Korraldatud jäätmevedu – Riigi Teataja
Korraldatud jäätmevedu - sisukord
§ 4 Äraveo sagedus ja aeg
§ 5 Jäätmeveo teenustasu suuruse ja selle muutmise määramise kord
§ 6 Õigusaktide kehtetuks tunnistamine
RT IV, 10.04.2014, 7
Vastu võetud 27.03.2014 nr 6
Määrus kehtestatakse jäätmeseaduse § 66 lõike 4 , kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 1 punkti 366 alusel.
(1) Käesolev määrus sätestab järgneva:
3) äraveo sageduse ja aja;
4) jäätmeveo teenustasu suuruse- ja selle muutmise määramise korra.
(1) Vinni valla haldusterritoorium moodustab ühe jäätmeveopiirkonna.
(2) Korraldatud jäätmeveoga on kohustuslikult hõlmatud kogu Vinni valla haldusterritoorium.
§ 4. Äraveo sagedus ja aeg
(1) Segaolmejäätmete äravedu peab toimuma sagedusel, mis väldib mahutite ületäitumise ning ebameeldiva lõhna tekke. Juhul, kui käesoleva määruse § 4 lg-s 2 sätestatud kogumismahutite minimaalsele tühjendamissagedusele vaatamata on kogumismahuti ületäitunud või levitab tugevat haisu või kui on suurenenud kahjurite tekke või ümbruskonna reostuse oht, tuleb kogumismahutit tühjendada sagedamini.
(2) Minimaalne kogumismahutite tühjendamissagedus on järgmine:
1) Tiheasustusaladel peab mahuteid tühjendama mitte harvemini kui üks kord kuus ja minimaalne jäätmemahuti maht on 80 liitrit;
2) Hajaasustuses toimub tühjendamine vastavalt jäätmevaldaja vajadusele, kuid mitte harvamini kui üks kord kvartalis ja minimaalne jäätmemahuti maht on 80 liitrit.
(3) Jäätmevedu Vinni valla haldusterritooriumil võib toimuda ajavahemikul kella 07.00 – 23.00. Jäätmete vedu on keelatud kell 23.00 kuni 07.00
(4) Juhul, kui käesoleva korra paragrahvi 4 lõikes 2 sätestatud jäätmemahutite tühjendamise sagedusele vaatamata on jäätmemahuti ületäitunud, levitab haisu või kui on suurenenud kahjurite tekke või ümbruskonna reostuse oht, tuleb jäätmemahutit tühjendada sagedamini.
(5) Segaolmejäätmete valdajal on õigus taotleda, et tema jäätmemahutite tühjendamine toimuks käesoleva korra paragrahv 4 lõikes 2 sätestatust harvemini. Jäätmete valdaja esitab vastavasisulise kirjaliku ja põhjendatud taotluse Vinni Vallavalitsusele. Käesolevas punktis nimetatud jäätmete valdaja taotluse rahuldamise või rahuldamata jätmise otsustab Vinni Vallavalitsus.
(6) Vinni Vallavalitsus teavitab vedajat jäätmevaldajast, kes taotles jäätmemahuti harvemat tühjendussagedust ja jäätmevaldaja jäätmemahutite uuest minimaalsest tühjendussagedusest.
§ 5. Jäätmeveo teenustasu suuruse ja selle muutmise määramise kord
(2) Juhul kui jäätmevedu on korraldatud jäätmeseaduse § 66 lõike 11 alusel, määrab korraldatud jäätmeveoga hõlmatud jäätmete jäätmeveo teenustasu suuruse jäätmevaldajale Vinni Vallavalitsus või viimase poolt volitatud mittetulundusühing. Teenustasu peab sellisel juhul katma ka jäätmevaldajate üle arvestuse/registri pidamise ja jäätmevaldajatega arveldamise kulud, vaheladustamiseks tehtavad käitluskulud koos töötasudega, transpordikulud lõppkäitleja juurde ja vastuvõtuhinna lõppkäitleja juures.
(3) Vedaja või volitatud mittetulundusühing võib taotleda teenustasu muutmist hankelepingus ja/või riigihangete seaduses sätestatud tingimustel.
(4) Vedaja või volitatud mittetulundusühing esitab teenustasu muutmise taotluse Vinni Vallavalitsusele.
(5) Taotlus peab sisaldama hindade muutmise vajaduse põhjendust ning taotlusele tuleb lisada taotletavate teenustasude kalkulatsioon, näidates ära muudatused võrreldes pakkumuse ajal tehtud teenustasude kalkulatsiooniga.
(6) Vinni Vallavalitsusel on õigus nõuda täiendavate selgituste ja dokumentide esitamist, mis on vajalikud taotluse hindamiseks.
(7) Juhul kui vedaja selgitused ei ole piisavad või ta ei esita täiendavaid dokumente nõutud tähtajaks, lõpetatakse taotluse menetlus.
(8) Muudetud teenustasud rakenduvad mitte varem kui kolmkümmend päeva pärast seda, kui vallavalitsus need avalikustab.
§ 6. Õigusaktide kehtetuks tunnistamine
Kehtetuks tunnistatakse Vinni Vallavolikogu 30.04.2009 määrus nr 8 „Korraldatud jäätmevedu“.


Vabariigi Valitsuse seaduse ja selle rakendamisega seotud õigusaktide muutmise seadus – Riigi Teataja
Vabariigi Valitsuse seaduse ja selle rakendamisega seotud õigusaktide muutmise seadus
Väljaandja:RiigikoguAkti liik:seadusTeksti liik:algtekstAvaldamismärge:RT I 1996, 49, 953
Vabariigi Valitsuse seaduse ja selle rakendamisega seotud õigusaktide muutmise seadusVastu võetud 26.06.1996
Välja kuulutatud Vabariigi Presidendi 9. juuli 1996. a otsusega nr 750
§ 1. Vabariigi Valitsuse seaduses (RT I 1995, 94, 1628) tehakse järgmised muudatused ja täiendused:
1) paragrahvi 59 lõikest 1 jäetakse välja sõnad «perekonnaseisualased küsimused»;
2) paragrahvi 63 lõiget 1 täiendatakse pärast sõnu «riigireservialase tegevuse» sõnadega «, välja arvatud seemnevaru ja toiduteravilja julgeolekuvaru,»;
3) paragrahvi 64 lõikes 1 asendatakse sõnad «riigireservi tagamine» sõnadega «riigireservialase tegevuse korraldamine, toidukontroll ja -järelevalve»;
4) paragrahvi 66 lõiget 1 täiendatakse pärast sõna «korraldamine» sõnadega «ja perekonnaseisualased küsimused»;
5) paragrahvi 67 lõike 2 punkt 5 tunnistatakse kehtetuks.
§ 2. Perekonnaseaduse (RT I 1994, 75, 1326; 1996, 40, 773) § 140 lõikes 2 asendatakse sõnad «Riigi Perekonnaseisuameti peadirektor» sõnaga «siseminister» ja jäetakse välja sõnad «, kellel on käesoleva paragrahvi 1. lõikes nimetatud seadusega siseministrile antud pädevus».
§ 3. Eesti Vabariigi haridusseaduse (RT 1992, 12, 192; RT I 1993, 35, 547; 40, 593; 63, 892; 1994, 12, 200; 1995, 12, 119; 16, 228; 23, 333; 58, 1003) §-s 6, § 8 lõikes 4, § 28 lõigetes 1 ja 4, § 30 lõikes 1, § 31 lõigetes 3 ja 4, §-s 35 ja § 37 lõikes 3 asendatakse sõnad «Kultuuri- ja Haridusministeerium» sõnaga «Haridusministeerium» vastavas käändes.
§ 4. Eesti Vabariigi lastekaitse seaduses (RT 1992, 28, 370) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 5 lõikes 2 asendatakse sõnad «Eesti Vabariigi Sotsiaalhooldusministeerium» sõnaga «Sotsiaalministeerium»;
2) paragrahvi 47 lõikes 1 asendatakse sõnad «Eesti Vabariigi Tervishoiuministeeriumi» sõnaga «Sotsiaalministeeriumi»;
3) paragrahvi 48 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(3) Käesoleva seaduse § 47 2. lõikes, § 48 1. ja 2. lõikes ning § 50 1. lõikes sätestatud nõuetest kinnipidamise üle teostavad järelevalvet vastavalt seadusele Tarbijakaitseameti ja Politseiameti ametiisikud ning valla- ja linnavolikogu poolt volitatud sotsiaaltalituse ametiisikud.»;
4) paragrahvi 63 lõikes 2 asendatakse sõnad «Eesti Vabariigi abielu- ja perekonnaseadustik» sõnadega «perekonnaseadus (RT I 1994, 75, 1326; 1996, 40, 773)»;
5) paragrahvi 66 lõikes 1 asendatakse sõnad «Eesti Vabariigi abielu- ja perekonnaseadustikus» sõnaga «perekonnaseaduses».
§ 5. Erakooliseaduse (RT I 1993, 35, 547; 1995, 12, 119) § 3 lõikes 1, §-s 8, § 13 lõikes 4, §-s 20 ja § 23 lõikes 2 asendatakse sõnad «Kultuuri- ja Haridusministeerium» sõnaga «Haridusministeerium» vastavas käändes.
§ 6. Koolieelse lasteasutuse seaduse (RT I 1993, 40, 593; 1995, 12, 121) §-des 14, 16 ja 17, § 19 lõikes 3, §-s 21, § 26 lõikes 1, § 28 lõikes 1, § 32 lõikes 1, § 34 lõikes 1, §-s 35, § 361 lõikes 1 ja § 37 lõikes 1 asendatakse sõnad «Kultuuri- ja Haridusministeerium» sõnaga «Haridusministeerium» vastavas käändes.
§ 7. Põhikooli- ja gümnaasiumiseaduses (RT I 1993, 63, 892; 79, 1186; 1994, 91, 1528) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvis 5, § 9 lõikes 1, §-s 11, § 12 lõigetes 1, 4, 6–8, §-s 13, § 15 lõigetes 2 ja 5, §-s 20, § 21 lõigetes 1 ja 4, §-s 22, § 23 lõikes 2, § 24 lõigetes 4 ja 6, § 27 lõikes 2, § 29 lõigetes 2 ja 4, § 30 lõikes 2, § 31 punktis 1, § 36 lõikes 2, § 38 lõikes 3, § 39 lõigetes 4 ja 6, § 40 lõikes 3, § 41 lõikes 6, § 42 lõigetes 1–3, § 43 lõikes 1, § 44 lõigetes 3–5, § 45 lõikes 1, §-des 46 ja 48, § 49 lõigetes 2 ja 3 ja § 51 lõikes 3 asendatakse sõnad «Kultuuri- ja Haridusministeerium» sõnaga «Haridusministeerium» vastavas käändes;
2) paragrahvi 24 lõikes 2 asendatakse sõnad «kultuuri- ja haridusminister» sõnaga «haridusminister».
§ 8. Täiskasvanute koolituse seaduse (RT I 1993, 74, 1054) §-s 10 ja § 14 lõikes 2 asendatakse sõnad «Kultuuri- ja Haridusministeerium» sõnaga «Haridusministeerium» vastavas käändes.
§ 9. Teaduskorralduse seaduses (RT I 1995, 5, 42) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 5 lõikes 7, § 6 lõikes 7, §-s 9 ja § 10 lõikes 7 asendatakse sõnad «Kultuuri- ja Haridusministeerium» sõnaga «Haridusministeerium» vastavas käändes;
2) paragrahvi 17 lõigetes 2 ja 4 asendatakse sõnad «kultuuri- ja haridusminister» sõnaga «haridusminister» vastavas käändes.
§ 10. Ülikooliseaduses (RT I 1995, 12, 119) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 2 viiendas lõigus, § 5 lõikes 2, § 9 lõikes 2, § 10 lõikes 1, § 13 lõikes 3, § 15 lõikes 4 ja § 53 lõikes 1 asendatakse sõnad «Kultuuri- ja Haridusministeerium» sõnaga «Haridusministeerium» vastavas käändes;
2) paragrahvi 6 lõigetes 1 ja 5, § 7 lõikes 3, § 11 lõikes 2, § 14 lõike 3 punktides 3 ja 7, § 20 lõikes 3, § 21 lõikes 3, § 22 lõigetes 1, 5 ja 6, § 31 lõikes 2, § 42 lõike 1 punktis 11 ja § 53 lõikes 2 asendatakse sõnad «kultuuri- ja haridusminister» sõnaga «haridusminister» vastavas käändes.
§ 11. Tartu Ülikooli seaduse (RT I 1995, 23, 333) § 10 lõikes 4 asendatakse sõnad «kultuuri- ja haridusminister» sõnaga «haridusminister».
§ 12. Kutseõppeasutuse seaduses (RT I 1995, 58, 1003) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvis 3, § 8 lõikes 2, § 9 lõigetes 1 ja 5, § 15 lõikes 2, § 17 lõikes 3, § 18 lõigetes 4 ja 9, § 21 lõikes 2, § 24 lõikes 1 ja § 30 lõikes 1 asendatakse sõnad «kultuuri- ja haridusminister» sõnaga «haridusminister» vastavas käändes;
«(2) Riigikoolid kuuluvad Vabariigi Valitsuse poolt määratud ministeeriumi valitsemisalasse.»;
3) paragrahvi 4 lõikes 4, § 6 lõigetes 2 ja 4, § 9 lõikes 1, lõike 2 punktis 2, lõigetes 6–8, § 11 lõikes 4, § 12 lõigetes 2 ja 3, § 13 lõike 3 punktis 3, § 16 lõikes 3 ja § 25 lõikes 2 asendatakse sõnad «Kultuuri- ja Haridusministeerium» sõnaga «Haridusministeerium» vastavas käändes.
§ 13. Huvialakooli seaduse (RT I 1995, 58, 1004) § 2 lõikes 1, § 3 lõigetes 1, 2, 4–6, § 7 lõigetes 4, 5 ja 7, § 9 lõikes 6, § 10 lõikes 8, § 12 lõikes 2, § 14 lõikes 2 ja § 15 lõikes 4 asendatakse sõnad «Kultuuri- ja Haridusministeerium» sõnaga «Haridusministeerium» vastavas käändes.
§ 14. Kaitseväeteenistuse seaduse (RT I 1994, 23, 384; 1995, 18, 240; 62, 1056; 1996, 25, 519) § 30 lõikes 2 asendatakse sõnad «Kultuuri- ja Haridusministeeriumi» sõnaga «Haridusministeeriumi».
§ 15. Rahuaja riigikaitse seaduse (RT I 1995, 18, 240; 1996, 25, 519) § 7 lõikes 2 ja § 14 lõike 1 punktis 8 asendatakse sõna «maavalitsused» sõnaga «maavanemad» vastavas käändes.
§ 16. Riigikaitseliste sundkoormiste seaduse (RT I 1995, 25, 352) § 9 punktis 3, § 10 lõike 1 punktides 2 ja 5, §-s 12 ja § 43 punktis 3 asendatakse sõna «maavalitsused» sõnaga «maavanemad» vastavas käändes.
§ 17. Loomakaitseseaduses (RT 1992, 50, 617) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvist 6 jäetakse välja sõna «esmatasandi»;
«§ 7. Järelevalve käesoleva seaduse täitmise üle
Käesoleva seaduse täitmise üle teostavad riiklikku järelevalvet Veterinaarameti ja teiste seadusega volitatud järelevalveorganite ametiisikud oma pädevuse piires.».
§ 18. Metsaseaduses (RT I 1993, 69, 990; 1995, 53, 845; 57, 977) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 8 lõikes 3 asendatakse sõna «Metsaameti» sõnadega «keskkonnaministri poolt kinnitatud»;
2) paragrahvi 9 lõikes 3 asendatakse sõna «Metsaamet» sõnaga «keskkonnaminister».
§ 19. Saastekahju hüvitise seaduse (RT I 1994, 1, 2) § 10 lõikes 2 asendatakse sõnad «asukohajärgse maavalitsuse keskkonnateenistus» sõnadega «asukohajärgne maavanem või tema poolt volitatud maavalitsuse ametiisik».
§ 20. Maa hindamise seaduse (RT I 1994, 13, 231; 94, 1609; 1995, 2/3, 4; 1996, 36, 738) § 6 lõikes 3 asendatakse sõnad «Riigi Maa-ametile» sõnaga «Maa-ametile».
§ 21. Jahikorralduse seaduse (RT I 1994, 30, 465; 83, 1449) § 23 lõige 3 tunnistatakse kehtetuks.
§ 22. Maapõueseaduses (RT I 1994, 86/87, 1488; 1995, 75, 1321) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 8 lõikes 1 asendatakse sõnad «keskkonnaministri valitsemisalas» sõnadega «Keskkonnaministeeriumi valitsemisalas»;
2) paragrahvi 9 lõikes 3 asendatakse sõna «maavalitsus» sõnaga «maavanem»;
3) paragrahvi 10 lõikes 1 asendatakse sõna «maavalitsuse» sõnaga «maavanema»;
4) paragrahvi 12 lõikes 3 asendatakse sõnad «Kultuuri- ja haridusministri» sõnaga «Kultuuriministri»;
5) paragrahvi 25 lõikes 3 asendatakse sõna «maavalitsus» sõnaga «maavanem»;
6) paragrahvi 29 lõikes 4 asendatakse sõnad «Kultuuri- ja haridusministri» sõnaga «Kultuuriministri»;
7) paragrahvi 76 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(3) Lõhketööde tegemise, lõhkematerjalide valmistamise, hoidmise ja kasutamise nõuded kehtestab Vabariigi Valitsus.»;
8) paragrahvi 78 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(2) Mäetööde ohutuseeskirjad kehtestab Vabariigi Valitsus.»;
9) paragrahvi 80 lõikes 1 asendatakse sõnad «Riiklik Tehnilise Järelevalve Amet» sõnadega «Tehnilise Järelevalve Inspektsioon»;
10) paragrahvi 83 lõikes 3 asendatakse sõnad «Riikliku Tehnilise Järelevalve Ameti peadirektoril» sõnadega «Tehnilise Järelevalve Inspektsiooni peadirektoril».
§ 23. Rahvaraamatukogu seaduses (RT 1992, 17, 250; RT I 1993, 41, 606; 79, 1180) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 1 lõikes 7 asendatakse sõnad «Kultuuri- ja Haridusministeerium» sõnaga «Kultuuriminister» ja jäetakse välja sõnad «maakogu ettepanekul»;
2) paragrahvi 2 lõikes 2, § 3 lõikes 3, § 6 lõikes 3 ja § 7 lõikes 3 asendatakse sõnad «Kultuuri- ja Haridusministeerium» sõnaga «kultuuriminister» vastavas käändes;
3) paragrahvi 2 lõikes 4, § 8 lõikes 4, § 9 lõikes 2 ja § 10 lõikes 2 asendatakse sõnad «Kultuuri- ja Haridusministeerium» sõnaga «Kultuuriministeerium» vastavas käändes.
§ 24. Autoriõiguse seaduses (RT 1992, 49, 615) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 23 lõikes 3 asendatakse sõna «Arhiiviamet» sõnaga «kultuuriminister»;
2) paragrahvi 27 lõikes 3, § 76 lõikes 2, §-s 82 ja § 83 lõikes 2 asendatakse sõnad «Kultuuri- ja Haridusministeerium» sõnaga «Kultuuriministeerium» vastavas käändes.
§ 25. Muinsuskaitseseaduses (RT I 1994, 24, 391) tehakse järgmised muudatused:
«§ 6. Muinsuskaitset korraldavad organid
Muinsuskaitset korraldavad Kultuuriministeerium ja kohalikud omavalitsused. Kultuuriministeerium korraldab muinsuskaitset Muinsuskaitseameti kaudu.»;
2) paragrahvi 8 lõikes 3 asendatakse sõnad «kultuuri- ja haridusminister» sõnaga «kultuuriminister»;
3) paragrahvi 15 lõikes 1 asendatakse sõnad «Kultuuri- ja Haridusministeeriumi» sõnaga «Kultuuriministeeriumi».
§ 26. Eesti Rahvusraamatukogu seaduse (RT I 1994, 31, 495) § 16 lõike 2 punktis 3 asendatakse sõnad «Kultuuri- ja Haridusministeeriumi» sõnaga «Kultuuriministeeriumi».
§ 27. Ringhäälinguseaduses (RT I 1994, 42, 680; 66, 1145; 1995, 83, 1437; 97, 1664) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 24 lõikes 5, § 37 lõikes 1, § 40 lõigetes 1, 4 ja 6, § 41 lõike 3 punktis 2 ja lõikes 6 asendatakse sõnad «Kultuuri- ja Haridusministeerium» sõnaga «Kultuuriministeerium»;
2) paragrahvi 42 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(1) Ringhäälingulubade tingimustest kinnipidamist kontrollib Kultuuriministeerium käesoleva seaduse alusel Vabariigi Valitsuse poolt kehtestatud korras.»;
3) paragrahvi 42 lõigetes 2 ja 3 asendatakse sõnad «Vabariigi Valitsuse määratud asutus» sõnaga «Kultuuriministeerium» vastavas käändes.
§ 28. Kultuuri- või sotsiaalobjektide pankrotivarast välistamise seaduse (RT I 1994, 63, 1066; 1995, 49, 748) § 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«§ 3. Kultuuriminister, haridusminister või sotsiaalminister või ettevõtte asukohajärgne kohalik omavalitsus või minister, kelle juhitava ministeeriumi valitsemisalasse kuulub ettevõte, mille pankrotivara on kultuuri- või sotsiaalobjekt, esitab nimetatud objekti pankrotivarast välistamise otsustamiseks põhjendatud taotluse Vabariigi Valitsusele ühe kuu jooksul pankrotiteate Riigi Teataja Lisas avaldamise päevast arvates, teatades vastavast taotlusest pankrotihaldurile sama aja jooksul.».
§ 29. Eesti Vabariigi kaubamärgiseaduse (RT 1992, 35, 459; RT I 1995, 26–28, 355) § 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«§ 2. Kaubamärkide õiguskaitset reguleeriv seadustik
Kaubamärkide õiguskaitset reguleeriv seadustik koosneb käesolevast seadusest, muudest seda valdkonda puudutavatest seadustest ning seaduste alusel antud Vabariigi Valitsuse ja ministrite määrustest.».
§ 30. Tarbijakaitseseaduses (RT I 1994, 2, 13; 1995, 20, 297) tehakse järgmised muudatused ja täiendused:
«§ 11. Riiklik tarbijakaitse
(2) Tarbijakaitsealased riikliku järelevalve volitused on:1) Tarbijakaitseametil;2) Standardiametil – tehniliste eeskirjadega sätestatud või õigusaktidega kohustuslikuks muudetud standardite ja nendega võrdsustatud dokumentide nõuete täitmise järelevalve ning mõõtevahendite seisundi järelevalve alal;3) Ravimiametil – ravimite valmistamise, levitamise, hulgimüügi ning apteegist väljastamise ja reklaamimise järelevalve alal;4) Tervisekaitseinspektsioonil – tehniliste eeskirjadega sätestatud või õigusaktidega kohustuslikuks muudetud standardite ja nendega võrdsustatud dokumentide tervisekaitsealaste nõuete täitmise järelevalve alal;5) Põllumajandusministeeriumil – toidu kvaliteedi ja ohutuse kohustuslike nõuete täitmise järelevalve alal;6) Politseiametil – kauplemisnõuete, turul ja tänaval kauplemise eeskirjade ning taksoteeninduse eeskirjade täitmise järelevalve alal;7) maakonnaarstil – ebaseadusliku arstimise, ravivahendite kasutamise ja nende reklaamimise ning riikliku litsentsi kohase ravitegevuse järelevalve alal;8) teistel järelevalveorganitel vastavalt seadusele.
(3) Käesoleva seadusega sätestatud tarbija õiguste tagamiseks kehtestab Vabariigi Valitsus kaupluse töö üldeeskirjad, toitlustamise üldeeskirjad, toiduainete ja muude toodete märgistamise eeskirjad, alkoholi, tubaka ja tubakatoodete sisse- ja väljaveo, tootmise ning müügi eeskirjad, tervisekaitse eeskirjad toiduainete valmistamisel, säilitamisel, vedamisel ja müümisel, samuti seaduses nimetatud juhtudel muud eeskirjad tarbija õiguste tagamiseks. Toodete või teenuste üksikutele liikidele esitatavad tarbijate õiguste tagamiseks muud kohustuslikud nõuded kehtestavad vastavad ministeeriumid Vabariigi Valitsuse poolt määratud korras.»;
2) paragrahvis 12, § 14 lõikes 1, § 15 lõikes 1 ja § 20 lõikes 3 asendatakse sõnad «riikliku tarbijakaitsega tegelev amet» sõnaga «Tarbijakaitseamet» vastavas käändes;
3) paragrahvi 12 täiendatakse lõikega 4 järgmises sõnastuses:
«(4) Käesoleva paragrahvi 1. ja 2. lõikes ning § 15 punktides 1 ja 2 loetletud õigused laienevad ka teistele käesoleva seaduse või teiste seaduste alusel tarbijakaitse alal riiklikku järelevalvet teostavatele asutustele ja nende ametiisikutele.»;
4) paragrahvi 15 lõige 2 tunnistatakse kehtetuks.
§ 31. Patendiseaduse (RT I 1994, 25, 406) §-s 2 asendatakse sõnad «Vabariigi Valitsuse, ministeeriumide ja Riigi Patendiameti (edaspidi Patendiamet) õigusaktidega» sõnadega «Vabariigi Valitsuse ja ministrite määrustega».
§ 32. Kasuliku mudeli seaduse (RT I 1994, 25, 407) §-s 2 asendatakse sõnad «Vabariigi Valitsuse, ministeeriumide ja Riigi Patendiameti (edaspidi Patendiamet) õigusaktidega» sõnadega «Vabariigi Valitsuse ja ministrite määrustega».
§ 33. Riigireservi seaduse (RT I 1994, 91, 1529) § 14 lõikes 2 asendatakse sõnad «Riigiressursside Keskus» sõnadega «Riigihangete Amet».
§ 34. Riigihangete seaduses (RT I 1995, 54, 883) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 10 lõikest 1 jäetakse välja sõnad «Vabariigi Valitsuse poolt moodustatav»;
2) paragrahvi 10 lõike 2 punkt 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«1) töötab välja riigihangete teostamise eeskirjade, juhendite ja muu normatiivse materjali kavad ning riigihangete teostamiseks vajaliku dokumentatsiooni vormid;».
§ 35. Planeerimis- ja ehitusseaduses (RT I 1995, 59, 1006; 1996, 36, 738) tehakse järgmised muudatused:
«(1) Planeerimis-, projekteerimis- ja ehitusala üleriigiline korraldamine kuulub Keskkonnaministeeriumi pädevusse ning riiklik järelevalve Keskkonnaministeeriumi ja maavanemate pädevusse. Käesoleva seadusega maavanemale või maavalitsusele pandud ülesannete täitmist korraldab maavanem tema poolt volitatud maavalitsuse osakonna või ametiisiku kaudu.»;
2) paragrahvi 10 lõikes 3, § 17 lõikes 3, § 18 lõikes 3, § 22 lõike 1 punktis 2 ning lõigetes 5 ja 7, § 24 lõikes 4, § 25 lõigetes 3 ja 5, § 26 lõikes 2, § 27 lõikes 1, § 29 lõikes 3 ja § 68 lõikes 5 asendatakse sõna «maavalitsus» sõnaga «maavanem» vastavas käändes;
3) paragrahvi 24 lõikes 3 asendatakse sõnad «ja maavalitsus» sõnadega «ja maavanem».
§ 36. Korteriühistuseaduse (RT I 1995, 61, 1025; 1996, 42, 811) § 3 lõikes 2 asendatakse sõna «maavalitsusele» sõnaga «maavanemale».
§ 37. Veterinaarteenistuse seaduses (RT 1992, 49, 613) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 3 lõige 2 tunnistatakse kehtetuks ning lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(3) Riiklikku veterinaarteenistust korraldab Põllumajandusministeerium Veterinaarameti kaudu.»;
2) paragrahvi 6 lõike 1 punktis 3 asendatakse sõnad «Riigi Tervisekaitsekeskusega» sõnaga «Tervisekaitseinspektsiooniga»;
3) paragrahv 8 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«§ 8. Riiklik veterinaarjärelevalve
Riiklikku veterinaarjärelevalvet teostavad Veterinaarameti peadirektor, Veterinaarameti kohalike asutuste juhid (peaveterinaararstid) ja teised seadusega ettenähtud korras volitatud ametnikud.»;
4) paragrahvi 13 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(1) Loomakasvatuses on lubatud kasutada ainult seadusega või Vabariigi Valitsuse määrusega kehtestatud korras registreeritud medikamente, söödalisandeid, vaktsiine, biopreparaate ning reagente.»;
5) paragrahvi 13 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(3) Veterinaarmedikamentide sissetoomine Eesti Vabariiki toimub seadusega kehtestatud korras. Veterinaarmedikamentideks mitteolevate biopreparaatide sissetoomise korra kehtestab Vabariigi Valitsus.».
§ 38. Taimekaitseseaduses (RT I 1994, 28, 427) tehakse järgmised muudatused:
1) § 5 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«§ 5. Riikliku taimekaitseteenistuse struktuur
Riiklikku taimekaitseteenistust korraldavad käesoleva seaduse alusel Vabariigi Valitsus ning Põllumajandusministeerium ja Keskkonnaministeerium.»;
2) § 19 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«§ 19. Järelevalve teostajad
Taimekaitse ja -karantiini nõuetest kinnipidamise üle teostavad riiklikku järelevalvet Taimekaitseinspektsiooni, Taimekarantiini Inspektsiooni ja Metsaameti volitatud ametiisikud.».
§ 39. Teraviljaseaduses (RT I 1994, 48, 789; 91, 1529) tehakse järgmised muudatused ja täiendused:
1) paragrahvi 3 lõiget 2 täiendatakse punktiga 7 järgmises sõnastuses:
«7) korraldab riiklikku järelevalvet teravilja ja teraviljasaaduste kvaliteedi üle Vabariigi Valitsuse poolt kinnitatud korra kohaselt.»;
2) paragrahvi 4 punkt 2 tunnistatakse kehtetuks.
§ 40. Sordikaitseseaduse (RT I 1994, 23, 385) § 2 punktis 5, §-s 4, § 8 lõikes 1, § 9 lõikes 1, § 10 lõike 1 punktides 1 ja 2, § 11 lõigetes 1 ja 2, § 12 lõigetes 1, 2 ja 5, §-des 13 ja 14, § 15 lõikes 1, §-s 16, § 17 lõikes 7, § 18 lõigetes 1–4, 6 ja 7, § 19 lõigetes 2 ja 5, § 21 punktis 2, § 26 lõikes 4, VII peatüki pealkirjas, §-des 27 ja 30 asendatakse sõna «Sordiinspektsioon» sõnadega «Seemne- ja Sordikatse Inspektsioon» vastavas käändes.
§ 41. Eesti Vabariigi hinnaseaduses (ENSV Teataja 1989, 39, 610; RT 1992, 30, 400) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 9 lõikes 1 asendatakse sõnad «Eesti Vabariigi Riiklik Hinnaamet» sõnaga «Konkurentsiamet»;
2) paragrahvis 10 asendatakse sõnad «Eesti Hinnaamet» sõnaga «Konkurentsiamet» ja jäetakse välja sõnad «, mis tegutseb Eesti Vabariigi Valitsuse poolt kinnitatud põhimääruse alusel».
§ 42. Riigilõivuseaduses (RT 1990, 11, 118; RT I 1995, 36, 465; 57, 981; 58, 1005; 61, 1028; 87, 1540; 1996, 3, 56; 38, 752; 40, 773; 42, 811; 45, 848 ja 851) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 2 punktis 17, lisa 1 punkti 1 alapunktis 17 ja punktis 51 asendatakse sõna «Sordiinspektsiooni» sõnadega «Seemne- ja Sordikatse Inspektsiooni»;
2) paragrahvi 4 lõike 1 punktis 16 asendatakse sõnad «Riigi Konkurentsiamet» sõnaga «Konkurentsiamet»;
3) paragrahvi 4 lõike 6 punktis 6 asendatakse sõnad «Riigi Muinsuskaitseamet» sõnaga «Muinsuskaitseamet»;
4) paragrahvis 9 asendatakse sõnad «Eesti Vabariigi Riiklik Maksuamet» sõnaga «Maksuamet».
§ 43. Riigieelarve seaduses (RT I 1993, 42, 614; 1994, 30, 464; 69, 1194; 1996, 22, 436) tehakse järgmised täiendused:
1) paragrahvi 1 lõiget 2 täiendatakse pärast sõna «Riigikohtu» sõnaga «maavalitsuste»;
2) paragrahvi 3 lõike 2 punkti 1 täiendatakse pärast sõna «Riigikohtu» sõnaga «maavalitsuste»;
3) paragrahvi 5 lõiget 2 täiendatakse pärast sõnu «ministeeriumide valitsemisalade» sõnaga «maavalitsuste».
§ 44. Konkurentsiseaduse (RT I 1993, 47, 642; 1995, 26–28, 355) § 18 lõikes 2 asendatakse sõnad «Konkurentsi riiklikku järelevalvet teostav amet» sõnaga «Konkurentsiamet» ning §-des 19–26 ja § 27 lõikes 2 asendatakse sõnad «konkurentsi riikliku järelevalve amet» sõnaga «Konkurentsiamet» vastavas käändes.
§ 45. Maksukorralduse seaduse (RT I 1994, 1, 5; 1996, 35, 714) § 44 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«§ 44. Vabariigi Valitsuse ja rahandusministri pädevus
Vabariigi Valitsusel ja rahandusministril on õigus anda määrusi maksuseaduse alusel ja selle täitmiseks.».
§ 46. Kohalike maksude seaduse (RT I 1994, 68, 1169) § 3 lõikes 3 asendatakse sõnad «kohalik talitus» sõnadega «kohalik asutus».
§ 47. Raamatupidamise seaduses (RT I 1994, 48, 790; 1995, 26–28, 355; 92, 1604; 1996, 40, 773) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 3 punkt 12 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«12) hea raamatupidamistava – rahvusvaheliselt tunnustatud arvestuse ja aruandluse põhimõtetele tuginev raamatupidamistava, mille põhinõuded kehtestatakse käesoleva seadusega, Vabariigi Valitsuse ja rahandusministri määrustega ning mida täiendavad Eesti Vabariigi Raamatupidamise Toimkonna soovitused;»;
2) paragrahvi 20 lõike 1 teine lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«Loa üleminekuks ühelt kasumiaruande skeemilt teisele annab rahandusministri poolt volitatud Eesti Vabariigi Raamatupidamise Toimkond (edaspidi Raamatupidamise Toimkond);
«(3) Tegevusaladel, kus see on põhjendatud ettevõtluse iseloomu tõttu, võib raamatupidamiskohustuslane kasutada käesoleva seaduse lisades toodust erinevaid bilansi- ja kasumiaruande skeeme rahandusministri poolt määratud alustel ja korras. Loa erinevate bilansi- ja kasumiaruande skeemide kasutamiseks annab rahandusminister.»;
4) paragrahvi 31 lõikes 3 asendatakse sõnad «vastavalt Eesti Vabariigi Raamatupidamise Toimkonna juhenditele» sõnadega «rahandusministri poolt määratud korras»;
5) paragrahvi 38 lõiked 1–3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(1) Raamatupidamisalast tööd üldistab ja juhendab Raamatupidamise Toimkond. Raamatupidamise Toimkond töötab välja metoodilisi soovitusi.
(2) Raamatupidamise Toimkonnal on õigus esitada ettepanekuid rahandusministrile või rahandusministri kaudu Vabariigi Valitsusele raamatupidamisalaste õigusaktide andmiseks või nende muutmiseks.
(3) Raamatupidamise Toimkond on käesoleva seaduse alusel Vabariigi Valitsuse poolt Rahandusministeeriumi valitsemisalas moodustatud valitsusasutus.»;
6) paragrahvi 38 lõiked 6 ja 7 tunnistatakse kehtetuks.
§ 48. Hasartmänguseaduses (RT I 1995, 58, 1005) tehakse järgmised muudatused:
«§ 11. Erinõuded hasartmängukorraldaja raamatupidamisele
Vabariigi Valitsusel või rahandusministril on õigus kehtestada erinõudeid hasartmängude korraldamise kajastamisele raamatupidamises ja raamatupidamise algdokumentide kohustuslikke vorme.»;
2) paragrahvi 32 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(3) Käesoleva paragrahvi 1. lõikes loetletud juriidilise isiku haldusõiguserikkumiste asju arutab halduskohus.»;
3) paragrahvi 35 lõige 4 tunnistatakse kehtetuks.
§ 49. Riigi Teataja seaduses (RT I 1993, 20, 352; 1995, 19, 288) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 2 lõiget 1 täiendatakse punktiga 61 järgmises sõnastuses:
«61) peaministri korraldused vastavalt Vabariigi Valitsuse seadusele (RT I 1995, 94, 1628);»;
2) paragrahvi 6 lõike 1 punktis 2 asendatakse sõnad «punktis 6» sõnadega «punktides 6 ja 61».
§ 50. Politseiseaduses (RT 1990, 10, 113; 1991, 10, 152; RT I 1993, 20, 355; 1994, 34, 533; 40, 654; 86/87, 1487; 1995, 62, 1056) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 8 lõigetes 2 ja 4, § 9 lõikes 1, § 91 lõigetes 1 ja 8 ning § 11 lõikes 4 asendatakse sõnad «Riigi Politseiamet» sõnaga «Politseiamet» vastavas käändes;
2) paragrahvi 8 lõigetes 3 ja 5, § 9 lõikes 2 ja § 91 lõigetes 1 ja 7 asendatakse sõnad «Riigi Kaitsepolitseiamet» sõnaga «Kaitsepolitseiamet» vastavas käändes;
3) paragrahvi 8 lõikest 4 jäetakse välja sõnad «ja -allüksused» ning lõikest 6 jäetakse välja sõnad «õppeallüksused ning» ja «ja allüksused»;
4) paragrahvi 9 lõikest 1 jäetakse välja sõnad «ja allüksuste»;
5) paragrahvi 91 lõige 6 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(6) Muud käesoleva seaduse § 8 6. lõikes nimetatud asutused asutab, nende põhimäärused, struktuuri ja töötajate koosseisu kinnitab siseminister.»;
6) paragrahvi 91 lõige 9 tunnistatakse kehtetuks;
7) paragrahvi 12 lõike 2 punktis 4 asendatakse sõnad «Riigi Kodakondsusametit» sõnadega «Kodakondsus- ja Migratsiooniametit».
§ 51. Turvateenistuse seaduses (RT I 1993, 75, 1100; 1995, 62, 1056) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 18 pealkiri muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«§ 18. Riiklik järelevalve turvateenuste osutamise üle»;
2) paragrahvi 18 lõike 1 esimene lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«Riiklikku järelevalvet turvateenuste osutamise nõuete täitmise üle teostab Politseiamet. Politseiameti volitatud ametiisikutel on õigus peatada turvalitsentsi või turvatöötaja kaardi kehtivus kuni kuueks kuuks või nende kehtivus tühistada juhul, kui turvateenistuse subjekt või turvatöötaja:».
§ 52. Tuletõrje- ja päästeseaduses (RT I 1994, 28, 424) tehakse järgmised muudatused ja täiendused:
1) paragrahvi 3 lõike 1 punktis 1, V peatüki pealkirjas ning §-des 26–28 asendatakse sõna «tuletõrjejärelevalve» sõnadega «riiklik tuletõrjejärelevalve» vastavas käändes;
«(3) Päästetööde korralduse eriolukorra puhul sätestab eriolukorra seadus (RT I 1996, 8, 164).»;
4) paragrahvi 6 lõikes 1, § 10 lõigetes 3 ja 4, § 12 lõikes 2 ja § 16 lõike 1 punktis 2 asendatakse sõna «maavalitsus» sõnaga «maavanem» vastavas käändes;
5) paragrahvi 7 lõige 2 tunnistatakse kehtetuks;
6) paragrahvi 11 lõige 1 tunnistatakse kehtetuks;
7) paragrahvi 19 lõikes 1 asendatakse sõnad «rannavalve Vabariigi Valitsuse poolt määratud korras» sõnadega «piirivalve Vabariigi Valitsuse määrusega kehtestatud korras»;
«§ 23. Tuleohutuseeskirjad
Tuleohutuseeskirjad kehtestab Vabariigi Valitsuse volitatud minister.»;
9) paragrahvi 25 lõikes 2 asendatakse sõnad «Vabariigi Valitsuse määratud korras» sõnadega «siseministri määrusega»;
10) paragrahvi 26 lõige 3 tunnistatakse kehtetuks;
11) paragrahvis 28 asendatakse sõna «põhimäärus» sõnaga «kord» vastavas käändes;
12) paragrahvi 38 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(1) Siseminister ja tuletõrje- ning päästeasutuse juht võivad kohaldada ergutusi tulekustutus- ja päästetöödel rakendatud isikutele tulekustutus- ja päästetöödel silmapaistva tegutsemise eest.».
§ 53. Eesti Vabariigi töölepingu seaduses (RT 1992, 15/16, 241; 1993, 10, 150; RT I 1993, 26, 441; 1995, 14, 170; 16, 228; 1996, 3, 57) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 20 lõikes 6 ja §-s 21 asendatakse sõna «tööministeerium» sõnaga «Sotsiaalministeerium»;
2) paragrahvi 22 punktis 1 asendatakse sõnad «Eesti Maksuamet» sõnaga «Maksuamet».
§ 54. Eesti Vabariigi töökaitseseaduses (RT 1992, 25, 343) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 14 lõikes 2 asendatakse sõnad «Eesti Vabariigi Tervishoiuministeerium kooskõlastatult Eesti Vabariigi Tööministeeriumiga» sõnaga «sotsiaalminister»;
2) paragrahvis 21 asendatakse sõnad «Eesti Vabariigi Tööinspektsiooni» sõnaga «Tööinspektsiooni»;
3) paragrahvi 21 punktis 2 asendatakse sõnad «vabariigi valitsusele» sõnaga «sotsiaalministrile»;
4) paragrahvi 21 punkt 3 ja § 24 lõige 2 tunnistatakse kehtetuks.
§ 55. Töötu sotsiaalse kaitse seaduse (RT I 1994, 81, 1381; 1995, 89, 1572; 1996, 42, 810) § 4 lõikes 1 ja §-s 19 asendatakse sõnad «Riigi Tööturuamet» sõnaga «Tööturuamet» vastavas käändes.
§ 56. Sotsiaalhoolekande seaduses (RT I 1995, 21, 323) tehakse järgmised muudatused ja täiendused:
1) paragrahvi 5 lõiked 1–3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(1) Sotsiaalhoolekannet korraldavad Sotsiaalministeerium, maavanemad ja kohalik omavalitsus.
(2) Riiklikku sotsiaalhoolekannet korraldavad Sotsiaalministeerium ja maavanemad.
(3) Maavanem korraldab maakonnas riiklikku sotsiaalhoolekannet maavalitsuse vastava osakonna kaudu.»;
2) paragrahvi 7 pealkirjas ja lõikes 1 asendatakse sõna «Maavalitsuse» sõnaga «Maavanema»;
3) paragrahvi 17 lõiget 3 täiendatakse teise lausega järgmises sõnastuses:
«Maavalitsuse haldamisel oleva riikliku hoolekandeasutuse põhimääruse kinnitab maavanem.»;
4) paragrahvi 17 täiendatakse lõigetega 6 ja 7 järgmises sõnastuses:
«(6) Riigi hoolekandeasutuse töö korralduse kehtestab sotsiaalminister.
(7) Hoolekandeasutustele esitatavad kohustuslikud nõuded kehtestab sotsiaalminister.».
§ 57. Toiduseaduses (RT I 1995, 21, 324) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 4 lõikest 4 jäetakse välja sõnad «käesoleva seaduse §-s 11 nimetatud toidupoliitikakomisjoni ettepanekul»;
2) paragrahvi 6 lõikes 1, § 13 lõikes 2 ja § 17 lõikes 9 asendatakse sõna «Toiduamet» sõnaga «Põllumajandusministeerium»;
3) paragrahv 11 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«§ 11. Riigi toidukomisjon
(1) Riigi toidukomisjon (edaspidi toidukomisjon) on Vabariigi Valitsuse juures tegutsev nõuandev komisjon, kelle pädevusse kuulub toidualaste strateegiliste küsimuste kavandamine, Rahandusministeeriumile esitatavate taotluste läbivaatamine toidukontrolli ja -ohutuse riikliku järelevalve ja vastavate seireprogrammide finantseerimiseks ning oma arvamuse avaldamine.
(2) Toidukomisjoni koosseisu kuuluvad toidu käitlemisahela korraldamise ja järelevalvega tegelevate valitsusasutuste ja teiste asutuste esindajad.
(3) Toidukomisjoni moodustab ja tema koosseisu kinnitab Vabariigi Valitsus.»;
4) paragrahv 12 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«§ 12. Põllumajandusministeerium
(1) Põllumajandusministeeriumil lasub põhivastutus toidujärelevalve ja -kontrolli korraldamise eest riigis. Tema tegevusvaldkonnaks on toidu ja toitumisolukorra kavandamine ja analüüs riigis ja selle alusel vastavate strateegiliste ettepanekute väljatöötamine, toidu ja toidukäitlemisalaste õigusaktide eelnõude väljatöötamine, riikliku toiduohutuse järelevalve korraldamine, toidukvaliteeti ja -ohutust sertifitseerivate ja katsetavate asutuste nõustamine, toitumisalaste riiklike seireprogrammide väljatöötamine ja nende realiseerimise korraldamine.
(2) Põllumajandusministeeriumi toidu ja toitumise olukorraga tegelevatel riikliku järelevalve ametnikel on õigus nõuda toiduhügieeni ja ohutust käsitlevat teavet ja andmeid maavanematelt ja kohalikelt omavalitsustelt, toitu käitlevatelt ettevõtetelt ning toitu ja toitumist uurivatelt riigiasutustelt. Järelevalveametnikud on kohustatud hoidma neile oma tegevuses teatavaks saanud äri- ja tootmissaladusi ja nad ei tohi sekkuda toidukäitlejate või kontrolliettevõtete vahelisse kommertskonkurentsi, kui seaduses ei ole sätestatud teisiti.
(3) Põllumajandusministeerium informeerib igal aastal Vabariigi Valitsust toidu kvaliteedi ja ohutuse olukorrast riigis.»;
5) paragrahvi 13 lõikes 1 asendatakse sõna «maavalitsus» sõnaga «maavanem»;
6) paragrahvi 14 lõikest 1 ja § 15 lõikest 3 jäetakse välja sõnad «toidupoliitikakomisjoni ettepanekul»;
7) paragrahvi 16 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(1) Toidukvaliteedi ja ohutuse üle teostavad riiklikku järelevalvet Põllumajandusministeeriumi, Tervisekaitseinspektsiooni, Tarbijakaitseameti, Standardiameti ja Tolliameti järelevalveametnikud oma pädevuse piires.»;
8) paragrahvi 16 lõige 3 tunnistatakse kehtetuks;
9) paragrahvi 17 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(1) Toidu käitleja on kohustatud regulaarselt kontrollima oma toodangu kvaliteeti ja ohutust Põllumajandusministeeriumis registreeritud meetodite alusel.»;
10) paragrahvi 17 lõige 10 tunnistatakse kehtetuks.
§ 58. Rahvatervise seaduses (RT I 1995, 57, 978; 1996, 3, 56) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 8 lõike 1 punkt 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«1) tervisekaitse, haiguste ennetamine ja tervise edendamise kavandamine ja kavandatu elluviimine;»;
2) paragrahvi 8 lõike 1 punktis 7 asendatakse sõnad «Kultuuri- ja Haridusministeeriumiga» sõnaga «Haridusministeeriumiga»;
3) paragrahvi 8 lõike 1 punktis 9, § 17 lõigetes 1, 3 ja 4, § 19 lõigetes 4 ja 5 asendatakse sõnad «Riigi Tervisekaitseamet» sõnaga «Tervisekaitseinspektsioon» vastavas käändes;
4) paragrahvis 9 asendatakse sõna «Maavalitsuse» sõnaga «Maavanema»;
5) paragrahvi 15 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(1) Tervisekaitse riiklikku järelevalvet käesolevas seaduses ning selle alusel kehtestatud õigusaktides ettenähtud nõuete täitmise üle teostavad Sotsiaalministeeriumi valitsemisalas olevad Tervisekaitseinspektsioon ja tema kohalikud asutused.».
§ 59. Eesti Vabariigi maanteeseaduses (RT 1992, 1, 1) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 11 lõikes 1 asendatakse sõnad «Eesti Vabariigi Maanteeamet (edaspidi Eesti Maanteeamet)» sõnaga «Maanteeamet»;
2) paragrahvis 12, § 14 lõikes 1, § 15 lõikes 2, § 23 lõigetes 1 ja 2, § 25 lõikes 2, § 27 lõikes 3, §-s 28, § 29 lõikes 2 ja §-s 35 asendatakse sõnad «Eesti Maanteeamet» sõnaga «Maanteeamet» vastavas käändes;
3) paragrahvi 15 lõikes 1, § 23 lõikes 2 ja § 35 lõikes 2 asendatakse sõnad «Eesti Vabariigi transpordi- ja sideminister» sõnadega «teede- ja sideminister» vastavas käändes.
§ 60. Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidiumi otsus «Eesti Vabariigi diplomaatiliste esinduste juhtide ametisse nimetamise ja ärakutsumise korra kohta» (RT 1991, 33, 412) tunnistatakse kehtetuks.
§ 61. Välissuhtlemisseaduses (RT I 1993, 72/73, 1020) tehakse järgmised muudatused ja täiendused:
1) paragrahvi 4 punkt 6 tunnistatakse kehtetuks ja paragrahvi täiendatakse lõikega 2 järgmises sõnastuses, lugedes paragrahvi senine tekst lõikeks 1:
«(2) Välisministeeriumi valitsemisalasse kuuluvad välisesindused.»;
2) seadust täiendatakse pärast § 9 sõnadega
«21. peatükkVälisesindus, välisesinduste juhid ja välisteenistus»;
3) paragrahv 10 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«§ 10. Välisesindus
Välisesindus teostab välissuhtlemist asukohariigis käesoleva ja teiste seaduste alusel ning lähtub oma tegevuses rahvusvahelistest lepingutest ja tavast.».
§ 62. Välisteenistuse seaduse (RT I 1995, 15, 172; 50, 764) § 19 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«§ 19. Ametisse nimetamise õigus
(1) Välisministeeriumi kantsler ja osakonna peadirektor nimetatakse ametisse Vabariigi Valitsuse seaduses (RT I 1995, 94, 1628) sätestatud korras ja nad peavad vastama käesolevas seaduses sätestatud nõuetele.
(2) Teised diplomaadid nimetab ametisse Välisministeeriumi kantsler.».
§ 63. Avaldustele vastamise seadust (RT I 1994, 51, 857) täiendatakse §-ga 12 järgmises sõnastuses:
«§ 12. Järelevalve avaldustele vastamise üle
Käesoleva seadusega sätestatud märgukirjade ja avalduste läbivaatamise nõuete täitmise üle valitsusasutustes ja nende poolt hallatavates riigiasutustes teostatakse teenistuslikku järelevalvet Vabariigi Valitsuse poolt määratud korras.».
§ 64. Mittetulundusühingute ja nende liitude seaduse (RT I 1994, 28, 425; 49, 805; 1995, 23, 332; 1996, 42, 811) § 10 lõikes 1 asendatakse sõna «maavalitsusele» sõnaga «maavanemale».


Investeerimisühingu, investeerimisühingu emaettevõtja ja välisriigi investeerimisühingu filiaali aruannete sisu, koostamise metoodika ja esitamise kord – Riigi Teataja
Investeerimisühingu, investeerimisühingu emaettevõtja ja välisriigi investeerimisühingu filiaali aruannete sisu, koostamise metoodika ja esitamise kord
Investeerimisühingu, investeerimisühingu emaettevõtja ja välisriigi investeerimisühingu filiaali aruannete sisu, koostamise metoodika ja esitamise kord - sisukord
§ 4 Klientide ja emitentide kohta kasutatud mõisted
§ 5 Laenude kohta kasutatud mõisted
§ 6 Hoiuste kohta kasutatud mõisted
§ 7 Väärtpaberite kohta kasutatud mõisted
§ 8 Tuletisinstrumentide kohta kasutatud mõisted
§ 9 Osaluste kohta kasutatud mõisted
§ 91 Residentsuse kohta kasutatud mõisted
3 Aruannete koostamine ja esitamine
§ 10 Soolo baasil aruanded
§ 11 Konsolideeritud baasil aruanded
§ 12 Aruandeperiood ja tähtajad
§ 13 Aruannete koostamise alused
§ 14 Bilansi ja kasumiaruande koostamise põhimõtted
§ 15 Klassifikaatorite ja rahvusvaheliste standardite kasutamine
§ 16 Aruannete esitamine
§ 17 Esitatud aruannete kontroll
§ 18 Aruannete esitamise turvamine
§ 19 Isikusamasuse tuvastamine aruannete esitamisel
§ 191 Aruannete esitamine pangandusmääruse alusel
§ 21 Määruse jõustumine ja rakendamine
RT I, 29.11.2018, 12
Vastu võetud 28.11.2008 nr 40
RTL 2008, 97, 1348
19.02.2013 RT I, 22.02.2013, 1 31.03.2013
18.12.2014 RT I, 29.12.2014, 1 01.01.2015
11.04.2018 RT I, 13.04.2018, 1 30.09.2018
Määrus kehtestatakse „Väärtpaberituru seaduse“ § 108 lõigete 3 ja 4 alusel.
Käesolev määrus sätestab nõuded Finantsinspektsioonile esitatavate investeerimisühingu ja välisriigi investeerimisühingu filiaali (edaspidi investeerimisühing) ning investeerimisühingu konsolideerimisgrupi aruannete sisule, koostamise metoodikale ning esitamise korrale.
Käesolevat määrust kohaldatakse kõikidele Eestis tegutsevatele investeerimisühingutele individuaalsel (edaspidi soolo) baasil ja investeerimisühingu konsolideerimisgrupi emaettevõtjatele „Väärtpaberituru seaduse“ § 81 lõike 2 tähenduses.
§ 3. Kasutatud mõisted
Käesolevas määruses ja selle lisades olevate aruannete täitmisel kasutatakse mõisteid käesoleva määruse §-des 4–91 esitatud tähenduses.
[RT I, 13.04.2018, 1 - jõust. 30.09.2018]
§ 4. Klientide ja emitentide kohta kasutatud mõisted
(1) Keskvalitsus on üldine määratlus iga valitsus- ja riigiasutuse kohta, mille tegevus ulatub üle kogu riigi majandusterritooriumi. Siia kuuluvad muu hulgas ettevõtjad ja kasumit mittetaotlevad institutsioonid, mida kontrollib ja mille kuludest katab üle poole keskvalitsus ning mille tegevus hõlmab kogu riigi majandusterritooriumi. Siia ei kuulu riiklikud sotsiaalkindlustusfondid. Eestis hõlmab keskvalitsus alljärgnevaid institutsioone:
1) Riigikogu, Vabariigi Presidendi Kantselei, Riigikontroll, Õiguskantsler, Riigikohus, Riigikantselei, ministeeriumid ja maavalitsused ning nende valitsemisala asutused. Siia kuuluvad ka Eesti Vabariigi saatkonnad ja konsulaadid;
3) riigi ja avalik-õiguslike juriidiliste isikute asutatud ettevõtjad ja sihtasutused, mille kuludest üle poole katavad eelnimetatud isikud.
[RT I, 29.12.2014, 1 - jõust. 01.01.2015]
(2) Kohalik omavalitsus on üldine määratlus iga kohaliku omavalitsuse üksuse kohta, mille hulka kuuluvad muu hulgas kohaliku omavalitsuse üksuse hallatavad munitsipaalasutused ja kohalike omavalitsuse üksuste asutatud ettevõtjad ning kasumit mittetaotlevad institutsioonid, mille kuludest üle poole katavad kohaliku omavalitsuse üksused.
(3) Riiklik sotsiaalkindlustusfond on üldine määratlus iga riikliku ja kohaliku institutsionaalse üksuse kohta, mille põhitegevusala on sotsiaaltoetuste pakkumine ja mis vastab järgmisele kahele tingimusele:
1) seaduse või muu õigusakti kohaselt kindlaks määratud isikutel või isikute rühmadel on kohustus osaleda sotsiaalkindlustuse skeemides või maksta osamakseid;
2) valitsemissektor vastutab institutsiooni juhtimise eest, kehtestades või heaks kiites osamakseid ja sotsiaaltoetusi, sõltumata oma rollist järelevalvet teostava organi või tööandjana.
Eestis on riiklikud sotsiaalkindlustusfondid Eesti Haigekassa ja Eesti Töötukassa.
(4) Keskpank on juriidiline isik, kelle peamine ülesanne on raha emiteerimine ja selle väärtuse säilitamine ning riigi rahvusvaheliste reservide osaline või täielik hoidmine. Eesti keskpank on Eesti Pank.
(5) Krediidiasutus on finantseerimisasutus, mille peamiseks ja püsivaks majandustegevuseks on avalikkuselt hoiuste ja muude tagasimakstavate vahendite kaasamine ning oma arvel ja nimel laenude andmine või muu finantseerimine. Eestis on krediidiasutus krediidiasutuste seaduse § 3 lõike 1 kohaselt krediidiasutusena määratletud äriühing.
(6) Rahaturufond on investeerimisfond, mille emiteeritud osakud on likviidsuse mõttes alternatiiviks hoiustele ja mis investeerivad teiste rahaturufondide osakutesse või muudesse võlaväärtpaberitesse, mille järelejäänud tähtaeg on kuni üks aasta, või hoiustesse, mille tulusus on lähedane rahaturuinstrumentide tulususele.
(7) Muu hoiuseid kaasav ettevõtja on mittekrediidiasutusest finantseerimisasutus, mis võtab avalikkuselt vastu hoiuseid või hoiustele sarnaseid vahendeid ning annab oma arvel laenu või investeerib väärtpaberitesse. Siia kuuluvad muu hulgas e-raha asutused, mis väljastavad maksevahendeid elektroonilise raha kujul. Eestis on muudeks hoiuseid kaasavateks ettevõtjateks näiteks hoiu-laenuühistud.
(8) Pensionifond on vara kogum, mille on kogunud fondis osaleva töötaja enda või tööandja eesmärgiga tagada sissetulek pensionieas või töövõimetuse korral. Eestis on pensionifond kogumispensionide seaduse § 3 lõikes 1 nimetatud lepinguline investeerimisfond.
(9) Muu investeerimisfond on finantsvahendusega tegelev kollektiivne investeerimisskeem, mille raames kaasatakse avalikkuselt kapitali ning investeeritakse seda finants- ja mittefinantsvarasse (peamiselt kinnisvarasse). Muude investeerimisfondide hulka kuuluvad:
1) üksused, mille osakuid või aktsiaid ostetakse omaniku nõudel tagasi või lunastatakse otseselt või kaudselt ettevõtja vara arvel;
2) üksused, mis on emiteerinud kindla arvu aktsiad ja mille aktsionärid peavad fondi sisenemiseks või sealt lahkumiseks ostma või müüma olemasolevaid aktsiaid.
(10) Muu investeerimisfondi all ei käsitata rahaturu- ega pensionifondi. Avalikkuse all käsitatakse jae-, kutselisi ja institutsionaalseid investoreid. Eestis on investeerimisfond investeerimisfondide seaduse kohaselt moodustatud fond ja Euroopa Keskpanga investeerimisfondide definitsioonile vastav erakapitalifond.
(11) Muu finantseerimisasutus on:
1) finantsvahendusettevõtja, mis osutab finantsvahenduse teenuseid, võttes kohustusi muul kujul kui raha, hoiused, investeerimisfondide osakud või seoses kindlustus- ja pensioniskeemidega. Sellised ettevõtjad on näiteks investeerimisühing, liisinguettevõte, faktooringuettevõte, pandimaja, muu laenuandmisele spetsialiseerunud ettevõtja, makseasutus, väärtpaberistaja, riski- ja arengukapitali ettevõte, keskne vastaspool;
2) finantsvahenduse abiettevõtja, mis osutab finantsvahenduse abiteenuseid. Need on lisateenused, mida on vaja tehingute sooritamiseks finantsvara ja kohustustega või vahendite ümberkujundamiseks. Finantsvahenduse abiettevõtja tegeleb peamiselt finantsvahendusega tihedalt seotud tegevusega, kuid ei ole ise finantsvahendaja, sest ei võta endale riske finantsvara või kohustuste omandamisega. Finantsvahenduse abiettevõtja on muuhulgas reguleeritud väärtpaberituru korraldaja, väärtpaberiarveldussüsteemi korraldaja, väärtpaberite registreerimise teenust osutav ettevõtja, finantskonsultatsioone osutav ettevõtja, fondivalitseja, väärtpaberimaakler, kindlustusmaakler, finantsturu järelevalveasutus, valuutavahetaja. Siia kuuluvad muu hulgas ka peakontorid, kui kõigi või enamiku nende tütarettevõtjate peamine tegevusala on finantsvahenduse teenuste või finantsvahenduse abiteenuste osutamine. Finantsvahenduse abiettevõtjad on ka finantseerimisasutuste asutatud ja neid teenindavad kasumitaotluseta institutsioonid;
3) varasid hoidev finantseerimisasutus, mis ei tegele finantsvahendusega ega osuta finantsvahenduse abiteenuseid. Varasid hoidev finantseerimisasutus on muu hulgas usaldusfond, pärandvara üksus, varifirma, riiklik investeerimisfond. Siia kuuluvad muu hulgas ka valdusettevõtjad, mille ainus ülesanne on tütarettevõtjate aktsiate või osade hoidmine. Valdusettevõtja ei osale tütarettevõtjate juhtimises ega paku neile ühtegi muud teenust.
(12) Eestis on muu finantseerimisasutus krediidiasutuste seaduse § 5 tunnustele vastav äriühing (välja arvatud investeerimisfond, hoiu-laenuühistu ja e-raha asutus), peamiselt finantssektori ettevõtete finantseeritud järelevalveasutus ning finantssektori ettevõtteid teenindav kasumitaotluseta institutsioon (näiteks Eesti Pangaliit, Eesti Liisingühingute Liit ja Eesti Kindlustusseltside Liit).
(13) Kindlustusandja on finantseerimisasutus, mille peamine ja püsiv tegevus on kindlustusjuhtumi toimumise korral kindlustusjuhtumi tõttu tekkinud kahju hüvitamine või kokkulepitud rahasumma maksmine peamiselt otse- või edasikindlustuse kujul. Eestis on kindlustusandja kindlustustegevuse seaduse § 3 lõikes 1 nimetatud äriühing.
(14) Riigi ja kohaliku omavalitsuse mittefinantseerimisasutus on iseseisev juriidiline isik, mille põhitegevusala on turukaupade tootmine ja mittefinantsteenuste osutamine ning mida kontrollib keskvalitsus või kohalik omavalitsus, kuid mille kuludest katavad laekumised keskvalitsuse ja kohalike omavalitsuste üksustelt vähem kui pool. Siia kuuluvad muu hulgas riigi- ja kohaliku omavalitsuse mittefinantseerimisasutuste asutatud ning neid teenindavad kasumitaotluseta institutsioonid. Eestis kuulub eelnimetatud määratluse alla äriühing, mille üle omab keskvalitsus, kohaliku omavalitsuse üksus või muu avalik-õiguslik juriidiline isik valitsevat mõju (kontrolli) väärtpaberituru seaduse tähenduses, kuid mis ei ole kutseline investor väärtpaberituru seaduse § 6 lõike 2 mõttes. Riigi ja kohaliku omavalitsuse mittefinantseerimisasutused on muu hulgas ka riigi tulundusasutused (näiteks Riigimetsa Majandamise Keskus). Siia ei kuulu keskvalitsuse või kohaliku omavalitsuse koosseisu arvatud äriühingud.
(15) Muu mittefinantseerimisasutus on iseseisev juriidiline isik, mille põhitegevusala on turukaupade tootmine ja mittefinantsteenuste osutamine ning mida ei kontrolli keskvalitsus või kohalik omavalitsus. Siia kuuluvad muu hulgas muude mittefinantseerimisasutuste asutatud ning neid teenindavad kasumitaotluseta institutsioonid. Eestis kuuluvad siia mittefinantsteenuseid osutavad äriühingud, kümne ja enama töötajaga füüsilisest isikust ettevõtjad, avalik-õigusliku ameti kandjad, näiteks notarid, vandetõlgid ja kohtutäiturid. Siia kuuluvad muu hulgas ka äriühinguid teenindavad mittetulundusühingud, näiteks Eesti Väike- ja Keskmiste Ettevõtjate Assotsiatsioon, Eesti Kaupmeeste Liit ja Eesti Betooniühing.
(16) Kodumajapidamine hõlmab peamiselt tarbijatena tegutsevaid üksikisikuid või üksikisikute rühmasid. Siia klassifitseeritakse muu hulgas kodumajapidamistest tööandjad ja füüsilisest isikust ettevõtjad, kui nende tulu turukaupade tootmisest või teenuste osutamisest moodustab peamise osa nende sissetulekust. Juhul kui kodumajapidamise äritegevus on märkimisväärse mahuga ja eraldatav iseseisvaks üksuseks, siis klassifitseeritakse see osa kodumajapidamise tegevusest mittefinantseerimisasutus või muu finantseerimisasutuse sektorisse. Eestis kuuluvad siia peale eraisikute ka füüsilisest isikust ettevõtjad, kes on tööandjaks kuni üheksale töötajale. Need füüsilisest isikust ettevõtjad, kelle palgatöötajate olemasolu ei ole võimalik kindlaks teha, klassifitseeritakse samuti kodumajapidamiste hulka.
(17) Kodumajapidamisi teenindav kasumitaotluseta institutsioon on juriidiline isik, mille tegevuse eesmärk ei ole majandustegevuse kaudu tulu saamine ning mis teenindab kodumajapidamisi. Selle üksuse peamised ressursid moodustuvad kodumajapidamiste vabatahtlikest rahalistest või mitterahalistest maksetest, valitsemissektori tehtavatest maksetest ja omanditulust. Eestis kuuluvad siia korteriühistud, garaažiühistud, kultuuriklubid, ametiühingud, kirikud, erakonnad jms mittetulundusühingud ning sihtasutused.
§ 5. Laenude kohta kasutatud mõisted
(1) Repotehing on leping, mille alusel aruandev investeerimisühing müüb väärtpabereid või kaupa või väärtpaberite või kaubaga seotud kaubeldavad hoidmistunnistusi ning on kohustatud müüdud varad või sama liiki asendusvarad fikseeritud hinnaga kokkulepitud ajal tagasi ostma.
(2) Pöördrepotehing on leping, mille alusel aruandev investeerimisühing ostab väärtpabereid või kaupa või väärtpaberite või kaubaga seotud kaubeldavad hoidmistunnistusi ning on kohustatud ostetud varad või sama liiki asendusvarad fikseeritud hinnaga kokkulepitud ajal tagasi müüma.
(3) Arvelduskrediit on kliendi käsutuses olev laenuressurss vastavalt „Võlaõigusseaduse“ §-s 407 sätestatule, välja arvatud sama seaduse § 407 lõikes 5 sätestatu.
(4) Allutatud laen on investeerimisühingu nõue, mis võlgniku lõpetamise või pankroti väljakuulutamise korral rahuldatakse enne kõigi teiste võlausaldajate õigustatud nõuete rahuldamist.
(5) Allutatud kohustus on investeerimisühingu kohustus, mis investeerimisühingu lõpetamise või pankroti väljakuulutamise korral rahuldatakse pärast kõigi teiste võlausaldajate õigustatud nõuete rahuldamist.
(6) Muu laen on laen, mis ei ole arvelduskrediit, allutatud laen või kohustus.
§ 6. Hoiuste kohta kasutatud mõisted
(1) Hoius on kontopidaja rahaline kohustus konto omaniku ees, mis tuleneb kontopidaja ja konto omaniku vahel sõlmitud arvelduskonto- või hoiuselepingust. Hoiusena käsitletakse ka hoiuse kohta välja antud nimelist võlatunnistust (hoiuse sertifikaati), kui see ei ole võõrandatav.
(2) Nõudmiseni hoius on hoius, mille puhul on täidetud järgmised tingimused:
(3) Üleööhoius on hoius, mille tähtaeg on kahe järjestikuse pangapäeva vaheline aeg ja mis ei ole mõeldud arveldamiseks.
(4) Tähtajaline hoius on hoius, mille puhul on täidetud järgmised tingimused:
4) hoiustatud summa suurus ja makstav intress on lepinguliselt fikseeritud ja seda ei saa muuta;
(5) Tagatishoius on hoius, mille osas on investeerimisühing andnud kontopidajale korralduse koormata lepingus sätestatud isiku kasuks ja ulatuses konto kasutus- ja käsutusõigust.
§ 7. Väärtpaberite kohta kasutatud mõisted
(1) Võlaväärtpaber on laenuvõtja võlakohustust tõendav väärtpaber, mis väljendab laenuvõtja kohustust maksta laen kokkulepitud tähtajal laenuandjale tagasi ja tasuda intressid ning laenuandja nõudeõigust sellele.
(2) Investeerimisfondi (sh rahaturufondi) osaku või aktsia all mõistetakse väärtpaberit, mis väljendab osaku või aktsia omaniku proportsionaalset osalust fondi varast.
(3) [Kehtetu - RT I, 29.12.2014, 1 - jõust. 01.01.2015]
§ 8. Tuletisinstrumentide kohta kasutatud mõisted
(1) Valuutaga seotud tuletisinstrumentideks loetakse tuletisinstrumente, mis on seotud enam kui ühe valuutaga (muu hulgas väärismetallid — kuld, plaatina, hõbe ja pallaadium — maailmaturgudel kaubeldavates ühikutes) ning mis ei ole seotud aktsiate ja kaupadega. Siia kuuluvad ka erineva valuuta intressimääraga seotud tuletisinstrumendid.
(2) Intressimääraga seotud tuletisinstrumentideks loetakse tuletisinstrumente, mis on seotud ühe või mitme intressimääraga ega ole seotud aktsiate ja kaupadega. Siia kuuluvad kõik ühe valuuta intressimääraga seotud tuletisinstrumendid.
(3) Aktsiatega seotud tuletisinstrumentideks loetakse tuletisinstrumente, mis on seotud aktsiahindade või -indeksitega ega ole ühtlasi seotud kaupadega.
(4) Kaupade ja muu alusvaraga seotud tuletisinstrumentideks loetakse tuletisinstrumente, mis on seotud kauba hindade ja -indeksitega, väärismetallidega, välja arvatud käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud, ja muude seesugustega ning võivad ühtlasi olla seotud ka mõne muu tururiski kategooriaga.
(5) Forwardiks loetakse kohustust osta või müüa mingit vara kindlaksmääratud ajal tulevikus kindlaksmääratud hinnaga ja koguses.
(6) Futuuriks loetakse standardiseeritud tingimustega forwardit, millega on võimalik kaubelda börsil.
(7) Vahetuslepinguks (swap) loetakse lepingut, mille alusel tehingu partnerid vahetavad tehingu alusvarast tulenevaid makseid (näiteks valuutat, intressitulu) eelnevalt kindlaksmääratud tingimustel.
(8) Kirjutatud optsiooniks (written options) loetakse kohustust müüa või osta mingi vara kindlaksmääratud tähtpäeval tulevikus (või enne seda tähtpäeva) kindlaksmääratud hinnaga ja koguses.
(9) Ostetud optsiooniks (option purchased loetakse õigust müüa või osta mingi vara kindlaksmääratud tähtpäeval tulevikus (või enne seda tähtpäeva) kindlaksmääratud hinnaga ja koguses.
(10) Euroopa optsiooniks loetakse optsiooni, mida saab realiseerida ainult täitmistähtpäeva saabudes.
(11) Ameerika optsiooniks loetakse optsiooni, mida saab realiseerida enne täitmistähtpäeva.
§ 9. Osaluste kohta kasutatud mõisted
(1) Tütarettevõtja on emaettevõtja poolt kontrollitav ettevõtja. Kontrolli olemasolu eeldatakse juhul, kui emaettevõtja omandis on otse või tütarettevõtjate kaudu rohkem kui 50% tütarettevõtja hääleõigusest, välja arvatud erandjuhud, kui on võimalik selgelt tõendada, et sellise hääleõigusega ei kaasne kontrolli. Kontroll eksisteerib ka siis, kui emaettevõtjale kuulub tütarettevõtjas 50% või vähem hääleõigusest, kuid emaettevõtja:
1) omab tegelikku kontrolli rohkem kui 50% hääleõiguse üle kokkuleppe alusel teiste investoritega;
2) kontrollib ettevõtja finants- ja tegevuspoliitikat põhikirja või lepingu alusel;
3) suudab määrata või tagasi kutsuda enamust tegevjuhtkonna ja kõrgema juhtorgani (näiteks äriühingu juhatuse ja nõukogu) liikmetest;
4) suudab määrata tegevjuhtkonna ja kõrgema juhtorgani koosolekute otsuseid.
(2) Sidusettevõtja on ettevõtja, millele emaettevõtjal on oluline mõju, kuid mis ei allu tema kontrollile. Olulise mõju olemasolu eeldatakse juhul, kui ühe investorettevõtja omandis on otse või tütarettevõtjate kaudu rohkem kui 20% sidusettevõtja hääleõigusest, välja arvatud erandjuhud, kui on võimalik selgelt tõendada, et sellise hääleõigusega ei kaasne olulist mõju. Erandjuhtudel võib oluline mõju esineda ka väiksema kui 20%-lise osaluse korral.
(3) Olulise mõju olemasolu iseloomustavad tavaliselt järgmised asjaolud:
1) esindatus investeerimisobjekti tegevjuhtkonnas või kõrgemas juhtorganis;
2) osalemine investeerimisobjekti äripoliitiliste otsuste tegemisel;
3) olulised tehingud investori ja investeerimisobjekti vahel;
4) investori ja investeerimisobjekti juhtkondade osaline kattumine;
5) tehnilise informatsiooni vahetamine investori ja investeerimisobjekti vahel.
§ 91. Residentsuse kohta kasutatud mõisted
1) Eesti riik või riigiasutus (seadusandlik, täidesaatev ja kohtuvõim või nende asutus, põhiseaduslik institutsioon), samuti kohaliku omavalitsuse üksus või selle asutus;
2) välisriigis asuv Eesti diplomaatiline, konsulaar- või muu ametlik esindus, samuti muu välisriigis asuv Eesti riigiasutuse või organisatsiooni esindus, kes ei tegele majandus- ja kommertstegevusega;
3) Eesti seadusega loodud avalik-õiguslik juriidiline isik või selle asutus;
4) Eestis registreeritud eraõiguslik juriidiline isik või selle esindus (sealhulgas piiriülese teenuse pakkuja);
5) Eestis registreeritud Euroopa ühingute põhikirjaga loodud äriühing (Societas Europaea, SE), ühistu (Societas Cooperativa Europaea, SCE) või nende esindus;
6) Eestis registreeritud välismaa juriidilise isiku filiaal;
7) Eestis elav Eesti kodanik;
8) Eestis elav välismaalane, kellel on alaline elamisluba või tähtajaline elamisluba vähemalt üheks aastaks;
11) välisteenistuses viibiv Eesti diplomaat, sõjaväelane, konsulaar- või muu ametliku esinduse töötaja või tema perekonnaliige.
(2) Mitteresident on lõikes 1 nimetamata füüsiline või juriidiline isik.
3. peatükk Aruannete koostamine ja esitamine
§ 10. Soolo baasil aruanded
(1) Investeerimisühing on kohustatud koostama ja esitama järgmised aruanded:
1) „Investeerimisühingu bilanss” vastavalt lisale 3;
2) „Investeerimisühingu kasumiaruanne” vastavalt lisale 5;
3) „Nõuete ja kohustuste aruanne” vastavalt lisale 7;
4) „Väärtpaberite aruanne” vastavalt lisale 8;
5) „Tuletisinstrumentide aruanne” vastavalt lisale 10;
6) „Investeerimisteenuste aruanne” vastavalt lisale 11;
7) „Kasumiaruande täiendav aruanne” vastavalt lisale 12.
(2) Aruannete esitamisel peab investeerimisühing kasutama järgmisi aruannete koode:
[RT I, 22.02.2013, 1 - jõust. 31.03.2013]
1) „Investeerimisühingu bilanss“ koodiga 41;
2) „Investeerimisühingu kasumiaruanne“ koodiga 42;
3) „Nõuete ja kohustuste aruanne“ koodiga 419;
4) „Väärtpaberite aruanne“ koodiga 413;
5) „Tuletisinstrumentide aruanne“ koodiga 457;
6) „Investeerimisteenuste aruanne“ koodiga 456;
7) „Kasumiaruande täiendav aruanne“ koodiga 459.
(3) Välisriigi investeerimisühingu filiaal on kohustatud koostama ja esitama järgmised aruanded, kasutades käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud aruannete koode:
1) „Investeerimisühingu bilanss“ vastavalt lisale 3;
2) „Investeerimisühingu kasumiaruanne“ vastavalt lisale 5;
3) „Nõuete ja kohustuste aruanne“ vastavalt lisale 7;
4) „Väärtpaberite aruanne“ vastavalt lisale 8;
5) „Investeerimisteenuste aruanne“ vastavalt lisale 11;
6) „Kasumiaruande täiendav aruanne“ vastavalt lisale 12.
§ 11. Konsolideeritud baasil aruanded
(1) Investeerimisühingu konsolideerimisgrupi emaettevõtja on kohustatud koostama ja esitama järgmised aruanded:
1) „Investeerimisühingu konsolideeritud bilanss“ vastavalt lisale 4;
2) „Investeerimisühingu konsolideeritud kasumiaruanne“ vastavalt lisale 6;
3) „Investeerimisühingu konsolideerimisgrupi väärtpaberite aruanne“ vastavalt lisale 9.>
(2) Aruannete esitamisel peab investeerimisühingu konsolideerimisgrupi emaettevõtja kasutama järgmisi aruannete koode:
1) „Investeerimisühingu konsolideeritud bilanss“ koodiga 43;
2) „Investeerimisühingu konsolideeritud kasumiaruanne“ koodiga 44;
3) „Investeerimisühingu konsolideerimisgrupi väärtpaberite aruanne“ koodiga 458.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikeid 1 ja 2 ei kohaldata investeerimisühingu konsolideerimisgrupi emaettevõtja suhtes, kellele kohaldub Euroopa Komisjoni rakendusmäärusega (EL) nr 680/2014, millega sätestatakse rakenduslikud tehnilised standardid seoses krediidiasutuste ja investeerimisühingute järelevalvelise aruandlusega vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EL) nr 575/2013 (ELT L 191, 28.6.2014, lk 1—1861), kehtestatud finantsteabe aruandlus.
§ 12. Aruandeperiood ja tähtajad
(1) Kui investeerimisühingul on tegevusluba „Väärtpaberituru seaduse“ § 43 lõike 1 punktis 3 või 6 nimetatud teenuste osutamiseks, on tema käesoleva määruse § 10 lõike 1 punktides 1—5 nimetatud aruannete aruandeperioodideks kuu ja punktides 6 ja 7 nimetatud aruande aruandeperioodiks kvartal.
(2) Kui investeerimisühingul on tegevusluba „Väärtpaberituru seaduse“ § 43 lõike 1 punktis 1, 2, 4, 5, 7 või 8 või § 44 punktis 1 nimetatud teenuste osutamiseks, on tema käesoleva määruse § 10 lõike 1 punktides 1—7 nimetatud aruannete aruandeperioodideks kvartal.
(3) Käesoleva määruse § 10 lõike 1 punktides 1—5 nimetatud soolo baasil aruanded esitatakse „Väärtpaberituru seaduse“ § 109 lõikes 1 sätestatud korras.
(4) Käesoleva määruse § 10 lõike 1 punktides 6 ja 7 nimetatud soolo baasil aruanne esitatakse üks kord kvartalis 20 päeva jooksul pärast aruandeperioodi lõppu.
(5) Käesoleva määruse § 11 lõike 1 punktides 1—3 nimetatud konsolideeritud baasil aruanded esitatakse „Väärtpaberituru seaduse“ § 109 lõikes 2 sätestatud korras.
(6) Juhul kui käesoleva määruse §-s 10 lõikes 1 nimetatud aruannete esitamise viimane kuupäev on puhkepäev, esitatakse aruanded puhkepäevale järgneval esimesel tööpäeval.
§ 13. Aruannete koostamise alused
(1) Aruanded koostatakse eesti keeles ja Eestis ametlikult kehtivas rahalises vääringus, välja arvatud juhul, kui käesolevas määruses on sätestatud teisiti.
(2) Käesoleva määruse § 10 lõike 1 punktides 1, 2 ja 7, lõike 3 punktides 1, 2 ja 6 ning § 11 lõike 1 punktides 1 ja 2 nimetatud aruannetes kajastatavad aruanded esitatakse täisühikutes.
(3) Käesoleva määruse § 10 lõike 1 punktides 3—6 ja § 11 lõike 1 punktis 3 nimetatud aruannetes kajastatavad andmed esitatakse täisühikutes, välja arvatud juhul, kui käesolevas määruses on sätestatud teisiti.
(4) Välisvaluutas fikseeritud summad arvutatakse ümber Eestis kehtivasse ametlikku vääringusse aruandeperioodi viimase tööpäeva Euroopa Keskpanga kursiga, välja arvatud juhul, kui käesolevas määruses on sätestatud teisiti.
(5) Käesoleva määruse § 10 lõike 1 punktides 1, 3—6 ja § 11 lõike 1 punktides 1 ja 3 nimetatud aruannetes esitatakse andmed aruandeperioodi lõpu seisuga.
(6) Käesoleva määruse § 10 lõike 1 punktides 2 ja 7, lõike 3 punktides 2 ja 6 ning § 11 lõike 1 punktis 2 nimetatud aruannetes esitatakse andmed kumulatiivselt alates aruandeaasta algusest.
§ 14. Bilansi ja kasumiaruande koostamise põhimõtted
(1) Soolo ja konsolideeritud bilansi (edaspidi bilanss) ning soolo ja konsolideeritud kasumiaruande (edaspidi kasumiaruanne) koostamisel kajastatakse ja mõõdetakse varad, kohustused, omakapital, tulud ja kulud Euroopa Parlamendi ja EL Nõukogu määruses nr 1606/2002/EÜ rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite kohaldamise kohta (ELT L 243, 11.09.2002, lk 1—4) sätestatud korra kohaselt Euroopa Komisjoni poolt vastuvõetud rahvusvaheliste finantsaruandluse standardite (IAS/IFRS) alusel.
(2) Bilansi ja kasumiaruande koostamisel lähtutakse Euroopa Komisjoni rakendusmääruse (EL) nr 680/2014, millega sätestatakse rakenduslikud tehnilised standardid seoses krediidiasutuste ja investeerimisühingute järelevalvelise aruandlusega vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EL) nr 575/2013 (ELT L 191, 28.6.2014, lk 1—1861), lisas III toodud viidetest rahvusvahelise finantsaruandluse standardile, lisas V sätestatud täiendavatest juhistest ning käesoleva määruse lisadest 1 „Bilansi skeem“ ja 2 „Kasumiaruande skeem“ .
(3) [Kehtetu - RT I, 13.04.2018, 1 - jõust. 30.09.2018]
(4) [Kehtetu - RT I, 13.04.2018, 1 - jõust. 30.09.2018]
(5) [Kehtetu - RT I, 13.04.2018, 1 - jõust. 30.09.2018]
§ 15. Klassifikaatorite ja rahvusvaheliste standardite kasutamine
(1) Aruannetes määratakse valuutakood vastavalt rahvusvahelise standardi ISO 4217 valuutakoodide tabelile ja näidatakse see suurtähtedega.
(2) Aruannetes määratakse riigi kood vastavalt rahvusvahelise standardi ISO 3166 riikide ja territooriumide kahetäheliste koodide tabelile ja näidatakse see suurtähtedega.
(3) Aruannetes määratakse kuupäeva formaat vastavalt rahvusvahelisele standardile ISO 8601.
(4) Aruannetes määratakse ISIN kood (International Security Identification Number), mis on ISO (International Standards Organization) poolt loodud unikaalne registrikood, mille all ühetüübilised väärtpaberid kantakse emiteerimisel vastavasse registrisse vastava väärtpaberitehinguid haldava ja korraldava institutsiooni poolt vastavalt konkreetsele instrumendile väljastatud registrikoodile.
§ 16. Aruannete esitamine
(1) Aruanded esitatakse Finantsinspektsioonile elektrooniliselt XML-s (eXtensible Markup Language) vormindatud dokumendina.
(2) Aruandes esitatavate andmete puudumisel tuleb esitada tühi aruanne.
§ 17. Esitatud aruannete kontroll
(1) Finantsinspektsioon kontrollib esitatud aruannete vastavust käesolevas määruses esitatud nõuetele kohe pärast aruande laekumist.
(2) Kui Finantsinspektsioon tuvastab aruandes puudusi, teavitab ta sellest viivitamatult aruande esitajat.
(3) Aruande esitaja on kohustatud käesoleva paragrahvi lõikes 2 sätestatud juhul puudused kõrvaldama ning esitama Finantsinspektsioonile korrigeeritud aruande. Korrigeeritud aruanne tuleb esitada ka juhul kui aruande esitaja on varasemalt esitatud andmetes tuvastanud vea.
§ 18. Aruannete esitamise turvamine
Investeerimisühing on aruannete esitamisel kohustatud järgima tehnilisi nõudeid, mis on avaldatud Finantsinspektsiooni veebilehel.
§ 19. Isikusamasuse tuvastamine aruannete esitamisel
[Kehtetu - RT I, 22.02.2013, 1 - jõust. 31.03.2013]
§ 191. Aruannete esitamine pangandusmääruse alusel
Investeerimisühing peab Komisjoni rakendusmääruse (EL) nr 680/2014, 16. aprill 2014. a, millega sätestatakse rakenduslikud tehnilised standardid seoses krediidiasutuste ja investeerimisühingute järelevalvelise aruandlusega vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EL) nr 575/2013 (ELT L 191, 28.06.2014, lk 1–1861), alusel järelevalveliste aruannete esitamisel järgima tehnilisi nõudeid, mis on kehtestatud Eesti Panga presidendi 2. juuli 2014. a määrusega nr 11 „Pangandusmääruse alusel kehtestatud järelevalveliste aruannete edastamise vorm“ .
§ 21. Määruse jõustumine ja rakendamine
Käesolev määrus jõustub 2009. aasta 1. jaanuaril ja seda kohaldatakse aruannete koostamisel ja esitamisel alates aruandeperioodidest, mis lõpevad 2009. aasta 31. jaanuaril või hiljem. Aruanded, mille aruandeperiood lõppes 2008. aasta 31. detsembril koostatakse ja esitatakse kuni käesoleva määruse jõustumiseni kehtinud määruse alusel.
Lisa 3 Investeerimisühingu bilanss
Lisa 4 Investeerimisühingu konsolideeritud bilanss
Lisa 5 Investeerimisühingu kasumiaruanne
Lisa 6 Investeerimisühingu konsolideeritud kasumiaruanne
Lisa 7 Nõuete ja kohustuste aruanne
Lisa 8 Väärtpaberite aruanne
Lisa 9 Investeerimisühingu konsolideerimisgrupi väärtpaberite aruanne
Lisa 10 Tuletisinstrumentide aruanne
Lisa 11 Investeerimisteenuste aruanne
Lisa 12 Kasumiaruande täiendav aruanne


text:
Euroopa Kohtu otsus (kümnes koda), 7.9.2017.
Heike Schottelius versus Falk Seifert.
Eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landgericht Hannover.
Eelotsusetaotlus – Tarbijakaitse – Direktiiv 1999/44/EÜ – Tarbekaupade müük ja garantii – Mõiste „müügileping“ – Direktiivi kohaldamatus – Euroopa Kohtu pädevuse puudumine.
Kohtuasi C-247/16.
Eelotsusetaotlus – Tarbijakaitse – Direktiiv 1999/44/EÜ – Tarbekaupade müük ja garantii – Mõiste „müügileping“ – Direktiivi kohaldamatus – Euroopa Kohtu pädevuse puudumine
Kohtuasjas C‑247/16,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Landgericht Hannoveri (Hannoveri esimese astme üldkohus, Saksamaa) 22. aprilli 2016. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 29. aprillil 2016, menetluses
koosseisus: koja president M. Berger (ettekandja), kohtunikud A. Borg Barthet ja E. Levits,
– H. Schottelius, esindaja: Rechtsanwalt M. Burger,
– F. Seifert, esindaja: Rechtsanwalt M. Lorenz,
– Saksamaa valitsus, esindajad: T. Henze, J. Möller ja M. Hellmann,
– Euroopa Komisjon, esindajad: C. Hödlmayr ja D. Roussanov,
1 Eelotsusetaotlus käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. mai 1999. aasta direktiivi 1999/44/EÜ tarbekaupade müügi ja nendega seotud garantiide teatavate aspektide kohta (EÜT 1999, L 171, lk 12; ELT eriväljaanne 15/04, lk 223) tõlgendamist.
2 Taotlus on esitatud Heike Schotteliuse ja Falk Seiferti vahelises vaidluses H. Shotteliuse tehtud töö puuduste kõrvaldamiseks väidetavalt kantud kulude üle.
3 Direktiivi 1999/44 põhjendused 6, 7 ja 10 on sõnastatud järgmiselt:
„(6) tarbijate põhilised raskused ning müüjatega ettetulevate vaidluste peamised põhjused tulenevad sellest, et kaup ei vasta lepingule; seepärast on asjakohane ühtlustada tarbekaupade müüki reguleerivad siseriiklikud õigusaktid, ilma et see mõjutaks lepingulist ja lepinguvälist vastutust käsitlevate siseriiklike õigusaktide sätteid ja põhimõtteid;
(10) kui kaup ei vasta lepingule, peaks tarbijatel olema õigus lasta kauba lepingule vastavus tasuta taastada kas parandamise või ümbervahetamise teel, või kui see ei õnnestu, siis lasta alandada hinda või tühistada leping“.
4 Direktiivi artiklis 1 „Reguleerimisala ja mõisted“ on sätestatud:
„1. Käesoleva direktiivi eesmärk on ühtlustada liikmesriikide õigus- ja haldusnormid, mis käsitlevad tarbekaupade müügi ja nendega seotud garantiide teatavaid aspekte, et tagada tarbijakaitse ühtlane minimaalne tase siseturul.
a) tarbija – füüsiline isik, kes käesoleva direktiiviga hõlmatavates lepingutes toimib eesmärkidel, mis ei ole seotud tema majandus- ega kutsetegevusega;
c) müüja – füüsiline või juriidiline isik, kes müüb tarbekaupa lepingu alusel ja oma majandus- või kutsetegevuse käigus;
4. Valmistatavate või toodetavate tarbekaupade tarnelepingud loetakse käesoleva direktiivi kohaldamisel samuti müügilepinguteks.“
5 Direktiivi artikli 2 „Lepingule vastavus“ lõigetes 1 ja 5 on sätestatud:
„1. Müüja peab tarbijale üle andma müügilepingule vastava kauba.
5. Lepingule mittevastavus, mis tuleneb tarbekauba ebaõigest paigaldamisest, loetakse samaväärseks lepingule mittevastavusega, kui paigaldamine moodustab kauba müügilepingu osa ning kaup paigaldati müüja poolt või tema vastutusel. Sama kehtib ka juhul, kui tarbija poolt paigaldamiseks ettenähtud toote paigaldab tarbija ning nõuetele mittevastav paigaldus tuleneb paigaldusjuhendite puudulikkusest.“
6 Direktiivi artiklis 3 „Tarbija õigused“ on ette nähtud:
„1. Müüja vastutab tarbija ees kõigi lepingule mittevastavuste eest, mis esinevad kauba üleandmise ajal.
– tarbijal ei ole õigust lasta kaupa parandada ega asendada
– müüja ei ole kohaldanud parandusmeedet mõistliku aja jooksul
– müüja ei ole kohaldanud parandusmeedet tarbijale märkimisväärseid ebamugavusi põhjustamata.“
7 Direktiiv 1999/44 võeti Saksa õigusesse üle Saksa tsiviilseadustiku (Bürgerliches Gesetzbuch, edaspidi „BGB“) ajakohastamise käigus 26. novembri 2001. aasta võlaõiguse moderniseerimise seadusega (Gesetz zur Modernisierung des Schuldrechts) (Bundesgesetzblatt 2001 I, lk 3138), mis jõustus 1. jaanuaril 2002.
8 BGB §‑s 280 „Kahju hüvitamine ja intresside määramine lepingulise kohustuse rikkumise tõttu“ on ette nähtud:
„1. Kui võlgnik rikub võlasuhtest tulenevat kohustust, võib võlausaldaja nõuda rikkumisest tuleneva kahju hüvitamist. […]
3. Võlausaldaja võib nõuda täitmise asemel kahju hüvitamist vaid juhul, kui on täidetud §-des 281, 282 või 283 sätestatud täiendavad tingimused.“
9 BGB § 281 „Kohustuse täitmise asemel kahju hüvitamine kohustuse täitmata jätmise või mittekohase täitmise korral“ lõikes 1 on sätestatud:
„Kui võlgnik ei täida oma kohustust või ei täida seda nõuetekohaselt, võib võlausaldaja § 280 lõikes 1 sätestatud tingimustel nõuda täitmise asemel kahju hüvitamist, kui ta on võlgnikule andnud mõistliku tähtaja täitmiseks või puuduste kõrvaldamiseks ja see on möödunud tulemuseta. […]“
10 BGB §‑s 323 „Taganemine lepingust lepingu täitmata jätmise või lepingutingimustele mittevastava täitmise korral“ on sätestatud:
„1. Kui võlgnik ei täida vastastikuse lepingu puhul oma kohustust või ei täida seda lepingutingimustele vastavalt, võib võlausaldaja lepingust taganeda, kui ta on andnud võlgnikule mõistliku aja täitmiseks või puuduste kõrvaldamiseks ning see on möödunud tulemuseta.
11 BGB §‑d 634, 636 ja 637 asuvad 2. raamatu 8. peatüki 9. jao jaotises 1 „Töövõtuleping“.
12 BGB §‑s 634 „Tellija õigused puuduste korral“ on ette nähtud:
„Kui tööl esinevad puudused ja juhul, kui on täidetud järgmistes normides sätestatud tingimused ja kui ei ole sätestatud teisiti, võib tellija
2. vastavalt §‑le 637 töö ise parandada ja nõuda selleks tehtud vajalike kulutuste hüvitamist,
3. §‑de 636, 323 ja § 326 lõike 5 kohaselt lepingust taganeda […] ja
4. nõuda §‑de 636, 280, 281, 283 ja 311a kohaselt kahju hüvitamist […].“
13 BGB § 637 „Puuduste kõrvaldamine tellija enda poolt“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Tellija võib pärast töövõtjale töö parandamiseks antud mõistliku tähtaja möödumist puudused ise kõrvaldada ja nõuda selleks tehtud vajalike kulutuste hüvitamist, välja arvatud juhul, kui töövõtja keeldub töö parandamisest põhjendatult.“
14 H. Schotteliuse abikaasa andis ettevõtja F. Seifertile ülesande renoveerida abielupaari aias asuv bassein. Töö võeti töötasu maksmise teel vastu 2011. aastal.
15 Euroopa Kohtu toimikust nähtub esiteks, et maatükk, millele bassein ehitati, kuulus H. Schotteliusele kui omanikule, ja et teiseks loovutas H. Schotteliuse abikaasa töövõtja suhtes omandatud garantiiõigused H. Schotteliusele 3. ja 4. novembri 2011. aasta lepinguga. Seevastu ei nähtu toimikust, et F. Seifert oleks algselt selle basseini müünud abielupaar Schotteliusele.
16 Pärast basseini renoveerimistööde lõpetamist ilmnesid erinevad puudused, mida oli võimalik avastada üksnes basseini kasutades. Puudused olid eelkõige seotud puhastussüsteemi ja pumbaga. H. Schottelius ja tema abikaasa palusid F. Seifertil puudused kõrvaldada. Kuna F. Seifert palvet ei täitnud, algatas H. Schottelius puuduste suhtes iseseisva eeltõendamismenetluse.
17 Euroopa Kohtu toimikust nähtub, et ekspert tuvastas selles menetluses olulised puudused ja leidis, et ettevõtja ei olnud järginud tavapäraseid ehitusstandardeid. Renoveerimisel tekkinud puudused parandas lõpuks H. Schotteliuse abikaasa sõbra abiga. Selleks pidi ta ostma vajalikku materjali.
18 Seejärel esitas hageja F. Seiferti vastu hagi parandustöödega seotud kulude hüvitamiseks.
19 Landgericht Hannover (Hannoveri esimese astme üldkohus, Saksamaa) leiab, et põhimõtteliselt ei pea seda hagi rahuldama, sest kõigis käesolevas põhikohtuasjas kohaldamisele kuuluda võivates õigusnormides on ette nähtud, et tarbija määrab ettevõtjale otsesõnu täiendava tähtaja puuduste kõrvaldamiseks, välja arvatud juhul, kui niisuguse tähtaja kindlaksmääramine on üleliigne; seda ei ole põhikohtuasjas esitatud asjaolude ja tõendite alusel võimalik tuvastada. Niisuguse tähtaja määras mõistliku aja jooksul aga kindlaks mitte H. Schottelius, kellele garantiiõigused kuulusid, vaid üksnes tema abikaasa ja seda advokaadi 16. novembril 2011 kirjutatud teatega. Peale selle on Saksa õiguse kohaselt kehtetu tähtaja kindlaks määramise teade, mille koostas puudutatud isiku abikaasa, kuid kolmanda isikuna, sest ta oli oma garantiiõigused loovutanud H. Schotteliusele. H. Schottelius väidab, et F. Seifertil oli igal juhul piisavalt aega nende puuduste kõrvaldamiseks.
20 Eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul tuleb talle esitatud hagi rahuldada aga juhul, kui vastavalt direktiivi 1999/44 artikli 3 lõike 5 teisele taandele koostoimes eelkõige põhjendustega 7 ja 10 – ning vastupidi Saksa õigusele – tuleneb teenuse lepingule vastavuse põhimõttest, et tarbija poolt puuduste kõrvaldamiseks tähtaja määramine ei ole puudustest tulenevate sekundaarsete garantiinõuete esitamise eeldus.
21 Siinkohal otsustas Landgericht Hannover (Hannoveri esimese astme üldkohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [...] direktiivi [1999/44] artikli 3 lõike [5] teisest taandest saab tuletada Euroopa tarbijaõiguse põhimõtte, mille kohaselt piisab kõikide tarbekaupadega seotud mittetarbijate ja tarbijate vahel sõlmitud tehingute puhul sekundaarsete garantiiõiguste maksma panemiseks sellest, et garantiid andma kohustatud mittetarbija ei ole mõistliku aja jooksul olukorda lahendanud, ilma et selleks oleks vaja selget puuduste kõrvaldamise tähtaja määramist ning et siseriiklikke õigusnorme tuleks selleks näiteks ka tarbekaupade kohta sõlmitud töövõtulepingu puhul vastavalt tõlgendada ja vajaduse korral kitsendavalt kohaldada?“
22 Oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 1999/44 artikli 3 lõike 5 teist taanet tuleb tõlgendada nii, et vastavalt liidu õiguse tarbijakaitse põhimõttele piisab tarbija ja müüja vahel sõlmitud tarbekauba müügilepingust tulenevate sekundaarsete garantiiõiguste maksmapanemiseks sellest, et müüja ei ole mõistliku aja jooksul kahju parandanud, ilma et selleks oleks vaja, et tarbija oleks asja puuduste kõrvaldamise määranud kindlaks tähtaja.
23 Saksamaa valitsus ja Euroopa Komisjon on käesolevas menetluses esitanud vastuväite kohtu pädevuse puudumise kohta. Saksamaa valitsuse ja komisjoni sõnul ei ole direktiiv 1999/44 käesolevas põhikohtuasjas kohaldatav, kuna kõnealune leping ei ole mitte „müügileping“ direktiivi tähenduses, vaid „töövõtuleping“. Viimati nimetatud lepinguliigile aga see direktiiv kohaldamisele ei kuulu.
24 Olgu kõigepealt märgitud, et Euroopa Kohus peab oma pädevuse hindamiseks tegema kindlaks need asjaolud, mille tõttu liikmesriigi kohus talle eelotsusetaotluse esitas (vt selle kohta kohtumäärused, 3.7.2014, Tudoran, C‑92/14, EU:C:2014:2051, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 4.9.2014, Szabó, C‑204/14, ei avaldata, EU:C:2014:2220, punkt 16).
25 Samuti tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et Euroopa Kohus on põhimõtteliselt pädev liidu õiguse sätteid tõlgendama üksnes juhul, kui need on põhikohtuasjas tegelikult kohaldatavad (vt selle kohta kohtuotsused, 18.12.1997, Annibaldi, C‑309/96, EU:C:1997:631, punkt 13, ja 7.7.2011, Agafiţei jt, C‑310/10, EU:C:2011:467, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika, ning kohtumäärus, 14.4.2016, Târșia, C‑328/15, ei avaldata, EU:C:2016:273, punkt 19 ja seal viidatud kohtupraktika).
26 Käesoleval juhul tuleb esmalt tõdeda, et eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib, et Euroopa Kohus tõlgendaks direktiivi 1999/44 artikli 3 lõike 5 teist taanet. Niisiis lähtub ta eeldusest, et see direktiiv kuulub kohaldamisele niisuguses olukorras, nagu on kõne all põhikohtuasjas.
27 Teisena nähtub Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust ja iseäranis eelotsusetaotlusest, et põhikohtuasjas käsitletav leping on kohaldatava riigisisese õiguse kohaselt „töövõtuleping“.
28 Et teha kindlaks, kas Euroopa Kohus on pädev vastama esitatud küsimusele, tuleb sellises olukorras kontrollida, kas direktiivi 1999/44 tuleb tõlgendada nii, et see kuulub kohaldamisele niisugusele töövõtulepingule nagu põhikohtuasjas käsitletav leping, mille ese on basseini renoveerimine ettevõtja poolt.
29 Siinkohal tuleb esiteks märkida, et kuigi direktiivis 1999/44 ei ole mõistet „müügileping“ määratletud, on direktiivi kohaldamisala piiratud just selle lepinguga.
30 Nimelt ilmneb direktiivi artikli 1 lõikest 1, et selle direktiivi eesmärk on ühtlustada liikmesriikide õigus- ja haldusnormid, mis käsitlevad tarbekaupade müügi ja nendega seotud garantiide teatavaid aspekte. Peale selle nähtub direktiivist samuti, eelkõige artikli 1 lõikest 2, milles on määratletud mõisted „tarbija“ ja „müüja“, et see kuulub kohaldamisele üksnes kutselise müüja ja tarbijast ostja vahelistele müügilepingutele.
31 Teiseks tuleb selle kohta meenutada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt tuleneb liidu õiguse ühetaolise kohaldamise nõudest, et kui liidu õigusnorm ei viita konkreetse mõiste puhul liikmesriikide õigusele, tuleb seda mõistet tõlgendada kogu Euroopa Liidu piires autonoomselt ja ühetaoliselt ning sellise tõlgenduse andmisel tuleb arvesse võtta sätte konteksti ja asjaomase õigusakti eesmärki (vt eelkõige kohtuotsus, 9.11.2016, Wathelet, C‑149/15, EU:C:2016:840, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).
32 Kuigi direktiivi 1999/44 tekst ei sisalda mingit termini „müügileping“ määratlust, ei viidata seal selle termini tõlgendusega seoses ka riigisisesele õigusele. Siit järeldub seega, et direktiivi kohaldades tuleb seda terminit käsitada kui liidu õiguse autonoomset mõistet, mida liidu territooriumil tuleb tõlgendada ühetaoliselt (vt analoogia alusel kohtuotsus, 18.10.2011, Brüstle, C‑34/10, EU:C:2011:669, punkt 26).
33 Et kolmandana määratleda, kas niisugust töövõtulepingut, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mis eeldab teenuse osutamist, võib käsitada „müügilepinguna“ direktiivi tähenduses, tuleb tõdeda, et direktiivis on otsesõnu nimetatud teenuste osutamisega seostuda võivad lepingud, mida võib pidada müügilepingutega samaväärseks.
34 Direktiivi 1999/44 sätetest ning taustast nähtub, et mõiste „müügileping“ laieneb üksnes teatavatele lepinguliikidele, mida riigisiseste õiguskordade kohaselt võib kvalifitseerida ka teisiti, nagu teenuse osutamise või töövõtulepingud.
35 Ühest küljest loetakse kõnealuse direktiivi artikli 1 lõike 4 kohaselt „[v]almistatavate või toodetavate tarbekaupade tarnelepingud [...] samuti müügilepinguteks.“ Seega leping, mille ese on sellise kauba müük, mis tuleb esmalt müüja poolt valmistada või toota, kuulub direktiivi kohaldamisalasse.
36 Teisest küljest on direktiivi 1999/44 artikli 2 lõikes 5 peetud tarbekauba mittevastavusega, mis on selle kehva paigaldamise tagajärg, samaväärseks tarbekauba enda mittevastavust, eelkõige juhul, kui paigaldamine on tarbekauba müügilepingu osa. Kui kauba paigaldamise teenus on seotud müügiga, kuulub see niisiis direktiivi kohaldamisalasse.
37 Eeltoodu alusel tuleb teha esiteks järeldus, et direktiiv 1999/44 ei kuulu kohaldamisele mitte ainult müügilepingutele stricto sensu, vaid kuulub kohaldamisele ka teatud muudele lepinguliikidele, mis on seotud teenuste osutamisega; need lepingud võivad riigisisese õiguse alusel olla kvalifitseeritud teenuse osutamise või töövõtulepingutena, täpsemalt valmistatava või toodetava tarbekauba tarnelepingud ning samuti niisuguste kaupade müügilepingud, milles on ette nähtud ka kauba paigaldamine.
38 Lisaks peab teenuste osutamine olema müügi suhtes aktsessoorne selleks, et teenuste osutamisega seotud lepinguliike saaks kvalifitseerida „müügilepingutena“ kõnealuse direktiivi tähenduses.
39 Neljandana toetavad mõiste „müügileping“ sellist tõlgendust direktiivi 1999/44 tähenduses direktiivi ettevalmistavad materjalid ning samuti Viinis 11. aprillil 1980 allkirjastatud Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni konventsioon kaupade rahvusvahelise ostu-müügi lepingute kohta, millest direktiiv on ajendatud.
40 Siinkohal tuleb märkida, et komisjoni 23. augusti 1996. aasta ettepaneku, mis käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi tarbekaupade müügi ja nendega seotud garantiide kohta (KOM(95) 520 (lõplik)) (EÜT 1996, C 307, lk 8), seletuskirjast nähtub, et „teenuste osutamise mitmekesisus ja keerukus ei võimalda ilma pikemata lihtsalt laiendada kaupade müüki käsitlevaid eeskirju teenuste suhtes“. Niisiis ei peaks teenused nende eripäraste omaduste tõttu põhimõtteliselt direktiivi 1999/44 kohaldamisalasse kuuluma.
41 Käesoleva kohtuotsuse punktides 35 ja 36 mainitud teatavate lepinguliikide, mis sisaldavad nii müüki kui ka teenuste osutamist, pidamist müügilepingutega sõnaselgelt samaväärseks selgitab eelkõige liidu seadusandja tahe lahendada tarbija probleem, mis seisneb nende kahe kutsetegevuse käigus osutatud soorituse eristamises ning tagada tarbijakaitse kõrge tase vastavalt direktiivi 1999/44 põhjendusele 1.
42 Käesoleva kohtuotsuse punktis 40 mainitud direktiivi ettepanekus on selle kohta täpsustatud, et müügiga seotud kaupade paigaldamine peab kuuluma direktiivi kohaldamisalasse, arvestades praktikas tekkivaid raskusi kaupade paigaldamises seisnevate teenuste osutamise eristamisel kaupade müügist ja vajadust kaitsta tarbijat ühtemoodi.
43 Direktiivi 1999/44 artikli 1 lõikes 4 nimetatud valmistatavate või toodetavate tarbekaupade tarnelepingute pidamine müügilepinguga samaväärseks viidi parlamendi poolt sisse direktiivi ettepaneku esimesel lugemisel – pidades silmas Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni käesoleva kohtuotsuse punktis 39 mainitud konventsiooni artikli 3 lõiget 1 –, selleks et võtta eelkõige arvesse raskusi, mis tekivad nende lepingute kvalifitseerimisel, sest need sisaldavad korraga nii kohustust sooritada, mis on omane töövõtulepingutele ja teenuste osutamisele, kui ka kohustust tarnida kaup, mis on omane müügilepingule.
44 Käesoleval juhul nähtub Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust, et H. Schottelius ja tema abikaasa palusid ettevõtja F. Seifertil renoveerida nende basseini. Selleks sõlmisid nad F. Seifertiga töövõtulepingu. Selle lepingu raames müüs ettevõtja neile kindlasti erinevaid basseini renoveerimiseks vajalikke kaupu, nagu pumbaga filtreerimissüsteem. Siiski tuleb asuda seisukohale, et nende kaupade paigaldamises seisnev teenuste osutamine on selle töövõtulepingu peamine ese ja nende kaupade müük on teenuste osutamise suhtes üksnes aktsessoorse iseloomuga.
45 Võttes arvesse Euroopa Kohtu käsutuses oleva toimiku materjale, ei saa seda töövõtulepingut kvalifitseerida „valmistatavate või toodetavate tarbekaupade tarnelepinguks“ direktiivi 1999/44 artikli 1 lõike 4 tähenduses, sest basseini renoveerimiseks vajalikke kaupu ei pidanud see ettevõtja valmistama ega tootma.
46 Arvestades eeltoodud kaalutlusi kogumis, tuleb asuda seisukohale, et niisugune töövõtuleping, nagu on kõne all põhikohtuasjas, ei ole „müügileping“ direktiivi 1999/44 tähenduses ega kuulu seega selle direktiivi kohaldamisalasse.
47 Käesoleva kohtuotsuse punktis 25 nimetatud kohtupraktika kohaselt ei ole Euroopa Kohus järelikult pädev vastama Landgericht Hannoveri (Hannoveri esimese astme üldkohus) esitatud eelotsuse küsimusele.
Euroopa Liidu Kohtul puudub pädevus Landgericht Hannoveri (Hannoveri esimese astme üldkohus, Saksamaa) 22. aprilli 2016. aasta otsusega esitatud eelotsuse küsimusele vastamiseks.

matches:
§ 281
§ 280
§ 326
§ 637
kohus
Kohus
kohus
Kohus
kohus
Kohus
Kohus
Kohus


Tööandja eluruumi ajutise kasutamise eest võetava kasutustasu suurus ja suuruse määramise kord – Riigi Teataja
Tööandja eluruumi ajutise kasutamise eest võetava kasutustasu suurus ja suuruse määramise kord
Tööandja eluruumi ajutise kasutamise eest võetava kasutustasu suurus ja suuruse määramise kord - sisukord
§ 2 Korteri kasutustasu suurus
§ 3 Ühiselamu kasutustasu suurus
§ 4 Määruse muutmine
RT I, 22.04.2016, 8
Vastu võetud 27.10.2015 nr 28
RT I, 29.10.2015, 12
jõustumine 01.11.2015
20.04.2016 RT I, 22.04.2016, 7 25.04.2016
Määrus kehtestatakse kaitseväeteenistuse seaduse § 111 lõike 5 punktide 1 ja 2 alusel.
[RT I, 22.04.2016, 7 - jõust. 25.04.2016]
(1) Määrust kohaldatakse kaitseväeteenistuse seaduse alusel antud tööandja eluruumile, mis:
1) on tegevväelase kasutusse antud kaitseväeteenistuse seaduse § 111 lõike 2 alusel;
2) on tegevteenistuses teenistusülesannete täitmise tõttu püsiva tervisekahjustuse saanud ja seetõttu teenistusest vabastatud isiku kasutusse antud kaitseväeteenistuse seaduse § 211 lõike 1 alusel ning isiku tegevteenistusest vabastamisest ei ole möödunud rohkem kui kolm aastat;
3) on isiku, kelle tegevväelasest perekonnaliige, kellega koos ta eluruumi kasutas ja kes on teenistusülesannete täitmise tõttu hukkunud, kasutusse antud kaitseväeteenistuse seaduse § 211 lõike 2 alusel ning tegevväelase tegevteenistussuhte lõppemisest ei ole möödunud rohkem kui kolm aastat.
(2) Tööandja eluruum käesoleva määruse tähenduses on riigi või Kaitseliidu omandis või valduses olev:
2) ühiselamutuba.
(3) Tööandja käesoleva määruse tähenduses on Kaitsevägi või Kaitseliit.
(4) Ühiselamutuba käesoleva määruse tähenduses on ühe või mitme tegevväelase kasutusse antud tuba hoones või korteris, mille abiruumid on ühiskasutuses, või majutusettevõttes tegevväelase kasutada antud ruum.
§ 2. Korteri kasutustasu suurus
(1) Korterite kasutustasud on järgmised:
1) Tallinnas ja Tartus asuva tööandja eluruumi puhul 0,32 eurot ruutmeetri kohta ja 0,19 eurot abiruumi ruutmeetri kohta;
2) käesoleva paragrahvi punktis 1 nimetamata kohaliku omavalitsuse üksuses asuva tööandja eluruumi puhul 0,19 eurot ruutmeetri kohta ja 0,13 eurot abiruumi ruutmeetri kohta.
(2) 1. jaanuarist 2016 on korterite kasutustasud järgmised:
1) Tallinnas ja Tartus asuva tööandja eluruumi puhul 1,50 eurot eluruumi ruutmeetri kohta;
2) käesoleva paragrahvi punktis 1 nimetamata kohaliku omavalitsuse üksuses asuva tööandja eluruumi puhul 0,5 eurot eluruumi ruutmeetri kohta.
(3) 1. jaanuarist 2017 on korterite kasutustasud järgmised:
1) Tallinnas ja Tartus asuva tööandja eluruumi puhul 3,0 eurot eluruumi ruutmeetri kohta;
2) käesoleva paragrahvi punktis 1 nimetamata kohaliku omavalitsuse üksuses asuva tööandja eluruumi puhul 1,25 eurot eluruumi ruutmeetri kohta.
(4) 1. jaanuarist 2018 lähtutakse kasutustasu suuruse määramisel riigivaraseaduse § 91 lõike 1 alusel Vabariigi Valitsuse kehtestatud hoonestatud kinnisvara eri liikidele kohaldatava üürihinna kujunemise alustest.
(5) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1−3 sätestatud kasutustasu ei hõlma tööandja eluruumis ja hoones, kus eluruum paikneb, kasutatavate teenuste eest võetavaid tasu, sealhulgas hoone haldus- ja hooldusteenuse tasu.
§ 3. Ühiselamu kasutustasu suurus
(1) Ühiselamutoa ühele kalendripäevale vastava kasutustasu suuruse määramisel summeeritakse hoone, kus asuvad ühiselamutoad, ning hoonealuse kinnistu eelmise kalendriaasta kulu. Saadud summa jagatakse hoone suletud netopinna ruutmeetrite arvuga ja korrutatakse ühiselamutoa ruutmeetrite arvuga ning jagatakse eelmise kalendriaasta päevade arvuga.
(2) Käimasoleval kalendriaastal kasutusele võetud hoones asuva ühiselamutoa ühele kalendripäevale vastava kasutustasu suuruse määramisel summeeritakse hoone, kus asuvad ühiselamutoad, ning hoonealuse kinnistu kalendriaasta prognoositav kulu, kasutusele võtmise hetke seisuga. Saadud summa jagatakse hoone suletud netopinna ruutmeetrite arvuga ja korrutatakse ühiselamutoa ruutmeetrite arvuga ning jagatakse käimaoleva kalendriaasta päevade arvuga.
(3) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 2 sätestatud hoone kalendriaasta kuluna arvestatakse:
1) haldus- ja tehnohooldusteenuse kulu;
2) heakorra- ja remonttööde kulu;
3) elektrienergia kasutamise kulu;
4) vee kasutamise ja reovee ärajuhtimise kulu;
5) soojusenergiaga varustamise kulu;
6) gaasi kasutamise kulu;
7) kommunikatsiooniteenuse kulu;
8) prügiveo kulu;
9) tugiteenuse kulu;
10) valveteenuse kulu.
(4) Käesoleva paragrahvi lõike 3 punktides 3–8 nimetatud teenuste hinna muutumisel on tööandjal õigus muuta kasutustasu suurust teenuse hinna muutumise suuruses teenuse hinna muutumise päevast arvates.
(5) Kui ühiselamutoa kasutustasu on jooksval kalendriaastal lähtuvalt käesoleva paragrahvi lõikest 4 muudetud, siis järgmise kalendriaasta ühiselamutoa ühele kalendripäevale vastava kasutustasu suuruse kehtestamisel arvestatakse muutunud hinnaga teenuse osa kasutustasus pärast hinnamuutust tekkinud muutunud hinnaga teenuse kulu jagamisel päevade arvuga, mil muutunud hinnaga teenust kasutati.
(6) Ühiselamutoa kasutustasu suuruse määrab käesoleva paragrahvi lõigetes 1–5 sätestatut arvestades tööandja.
(7) Ühiselamutoas käesoleva paragrahvi lõike 3 punktides 3–6 sätestatud teenuste kasutamise eraldi arvestuse võimaluse korral arvestatakse kasutustasu hulka vaid hoone üldkasutataval pinnal kasutatud teenus ja ühiselamutoas tarbitud teenuse eest tuleb tasuda teenuseosutaja kehtestatud hinnakirja järgi.
(8) Kui ühiselamutoa kasutusõigus on kahel või enamal tegevväelasel, jagatakse kasutustasu ja tarbitud teenuste eest võetav tasu kõigi ühiselamutoa kasutusõigust omavate tegevväelaste vahel võrdselt.
(9) Majutusettevõttes asuva ühiselamutoa kasutustasu suurus vastab majutusettevõtte poolt tööandjalt küsitavale tasule.


5-19-42/13 Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium 18.12.2019
RaKS § 5
SÜS § 12
PS § 12 lg-s 1 tagatud üldist võrdsuspõhiõigust riivatakse siis, kui ebavõrdselt koheldakse sarnases olukorras olevaid isikuid. Ebavõrdse kohtlemise tuvastamiseks tuleb määrata kindlaks võrdluse lähtekoht (lähim ühine soomõiste) ja tuua selle alusel välja võrreldavate isikute grupid (vt RKÜK otsus asjas nr 3-3-1-86-15, p 47; PSJKS otsus asjas nr 3-4-1-6-03, p 18). (p 47)
Arvestades SMS § 6 lg 1 p 8 esimeses alternatiivis sätestatud hüvitise andmise eeldusi, on selle sotsiaalmaksu maksmise erijuhtumi eesmärk toetada peresid, kus on kaks vastastikku ülalpidamiskohustuslikku täiskasvanut, kellest üks töötab ja teine on peatanud töötamise vähemalt ühe alla 8-aastase lapse kasvatamiseks. Seadusandja on soovinud soodustada selliste peresuhete loomist, kus isikud võtavad vastastikku kohustuse üksteist ülal pidada. Selline vastastikusel ülalpidamisel põhinev suhe vähendab riigi koormust anda abi puuduse korral, sest riigi kohustus tekib alles siis, kui ülalpidamiskohustuslasel samuti piisav majanduslik võimekus puudub. Võttes hüvitise eesmärgi võrdluse lähtealuseks, leiab kolleegium, et ravikindlustatud isiku abikaasa ja registreeritud elukaaslane on sarnases olukorras olevad isikud. Seega tuleb praeguses kohtuasjas võrrelda:
(1) töölepingu alusel töötava (RaKS § 5 lg 2 p 1 alusel ravikindlustatud) isiku mittetöötavat abikaasat, kes kasvatab vähemalt ühte alla 8-aastast last ning
(2) töölepingu alusel töötava (RaKS § 5 lg 2 p 1 alusel ravikindlustatud) isiku mittetöötavat registreeritud elukaaslast, kes kasvatab vähemalt ühte alla 8-aastast last (siia gruppi kuulub haldusasja kaebaja).(p 53)
Mõlemad võrreldavad isikud kuuluvad peresse, kus on kaks vastastikku ülalpidamiskohustuslikku täiskasvanut. Esimesse gruppi kuuluv isik on sõlminud abielu (PKS § 1 lg 1 tähenduses), mistõttu on tema töötaval abikaasal ülalpidamiskohustus (PKS § 16 lg 1). Teise gruppi kuuluv isik on sõlminud kooselulepingu (KooS § 1 lg 1 tähenduses), mistõttu on tema töötaval registreeritud elukaaslasel ülalpidamiskohustus (KooS § 9 lg1). Mõlemal juhul on isik töötamise peatanud vähemalt ühe alla 8-aastase lapse kasvatamiseks, mistõttu ta on (eelduslikult) oma abikaasa või elukaaslase ülalpidamisel. Nii abielu sõlminud kui ka kooselulepingu sõlminud pered kuuluvad sarnaselt ka PS §-s 26 ja § 27 lg-s 1 tagatud perekonnapõhiõiguse (vt selle kohta RKÜK otsus nr 5-18-5/17, p-d 48 ja 49) kaitse alla. (p 54)
Kuna SMS § 6 lõike 1 punkti 8 esimene alternatiiv näeb ette, et esimesse gruppi kuuluva isiku eest maksab riik sotsiaalmaksu, kuid välistab sotsiaalmaksu maksmise teise gruppi kuuluva isiku eest, kohtleb vaidlusalune säte sarnases olukorras olevaid isikud ebavõrdselt (riivab PS § 12 lg-s 1 tagatud üldist võrdsuspõhiõigust). (p 55)
Võrdsuspõhiõigus on lihtsa seadusereservatsiooniga põhiõigus, mille riive on põhiseadusega vastuolus juhul, kui ebavõrdseks kohtlemiseks puudub mõistlik ja asjakohane põhjus. Hindamaks riive põhiseaduspärasust tuleb kaaluda ebavõrdse kohtlemise eesmärki ja tekitatud ebavõrdse olukorra raskust (RKPJK otsus asjas nr 3-4-1-52-13, p 47 ja RKÜK otsus asjas nr 3-3-1-86-15, p 53). (p 56)
Mööndes seadusandja ulatuslikku otsustuspädevust sotsiaalpoliitilistes küsimustes, ei saa kumbagi nimetatud põhjustest – et abikaasa ja registreeritud elukaaslase erinevat kohtlemist õigustab abielu institutsiooni oluline väärtus ja et seadusandjal on õigus anda sotsiaalseid hüvesid riigi majanduslike võimaluste piires – pidada mõistlikuks ja asjakohaseks põhjuseks, mis õigustaks registreeritud elukaaslase ja abikaasa erinevat kohtlemist SMS § 6 lg 1 p 8 esimeses alternatiivis sätestatud hüvitise andmisel. Vaidlusalusest sättest tuleneva ebavõrdse kohtlemise mõju registreeritud elukaaslasele on kaalukas, kuna selle tõttu jääb ta ilma ravikindlustusest ning pensionikindlustuse maksetest. Ükski menetlusosaline pole juhtinud tähelepanu sellele, et hüvitist saavate isikute ringi laiendamine oleks riigile liiga kulukas. Vastupidi, Sotsiaalministeerium on küsimust analüüsinud ja leidnud, et kulud ei ole ületamatult koormavad. Kuigi abielu ja registreeritud kooselu on reguleeritud erinevates seadustes, on mõlemal institutsioonil enam ühist kui erinevat. Muu hulgas on registreeritud elukaaslased nagu abikaasadki võtnud vastastikku ülalpidamiskohustuse, mistõttu on põhjendatud neid vaidlusaluse hüvitise andmisel võrdselt kohelda. (p 58)
Kolleegium tunnitab SMS § 6 lg 1 p 8 esimese alternatiivi põhiseadusega vastuolus olevaks ja kehtetuks osas, milles see välistab riigi poolt sotsiaalmaksu maksmise RaKS § 5 lg 2 p-s 1 nimetatud isiku ülalpeetava registreeritud elukaaslase eest, kes kasvatab vähemalt ühte alla 8-aastast last ning kelle eest või kelle registreeritud elukaaslase eest riik ei maksa sotsiaalmaksu SMS § 6 lg 1 p 1 või 11 alusel. See tähendab, et üle ühekuuliseks tähtajaks või määramata ajaks sõlmitud töölepingu alusel töötava isiku puhul, kelle eest on kohustatud maksma sotsiaalmaksu tööandja, peab tema registreeritud elukaaslase eest riik maksma sotsiaalmaksu, kui registreeritud elukaaslane on ülalpeetav ja kasvatab alla 8-aastast last ning kummagi registreeritud elukaaslase eest ei maksa riik sotsiaalmaksu SMS § 6 lg 1 p 1 või 11 alusel. Kuni kohase õigusliku aluse kehtestamiseni saab täitevvõim sotsiaalmaksu maksmise taotluste läbivaatamisel lähtuda SMS § 6 lg 1 p 8 esimesest alternatiivist, mis kohustab riiki maksma sotsiaalmaksu RaKS § 5 lg 2 p-s 1 nimetatud isiku abikaasa eest. (p 59)
Vt p 60.