- või põhjavett ning kus vesi on vähemalt 90% ulatuses korduvkasutuses ning seda puhastatakse mehaaniliselt ja bioloogiliselt;
5) karbi- ja vetikaliin, kuhu veeorganismid kinnituvad või muu samal otstarbel veekogusse asetatud rajatis.
(4) Kui kasvanduses kasutatakse mitut tehnoloogilist lahendust, rakendatakse igale tehnoloogilisele osale vastava tüübi nõudeid.
(5) Vesiviljeluse toodang on kasvanduses üheaastase tegevusperioodi vältel toodetud biomassi juurdekasv tonnides, sealhulgas hukkunud kasvatatavate veeorganismide juurdekasv.
(6) Vesiviljeluskasvanduses, välja arvatud karbi- ja vetikakasvanduses, tuleb rakendada meetmeid kasvatatavate isendite loodusesse pääsemise vältimiseks.
§ 3. Kasvanduse asukoha valik
(1) Kasvandus ei tohi halvendada veekogumi või mereala seisundit nii, et veekogumile või merealale kohaldatavaid keskkonnaeesmärke ei ole võimalik saavutada.
(2) Kasvanduse asukoha valikul tuleb arvestada olemasolevaid veeressursse, veekogumi või mereala seisundit ning muud vee- ja maakasutust, et vältida veekogumi või mereala seisundi halvenemist ja tagada nende hea seisundi säilimine või saavutamine.
§ 4. Veekeskkonda heidetavate saasteainete arvestus
(1) Kasvanduse maksimaalne lubatud veekeskkonda heidetavate saasteainete aastane kogus kehtestatakse veeloaga.
(2) Vesiviljeluskasvanduses kasutatava sööda valimisel tuleb eelistada sööta, mis on väikseima keskkonnamõjuga ning tagab loodusressursside jätkusuutliku kasutamise.
(3) Veekeskkonda heidetavate saasteainete arvestuse aluseks on:
1) kasvanduse söödakasutus, mille kohta tuleb pidada arvestust iga sööda kohta eraldi;
2) vesiviljeluse toodang kilogrammides.
(4) Veekeskkonda heidetav üldlämmastiku kogus arvutatakse järgmise valemiga:
N = [(Nsööt × Msööt) – (Nkala × Mkala)] / 100%, kus
N – veekeskkonda heidetava üldlämmastiku kogus kilogrammides;
Nsööt – söödas sisalduva üldlämmastiku kogus protsentides;
Nkala – üldlämmastiku sisaldus kalas protsentides, Nkala = 2,75%. Nkala väärtusena võib kasutada ka akrediteeritud labori analüüsi tulemusel määratud üldlämmastiku sisaldust või teadus- ja rakendusuuringute kaudu tõendatud üldlämmastiku sisaldust;
Msööt – kasutatud sööda kogus kilogrammides;
Mkala – vesiviljeluse toodang kilogrammides.
(5) Veekeskkonda heidetav üldfosfori kogus arvutatakse järgmise valemiga:
P = [(Psööt × Msööt) – (Pkala × Mkala)] / 100%, kus
P – veekeskkonda heidetava üldfosfori kogus kilogrammides;
Psööt – söödas sisalduva üldfosfori kogus protsentides;
Pkala – üldfosfori sisaldus kalas protsentides, Pkala = 0,4%. Pkala väärtusena võib kasutada ka akrediteeritud labori analüüsi tulemusel määratud üldfosfori sisaldust või teadus- ja rakendusuuringute kaudu tõendatud üldfosfori sisaldust;
(6) Meresumbakasvanduses ei tohi toitainete heide ületada aastas keskmiselt 7 grammi üldfosforit ja 50 grammi üldlämmastikku ühe kilogrammi toodetud kala kohta.
(7) Kui kasvanduses on kasutusel vesiviljeluse keskkonnamõju vähendamiseks kompenseeriv meede, märgitakse veeloas metoodika, mille järgi arvutatakse selle meetmega saavutatav saasteainete vähenemine. Kompenseeriva meetme rakendamise korral vähendatakse veekeskkonda heidetavate saasteainete kogust selle metoodika järgi arvutatud saasteainete koguse võrra.
§ 5. Veekeskkonda heidetavate saasteainete arvestus sette eemaldamise korral
(1) Kui läbivoolses kasvanduses eemaldatakse setet, leitakse veekeskkonda heidetava üldlämmastiku kogus, korrutades käesoleva määruse § 4 lõikes 4 esitatud valemi alusel arvutatud üldlämmastiku kogus koefitsiendiga 0,92, ja veekeskkonda heidetava üldfosfori kogus, korrutades käesoleva määruse § 4 lõikes 5 esitatud valemi alusel arvutatud üldfosfori kogus koefitsiendiga 0,54.
(2) Kui vee korduvkasutusega kasvanduses eemaldatakse setet, leitakse veekeskkonda heidetava üldlämmastiku kogus, korrutades käesoleva määruse § 4 lõikes 4 esitatud valemi alusel arvutatud üldlämmastiku kogus koefitsiendiga 0,89, ja veekeskkonda heidetava üldfosfori kogus, korrutades käesoleva määruse § 4 lõikes 5 esitatud valemi alusel arvutatud üldfosfori kogus koefitsiendiga 0,40.
(3) Sette eemaldamise käigus veekeskkonda heidetava üldlämmastiku ja üldfosfori koguse määramiseks võib kasutada lisaks käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 2 sätestatule muud metoodikat, mille on keskkonnaloa andja heaks kiitnud ja mis märgitakse veeloas.
(4) Kui kasvanduses on kasutusel lisaks sette eemaldamisele vesiviljeluse vee puhastamiseks mõni muu puhastusmeetod, märgitakse saasteainete arvestamise metoodika veeloas.
§ 6. Veevõtunõuded
(1) Vesiviljeluskasvanduses, kus toimub veevõtt, arvestatakse võetava vee kogus veearvesti näidiku järgi või mõõdetakse vooluhulgamõõturiga veekogu või puurkaevu kaupa.
(2) Kui võetava vee kogust ei ole võimalik mõõta veearvestiga või vooluhulgamõõturiga, peab võetava vee kogust hindama metoodika järgi, mida on tunnustanud veeloa andja ja mis märgitakse veeloas.
§ 7. Veekäitlusnõuded
(1) Vesiviljeluskasvandust tuleb käitada nii, et selle veekasutus oleks säästlik.
(2) Läbivoolsest kasvandusest ärajuhitava vee lahustunud hapniku kontsentratsioon peab söötmise perioodil olema vähemalt 70% küllastuvusest või samal tasemel sisendvee kontsentratsiooniga, kui sisendvee kontsentratsioon on alla 70%.
§ 8. Settekäitlusnõuded
(1) Kalakasvandusest pärit sete on orgaaniline väetis veeseaduse § 157 lõike 1 tähenduses.
(2) Kalakasvanduses, välja arvatud avatud sumbakasvanduses ja tiigikasvanduses, tuleb rakendada sette eemaldamisega vesiviljelustehnoloogiat.
(3) Vee korduvakasutusega tehnoloogia korral tuleb kasvandusest eemaldada ka mehhaanilise ja bioloogilise puhastuse etapis tekkinud sete.
(4) Kalakasvandusest eemaldatud setet ei tohi juhtida suublasse ning seda tuleb hoida ja käidelda viisil, millega ei põhjustata pinna- ega põhjavee saastumist.
§ 9. Kasvanduse tegevuse lõpetamine
Kui kasvandus lõpetab oma tegevuse, tuleb kasvandusega seotud rajatised ja nende osad veekogust eemaldada võimalikult kiiresti.
§ 10. Vee ärajuhtimise nõuded
(1) Tiigikasvandusest, läbivoolsest kasvandusest ja korduva veekasutusega kasvandusest suublasse juhitav vesi peab vastama järgmistele kvaliteedi piirväärtustele: biokeemiline hapnikutarve (BHT7) 15 mg/l, üldfosfor 0,5 mg/l, üldlämmastik 15 mg/l ja heljuvaine 25 mg/l.
(2) Korduva veekasutusega kasvandusest, mille vesiviljeluse toodang on alla 200 tonni aastas, suublasse juhitav vesi peab vastama järgmistele kvaliteedi piirväärtustele: biokeemiline hapnikutarve (BHT7) 15 mg/l, üldfosfor 1 mg/l, üldlämmastik 45 mg/l ja heljuvaine 25 mg/l.
(3) Vesiviljeluskasvanduse suublasse juhitavale veele piirväärtuste seadmisel võib loa andja isiku põhjendatud taotluse korral lähtuda võetava vee looduslikust foonist, suurendades fooni võrra loasse määratavat piirväärtust. Eelnimetatud erand märgitakse loas aine piirväärtusena.
§ 11. Seirenõuded
(1) Veeloa omaja seirab vesiviljeluskasvanduse väljavoolu ning suublaks olevat veekogu veeloas määratud sagedustel ja tingimustel ning suublaseire tulemuste põhjal hinnatakse kasvanduse mõju keskkonnale.
(2) Sumbakasvanduse korral hinnatakse selle keskkonnamõju mudelite abil või arvutuslikult, arvestades käesoleva määruse §-s 4 sätestatud valemeid ja metoodikaid.
(3) Veeloaga kindlaksmääratud punktides mõõdetakse sõltuvalt kasvanduse tüübist lahustunud hapnikku, biokeemilist hapnikutarvet (BHT7), heljumit, üldfosforit, üldlämmastikku. Vajaduse korral määratakse muud näitajad veeloaga.
(4) Lisaks käesoleva paragrahvi lõikes 3 sätestatule jälgitakse meres paiknevas sumbakasvanduses eutrofeerumise mõju ümbruskonna merekeskkonnale, eelkõige põhjasetete omaduste muutumist sumba piirkonnas nagu setete mudastumine, setete kuhjumise kiirenemine, lahustunud hapnik põhjas, põhjaelustiku seisund.
(5) Kui vesiviljeluskasvanduse aastane toodang on alla 200 tonni, tuleb seiret teha vähemalt kaks korda aastas.
(6) Kui vesiviljeluskasvanduse aastane toodang on 200 tonni ja enam, tuleb seiret teha vähemalt neli korda aastas.
(7) Kui kasvanduses on rohkem kui üks tiik või bassein, millel igaühel on eraldi väljavool ning nendes on ühetaoline söödakasutus, ei pea veeloas kõikidele väljavooludele seirepunkte määrama.
§ 12. Käitamispäevik
(1) Vesiviljelusrajatise käitamise kohta peab pidama arvestust käitamispäevikus.
(2) Sõltuvalt kasvanduse liigist peab käitamispäevikus kajastuma järgmine info:
1) kasvanduses olevate tiikide, basseinide või sumpade arv, nende ruumala ja pindala;
2) karbi- ja vetikaliinide arv, pikkus ja pindala või muu sarnase rajatise iseloomustus;
3) sumpade, karbi- ja vetikaliinide paigaldamise ja äraviimise aeg;
4) kasvandusse toodud ja äraviidud isendite kogus, liiginimetus, aeg;
5) kasutatava sööda nimetus, päevane kogus (kg/päevas), üldlämmastiku ja üldfosfori sisaldus (%);
6) kvartaalne veevõtt (m³);
7) eemaldatud kalakasvatussette kogus (t/a);
8) kemikaalide ja ravimite kasutamine (nimetused, kogused);
9) muud asjakohased andmed, mis määratakse veeloas.
(1) Olemasolevas kalakasvanduses tuleb käesoleva määruse § 8 lõikes 2 sätestatud sette eemaldamise nõue täita kahe aasta jooksul käesoleva määruse jõustumisest arvates.
(2) Enne käesoleva määruse jõustumist rajatud kasvandustele aastase toodanguga vähem kui 20 tonni ei rakendata käesoleva määruse § 8 lõikes 2 nimetatud sette eemaldamise kohustust.