Salmonellooside tõrje eeskiri – Riigi Teataja
Salmonellooside tõrje eeskiri
Salmonellooside tõrje eeskiri - sisukord
§ 2 Salmonelloositekitajad ja inimese terviseohutuse seisukohalt olulised salmonella serotüübid
§ 3 Salmonella kontrollprogramm
§ 4 Proovide võtmine ja märgistamine
§ 5 Proovide analüüsimine
§ 6 Proovidega seotud kulude katmine
§ 7 Aretus- ja sugukarja lindude uurimine
§ 8 Toidumunade tootmise või lihatootmise eesmärgil peetavate linnukarjade uurimine
§ 9 Seakarjade uurimine
§ 10 Veise- ja muude loomakarjade uurimine
§ 11 Loomsetest saadustest proovide võtmine ja uurimine
§ 12 Sööda uurimine
1 Tegutsemisjuhised salmonelloosi kahtluse korral
§ 13 Salmonelloosi kahtlus
§ 14 Teavitamine ja arvestuse pidamine
2 Diagnoosimine
§ 15 Proovide võtmine laboratoorseks uurimiseks
§ 16 Proovide võtmine salmonelloosi diagnoosimiseks veistel, sigadel, lammastel ja hobustel
3 Tõrjemeetmed
§ 18 Kitsenduste kehtestamine ja abinõude rakendamine
§ 19 Salmonella-positiivses sea- ja veisekarjas kohaldatavad kitsendused ja abinõud
§ 20 Salmonella-positiivsest sea- või veisekarjast pärineva looma tapmine ja edasine käitlemine
§ 21 Lambal, kitsel, hobusel ning muul põllumajandusloomal salmonelloosi diagnoosimisel kohaldatavad kitsendused ja abinõud
§ 22 Salmonella-positiivses linnukarjas kohaldatavad üldised kitsendused ja abinõud
§ 23 Salmonella-positiivses lindude tootmiskarjas kohaldatavad täiendavad kitsendused ja abinõud
§ 24 Salmonella-positiivses lindude sugukarjas kohaldatavad täiendavad kitsendused ja abinõud
§ 241 Looma- ja linnukarjas § 18 lõikes 4 nimetatud Salmonella spp. tuvastamisel rakendatavad meetmed ja abinõud
§ 25 Salmonella-positiivsest lindude sugukarjast pärinevate haudemunade ja ühepäevaste tibude edasisel käitlemisel haudejaamas kohaldatavad kitsendused ja abinõud
§ 26 Salmonella-positiivse linnukarja lindude tapmisel ja edasisel käitlemisel kohaldatavad abinõud
§ 27 Salmonella-positiivse linnukarja lindudelt pärinevate toidumunade edasine käitlemine
§ 28 Salmonelloosi- ning zoonoosse haigusetekitaja avastamisel haudejaamas kohaldatavad kitsendused ja abinõud
§ 29 Salmonella spp. avastamisel tapamajas, lihalõikusettevõttes ja muus ettevõttes, kus tegeletakse loomsete saaduste käitlemisega toiduks, kohaldatavad abinõud
§ 30 Salmonella spp. avastamisel sööda käitleja ettevõttes ning loomakasvatushoones ja -rajatises kohaldatavad kitsendused ja abinõud
§ 31 Kitsenduste lõpetamine
RT I, 11.12.2019, 14
Salmonellooside tõrje eeskiri1
Vastu võetud 20.05.2013 nr 39
RT I, 24.05.2013, 2
20.06.2014 RT I, 28.06.2014, 59 01.07.2014
06.08.2014 RT I, 12.08.2014, 1 15.08.2014
29.09.2016 RT I, 04.10.2016, 4 07.10.2016
Määrus kehtestatakse loomatauditõrje seaduse § 293 lõike 3 ja § 43 lõike 2 alusel.
Määruses sätestatakse tegutsemisjuhised põllumajandusloomade ja -lindude salmonellooside, samuti perekonda Salmonella kuuluvate inimese terviseohutuse seisukohalt oluliste serotüüpide leviku ennetamiseks ja tõrjeks ning taudikahtlastelt ja taudistunud loomadelt pärinevate saaduste käitlemiseks.
§ 2. Salmonelloositekitajad ja inimese terviseohutuse seisukohalt olulised salmonella serotüübid
(1) Salmonelloos on perekonda Salmonella kuuluva bakteri (edaspidi Salmonella spp.) tekitatud kodu- ja metsloomade, samuti lindude nakkushaigus.
(2) Loomade salmonellooside tekitajateks on loomaliikide järgi:
1) sigadel Salmonella typhimurium, Salmonella choleraesuis, Salmonella derby, Salmonella infantis ja Salmonella enteritidis;
2) veistel Salmonella dublin, Salmonella typhimurium ja Salmonella newport;
3) lammastel ning kitsedel Salmonella abortusovis, Salmonella typhimurium, Salmonella montevideo ja Salmonella anatum;
[RT I, 04.10.2016, 4 - jõust. 07.10.2016]
4) hobustel Salmonella abortusequi, Salmonella typhimurium, Salmonella newport ja Salmonella anatum.
(3) Lindude salmonellooside tekitajateks on:
1) Salmonella enterica subsp. arizonae. Haigusetekitaja esineb noorkalkunitel ning kulgeb suure suremuse, septitseemia, kõhulahtisuse ja närvinähtudega;
2) Salmonella gallinarum. Haigusetekitaja esineb kanadel ja kalkunitel ning põhjustab kanade ja kalkunite tüüfust;
3) Salmonella meleagridis. Haigusetekitaja esineb 2–8 päeva vanustel kalkunitibudel ning kulgeb suure suremuse, kõhulahtisuse ja artriidiga;
4) Salmonella pullorum. Haigusetekitaja esineb kanadel, kalkunitel, partidel ja hanedel ning põhjustab pulloroosi;
5) Salmonella typhimurium. Haigusetekitaja esineb kõikide linnuliikide lindudel kahe nädala jooksul pärast koorumist ja haigus kulgeb ägedalt;
6) Salmonella enteritidis. Haigusetekitaja esineb kõikidel linnuliikidel ja haigus kulgeb subkliiniliselt või krooniliselt;
7) Salmonella hadar ja Salmonella virchow. Haigusetekitajad esinevadvuttidel subkliiniliselt.
(4) Inimesel põhjustab Salmonella spp. toidumürgitust, mida iseloomustavad kõhulahtisus ja palavik, oksendamine, pea- ja kõhuvalu. Inimese terviseohutuse seisukohalt kõige levinumad salmonella serotüübid (edaspidi zoonoossed haigusetekitajad) on:
2) Salmonella typhimurium, sealhulgas Salmonella typhimurium’i monofaasilised tüved, mille antigeenne valem on 1,4, [5],12 :i:-);
3) Salmonella hadar;
4) Salmonella infantis;
5) Salmonella virchow.
§ 3. Salmonella kontrollprogramm
(1) Salmonella kontrollprogramm (edaspidi kontrollprogramm) on Veterinaar- ja Toiduameti (edaspidi Amet) poolt kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 2160/2003 salmonella ja teiste konkreetsete toidupõhiste zoonootilise toimega mõjurite kontrolli kohta (ELT L 325, 12.12.2003, lk 1–15) ja teiste asjakohaste Euroopa Liidu õigusaktidega koostatud programm zoonoossete haigusetekitajate esinemise vähendamiseks ning põllumajandusloomadel ja -lindudel salmonellooside ennetamiseks ja tõrjeks vajalike meetmete rakendamiseks.
(2) Kontrollprogrammi rakendab ja selle täitmist kontrollib Amet.
(3) Kontrollprogramm sisaldab Ameti poolt võetavaid proove (edaspidi ametlikud proovid) ja käitleja või loomapidaja poolt võetavaid proove (edaspidi käitleja proovid). Käitleja või loomapidaja võtab proovid Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) 2160/2003 II lisa kohaselt.
§ 4. Proovide võtmine ja märgistamine
(1) Ametlike proovide võtmise ja laboratooriumisse saatmise korraldab Amet.
(2) Käitleja proovid võtab ja saadab laboratooriumisse käitleja või loomapidaja.
(3) Kontrollprogrammis ettenähtud proovid märgistatakse viisil, mis võimaldab proovi identifitseerida. Proovid võetakse Euroopa Liidu õigusaktide kohaselt ja märgistatakse Ameti koostatud juhendi kohaselt.
§ 5. Proovide analüüsimine
(1) Ametlikud proovid ja käitleja proovid, mida võetakse kontrolliprogrammi raames, analüüsitakse veterinaarkorralduse seaduse § 341 või toiduseaduse § 52 kohaselt volitatud laboratooriumis.
[RT I, 12.08.2014, 1 - jõust. 15.08.2014]
(2) Salmonella spp. avastamisel määratakse referentlaboratooriumis selle serotüüp. Isolaati säilitatakse referentlaboratooriumis vajaduse korral fagotüübi ja ravimresistentsuse määramiseks viis aastat.
§ 6. Proovidega seotud kulude katmine
(1) Ametliku proovi võtmise ja laboratooriumisse saatmise kulud kaetakse Ameti eelarvest ning laboratoorsete uuringute kulud kaetakse Veterinaar- ja Toidulaboratooriumi eelarvest.
(2) Käitleja proovi võtmise, laboratooriumisse saatmise ja laboratoorsete uuringute kulud katab käitleja või loomapidaja.
(3) Serotüübi ja fagotüübi määramise ning säilitamise kulud kaetakse Veterinaar- ja Toidulaboratooriumi eelarvest.
§ 7. Aretus- ja sugukarja lindude uurimine
(1) Haudemune tootvaid aretus- ja sugukarja linde (edaspidi sugukari), kes kuuluvad liiki Gallus gallus, uuritakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EÜ) nr 2160/2003 ja komisjoni määruses (EL) nr 200/2010, millega rakendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2160/2003 seoses Euroopa Liidu eesmärgiga vähendada salmonella serotüüpide esinemissagedust liigi Gallus gallus täiskasvanud aretuskarjades (ELT L 61, 11.3.2010, lk 1–9), sätestatud nõuete kohaselt.
(2) Kalkunite sugukarju uuritakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EÜ) nr 2160/2003 ja komisjoni määruses (EL) nr 1190/2012 Euroopa Liidu eesmärgi kohta Salmonella enteritidis’e ja Salmonella typhimurium’i vähendamiseks kalkunikarjades vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EÜ) nr 2160/2003 (ELT L 340, 13.12.2012, lk 29–34), sätestatudnõuete kohaselt.
(3) Pulloroosi ning kanade ja kalkunite tüüfuse esinemise kindlakstegemiseksvõtab Amet kontrollprogrammi kohaselt sugukarja lindudelt ametlikud proovid. Ametlike proovide arvu ja võtmise sageduse määrab Amet kontrollprogrammis.
(4) Sugukarjas, kusonvähem kui 250 lindu ning mille linde peetakse ühes loomakasvatushoones või -rajatises haudemunade või tibude saamise eesmärgil, võtab käitleja kolmel korral tootmistsükli jooksul kas kahe paari sokkidega sokiproovid või ühe paari sokkidega sokiproovi ja ühe tolmuproovi järgmiselt:
1) esimene kord nelja nädala jooksul pärast munemisperioodi algust;
2) teine kord munemisperioodi keskel linnu 42.–44. elunädalal;
3) kolmas kord kaks kuni kolm nädalat enne linnu tapmisele saatmist.
§ 8. Toidumunade tootmise või lihatootmise eesmärgil peetavate linnukarjade uurimine
(1) Toidumunade tootmise eesmärgil peetavat liigi Gallus gallus linnukarja uuritakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EÜ) nr 2160/2003 ja komisjoni määruses (EL) nr 517/2011, millega rakendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2160/2003 seoses Euroopa Liidu eesmärgiga vähendada teatavate salmonella serotüüpide esinemissagedust liigi Gallus gallus munakanadel ning muudetakse määrust (EÜ) nr 2160/2003 ja komisjoni määrust (EL) nr 200/2010 (ELT L 138, 26.5.2011, lk 45–51), sätestatud nõuete kohaselt.
(2) Toidumunade tootmise eesmärgil peetavalt liigi Gallus gallus linnukarjalt, kes on lõpetanud munemistsükli, võtab käitleja komisjoni määruse (EL) nr 517/2011 lisa kohaselt väljaheiteproovid kaks nädalat enne lindude tapmist.
(3) Lihatootmise eesmärgil peetavat liigi Gallus gallus broilerikarja uuritakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EÜ) nr 2160/2003 ning komisjoni määruses (EL) nr 200/2012 sätestatud nõuete kohaselt.
(4) Lihatootmise eesmärgil peetavat kalkunikarja uuritakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 2160/2003 ning komisjoni määruse (EL) nr 1190/2012nõuete kohaselt.
(5) Lihatootmise eesmärgil peetavalt linnukarjalt, välja arvatud lõigetes 3 ja 4 nimetatud linnukari, ning toidumunade tootmise eesmärgil peetavalt linnukarjalt, välja arvatud lõigetes 1 ja 2 nimetatud linnukari, võetavad ametlikud proovid, nende arvu ja võtmise sageduse määrab Amet kontrollprogrammis.
(6) Lõikeid 1–5 ei kohaldata loomakasvatushoones või -rajatises peetava linnukarja suhtes, kelle linde peetakse toidumunade ja lihatootmise eesmärgil ning kus on vähem kui 50 lindu.
§ 9. Seakarjade uurimine
(1) Salmonellooside ja zoonoossete haigusetekitajateesinemise kindlakstegemiseks võtab Amet kontrollprogrammi kohaselt seakarjalt ametlikud proovid. Ametlike proovide arvu ja võtmise sageduse määrab Amet kontrollprogrammis.
(2) Alla aasta vanuselt sealt võetakse ametlikud proovid väljaheite bakterioloogiliseks uurimiseks vanuse või pidamisrühmade kaupa arvestusega üks väljaheiteproov 5–10 looma kohta, mis ühendatakse laboratooriumis kümnekaupa koondprooviks.
§ 10. Veise- ja muude loomakarjade uurimine
(1) Salmonellooside ja zoonoossete haigusetekitajateesinemise kindlakstegemiseks võtab Amet kontrollprogrammi kohaselt veise- ja muudes loomakarjades ametlikud proovid. Ametlike proovide arvu ja võtmise sageduse määrab Amet kontrollprogrammis.
(2) Aretuskarja uurimisel võtab Amet alla 30 loomaga karjas igalt täiskasvanud loomalt individuaalproovi.
(3) Aretuskarja uurimisel võtab Amet üle 30 loomaga karjas vähemalt 30-lt täiskasvanud loomalt ametlikud proovid, mis ühendatakse laboratooriumis viiekaupa koondprooviks.
(4) Kuni kuue kuu vanustelt vasikatelt võtab Amet ühe väljaheiteproovi 5–10 looma kohta.
(5) Positiivse uuringutulemuse korral võtab Amet individuaalsed kordusproovid.
§ 11. Loomsetest saadustest proovide võtmine ja uurimine
(1) Salmonella spp. esinemise kindlakstegemiseks võtab Amet tapamajas kodulinnu-, veise-, sea- ja muude koduloomade rümbast kontrollprogrammi kohaselt ametlikud proovid. Ametlike proovide arvu ja võtmise sageduse määrab Amet kontrollprogrammis.
(2) Salmonella spp. esinemise kindlakstegemiseks võtab Amet lihalõikusettevõttes liha lõikamisel saadud lihast kontrollprogrammi kohaselt ametlikud proovid. Ametlike proovide arvu ja sageduse määrab Amet kontrollprogrammis.
(3) Muudes loomsetes saadustes Salmonella spp. esinemise kindlakstegemiseks võtab Ametproove kontrollprogrammi kohaselt. Ametlike proovide arvu ja võtmise sageduse määrab Amet kontrollprogrammis.
§ 12. Sööda uurimine
(1) Salmonella spp. esinemise kindlakstegemiseks võtab Amet kontrollprogrammi kohaselt söödast ametlikud proovid ettevõttes, kus tegeletakse sööda tootmise, töötlemise, vahendamise, vedamise või ladustamisega müügi eesmärgil, ning loomakasvatushoones ja -rajatises, kus käideldakse sööta ja kasutatakse seda oma loomadele söötmiseks. Ametlike proovide arvu ja võtmise sageduse määrab Amet kontrollprogrammis.
(2) Söödaproovid võetakse söödaseaduse § 30 lõike 2 alusel kehtestatud nõuete kohaselt.
[RT I, 28.06.2014, 59 - jõust. 01.07.2014]
1. jagu Tegutsemisjuhised salmonelloosi kahtluse korral
§ 13. Salmonelloosi kahtlus
(1) Salmonelloosi kahtlus loetakse karjas tekkinuks, kui vähemalt ühel loomal esineb salmonelloosile omaseid kliinilisi tunnuseid või kui sellest karjast pärit loomalt leitakse salmonelloosile iseloomulik lahanguleid.
(2) Salmonelloosikahtlaseks loetakse ka linnukari, kus § 7 lõike 3 kohase esialgse uuringu tulemus on salmonelloosi suhtes positiivne.
(3) Salmonelloosi kahtluse korral kutsutakse salmonelloosi kliiniliseks diagnoosimiseks, vajalike proovide võtmiseks, epidemioloogilise uurimise tegemiseks ja loomataudi leviku vältimiseks vajalike abinõude rakendamiseks kohale veterinaarjärelevalveametnik.
§ 14. Teavitamine ja arvestuse pidamine
(1) Salmonelloosi kahtlusest või diagnoosimisest karjas ning Salmonella spp. isoleerimisest teavitatakse Ametit loomatauditõrje seaduse 4. peatüki 2. jaos kehtestatud korras.
(2) Amet peab arvestust Salmonella spp. esinemise üle karjas, haudejaamas ning ettevõttes, kus tegeletakse loomsete saaduste või sööda käitlemisega.
2. jagu Diagnoosimine
§ 15. Proovide võtmine laboratoorseks uurimiseks
Salmonelloosi diagnoosimiseks võtab proovid ja saadab need laboratooriumisse veterinaarjärelevalveametnik.
§ 16. Proovide võtmine salmonelloosi diagnoosimiseks veistel, sigadel, lammastel ja hobustel
(1) Salmonelloosi diagnoosimiseks veisekarjas võtab Amet salmonelloosi kliiniliste tunnustega looma avastamisel proovid §-s 10 sätestatud nõuete kohaselt.
(2) Salmonelloosi diagnoosimiseks seakarjas võtab Amet salmonelloosi kliiniliste tunnustega looma avastamisel proovid §-s 9 sätestatud nõuete kohaselt.
(3) Salmonelloosi diagnoosimiseks iseloomuliku lahanguleiu alusel võtab Amet surnud veiselt ja sealt 25 grammi raskuse koeproovi peen- ja jämesoolest, maksast, põrnast ning peen- ja umbsoole piirkonna kolmest kuni viiest lümfisõlmest.
(4) Salmonelloosi diagnoosimiseks lambal võtab Amet aborteerunud või mumifitseerunud loote ning 25 grammi raskuse koeproovi surnud looma emaka karunkulitest, lümfisõlmedest ja maksast. Elusloomalt võetakse individuaalne väljaheiteproov.
(5) Salmonelloosi diagnoosimiseks hobusel võtab Amet 25 grammi raskuse koeproovi surnud looma maksast, neerust ning niude- ja käärsoole lümfisõlmedest. Elusloomadelt võetakse individuaalne väljaheiteproov.
Salmonelloosi ametlik diagnoos pannakse loomatauditõrje seaduse § 37 lõike 3 kohaselt.
3. jagu Tõrjemeetmed
§ 18. Kitsenduste kehtestamine ja abinõude rakendamine
(1) Amet kehtestab kitsendused:
1) sea-, veise- või muule loomakarjale, kus on diagnoositud salmonelloos või kus kontrollprogrammi või muu uuringu tulemusel on tuvastatud ühes koondproovis või rohkem kui ühel loomal salmonelloositekitaja või zoonoosne haigusetekitaja;
2) toidumunade tootmise või lihatootmise eesmärgil peetavale linnukarjale (edaspidi tootmiskari), kus on diagnoositud salmonelloos või kus kontrollprogrammi või muu uuringu alusel on tuvastatud Salmonella enteritidis või Salmonella typhimurium;
3) lindude sugukarjale, kus on diagnoositud salmonelloos või kus kontrollprogrammi või muu uuringu alusel on tuvastatud salmonelloositekitaja või zoonoosne haigusetekitaja;
4) haudejaamale, kus kontrollprogrammi või muu uuringu alusel on tuvastatud salmonelloositekitaja või zoonoosne haigusetekitaja;
5) sööda käitleja ettevõttele, kus on kindlaks tehtud Salmonella spp. esinemine;
6) söödale, kus on avastatud Salmonella spp.
(2) Amet peab arvestust tuvastatud Salmonella spp. tekitajate kohta ning lõikes 1 nimetatud karjade (edaspidi salmonella-positiivne kari), teadmata tervisliku staatusega karjade ning Ameti korraldusel tapetud loomade ja lindude kohta.
(3) Amet korraldab epidemioloogilise uurimise eesmärgiga selgitada välja võimalikud salmonelloosi nakkusallikad ja nakkuse leviku teed.
(4) Juhul kui looma- või linnukarjas leitakse Salmonella spp., mille määratud serotüüp ei kuulu §-s 2 sätestatud salmonelloositekitajate või zoonoossete haigusetekitajate hulka või mis kuulub zoonoossete haigusetekitajate hulka, millele ei rakendu § 18 lõike 1 punktides 1–3 sätestatud kitsendused, rakendatakse karjas nakkusallika kõrvaldamiseks, nakkuse edasise leviku tõkestamiseks ja ristsaastumise vältimiseks § 241 kohaseid meetmeid.
§ 19. Salmonella-positiivses sea- ja veisekarjas kohaldatavad kitsendused ja abinõud
(1) Amet kohaldab salmonella-positiivses sea- ja veisekarjas järgmisi kitsendusi ja abinõusid:
1) viivitamata korraldatakse kliiniliselt haige, salmonelloosi- või zoonoosse haigusetekitajaga nakatunud looma eraldamine teistest loomadest ning loomadele tehtud uuringute ja rakendatud meetmete kohta arvestuse pidamine;
2) looma karjast väljaviimine keelatakse muul eesmärgil kui lõikes 6 sätestatud nõuete kohaseks tapmiseks tapamajas kooskõlas toiduhügieeni käsitlevate Euroopa Liidu õigusaktidega;
3) karjas tehakse epidemioloogiline uurimine ning vajaduse korral võetakse proove;
4) loomakasvatushoones või rajatise osas, kus on nakatunud loomad, keelatakse kõrvaliste isikute viibimine;
5) loomakasvatushoone või -rajatise osas, kus on nakatunud loomad, kasutatakse loomade talitamisel kaitseriietust ning sealt lahkudes puhastatakse ja desinfitseeritakse jalanõud;
6) pärast nakatunud looma tapmisele saatmist pestakse ja desinfitseeritakse veterinaarjärelevalveametniku juhiste kohaselt loomakasvatushoone või -rajatise osa, kus looma peeti;
7) nakatunud loomalt pärineva toorpiima kasutamine toidu ja söödana keelatakse;
8) nõutud on veiste ja sigade sõnniku ning kasutatud allapanu käitlemine veterinaarjärelevalveametniku juhiste kohaselt viisil, mis välistab Salmonella spp. leviku.
(2) Salmonella-positiivsest karjast pärineva looma piima võib toidu ja söödana kasutada, kui seda on töödeldud kooskõlas toiduhügieeni käsitlevate Euroopa Liidu õigusaktidega viisil, mis tagab Salmonella spp. hävimise. Veterinaarjärelevalveametnik teavitab toorpiima töötlemise vajadusest piima edasist käitlejat.
(3) Loomalt, kellel esinevad kliinilise salmonelloosi tunnused, võetakse individuaalne väljaheiteproov.
(4) Tapamajas sigade lümfisõlmedest kontrollprogrammi kohaselt võetud proovides Salmonella spp. leidmise puhul selgitab Amet välja tapetud sea päritolukarja epidemioloogilise olukorra ning nakkusallika väljaselgitamiseks võtab Amet vajaduse korral sea päritolukarjast väljaheiteproovid arvestusega üks proov iga 5–10 looma kohta.
(5) Eraldatud kliiniliselt haiget ja salmonelloosi- või zoonoosse haigusetekitajaga nakatunud siga või veist võib ravida. Ravitud loomalt võtab Amet väljaheiteproovi salmonelloosi- või zoonoosse haigusetekitaja tuvastamiseks kaks korda ühekuulise vahega, kuni saadakse kaks korda järjest negatiivne tulemus.
(6) Amet kohaldab salmonella-positiivsest karjast pärit sea ja veise tapmisele saatmise korral järgmisi kitsendusi ja abinõusid:
1) loom saadetakse tapmisele veterinaarjärelevalveametniku teadmisel;
2) kliiniliselt terve, kuid positiivse väljaheiteproovi andnud looma tapamajja saatmisel teavitab veterinaarjärelevalveametnik tapamaja üle veterinaarjärelevalvet teostavat veterinaarjärelevalveametnikku looma saabumisest vähemalt 24 tundi ette;
3) kliiniliselt haiget looma tapmisele ei saadeta.
(7) Loomapidaja rakendab salmonella-positiivses sea- ja veisekarjas järgmisi abinõusid:
1) korraldab pärast nakatunud looma tapmisele saatmist loomakasvatushoone või rajatise pesemise ja desinfektsiooni;
2) vajaduse korral korraldab deratisatsiooni ja uluklindude tõrje ning võtab kasutusele meetmed, et välistada koera, kassi ja uluklinnu pääs loomapidamisruumi;
3) peab arvestust Salmonella spp. uuringute, nakatunud looma liikumise ja tapmisele saatmise, ruumide ja inventari puhastamise ning desinfitseerimise, saastunud sõnniku käitlemise, tapmisele saadetud looma veovahendi puhastamise ja desinfitseerimise kohta.
(8) [Kehtetu - RT I, 12.08.2014, 1 - jõust. 15.08.2014]
§ 20. Salmonella-positiivsest sea- või veisekarjast pärineva looma tapmine ja edasine käitlemine
(1) Kui salmonella-positiivsest sea- või veisekarjast pärineva looma väljaheiteproovi tulemus on positiivne, rakendab käitleja looma tapmisel ja edasisel käitlemisel tapamajas järgmisi nõudeid:
1) loom tapetakse muul päeval kui teised loomad või tööpäeva lõpus viimasena;
2) pärast looma tapmist ruum ja seadmed puhastatakse ning desinfitseeritakse;
3) liha ladustatakse toidukõlblikust lihast eraldi ning kuumtöödeldakse selliselt, et oleks tagatud liha sisetemperatuuri hetkeline tõus vähemalt 75 ºC-ni või liha sisetemperatuuri püsimine kahe minuti jooksul vähemalt 70 ºC juures.
4) [Kehtetu - RT I, 12.08.2014, 1 - jõust. 15.08.2014]
(2) Pärast lõike 1 punkti 2 kohaselt ruumide ja seadmete puhastamist ning desinfitseerimist võtab käitleja tapamajas tootmispindadelt ja seadmetelt hügieeniproovid Salmonella spp. tuvastamiseks.
(3) Kui tootmispinnalt või seadmelt võetud hügieeniproovi tulemus on positiivne, tuleb ruume ja seadmeid puhastada ning desinfitseerida, kuni kahel järjestikusel päeval võetud hügieeniproovide tulemused on Salmonella spp. suhtes negatiivsed.
§ 21. Lambal, kitsel, hobusel ning muul põllumajandusloomal salmonelloosi diagnoosimisel kohaldatavad kitsendused ja abinõud
Lambal, kitsel, hobusel ning määruses nimetamata muul põllumajandusloomal kohaldatakse salmonelloosi diagnoosimisel §-s 19 sätestatud asjakohaseid kitsendusi ja abinõusid ning sellise looma tapmisel ja edasisel käitlemisel §-s 20 sätestatud asjakohaseid sätteid.
§ 22. Salmonella-positiivses linnukarjas kohaldatavad üldised kitsendused ja abinõud
(1) Amet kohaldab salmonella-positiivses linnukarjas järgmisi kitsendusi ja abinõusid:
1) keelatakse lindude karjast väljaviimine muul eesmärgil kui tapamajas tapmiseks kooskõlas toiduhügieeni käsitlevate Euroopa Liidu õigusaktidega. Kliiniliselt haigeid linde tapmisele ei saadeta;
2) salmonella-positiivse karja tapmisele saatmisest teavitab veterinaarjärelevalveametnik tapamaja üle veterinaarjärelevalvet teostavat veterinaarjärelevalveametnikku vähemalt 24 tundi ette;
3) munatootmise eesmärgil peetavad tootmiskarja linnud tapetakse või hukatakse viivitamata, noorlindude karjad tapetakse või hukatakse ühe kuu jooksul arvates proovi positiivse tulemuse saamise päevast. Lihatootmise eesmärgil peetavad linnukarjad tapetakse või hukatakse hiljemalt kasvatusperioodi lõpus;
4) karjas viiakse läbi epidemioloogiline uurimine ning vajaduse korral võetakse proove;
5) keelatakse uute lindude toomine karja;
6) lindlas, kus on nakatunud linnud, keelatakse kõrvaliste isikute viibimine;
7) keelatakse haigusetekitajaga saastunud sõnniku ladustamine ettevõtte territooriumile, kus tegeletakse linnukasvatusega. Sõnnik kompostitakse või kahjutustatakse nakkuse levikut välistaval viisil veterinaarjärelevalveametniku juhiste kohaselt lindlast piisavas kauguses.
(2) Kui salmonella-positiivse linnukarja linde ei tapeta, siis linnud hukatakse ning hukatud linnud kahjutustatakse ja kõrvaldatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EÜ) nr 1069/2009, milles sätestatakse muuks otstarbeks kui inimtoiduks ettenähtud loomsete kõrvalsaaduste ja nendest saadud toodete tervise-eeskirjad ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1774/2002 (ELT L 300, 14.11.2009, lk 1–33), sätestatud nõuete kohaselt veterinaarjärelevalveametniku kontrolli all.
(3) Loomapidaja rakendab salmonella-positiivses linnukarjas järgmisi abinõusid:
1) lindude talitamisel kasutatakse kaitseriietust ning ruumist lahkudes puhastatakse ja desinfitseeritakse jalanõud;
2) haigusetekitajatega kokkupuutunud ning jäätmete eemaldamiseks kasutatud prügikonteiner ja veokonteiner pestakse ning desinfitseeritakse iga kord pärast selle kasutamist;
3) pärast nakatunud lindude tapmisele saatmist ja munade vedu pestakse ning desinfitseeritakse korduvkasutatav konteiner, veokast ja veovahend;
4) munade veoks kasutatud pappkastid ja -restid hävitatakse;
5) pärast nakatunud lindude tapmisele saatmist eemaldatakse viivitamata lindlast sõnnik, lindla puhastatakse ja pestakse, kasutatud lindla inventar, abiruumid ja veovahendid desinfitseeritakse ning seejärel lindla ventileeritakse.
(4) Lõike 3 punkti 5 kohaselt puhastatud pindadelt ja seadmetelt võetakse hügieeniproovid Salmonella spp. tuvastamiseks.
(5) Kui pindadelt ja seadmetelt võetud hügieeniproovi tulemus onpositiivne, tuleb pindu ja seadmeid puhastada ja desinfitseerida, kuni hügieeniproovide tulemused on Salmonella spp. suhtes negatiivsed.
§ 23. Salmonella-positiivses lindude tootmiskarjas kohaldatavad täiendavad kitsendused ja abinõud
(1) Amet kohaldab salmonella-positiivses tootmiskarjas järgmisi täiendavaid kitsendusi ja abinõusid:
1) salmonella-positiivse tootmiskarja lindude ravi keelatakse. Linnud tapetakse ning lindudelt pärinev liha kuumtöödeldakse toiduhügieeni käsitlevates Euroopa Liidu õigusaktides sätestatud viisil, mis tagab Salmonella spp. hävimise, või linnud hukatakse ning hukatud linnud kahjutustatakse ja kõrvaldatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EÜ) nr 1069/2009 sätestatud nõuete kohaselt veterinaarjärelevalveametniku kontrolli all;
2) ettevõttes korraldatakse teiste samal territooriumil olevate tootmiskarjade uurimine Salmonella enteritidis’e ja Salmonella typhimurium’i suhtes;
3) kui ettevõttes on mitu tootmiskarja, kogutakse salmonella-positiivse tootmiskarja lindude munad pärast teiste tootmiskarjade lindude munade kogumist.
(2) Loomapidaja rakendab salmonella-positiivses linnukarjas järgmisi abinõusid:
1) vajaduse korral korraldab deratisatsiooni ja uluklindude tõrje ning võtab kasutusele meetmed, et välistada koera, kassi ja uluklinnu pääs loomapidamisruumi;
2) peab arvestust Salmonella spp. uuringute, nakatunud looma liikumise ja tapmisele saatmise, ruumide ja inventari puhastamise ning desinfitseerimise, saastunud sõnniku käitlemise ning tapmisele saadetud looma veovahendi puhastamise ja desinfitseerimise kohta;
3) peab salmonella-positiivsest linnukarjast pärit toidumunade kohta arvestust, mis sisaldab vähemalt andmeid karja koodi, lindla numbri, karja vanuse ja munemiskuupäeva kohta;
4) peab töötlemisele saadetud toidumunade kohta arvestust, mis sisaldab vähemalt andmeid karja kohta, mille lindudelt toidumunad pärinevad, munemiskuupäeva, munade väljastuskuupäeva, toidumunade kogust ja ettevõtte andmeid, kuhu munad on töötlemiseks saadetud.
§ 24. Salmonella-positiivses lindude sugukarjas kohaldatavad täiendavad kitsendused ja abinõud
(1) Amet kohaldab salmonella-positiivses sugukarjas järgmisi täiendavaid kitsendusi ja abinõusid:
1) keelatakse haudemunade hautamine ning need kahjutustatakse ja kõrvaldatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EÜ) nr 1069/2009 sätestatud nõuete kohaselt või kasutatakse toiduks pärast toiduhügieeni käsitlevate Euroopa Liidu õigusaktidega ettenähtud töötlemist viisil, mis tagab Salmonella spp. hävimise;
2) linnud hukatakse või tapetakse hiljemalt ühe kuu jooksul arvates proovi positiivse tulemuse saamise päevast. Tapetud lindudelt pärinev liha kuumtöödeldakse kooskõlas toiduhügieeni käsitlevate Euroopa õigusaktidega viisil, mis tagab Salmonella spp. hävimise;
3) pärast nakatunud lindude hukkamisele või tapmisele saatmist pestakse ja desinfitseeritakse linnukasvatushoone veterinaarjärelevalveametniku juhiste kohaselt ning tootmispindadelt ja seadmetelt võetakse hügieeniproovid Salmonella spp. tuvastamiseks;
4) kui karjas on avastatud zoonoossed haigusetekitajad, pulloroos või kanade ja kalkunite tüüfus või kui kari on kliiniliste haigustunnustega, peatatakse linnukasvatushoones tootmistegevus kaheks nädalaks (edaspidi profülaktiline vaheaeg);
5) linnukasvatushoones korraldatakse kolm päeva enne tootmistegevuse jätkamist aerosooldesinfitseerimine.
(2) Kui lõike 1 punkti 3 kohaselt võetud hügieeniproovi tulemus on positiivne, tuleb tootmispindu ja seadmeid pesta ja desinfitseerida, kuni hügieeniproovide tulemused on Salmonella spp. suhtes negatiivsed.
(3) Salmonella-positiivses karjas, kus peetakse noorlinde sugu- ja tootmiskarja viimise eesmärgil, tuleb linnud hukata või tappa hiljemalt ühe kuu jooksul arvates proovi positiivse tulemuse saamise päevast.
(4) Amet võib lubada linnu hukkamata jätta ja ravida komisjoni määruse (EÜ) nr 1177/2006, millega rakendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2160/2003 seoses konkreetsete tõrjemeetodite kasutamise nõuetega riiklike salmonelloositõrje programmide raames (ELT L 212, 2.8.2006, lk 3–5), artikli 2 lõike 2 punktis b nimetatud linde seal sätestatud nõuete kohaselt.
(5) Loomapidaja rakendab salmonella-positiivses linnukarjas järgmisi abinõusid:
2) peab arvestust Salmonella spp. uuringute, nakatunud looma liikumise, tapmisele saatmise, ruumide ja inventari puhastamise ning desinfitseerimise, saastunud sõnniku käitlemise ja tapmisele saadetud looma veovahendi puhastamise ning desinfitseerimise kohta;
3) peab salmonella-positiivsest linnukarjast pärit haudemunade kohta arvestust, mis sisaldab vähemalt andmeid karja koodi, lindla numbri, karja vanuse ja munemiskuupäeva kohta;
4) peab töötlemisele või kõrvaldamisele saadetud munade kohta arvestust, mis sisaldab vähemalt andmeid karja kohta, mille lindudelt munad pärinevad, ning andmeid munemiskuupäeva, väljastuskuupäeva ja munade koguse ning selle ettevõtte kohta, kuhu munad on töötlemiseks või kõrvaldamiseks saadetud.
§ 241. Looma- ja linnukarjas § 18 lõikes 4 nimetatud Salmonella spp. tuvastamisel rakendatavad meetmed ja abinõud
(1) Amet kohaldab looma- ja linnukarjas § 18 lõikes 4 nimetatud Salmonella spp. tuvastamisel järgmisi meetmeid:
1) selgitab välja looma- ja linnukarja epidemioloogilise olukorra, milleks võtab vajaduse korral proove ning hindab uuringute tulemuste järgi nakkusallika esinemise võimalikkust karjas;
2) selgitab ristsaastumise võimalikkuse karjas;
3) sea- ja veisekarja puhul võtab Amet nakkusallika väljaselgitamiseks ühe ametliku väljaheiteproovi 5–10 looma kohta ja söödaproovi ning vajaduse korral kohustab loomapidajat haiget looma ravima.
(2) Loomapidaja rakendab looma- ja linnukarjas § 18 lõikes 4 Salmonella spp. tuvastamisel järgmisi abinõusid:
1) korraldab sea- ja veisekarja puhul nakatunud loomade eraldamise ja vajaduse korral ravi;
2) korraldab pärast nakatunud looma või linnukarja tapmisele saatmist loomakasvatushoone või rajatise pesemise ja desinfektsiooni ning vajaduse korral deratisatsiooni ja uluklindude tõrje ning võtab kasutusele abinõud, et välistada koera, kassi ja uluklinnu pääs loomapidamisruumi;
3) peab arvestust Salmonella spp., looma, karja ja sööda uuringute, nakatunud looma liikumise ja tapmisele saatmise, ruumide ja inventari puhastamise ning desinfitseerimise, tapmisele saadetud looma veovahendi puhastamise ja desinfitseerimise kohta;
4) peab arvestust toidumunade ja piima kohta;
5) rakendab looma- ja linnukarjas nakkusallika kõrvaldamiseks, nakkuse edasise leviku tõkestamiseks ja ristsaastumise vältimiseks ning vastavalt väljaselgitatud epidemioloogilisele olukorrale asjakohaseid loomatauditõrje seaduse §-s 71 sätestatud biomeetmeid;
6) peseb jäätmete eemaldamiseks kasutatud prügikonteineri ning loomade ja lindude veoks kasutatud veovahendi;
7) hävitab munade veoks kasutatud pappkastid ja restid;
8) puhastab ja desinfitseerib tootmispinnad ja seadmed ning võtab puhastatud pindadelt ja seadmetelt hügieeniproovid.
§ 25. Salmonella-positiivsest lindude sugukarjast pärinevate haudemunade ja ühepäevaste tibude edasisel käitlemisel haudejaamas kohaldatavad kitsendused ja abinõud
Amet kohaldab haudejaamas salmonella-positiivsest sugukarjast pärinevate haudemunade ja ühepäevaste tibude edasisele käitlemisele järgmisi kitsendusi ja abinõusid:
1) haudejaama saadetud haudemunad kahjutustatakse ja kõrvaldatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EÜ) nr 1069/2009 sätestatud nõuete kohaselt või töödeldakse kooskõlas toiduhügieeni käsitlevate Euroopa Liidu õigusaktidega viisil, mis tagab Salmonella spp. hävimise;
2) haudes olevad munad kahjutustatakse ning kõrvaldatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EÜ) nr 1069/2009 sätestatud nõuete kohaselt veterinaarjärelevalveametniku kontrolli all;
3) haudejaamas koorunud ööpäevased tibud hukatakse kohe ning kahjutustatakse ja kõrvaldatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EÜ) nr 1069/2009 sätestatud nõuete kohaselt.
§ 26. Salmonella-positiivse linnukarja lindude tapmisel ja edasisel käitlemisel kohaldatavad abinõud
(1) Käitleja rakendab salmonella-positiivse linnukarja lindude tapmisel ja edasisel käitlemisel järgmisi abinõusid:
1) linnud tapetakse muul päeval kui teised linnud või tööpäeva lõpus viimasena;
2) linnud tapetakse sellisel viisil, et Salmonella spp. haigusetekitaja levik oleks minimaalne;
5) pärast ruumide ja seadmete puhastamist ning desinfitseerimist võtab käitleja tapamajas tootmispindadelt ja seadmetelt hügieeniproovid Salmonella spp. tuvastamiseks.
(2) Kui tootmispinnalt või seadmelt võetud hügieeniproovi tulemus on positiivne, tuleb ruume ja seadmeid puhastada ning desinfitseerida, kuni kahel järjestikusel päeval võetud hügieeniproovide tulemused on Salmonella spp. suhtes negatiivsed.
§ 27. Salmonella-positiivse linnukarja lindudelt pärinevate toidumunade edasine käitlemine
(1) Salmonella-positiivsest linnukarjast pärinevaid toidumune võib turustada toiduks, kui neid on töödeldud kooskõlas toiduhügieeni käsitlevate Euroopa Liidu õigusaktidega viisil, mis tagab Salmonella spp. hävimise. Veterinaarjärelevalveametnik teavitab toidumunade töötlemise vajadusest munade edasist käitlejat.
(2) Salmonella-positiivsest linnukarjast pärinevad toidumunad saadetakse töötlemisele teisest linnukarjast pärinevatest munadest eraldi konteineris või kastis ning need märgistatakse komisjoni määruses (EÜ) nr 589/2008, milles sätestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1234/2007 üksiasjalikud rakenduseeskirjad munade turustusnormide kohta (ELT L 163, 24.6.2008, lk 6–23), sätestatud nõuete kohaselt.
(3) Salmonella-positiivsest linnukarjast pärinevad toidumunad ning teadmata tervisliku staatusega linnukarja lindudelt pärinevad toidumunad, mida ei töödelda lõigete 1 ja 2 kohaselt, märgistatakse Euroopa Liidu õigusaktides sätestatud nõuete kohaselt ning kahjutustatakse ja kõrvaldatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EÜ) nr 1069/2009 sätestatud nõuete kohaselt veterinaarjärelevalveametniku kontrolli all.
(4) Käitleja peab ettevõttes lõikes 1 nimetatud linnukarjast pärinevate toidumunade kohta arvestust, mis sisaldab vähemalt andmeid ettevõtte kohta, kust toidumunad pärinevad, ning andmeid toidumunade koguse, töötlemiskuupäeva ja -režiimi kohta.
§ 28. Salmonelloosi- ning zoonoosse haigusetekitaja avastamisel haudejaamas kohaldatavad kitsendused ja abinõud
(1) Amet kohaldab haudejaamas, kus on avastatud salmonelloositekitaja või zoonoosne haigusetekitaja, järgmisi kitsendusi ja abinõusid:
1) haudejaamas viiakse läbi epidemioloogiline uurimine, mille käigus selgitatakse välja nakkusallikas ja nakkuse leviku teed, salmonelloosi- ning zoonoosse haigusetekitaja esinemine sugukarjas, kari, kust haudemuna pärineb, samal perioodil haudejaamas koorunud ja sealt välja saadetud tibude sihtkoht ning haudemasin, milles hautati nakatunud haudemuna;
2) välja selgitatakse kõik haudemasinad, milles on veel samast nakatunud linnukarjast pärinevaid haudemune;
3) 24 tundi pärast haudejaama desinfitseerimist võetakse haudejaamas tootmispindadelt, seadmetelt ja inventarilt hügieeniproovid Salmonella spp. tuvastamiseks.
(2) Käitleja rakendab lõikes 1 nimetatud haudejaamas viivitamata järgmisi abinõusid:
1) haudemunade hautamine katkestatakse, haudemasin tühjendatakse ning munad kahjutustatakse ja kõrvaldatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EÜ) nr 1069/2009 sätestatud nõuete kohaselt veterinaarjärelevalveametniku kontrolli all;
2) haudejaama ruumid, seadmed ja inventar puhastatakse, pestakse ja desinfitseeritakse.
(3) Kui lõike 1 punkti 3 kohaselt võetud hügieeniproovi tulemus on positiivne, tuleb tootmispindu, seadmeid ja inventari puhastada, pesta ja desinfitseerida, kuni hügieeniproovide tulemused on Salmonella spp. suhtes negatiivsed.
(4) Pärast negatiivse uurimistulemuse saamist tehakse haudejaamas kahenädalane profülaktiline vaheaeg.
(5) Pärast profülaktilist vaheaega ja vähemalt kolm päeva enne uute haudemunade haudejaama toomist tehakse haudejaamas aerosooldesinfitseerimine.
(6) Amet võib haudejaamas lubada jätkata tootmist ilma profülaktilise vaheajata, kui seal on kasutusel haudesüsteem, mille puhul pannakse haudemunad haudemasinasse korraga sisse ja võetakse sealt korraga välja, või alternatiivne haudesüsteem, mille puhul ühes haudemasinas hautatakse ainult ühe sugukarja lindude mune. Välja selgitatakse kõik haudemasinad, milles on veel samast nakatunud sugukarjast pärinevaid haudemune. Selline haudemasin tühjendatakse ning haudemunad hävitatakse. Haudesaal ja haudemasinad puhastatakse, pestakse ja desinfitseeritakse.
§ 29. Salmonella spp. avastamisel tapamajas, lihalõikusettevõttes ja muus ettevõttes, kus tegeletakse loomsete saaduste käitlemisega toiduks, kohaldatavad abinõud
(1) Tapamajas loomal lümfisõlmedes Salmonella spp. avastamisel korraldab Amet looma päritolufarmis epidemioloogilise uurimise eesmärgiga selgitada välja võimalikud nakkusallikad ja nakkuse leviku teed.
(2) Tapamajas, lihalõikusettevõttes või muus ettevõttes võetud ametlikus proovis Salmonella spp. avastamisel teavitab seal riiklikku järelevalvet teostav Ameti ametnik sellest käitlejat.
(3) Käitleja selgitab välja nakkuse allika ja leviku tee ning rakendab meetmeid tootmisprotsessis hügieeninõuete parandamiseks ja rakendatud meetmete tõhususe kontrollimiseks.
(4) Käitleja rakendab asjakohaseid meetmeid ruumide, seadmete ja inventari pesemisel ning desinfitseerimisel.
(5) Pärast ettevõtte puhastamist ja desinfitseerimist võtab käitleja tootmispindadelt, seadmetelt ja inventarilt hügieeniproovid Salmonella spp. tuvastamiseks.
(6) Kui lõikes 5 nimetatud hügieeniproov on positiivne, tuleb ruume, seadmeid ja inventari puhastada, pesta ja desinfitseerida, kuni hügieeniproovide tulemused on Salmonella spp. suhtes negatiivsed.
(7) Käitleja teavitab Ametit rakendatud meetmetest ja proovide tulemustest kirjalikult.
§ 30. Salmonella spp. avastamisel sööda käitleja ettevõttes ning loomakasvatushoones ja -rajatises kohaldatavad kitsendused ja abinõud
(1) Salmonella spp. avastamisel ettevõttes, kus tegeletakse sööda tootmise, töötlemise, vahendamise, vedamise või ladustamisega müügi eesmärgil, ning loomakasvatushoones ja -rajatises, kus loomapidaja käitleb sööta oma loomadele söötmiseks, samuti loomakasvatushoones või -rajatises, kus loomade söötmiseks on kasutatud sööta, milles on avastatud Salmonella spp., kohaldab Amet järgmisi kitsendusi ja abinõusid:
1) selgitatakse välja nakkusallikas, nakkuse leviku ulatus ja leviku teed;
2) nakkusallika väljaselgitamiseks võetakse proovid asjakohastest söötadest;
3) keelatakse nakatunud söödapartii kasutamine söödaks;
4) saastunud ruumid ja seadmed puhastatakse ning desinfitseeritakse veterinaarjärelevalveametniku juhiste kohaselt;
5) pärast desinfektsiooni võetakse pindadelt hügieeniproovid puhtuse- ja desinfektsioonitoimingute tõhususe kontrollimiseks.
(2) Lõike 1 punktis 3 nimetatud sööta võib loomadele anda, kui seda on töödeldud ja pärast töötlemist võetud proovide kohaselt on sööt nõuetekohane.
(3) Käitleja rakendab lõikes 1 nimetatud ettevõttes järgmisi abinõusid:
1) Salmonella spp. tekitajaga saastunud söödapartii töödeldakse viisil, mis tagab Salmonella spp. hävimise;
2) Salmonella spp. tekitajaga saastunud söödapartiiga kokku puutunud ruumid, seadmed, transpordi- ja töövahendid puhastatakse ja desinfitseeritakse;
3) käitlemisruumides tehakse vajaduse korral deratisatsioon ja uluklindude tõrje;
4) kui lõike 1 punkti 5 kohaselt tootmispinnalt või ruumist võetud hügieeniproovi tulemus on positiivne, tuleb ruume ja pindu puhastada ja desinfitseerida, kuni hügieeniproovide tulemused on Salmonella spp. suhtes negatiivsed.
§ 31. Kitsenduste lõpetamine
(1) Amet lõpetab kitsendused, kui asjakohaste proovide tulemused on negatiivsed.
(2) Paragrahvis 28 sätestatud kitsendused lõpetatakse, kui § 28 lõike 5 kohaselt tehtud aerosooldesinfitseerimisest on möödunud vähemalt kolm päeva.
(3) Kitsenduste lõpetamisest teavitab Amet loomapidajat ja ettevõtjat kirjalikult.
1 Nõukogu direktiiv 2003/99/EÜ zoonooside ja zoonootilise toimega mõjurite seire kohta, millega muudetakse nõukogu otsust 90/424/EMÜ ja tühistatakse nõukogu direktiiv 92/117/EMÜ (ELT L 325, 12.12.2003, lk 31–40), muudetud direktiividega 2006/104/EÜ (ELT L 363, 20.12.2006, lk 352–367) ja 2013/20/EL (ELT L 158, 10.06.2013, lk 234–239), määrusega (EÜ) nr 219/2009 (ELT L 87, 31.03.2009, lk 109–154) ning otsusega 2009/470/EÜ (ELT L 155, 18.06.2009, lk 30–45).


text:
1. juuli 2015(*)
Eelotsusetaotlus – Keskkond – Euroopa Liidu veepoliitika – Direktiiv 2000/60/EÜ – Artikli 4 lõige 1 – Pinnaveega seotud keskkonnaalased eesmärgid – Pinnaveekogu seisundi halvenemine – Siseveetee süvendusprojekt – Liikmesriikide kohustus mitte anda luba projektile, mis võib kaasa tuua pinnaveekogu seisundi halvenemise – Peamised kriteeriumid, mille alusel hinnata, kas veekogu seisund on halvenenud
Kohtuasjas C‑461/13,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Bundesverwaltungsgericht’i (Saksamaa) 11. juuli 2013. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 22. augustil 2013, menetluses
koosseisus: president V. Skouris, asepresident K. Lenaerts, kodade presidendid A. Tizzano, R. Silva de Lapuerta, M. Ilešič, A. Ó Caoimh, C. Vajda ja S. Rodin, kohtunikud A. Borg Barthet, J. Malenovský, E. Levits, M. Berger (ettekandja), C. G. Fernlund, J. L. da Cruz Vilaça ja F. Biltgen,
arvestades kirjalikus menetluses ja 8. juuli 2014. aasta kohtuistungil esitatut,
– Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland eV, esindaja: Rechtsanwalt R. Nebelsieck,
– Saksamaa Liitvabariik, esindaja: Rechtsanwalt W. Ewer,
– Freie Hansestadt Bremen, esindaja: Rechtsanwalt P. Schütte,
– Prantsusmaa valitsus, esindaja: S. Menez,
– Ühendkuningriigi valitsus, esindaja: J. Beeko, keda abistas barrister G. Facenna,
– Euroopa Komisjon, esindajad: E. Manhaeve ja G. Wilms,
olles 23. oktoobri 2014. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
1 Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2000. aasta direktiivi 2000/60/EÜ, millega kehtestatakse ühenduse veepoliitika alane tegevusraamistik (EÜT L 327, lk 1; ELT eriväljaanne 15/05, lk 275), artikli 4 lõike 1 punkti a alapunkte i–iii.
2 Taotlus on esitatud Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland eV (Saksamaa keskkonna- ja looduskaitseorganisatsioon) ja Saksamaa Liitvabariigi vahelises kohtuvaidluses Põhja‑Saksamaal kavandatava Weseri jõe erinevate osade süvendamisprojekti üle, mille eesmärk on võimaldada suuremate konteinerlaevade juurdepääs Saksamaal asuvatesse Bremerhaveni, Brake ja Bremeni sadamatesse.
3 Direktiivi 2000/60 põhjendustes 16, 25 ja 32 on märgitud:
„(16) Vee kaitse ja säästev majandamine on vaja tugevamalt integreerida muude ühenduse tegevuspoliitika valdkondadega, nagu energia, transport, põllumajandus, kalandus, regionaalpoliitika ja turism.[...]
(32) Teatavatel eritingimustel võib olla alust anda vabastus edasise halvenemise ärahoidmise või hea seisundi saavutamise nõudest, kui nende nõuete täitmatajätmine tuleneb ettenägematutest või erakorralistest asjaoludest, eelkõige üleujutustest ja põudadest, või ülekaalukates üldistes huvides olevatest uutest muudatustest pinnaveekogu füüsilistes tunnustes või põhjaveekogumi taseme muutmisest, tingimusel et on võetud kõik otstarbekad meetmed kahjuliku mõju vähendamiseks veekogu.”
4 Direktiivi 2000/60 artikkel 1 „Eesmärk” sätestab:
5 Direktiivi artikli 2 „Mõisted” punktides 9, 17 ja 21–23 on märgitud:
9) oluliselt muudetud veekogu – pinnaveekogu, mis inimtegevuse põhjustatud füüsiliste muudatuste tagajärjel on oma iseloomult liikmesriigi poolt vastavalt II lisa sätetele antud määratluse järgi oluliselt muutunud;
17) pinnavee seisund – üldmõiste, mis tähistab pinnaveekogu seisundit, mis määratakse kindlaks tema ökoloogilise või keemilise seisundi põhjal, olenevalt sellest, kumb on halvem;
21) ökoloogiline seisund – mõiste, mis tähistab veeökosüsteemide struktuuri ja funktsioneerimise kvaliteeti pinnavee puhul vastavalt V lisas toodud liigitusele;
22) hea ökoloogiline seisund – pinnaveekogu seisund, mis on selliseks liigitatud vastavalt V lisale;
23) hea ökoloogiline potentsiaal – oluliselt muudetud veekogu või tehisveekogu seisund, mis on selliseks liigitatud vastavalt V lisale;
6 Direktiivi artikli 3 „Halduskorralduse kooskõlastamine valglapiirkondades” lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid määravad kindlaks oma territooriumil asuvad vesikonnad ning määravad nad käesoleva direktiivi kohaldamiseks üksikute valglapiirkondade koosseisu. Väikesed vesikonnad võib vajaduse korral ühendada suuremate vesikondadega või liita väikeste naabervesikondadega, moodustades niiviisi ühe valglapiirkonna. Kui põhjavesi ei asu täielikult ühe vesikonna piires, tehakse selle ulatus kindlaks ja kõnealune põhjavesi määratakse lähima või kohaseima valglapiirkonna koosseisu. Rannikuveed määratakse kindlaks ja arvatakse ühe või mitme lähima või kohaseima valglapiirkonna koosseisu.”
7 Direktiivi 2000/60 artikli 4 „Keskkonnaalased eesmärgid” lõike 1 punktis a ning lõigetes 2 ja 6 on sätestatud:
„1. Vesikonna majandamiskavas nimetatud meetmeprogrammide elluviimisel:
e) vesikonna järgmisse ajakohastatud majandamiskavasse lisatakse kokkuvõte kõnealuste asjaolude ning punktide a ja d kohaselt võetud või võetavate meetmete mõju kohta.”
8 Direktiivi artikli 4 lõige 7 näeb ette:
d) veekogu muutmisest tulenevat hüve ei ole tehniliste võimaluste või ebaproportsionaalselt suurte kulude tõttu võimalik saavutada muude vahenditega, mis oleksid keskkonna seisukohalt oluliselt paremad.”
9 Direktiivi artikli 11 „Meetmeprogramm” lõikes 1 on sätestatud:
„Iga liikmesriik tagab iga valglapiirkonna või tema territooriumile jääva rahvusvahelise valglapiirkonna osa jaoks meetmeprogrammi kehtestamise, võttes arvesse artikli 5 alusel nõutavate analüüside tulemusi, et saavutada artiklis 4 kehtestatud eesmärke. Sellised meetmeprogrammid võivad viidata siseriiklikul tasandil vastu võetud õigusaktidest tulenevatele meetmetele, mis hõlmavad kogu liikmesriigi territooriumi. Vajaduse korral võib liikmesriik vastu võtta meetmeid, mida kohaldatakse kõigi valglapiirkondade ja/või tema territooriumile jääva rahvusvahelise valglapiirkonna osade suhtes.”
10 Direktiivi 2000/60 artikkel 13 „Vesikonna majandamiskavad” näeb lõikes 1 ette järgmist:
„Liikmesriigid tagavad, et iga täielikult nende territooriumi piires asuva valglapiirkonna jaoks koostatakse vesikonna majandamiskava.”
11 Direktiivi 2000/60 artikli 14 „Avalikkuse teavitamine ja konsulteerimine” lõikes 1 on kirjas:
„ Liikmesriigid soodustavad kõigi huvitatud poolte aktiivset osalemist käesoleva direktiivi rakendamises, eelkõige vesikonna majandamiskavade koostamises, ülevaatamises ja ajakohastamises. [...]”
12 31. juuli 2009. aasta föderaalse veemajanduse korraldamise seaduse (Wasserhaushaltsgesetz, BGBl. 2009 I, lk 2585, edaspidi „WHG”) § 27 „Pinnavett puudutavad majandamiseesmärgid” näeb põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis ette:
„1) Kui pinnaveekogud ei ole liigitatud tehisveekogudeks või oluliselt muudetud veekogudeks vastavalt §‑le 28, majandatakse neid viisil, mis
1. hoiab ära nende ökoloogilise ja keemilise seisundi halvenemise, ja
2. säilitab hea ökoloogilise ja keemilise seisundi või on suunatud nende saavutamisele.
2) Pinnaveekogusid, mis on liigitatud tehisveekogudeks või oluliselt muudetud veekogudeks vastavalt §‑le 28, majandatakse viisil, mis:
1. hoiab ära nende ökoloogilise potentsiaali ja keemilise seisundi halvenemise, ja
2. säilitab hea ökoloogilise potentsiaali ja hea keemilise seisundi või on suunatud nende saavutamisele.”
13 WHG § 31 lõike 2 esimeses lauses on sätestatud:
„Kui pinnavee head ökoloogilist seisundit ei suudeta säilitada või kui see seisund halveneb, ei käsitleta seda §‑des 27 ja 30 nimetatud majandamiseesmärkide rikkumisena, juhul kui:
1. see on pinnavett iseloomustavate füüsikaliste näitajate või põhjavee piesomeetrilise taseme uue muutumise tulemus,
2. kui selline muudatus seondub ülekaaluka üldise huviga või kui selle muudatuse soodne toime inimeste tervisele või turvalisusele või säästva arengu jaoks kaalub üles need soodsad aspektid, mida asjassepuutuvate majanduseesmärkide täitmine tooks kaasa keskkonnale ja üldsusele,
3. kui eesmärke, milleni soovitakse jõuda vee seisundi muutmisega, ei ole võimalik saavutada muude sobivate meetmetega, mille negatiivne mõju keskkonnale oleks oluliselt väiksem, mis oleksid tehniliselt teostatavad ja mille hind ei oleks ebaproportsionaalselt kõrge, ning
4. kui on rakendatud kõiki praktikas sobivaid meetmeid selleks, et vähendada vee seisundile avaldatavat negatiivset mõju.”
14 2. aprilli 1968. aasta föderaalse veeteede seaduse (Bundeswasserstraßengesetz, BGBl. 1968 II, lk 173) § 12 lõike 7 kolmas lause sätestab põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis:
„Süvendamismeetmed peavad arvesse võtma [WHG] artiklites 27–31 sätestatud majandamiseesmärke.”
15 Sama seaduse § 14 lõike 1 teises lauses on ette nähtud:
„Projekti heakskiitmisel tuleb arvesse võtta kõiki projektiga seotud avalikke ja erahuve, sealhulgas projekti mõju keskkonnale.”
16 Loodepiirkonna veeteede ja laevanduse direktoraat (Wasser- und Schifffahrtsdirektion Nordwest) kiitis riigi tasandi haldusasutusena oma 15. juuli 2011. aasta otsusega (edaspidi „heakskiitmisotsus”) heaks kolm projekti, mis puudutavad Weseri jõe kui riikliku tähtsusega siseveetee süvendamist. Kõigi kolme projekti, mida võib üksteisest sõltumatult ellu viia, arendaja on Saksamaa Liitvabariigi veeteede ja laevanduse amet (Wasser- und Schifffahrtsverwaltung des Bundes).
17 Esimese projekti eesmärk on Außenweseri (Weseri estuaar) süvendamine avamerest kuni Bremerhaveni linnani. Selleks oli kavas süvendada Außenweseri faarvaatrit kuni 1,16 meetrit (m), et suured, kuni 13,5 m süvisega konteinerlaevad saaksid siseneda Bremerhaveni sadamasse loodete režiimist sõltumata. Projekt hõlmab ka Bremerhaveni sadama pöördekoha süvendamist, mille arendaja on Freie Hansestadt Bremen, menetlusse astuja põhikohtuasjas.
18 Teise projekti sisuks on Weseri jõe alamjooksu süvendamine Bremerhavenist ülesvoolu kuni Brake linnani, süvendades faarvaatrit kuni 1 m võrra, et kuni 12,8 m süvisega laevad saaksid siseneda sadamasse tõusuvee ajal.
19 Kolmas projekt puudutab Weseri jõe alamjooksu süvendamist Brakest ülesvoolu kuni Bremenini. Sellel jõeosal on kavas süvendada faarvaatrit nii, et kuni 11,1 m süvisega laevad saaksid siseneda Bremeni sadamasse tõusuvee ajal. Praegu saavad Bremeni sadamasse tõusuvee ajal siseneda laevad, mille süvis on kuni 10,7 m.
20 Kõnealuste projektide elluviimiseks tuleb süvendada jõepõhja faarvaatrites. Pärast esmast süvendussügavuse saavutamist tuleb nõutava sügavuse säilitamiseks teha korrapäraseid süvendustöid. Põhiosa jõe süvendus‑ ja hilisemate hooldustööde käigus teisaldatud pinnasest on kavas uputada juba varem selleks otstarbeks kasutatud kohtadesse Außenweseris ja Weseri alamjooksul.
21 Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et lisaks süvendamise ja teisaldatud pinnase uputamise otsesele mõjule avaldavad kõnesolevad projektid vastavatele jõeosadele muudki hüdroloogilist ja morfoloogilist mõju. Nimelt suureneb jõe voolukiirus nii tõusu kui mõõna korral, tõusuvee tase kerkib, mõõnavee tase langeb, osades Weseri alamjooksu lõikudes suureneb vee soolsus, riimveeala piir Weseri alamjooksul nihkub ülesvoolu, ning väljaspool faarvaatrit suureneb jõesängi põhja settiva muda kogus.
22 Mainitud veekogudest on Weseri üleminekuvesi ja loodetevöönd Brakest ülalpool liigitatud direktiivi 2000/60 artikli 2 punktis 9 toodud oluliselt muudetud veekogude alla. Außenweseri ala on rannikuvete alla kuuluvas osas liigitatud looduslikuks veekoguks. Lisaks on projektidega seotud hulk lisajõgesid, millest osad on liigitatud looduslikeks, osad oluliselt muudetud veekogudeks.
23 Sellest lähtudes kontrollis loodepiirkonna veeteede ja laevanduse direktoraat heakskiitvas otsuses kõnealuste projektide kooskõla direktiivis 2000/60 ette nähtud eesmärgiga vältida veekogude seisundi halvenemist. Asutus jõudis järeldusele, et rannikuvett ei ohusta halvenemine nimetatud direktiivi tähenduses.
24 Seevastu võib kõnealune süvendusprojekt tema arvates avaldada negatiivset mõju teatavate Weseri osade praegusele seisundile, ilma et nende seisundiklassi tuleks muuta vastavalt direktiivi 2000/60 V lisale. Loodepiirkonna veeteede ja laevanduse direktoraat on seisukohal, et seisundi halvenemist ühe seisundiklassi piires ei tule käsitada asjaomase veekogu ökoloogilise potentsiaali või seisundi halvenemisena.
25 Teiseks analüüsis kõnealune asutus, kas on täidetud veekogu seisundi halvendamise keelust erandi tegemise tingimused, mis on sätestatud WHG § 31 lõikes 2 ja direktiivi 2000/60 artikli 4 lõikes 7, ning vastas sellele jaatavalt.
26 Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland eV vaidlustab heakskiitmisotsuse, väites, et peale planeeringute vastuvõtmist käsitlevate õigusnormide, keskkonnamõju hindamise seaduse (Gesetz über die Umweltverträglichkeitsprüfung) ja looduskaitsealaste õigusnormide, eelkõige loomastiku, taimestiku ja elupaikade ning lindude kaitset käsitlevate õigusnormide rikkumise on muu hulgas rikutud ka direktiivil 2000/60 põhinevaid veekaitsealaseid õigusnorme.
27 Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et põhikohtuasja lahendamine sõltub kõnealuse direktiivi mitme sätte tõlgendamisest.
28 Neil asjaoludel otsustas Bundesverwaltungsgericht (liidu halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas direktiivi 2000/60 artikli 4 lõike 1 punkti a alapunkti i tuleb tõlgendada nii, et see kohustab liikmesriike – juhul kui ei ole kehtestatud erandit – keelduma heaks kiitmast projekti, kui see võib halvendada pinnaveekogu seisundit, või väljendab see säte üksnes majandamise planeerimisega seonduvat eesmärki?
2. Kas mõistet „seisundi halvenemine” direktiivi 2000/60 artikli 4 lõike 1 punkti a alapunktis i tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab ainult negatiivseid muutusi, mille tõttu tuleb veekogu liigitada madalamasse klassi vastavalt direktiivi V lisale?
3. Kui vastus teisele küsimusele on eitav, siis millistel tingimustel esineb „seisundi halvenemine” direktiivi 2000/60 artikli 4 lõike 1 punkti a alapunkti i tähenduses?
4. Kas direktiivi 2000/60 artikli 4 lõike 1 punkti a alapunkte ii ja iii tuleb tõlgendada nii, et need kohustavad liikmesriike – juhul kui ei ole kehtestatud erandit – keelduma heaks kiitmast projekti, kui see ohustab pinnavee hea seisundi või pinnavee hea ökoloogilise potentsiaali ja hea keemilise seisundi saavutamist direktiivis sätestatud ajal, või väljendab see säte üksnes majandamise planeerimisega seonduvat eesmärki?”
29 Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib esimese ja neljanda küsimusega, mida tuleb käsitleda koos, sisuliselt teada, kas direktiivi 2000/60 artikli 4 lõike 1 punkti a alapunkte i–iii tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigid peavad keelduma – juhul kui ei ole kehtestatud erandit – kiitmast heaks projekti, kui see võib halvendada pinnaveekogu seisundit või ohustada pinnavee hea seisundi või pinnavee hea ökoloogilise potentsiaali ja hea keemilise seisundi saavutamist direktiivis ette nähtud ajal.
30 Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt tuleb nende sätete ulatuse kindlaksmääramisel võtta arvesse mitte ainult nende sõnastust, vaid ka konteksti ja selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa need sätted on (vt eelkõige kohtuotsused Lundberg, C‑317/12, EU:C:2013:631, punkt 19; SFIR jt, C‑187/12–C‑189/12, EU:C:2013:737, punkt 24, ja Bouman, C‑114/13, EU:C:2015:81, punkt 31), ning käesolevas asjas selle õigusakti ettevalmistavaid materjale.
31 Tuleb märkida, et direktiivi 2000/60 artikli 4 lõike 1 punkti a alapunkt i on vastupidi Saksamaa Liitvabariigi ja Madalmaade valitsuse arvamusele oma sõnastuselt imperatiivne, sätestades, et „[liikmesriigid rakendavad] vajalikke meetmeid, et ära hoida kõigi pinnaveekogude seisundi halvenemine”. Mõiste „rakendavad” sisaldab liikmesriikide kohustust sel moel toimida.
32 Sarnaselt eelotsusetaotluse esitanud kohtule tuleb konkreetse projekti heakskiitmist pidada selliseks rakendamiseks.
33 Peale selle võtavad liikmesriigid direktiivi 2000/60 artikli 4 lõike 1 punkti a kohaselt „majandamiskavas nimetatud meetmeprogrammide elluviimisel” vajalikud meetmed, vältimaks pinnaveekogude seisundi halvenemist ning saavutamaks selle seisundi säilitamine ja parandamine. Mõiste „elluviimine” kasutamise põhjal võib seda sätet tõlgendada nii, et see sisaldab kohustusi, mida pädevad asutused peavad veekaitsealaste õigusnormide raames konkreetseid projekte heaks kiites täitma.
34 Samuti tuleb meenutada, et direktiiv 2000/60 on raamdirektiiv, mis on vastu võetud EÜ artikli 175 lõike 1 (nüüd ELTL artikli 192 lõige 1) alusel. Mainitud direktiiv sätestab vee kaitsmiseks ühised põhimõtted ja üldise tegevusraamistiku ning tagab Euroopa Liidus üldiste vee kaitse ja säästva kasutuse põhimõtete ja struktuuride kooskõlastamise ja integreerimise ning kaugemas perspektiivis ka edasiarendamise. Direktiiviga sätestatud ühiseid põhimõtteid ja üldist tegevusraamistikku peavad liikmesriigid edasi arendama, võttes direktiivis sätestatud tähtaegade jooksul vastu konkreetseid meetmeid. Siiski ei ole direktiivi eesmärk liikmesriikide veevaldkonda reguleeriva seadusandluse täielik ühtlustamine (kohtuotsused komisjon vs. Luksemburg, C‑32/05, EU:C:2006:749, punkt 41, ja komisjon vs. Saksamaa, C‑525/12, EU:C:2014:2202, punkt 50).
35 Direktiivi põhjendus 25 kinnitab, et tuleks kehtestada keskkonnaalased eesmärgid tagamaks, et liidu kõikides osades saavutatakse pinnavee ja põhjavee hea seisund ning et liidu tasandil hoitaks ära vee seisundi halvenemine.
36 Direktiivi 2000/60 artikli 1 punkti a kohaselt on selle direktiivi eesmärk kehtestada maismaa pinnavee, üleminekuvee, rannikuvee ja põhjavee kaitse raamistik, mis hoiab ära veeökosüsteemide ning otseselt veeökosüsteemidest sõltuvate maismaaökosüsteemide seisundi halvenemist ning kaitseb ja parandab nende seisundit.
37 Seega on direktiivi 2000/60 lõppeesmärk saavutada koordineeritud tegevuse abil liidus kõigi pinnaveekogude „hea seisund” 2015. aastaks.
38 Direktiivi 2000/60 artikli 4 lõikes 1 on täpsustatud, millised keskkonnaalased eesmärgid tuleb liikmesriikidel saavutada.
39 Säte näeb ette kaks eraldiseisvat, kuid sellegipoolest olemuslikult seotud eesmärki. Esiteks peavad liikmesriigid direktiivi 2000/60 artikli 4 lõike 1 punkti a alapunkti i kohaselt rakendama vajalikke meetmeid, et ära hoida kõigi pinnaveekogude seisundi halvenemine (halvenemise ärahoidmise kohustus). Teiseks kaitsevad, parandavad ja taastavad liikmesriigid vastavalt artikli 4 lõike 1 punkti a alapunktidele ii ja iii kõiki pinnaveekogusid eesmärgiga saavutada nende hea seisund hiljemalt 2015. aasta lõpuks (parandamiskohustus).
40 Need kaks eesmärki nähtuvad direktiivi 2000/60 ettevalmistavatest materjalidest. Mis puudutab kohustust hoida ära pinnavee halvenemine, siis võisid kõnesolevad sätted nende esialgses versioonis tähendada, et pärast seda, kui direktiiv 2000/60 on vastu võetud, on lubatud „heast seisundist” kõrgemasse seisundiklassi liigitatud veekogude seisundi halvenemine kuni selleni, mil nende seisund hinnatakse „heaks”. Seetõttu tegi parlament muudatusettepaneku, mis võimaldaks vahet teha kohustusel jõuda „hea seisundini” ning kohustusel hoida ära halvenemist, ning pakkus variandi lisada direktiivi artikli 4 lõikesse 1 uus taane, mis kehtestaks just viimati nimetatud kohustuse.
41 Nii parandamiskohustuse kui ka veekogude seisundi halvenemise ärahoidmise kohustusega soovitakse saavutada liidu seadusandja poolt kvaliteedi osas seatud eesmärgid, see tähendab pinnaveekogude hea seisundi, hea ökoloogilise potentsiaali ja hea keemilise seisundi säilitamine ja taastamine.
42 Tagamaks, et liikmesriigid saavutaksid eespool nimetatud keskkonnaalased eesmärgid, sisaldab direktiiv 2000/60 terve rea sätteid, eelkõige direktiivi artiklid 3, 5, 8, 11 ja 13 ning V lisa, millega kehtestatakse, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 43–52 selgitab, kompleksne ja mitut täpselt reguleeritud etappi hõlmav menetlus, et liikmesriikidel oleks võimalik võtta vajalikke meetmeid, lähtudes oma territooriumil paiknevate veekogude tunnustest ja neile iseloomulikest joontest.
43 Need aspektid kinnitavad tõlgendust, mille kohaselt direktiivi 2000/60 artikli 4 lõike 1 punkt a ei piirdu üksnes majandamise planeerimisega seonduvate eesmärkide programmilise sõnastamisega, vaid sellel on direktiiviga ette nähtud menetluse igas etapis siduv mõju, niipea kui asjaomase veekogu ökoloogiline seisund on kindlaks tehtud.
44 Ka direktiivi 2000/60 artikli 4 lõikes 7 sätestatud erandid, mille kohaldamise tingimusi analüüsis põhikohtuasja vastustaja, kuid mille kohta ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohus küsimusi esitanud, kinnitavad tõlgendust, mille kohaselt on veekogude seisundi halvenemise ärahoidmine siduv.
45 Sellega seoses on oluline märkida, et nimetatud erandid koosnevad erinevatest kategooriatest. Artikli 4 lõikes 7 on muu hulgas sätestatud, et „[l]iikmesriigid ei riku siiski käesolevat direktiivi, kui […] pinnaveekogu või põhjaveekogumi seisundi halvenemist ei suudeta ära hoida uute muudatuste tõttu pinnaveekogu füüsilistes omadustes või muudatuste tõttu põhjaveekogumite tasemes”.
46 Seda erandit saab kohaldada siiski vaid tingimusel, et on võetud kõik võimalikud meetmed, leevendamaks kahjulikku mõju asjaomase veekogu seisundile, ning et vastavad muudatused kajastuvad meetmeprogrammides ja majandamiskavades.
47 Sellega seoses tuleb rõhutada, et direktiivi 2000/60 artikli 4 lõikes 7 sätestatud erandite kategooriate struktuur võimaldab järeldada, et direktiivi artikkel 4 ei sisalda mitte üksnes põhimõttelisi kohustusi, vaid puudutab ka konkreetseid projekte. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 78 nimelt märkis, kohaldatakse erandeid eelkõige siis, kui eesmärkide järgimata jätmine on veekogu füüsikaliste omaduste uute muudatuste tagajärg ning kui sellest tulenevad negatiivsed mõjud. See võib olla projektidele uute lubade andmise tagajärg. Õigupoolest ei saa projekti ja majandamiskava elluviimist käsitleda eraldi.
48 Seega kehtib nende projektide suhtes veekogude seisundi halvenemise ärahoidmise kohustus, mis on sätestatud direktiivi 2000/60 artiklis 4. Küll aga võib need projektid artiklis 4 ette nähtud erandeid kohaldades heaks kiita.
49 Euroopa Komisjon väidab oma kirjalikes seisukohtades, et veekogude seisundi halvenemise ärahoidmise kohustus on veekogude seisundi parandamise nõude eesmärk. Sellega seoses tuleb märkida, et liidu seadusandja on veekogude seisundi halvenemise ärahoidmise kohustusele andnud iseseisva staatuse, mitte aga piirdunud veekogude seisundi parandamise kohustust toetava instrumendiga.
50 Sellest nähtub, et juhul kui ei ole kehtestatud erandit, tuleb vältida veekogu seisundi igasugust halvenemist, sõltumata pikemaajalistest plaanidest majandamiskavades ja meetmeprogrammides. Veekogude seisundi halvenemise ärahoidmise kohustus on direktiivi 2000/60 rakendamise igas etapis siduv ja kehtib kõikidele sellise veekogu tüüpidele ja seisunditele, mille kohta on koostatud või mille kohta oleks tulnud koostada majandamiskava. Asjaomane liikmesriik peab seega keelduma kiitmast heaks projekti, kui see võib halvendada asjaomase veekogu seisundit või ohustada pinnaveekogude hea seisundi saavutamist, välja arvatud juhul, kui kõnealusele projektile saab kohaldada mõnda direktiivi artikli 4 lõikes 7 sätestatud erandit.
51 Eeltoodud kaalutlustest lähtudes tuleb esimesele ja neljandale küsimusele vastata, et direktiivi 2000/60 artikli 4 lõike 1 punkti a alapunkte i–iii tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigid peavad keelduma – juhul kui ei ole kehtestatud erandit – kiitmast heaks konkreetset projekti, kui see võib halvendada pinnaveekogu seisundit või ohustada pinnavee hea seisundi või pinnavee hea ökoloogilise potentsiaali ja hea keemilise seisundi saavutamist direktiivis ette nähtud ajal.
52 Teise ja kolmanda küsimusega, mida tuleb käsitleda koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas pinnaveekogu seisundi halvenemise mõistet direktiivi 2000/60 artikli 4 lõike 1 punkti a alapunktis i tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab ainult muutusi, mille tõttu tuleb veekogu liigitada madalamasse klassi vastavalt direktiivi V lisale (seisundiklasside teooria). Kui vastus sellele küsimusele on eitav, st kui see mõiste hõlmab kõiki kõnealuse veekogu muudatusi (status quo teooria), soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, milliste kriteeriumide alusel võib järeldada, et tegemist on pinnaveekogu seisundi halvenemisega.
53 Tuleb nentida, et pinnaveekogu seisundi halvenemise mõistet ei ole direktiivis 2000/60 määratletud.
54 Sellega seoses olgu meenutatud, et kui selline määratlus liidu õiguses puudub, siis tuleb kõnealuse mõiste tähenduse ja ulatuse kindlaksmääramisel võtta Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt arvesse nii asjaomase liidu õiguse sätte sõnastust kui ka selle konteksti (vt eelkõige kohtuotsused Lundberg, C‑317/12, EU:C:2013:631, punkt 19; SFIR jt, C‑187/12–C‑189/12, EU:C:2013:737, punkt 24, ning Bouman, C‑114/13, EU:C:2015:81, punkt 31).
55 Direktiivi 2000/60 artikli 4 lõike 1 punkti a alapunkti i sõnastus toetab tõlgendust, mille kohaselt pinnaveekogu seisundi halvenemise mõiste hõlmab ka sellist halvenemist, mis ei too kaasa veekogu liigitamist madalamasse klassi. Selles sättes on sõnaselgelt öeldud, et tuleb ära hoida kõigi pinnaveekogude seisundi halvenemine. Direktiivi artikli 2 punktis 17 toodud määratluse kohaselt on pinnavee seisund üldmõiste, mis tähistab pinnaveekogu seisundit, mis määratakse kindlaks tema ökoloogilise või keemilise seisundi põhjal, olenevalt sellest, kumb on halvem. Seega on direktiivi 2000/60 artikli 4 lõike 1 punkti a alapunktis i ette nähtud üldine kohustus hoida ära pinnaveekogude seisundi halvenemine, ilma et oleks mainitud võimalikku klassimuutust, ning üksnes direktiivi artikli 4 lõike 1 punkti a alapunktides ii ja iii on pinnaveekogude seisundi parandamise kohustusega seoses viidatud direktiivi V lisale.
56 Enne kui kontrollida, kas seda grammatilist tõlgendust kinnitavad ka pinnaveekogu seisundi halvenemise mõiste kontekst ja direktiivi 2000/60 eesmärgid, tuleb meenutada, et pinnaveekogude seisundi hindamine põhineb viit klassi hõlmava ökoloogilise seisundi analüüsil, nagu selgitab kohtujurist oma ettepaneku punktides 91–97.
57 Ökoloogilise kvaliteedi suhtarvude väljatöötamise etapis jagavad liikmesriigid iga pinnaveekategooria ökoloogilise kvaliteedi suhtarvud viide klassi, kasutades bioloogiliste kvaliteedielementide piirväärtust, mis tähistab piiri eri seisundiklasside vahel, nimelt väga hea, hea, keskmine, mitterahuldav ja halb. Seisundite vahelised piirid tuleb kindlaks määrata interkalibreerimismeetodi abil, nii et geograafiliselt samasse interkalibreerimise gruppi kuuluvad liikmesriigid võrdlevad oma riigi seiresüsteemide klassifitseerimistulemusi iga bioloogilise elemendi ja iga pinnaveekogutüübi osas ning hindavad tulemusi direktiivi V lisa punktis 1.2 toodud normmääratlustega.
58 Nagu aga tuleneb direktiivi 2000/60 V lisa punkti 1.4.1. alapunktist iii, kasutatakse interkalibreerimise tulemusi siiski ainult „väga hea”, „hea” ja „keskmise” seisundiklassi piiritlemiseks. Piirväärtused liikmesriikide kaupa on ära toodud komisjoni 20. septembri 2013. aasta otsuses 2013/480/EL, millega kehtestatakse vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivile 2000/60/EÜ interkalibreerimise tulemusel liikmesriikide seiresüsteemide klassifikatsioonide väärtused ja tunnistatakse kehtetuks otsus 2008/915/EÜ (ELT L 266, lk 1).
59 Pealegi liigitatakse seoses pinnavee kategooriatega direktiivi 2000/60 V lisa punkti 1.4.2. alapunkti i kohaselt veekogu ühe astme võrra madalamasse klassi niipea, kui mõnd kvaliteedielementi iseloomustav suhtarv (ratio) osutub madalamaks kui hetkel kehtiva klassi vastav näitaja. See nn one out all out reegel seondub „pinnavee seisundi” määratlusega, mis on toodud direktiivi artikli 2 punktis 17, mille kohaselt määratakse seisund kindlaks veekogu ökoloogilise või keemilise seisundi põhjal, olenevalt sellest, kumb on halvem.
60 Direktiivi 2000/60 artikli 2 punkti 21 kohaselt väljendab ökoloogiline seisund veeökosüsteemide struktuuri ja funktsioneerimise kvaliteeti pinnavee puhul vastavalt V lisas toodud liigitusele, mis klassifitseerib need ökoloogilise seisundi liigitused normmääratlusteks.
61 Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 99 märkis, kinnitatakse need näitajad seisundiklasside vaheliste piirväärtuste kindlaksmääramisel aga väga laial skaalal. Klassid on seega vaid vahend, mis piirab liikmesriikide laia kaalutlusruumi nende kvaliteedielementide kindlaksmääramisel, mis kirjeldavad teatud konkreetse veekogu tegelikku seisundit. Just sel põhjusel ei ole direktiivi 2000/60 artikli 4 lõike 1 punkti a alapunktis i viidatud V lisale, kuna pinnaveekogude seisundi halvenemise mõiste on üldmõiste.
62 Selle mõiste teistsugune tõlgendus võtaks seevastu liikmesriikidelt ära motivatsiooni vältida pinnaveekogu seisundi halvenemist ühe seisundiklassi piires. Kuna pinnaveekogu klassifitseerimine sõltub nimelt kohaldatavate parameetrite kõige halvemast näidust, võiksid kõik ülejäänud näidud langeda, ilma et sel oleks õiguslikke tagajärgi.
63 Kui kohaldada one out all out reeglit koos seisundiklasside teooriaga, siis ei kohalduks kõige madalamasse klassi kuuluvatele veekogudele nende seisundi halvenemise ärahoidmise kohustus. Pärast veekogu liigitamist sellesse seisundiklassi ei oleks nimelt seisundi halvenemine juriidiliselt enam võimalik. Direktiivi 2000/60 eesmärki arvestades tuleks seda tüüpi veekogudele pöörata aga veemajanduse alal erilist tähelepanu.
64 Seda tõlgendust kinnitab direktiivi 2000/60 artikli 4 lõike 5 punkt c, milles on sõnaselgelt sätestatud, et oluliselt muudetud pinnaveekogude, mille puhul liikmesriigid võivad seada leebemad keskkonnaalased eesmärgid, seisundi edasine halvendamine on keelatud.
65 Pealegi nõrgestaks seisundiklasside teooria kohaldamine kõrgematesse klassidesse kantud veekogude kaitset. Lähtudes sellest, et veekogud klassifitseeritakse kohaldatavatest parameetritest kõige halvema alusel, ei muudaks teiste elementide oluline halvenemine asjaomase veekogu klassifitseerimist, seni kuni see ei tooks kaasa madalamasse klassi liigitamist.
66 Seevastu juhul, kui mõiste „halvenemine” tõlgendamisel viidata kvaliteedielemendile või ainele, jääb veekogu seisundi halvenemise ärahoidmise kohustuse kasulik toime tervikuna püsima, kuna see hõlmaks igasuguseid muutusi, mis võivad kahjustada direktiivi 2000/60 põhieesmärgi saavutamist, nagu märgib kohtujurist oma ettepaneku punktis 105.
67 Mis puudutab kriteeriume, mille alusel otsustada, kas veekogu seisund on halvenenud, siis tuleb meenutada, et direktiivi 2000/60 artiklist 4, eelkõige selle lõigete 6 ja 7 ülesehitusest tuleneb, et veekogu seisundi halvenemine, isegi kui see on ajutine, on lubatud üksnes rangetel tingimustel. Künnis, mille ületamisel on tegemist veekogu seisundi halvenemise ärahoidmise kohustuse rikkumisega, peab järelikult olema madal.
68 Vastupidi Saksamaa Liitvabariigi arvamusele ei saa direktiivi 2000/60 artikli 4 lõike 1 punkti a alapunkti i sõnastusest tuletada tõlgendust, mille kohaselt üksnes „olulised kahjustused” kujutavad endast veekogu seisundi halvenemist; sellise tõlgenduse aluseks on sisuliselt tasakaalu leidmine ühelt poolt veekogudele avalduva negatiivse mõju ja teiselt poolt veemajanduslike huvide vahel. Lisaks tuleb sedastada, nagu väidab põhikohtuasja hageja, et selline tõlgendus ei võta arvesse erinevust, mis on direktiivis veekogu seisundi halvenemise ärahoidmise kohustuse ja direktiivi artikli 4 lõikes 7 toodud erandite põhjenduste vahel, kuna vaid viimased sisaldavad huvide kaalumise aspekte.
69 Seega tuleb komisjoniga nõustudes sedastada, et pinnaveekogu „seisundi halvenemisega” direktiivi 2000/60 artikli 4 lõike 1 punkti a alapunkti i tähenduses on tegemist niipea, kui vähemalt üks kvaliteedielement direktiivi V lisa tähenduses langeb klassi võrra allapoole, isegi kui see langus ei too kokkuvõttes kaasa kogu pinnaveekogu madalamat klassifitseerimist. Kui aga asjaomane kvaliteedielement selle lisa tähenduses on juba kõige madalamasse klassi kantud, siis tähendab selle elemendi igasugune halvenemine pinnaveekogu „seisundi halvenemist” artikli 4 lõike 1 punkti a alapunkti i tähenduses.
70 Eeltoodud kaalutlustest lähtuvalt tuleb teisele ja kolmandale küsimusele vastata, et pinnaveekogu seisundi halvenemise mõistet direktiivi 2000/60 artikli 4 lõike 1 punkti a alapunktis i tuleb tõlgendada nii, et halvenemisega on tegemist niipea, kui vähemalt üks kvaliteedielement direktiivi V lisa tähenduses on langenud klassi võrra allapoole, isegi kui see langus ei too kaasa kogu pinnaveekogu madalamat klassifitseerimist. Kui aga asjaomane kvaliteedielement selle lisa tähenduses on juba kõige madalamasse klassi kantud, siis tähendab selle elemendi igasugune halvenemine pinnaveekogu „seisundi halvenemist” artikli 4 lõike 1 punkti a alapunkti i tähenduses.
71 Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
1. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2000. aasta direktiivi 2000/60/EÜ, millega kehtestatakse ühenduse veepoliitika alane tegevusraamistik, artikli 4 lõike 1 punkti a alapunkte i–iii tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigid peavad keelduma – juhul kui ei ole kehtestatud erandit – kiitmast heaks konkreetset projekti, kui see võib halvendada pinnaveekogu seisundit või ohustada pinnavee hea seisundi või pinnavee hea ökoloogilise potentsiaali ja hea keemilise seisundi saavutamist direktiivis ette nähtud ajal.
2. Pinnaveekogu seisundi halvenemise mõistet direktiivi 2000/60 artikli 4 lõike 1 punkti a alapunktis i tuleb tõlgendada nii, et halvenemisega on tegemist niipea, kui vähemalt üks kvaliteedielement direktiivi V lisa tähenduses langeb klassi võrra allapoole, isegi kui see langus ei too kaasa kogu pinnaveekogu madalamat klassifitseerimist. Kui aga asjaomane kvaliteedielement selle lisa tähenduses on juba kõige madalamasse klassi kantud, siis tähendab selle elemendi igasugune halvenemine pinnaveekogu „seisundi halvenemist” artikli 4 lõike 1 punkti a alapunkti i tähenduses.

matches:
§ 27
§ 31
§ 12
§ 14
kohus
§ 31
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus


Kooseluseadus – Riigi Teataja
Kooseluseadus (lühend - KooS)
Kooseluseadus - sisukord
1 Kooselulepingu sõlmimise kord
1 Kooselulepingu sõlmimine
§ 1 Kooselulepingu sõlmimise eeldused
§ 2 Kooselulepingu sõlmimist välistavad asjaolud
§ 3 Kooselulepingu sõlmimise kord
2 Kooselulepingu kehtetus
§ 4 Kooselulepingu kehtetuks tunnistamise alused
§ 5 Kooselulepingu kehtetuks tunnistamisest keeldumise alused
§ 6 Kooselulepingu kehtetuks tunnistamise tagajärjed
2 Kooselulepingu õiguslikud tagajärjed
1 Kooselulepingu üldised õiguslikud tagajärjed
§ 7 Registreeritud elukaaslaste kooselu ning nende õigused ja kohustused
§ 8 Kooseluleping abielu sõlmimist välistava asjaoluna
§ 9 Registreeritud elukaaslaste ülalpidamiskohustus
§ 10 Registreeritud elukaaslane ülalpidamist andma kohustustatud isikute järjestuses
§ 11 Tehingud kooselu korraldamiseks
§ 12 Vastutus teise registreeritud elukaaslase võetud kohustuse eest
§ 13 Hoolsuskohustuse ulatus
§ 14 Perekonna eluase
§ 15 Registreeritud elukaaslase suhtlusõigus ja õigus lapsendada
2 Registreeritud elukaaslaste varasuhted
§ 16 Registreeritud elukaaslaste varasuhte valik
3 Kooselulepingu lõppemine
1 Kooselulepingu lõppemise kord
§ 17 Kooselulepingu lõppemise alused
§ 18 Registreeritud elukaaslaste omavahel abielu sõlmimise korral registrikannete tegemine
§ 19 Kooselulepingu lõpetamine kokkuleppel
§ 20 Kooselulepingu lõppemise aeg
2 Kooselulepingu lõppemise tagajärjed
§ 21 Kooselulepinguga seonduvate tehingute lõppemine
§ 22 Perekonna eluase ja eluasemega seotud vara kooselulepingu lõppemisel
§ 23 Registreeritud elukaaslase suhtlusõigus teise registreeritud elukaaslase lapsega pärast kooselulepingu lõppemist
§ 24 Kooselulepingu lõppemise tagajärgede erisused registreeritud elukaaslaste omavahel abielu sõlmimisel
§ 25 Kooselulepingu taastamine
RT I, 16.10.2014, 1


Viimsi valla eelarvest kultuuri-, spordi- ja noorsoo programmide ning ürituste toetamise kord – Riigi Teataja
Viimsi valla eelarvest kultuuri-, spordi- ja noorsoo programmide ning ürituste toetamise kord
Viimsi valla eelarvest kultuuri-, spordi- ja noorsoo programmide ning ürituste toetamise kord - sisukord
§ 2 Toetuse eesmärgid
§ 5 Lepingu sõlmimine
§ 7 Aruandlus ja kontroll
RT IV, 26.04.2014, 72
Vastu võetud 16.02.2010 nr 5
jõustumine 19.02.2010
Määrus kehtestatakse “Kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse” § 6 lõike 1 ja § 22 lõike 1 punkti 5, „Noorsootöö seaduse“ § 6 lõike 1 punkti 2 ja „Viimsi valla põhimääruse“ § 10 lõike 1 alusel.
(1) Viimsi valla (edaspidi Vald) eelarvest kultuuri-, spordi- ja noorsoo programmide ja ürituste toetamise kord (edaspidi Kord) sätestab Viimsi valla eelarvelistest vahenditest (edaspidi Vallaeelarve) ühekordsete toetustena eraldatavate toetuste taotlemise, taotluste läbivaatamise ning toetuse andmise ja toetuste kasutamise üle järelevalve teostamise korra. Käesolev kord ei laiene nendele toetustele, mis on reguleeritud teiste riigi ja valla õigusaktidega.
(2) Toetus käesoleva korra mõistes on Korra paragrahvis 2 sätestatud tingimustele vastav Vallaeelarveline eraldis kultuuri-, spordi- ning noorsootöö toetamiseks ettenähtud vahendite arvelt.
(3) Toetuse taotlemise aluseks on vormikohane taotlus, mis esitatakse Viimsi Vallavalitsusele (edaspidi Vallavalitsus) paberkandjal või elektrooniliselt hiljemalt Korra § 3 lõikes 8 määratud tähtaegadeks. Toetuse taotluse ja aruande vormi kinnitab Vallavalitsus.
§ 2. Toetuse eesmärgid
(1) Toetust saab vallaeelarvest taotleda järgmistel eemärkidel:
1) kultuuritegevuse edendamine;
2) sporditegevuse edendamine;
3) laste ja noorsootöö edendamine;
4) muinsuskaitse edendamine;
5) usutegevuse edendamine;
6) rahvahariduse edendamine.
(2) Toetuse määramisel lähtutakse järgmistest kriteeriumitest:
1) tegevus, millele toetust taotletakse, toimub üldreeglina Viimsi valla haldusterritooriumil või tegevus, mis esindab Viimsi valda;
2) tegevus on suunatud Viimsi valla alalistele elanikele või on nende huvides;
3) kultuuritegevuse toetamisel aktsepteeritakse valla elanike osalemist rahvusvahelistel ja kodumaistel konkurssidel ja festivalidel;
4) sporditegevuse toetamisel aktsepteeritakse valla elanike osalemist rahvusvahelistel tiitlivõistlustel.
(3) Käesoleva korra alusel ei toetata:
1) ehitus- ja remondi- või renoveerimistöid;
2) organisatsioonide halduskulude katmist;
3) vara soetamist üksikisikule.
(1) Valla eelarvest võib toetust taotleda:
1) valla haldusterritooriumil tegutsev füüsiline ja juriidiline isik;
2) valla haldusterritooriumil tegutsev mitteformaalne ühendus (ring, taidluskollektiiv, registrisse kandmata selts jne);
3) käesolevas paragrahvis nimetatud isiku poolt volitatud füüsiline või juriidiline isik peab esitama taotluse vähemalt 2 (kaks) kuud enne sündmuse toimumist või projekti algust;
(2) Toetuse taotlejal ja saajal ei tohi olla võlgnevusi valla ees.
(1) Toetuse taotlemise aluseks on Vallavalitsuse poolt kinnitatud taotluse vorm.
(2) Toetuse taotluse- ja aruande vormides peavad olema märgitud:
2) taotleja aadress;
3) juriidilise isiku registrikood või füüsilise isiku isikukood;
4) taotleja kontaktandmed (telefoni ja faksi number ning elektronposti aadress);
5) panga rekvisiidid;
6) määratlus, millise valdkonna projektiga on tegemist;
7) projekti või tegevuse nimi;
8) projekti või tegevuse toimumise aeg:
9) taotletav summa;
10) taotleja allkiri ja kuupäev.
(3) Taotlus peab sisaldama alljärgnevat informatsiooni:
1) tegevuse (programmi, ürituse, võistluse) eesmärk;
2) programme, ürituse, võistluse kirjeldus;
3) osalejad;
4) programm;
5) oodatav tulemus;
6) eelarve ja kaasfinantseerijad;
7) selle olemasolul informatsioon kaasfinantseerijate otsustest;
(4) Soovitav on taotlusele lisada taotlejat iseloomustavad andmed (osalejate nimed ja sünniaastad, ülevaade senisest tegevusest, tegevusplaanid edaspidiseks jne.).
(5) Vallavalitsusel on õigus nõuda taotlejalt täiendavate dokumentide esitamist.
(6) Vallavalitsusele esitatud taotlused vaatab läbi Vallavolikogu kultuuri- ja hariduskomisjon või noorsoo- ja spordikomisjon (edaspidi komisjon).
(7) Komisjonid vaatavad taotlusi läbi neli korda aastas (I, II, III, IV jaotus).
(8) Taotlusi läbivaatavate komisjonide istungid toimuvad veebruaris, mais, augustis ja novembris.
(9) Taotluste esitamise tähtajad on 20. veebruar, 20. mai, 20. august ja 20.november. Kui taotluste esitamise viimane päev satub riiklikule pühale või nädalavahetusele, siis on tähtajaks sellele järgnev esimene tööpäev.
(10) Postiga taotluse esitamisel lähevad arvesse ka tähtaja kuupäeva postitemplit kandvad taotlused.
(11) Hiljem saabunud taotlused vaadatakse läbi järgmises jaotuses.
(12) Vallavalitsus kontrollib taotluse ja sellele lisatud dokumentide vastavust käesoleva korra paragrahvi 3 lõigetes 1 ja 2 sätestatud nõuetele. Puuduste esinemisel teatab Vallavalitsus sellest viivitamatult taotlejale ning annab puuduste kõrvaldamiseks tähtaja kuni 10 (kümme) päeva. Kui taotleja nimetatud tähtajaks puudusi ei kõrvalda, lõpetatakse menetlus.
(13) Komisjoni ettepaneku alusel otsustab toetuse andmise või mitteandmise Vallavalitsus.
(14) Toetuse andmisest või mitteandmisest teavitab Vallavalitsus taotlejat kirjalikult 10 (kümne) päeva jooksul, arvates vastava otsuse tegemise päevast.
(15) Vallavalitsus ei menetle taotlusi, mis on esitatud pärast taotluse aluseks oleva sündmuse toimumist.
§ 5. Lepingu sõlmimine
(1) Ühe (1) kuu jooksul arvates Vallavalitsuse toetuse andmise otsuse tegemise päevast sõlmib Vallavalitsuse esindaja taotlejaga Vallavalitsus ja toetuse saaja vahel sihtfinantseerimise lepingu, milles sätestatakse:
2) toetuse sihtotstarve, sh. tegevuse kirjeldus;
3) toetuse üleandmise viis, tähtaeg või maksegraafik;
4) toetuse sihipärase kasutamise kontrollimise tingimused;
5) sanktsioonid rikkumise korral;
6) toetuse kasutamise aruande esitamise aeg ja kord.
(2) Kui pooled lepingu sõlmimisel kokkuleppele ei jõua, loetakse menetlus toetuse taotlemiseks lõppenuks ja toetust ei eraldata.
(1) Toetuse maksmise aluseks on vallavalitsuse korraldus või protokolliline otsus.
(2) Toetus kantakse taotleja pangaarvele või tasutakse vallavalitsusele esitatud arved otsuses märgitud summa ulatuses
(3) Kui toetus on 1300 eurot või suurem, siis makstakse kuni 70% toetuse suurusest enne ning vähemalt 30% toetuse suurusest peale toetuse kasutamise aruande esitamist.
[Muudetud Viimsi Vallavolikogu 09.11.2010 määrusega nr 26 – jõust. 01.01.2011]
§ 7. Aruandlus ja kontroll
(1) Toetuse saaja on kohustatud Vallavalitsusele esitama aruande toetuse kasutamise kohta ühe kuu jooksul peale toetuse saanud projekti lõppemist.
(2) Aruande aluseks on Vallavalitsuse poolt kinnitatud aruande vorm.
(3) Järelevalvet eraldatud toetuse sihtotstarbelise kasutamise üle teostab Vallavalitsus.
(4) Toetuse mittesihtotstarbelise kasutamise või toetuse kasutamatajätmise ilmnemise korral on Vallavalitsusel õigus:
1) peatada toetuse eraldamisega seotud toimingud;
2) nõuda mittesihipäraselt kasutatud summa tagastamist;
3) keelduda edaspidi rikkujale toetuse eraldamisest.
(1) Tunnistada kehtetuks Viimsi Vallavolikogu 28.02.2006 määrus nr 8 "Viimsi valla eelarvest kultuuri- ja noorsoo programmide ning ürituste toetamise kord”.
(2) Määrus avaldada ajalehes Viimsi Teataja ja Viimsi valla veebilehel.
(3) Määrus jõustub kolmandal päeval pärast avalikustamist Viimsi Vallavolikogu Kantseleis.