Keskkonnaministri 28. juuli 2009. a määruse nr 44 „Pinnaveekogumite moodustamise kord ja nende pinnaveekogumite nimestik, mille seisundiklass tuleb määrata, pinnaveekogumite seisundiklassid ja seisundiklassidele vastavad kvaliteedinäitajate väärtused ning seisundiklasside määramise kord” muutmine – Riigi Teataja
Keskkonnaministri 28. juuli 2009. a määruse nr 44 „Pinnaveekogumite moodustamise kord ja nende pinnaveekogumite nimestik, mille seisundiklass tuleb määrata, pinnaveekogumite seisundiklassid ja seisundiklassidele vastavad kvaliteedinäitajate väärtused ning seisundiklasside määramise kord” muutmine
RT I, 25.11.2010, 7
Vastu võetud 12.11.2010 nr 59
Määrus kehtestatakse „Veeseaduse” § 324 lõike 4 punkti 1 alusel.
Keskkonnaministri 28. juuli 2009. a määruses nr 44 „Pinnaveekogumite moodustamise kord ja nende pinnaveekogumite nimestik, mille seisundiklass tuleb määrata, pinnaveekogumite seisundiklassid ja seisundiklassidele vastavad kvaliteedinäitajate väärtused ning seisundiklasside määramise kord” (RTL 2009, 64, 941; RT I 2010, 46, 275) tehakse järgmised muudatused:
„1) veekogu on vooluveekogu, maismaa seisuveekogu ning meri;”;
2) paragrahvi 2 punktid 4, 5, 9 ja 10 tunnistatakse kehtetuks;
„(1) Pinnaveekogum moodustatakse vastavalt „Veeseaduse” § 324 lõikele 2 ning arvestades käesolevas peatükis sätestatud korda.”;
4) paragrahvi 5 lõiked 1–4 tunnistatakse kehtetuks;
5) paragrahvi 5 lõige 5 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(5) Käesoleva määruse kohaselt hinnatavad veekogud ja nende pinnaveekogumid on jaotatud „Veeseaduse” § 322 lõikes 1 nimetatud kategooriatesse ja sama paragrahvi lõikes 2 nimetatud alamkategooriatesse määruse lisades 1–3.”;
6) paragrahvi 6 lõige 1 tunnistatakse kehtetuks ning lõike 2 sissejuhatav lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(2) Lähtudes „Veeseaduse” § 322 lõikest 3 on vooluveekogude tüübid järgmised:”;
7) paragrahvi 6 lõike 3 sissejuhatav lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(3) Lähtudes „Veeseaduse” § 322 lõikest 3 on maismaa seisuveekogude tüübid järgmised:”;
8) paragrahvi 6 lõike 3 punktid 4–7 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„4) tüüp IV – veepeegli pindalaga alla 10 km2, pehmeveelised (üldaluselisus <80 HCO3- mg/l, elektrijuhtivus <165 µS/cm), kloriidivaesed (kloriidide sisaldus kuni 25 mg/l), kihistumata veega, tumedaveelised (neeldumiskoefitsient 400 nm juures ≥4 m-1, värvus ≥100° Pt-Co skaalal) järved;
7) tüüp VII – Peipsi järv – veepeegli pindalaga alates 1000 km2, vee keskmise karedusega (üldaluselisus 80–240 HCO3- mg/l, elektrijuhtivus 165–400 µS/cm), kloriidivaene (kloriidide sisaldus kuni 25 mg/l), kihistumata veega, heledaveeline (neeldumiskoefitsient 400 nm juures <4 m-1, värvus <100° Pt-Co skaalal) järv;”;
9) paragrahvi 6 lõike 4 sissejuhatav lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(4) Lähtudes „Veeseaduse” § 322 lõikest 3 on rannikuvee tüübid järgmised:”;
10) määruse 3. peatüki 1. jao pealkiri muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
Pinnaveekogumi ökoloogilise ja keemilise seisundi klassid ning tugevasti muudetud veekogumi ja tehisveekogumi ökoloogilise potentsiaali seisundiklassid”;
11) paragrahvid 8–10 tunnistatakse kehtetuks;
12) paragrahvi 11 lõige 1 tunnistatakse kehtetuks;
13) paragrahvi 12 punktid 1 ja 2 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
„1) hea – pinnavee mis tahes kvaliteedinäitaja aasta keskmine väärtus proovides ei ületa „Veeseaduse” § 265 lõike 10 alusel kehtestatud ohtlike ainete aasta keskmist keskkonna kvaliteedi piirväärtust, mis tahes saasteaine sisaldus üksikproovis ei ületa „Veeseaduse” § 265 lõike 10 alusel kehtestatud ohtlike ainete keskkonna kvaliteedi suurimat lubatud piirväärtust või eksperdiarvamuse või muude uuringute kohaselt pinnavee kvaliteedinäitajate väärtused tõenäoliselt ei ületa „Veeseaduse” § 265 lõike 10 alusel kehtestatud ohtlike ainete keskkonna kvaliteedi piirväärtusi;
2) halb – pinnavee kvaliteedinäitajate väärtused ületavad „Veeseaduse” § 265 lõike 10 alusel kehtestatud ohtlike ainete keskkonna kvaliteedi piirväärtusi vastavalt käesoleva paragrahvi punktile 1.”;
14) paragrahvi 13 lõige 1 tunnistatakse kehtetuks;
15) paragrahvi 14 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Pinnaveekogumi seisundiklass määratakse vastavalt „Veeseaduse” § 325 lõikele 1 ning arvestades käesolevas jaos sätestatud nõudeid.”;
16) paragrahvi 14 lõikes 6 asendatakse sõnad „§ 38 lõikele 2” sõnadega „§ 317 lõikele 4”;
„(1) Tugevasti muudetud veekogumi ja tehisveekogumi seisundiklass määratakse vastavalt „Veeseaduse” § 329 lõikele 1 ning arvestades käesolevas jaos sätestatud nõudeid.”;
18) paragrahv 18 tunnistatakse kehtetuks;
19) paragrahvi 19 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Pinnaveekogumi seisundiklassi määramisel lähtutakse veeuuringute andmetest.”;
20) paragrahvi 22 lõikes 1 asendatakse sõnad „selle määruse § 6 lõikes 1” sõnadega “selle määruse § 6 lõikes 2”;
21) paragrahvi 29 lõikes 1 asendatakse sõnad „selle määruse § 6 lõikes 2” sõnadega „selle määruse § 6 lõikes 3”;
22) paragrahvi 29 lõige 5 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(5) Kõigist kvaliteedinäitajatest, millele on määratud ökoloogiline seisundiklass, valitakse välja 2/3, mille ökoloogiliste seisundiklasside alusel määratakse maismaa seisuveekogumi ökoloogiline seisundiklass. Valiku tegemisel lähtutakse käesoleva paragrahvi lõikes 3 sätestatud nõuetest. Valikust jäetakse välja need kvaliteedinäitajad, mille ökoloogiline seisundiklass on teiste kvaliteedinäitajatega võrreldes halvem.”;
„(1) Bioloogilised kvaliteedielemendid rannikuveekogumi ökoloogilise seisundiklassi määramiseks on fütoplankton, põhjataimestik ning suurselgrootud.”;
24) paragrahvi 34 lõikes 2 asendatakse sõna „Veetaimestiku” sõnaga „Põhjataimestiku”;
25) määruse lisad 1–6 muudetakse ja sõnastatakse vastavalt käesoleva määruse lisadele 1–6.
Lisa 4 Vooluveekogude pinnaveekogumite ökoloogiliste seisundiklasside piirid bioloogiliste ja füüsikalis-keemiliste kvaliteedielementide ja kvaliteedinäitajate järgi
Lisa 5 Maismaa seisuveekogude pinnaveekogumite ökoloogiliste seisundiklasside piirid bioloogiliste, füüsikalis-keemiliste ja hüdromorfoloogiliste kvaliteedielementide ja kvaliteedinäitajate järgi
Lisa 6 Rannikuvee pinnaveekogumite ökoloogiliste seisundiklasside piirid bioloogiliste ja füüsikalis-keemiliste kvaliteedielementide järgi


Tänavanime määramine Kristiine linnaosas
Tallinna Linnavalitsus 23.05.2018 korraldus number 741
Redaktsiooni kehtivus: 23.05.2018 - ...
741-k
Kohanimeseaduse § 3 lg 7 p 1, § 4 lg 1 p 4, § 5 lg 1 p 3 ja lg 4, § 6 lg-te 1 ja 2, § 13 lg 2 p 1 ja Tallinna Linnavolikogu 29. mai 2014 määruse nr 15 „Tallinna kohanimede määramise kord“ § 1 lg 3 p 5, § 2 lg 2 p 2 ja § 5 lg 3 alusel ning tulenevalt Tallinna Linnavalitsuse 18. aprilli 2018 korraldusega nr 574-k kehtestatud „Marsi tn 3 // 3a // 3b // Sammu tn 6 // 6a // 6b // Sõjakooli tn 12 // 12a // 12b // 12c kinnistu detailplaneeringust“
1. Määrata Kristiine linnaosas Tondi asumis Marsi tn 3 // 3a // 3b // Sammu tn 6 // 6a // 6b // Sõjakooli tn 12 // 12a // 12b // 12c kinnistu detailplaneeringuga kavandatud Sõjakooli tänavaga paralleelsele Marsi ja Sammu tänava vahel asuva uue tänava nimeks Talli tänav (tänava skeem lisas).
2. Kristiine Linnaosa Valitsusel tagada uute tänavasiltide paigaldamine detailplaneeringuga ette nähtud tänava väljaehitamise ajaks.
3. Tallinna Linnaplaneerimise Ametil teha korraldus teatavaks Kristiine Linnaosa Valitsusele ja AS Tondi Kvartalile.
Lisa - Talli tänava skeem


Postituse pealkiri: KKI õigus relva kontrollimisel
Postitatud: N Veeb 02, 2017 8:31 am
Keskkonnainspektsiooni poolt teostatavates jahikontrollides tuleb tihti ette, et
jahimees ei mõista, miks ja mille alusel inspektor kontrollib jahimehe relvaluba ja
jahis kasutatavat tulirelva. Et vältida edasisi arusaamatusi, siis toon välja
mõned selgitused.
Relvaseaduse § 88 kohaselt teostab riiklikku järelevalvet relvade, tulirelva osade
ja laskemoona käsitlemise üle Politsei- ja Piirivalveamet ja relvade ning
laskemoona sisseveo, väljaveo ja edasitoimetamise üle Maksu- ja Tolliamet.
Jahiseaduse § 47 kohaselt teostab riiklikku järelevalvet jahiseaduse ja selle
alusel kehtestatud õigusaktide nõuete täitmise üle Keskkonnainspektsioon. Seega,
kuigi Keskkonnainspektsiooni kontrolliõiguse kohta relvaseadus midagi ei ütle, on
Keskkonnainspektsioonil õigus jahitulirelva kasutamist kontrollida jahiseaduses
määratu alustel.
Jahiseaduse § 26 lg 1 määrab, et jahitulirelv on tulirelv, mis on omandatud
relvaseaduse alusel jahipidamise otstarbel.
Seda, kas jahil kasutatav tulirelv on jahitulirelv, on võimalik kontrollida üksnes
vaadates relva omaniku relvaloal relva otstarbe kohta tehtud märget. Seega on
keskkonnakaitseinspektoril õigus osundatud jahiseaduse paragrahvi kohaselt
jahimehe relvaloalt seda vaadata.
Lisaks annab õiguse relvaloal tulirelva otstarvet kontrollida
poolautomaattulirelva puhul jahiseaduse § 24 lg 1 p 2, kui määrab, et lubatud
jahipidamisvahendiks on jahipidamise otstarbel registreeritud poolautomaattulirelv,
mille salve mahub kuni 2 padrunit.
Ja lõpuks annab inspektorile jahimehe relvaloalt tulirelva kasutusotstarvet vaadata
ka jahiseaduse § 24 lg 4 p 11, mis määrab, et keelatud on jahipidamine
tulirelvaga, mis ei ole jahitulirelv. Ilma relvaloal kasutusotstarbe märget
vaatamata ei saa inspektor teada, kas tegemist on jahitulirelvaga.
Nimetatud paragrahvid annavad keskkonnakaitseinspektorile õiguse kontrollida nii
jahimehe relvaluba kui jahis kasutatavat tulirelva.
Meil siin foorumis ju targemaid mehi, mida teie arvate kas on õige seaduse tõlgendus.
Postitatud: N Veeb 02, 2017 7:00 pm
Kes garanteerib KKI inspektorite pädevuse relvade alal? On kogemus kus pumppüssi peeti poolautomaadiks ja mul läks ikka tüki aega, et meestele selgeks teha mis asi on poolautomaat, mis asi on pumppüss ja mis vahe neil on.
Postitatud: N Veeb 02, 2017 7:29 pm
Lugesin veelkord relvaseadust, jahiseadust ning ka Korrakaitseseadust.
Mina tõlgendaks seda nüüd nii, et:
1. PPAl (ja EMTAl) on ainukesena õigus kontrollida sinu relva.
2. KKIl on õigus kontrollida, kas sa oled jahis jahirelvaga - inspekteerida relva numbrit (hoiad relva enda käes) ning kontrollida vastavust relvaloale ja kasutusalale.
3. KKIl ei ole õigust nõuda relva ega selle osade(ka salv) ega laskemoona üleandmist inspekteerimiseks. äärmuslikuks minnes - ei tohigi neile anda relva ega laskemoona üle. (välja arvatud kinnipidamisel.)
4. Kui annad KKIle mingil põhjusel üle salve, siis tühjaks laetuna!
5. Kui neil on põhjendatud kahtlus keelatud vahendi kasutamise osas, siis on neil vastavalt korrakaitseseadusele õigus isikuid ka kinni pidada või esitada kutse oma ametiruumi ohu ennetamiseks või selle vältimiseks (vt. KKS $31)
Kuna ma ei ole jurist, siis see võib minu lihtsustatud arusaam ka vale või kallutatud.
NB! Igatahes, enne kui KKIga raksu minna, tasub meeles pidada, et neil on õigus ka inimesi kinni pidada!
NBB! jamade ennetamiseks on alati mõistlikum enne küsida - ma võin omalt poolt öelda, et olena alati KKI inimestega hästi läbi saanud. Kui suhtuda nendesse kui inimestesse, suhtuvad ka nemad nii ja kui oled eksinud...siis võivad ka nemad olla endiselt inimlikud!
Postitatud: E Veeb 06, 2017 3:57 pm
Huvitav, kas KKIle on juba hangitud kiibilugejad? Milleks muidu kiibistamiskohustus?
Postitatud: E Veeb 06, 2017 5:05 pm
Milleks muidu kiibistamiskohustus?
Kiibid pole mõeldud mitte KKI-le vaid koera omanikule,et leitud koera kellegagi siduda.Ise asi millisel vanamutil,küla vahel see kiibilugeja on Inimesed on agarad, leitud lemmikud jõuavad ruttu(vahel liigagi) varjupaika ja seal kontrollitakse kiipi kohe.Muuseas on ka inspektoritel kiibilugejad olemas.
Postitatud: E Veeb 06, 2017 9:46 pm
Kiibi numbri järgi on koer leitav üldjuhul ka kennelliidu registrist, kui ta on seal kirjas. Samas, kui koeral olev kiibi number ja passis/ekl registris olen kiibi number ei kattu, saab küsida, kas ikka see koer on see õige. Minul ühel koertest on kiip kadunud või lõpetanud töö, ühekorra kontrolliti ja tehti avastus, et kiipi polegi :p eks kiip on suuresti omaniku, mitte inspektori jaoks.
Postitatud: K Veeb 08, 2017 9:42 pm
Vaadake, kui omanik soovib oma kadunud lemmikut kiibi abil leida, oleks kiibistamine ju vabatahtlik tegevus (ehk omaniku enda mure). Meil täna aga kohustuslik. Minu koer on kiibistatud, kiip kliinikus korduvalt kontrollitud - töötab. Loodan et lemmik kaduma ei lähe ning pole vaja otsida. Kui uskuda ajakirjandust siis pahatahtlike äritsejate (koeravaraste) vastu ei aita kiip kah. Ikka ise peab teadma, kus lemmik asub.
Hea teada, et KKIl lugejad olemas.
Postitatud: N Veeb 09, 2017 6:38 am
Teema kisub küll teiseks aga eks koer ole ka omamoodi relv .Kuskilt,mingi itimehe jutt jäi kõrva,et arendatakse kiipi,mida saab üle interneti jälgida.Ma olen ammu mõelnud,miks sellist asja veel tehtud pole.Muuseas,vahel on kohustuslikud asjad ka kasulikud,kuigi eestlase komme on kohe vastu olla
Postitatud: N Veeb 09, 2017 7:28 am
Aga mis hetkest algab KKIl õigus üldse relva kontrollida?
Postitatud: N Veeb 09, 2017 9:05 am
Ei saa aru mida te jahute. Lugege korralikult läbi JAHISEADUS. Seal kenasti kirjas:
7. peatükk Riiklik järelevalve ja keskkonnale tekitatud kahju
§ 47. Riiklik järelevalve
Riiklikku järelevalvet käesoleva seaduse ja selle alusel kehtestatud õigusaktide nõuete täitmise üle teostab Keskkonnainspektsioon.
Siia alla kuulub ka Jahieeskiri. Tervet peatükki foorumisse ei hakanud kopeerima - siin viited ka teistele seadustele ära märgitud mida inspektor on pädev kontrollima ja mida mitte. Sellest tulenevalt tehke ka omad järeldused kas tasub inspektori pädevuses kahelda või mitte kui ta näiteks küsib näha sinu jahiautomaadi salve .
Viidet relvaseadusele ei olegi vaja - keskkonnametnik ei kontrolli otseselt sinu relva vastavust Relvaseadusele vaid kontrollib, et sinu jahirelv oleks vastavuses Jahiseaduses toodud nõuetega.
Postitatud: N Veeb 09, 2017 12:58 pm
aivar00 tuline õigus. Pole vaja jahuda, mida inspektor võib kontrollida või mida mitte. Poolautomaadi omanikud, tehke lihtsalt oma salved seadusele vastavaks ning polegi vaja metsa minnes karta, kummas taskus sul õige salv on.
Postitatud: N Veeb 09, 2017 3:58 pm
aivar00 tuline õigus. Pole vaja jahuda, mida inspektor võib kontrollida või mida mitte. ...
a kui tark inspektor võtab su relva, pistab oma autosse ja ütleb, et sul pole vastavalt relvaseadusele õigust anda relva teisele isikule üle, va politseiametnik ametikohustuste täitmisel ning nüüd lähme politseisse vormistama protokolli relvaseaduse rikkumise kohta, mis siis ...
Postitatud: N Veeb 09, 2017 6:03 pm
Siis asi väga lihtne kui jahimees ise oli ning oma relva inspektorile või muule teisele isikule üle andis.
Mina küsiks kohe politseis - MILLE ALUSEL KKI INSPEKTOR MINU RELVA TOHTIS KÄIDELDA?
Käitlemine teadaolevalt on relva hoidmine või ka edasikandmine. Mina relvaomanikuna ei ole talle sellist luba andnud ei suuliselt ei kirjalikult. Ja kui KKI inspektoril juhtumisi puudub ka vastava relva liigiluba, siis olen enam kui kindel, et see sama tark KKI inspektor saab politseist endale karistuse kaela. Kui niisama mitte, siis hea advokaadi abiga kohe kindlasti.
Põhjus väga lihtne - KKI inspektoril puudub sellise tegevuse jaoks pädevus.
Loodan, et säherdusi "spetsialiste" meil ei ole. Samas ei imestaks ma ka sellise juhuse üle. Agarus võib ka ogaruseks osutuda .
Postitatud: N Veeb 09, 2017 6:25 pm
No ei saa aru ,miks mõni mees tahab kogu aeg kõigi kontrollijate,inspektorite või politseinikega vaidlema hakata.Kui sul kõik on korras,nö.pea kammitud ja huuled värvitud,näita oma paberid,pistulid ja penid ette ja saad jahti edasi pidada.
Postitatud: N Veeb 09, 2017 6:57 pm
Eks sul ole ju õigus, aga .... kui on selline hää inspektor, kes su võtab vahele sellega, et andsid relva tema kätte (nt kontrollimaks mitu padrunit salve mahub vms), mida sa ei tohiks teha, siis oledki oma korras asjadega purgis.
Aga kuidas nad seda ilma kätte võtmata kontrollida saavad, vot seda küll ei tea ...
ja kuna KKI tüdrukud relvade alal pädevad ei ole, siis olen oma silmaga igasugu naljakaid katseid näinud ja arvamusi kuulnud nende suust.


RT I, 31.12.2015, 39
(1) Nõukogu liikme kutsub tagasi teda nimetanu (edaspidi nimetanud isik).
(4) Nõukogu liikme võib enne tema volituste lõppemist tagasi kutsuda üle nelja kuu kestva haiguse tõttu, millest tingituna ta on võimetu oma kohustusi täitma. Tagasikutsumise aluseks võib olla ka töö- või teenistussuhte lõppemine, samuti Vabariigi Valitsuse liikme volituste lõppemine.
(1) Nõukogul on õigus vastu võtta otsuseid nõukogu koosolekut kokku kutsumata, kui igal nõukogu liikmel on digitaalallkirja seaduse kohaselt väljaantud sertifikaat digitaalallkirja andmiseks.
5) notari või kohtutäituri ametitoiminguks avatud hoiusest, ühishoiusest või muust sellisest hoiusest tulenev nõue tuleb täita mitmele võlausaldajale tingimusel, et võlausaldaja isikusamasus on tuvastatud ja kontrollitud.
(22) Käesoleva paragrahvi lõike 21 punktides 1 ja 2 sätestatu lükatakse edasi kuni kohtuotsuse jõustumiseni või arestimise määruse või rahvusvahelise sanktsiooni kehtetuks tunnistamiseni. Käesoleva paragrahvi lõike 21 punktides 3–5 sätestatu lükatakse edasi mõistlikuks ajaks, mille pikkuse määrab nõukogu.
3) fondivalitseja, kellele on antud investeerimisfondide seaduse § 13 lõike 1 punktis 1 või 3 nimetatud õigus.
[RT I 2008, 13, 89 - jõust. 15.03.2008]
(2) Käesoleva seaduse alusel ei tagata ega hüvitata investeeringuid, mis kuuluvad hüvitamisele Eesti väärtpaberite keskregistri seaduse §-de 52 ja 53 alusel.
3) fondivalitseja tegevusloa või investeerimisfondide seaduse § 13 lõike 1 punktis 1 või 3 nimetatud õiguse kehtetuks tunnistamise päev, kui tegevusloa või õiguse kehtetuks tunnistamise aluseks oli investeeringutega seotud kohustuste täitmata jätmine fondivalitseja poolt;
(1) Pensionikaitse osafondi (edaspidi käesolevas peatükis osafond) arvel hüvitatakse käesolevas seaduses sätestatud tingimustel ja korras kohustusliku pensionifondi (edaspidi pensionifond) osakuomanikele tekitatud kahju (edaspidi käesolevas peatükis kahju), mida pensionifondivalitseja ei ole Inspektsiooni määratud tähtajaks osakuomanikule kogumispensionide seaduse §-de 32–36 alusel hüvitanud.
(1) Pensionifondivalitseja peab teavitama osakuomanikke käesoleva seadusega sätestatud pensionikaitse skeemi olemasolust ning kahju hüvitamise tingimustest ja korrast.
(2) Pensionifondivalitsejal on keelatud kasutada kahju hüvitamist käesoleva peatüki alusel reklaami eesmärgil.
(3) Osamakseid ei tagastata pensionifondivalitsejatele, kui seadusest ei tulene teisiti.
(1) Kvartaliosamakse tasub pensionifondivalitseja regulaarselt iga kvartali teise kuu 15. päevaks.
(2) Nõukogu võib oma otsusega lubada kvartaliosamaksest kuni 1/4 suuruse osa tasumine edasi lükata, kui pensionifondivalitseja võtab kohustuse tasuda edasilükatud osamakse osa viivitamata Fondi poolt vastava nõude esitamisel. Luba võidakse anda ühele, mitmele või kõigile pensionifondivalitsejatele, arvestades nendele kuuluvate pensionifondi osakute osakaalu ning kogumispensionide seaduse §-s 32 sätestatud kahjujuhtumite arvu. Fond esitab edasilükatud osamakse osa tasumise nõude osafondi arvel hüvitamise kohustuse tekkimisel.
(3) Käesoleva paragrahvi lõike 2 alusel edasilükatud osamaksete summa ühe pensionifondivalitseja kohta kokku ei või olla suurem kui 0,2 protsenti käesoleva seaduse § 68 lõikes 1 nimetatud pensionifondide vara puhasväärtuse summast.
(4) Fond võib nõuda pensionifondivalitsejalt käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud kohustuse täitmise kindlustamist või tagamist nõukogu aktsepteeritud kolmanda isiku poolt.
(1) Kvartaliosamakse (edaspidi käesolevas jaos osamakse) arvutatakse, lähtudes kõigi pensionifondivalitseja poolt valitsetavate pensionifondide vara puhasväärtusest osamakse tasumisele eelneva kvartali viimase päeva seisuga.
(3) Osamakse suuruse arvutab pensionifondivalitseja. Aruande osamakse suuruse kohta esitab pensionifondivalitseja Fondile käesoleva seaduse § 92 lõike 2 alusel sätestatud korras.
(1) Osamakse määra kehtestab nõukogu ühtsena kõigile pensionifondivalitsejatele protsentides käesoleva seaduse § 68 lõikes 1 nimetatud pensionifondide vara puhasväärtusest ja see ei või olla suurem kui 0,1 protsenti. Kui on täidetud käesoleva seaduse § 67 lõike 5 punktides 2 ja 3 sätestatud tingimused, ei või osamakse määr olla suurem kui 0,025 protsenti.
(1) Fondil tekib kohustus hüvitada osakuomanikule tekitatud kahju käesolevas seaduses sätestatud tingimustel ja korras 10 tööpäeva möödumisel kogumispensionide seaduse § 33 lõike 2 punktis 3 nimetatud tähtajast, kui pensionifondivalitseja ei ole ettekirjutust täitnud.
(2) Inspektsioon saadab kogumispensionide seaduse § 33 lõike 2 punktis 3 nimetatud tähtaja saabumisel viivitamata Fondile ja Eesti väärtpaberite keskregistri pidajale (edaspidi registripidaja) teate, milles on toodud andmed:
1) kahju tekitanud pensionifondivalitseja kohta;
2) pensionifondivalitseja või depoopanga kohta, kes valitseb pensionifondi, mille osakuomanikele kahju tekitati;
(4) Fond määrab igale isikule makstava hüvitise suuruse Inspektsiooni, pensionifondivalitseja, registripidaja ning teiste isikute poolt esitatud andmete alusel, lähtudes käesoleva seaduse §-des 61–63 sätestatust.
1) edastab registripidajale hüvitise saamiseks õigustatud osakuomanike nimed ja isikukoodid ning neile määratud hüvitiste suurused;
2) kannab hüvitamiseks vajaliku rahasumma registripidaja teatatud pangakontole.
(2) Registripidaja hüvitab kahju käesoleva seaduse §-s 73 sätestatud korras 10 tööpäeva jooksul, arvates käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud andmete ja raha laekumisest registripidajale.
(3) Inspektsioon võib Fondi või registripidaja taotlusel käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 2 nimetatud tähtaegu mõjuval põhjusel pikendada.
(1) Määratud hüvitissumma eest omandab registripidaja osakuomanikule maksimaalse täisarvu selle pensionifondi osakuid, kuhu hüvitamise ajal teeb osakuomanik kohustusliku kogumispensioni sissemakseid.
(4) Käesoleva seaduse § 72 lõigetes 2 ja 3 nimetatud tähtaja jooksul hüvitamisel kasutamata jäänud raha tagastab registripidaja koos selgitustega Fondile.
4) investeerimisfondi osakud, mille vara võib investeerida üksnes käesoleva lõike punktides 1–3 nimetatud väärtpaberitesse ja hoiustesse.
(1) Fondil on õigus saada Inspektsioonilt, fondiosalistelt, fondiosalistega samasse konsolideerimisgruppi kuuluvatelt äriühingutelt, registripidajalt, pensionifondi depoopangalt, hoiustajatelt, investoritelt, osakuomanikelt, kindlustusvõtjatelt ning käesoleva seaduse § 38 lõikes 1 ja § 57 lõikes 1 nimetatud halduritelt andmeid ulatuses, mis on vajalik Fondi kohustuste täitmiseks.
(1) Fond on kohustatud andma teavet Inspektsioonile, Rahandusministeeriumile, Eesti Pangale ja registripidajale ulatuses, mis on vajalik nende ülesannete täitmiseks.


text:
Raamatukogu kasutamise eeskirja kehtestamine – Riigi Teataja
Raamatukogu kasutamise eeskirja kehtestamine
Raamatukogu kasutamise eeskirja kehtestamine - sisukord
§ 6 AIP-i kasutamine
§ 7 Sisekord
§ 8 Määruse avalikustamine ja jõustumine
RT IV, 28.05.2013, 3
Vastu võetud 27.05.2008 nr 6
Määrus kehtestatakse "Kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse" paragrahv 6 lõike 3 punkti 1, „Rahvaraamatukogu seaduse" paragrahv 16, Antsla Vallavolikogu 27. novembri 2007. a määruse nr 14 "Antsla Linnaraamatukogu põhimääruse kinnitamine" paragrahv 5 lõike 6, Antsla Vallavolikogu 27. novembri 2007. a määruse nr 15 "Tsooru Raamatukogu põhimääruse kinnitamine" paragrahv 5 lõike 5, Antsla Vallavolikogu 27. novembri 2007. a määruse nr 16 "Linda Raamatukogu põhimääruse kinnitamine" paragrahv 5 lõike 5 ja Antsla Vallavolikogu 27. novembri 2007. a määruse nr 17 "Haabsaare Raamatukogu põhimääruse kinnitamine" paragrahv 5 lõike 5 alusel.
(1) Käesolev eeskiri reguleerib teeninduse korraldamise, lugejate õigused ja kohustused ning sisekorra Antsla Linnaraamatukogus, Tsooru Raamatukogus, Linda Raamatukogus ja Haabsaare Raamatukogus (edaspidi raamatukogu).
(1) Raamatukogu teenuseid võivad kasutada kõik isikud, välja arvatud lugejad, kellelt on võetud vastavalt "Rahvaraamatukogu seadusele" raamatukogu kasutamise õigus.
(2) Raamatukogu põhiteenuseks on teavikute kohapeal kasutamine, kojulaenutus ning avalikule teabele üldkasutatava andmesidevõrgu kaudu juurdepääsu võimaldamine.
(3) Raamatukogu ja Avaliku Internetipunkti (edaspidi AIP) teenused on tasuta.
(4) Raamatukogus puuduvad teavikud (v.a ilukirjandus) tellitakse lugeja soovil ja kulul teistest raamatukogudest.
(5) Osutatavad eriteenused (koopiad, väljatrükid jms) on tasulised ja nende hinna kinnitab Antsla Vallavalitsus (edaspidi vallavalitsus).
(1) Lugejaks registreeritakse foto ja isikukoodiga isikuttõendava dokumendi alusel.
(2) Koolieelik registreeritakse lugejaks koos vanemaga (eestkostja või hooldajaga).
(3) Lugeja registreeritakse raamatukogu andmebaasis. Andmebaasis on järgmised lugejaandmed: lugeja nimi; elukoht (postiaadress); telefon; elektronpostiaadress; lugejarühm ja isikukood.
(4) Iga aasta algul toimub lugejate ümberregistreerimine (isiku- ja kontaktandmete täpsustamine). Võlglasi ümber ei registreerita ja neil puudub võlgnevuse likvideerimiseni raamatukogust kojulaenutuse õigus.
2) taotleda raamatukogult teatme- ja teabeteenindust, puuduva teaviku või informatsiooni tellimist teisest raamatukogust;
4) tagastama teaviku olukorras, millises ta teaviku laenutas;
5) tagastama teaviku laenutustähtaja jooksul;
6) säilitama korda ja vaikust ning kasutama teenuseid viisil, mis ei häiriks teisi lugejaid ega kahjustaks raamatukogu vara;
7) tasuma õigusaktidega sätestatud kahju- ja viivisetasu;
8) täitma raamatukogu kasutamise eeskirja ning järgima sisekorda.
(3) Lugejale kohaldatakse "Rahvaraamatukogu seaduse" paragrahvis 17 sätestatud vastutust.
(4) Teavikute rikkumise või tagastamata jätmise korral on lugeja kohustatud selle asendama teise eksemplari või samaväärse teavikuga või tasuma selle hinna kuni kümnekordses ulatuses, kuid mitte vähem kui 50.- krooni teaviku eest. Alaealise poolt tekitatud kahju hüvitab lapsevanem (eestkostja või hooldaja).
(5) Käesoleva eeskirja rikkujatelt võib raamatukogu direktor raamatukogu kasutusõiguse ära võtta kuni üheks aastaks.
(1) Raamatukogu ei laenuta koju eriti väärtuslikke teavikuid, teatmeteoseid ja perioodikaväljaannete viimaseid numbreid.
(2) Laenutatavate teavikute arvu määrab raamatukogu.
(3) Laenutuse tähtajaks on 30 kalendripäeva, enamnõutud teavikutel ja perioodikal 10 kalendripäeva.
(4) Lugejal ei ole õigust laenutada teavikut teisele lugejale.
(5) Laenutustähtaega võib pikendada, kui teavikut ei ole soovinud laenata teised lugejad. Tähtaja pikendamine loetakse uueks laenutuseks.
(6) Laenutustähtaja möödumisel saadab raamatukogu lugejale meeldetuletuse, teavitab telefoni või e-maili teel, kusjuures teavitamisega seotud kulud tasub lugeja.
(7) Lugejalt võib nõuda teaviku kojulaenamisel tagatist, kui lugeja elukohaks ei ole Antsla vald või see on vajalik teaviku väärtuse tõttu.
(8) Tagatise võtmise ja tagastamise korra kehtestab vallavalitsus.
§ 6. AIP-i kasutamine
(1) AIP-i võivad üldjuhul kasutada külastajad alates 12. eluaastast. Alla 12. eluaasta vanune külastaja võib AIP-i teenuseid kasutada koos täiskasvanuga või raamatukogu direktori loal erandkorras ka üksinda.
(2) AIP-i arvutite kasutamiseks võib registreerida kohapeal või telefoni teel.
(3) Registreeritu kaotab õiguse arvuti kasutusele teiste soovijate ees, kui ta hilineb üle 10 minuti.
(4) Arvutil töötamiseks peab olema registreeritud raamatukogu lugejate andmebaasis.
(5) Kasutaja kohustub enne arvutiga töötamist tutvuma arvuti kasutamise eeskirjadega ning andma selle kohta allkirja AIP-i külastuste registreerimise vihikusse.
(6) Arvuti kasutajal on keelatud:
3) jätta oma salvestatud faile (dokumendid, pildid) kõvakettale;
4) programmide omavoliline installeerimine;
5) seadmete ja tarkvara mittesihtotstarbeline kasutamine, riist- ja tarkvara kahjustamine;
6) tasuliste ja pornograafiliste lehekülgede külastamine.
(7) Arvuti kasutaja kohustub:
1) enne arvutist väljatrüki tegemist informeerima raamatukogu töötajat;
2) teatama tõrgetest mingi süsteemi käivitamisel ning pöörduma nõuande ja abi saamiseks raamatukogu töötaja poole;
3) kandma vastutust "Autoriõiguse seaduse" rikkumise eest interneti kasutamisel.
(8) Arvuti kasutaja poolt raamatukogule tekitatud materiaalse kahju hüvitab kasutaja või tema seaduslik esindaja.
§ 7. Sisekord
(2) Raamatukogu ruumidesse on keelatud tuua loomi, relvi, kergestisüttivaid ning lehkavaid ja määrivaid esemeid.
(3) Raamatukogu ruumides on keelatud söömine, joomine, suitsetamine, lärmi tekitamine ja mobiiltelefoniga rääkimine.
(5) Raamatukogu ei vastuta lugeja poolt raamatukogusse kaasa võetud isiklike esemete eest.
§ 8. Määruse avalikustamine ja jõustumine
(1) Määrus avalikustatakse Riigi Teataja elektroonilises andmekogus.
(2) Määrus jõustub 1. juunil 2008. a.

matches:
§ 6
§ 7
§ 8
§ 6
§ 7
§ 8


text:
Eelotsusetaotlus – Keskkond – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 6, artikli 47 esimene lõik ja artikli 52 lõige 1 – Direktiiv 2008/50/EÜ – Õhusaaste – Välisõhu kvaliteet – Õhukvaliteedi kava – Lämmastikdioksiidi piirtasemed – Kohustus võtta asjakohased meetmed, et tagada minimaalne saavutamata jätmise ajavahemik – Liikmesriigi kohtute kohustus võtta kõik vajalikud meetmed – Piirkonnavalitsuse keeldumine täita kohtu ettekirjutust – Asjaomase piirkonna kõrgete poliitiliste esindajate või tippametnike arestimise kavatsus – Tõhus kohtulik kaitse – Õigus isikuvabadusele – Õiguslik alus – Proportsionaalsus
Kohtuasjas C‑752/18,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Bayerischer Verwaltungsgerichtshofi (Baieri liidumaa kõrgeim halduskohus, Saksamaa) 9. novembri 2018. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 3. detsembril 2018, menetluses
koosseisus: president K. Lenaerts, asepresident R. Silva de Lapuerta, kodade presidendid A. Prechal, M. Vilaras, E. Regan, M. Safjan (ettekandja), S. Rodin, L. S. Rossi, I. Jarukaitis, kohtunikud E. Juhász, D. Šváby, C. Vajda, F. Biltgen, K. Jürimäe ja A. Kumin,
– Deutsche Umwelthilfe eV, esindaja: Rechtsanwalt R. Klinger,
– Freistaat Bayern, esindajad: J. Vogel, W. Brechmann ja P. Frei,
– Saksamaa valitsus, esindaja: S. Eisenberg,
– Euroopa Komisjon, esindajad: F. Erlbacher, G. Gattinara ja E. Manhaeve,
olles 14. novembri 2019. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
1 Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada Århusis 25. juunil 1998. aastal allkirjastatud keskkonnainfo kättesaadavuse ja keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise konventsiooni, mis on Euroopa Ühenduse nimel heaks kiidetud nõukogu 17. veebruari 2005. aasta otsusega 2005/370/EÜ (ELT 2005, L 124, lk 1; edaspidi „Århusi konventsioon“), artikli 9 lõike 4 esimest lauset, ELL artikli 4 lõiget 3 ja artikli 19 lõiget 1, ELTL artikli 197 lõiget 1 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikli 47 esimest lõiku.
2 Taotlus on esitatud kohtuvaidluses, mille pooled on valitsusväline keskkonnakaitseorganisatsioon Deutsche Umwelthilfe eV ja Freistaat Bayern (Baieri liidumaa, Saksamaa) ning mis puudutab sellise kohtuotsuse sundtäitmist, millega kohustati liidumaad kehtestama liikluskeeldu, et täita kohustusi, mis tulenevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. mai 2008. aasta direktiivist 2008/50/EÜ välisõhu kvaliteedi ja Euroopa õhu puhtamaks muutmise kohta (ELT 2008, L 152, lk 1).
3 Århusi konventsiooni artiklis 9 „Õigus pöörduda kohtusse“ on ette nähtud:
b) kelle õigust on rikutud, kui see tingimus on ette nähtud konventsiooniosalise haldusmenetluse normidega, on õigus pöörduda kohtusse või seaduse alusel loodud muu sõltumatu ja erapooletu asutuse poole artikli 6 alusel tehtud otsuse, tegevuse või tegevusetuse materiaalse või protsessuaalse õiguspärasuse vaidlustamiseks ning kui siseriiklik õigus seda ette näeb ja ilma, et see piiraks selle artikli lõike 3 kohaldamist, ka konventsiooni muude asjakohaste sätete alusel tehtud otsuse, tegevuse või tegevusetuse materiaalse või protsessuaalse õiguspärasuse vaidlustamiseks.
4 Direktiivi 2008/50 põhjenduses 2 on märgitud:
„Inimeste tervise ja kogu keskkonna kaitsmiseks on eelkõige oluline võidelda saasteainete heitmete allikatega ning määrata kindlaks ning rakendada kõige tõhusamad meetmed heitmete vähendamiseks kohalikul, siseriiklikul ning ühenduse tasandil. Seetõttu tuleks kahjulike õhusaasteainete heitmeid vältida, ennetada või vähendada ning kehtestada välisõhu kvaliteedile asjakohased eesmärgid, võttes arvesse Maailma Terviseorganisatsiooni asjakohaseid standardeid, suuniseid ja programme.“
5 Direktiivi artiklis 4 on ette nähtud:
„Liikmesriigid määravad piirkonnad ja linnastud kogu oma territooriumil. Õhukvaliteedi hindamist ja õhukvaliteedi juhtimist tehakse kõigis piirkondades ja linnastutes.“
6 Direktiivi artikli 13 „Inimeste tervise kaitseks ette nähtud piirtasemed ja häiretasemed“ lõikes 1 on sätestatud:
7 Direktiivi artikli 23 lõikes 1 on sätestatud:
8 Direktiivi 2008/50 XI lisa kannab pealkirja „Inimeste tervise kaitseks ette nähtud piirtasemed“. Selle lisa B jaos on sätestatud piirtasemed saasteaine kohta, mis puudutab selle aine kontsentratsiooni välisõhus, mõõdetuna eri ajavahemike jooksul. Lämmastikdioksiidi osas on lisas ette nähtud järgmist:
200 μg/m3, mida ei tohi ületada rohkem kui 18 korral kalendriaasta jooksul
[…] 0% […] 1. jaanuari[l] 2010
9 Põhiseaduse (Grundgesetz) artikli 104 lõike 1 esimeses lauses on sätestatud:
„Isiku vabadust saab piirata üksnes seaduse alusel ja selles sätestatud vormis.“
10 Halduskohtumenetluse seadustiku (Verwaltungsgerichtsordnung, edaspidi „VwGO“) § 167 lõike 1 esimeses lauses on ette nähtud:
„Kui käesolevas seaduses ei ole sätestatud erinormi, kohaldatakse sundtäitmisele mutatis mutandis tsiviilkohtumenetluse seadustiku (Zivilprozessordnung) kaheksanda raamatu sätteid.“
11 Eelotsusetaotluse esitanud kohtu selgituste kohaselt kujutab VwGO § 172 endast sellist erinormi, mis vastavalt VwGO § 167 lõike 1 esimeses lauses sätestatud sissejuhatavale reeglile välistab põhimõtteliselt tsiviilkohtumenetluse seadustiku (Zivilprozessordnung, edaspidi „ZPO“) kaheksandas raamatus sisalduvate sundtäitmise eeskirjade kohaldamise. Selles paragrahvis on sätestatud:
„Kui § 113 lõike 1 teises lauses, § 113 lõikes 5 ja §‑s 123 sätestatud juhtudel ei täida ametiasutus kohtuotsuse või esialgset õiguskaitset kohaldava kohtumäärusega talle pandud kohustust, võib esimese astme kohus taotluse alusel teha talle kohtumäärusega kuni 10 000 euro suuruse sunniraha määramise hoiatuse, seades tähtaja ettekirjutuse täitmiseks, ning kui kohustust nimetatud tähtaja jooksul ei ole täidetud, teha sunniraha määramise otsuse ja selle omal algatusel sundtäita. Sama kohustuse täitmiseks võib sunniraha määramise hoiatust teha korduvalt, samuti sunniraha määrata ja seda täita.“
12 ZPO § 888 lõiked 1 ja 2 on sõnastatud järgmiselt:
„1. Kui toimingut ei saa teha kolmas isik ja selle tegemine sõltub eranditult võlgniku tahtest, otsustab esimese astme kohus taotluse alusel, et võlgnikku tuleb nimetatud toimingu sooritamiseks sundida kas talle sunniraha määrates, ja kui seda ei ole võimalik sisse nõuda, siis aresti kohaldades, või siis talle aresti määrates. Üksiku sunniraha suurus ei tohi ületada 25 000 eurot. Vahi all pidamist puudutavaid 2. jao sätteid kohaldatakse mutatis mutandis aresti suhtes.
2. Hoiatust sunnivahendite kohaldamisele ei eelne.“
13 ZPO § 890 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1. Kui võlgnik ei ole täitnud teost hoidumise või toimingu talumise kohustust, määrab esimese astme kohus võlausaldaja taotluse alusel võlgnikule kas trahvi iga rikkumise eest ning kui seda ei ole võimalik sisse nõuda, siis aresti, või siis kuni kuuekuulise aresti. Üksiku trahvi suurus ei tohi ületada 250 000 eurot ning aresti saab määrata maksimaalselt kaheks aastaks.
2. Trahvi või aresti määramisele peab eelnema vastav hoiatus, mille – juhul, kui see ei sisaldu juba kohtuotsuses, millega kohustus määrati – teeb taotluse alusel esimese astme kohus.“
14 Eelotsusetaotlusest nähtub, et direktiivi 2008/50 artikli 13 lõike 1 teise lõiguga koostoimes XI lisa B jaoga kindlaks määratud lämmastikdioksiidi (NO2) piirtaset ehk keskmiselt 40 μg/m³ kalendriaastas on Müncheni linna (Saksamaa) tänavatel mitmel kilomeetril mitmes kohas – ja mõnikord märkimisväärselt – ületatud.
15 Deutsche Umwelthilfe esitatud kaebuse alusel tegi Verwaltungsgericht München (Müncheni halduskohus, Saksamaa) 9. oktoobri 2012. aasta kohtuotsusega Baieri liidumaale ettekirjutuse muuta Müncheni linna „õhukvaliteedi tegevuskava“, mis on „õhukvaliteedi kava“ direktiivi 2008/50 artikli 23 tähenduses, selliselt, et kava sisaldaks meetmeid, mida on vaja, et võimalikult kiiresti saavutada selles linnas lämmastikdioksiidi piirtaseme järgimine. See kohtuotsus on jõustunud.
16 Verwaltungsgericht München (Müncheni halduskohus) tegi 21. juuni 2016. aasta kohtumäärusega Baieri liidumaale hoiatuse, et kui ta ei täida talle tehtud ettekirjutust ühe aasta jooksul arvates kohtumääruse kättetoimetamisest, siis määratakse talle sunniraha summas 10 000 eurot. Selle kohtumääruse peale esitatud määruskaebuse menetlemisel tegi Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Baieri liidumaa kõrgeim halduskohus, Saksamaa) 27. veebruari 2017. aasta kohtumäärusega Baieri liidumaale hoiatuse, et talle määratakse 2000–4000 euro suurune sunniraha, kui ta ei võta direktiivis 2008/50 sätestatud piirtasemete järgimiseks vajalikke meetmeid, muu hulgas ei kehtesta eri linnapiirkondades teatavate diiselmootoriga sõidukite liikluse keeldu. See kohtumäärus on samuti jõustunud.
17 Kuna Baieri liidumaa ei täitnud kõiki 27. veebruari 2017. aasta kohtumäärusest tulenevaid kohustusi, määras Verwaltungsgericht München (Müncheni halduskohus) Deutsche Umwelthilfe taotlusel Baieri liidumaale 26. oktoobri 2017. aasta kohtumäärusega sunniraha summas 4000 eurot. Baieri liidumaa seda kohtumäärust ei vaidlustanud ning tasus sunniraha.
18 Pärast seda ei ole Baieri liidumaa endiselt täitnud kõiki talle 27. veebruari 2017. aasta kohtumäärusega tehtud ettekirjutusi. Vastupidi – Baieri liidumaa esindajad, sealhulgas liidumaa peaminister, on avalikult teatanud, et nad ei kavatse täita eespool nimetatud kohustust liikluskeelu kehtestamise kohta.
19 Verwaltungsgericht München (Müncheni halduskohus) määras Deutsche Umwelthilfe taotlusel Baieri liidumaale 28. jaanuari 2018. aasta kohtumäärustega 4000 euro suuruse sunniraha 27. veebruari 2017. aasta kohtumääruse resolutsiooni ühe punkti täitmata jätmise eest ja tegi talle samas summas sunniraha määramise hoiatuse, kui ta ei täida uueks tähtajaks selle kohtumääruse resolutsiooni üht teist punkti. Seevastu jättis nimetatud kohus muu hulgas rahuldamata taotluse kohaldada Baieri liidumaa keskkonna- ja tarbijakaitseministri või teise võimalusena selle liidumaa peaministri suhtes aresti. Baieri liidumaa esitas 28. jaanuari 2018. aasta kohtumääruste peale määruskaebused Bayerischer Verwaltungsgerichtshofile (Baieri liidumaa kõrgeim halduskohus), kes jättis määruskaebused 14. augusti 2018. aasta kohtumäärusega rahuldamata.
20 Viimati nimetatud kohtus on ikka veel menetluses määruskaebus, mille esitas Deutsche Umwelthilfe 28. jaanuari 2018. aasta kohtumääruse peale, millega jäeti rahuldamata tema taotlus kohaldada aresti. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul ei ole tõenäoline, et Baieri liidumaa täidaks 27. veebruari 2017. aasta kohtumäärust ja kehtestaks kõnesoleva liikluskeelu.
21 Kui täitevvõim sedavõrd selgelt väljendab, et ta ei kavatse täita teatavaid kohtulahendeid, puudub eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul aga uue, suuremas summas sunniraha hoiatustel ja määramisel mõju sellisele käitumisele. Nimelt ei too sunniraha tasumine Baieri liidumaa jaoks kaasa varalist kahju. Sunniraha tasutakse kohtu sõnul tegelikult hoopis selliselt, et kohtu määratud summa kantakse kuluna asjaomase liidumaa eelarve ühele reale ja sama summa kantakse tuluna teisele eelarvereale.
22 Kuigi põhimõtteliselt võiks olla mõeldav tagada kõnesolevate kohustuste ja kohtulahendite täitmine aresti kohaldamisega teatavatele Ülem-Baieri (Saksamaa) valitsuse liikmete, Baieri liidumaa keskkonna- ja tarbijakaitseministri või Baieri liidumaa peaministri suhtes, on eelotsusetaotluse esitanud kohus seisukohal, et põhiseadusõiguslikel põhjustel ei ole see ZPOs ette nähtud vahend käesolevas asjas kohaldatav.
23 VwGO § 167 lõike 1 esimene lause võimaldab eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul küll kohaldada – kui seaduses ei ole sätestatud erinormi – meetmeid, mis on ette nähtud ZPO kaheksandas raamatus, sealhulgas aresti, kuid VwGO § 172 kujutab endast niisugust erinormi, mis välistab ZPO kaheksandas raamatus nimetatud sundtäitmise meetmete kohaldamise.
24 On tõsi, et Bundesverfassungsgericht (Saksamaa Liitvabariigi konstitutsioonikohus) on juba otsustanud, et põhimõtteliselt peavad halduskohtud vajaduse korral arvestama, et nad ei ole VwGO §‑st 172 tulenevate piirangutega seotud.
25 Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab siiski, et kui kohaldada ZPO § 888 alusel avalikku võimu teostavate ametnike suhtes aresti, eiraks see Bundesverfassungsgerichti (Saksamaa Liitvabariigi konstitutsioonikohus) 13. oktoobri 1970. aasta kohtumääruses sõnastanud nõuet, et seadusandja tahe peab olema vabaduse võtmise õigusliku alusena kasutatava sätte vastuvõtmisel hõlmanud ka eesmärki, mille saavutamiseks seda sätet hiljem kasutatakse. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul ei ole ZPO § 888 tekkelugu arvestades see nõue avalikku võimu teostavate ametnike puhul täidetud.
26 Nimetatud kohtul on siiski tekkinud kahtlus, kas liidu õigus ei nõua teistsugust hinnangut põhikohtuasjas kõne all olevale õiguslikule olukorrale.
27 Kui aresti määramine niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas on nõutav liidu õiguse alusel, ei tohiks Saksa kohtud konstitutsioonikohtu praktikast tulenevat takistust arvesse võtta.
28 Neil asjaoludel otsustas Bayerischer Verwaltungsgerichtshof (Baieri liidumaa kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
– ELL artikli 4 lõike 3 teises lõigus sätestatud nõuet, mille kohaselt kasutavad liikmesriigid kõiki asjakohaseid üld‑ või erimeetmeid, et tagada aluslepingutest või liidu institutsioonide õigusaktidest tulenevate kohustuste täitmine,
– liidu õiguse liikmesriikide poolt tõhusa rakendamise põhimõtet, mis on eeskätt sätestatud ELTL artikli 197 lõikes 1,
– [harta] artikli 47 [esimeses lõigus] sätestatud õigust tõhusale õiguskaitsevahendile,
– [Århusi konventsiooni] artikli 9 lõike 4 esimesest lausest osalisriikidele tulenevat kohustust tagada keskkonnaasjades tõhus õiguskaitse, ja
– ELL artikli 19 lõike 1 teises lõigus liikmesriikidele seatud kohustust tagada tulemuslik õiguskaitse liidu õigusega hõlmatud valdkondades,
tuleb tõlgendada nii, et Saksa kohtul on õigus – ja teatavatel juhtudel isegi kohustus – kohaldada […] liidumaa avalikku võimu teostavate ametnike suhtes aresti, et sundida seda liidumaad täitma temal lasuvat kohustust ajakohastada õhukvaliteedi kava direktiivi [2008/50] artikli 23 tähenduses ja anda sellele teatav miinimumsisu, kui sellele liidumaale on jõustunud kohtulahendiga pandud kohustus kava selliselt ajakohastada, ja kui
– liidumaa suhtes korduvalt tehtud sunnirahahoiatused ja sunniraha määramise otsused on jäänud tulemusetuks,
– isegi siis, kui määratud summad oleksid varasemast suuremad, ei oleks sunnirahahoiatusel ja sunniraha määramisel märkimisväärset mõjutuslikku toimet, kuna sunniraha tasumisest ei teki liidumaal, kelle suhtes on tehtud jõustunud kohtulahend, varalist kahju, vaid sisse nõutud sunnirahasumma kantakse lihtsalt liidumaa eelarve ühelt realt üle teisele,
– liidumaa, kelle suhtes on tehtud jõustunud kohtulahend, on nii kohtutes kui ka avalikult – muu hulgas liidumaa kõrgeima poliitilise võimuesindaja suu läbi liidumaa parlamendi ees – kuulutanud, et ta ei täida kohustusi, mille kohtud on määranud seoses õhukvaliteedi tegevuskavaga,
– kohtulahendite täitmise tagamiseks on liikmesriigi õiguses aresti instituut põhimõtteliselt ette nähtud, kuid liikmesriigi konstitutsioonikohtu praktika ei luba kohaldada asjaomast sätet sedalaadi olukorras, nagu on kujunenud käesolevas asjas, ja
– liikmesriigi õigus ei paku sedalaadi olukorras, nagu on kujunenud käesolevas asjas, sunnivahendeid, mis oleksid sunnirahahoiatustest ja sunniraha määramisest tõhusamad, kuid vähem sekkuvad kui arest, ja selliste sunnivahendite kasutamine ei tule ka käsitletavat konteksti arvestades kõne alla?“
29 Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub oma küsimusega sisuliselt selgitada, kas liidu õigust, eelkõige harta artikli 47 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et olukorras, mida iseloomustab liikmesriigi ametiasutuse jätkuv keeldumine täita kohtulahendit, millega talle on tehtud ettekirjutus täita liidu õigusest, eeskätt direktiivist 2008/50 tulenev selge, täpne ja tingimusteta kohustus, volitab või isegi kohustab see pädevat liikmesriigi kohut kohaldama avalikku võimu teostavate ametnike suhtes aresti.
30 Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul kerkib see küsimus üles Euroopa Kohtu praktika kontekstis, mille kohaselt juhul, kui liikmesriik ei ole täitnud direktiivi 2008/50 artikli 13 lõike 1 teise lõigu nõudeid, jättes samas taotlemata tähtaja pikendamise direktiivi artiklis 22 ette nähtud tingimustel, peab pädev liikmesriigi kohus, kui tema poole pöördutakse, võtma liikmesriigi ametiasutuse suhtes kõik vajalikud meetmed – nagu ettekirjutus –, selleks et ametiasutus koostaks direktiivis nõutud ja selles kehtestatud tingimustele vastava kava (19. novembri 2014. aasta kohtuotsus ClientEarth, C‑404/13, EU:C:2014:2382, punkt 58).
31 Käesoleval juhul on eelotsusetaotluse esitanud kohus selle kohtupraktika kohaselt juba teinud Baieri liidumaale ettekirjutuse kehtestada teatavatele diiselmootoriga sõidukitele Müncheni linna eri piirkondades liikluskeeld, et võimalikult kiiresti saavutada direktiivi 2008/50 XI lisa B jaos sätestatud lämmastikdioksiidi piirtaseme järgimine.
32 Kuna Baieri liidumaa keeldus seda jõustunud kohtulahendiga tehtud ettekirjutust täitmast, siis käsitletakse põhikohtuasjas konkreetselt Deutsche Umwelthilfe taotlust sundtäita see ettekirjutus Baieri liidumaa keskkonna- ja tarbijakaitseministri või teise võimalusena selle liidumaa peaministri suhtes aresti kohaldamise teel.
33 Sellega seoses tuleb esiteks märkida, et kuivõrd riigisisesed sundtäitmise mehhanismid ei ole ühtlustatud, siis tuleb nende rakendamise kord liikmesriikide menetlusautonoomia põhimõtte kohaselt ette näha viimaste endi õiguskorras. See kord peab sellegipoolest vastama topelttingimusele, mille kohaselt see ei tohi olla ebasoodsam korrast, mida kohaldatakse riigisisese õiguse kohaldamisalasse kuuluvate sarnaste olukordade suhtes (võrdväärsuse põhimõte), ja see ei tohi muuta liidu õigusest tulenevate õiguste teostamist võimatuks või ülemäära keeruliseks (tõhususe põhimõte) (26. juuni 2019. aasta kohtuotsus Kuhar, C‑407/18, EU:C:2019:537, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika).
34 Teiseks tuleb märkida, et kui liikmesriigid rakendavad liidu õigust, peavad nad tagama, et järgitaks harta artikli 47 esimeses lõigus ette nähtud õigust tõhusale õiguskaitsevahendile (29. juuli 2019. aasta kohtuotsus Torubarov, C‑556/17, EU:C:2019:626, punkt 69); selle õiguse näol on tegemist tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtte taaskinnitamisega. See õigus tõhusale õiguskaitsevahendile on seoses kaebustega, mille eesmärk tagada keskkonnaõiguse järgimine ja mille on esitanud eeskätt sellised keskkonnakaitse ühingud nagu põhikohtuasjas, ette nähtud ka Århusi konventsiooni artikli 9 lõikes 4.
35 Euroopa Kohtu praktikast aga tuleneb, et riigisisesed õigusnormid, mis tingivad olukorra, kus kohtu lahend jääb tulemusetuks, sest kohtul puuduvad vahendid selleks, et sundida seda järgima, eiravad harta artiklis 47 tagatud õiguse tõhusale õiguskaitsevahendile põhisisu (vt selle kohta 29. juuli 2019. aasta kohtuotsus Torubarov, C‑556/17, EU:C:2019:626, punkt 72).
36 Nimelt oleks see õigus näilik, kui liikmesriigi õiguskord võimaldaks seda, et jõustunud ja siduv kohtuotsus jääb ühe poole kahjuks tulemusetuks (30. juuni 2016. aasta kohtuotsus Toma ja Biroul Executorului Judecătoresc Horațiu-Vasile Cruduleci, C‑205/15, EU:C:2016:499, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 29. juuli 2019. aasta kohtuotsus Torubarov, C‑556/17, EU:C:2019:626, punkt 57).
37 Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast, mis käsitleb Roomas 4. novembril 1950 allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 6 lõiget 1 – sellest sättest lähtudes tuleb tõlgendada harta artiklit 47 (30. juuni 2016. aasta kohtuotsus Toma ja Biroul Executorului Judecătoresc Horațiu-Vasile Cruduleci, C‑205/15, EU:C:2016:499, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika) – tuleneb, et kui ametiasutused ei täida jõustunud ja täitmisele kuuluvat kohtulahendit, jääb see säte täielikult soovitud toimeta (vt selle kohta EIK 19. märtsi 1997. aasta otsus Hornsby vs. Kreeka, CE:ECHR:1997:0319JUD001835791, punktid 41 ja 45).
38 Õigus tõhusale õiguskaitsevahendile on seda olulisem, et direktiiviga 2008/50 hõlmatud valdkonnas seaks direktiivis nõutud meetmete võtmata jätmine ohtu inimeste tervise (vt analoogia alusel 25. juuli 2008. aasta kohtuotsus Janecek, C‑237/07, EU:C:2008:447, punkt 38).
39 Pealegi on just liikmesriigi kohtu ülesanne tõlgendada selleks, et tagada liidu keskkonnaõigusega hõlmatud valdkondades tõhus kohtulik kaitse, oma riigisisest õigust nii, et see on võimalikult hästi kooskõlas nii Århusi konventsiooni artikli 9 lõigete 3 ja 4 eesmärkide kui ka liidu õigusest tulenevate õiguste tõhusa kohtuliku kaitse eesmärgiga (vt selle kohta 8. märtsi 2011. aasta kohtuotsus Lesoochranárske zoskupenie, C‑240/09, EU:C:2011:125, punktid 50 ja 51).
40 Liikmesriigi kohus peab selleks kogu riigisisest õigust arvesse võttes ning riigisiseses õiguses tunnustatud tõlgendusmeetodeid kasutades kindlaks tegema, kas tal on võimalik tõlgendada riigisisest õigust nii, et tal on võimalik kohaldada tõhusaid sunnimeetmeid selleks, et tagada, et ametiasutused täidaksid jõustunud kohtulahendit; sellised sunnivahendid võivad olla eeskätt lühikeste ajavahemike järel määratav korduv suur sunniraha, mida ei makstaks lõppkokkuvõttes tagasi sinna, kust see maksti.
41 Ent käesoleval juhul on eelotsusetaotluse esitanud kohus seisukohal, et ta ei saa sundida järgima liidu õiguse tõhususe põhimõtet ja õigust tõhusale õiguskaitsevahendile muidu, kui siis, kui liidu õigus volitab või suisa kohustab teda jätma kõrvale põhiseaduslikust korrast tulenevad põhjused, mis takistavad tal tema väitel kohaldada aresti avalikku võimu teostavate ametnike suhtes.
42 Sellega seoses tuleb märkida, et kui riigisisest õigust ei ole võimalik tõlgendada kooskõlas liidu õigusest tulenevate nõuetega, siis on liikmesriigi kohus, kelle poole on tema pädevuse raames pöördutud, kohustatud liikmesriigi organina jätma kohaldamata mis tahes riigisisese õigusnormi, mis on vastuolus liidu õigusnormiga, millel on vahetu õigusmõju kohtuasjas, mida ta menetleb (9. märtsi 1978. aasta kohtuotsus Simmenthal, 106/77, EU:C:1978:49, punkt 21, ning 24. juuni 2019. aasta kohtuotsus Popławski, C‑573/17, EU:C:2019:530, punktid 58 ja 61).
43 Euroopa Kohtu sellist kohtupraktikat ei saa siiski mõista nii, et liidu õiguse tõhususe põhimõte ja harta artikli 47 esimeses lõigus tagatud õiguse tõhusale kohtulikule kaitsele järgimine kohustavad liikmesriigi kohut jätma kohaldamata sellise riigisisese õigusnormi või viimase ainsa tõlgenduse, mis on tema arvates kooskõlas liikmesriigi põhiseadusega, kui ta sellega eiraks muud liidu õigusega tagatud põhiõigust.
44 Nagu nähtub harta artikli 52 lõikest 1, ei ole õigus tõhusale kohtulikule kaitsele nimelt absoluutne õigus ja sellele võivad kehtida piirangud – eeskätt kaitsmaks teiste isikute õigusi ja vabadusi. Selline sunnimeede nagu arest kujutab endast aga harta artiklis 6 tagatud õiguse isikuvabadusele piirangut.
45 Eelotsuse küsimusele vastamiseks tuleb seega kolmandaks kaaluda asjaomaseid põhiõigusi, lähtudes harta artikli 52 lõike 1 esimeses lauses ette nähtud nõuetest.
46 Nõuete kohta, millele õiguse isikuvabadusele piirangu õiguslik alus peab vastama, on Euroopa Kohus Euroopa Inimõiguste Kohtu 21. oktoobri 2013. aasta otsust Del Río Prada vs. Hispaania (CE:ECHR:2013:1021JUD004275009) arvestades juba märkinud, et seadus, mis volitab kohut jätma isiku ilma tema vabadusest, peab harta artikli 52 lõike 1 nõuetele vastamiseks olema piisavalt kättesaadav ja täpne ning kohaldamise seisukohast ettenähtav, et vältida täielikult omavoli ohtu (15. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Al Chodor, C‑528/15, EU:C:2017:213, punktid 38 ja 40).
47 Tuleb täpsustada, et need tingimused kehtivad vabadusest mis tahes ilmajätmise puhul, sealhulgas juhul, kui see on tingitud vajadusest tagada kohtulahendiga määratud sanktsiooni täitmine, ja seda sõltumata asjaomase isiku võimalusest vältida vabaduse kaotamist sellesama lahendi või varasema lahendiga tehtud ettekirjutuse täitmise teel.
48 Ehkki Euroopa Kohtu istungi raames toimunud vaidlustest nähtub, et on endiselt kahtlusi seoses küsimusega, kas on täidetud kõik tingimused, mis võimaldavad kohaldada Saksa õiguses ette nähtud aresti avalikku võimu teostavate ametnike suhtes, on ainult eelotsusetaotluse esitanud kohus pädev hindama, kas asjasse puutuvad riigisisesed sätted on nende sõnastust ja sisu arvestades piisavalt kättesaadavad ja täpsed ning kohaldamise seisukohast ettenähtavad ning võimaldavad nii vältida täielikult omavoli ohtu.
49 Kui see nii ei ole, ei saa liikmesriigi kohus ainuüksi tõhususe põhimõtte ning õiguse tõhusale kohtulikule kaitsele alusel kohaldada aresti. Nimelt peab mis tahes piirang, mis piirab õigust vabadusele, olema ette nähtud seadusega, mis vastab käesoleva kohtuotsuse punktis 46 nimetatud nõuetele.
50 Seoses nõuetega, mis tulenevad proportsionaalsuse põhimõttest, on oluline meeles pidada, et kui tegu on mitme põhiõigusega, tuleb proportsionaalsuse põhimõttest kinnipidamise hindamisel arvestada erinevate õiguste kaitsega seotud nõuete ühitamise vajadust ning nendevahelist õiglast tasakaalu (vt selle kohta 22. jaanuari 2013. aasta kohtuotsus Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, punkt 60 ja seal viidatud kohtupraktika).
51 Nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 86, tuleb aga olukorras, kus aresti kohaldamine tingib vabadusest ilmajätmise, asuda seisukohale, et aresti võib kohaldada vaid siis, kui ei ole olemas ühtegi vähem piiravat meedet, mis võimaldaks saavutada taotletud eesmärki. Järelikult on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne kindlaks teha, kas sundtäitmist reguleerivaid riigisiseseid õigusnorme on võimalik tõlgendada kooskõlas õigusega tõhusale kohtulikule kaitsele nii, et see võimaldaks kõnealusel kohtul võtta sellised meetmed, mis ei piira õigust vabadusele, nagu on nimetatud käesoleva kohtuotsuse punktis 40.
52 Üksnes juhul, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus jõuab järeldusele, et käesoleva kohtuotsuse punktis 45 nimetatud kaalumise kontekstis on piirangu puhul, mis piirab õigust vabadusele ja tuleneb aresti kohaldamisest, täidetud harta artikli 52 lõikes 1 selle kohta sätestatud tingimused, liidu õigus mitte ainult ei luba, vaid nõuab sellise meetme kasutamist.
53 Lisaks tuleb rõhutada, et eespool toodud arutluskäik ei mõjuta eeskätt Euroopa Kohtu võimalust tuvastada liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse raames direktiivi 2008/50 sellist rikkumist, mis eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul on põhikohtuasja allikaks.
54 Lisaks tuleb märkida, et liidu õiguse täieliku toime ja sellest eraõiguslikele isikutele tulenevate õiguste tõhusa kaitse saab vajaduse korral tagada põhimõtte kaudu, mille kohaselt riik vastutab eraõiguslikele isikutele liidu õiguse sellise rikkumisega tekitatud kahju eest, mida saab omistada riigile; see põhimõte on omane liidu aluseks olevate aluslepingute süsteemile (vt selle kohta 5. märtsi 1996. aasta kohtuotsus Brasserie du pêcheur ja Factortame, C‑46/93 ja C‑48/93, EU:C:1996:79, punktid 20, 39 ja 52, ning 28. juuli 2016. aasta kohtuotsus Tomášová, C‑168/15, EU:C:2016:602, punkt 18 ja seal viidatud kohtupraktika).
55 Kõnealune põhimõte kehtib liidu õiguse liikmesriigipoolse rikkumise mis tahes juhul ja seda olenemata sellest, milline ametivõim täpselt rikkumise toime pani (28. juuli 2016. aasta kohtuotsus Tomášová, C‑168/15, EU:C:2016:602, punkt 19 ja seal viidatud kohtupraktika).
56 Kõige eelnevaga arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et liidu õigust, eelkõige harta artikli 47 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et olukorras, mida iseloomustab liikmesriigi ametiasutuse jätkuv keeldumine täita kohtulahendit, millega talle on tehtud ettekirjutus täita liidu õigusest, eeskätt direktiivist 2008/50 tulenev selge, täpne ja tingimusteta kohustus, peab pädev liikmesriigi kohus avalikku võimu teostavate ametnike suhtes kohaldama aresti, kui riigisiseses õiguses on aresti kohaldamiseks olemas õiguslik alus, mis on piisavalt kättesaadav ja täpne ning kohaldamise seisukohast ettenähtav, ning tingimusel, et harta artikliga 6 tagatud õiguse isikuvabadusele sellisest arestist tulenev piirang vastab harta artikli 52 lõikes 1 selle kohta ette nähtud muudele tingimustele. Kui aga selline õiguslik alus riigisiseses õiguses puudub, ei volita liidu õigus seda kohut niisugust meedet kohaldama.
Liidu õigust, eelkõige Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 esimest lõiku tuleb tõlgendada nii, et olukorras, mida iseloomustab liikmesriigi ametiasutuse jätkuv keeldumine täita kohtulahendit, millega talle on tehtud ettekirjutus täita liidu õigusest, eeskätt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. mai 2008. aasta direktiivist 2008/50/EÜ välisõhu kvaliteedi ja Euroopa õhu puhtamaks muutmise kohta tulenev selge, täpne ja tingimusteta kohustus, peab pädev liikmesriigi kohus avaliku võimu teostavate ametnike suhtes kohaldama aresti, kui riigisiseses õiguses on aresti kohaldamiseks olemas õiguslik alus, mis on piisavalt kättesaadav ja täpne ning kohaldamise seisukohast ettenähtav, ning tingimusel, et põhiõiguste harta artikliga 6 tagatud õiguse isikuvabadusele sellisest arestist tulenev piirang vastab harta artikli 52 lõikes 1 selle kohta ette nähtud muudele tingimustele. Kui aga selline õiguslik alus riigisiseses õiguses puudub, ei volita liidu õigus seda kohut niisugust meedet kohaldama.

matches:
§ 167
§ 172
§ 167
§ 113
§ 113
kohus
§ 888
kohus
§ 890
kohus
kohus
kohus
§ 167
§ 172
kohus
§ 888
§ 888
kohus
kohus
kohus
kohus
Kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus


Haapsalu linna munitsipaalharidusasutuste personali palgakorraldus – Riigi Teataja
Haapsalu linna munitsipaalharidusasutuste personali palgakorraldus
Haapsalu linna munitsipaalharidusasutuste personali palgakorraldus - sisukord
§ 2 Palgamäär
§ 3 Lisatasud, ühekordsed toetused, preemiad ja nende määramine
§ 4 Palgafondi kujunemine
RT IV, 06.02.2020, 63
Vastu võetud 26.01.2018 nr 9
RT IV, 03.02.2018, 18
jõustumine 06.02.2018
31.01.2020 RT IV, 06.02.2020, 18 09.02.2020, rakendatakse 01.01.2020
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lg 3 p 2 ja haldusmenetluse seaduse § 90 lg 2 alusel.
Määrusega kehtestatakse Haapsalu linna munitsipaalharidusasutuste töötajate töö tasustamise üldised alused.
§ 2. Palgamäär
(1) Töötaja palgamäär määratakse ametikoha tööülesannete ja vastutuse ning tööalaste teadmiste, oskuste, kogemuste ja hariduse põhjal. Üldhariduskoolide õpetajatele rakendatakse vähemalt Vabariigi Valitsuse määrusega kehtestatud palga alammäärasid.
(2) Haapsalu linna munitsipaalharidusasutustes rakendatavad ametikohad on jagatud palgagruppidesse. Jaotuse aluseks on ameti- või töökohal nõutav haridustase, tööülesannete lahendamise keerukusaste, tegevuse ja vastutuse ulatus. Palgagrupid on järgmised:
1) I palgagrupp, kuhu kuuluvad lihttöötajad ja abipersonal (koristajad, abitöölised jne);
2) II palgagrupp, kuhu kuuluvad oskustöötajad, teenindustöötajad, keskharidusega spetsialistid, keskastmespetsialistid, kantseleitöötajad (juhiabid, kokad jne);
3) III palgagrupp, kuhu kuuluvad kõrgharidusega erialaspetsialistid (pedagoogilised töötajad, noorsootöötajad, hariduse tugispetsialistid jne);
4) IV palgagrupp, kuhu kuuluvad asutuste juhid ja tippspetsialistid (direktorid, õppealajuhatajad koolis jne).
(3) Igale palgagrupile vastab palgavahemik, mis määrab vastavasse palgagruppi kuuluvate ametikohtade palga miinimum- ja maksimummäära. Palga vahemikud on järgmised:
1) I palgagrupp 590 – 670 eurot;
2) II palgagrupp 670 – 1000 eurot;
3) III palgagrupp 800 – 1315 eurot;
4) IV palgagrupp 1315 –1950 eurot.
[RT IV, 06.02.2020, 18 - jõust. 09.02.2020, rakendatakse 01.01.2020]
§ 3. Lisatasud, ühekordsed toetused, preemiad ja nende määramine
(1) Haridusasutuse juht võib õpetaja kvalifikatsiooni säilitamiseks tegeleda vahetu õppetööga andes kuni kuus õppetundi nädalas, välja arvatud koolivaheajad. Õppetundide eest tasutakse vastavalt õpetaja alampalgamäärale.
(2) Asendustundide andmine arvatakse juhi ametikoha nädala tööaja hulka ja eraldi tasustamisele ei kuulu.
(3) Haridusasutuse juhil on õigus määrata personalile aastaeelarves töötasudeks ettenähtud summa piires lisatasusid täiendavate tööülesannete täitmise ja nõutavast tulemuslikuma töö eest ning ühekordseid toetusi ja preemiaid vastavalt kollektiivlepingus või haridusasutuses kehtestatud lisatasude maksmise korrale.
(4) Haridusasutuse juhtide tunnustamiseks on linnapeal õigus haridus- ja kultuuriosakonna ettepanekul oma käskkirjaga määrata ühekordseid toetusi ja preemiaid.
§ 4. Palgafondi kujunemine
Haridusasutuse palgafondi kujunemisel võetakse aluseks haridusasutuse kinnitatud koosseis, käesolev määrus ning Vabariigi Valitsuse määrusega toetusfondi hariduskuludeks eraldatud vahendid.
(1) Määrus jõustub kolmandal päeval pärast avaldamist Riigi Teatajas. Määrust rakendada tagasiulatuvalt alates 01.01.2018. a.


Tulemused võtmesõna otsingule: "töövaidlus"
...Eestis lahendavad individuaalse töövaidluse lahendamise seaduse kohaselt individuaalseid töövaidlusi......lahendamise seaduse kohaselt individuaalseid töövaidlusi kohus ja töövaidluskomisjon. Töövaidluskomisjoni...
...kohtuga. Täna toimub selline menetlus individuaalse töövaidluse lahendamise seaduse *26 (ITVS) § 10 alusel tegutsevas......lahendamise seaduse *26 (ITVS) § 10 alusel tegutsevas ja töövaidlusi lahendavas töövaidluskomisjonis ning üürivaidluse...
... Soovitust ja tegevusjuhist on kohtud ja muud töövaidlusi lahendavad organid rakendanud harva, kuid mõningast...
...Eestis. Töövaidluskomisjonid tegutsevad individuaalse töövaidluse lahendamise seaduse*2 (ITVS) alusel paralleelselt......lahendamise seaduse*2 (ITVS) alusel paralleelselt kohtutega töövaidlusi lahendavate organitena (ITVS § 4). Komisjoni otsusega...
...seaduslikule streigile, pöördumisele pädeva organi poole töövaidluste lahendamiseks ja õigusrikkumisest teatamiseks, samuti......tegelikult puudub õigustatud ärihuvi keelu kehtestamiseks, peaks töövaidlust lahendav organ seda kontrollima. Ka TLSE-s lubatakse...
...kahte nimetatud lahendis käsitletud küsimust: kas töövaidlusorgan peaks saama muuta töötaja soovi töölepingu lõpetamise......töölepingu lõpetab, seda ei saa töötaja eest otsustada ei töövaidlusorgan ega ka tööandja. Üksnes juhul, kui tööleping...
...manukatega seotud küsimusi, täitekutse kätteandmist, töövaidluskomisjoni otsust täitedokumendina, täitekulusid, aegumist......täitedokumendina Õiguskindluse seisukohalt ei ole ilma probleemideta töövaidluskomisjoni otsuste sundtäitmine. Töövaidluskomisjoni...
...menetlust, kollektiivse töötüli lepitusmenetlust ja töövaidluskomisjone, vahendust autoriõiguse komisjonides ning......lisaks mõnedele tarbijavaidlustele ilmne ka mõnedes töövaidlustes. 34 Lisaks teadmiste või võimaluste ebavõrdsusele...
...Selgitatakse EL-i määruse 44/2001 sätteid, mis reguleerivad töövaidluse tekkimisel pädeva kohtu kindlaksmääramise küsimusi......art 1 lg 1), seega tuleb määrus aluseks võtta ka töövaidluste lahendamisel. Määrust ei rakendata muuhulgas sotsiaalkindlustuse...
Diana L. esitas Tartu Maakohtule hagi V. Vallavalitsuse vastu tööle ennistamises ja töölt sunnitud puudumise aja eest töötasu nõudes. Hagiavalduse kohaselt töötas hageja V. lasteaias kokana, milliselt töökohalt ...
...teda töövahekorda lõpetama. Tulevases individuaalsete töövaidluste lahendamise korra seaduses peaks sätestama ka aja...
...töötajate materiaalne vastutus ja individualsete töövaidluste lahendamine Saksa tööõiguse järgi. Need küsimused...
1995 3, Lk 98 - 100
...käesoleval ajal veel Eesti NSV töökoodeksi (edaspidi TööK) töövaidluste läbivaatamist käsitlev osa. TööK § 208 järgi vaatavad......läbivaatamist käsitlev osa. TööK § 208 järgi vaatavad töövaidlusi läbi ettevõtetes moodustatud töövaidluskomisjon...
...vaidlusega, mille lahendamine kuulub individuaalseid töövaidlusi lahendavate organite pädevusse (praegu on selleks...
...tööraamatuga seonduv jätkuvalt arvukalt vaidlusi nii töövaidluskomisjonides kui kohtutes. Alljärgnevalt vaatleme......selgub, kui analüüsitakse lepingu tingimusi. Kui töövaidlusorgan tuvastab, et sõlmitud leping oli tööleping,...
Vastavalt Eesti Vabariigi töölepingu seadusele lähevad töölepingud üle ettevõtte või muu struktuuriüksuse omandajale. Sama põhimõte on kehtestatud ka Euroopa Liidu direktiivis 2001/23/EÜ „Äriühingute, ...
Saksa õigussüsteemis on tööleping üks paljudest tsiviilõiguslikest lepingutest. Sellest tulenevalt kuuluvad töölepingu lõpetamise üldistele alustele lisaks kohaldamisele spetsiifilised lepingu lõpetamise ...
...nimetatud paremate tööalaste näitajate tõendamine töövaidluskomisjonis ja kohtus tekitab tööandjale suuri raskusi......nõuete esitamiseks. Niisuguseks ilmekaks näiteks on töövaidluskomisjonile esitatud avaldus, milles väikses alevikus...
...Töövaidlusi lahendavate organite süsteem Saksamaa töövaidluste lahendamise organite süsteem tähendab kolmeastmelist......Töövaidlusi lahendavate organite süsteem Saksamaa töövaidluste lahendamise organite süsteem tähendab kolmeastmelist...


text:
Keskkonnaministeeriumi kooskõlastus või selle andmata jätmine on menetlustoiming planeerimismenetluses (RKHK määrus asjas nr 3-3-1-1-10, p-d 11–12), mitte iseseisev haldusakt. Seega ei saa vastava kirjaga piirata isikute subjektiivseid õigusi, vaid üksnes teha ettepanekuid planeeringu sisu kohta. Järelikult ei saa planeeringu kooskõlastamisele seada tingimusi, mis ei ole lahendatavad planeeringuga. (p 14) Kuigi Keskkonnaministeeriumi kooskõlastus või sellest keeldumine on menetlustoiming, mitte haldusakt, tuleb tingimuste sisu õiguspärasuse hindamisel lähtuda haldusaktiga sarnastest õiguspärasuse eeldustest (sh proportsionaalsus ja kaalutlusvigade puudumine). Praeguses asjas on kaebaja seega õigustatult tõstatanud küsimuse, kas vastustaja esitatud tingimused on proportsionaalsed. (p 19) Nagu on leitud RKHK asjas nr 3-3-1-1-10 (määruse p 12), on tingimusliku kooskõlastuse puhul sisuliselt tegemist kooskõlastuse andmisest keeldumisega, milles Keskkonnaministeerium on lisaks kirjeldanud ka alternatiivset planeeringut, millele ta oleks nõus andma kooskõlastuse. Seega tuleb ka tingimusliku kooskõlastuse õiguspärasuse korral saata tingimustele vastavalt muudetud planeering uuesti Keskkonnaministeeriumile kooskõlastamiseks. Tingimusliku kooskõlastuse õigusvastasuse tuvastamise tagajärjel ei saa lugeda planeeringut kooskõlastatuks. Kuna PlanS § 17 lg 2 p-st 3 ja MaaPS §-st 62 tulenevalt vajab planeering Keskkonnaministeeriumi kooskõlastust, tuleb see saata uuesti Keskkonnaministeeriumile kooskõlastamiseks. (p 27)
Vt ka annotatsiooni määrusele asjas nr 3-3-1-1-10.
27. jaanuaril 2011 võttis Riigikogu vastu halduskohtumenetluse seadustiku ning 5. märtsil 2011 jõustus seadustiku § 292, mis reguleerib halduskohtusse pöördumise õigust keskkonnaasjades. Eelnõu seletuskirja järgi tulenes selle sätte kiire jõustamise vajaduskeskkonnamõju hindamise direktiivist (nr 85/337/EMÜ, mida on muudetud direktiividega 97/11/EÜ ja 2003/35/EÜ) ning direktiivist saastuse kompleksse vältimise ja kontrolli kohta 2008/1/EÜ. HKMS §-st 292, eelnimetatud direktiividest ega Århusi konventsioonist ei tulene, et keskkonnaorganisatsioonidena kvalifitseeruvad ühendused saaksid piiranguteta vaidlustada kõiki keskkonnakaitselise valdkonnaga seotud akte ja toiminguid, sh menetlustoiminguid.
Kui kaebuse esitaja on käsitatav HKMS § 292 kohase keskkonnaorganisatsioonina, kelle puhul eeldatakse põhjendatud huvi või õiguste rikkumise olemasolu keskkonnakaitse valdkonnas kehtestatud haldusakti või sooritatud toimingu vaidlustamisel, siis tuleb tema põhjendatud huvi eeldada ka samade eesmärkidega seotud haldusakti andmise menetluses tehtud toimingu vaidlustamisel. Menetlustoimingu eraldi vaidlustamiseks saab ta aga kohtusse pöörduda ainult juhul, kui kehtivas õiguses selline võimalus on ette nähtud.
Keskkonnamõju strateegilise hindamise (KSH) algatamata jätmise otsus on menetlustoiming detailplaneeringu menetluses. Haldusmenetluse käigus toimunud menetlusnormide rikkumist saab üldjuhul halduskohtus vaidlustada vaid koos lõpliku haldusaktiga (vt Riigikohtu 18.02.2002 otsus asjas nr 3-3-1-8-02, p 5 ning 28.02.2007 otsus asjas nr 3-3-1-86-06, p 20).
Erandina saab enne lõplikku haldusakti kaebuse esitada, kui menetlustoiming rikub isiku õigusi, sõltumata menetluse lõpptulemusest (vt Riigikohtu 21.06.2010 otsus haldusasjas nr 3-3-1-39-10, p 21 ja selles viidatud lahendid). Käesoleval juhul KSH algatamata jätmine kui toiming iseseisvalt kaebaja õigusi ei riku. Kohtusse pöördumise õigust ei anna ka kaebaja väidetav õigus KSH menetluses osaleda, kuna see õigus ei ole lahutatav menetluse lõpptulemusest.
Menetlustoimingut saab vaidlustada ka siis, kui on tehtud niivõrd oluline viga, et juba menetluse käigus saab järeldada, et lõplik haldusakt ei saa olla materiaalses mõttes (sisuliselt) õiguspärane (vt ka Riigikohtu 21.06.2010 otsus haldusasjas nr 3-3-1-39-10, p 21 ja selles viidatud lahendid; planeerimismenetlusega seoses vt 18.02.2002 otsus asjas nr 3-3-1-8-02, p 10). Kehtiv õigus ei määra, millised menetlusnormide rikkumised on käsitatavad eelnimetatud tähenduses oluliste ja ilmsete menetlusvigadena. Menetlusvea olulisus sõltub konkreetse haldusmenetluse liigist, eesmärgist ning menetluse õigusliku regulatsiooni eripärast (Riigikohtu 28.02.2007 otsus asjas nr 3-3-1-86-06, p 21). Menetlustoimingute vaidlustamise võimalust olulise keskkonnamõjuga tegevuse kavandamise puhul on Riigikohus selgitanud 28.02.2007. a otsuse asjas nr 3-3-1-86-06 p-des 23-24.
Kaebuse saab HKMS § 11 lg 3^1 p-i 5 kohaselt tagastada juhul, kui kaevatav haldusakt või toiming ei saa ilmselgelt rikkuda kaebaja õigusi ega piirata tema vabadusi. (vt Riigikohtu 22.06.2010 määrus asjas nr 3-3-1-20-10, p 9 ja selles viidatud lahendid). Sama sätet saab kohaldada ka ilmselgelt perspektiivitutele kaebustele, s.o eelkõige sellistele kaebustele, mille abil ei ole võimalik saavutada soovitud eesmärki (vt Riigikohtu 22.06.2010. a määrus asjas nr 3-3-1-20-10, p 10). Sellel alusel kaebuse tagastamisel on kohtul kõrgendatud põhjendamiskohustus. Kui teised halduskohtumenetluse seadustikus ettenähtud tingimused kaebuse menetlemiseks on täidetud, tuleks keeruka õigusliku probleemi puhul eelistada kaebuse menetlusse võtmist (vt Riigikohtu 22.06.2010. a määrus asjas nr 3-3-1-20-10, p 11).
Kohus ei saa kaebust tagastada kaebuse eseme lubamatuse tõttu, kui on vaidlustatud keskkonnamõju strateegilise hindamise algatamata jätmine KeHJS § 6 lg-s 1 nimetatud olulise keskkonnamõjuga tegevuse detailplaneerimise menetluses. Reeglina tuleb asja sisulise läbivaatamise käigus jõuda selgusele, kas tegelikult kavandatakse olulise keskkonnamõjuga tegevust. Sellisel juhul saab kaebuse HKMS § 11 lg 3^1 p 5 alusel tagastada juhul, kui kaebuses esitatud faktiväidete õigsust eeldades on ilmselge, et tegelikult ei ole tegemist KeHJS § 6 lg-s 1 nimetatud tegevuse planeerimisega.
Keskkonnamõju strateegiline hindamine (KSH) on kohustuslik kui see põhineb vahetult seadusel ega jäta haldusorganile kaalutlusruumi KSH planeerimismenetluses läbi viimise otsustamiseks. Kui sellist kohustust on eiratud, siis saab juba menetluse käigus järeldada, et planeering tuleks kehtestamise ja vaidlustamise korral tühistada. Sellisel juhul on lubatav KSH algatamata jätmise vaidlustamine.
Kui KSH läbiviimise kohustus ei põhine vahetult seadusel ning haldusorganil on kaalutlusruumi seoses kohustusega KSH läbi viia, siis ei saa KSH algatamata jätmist käsitada ilmse menetlusveana ning kaebus selle menetlustoimingu vaidlustamiseks ei ole lubatav. Haldusorgani otsust KSH vajalikkuse üle saab vaidlustada koos planeeringu kehtestamise otsuse vaidlustamisega.
Vabariigi Valitsuse 29.08.2005. a määrus nr 224 kehtestab loetelu valdkondadest, kuhu kuuluvate tegevuste kavandamisel tuleb haldusorganil anda eelhinnang tegevuse keskkonnamõju olulisusele. Haldusorgan saab hinnata keskkonnamõju olulisust, kuid ei saa kaaluda KSH vajalikkust. Haldusorgan lähtub hinnangu andmisel KeHJS § 6 lg-s 3 nimetatud kriteeriumitest. Sellisel juhul ei ole lubatav kaebus KSH algatamata jätmise vaidlustamiseks.
Kui detailplaneeringuga kavatsetakse muuta üldplaneeringut, siis annab haldusorgan KSH vajalikkusele hinnangu KeHJS § 33 lg-tes 3-5 sätestatud kriteeriumite ja lg-s 6 nimetatud asutuste arvamuste põhjal ning lisab asjakohase põhjenduse. Ka sellisel juhul ei ole kaebus KSH algatamata jätmise vaidlustamiseks lubatav.
Kui kohtumenetluse kestel toimub asjassepuutuvate haldusfunktsioonide üleandmine vastustajalt teisele organile, siis peab kaebaja esitama taotluse vastustaja asendamiseks või täiendavaks kaasamiseks. Sellise taotluse esitamata jätmisel peab kohus tegema kaebajale ettepaneku kaebuse muutmiseks. Üldjuhul peaks teise vastustaja kaasamise tagajärjeks olema menetluse alustamine algusest peale.
Kehtiv halduskohtumenetlusõigus ei näe ette võimalust teise vastustaja kaasamiseks alles apellatsioonimenetluses. Kuigi nii menetluses osalenud kui kaasatud teine haldusorgan on riigi kui haldusvõimu kandja organid, ei välista see halduskohtumenetluses nende organite iseseisvat õigussubjektsust. Seetõttu tuleb ka garanteerida menetlusõiguste maksimaalne kasutamine. Käesolevas kohtuasjas on aga menetlusökonoomia aspektist põhjendatud ringkonnakohtu seisukoht omistada teise vastustajana kaasatud haldusorganile ministri varasemad menetlustoimingud. Kaasatud haldusorgan ei ole osutanud, millised konkreetsed menetlustoimingud jäid sooritamata, millised tõendid esitamata ning et nimetatud asjaolud tõid kaasa eksliku kohtulahendi.

matches:
§ 17
§ 292
§ 292
Riigikohus
§ 11
Kohus
§ 6
§ 11
§ 6
§ 6
§ 33
kohus


RT I, 08.07.2014, 13
01.07.2014 otsus nr 482
„2) loomsete kõrvalsaaduste ja nendest saadud toodete Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EÜ) nr 1069/2009, milles sätestatakse muuks otstarbeks kui inimtoiduks ettenähtud loomsete kõrvalsaaduste ja nendest saadud toodete tervise-eeskirjad ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1774/2002 (ELT L 300, 14.11.2009, lk 1–33), nimetatud käitlemine, välja arvatud juhul, kui neid põletatakse, ladestatakse või kasutatakse biogaasi või komposti tootmisel.”;
„(1) Jäätmed lakkavad olemast jäätmed, kui need on läbinud taaskasutamistoimingu, kaasa arvatud ringlussevõtt, ning vastavad Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2008/98/EÜ (ELT L 312, 22.11.2008, lk 3−30) artikli 6 lõikes 2 sätestatu alusel kehtestatud kriteeriumidele, mis töötatakse välja kooskõlas järgmiste tingimustega:
(2) Kui direktiivi 2008/98/EÜ artikli 6 lõike 2 kohaselt ei ole käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud kriteeriume kehtestatud, võib keskkonnaminister, võttes arvesse käesoleva paragrahvi lõike 1 punktides 1–4 nimetatud tingimusi, määrusega kehtestada kriteeriumid, mille alusel mõned jäätmeliigid lakkavad olemast jäätmed.
(4) Taaskasutamistoiming, mille järel jäätmed on lakanud olemast jäätmed, peab olema määratud taaskasutamistoimingut läbi viinud ettevõtja jäätmeloas või tööstusheite seaduse alusel antud keskkonnakompleksloas (edaspidi kompleksluba).”;
3) paragrahvi 14 lõikes 1 asendatakse sõnad „ajutine ladustamine” sõnaga „eelladustamine”;
4) paragrahvi 15 lõige 4 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(4) Ringlussevõtt, kaasa arvatud bioloogiline ringlussevõtt, on jäätmete taaskasutamistoiming, mille käigus jäätmematerjalid töödeldakse toodeteks, materjalideks või aineteks, et kasutada neid nende esialgsel või muul eesmärgil. See ei hõlma jäätmete energiakasutust ja töötlemist materjalideks, mida kasutatakse kütusena või tagasitäiteks.”;
5) paragrahvi 23 lõige 13 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(13) Elektri- ja elektroonikaseadme tootja käesoleva seaduse tähenduses on füüsiline või juriidiline isik, kes sõltumata müügiviisist, kaasa arvatud müük sidevahendi abil:
1) omab tegevuskohta Eestis ja valmistab oma nime või kaubamärgi all elektri- ja elektroonikaseadmeid või laseb elektri- ja elektroonikaseadme projekteerida või valmistada ning turustab seda oma nime või kaubamärgi all Eestis;
2) omab tegevuskohta Eestis ja müüb Eestis muude tarnijate valmistatud seadmeid oma nime ja kaubamärgi all edasi, kuid sellist edasimüüjat ei käsitata tootjana, kui tootja kaubamärk on seadmel käesoleva lõike punkti 1 kohaselt;
4) müüb elektri- ja elektroonikaseadmeid sidevahendi abil otse Eesti kodumajapidamistele või muudele kasutajatele, kuid tema tegevuskoht on teises Euroopa Liidu liikmesriigis või väljaspool Euroopa Liitu.”;
6) paragrahvi 23 täiendatakse lõikega 21 järgmises sõnastuses:
„(21) Rahastamisleping käesoleva seaduse tähenduses on laenuleping, liisinguleping, rendileping või järelmaksuga müügileping või kokkulepe, mis on seotud probleemtoodetega, olenemata sellest, kas nimetatud lepingus või kokkuleppes või tagatislepingus või tagatiskokkuleppes sätestatakse, et nende toodete omandiõigus läheb üle või võib üle minna.”;
7) paragrahvi 23 täiendatakse lõikega 41 järgmises sõnastuses:
„(41) Tootjate ühendus peab tagama, et tootja nõudmisel on tootjale jäätmekäitluse tasu arvutamisel arvesse võetud toodete keskmist eluiga ning kui palju on tootja toote valmistamisel arvestanud käesoleva seaduse § 21 lõigetes 1 ja 2 ning § 24 lõigetes 1 ja 3 sätestatud nõudeid.”;
„(5) Turustaja käesoleva seaduse tähenduses on tarneahelas osalev füüsiline või juriidiline isik, kes teeb probleemtoote turul kättesaadavaks. Turustaja võib olla samal ajal ka tootja käesoleva paragrahvi lõigete 11–17 tähenduses.”;
9) paragrahvi 24 lõike 1 punkt 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„1) piirama ohtlike ainete kasutamist, et vältida nende sattumist keskkonda ning vajadust kõrvaldada jäätmeid ohtlike jäätmetena;”;
10) paragrahvi 24 lõiget 1 täiendatakse punktiga 3 järgmises sõnastuses:
„3) hõlbustama toodetest tekkivate jäätmete korduskasutust, demonteerimist ja ringlussevõttu.”;
„(31) Tootja võib toote konstruktsiooni iseärasuste või tootmisprotsessi kaudu takistada toote korduskasutust vaid juhul, kui selliseid iseärasusi või tootmisprotsessi kasutades saavutatakse oluline eelis keskkonnakaitses või ohutusnõuetes.”;
12) paragrahvi 25 lõikes 31 asendatakse sõnad „§-de 2610–27” sõnadega „§-de 2610–2616 ja 27”;
13) paragrahvi 26 täiendatakse lõigetega 16 ja 17 järgmises sõnastuses:
„(16) Elektri- ja elektroonikaseadme tootjal, kelle tegevuskoht on teises Euroopa Liidu liikmesriigis, on õigus määrata oma volitatud esindajaks, kes vastutab tootjale käesoleva seadusega pandud kohustuste täitmise eest Eestis, Eestis tegevuskohta omav füüsiline või juriidiline isik.
(17) Elektri- ja elektroonikaseadme tootja, kes müüb elektri- ja elektroonikaseadmeid teises Euroopa Liidu liikmesriigis, kus tal ei ole tegevuskohta, on kohustatud määrama kõnealuses teises liikmesriigis volitatud esindaja, kelle alaline tegevuskoht asub selles liikmesriigis ja kes vastutab tootjale pandud kohustuste täitmise eest selles liikmesriigis.”;
14) paragrahvi 26 lõige 10 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(10) Käesoleva paragrahvi lõigete 1–5 ja 8 ning käesoleva seaduse §-de 261 ja 27 sätteid ei kohaldata nendele patareidele ja akudele, mida kasutatakse:
1) seadmetes, mis on seotud riigi esmatähtsate julgeolekuhuvide kaitsmisega, relvades, laskemoonas ja sõjavarustuses, välja arvatud patareid ja akud, mis ei ole spetsiaalselt määratud sõjaliseks otstarbeks;
2) seadmetes, mis on määratud kosmosesse saatmiseks.”;
15) paragrahvi 26 täiendatakse lõikega 11 järgmises sõnastuses:
„(11) Käesoleva paragrahvi lõigete 1–5 ja 8 ning käesoleva seaduse §-de 261 ja 262 sätteid ei kohaldata:
1) elektri- ja elektroonikaseadmetele, mis on seotud riigi esmatähtsate julgeolekuhuvide kaitsmisega, sealhulgas sõjaliseks eriotstarbeks mõeldud relvadele, laskemoonale ja sõjavarustusele;
2) elektri- ja elektroonikaseadmetele, mis on projekteeritud ja paigaldatud muud tüüpi seadme eriomase osana, millele ei kohaldata käesoleva paragrahvi lõigete 1–5 ja 8 ning käesoleva seaduse §-de 261 ja 262 sätteid või mis ei ole käesoleva seaduse § 25 lõike 3 punkti 4 kohased elektri- ja elektroonikaseadmed ja mis toimivad üksnes kõnealuse muud tüüpi seadme osana;
3) hõõglampidele.”;
16) paragrahvi 26 täiendatakse lõigetega 12 ja 13 järgmises sõnastuses:
„(12) Lisaks käesoleva paragrahvi lõikes 11 sätestatule ei kohaldata käesoleva paragrahvi lõigete 1–5 ja 8 ning käesoleva seaduse §-de 261 ja 262 sätteid:
1) kosmosesse saatmiseks mõeldud elektri- ja elektroonikaseadmetele;
2) suurtele paiksetele tööstuslikele tööriistadele;
3) suurtele paigaldistele, välja arvatud seadmed, mis olles küll kõnealuste paigaldiste osad, ei ole projekteeritud ja paigaldatud nende eriomase osana;
4) inimeste ja kaupade veoks mõeldud transpordivahenditele, välja arvatud kaherattalistele elektrisõidukitele, millel puudub tüübikinnitus;
5) üksnes majandus- või kutsetegevuseks kättesaadavaks tehtud maanteevälistele liikurmasinatele;
6) elektri- ja elektroonikaseadmetele, mis on projekteeritud üksnes teadus- ja arendustegevuse eesmärgil ning mis on kättesaadavad vaid ettevõtjatele;
7) meditsiiniseadmetele ja in vitro diagnostikameditsiiniseadmetele, mis eeldatakse olevat nakatunud enne kasutusaja lõppu, ning aktiivsetele siirdatavatele meditsiiniseadmetele.
(13) Käesolevas paragrahvis kasutatakse termineid järgmises tähenduses:
1) suured paiksed tööstuslikud tööriistad – terminit kasutatakse käesoleva seaduse § 27 lõike 6 punkti 1 tähenduses;
2) suur paigaldis – mitut liiki aparaatide ja vajaduse korral muude seadmete suuremõõtmeline kombinatsioon, mille panevad kokku, paigaldavad ja demonteerivad spetsialistid ja mis on hoone või rajatise osana mõeldud alaliseks kasutamiseks eelnevalt kindlaksmääratud kasutuskohas ning mis on asendatav üksnes samasuguse kindlaks otstarbeks kavandatud seadmega;
3) üksnes majandus- ja kutsetegevuse jaoks kättesaadavaks tehtud maanteevälised liikurmasinad – terminit kasutatakse käesoleva seaduse § 27 lõike 6 punkti 4 tähenduses;
4) meditsiiniseade – meditsiiniseadme seaduse § 3 kohane meditsiiniseade, mis on ühtlasi elektri- või elektroonikaseade;
5) in vitro diagnostikameditsiiniseade – meditsiiniseadme seaduse § 6 kohane in vitro diagnostikameditsiiniseade;
6) aktiivne siirdatav meditsiiniseade – meditsiiniseadme seaduse § 5 kohane aktiivne siirdatav meditsiiniseade.”;
17) paragrahvi 261 täiendatakse lõigetega 13 ja 14 järgmises sõnastuses:
„(13) Elektri- ja elektroonikaseadme tootja, kelle tegevuskoht asub väljaspool Eestit ja kes laseb Eestis seadmeid turule, registreeritakse probleemtooteregistris Eestis tegevuskohta omava volitatud esindaja kaudu. Volitatud esindaja määratakse kirjaliku volitusega.
(14) Elektri- ja elektroonikaseadme tootja, kelle tegevuskoht asub Eestis, kuid kes laseb elektri- ja elektroonikaseadmeid turule teises Euroopa Liidu liikmesriigis, registreeritakse selle Euroopa Liidu liikmesriigi asjaomases registris, kuhu ta seadmeid turule laseb.”;
18) paragrahvi 267 täiendatakse lõikega 11 järgmises sõnastuses:
„(11) Elektri- ja elektroonikaseadme turustaja on kohustatud oma müügikohas, mille müügipind on vähemalt 400 m2, tasuta tagasi võtma väikseid elektroonikaromusid, mille ükski väline mõõde ei ületa 25 cm, sõltumata sellest, kas kasutaja ostab uue sama liiki seadme või kas selles müügikohas müüakse sellist liiki seadmeid.”;
19) paragrahvi 267 lõikes 2 asendatakse sõnad „lõikes 1” sõnadega „lõigetes 1 ja 11”;
20) paragrahvi 268 lõiget 9 täiendatakse punktiga 6 järgmises sõnastuses:
„6) põllumajandusplasti tootja.”;
21) paragrahvi 2610 lõike 6 sissejuhatavas lauseosas asendatakse sõnad „§-de 2611–27” sõnadega „§-de 2611–2616 ja 27”;
22) paragrahvi 2612 lõike 1 punktis 2 asendatakse sõnad „lõike 1 punktis 5” sõnadega „lõike 1 punktis 6”;
23) seadust täiendatakse §-dega 2617–2620 järgmises sõnastuses:
„§ 2617. Kasutatud elektri- ja elektroonikaseadmete väljavedu Eestist
(1) Isik, kes veab kasutatud elektri- ja elektroonikaseadmeid Eestist välja, peab tagama, et kasutatud elektri- ja elektroonikaseadmetest koosnev saadetis vastab miinimumnõuetele, mis on sätestatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2012/19/EL elektri- ja elektroonikaseadmetest tekkinud jäätmete (elektroonikaromude) kohta (ELT L 197, 24.07.2012, lk 38–71) VI lisas.
(2) Kui kasutatud elektri- ja elektroonikaseadmetest koosnev saadetis ei vasta direktiivi 2012/19/EL VI lisas sätestatud miinimumnõuetele, kohaldatakse sellele saadetisele käesoleva seaduse 9. peatüki nõudeid.
§ 2618. Elektroonikaromude korduskasutusse andmise üldtingimused
(1) Korduskasutuskeskus käesoleva seaduse tähenduses on isik, kes teeb kasutatud elektri- ja elektroonikaseadmeid kättesaadavaks isikutele, kes kavatsevad neid kasutada seadme esialgsel otstarbel.
(2) Tootja ja korduskasutuskeskus peavad olema veendunud, et elektroonikaromu järele, mis sorditakse välja tervikseadmena korduskasutuse eesmärgil, on turul nõudlus.
(3) Elektroonikaromu, mis ei vasta täielikult käesoleva paragrahvi lõike 6 alusel sätestatud tingimustele, kuid omab suurt korduskasutuse potentsiaali, võib korduskasutuseks ette valmistada.
(4) Seadmete remontimisel tuleb kasutada selliseid varuosi, mis võimaldavad seadmel täita oma esialgset ülesannet ja tagada selle ohutuse.
(5) Vastutus korduskasutuseks üleantud elektroonikaromu eest läheb pärast seadme kontrolli ja korduskasutuseks sobivaks tunnistamist üle korduskasutuskeskusele.
(6) Korduskasutuseks üleantavatest elektroonikaromudest tekkida võiva keskkonna- ja terviseohu vältimiseks kehtestab keskkonnaminister määrusega elektroonikaromude korduskasutuseks üleandmise nõuded.
§ 2619. Tootja kohustused elektroonikaromude korduskasutusse andmisel
(1) Korduskasutuse soodustamiseks peab tootja tagama liigiti kogutud korduskasutatavate elektroonikaromude eraldamise muudest elektroonikaromudest enne nende üleandmist taaskasutamiseks, ringlussevõtuks või kõrvaldamiseks.
(2) Tootja peab korduskasutuse soodustamiseks võimaldama korduskasutuskeskusele juurdepääsu elektroonikaromude kogumispunktidele. Tootja võib sõlmida selleks korduskasutuskeskusega koostöölepingu, sealhulgas elektroonikaromude transportimiseks ja elektroonikaromude eelnevaks sortimiseks kogumispunktides korduskasutuse eesmärgil.
(3) Tootja peab korduskasutuseks sobiva elektroonikaromu korduskasutuskeskusele üle andma tasuta.
(4) Tootja peab seadme, mis on korduskasutuseks sobimatu ja mida ei ole korduskasutuskeskusel võimalik müüa või tasuta ära anda, sealhulgas annetada, tagasi võtma tasuta.
(5) Tootja peab säilitama elektri- ja elektroonikaseadme kasutusjuhendit vähemalt kümme aastat pärast elektri- ja elektroonikaseadme turule laskmist.
(6) Tootja peab tagama elektri- ja elektroonikaseadme kasutusjuhendi tasuta kättesaadavuse korduskasutuskeskusele ja seadme kasutajale.
(7) Isikule, kes võtab jäätmevaldajalt vastu elektri- ja elektroonikaseadmetest tekkinud jäätmeid, kohaldatakse käesoleva paragrahvi lõikeid 1–4.
§ 2620. Korduskasutuskeskuse kohustused elektroonikaromude korduskasutusse andmisel
(1) Korduskasutuskeskus tohib korduskasutusse suunata üksnes sellise elektroonikaromu, mis vastab käesoleva seaduse § 2618 lõike 6 alusel sätestatud nõuetele.
(2) Korduskasutuskeskus tagab, et teistele isikutele korduskasutuse eesmärgil kättesaadavaks tehtud elektroonikaromu kohta on selle ostjale või saajale antud teave, et seade on korduskasutusse suunatud seade.
(3) Korduskasutuskeskus peab andma igale müüdavale või annetatavale seadmele müügigarantii vähemalt kuus kuud.
(4) Korduskasutuskeskus peab talle üleantud elektroonikaromude, kõikide elektroonikaromu korduskasutuseks ettevalmistamise toimingute ning korduskasutuseks ettevalmistatud seadmete müümise ja annetamise arvestust.
(5) Iga elektroonikaromu peab olema tähistatud nii, et on võimalik jälgida selle seadme liikumist korduskasutuseks ettevalmistamise toimingute etappides kuni seadme müümiseni või annetamiseni.
(6) Korduskasutuskeskus peab esitama probleemtooteregistrile andmed kõigi talle korduskasutuseks ettevalmistamiseks kalendriaasta jooksul üleantud elektroonikaromude kohta, mis on müüdud või annetatud kasutatud elektroonikaseadmetena. Aruannet ei tule esitada, kui tootjate ühendus ja korduskasutuskeskus lepivad kokku, et aruande esitab tootjate ühendus.
(7) Kui korduskasutuskeskus korraldab ise elektroonikaromu kogumispunktides eelsortimist ja transportimist, peab tal olema jäätmeluba elektroonikaromude kogumiseks, veoks ja taaskasutamiseks.
(8) Kui korduskasutuskeskus korraldab ise ainult elektroonikaromude transportimist või teeb korduskasutuseks ettevalmistustoiminguid, peab tal olema registreerimistõend käesoleva seaduse § 74 lõike 1 punkti 4 või 5 kohaseks tegevuseks.”;
24) paragrahvi 27 lõiget 12 täiendatakse punktiga 10 järgmises sõnastuses:
„10) seadmed, mis on vajalikud liikmesriikide esmatähtsate julgeolekuhuvide kaitsmiseks, sealhulgas sõjaliseks otstarbeks mõeldud relvad, laskemoon ja sõjavarustus.”;
25) paragrahvi 28 täiendatakse lõigetega 4–6 järgmises sõnastuses:
„(4) Jäätmevaldaja vastutus jäätmete käitlemise eest lõppeb ja läheb üle, kui uuel jäätmevaldajal on vastavate jäätmete käitlemiseks jäätmeluba, kompleksluba või registreerimistõend.
(5) Kui jäätmevaldaja annab jäätmed üle jäätmete käitluseks selleks õigust mitteomavale isikule, vastutab jäätmete käitluse eest jäätmevaldaja.
(6) Jäätmete vedamisel ei lähe vastutus jäätmete käitlemise eest üle jäätmevedajale, kui ta ei ole jäätmevaldaja.”;
26) seaduse 2. peatüki 3. jagu täiendatakse §-ga 591 järgmises sõnastuses:
„§ 591. Kohaliku omavalitsuse üksuse jäätmekava avaldamine
Kohaliku omavalitsuse üksuse jäätmekava avaldatakse kohaliku omavalitsuse üksuse veebilehel.”;
27) paragrahvi 64 täiendatakse lõikega 21 järgmises sõnastuses:
„(21) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 2 sätestatut ei kohaldata füüsilise isiku suhtes kodumajapidamises tekkivate ja päästeasutuse suhtes päästetööl kogutud ohtlike jäätmete üleandmisel jäätmekäitlejale.”;
28) seaduse 11. peatükki täiendatakse §-ga 1195 järgmises sõnastuses:
„§ 1195. Järelevalve erisus kasutatud elektri- ja elektroonikaseadmete veol
Elektroonikaromudeks peetavate kasutatud elektri- ja elektroonikaseadmete nõuetekohase analüüsi ja kontrolli kulud, sealhulgas ladustamiskulud, võib järelevalveasutus sisse nõuda tootjalt, tema nimel tegutsevalt kolmandalt isikult või teiselt isikult, kes korraldab selliste kasutatud elektri- ja elektroonikaseadmete saatmist, mida arvatakse olevat elektroonikaromud.”;
29) paragrahv 1241 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„§ 1241. Probleemtoote tootja registreerimise kohustuse täitmata jätmine ja tootja volitatud esindaja määramata jätmine
(1) Tootjale pandud registreerimise kohustuse täitmata jätmise eest või teises Euroopa Liidu liikmesriigis probleemtoote turule laskmisel tootja volitatud esindaja määramata jätmise eest –
karistatakse rahatrahviga kuni 25 600 eurot.”;
30) paragrahvi 1363 punkt 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„2) ehitus- ja lammutusjäätmeid, välja arvatud sellised looduslikud ained nagu kivid ja pinnas ning ohtlikke aineid sisaldavad kivid ja pinnas, korduskasutuseks ettevalmistatuna, ringlussevõtuna ja muul viisil taaskasutatuna, sealhulgas tagasitäiteks, muude ainete asemel – vähemalt 70 protsendi ulatuses nende jäätmete kogumassist kalendriaastas.”.
Käesoleva seaduse § 1 punkt 16 jõustub 2018. aasta 15. augustil.