text:
Foto: OÜ-le Valga Puu kuuluv „mets”, mis väljanägemise poolest raiesmikust suurt ei erine.
OÜ Valga Puu harvesterijuht sai 520 eurot trahvi Karula rahvuspargi piiranguvööndis sanitaarraie tegemise eest lubatust kolm korda (!) suuremas mahus. Valga Puu käive oli tänavu kolmandas kvartalis üle 12 miljoni euro, selles võrdluses on mikroskoopiline nii trahvisumma kui kohtukulud, mille ettevõte oma töölise eest tasus.
Riigikohtu menetlusse mittevõtmise määrusega jõustus hiljuti Tartu maakohtu otsus, mis kärpis keskkonnainspektsiooni määratud trahvi (720 eurot) 200 euro võrra. Harvesterioperaator Raigo Arikainen polnud nimelt trahviga rahul ja kaebas tööandja kulul edasi niikaua kui võimalik.
Trahvi sai mees selle eest, et tegi Karula rahvuspargis Jõepera piiranguvööndis Valga Puule kuuluval Suuresõõru-Kaska metsakinnistul oma tööandja heaks sanitaarraieid lubatud 67 tihumeetri asemel 184 ehk 117 tihumeetrit ebaseaduslikku raiet.
„Igapäevaselt seda tööd tehes lähtun metsa seisukorrast ning ettenähtud raieliigist,” selgitas Raigo Arikainen LõunaLehele. „Ka kõnealusel objektil raiusin kuivanud ja tormi poolt kahjustatud puid, jättes teatisel esitatud tihud tähelepanuta. Sain karistada valesti esitatud andmete eest, mitte metsale tekitatud kahju eest.”
Kohtule väitis Arikainen hakatuseks, et inspektsiooni vaatlus ei tõenda väidetavat ebaseaduslikku raiet, kuna on tehtud ligikaudu 4,5 kuud peale seda, kui tema metsa maha võttis: „Ei ole kõrvaldatud kahtlus, et menetlusaluse isiku poolt teostatud raie ja vaatlusprotokolli koostamise vahelisel ajal tegi raiet mõni muu kolmas isik.”
Kohus leidis, et ebaseadusliku raie tegi 2017. aasta detsembris ikkagi Raigo Arikainen. Seda tõestas keskkonnainspektsiooni mahukas analüüs eri vanusega kändude eristamise kohta. Arikainen ise ning Valga Puu metsaülem Kaupo Valb ja metsameister Paul Teearu kinnitasid kohtuistungil, et nemad eri aegadel lõigatud puude kändudel vahet teha ei oska.
Kohus leidis, et kui Valga Puu töötajad ka seda teha ei oska, ei anna see alust kahelda keskkonnainspektsiooni ametnike vastavates oskustes. Lisaks tundus kohtule veider metsafirma staažikate töötajate „võhiklikkus” metsanduse A ja B tundmisel ning kohus märkis: „Mitme aasta vanused kännud on mõne kuu vanustest kändudest kohtu arvates silmanähtavalt eristatavad isegi eriteadmisi omamata. Sellised kännud võivad olla sammaldunud, pehkinud või pealt tumenenud.”
Kes ikkagi süüdi oli?
Raigo Arikainen väitis kohtule, et kui üleraie tegigi tema, siis ettevaatamatusest: ta teostas raiet Paul Teearu maha märgitud raiealade põhjal ega pidanud vajalikuks ise enam metsateatisi kontrollida. Enda sõnul ei juhindunud ta looduskaitsealal metsa maha võttes üldse mingitest mahtudest, vaid üksnes metsas avanenud olukorrast.
Milline see olukord oli, jäi aga selgusetuks. Metsateatised esitas keskkonnametile Kaupo Valb, kes väitis, et kasutas raiemahu kindlaksmääramisel takseerandmeid. Kas ta ka ise kohapeal käis, seda ta enda sõnul ei mäleta. Paul Teearu kinnitusel oli selles metsas „palju” vigastatud puid, nii tuulemurdu ja kuivanud puid.
Keskkonnainspektsioon juhtis aga tähelepanu asjaolule, et tagantjärele ei saanud kindlaks teha, kas raiuti ainult sanitaarraieks lubatud puid või mitte. Samuti ei saanud keskkonnaamet kontrollida sellises mahus sanitaarraie lubatavust enne raie toimumist.
Sanitaarraiet tehakse nimelt nakkusallikaks olevate või kahjurite paljunemist soodustavate puude, surevate või surnud puude ning oma ülesande täitnud seemnepuude metsast eemaldamiseks. Piinlikku täpsust seejuures ei nõuta: kui raiemaht ületab metsateatisel märgitu kuni 15 protsenti, keskkonnainspektsioon väärteomenetlust ei algata.
Arikainen võttis aga metsa maha lubatust kolm korda rohkem.
Metsamehed sogasid vett
Kohtu hinnangul olid Valga Puuga seotud isikute ütlused vastuolulised küsimuses, kes vastutab raiemahust kinnipidamise eest. Kõigi kolme ametijuhendis on kirjas kohustus tunda tööks vajalikke õigusnorme ja neist kinni pidada.
Metsaülem Kaupo Valb väitis, et Valga Puus pole aga reguleeritud, kuidas peab harvesterijuht toimima (kellele teatama vms), kui raiemaht täitub. Nagu välja tuli, ei pööranud ta raiemahule üldse tähelepanu. Metsaülem ise polnud aga metsa tegeliku seisukorraga kursis ei enne ega pärast raiet. Metsameister Paul Teearu vaatas enda sõnul üle vaid laoplatsid ja väljaveoteed. „OÜga Valga Puu seotud isikute tegevus viitab nende hoolimatule suhtumisele metsaõigusnormide täitmisse,” hindas kohus. „Raigo Arikainen on küll lubatud mahtu ületava sanitaarraie vahetu tegija, kuid tema tegevust on ilmselgelt soodustanud puudujäägid üldises töö korraldamises OÜs Valga Puu. Menetlusaluse isiku enda kinnitusel on tal aastatepikkune töökogemus. Sellise töökogemusega inimesele pidi olema arusaadav, et rahvuspargi piiranguvööndis ei saa sanitaarraiet teha ilma igasuguste mahupiiranguteta. Ka võib eeldada, et sellise pika töökogemusega isik oskab isegi ilma metsalangetusmasina arvuti abita hinnata ligikaudugi raie mahtu.”
Kohus leidis, et Arikaineni süüd vähendab asjaolu, et tema teoga ei kaasnenud keskkonnakahju, et teda pole varem kohtulikult karistatud ning ta ei saanud ise seaduserikkumisest varalist kasu. Seetõttu vähendas kohus trahvi 520 eurole. Arikaineni kaitsja tasu (üle 2500 euro, mille oli tema eest tasunud OÜ Valga Puu), jättis kohus aga tema enda kanda.
Kuidas sarnaseid juhtumeid vältida?
Keskkonnainspektsioon ei soovinud Karulas tehtud üleraie eest määratud karistust kommenteerida. „Kohtus antud ütluste põhjal (mis erinesid varasematest ütlustest) ning seoses keskkonnakahju puudumisega pidas kohus põhjendatuks trahvisummat vähendada,” vastas keskkonnainspektsiooni avalike suhete nõunik Leili Tuul. „Juhul kui töö tellija süülisus on tõendite alusel kindlaks tehtud, saab ka tööde tellijat karistada, selleks ei ole vaja seadusemuudatust.”
Keskkonnaministeerium leidis, et metsarüüste eest saadavaid karistusi tuleb siiski karmistada. „Oleme muutmas looduskaitseseadust,” andis teada ministeeriumi looduskaitseosakond. „Ühe suurema muudatusena on kavas just vastutussätete muutmine ja korrastamine. Eelkõige juriidiliste isikute karistusmäärade suurendamine ja väärteokoosseisude täpsustamine.”
Eelnõu kohaselt karistatakse kaitstaval loodusobjektil raienõuete rikkumise eest, kui selle on toime pannud juriidiline isik, rahatrahviga kuni 200 000 eurot. Kehtivas looduskaitseseaduses on see rikkumine üldnormi all ja karistuseks kuni 3200 eurot. Füüsilist isikut saab praegu karistada kuni 300 trahviühiku (1 tü on 4 eurot) ehk 1200 euro suuruse trahviga.
„Kui suurte metsandusettevõtete tegevus ei ole seadusega kooskõlas, võivad nad ilma jääda metsa majandamise sertifikaatidest, see suurendab motivatsiooni seaduskuulekusele,” hindas ministeeriumi looduskaitseosakond. „Selleks et vältida sarnaseid olukordi, kus sanitaarraiel ületatakse kordades raiemahte, on parimaks lahenduseks metsaomanike enda teadlikkus, et sanitaarraie mahu täitumisel tuleb esitada uus metsateatis. Mis puudutab aga raieid, kus raieks vajalikku luba ei ole või raie on teostatud vastuolus esitatud loaga, siis seal on üheks parimaks ennetuseks kohalike elanike valvas pilk. Lisaks on tulevikus kindlasti omal kohal ka kaugseire meetodite kasutamine raiete tuvastamiseks.”
Kas rahvusparki on hoidnud vaid metsaomanike südametunnistus?
Tekkis ka küsimus, kas keskkonnaamet väljastab looduskaitsealadel raielube ilma metsa sisuliselt hindamata? Enne kui Raigo Arikainen Valga Puule kuuluvat metsa hoogsalt harvendas, oli seda mõned aastad tagasi juba tehtud: aastatel 2012–2016 oli plaanitud erinevatel eraldistel valik-, harvendus-, veer- ja sanitaarraiet mahtudes 8–35 tihumeetrit.
Lisaks sai Valga Puu tänavu samal kinnistul, kus oli lubatust kolm korda rohkem sanitaarraiet tehtud, kahele metsaeraldisele uued load harvendus- ja valikraieks. Pildilt on näha, et väljanägemiselt on tegu juba pigem raiesmiku kui metsaga.
„Keskkonnaamet teostab välitöid kohapeal vaid siis, kui selleks on reaalne vajadus. Katastriüksusel on tehtud metsakorraldus inventeerimise kuupäevaga 5.11.2018, seega tuginesime metsateatise menetlemisel metsa inventeerimisandmetele ning välitöö tegemiseks kohapeal puudus meil vajadus,” kommenteeris keskkonnaameti avalike suhete nõunik Sille Ader.
Enamikku Karula rahvuspargi metsadest on praeguseni majandatud vastavalt rahvuspargi kaitse-eeskirjale püsimetsadena tänu kohalike omanike südametunnistusele ja RMK seaduskuulekusele. Mis saab aga siis, kui muutuvad omanikud ja/või rahvuspargi kaitse-eeskiri?
Mida Valga Puu asjast arvab?
OÜ Valga Puu juht Andres Olesk: „Harvesterijuht raius need puud, mis olid sanitaarraie käigus ette nähtud raiuda – kuivanud ning tormi poolt kahjustatud puud. Kuna aga teatis oli varem võetud, siis oli vahepealse ajaga puid juurde kuivanud, 2016 oli torm ja puid tuli oluliselt juurde. Keskkonnainspektsioon kinnitas ka, et raiuti sanitaarraieks ette nähtud puid. Mille üle me jätkuvalt vaidleme, on see, et ise kirjutasime numbri teatisele ja saime trahvi selle eest! Me ei ole metsakasvatuslikult teinud ühtegi viga, me ei tekitanud oma tegevusega kahju keskkonnale, oleme rikkunud ainult numbrit teatisel! Olles enda metsas!”
Keskkonnainspektsioon lubab ju sanitaarraie puhul plaanitust 10–15% erinevust, te raiusite aga kolm korda rohkem.
„Üldiselt peaks raie lubajaks olema ikka omanik ise vastavalt seadusele, mitte keskkonnainspektsioon, viimase tõlgendus on selgelt pahatahtlik, litsentseeritud metsahindajad võivad metsa hinnates eksida 20%, omanik omas metsas 10–15% olukorras, kus hindaja võimalik viga on juba tehtud. See on bürokraatiahullus, näiteks on teatis 20 tihumeetri peale ja 23 tihumeetri raiumisel tuleb keskkonnainspektsioon trahvima!? Me oleme erametsaliidu kaudu asunud diskussiooni keskkonnainspektsiooniga olukorra lahendamiseks. Tähtis on metsale eelkõige see, mis alles jääb, ning see, et tegevus metsas tooks kasu metsale, mitte vastupidi.”
Andres Olesk polnud nõus kohtu etteheidetega, et ettevõttes valitseb hoolimatu suhtumine metsaõigusnormide täitmisse.
„See on kohtu hinnang, meil on ettevõttel nii ISO-sert kui PEFC-sert, kus on kogu juhtimisahel täpselt kirjeldatud. Lasime peale seda juhtumit teha auditi, protseduur on üle kontrollitud. Kõik asjasse puutuvad isikud on diplomeeritud metsamehed ning harvesterijuht teist põlve metsamees, kes samal töökohal 20 aastat töötanud.
Et Karulas see teema tõstatati, on pigem erand. Tähtis on, et peetakse kinni raie pindalast ning raieks määratud puud vastaksid raieliigile, selles osas masinamees ei eksinud.“
Kõnealusel juhul on siiski tegu rahvuspargiga, kus on raiepiirangud. „Loomulikult on tegu piiranguvööndiga. Aga sanitaarraie mõistes ei ole sellel mitte mingit tähtsust. Karula erilisus tõigi üldse selle probleemiks. Valga Puu raiub igal aastal pool miljonit tihumeetrit, meil pole sellist probleemi mitte kusagil mujal.“
Kui vaadata fotosid, siis teie metsakinnistu on suhteliselt hõre, peaaegu nagu raiesmik.
„Valga Puu ega ka harvesterioperaator pole vastutav tormi tagajärgede eest. Vaidlusaluste raiete raiejärgsed rinnaspindalad ja tagavarad on kohtutoimikus olemas ning seal on igati elujõuline ja korralik mets.“
Viimati muudetud: 12/12/2019 09:13:11

matches: Kohus Kohus kohus Kohus kohus kohus kohus


Tallinna Mustjõe Gümnaasiumi põhimäärus – Riigi Teataja
Tallinna Mustjõe Gümnaasiumi põhimäärus
Tallinna Mustjõe Gümnaasiumi põhimäärus - sisukord
§ 18 Koolitöötajate koosseis
§ 19 Koolitöötajate ülesanded
6 MAJANDAMISE JA ASJAAJAMISE ALUSED, KOOLI DOKUMENDID
§ 24 Vara ja eelarve
§ 27 Kodukord
RT IV, 29.03.2018, 8
Vastu võetud 21.03.2018 nr 19
Määrus kehtestatakse põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 66 lg 2, Tallinna põhimääruse § 52 lg 7, Tallinna Linnavolikogu 2. detsembri 2010 määruse nr 60 „Põhikooli- ja gümnaasiumiseaduses kooli pidaja pädevusse antud ülesannete osaline delegeerimine Tallinna Linnavalitsusele ja Tallinna Haridusameti juhatajale” § 1 ning Tallinna Linnavolikogu 24. märtsi 2011 otsuse nr 43 „Õppekeel Tallinna munitsipaalüldhariduskoolide põhikoolides” p 1 alusel.
Kooli nimetus on Tallinna Mustjõe Gümnaasium (edaspidi kool).
Kool asub Tallinnas. Kooli postiaadress on Paldiski mnt 83, 10617 Tallinn.
(2) Raamatukogu teenindab kõiki kooli õpilasi, õpetajaid ja teisi töötajaid, välja arvatud lugejad, kellelt on võetud raamatukogu kasutamise eeskirja kohaselt raamatukogu kasutamise õigus.
(1) Kool võib korraldada õppekavaväliste tasuta ja tasuliste ringide, kursuste ja stuudiote ning pikapäevarühmade tegevust ja organiseerida üritusi.
(3) Õpilasel ja vanemal on õigus pöörduda oma õiguste kaitseks hoolekogu, ametiasutuse, Haridus- ja Teadusministeeriumi või lastekaitseorganisatsioonide poole.
8) täitma teisi õigus- ja haldusaktidest tulenevaid kohustusi.
Koolitöötajad on direktor, õppealajuhataja, õpetajad, tugispetsialistid, abiõpetajad, teised õppe- ja kasvatusalal töötavad isikud ning muud töötajad.
§ 18. Koolitöötajate koosseis
§ 19. Koolitöötajate ülesanded
(3) Koolitöötajate ülesanded ja kohustused, õigused ja vastutus määratakse kindlaks töökorralduse reeglite, kodukorra ja töölepingute ning ametijuhenditega, mis on kooskõlas töösuhteid reguleerivate õigusaktidega.
1) juhib kooli õppe- ja kasvatus- ning majandustegevust ning vastutab nende tulemuslikkuse eest, korraldab kooli valduses oleva vara valdamist, kasutamist ja käsutamist, vastutab kooli üldseisundi ja arengu, linnavara säilimise ning eelarvevahendite õiguspärase ja otstarbeka kasutamise eest kooli eelarve piires;
5) vastutab kooli arengukava koostamise ja elluviimise eest ning korraldab arengukava avalikustamise kooli veebilehel;
10) teeb ametiasutuse juhatajale ja hoolekogule ettepaneku suurendada erandjuhul põhikooli õpilaste arvu klassis;
11) korraldab tugispetsialisti(de) teenuse rakendamist;
13) moodustab põhiharidust omandavatele õpilastele pikapäevarühma ja kehtestab selle töökorralduse ja päevakava, teeb otsuse õpilase pikapäevarühma vastuvõtmise ja sealt väljaarvamise kohta;
14) kehtestab hädaolukorra lahendamise plaani, korraldab õpilaste ja koolitöötajate kaitse hädaolukorras;
15) määrab haridusliku erivajadusega õpilaste õppe koordineerija;
16) kutsub kokku vanemate koosoleku;
17) kehtestab kooli sisehindamise korra;
18) vastutab kooli teenindavale raamatupidamisüksusele tööks vajalike dokumentide ja informatsiooni õigeaegse edastamise eest;
19) tagab koolis ametiasutuse otsuste ja ülesannete täitmise;
20) sõlmib koolitöötajatega töölepingud, kinnitab nende ametijuhendid ja teostab teisi tööandja õigusi ja kohustusi vastavuses töösuhteid reguleerivate õigusaktidega;
21) kinnitab koolitöötajate koosseisu ja kehtestab töö tasustamise alused (töötasujuhendi) riigi ja Tallinna õigusaktides sätestatud korras;
22) kehtestab kooli asjaajamiskorra ja muud töökorraldusdokumendid;
23) tagab riigi ja Tallinna õigusaktide ning lepingutega ette nähtud aruannete koostamise ja esitamise;
24) annab oma pädevuse piires kooli tegevuse korraldamiseks käskkirju ning kontrollib nende täitmist;
25) korraldab õpilaste suhtes kohaldatavate tugimeetmete rakendamise põhikooli- ja gümnaasiumiseaduses sätestatud tingimustel ja korras;
26) kinnitab õpilasesinduse põhimääruse;
27) korraldab kooli saabunud märgukirjade, selgitustaotluste ja teabenõuete vastamist;
6. peatükk MAJANDAMISE JA ASJAAJAMISE ALUSED, KOOLI DOKUMENDID
§ 24. Vara ja eelarve
(2) Kooli õppe- ja kasvatusalaseid kohustuslikke dokumente peetakse paberil või elektrooniliselt. Kohustuslikes dokumentides andmete esitamisel ning dokumentide täitmisel ja pidamisel lähtutakse haridus- ja teadusministri kehtestatud korrast.
(1) Järjepideva arengu tagamiseks koostab kool arengukava, milles määratakse kooli arengu eesmärgid ja põhisuunad.
(2) Arengukava ja selle muudatused valmistavad koostöös ette hoolekogu, õpilasesindus, õppenõukogu ja eksperdid. Arengukava kinnitatakse linna õigusaktides kehtestatud korras.
§ 27. Kodukord
(2) Kodukord ja selle muudatused esitatakse enne kehtestamist arvamuse andmiseks hoolekogule ja õpilasesindusele.
Tallinna Linnavalitsuse 13. oktoobri 1999 määrus nr 87 „Haabersti linnaosa munitsipaalkoolide põhimääruste kinnitamine" tunnistatakse kehtetuks.


Maksumaksja portaal - Maksuküsimused - KÄIBEMAKS - Eesti juriidiline isik (OÜ), mis ei ole käibemaksukohustuslane, ei soeta üldse kaupu välismaalt, vaid ostab välismaal registreeritud ettevõtlusega tegelevalt isikult teatud teenuseid.KMS § 21 lg 1 kohaselt Eesti isikul ja Eestis püsiva tegevuskoha kaudu tegutseval välisriigi isikul, kes saab Eestis maksukohustuslasena registreerimata ettevõtlusega tegelevalt välisriigi isikult käesoleva seaduse § 10 lõikes 5 nimetatud teenust, tekib piiratud maksukohustuslasena registreerimise kohustus selle teenuse saamise päevast. Sätet ei kohaldata maksukohustuslasele ega ettevõtlusega mittetegelevale füüsilisele isikule.KMS § 3 lg 5 alusel Piiratud maksukohustuslane peab maksma käibemaksu käesoleva seaduse § 1 lõike 1 punktides 2 ja 5 nimetatud toimingutelt ning käesoleva paragrahvi lõike 4 punktides 2–5 loetletud toimingutelt. Kusjuures § 3 lg 4 p 2 on: teenustelt, mis on saadud ettevõtlusega tegelevalt välisriigi isikult, kes ei ole Eestis registreeritud maksukohustuslasena ning kellel puudub Eestis püsiv tegevuskoht, mille kaudu ta tegeleb ettevõtlusega Eestis.Küsimused:1. Kui piiratud maksukohustuslase registreerimine teenuste soetamise tõttu on ettenähtud ainult § 10 lõikes 5 loetletud teenuste soetamise puhul, kas siis km arvestamine, deklareerimine ja tasumine on ettenähtud tal ka ainult selliste (§ 10 lg 5) teenuste soetamisel, või ikkagi KÕIKIDE teenuste soetamisel välismaa äritegevusega tegelevalt isikult, peale piiratud maksukohustuslasena registreerimist?Kui kõikidest teenustest, siis miks piiratud maksukohustuslasena registreerimine on kohustuslik mitte kõikide teenuste soetamisel, vaid üksnes § 10 lg 5 loetletud teenuste soetamisel?2. Eesti äriühingul, mis on Eestis piiratud käibemaksukohustuslasena registreeritud, on valismaal registreeritud filiaal või esindus, mis ei ole iseseisev juriidiline isik. Kas kõikidelt teenustelt, mis on soetatud välismaal tegutseva filiaali või esinduse jaoks, välismaa äritegevusega tegelevalt isikult, tuleb Eestis deklareerida ja maksta km ? Näteks, kui Eesti piiratud maksukohustuslasel on Venemaal registreeritud filiaal, ja Venemaal soetatakse filiaali jaoks raamatupidamisteenus, venemaa rmtp. firma poolt, - kas siis tekib eesti ühingul sellest km tasumise ja deklareerimise kohustus Eestis?3. Kui eesti OÜ, mis ei ole käibemaksukohustuslaseks ega piiratud km-kohustuslaseks registreeritud, ostab välismaa äritegevusega tegelevalt isikult teenuse, ja teenuse osutaja (müüja) on EL-s käibemaksukohustuslane, siis esitab müüja eesti oü-le arve tõenäoliselt oma EL riigi käibemaksumääraga (müük mitte km-kohustuslasele EL-s). Ehk siis km-ga maksustamine toimub tavapäraselt teises liikmesriigis. Kui peale selle tehingu teostamist, registreeritatakse eesti OÜ-gu sundviisil ja tagasiulatuvalt piiratud käibemaksukohustuslaseks, millisest summast (ostetud teenuse hinnast) peab ta siis Eestis deklareerima ning maksma - kas teenuse netto-maksumusest (ilma teise EL riigi käibemaksuta teenuse hinnast) või brutto-maksumusest (teenuse soetamise hinnast, milles on teise riigi km (ehk siis näiteks (10 000 + 21%) х 20% = eesti km)) ?kui brutto-maksumusest - kas ei ole siis tegemist nn. "topeltmaksustamisega" ?
Eesti juriidiline isik (OÜ), mis ei ole käibemaksukohustuslane, ei soeta üldse kaupu välismaalt, vaid ostab välismaal registreeritud ettevõtlusega tegelevalt isikult teatud teenuseid.KMS § 21 lg 1 kohaselt Eesti isikul ja Eestis püsiva tegevuskoha kaudu tegutseval välisriigi isikul, kes saab Eestis maksukohustuslasena registreerimata ettevõtlusega tegelevalt välisriigi isikult käesoleva seaduse § 10 lõikes 5 nimetatud teenust, tekib piiratud maksukohustuslasena registreerimise kohustus selle teenuse saamise päevast. Sätet ei kohaldata maksukohustuslasele ega ettevõtlusega mittetegelevale füüsilisele isikule.KMS § 3 lg 5 alusel Piiratud maksukohustuslane peab maksma käibemaksu käesoleva seaduse § 1 lõike 1 punktides 2 ja 5 nimetatud toimingutelt ning käesoleva paragrahvi lõike 4 punktides 2–5 loetletud toimingutelt. Kusjuures § 3 lg 4 p 2 on: teenustelt, mis on saadud ettevõtlusega tegelevalt välisriigi isikult, kes ei ole Eestis registreeritud maksukohustuslasena ning kellel puudub Eestis püsiv tegevuskoht, mille kaudu ta tegeleb ettevõtlusega Eestis.Küsimused:1. Kui piiratud maksukohustuslase registreerimine teenuste soetamise tõttu on ettenähtud ainult § 10 lõikes 5 loetletud teenuste soetamise puhul, kas siis km arvestamine, deklareerimine ja tasumine on ettenähtud tal ka ainult selliste (§ 10 lg 5) teenuste soetamisel, või ikkagi KÕIKIDE teenuste soetamisel välismaa äritegevusega tegelevalt isikult, peale piiratud maksukohustuslasena registreerimist?Kui kõikidest teenustest, siis miks piiratud maksukohustuslasena registreerimine on kohustuslik mitte kõikide teenuste soetamisel, vaid üksnes § 10 lg 5 loetletud teenuste soetamisel?2. Eesti äriühingul, mis on Eestis piiratud käibemaksukohustuslasena registreeritud, on valismaal registreeritud filiaal või esindus, mis ei ole iseseisev juriidiline isik. Kas kõikidelt teenustelt, mis on soetatud välismaal tegutseva filiaali või esinduse jaoks, välismaa äritegevusega tegelevalt isikult, tuleb Eestis deklareerida ja maksta km ? Näteks, kui Eesti piiratud maksukohustuslasel on Venemaal registreeritud filiaal, ja Venemaal soetatakse filiaali jaoks raamatupidamisteenus, venemaa rmtp. firma poolt, - kas siis tekib eesti ühingul sellest km tasumise ja deklareerimise kohustus Eestis?3. Kui eesti OÜ, mis ei ole käibemaksukohustuslaseks ega piiratud km-kohustuslaseks registreeritud, ostab välismaa äritegevusega tegelevalt isikult teenuse, ja teenuse osutaja (müüja) on EL-s käibemaksukohustuslane, siis esitab müüja eesti oü-le arve tõenäoliselt oma EL riigi käibemaksumääraga (müük mitte km-kohustuslasele EL-s). Ehk siis km-ga maksustamine toimub tavapäraselt teises liikmesriigis. Kui peale selle tehingu teostamist, registreeritatakse eesti OÜ-gu sundviisil ja tagasiulatuvalt piiratud käibemaksukohustuslaseks, millisest summast (ostetud teenuse hinnast) peab ta siis Eestis deklareerima ning maksma - kas teenuse netto-maksumusest (ilma teise EL riigi käibemaksuta teenuse hinnast) või brutto-maksumusest (teenuse soetamise hinnast, milles on teise riigi km (ehk siis näiteks (10 000 + 21%) х 20% = eesti km)) ?kui brutto-maksumusest - kas ei ole siis tegemist nn. "topeltmaksustamisega" ?	NB! Vastatakse vastamise ajal kehtivat õiguslikku konteksti arvestades, kui vastuses seda ei täpsustata.Küsis Maksumaksja ja vastas EML Jurist 19.12.2015 22:03 (846 korda)
1. Piiratud käibemaksukohustuslasena registreerimine on ette nähtud üksnes KMS § 10 lg 5 nimetatud teenuste soetamisel, kuid kui isik on juba registreeritud piiratud käibemaksukohustuslasena, siis peab ta pöördmaksustama kõiki teenuseid, mille käibe tekkimise koht on Eesti, kui ka muud pöördmaksustamise tingimused on täidetud (vt KMS § 3 lg 5 ja § 25). 2. Kui teenus on suunatud filiaalile, siis ei ole käibe tekkimise koht Eesti ning siin midagi pöördmaksustama ei pea. Sõltub seega, millise tegevuskohaga on sisseostetud teenus seotud. Võimalik, et Venemaal tekib maksukohustusi, kuid see sõltub seal kehtivatest õigusaktidest. 3. Kui arve on saadud koos välisriigi käibemaksuga, siis ostja jaoks on pöördmaksustamisel arvestatav maksustatav väärtus summa ilma välisriigi käibemaksuta (KMS § 12 lg 6.1). Teenuse osutajale tuleks edastada enda KMK kood ja paluda arve muuta, kuid see ei muuda maksustatavat väärtust.


text:
(1) Isik, kelle õigust on rikutud, sealhulgas õigust tervise- ja heaoluvajadustele vastavale keskkonnale, võib esitada vaide haldusorganile haldusmenetluse seaduses sätestatud korras või kaebuse halduskohtusse halduskohtumenetluse seaduses sätestatud korras.
(2) Kui keskkonnaorganisatsioon vaidlustab haldusakti või sooritatud toimingu halduskohtumenetluse seadustikus või haldusmenetluse seaduses sätestatud korras, eeldatakse, et tema huvi on põhjendatud või et tema õigusi on rikutud, kui vaidlustatud haldusakt või toiming on seotud organisatsiooni keskkonnakaitseliste eesmärkide või senise keskkonnakaitselise tegevusvaldkonnaga.
1. KeÜS § 30 sätestab keskkonnaalase kaebeõiguse alused vaide- ja kohtumenetluses. Sätte eesmärgiks on tagada KeÜS §-st 23 tuleneva keskkonnaalase subjektiivse õiguse (õigus tervise- ja heaoluvajadustele vastavale keskkonnale) realiseeritavus.
1.1. Isikute üldine kaebeõigus haldus- ja halduskohtumenetluses tuleneb juba kehtivast HMS-st ja HKMS-st, mis näevad üldreeglina ette, et kaebuse või vaide esitamise õigus on üksnes isikul, kelle subjektiivseid õigusi on rikutud (HMS § 71 lg 1, HKMS § 44 lg 1). KeÜS § 30 lg 1 ei sätesta seetõttu olemuslikult uut alust kohtusse pöördumiseks või vaide esitamiseks, vaid üksnes täpsustab, et ka keskkonnaalane õigus on üks subjektiivsetest õigustest, mille rikkumine annab aluse kaebuse või vaide esitamiseks ja tagab seega juurdepääsu õigusemõistmisele.
1.2. Oluline on silmas pidada, et säte puudutab vaid isikute õiguste kaitset suhetes haldusorganitega – kui rikkujaks on teised isikud, siis nende vastu halduskohtusse pöörduda ei saa. Sätte adressaadiks on ühelt poolt isikud, kes soovivad oma keskkonnaalaseid õigusi kaitsta, teiselt poolt aga vaideid lahendavad haldusorganid ning kaebusi lahendavad kohtud.
1.3. Keskkonnaalase kaebeõiguse aluseks on Århusi konventsiooni sätted ehk selle nn kolmas sammas (juurdepääs õigusemõistmisele).
1.3.1. Konventsiooni art 9 lg-s 2 on sätestatud põhinõudena konventsiooniosalise kohustus tagada, et asjast huvitatud üldsuse esindajal on õigus pöörduda kohtusse või seaduse alusel loodud muu sõltumatu ja erapooletu asutuse poole konventsiooni art 6 kohaldamisalasse kuuluva (st konventsiooni kohaselt olulist keskkonnamõju omava) otsuse, tegevuse või tegevusetuse materiaalse õiguspärasuse vaidlustamiseks. Üldsuse esindajaks konventsiooni tähenduses võib olla nii füüsiline kui ka juriidiline isik ning sõna esindaja ei tähenda esindust HKMS mõistes, vaid mõeldud on asjast huvitatud üldsuse liikmeid või igaüht asjaomase üldsuse hulgast (RKHKm 19.03.2012, 3-3-1-87-11, p 21). Kaebeõiguse tekkimiseks peab sel isikul olema põhjendatud huvi (sufficient interest) või tema õigusi peab olema rikutud (viimane kehtib üksnes juhul, kui selline tingimus on ette nähtud siseriiklikes õigusnormides). Seega võimaldab konventsioon seada kaebeõiguse eelduseks isiku õiguste rikkumise, nagu Eesti õiguses on ka tehtud.
1.3.2. Århusi konventsiooni art 9 lg-s 3 on sätestatud laiem kaebeõiguse alus keskkonnaasjades,mis hõlmab ka selliste otsuste ja sellise tegevuse vaidlustamist, millel konventsiooni järgi olulist keskkonnamõju ei ole. Selle sätte kohaselt tuleb siseriiklikele nõuetele vastavale (kui sellised nõuded on kehtestatud) üldsuse esindajale tagada juurdepääs kohtulikule või haldusmenetlusele ka selleks, et vaidlustada eraõigusliku isiku või avaliku võimu organi tegevus või tegevusetus, mis on vastuolus siseriiklike keskkonnaõiguse normidega. Konventsiooniosalistele on jäetud juurdepääsu valikul (nagu ka kaebeõiguse sisustamisel) sellistel juhtudel ulatuslik kaalutlusõigus. Seetõttu on Euroopa Kohus leidnud, et art 9 lõikel 3 puudub EL tasandil otsene õigusmõju (Euroopa Kohtu 8.03.2011 otsus nr C-240/09, Lesoochranárske zoskupenie VLK vs. Ministerstvo životného prostredia Slovenskej republiky, p 52), ning Riigikohtu arvates puudub sel sättel vahetu õigusmõju ka Eesti õiguses (RKHKo 12.01.2012, 3-3-1-68-11, p 33).
1.3.3. Ka Eesti kohtupraktika kohaselt tuleb kaebeõiguse tuvastamisel arvestada Århusi konventsiooni üldist eesmärki, milleks on keskkonnaasjades üldsuse osalemise ja kohtusse pöördumise võimaluste avardamine, ning tõlgendada kaebeõiguse allikaks olevaid õigusnorme pigem laiendavalt (RKHKm 19.03.12, 3-3-1-87-11, p 21).
1.4. Ranget õiguste rikkumise tingimust on Riigikohtu praktikas keskkonnaasjades leevendatud ning toodud kaebeõiguse eeldusena sisse olulise puutumuse nõue. Riigikohus on leidnud, et keskkonnaküsimuste otsustamist käsitlevates asjades ei ole võimalik kaebeõigust sisustada identselt tavapäraste haldusasjadega subjektiivse avaliku õiguse rikkumise kaudu. „Keskkonnaasjades võib, kuid ei pruugi subjektiivse õiguse rikkumine esineda. Seetõttu saab keskkonnakaitse küsimustes kohtusse pöördumise õiguse aluseks olla mitte üksnes õiguste rikkumine, vaid ka kaebuse esitaja puutumus vaidlustatava haldusakti või toiminguga.” (RKHKo 28.02.2007, 3-3-1-86-06, p 16). Nii viidatud lahendis kui ka hilisemas praktikas on Riigikohus puutumuse mõistet täpsustanud ning leidnud, et olulise puutumuse esinemiseks peab olema täidetud kolm tingimust: vastava tegevuse oluline ja reaalne mõju isiku kaitstavatele põhjendatud huvidele; põhjuslik seos tegevuse ja tagajärje vahel; ning tagajärje saabumise piisav tõenäosus (RKHKo 12.01.12, 3-3-1-68-11, RKHKm 19.03.12, 3-3-1-87-11 ja RKHKo 6.12.12, 3-3-1-56-12). Kuna Riigikohtu praktika puutumuse sisustamise osas on kujunenud pärast KeÜS vastuvõtmist, ent enne KeÜS jõustumist, ei ole KeÜS sätete mõju puutumuse alusel esitatud kaebustele täielikult selge ning see jääb edasise kohtupraktika välja selgitada. Puutumuse ja KeÜS seoste kohta vt ka KeÜS § 23 lg-te 2 ja 3 kommentaari.
1.5. KeÜS §-s 30 ei ole selgelt piiritletud, milliseid halduse tegevusi saab selle alusel vaidlustada. Lõikes 1 ei ole võimalikke vaidlustatavaid tegevusi üldse mainitud, lõige 2 aga viitab keskkonnaorganisatsioonide puhul haldusaktide ja toimingute vaidlustamise võimalikkusele (seejuures hõlmab toimingu mõiste kohtupraktika kohaselt ka viivitust ja tegevusetust, RKHKm 31.01.2000, 3-3-1-49-99, p 1). Ka siin on sarnaselt kaebeõigusega oluline järgida lisaks siseriiklikele õigusnormidele ka Århusi konventsiooni eesmärke ja sätteid.
1.5.1. Siseriiklikus õiguses on vaidlustatavate tegevuste ring määratletud HMS-s (§ 72) ning HKMS-s (§ 37 ja § 45). Nendest sätetest tulenevalt on võimalik vaidlustada küll haldusakte, haldustoiminguid ning tegevusetust, ent menetlustoimingute vaidlustamine on piiratud. HMS-s on loetletud konkreetsed menetlustoimingud, mida saab haldusaktist eraldiseisvalt vaidlustada ja HKMS § 45 lg 3 kohaselt võib menetlustoimingu peale ilma haldusakti või lõpliku toimingu vaidlustamiseta esitada kaebuse, kui see rikub kaebaja mittemenetluslikke õigusi, sõltumata haldusaktist või lõplikust toimingust, või kui menetlustoimingu õigusvastasus tingiks vältimatult kaebaja õigusi rikkuva haldusakti andmise või lõpliku toimingu tegemise. Selliseks menetlustoiminguks võib teatud juhtudel olla näiteks KMH või KSH algatamine või algatamata jätmine.
2. KeÜS § 30 lõikes 2 keskkonnaorganisatsioonidele erilise kaebeõiguse andmise ajendiks on Århusi konventsiooni art 9 lg 2, mis näeb ette, et art 2 lg 5 nõuetele vastava valitsusvälise organisatsiooni huvi loetakse põhjendatuks ning eeldatakse, et nimetatud organisatsioonil saab olla õigusi, mida on võimalik rikkuda. Konventsioonist tulenevalt on selline laiendatud kaebeõigus kehtestatud ka EL keskkonnaalastes direktiivides (nt KMH direktiivi 2011/92/EL art 11 lg-s 3).
2.1. Enne KeÜS jõustumist oli KeÜS § 30 lõikega 2 analoogne keskkonnaorganisatsioonide kaebeõiguse erisus kehtestatud halduskohtumenetluse seadustikus (HKMS § 292), mis KeÜS jõustumisel kehtetuks tunnistati. Ehkki siseriiklikud sätted keskkonnaorganisatsioonide erilise kaebeõiguse kohta kehtestati esimest korda alles HKMS jõustumisel 2012. a jaanuaris, on kohtupraktikas tunnistatud keskkonnaorganisatsioonide erilist kaebeõigust kohtumenetluses juba kümmekond aastat (nt RKHKo 29.01.2004, 3-3-1-81-03, RKHKo 28.11.2006, 3-3-1-43-06). Keskkonnaorganisatsioonide laiendatud kaebeõiguse kohta vaidemenetluses enne KeÜS jõustumist kehtinud õiguses normid puudusid.
2.2. Sätte eesmärgiks on võimaldada keskkonnaorganisatsioonide poolt avaliku ja kollektiivse huvi kaitsmist, hoolimata sellest, kas otsused puudutavad konkreetseid üksikisikuid või mitte. Keskkonnaorganisatsiooni poolt haldusakti või toimingu vaidlustamisel ei ole vaja näidata, et oleks rikutud mõne konkreetse isiku subjektiivseid õigusi. See annab keskkonnaorganisatsioonile võimaluse vaidlustada keskkonnaasjades tehtud otsuseid ka juhul, kui need ei riku otseselt ühegi konkreetse isiku õigusi, ent puudutavad avalikku või kollektiivset huvi (nt mõne ala looduskaitse alla võtmisest keeldumise otsus, maavara kaevandamisload väärtuslikus looduslikus piirkonnas vmt), või puudutavad nii avalikku huvi kui ka konkreetse(te) üksikisiku(te) õigusi. Keskkonnaorganisatsiooni mõiste ehk kriteeriumid, millele organisatsioon peab erilise kaebeõiguse saamiseks vastama, on sätestatud KeÜS §-s 31.
2.3. Sättes seotakse kaebeõigus organisatsiooni keskkonnakaitseliste eesmärkide või senise keskkonnakaitselise tegevusvaldkonnaga. See tähendab, et keskkonnaorganisatsioon ei pea küll tõendama oma õiguste rikkumist, ent vaidlustatav haldusakt või toiming peab tema tegevuse või eesmärkidega siiski seostuma (vt selles osas KeÜS § 31 kommentaare). KeÜS § 30 lg 2 sõnastus erineb enne KeÜS jõustumist kehtinud HKMS § 292 sõnastusest, mis nägi keskkonnaorganisatsioonide erilise kaebeõiguse ette üksnes keskkonnakaitse valdkonnas antud haldusaktide või sooritatud toimingute vaidlustamisel. KeÜS §-s 30 sellist piirangut sõnaselgelt sätestatud ei ole, ent vaidlustatud tegevus ise peab olema seotud keskkonnaorganisatsiooni keskkonnakaitseliste eesmärkide või senise keskkonnakaitselise tegevusvaldkonnaga.

matches:
§ 30
§ 71
§ 44
§ 30
Kohus
Riigikohus
Riigikohus
§ 23
§ 45
§ 45
§ 30
§ 30
§ 292
§ 31
§ 30
§ 292


Toiduseaduse ja riigilõivuseaduse muutmise seadus – Riigi Teataja
Toiduseaduse ja riigilõivuseaduse muutmise seadus
Vabariigi Presidendi 15. detsembri 2009. a otsusega nr 583
I. Toiduseaduses (RT I 1999, 30, 415; 2009, 49, 331) tehakse järgmised muudatused:
§ 1. Paragrahvi 16 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Lisaaine käesoleva seaduse tähenduses on Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1333/2008 toidu lisaainete kohta (ELT L 354, 31.12.2008, lk 16–33) artikli 3 lõike 2 punktis a sätestatud aine.»
§ 2. Paragrahvi 31 täiendatakse lõigetega 3 ja 4 järgmises sõnastuses:
« (3) Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1935/2004 artikli 2 lõike 2 alapunktis c nimetatud ettevõtte puhul esitab ettevõtja majandustegevuse registri registreerimistaotluses lisaks kaubandustegevuse seaduse § 13 lõike 3 punktis 3 sätestatud andmetele ka andmed toiduga kokkupuutumiseks ettenähtud materjalide ja esemete rühma kohta.
(4) Andmeid toiduga kokkupuutumiseks ettenähtud materjalide ja esemete rühma kohta ei pea registreerimistaotluses esitama, kui Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1935/2004 artikli 2 lõike 2 alapunktis c nimetatud ettevõttest tuleb teavitada käesoleva seaduse § 7 kohaselt või kui nimetatud ettevõte kuulub tunnustamisele käesoleva seaduse § 8 kohaselt.»
§ 3. Paragrahvi 34:
« (51) Enesekontrolli raames võetud proovide analüüsimise korral rakendatakse asjakohast kvaliteedisüsteemi.»
§ 4. Paragrahvid 42–44 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« § 42. Piiripunkt ja imporditava toidu üle järelevalve teostamise koht
(2) Kui Euroopa Liidu asjakohases õigusaktis ei sätestata importimisest teavitamise vormi, kasutatakse teavitamiseks Veterinaar- ja Toiduameti veebilehel avaldatud teavitamise näidisvormi.»
§ 5. Paragrahvi 48 lõige 41 tunnistatakse kehtetuks.
§ 6. Paragrahvi 49 lõige 5 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (5) Kui laboratoorsete analüüside tulemuste põhjal ei vasta toit või muu analüüsitu nõuetele, kannab lisauuringutega seotud kulud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 882/2004 artikli 28 kohaselt isik, kelle proov ei vasta nõuetele.»
§ 7. Seadust täiendatakse §-dega 491–495 järgmises sõnastuses:
« § 491. Toidujärelevalve tasu
(6) Enammakstud järelevalvetasu tagastamise korra kehtestab Vabariigi Valitsus.»
§ 8. Paragrahvi 50:
« (11) Kohustatud isik maksab maksmata järelevalvetasu sissenõudmiseks tehtud ettekirjutuses määratud summa kümne tööpäeva jooksul ettekirjutuse saamisest arvates.»;
« (5) Maksmata järelevalvetasu sissenõudmiseks tehtud ettekirjutuse täitmata jätmise korral ettekirjutuses märgitud tähtaja jooksul on Veterinaar- ja Toiduametil õigus pöörduda kohtutäituri poole, kes nõuab maksmata järelevalvetasu kohustatud isikult sisse täitemenetluse seadustikus sätestatud korras.»
§ 9. Paragrahvi 52 lõige 2 tunnistatakse kehtetuks.
§ 10. Seadust täiendatakse §-dega 632 ja 633 järgmises sõnastuses:
« § 632. Toiduga kokkupuutumiseks ettenähtud materjalide ja esemete rühma kohta andmete esitamine sellise ettevõtja puhul, kelle sellekohase tegevuse kohta on majandustegevuse registris registreering 2010. aasta 1. jaanuaril
Enne 2010. aasta 1. jaanuari Veterinaar- ja Toiduameti veebilehel piiripunktide ja imporditava toidu üle järelevalve teostamise kohtade loetelusse kantud piiripunkt ja järelevalve teostamise koht on nimetatud loetelus kuni Veterinaar- ja Toiduameti poolt piiripunkti või järelevalve teostamise koha nimetatud loetelust väljaarvamise otsuse tegemiseni.»
§ 11. Seaduse normitehniline märkus muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«1 Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/39/EÜ eritoiduks ettenähtud toiduainete kohta (ELT L 124, 20.05.2009, lk 21–29);
komisjoni direktiiv 2006/141/EÜ imiku piimasegude ja jätkupiimasegude kohta ning millega muudetakse direktiivi 1999/21/EÜ (ELT L 401, 30.12.2006, lk 1–33), muudetud määrusega (EÜ) nr 1243/2008 (ELT L 335, 13.12.2008, lk 25–27).»
II. Riigilõivuseaduses (RT I 2006, 58, 439; 2009, 59, 386) tehakse järgmised muudatused:
§ 12. Paragrahvi 15 lõikes 4 asendatakse tekstiosa «§ 212 kohaselt» tekstiosaga «§ 210 lõigete 4 ja 6 kohaselt».
§ 13. Paragrahv 35 tunnistatakse kehtetuks.
§ 14. Paragrahvi 210:
« (4) Sööda käitleja, kes impordib loomset päritolu sööta Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 882/2004 artikli 2 punkti 15 tähenduses, tasub riigilõivu järelevalvetoimingute tegemise eest ühe tariifse klassifikatsiooni kohta ühel tollideklaratsioonil lähtuvalt imporditavast kogusest:
1) kuni 30 tonni puhul 0,05 krooni iga kilogrammi kohta;
2) üle 30 tonni puhul 1500 krooni ja lisaks 0,03 krooni iga kilogrammi kohta, mis ületab 30 tonni.»;
2) lõikest 6 jäetakse välja tekstiosa «või käesoleva seaduse §-s 212».
§ 15. Paragrahvid 212 ja 213 tunnistatakse kehtetuks.
(2) Käesoleva seaduse §-d 1 ja 11 jõustuvad 2010. aasta 20. jaanuaril.


text:
Üldine teave - Portugal
Varaga seoses võib surma puhuks korraldusi teha kahes vormis: i) testamendi vormis; ii) lepingu vormis.
Testament on isiklik dokument, mida ei saa koostada esindaja.
Ühised testamendid, s.t testamendid, mille on sama dokumendina koostanud kaks või enam isikut kas kolmanda isiku kasuks või vastastikku, ei ole lubatud.
Testament on ühe isiku tahteavaldus, mis ei pea olema adresseeritud konkreetsele isikule ega talle teatavaks tehtud. Testamendi võib vabalt tühistada ja varad lähevad pärijatele või annakusaajatele üle alles pärast testaatori surma.
Olemas on tavapärased ja erakorralised testamendid.
Tavapärased testamendid on järgmised: avalikud testamendid ja salajased testamendid.
Avaliku testamendi koostab notar oma registris.
Salajase testamendi koostab ja allkirjastab testaator või muu isik testaatori taotluse alusel, kuid selle peab kinnitama notar. Seda võib hoida testaator või kolmas isik või selle võib anda notari hoiule. Isik, kelle valduses on salajane testament, peab selle esitama kolme päeva jooksul alates kuupäevast, mil ta sai teada testaatori surmast. Vastasel korral vastutab ta mis tahes põhjustatud kahju eest ning juhul, kui ta on pärija, võidakse ta pärimisõigusest ilma jätta pärimiskõlbmatuse tõttu.
Õigusaktides on sätestatud järgmised erakorralise testamendi liigid: sõjaväelised testamendid, laeva pardal koostatud testamendid, lennuki pardal koostatud testamendid, katastroofiolukorras koostatud testamendid. Sellise erakorralise testamendi võib koostada üksnes teatavate seaduses sätestatud erakorraliste asjaolude korral. Sellised testamendid muutuvad kehtetuks kaks kuud pärast selle olukorra lõppemist, mis ei võimaldanud testaatoril teha tavapärases vormis testamenti.
Portugali õigusaktidega on samuti ette nähtud spetsiaalne testament, mille Portugali kodanik saab teha välisriigis välisriigi õiguse alusel. See testament on Portugalis kehtiv juhul, kui see on koostatud või kinnitatud ametlikult.
ii. Leping
Portugali õigussüsteemi kohaselt on erandlikel juhtudel lubatud pärimine lepingu alusel. Selleks võidakse vormistada pärimisleping või abielueelne kinkeleping, mis jõustub pärandaja või kinkija surma korral. Selleks et sellised surma puhuks tehtud pärimislepingud või abielueelsed kinkelepingud oleksid kehtivad, peavad need sisalduma abieluvaralepingus.
Üldjuhul on lepingujärgne pärimine siiski keelatud. Sellest tulenevalt on pärimislepingud põhimõtteliselt keelatud ja kui sellised lepingud on sõlmitud, siis on need kehtetud. Samuti on keelatud surma puhuks tehtud abielueelsed kinkelepingud. Kui need siiski sõlmitakse, ei ole need kehtetud, vaid muutuvad seaduse alusel testamendijärgseteks korraldusteks, mis on vabalt tühistatavad.
On kahte liiki pärimislepinguid, mis on seaduse kohaselt erandjuhul lubatud: a) leping, millega üks abikaasadest või kolmas isik nimetab teise abikaasa pärijaks või annakusaajaks; b) leping, millega üks abikaasadest nimetab kolmanda isiku pärijaks või annakusaajaks. Pärija ja annakusaaja erinevust on selgitatud allpool küsimusele nr 7 (Kuidas ja millal saab isikust pärija või annakusaaja?) antud vastuses.
Kehtivad pärimislepingud jõustuvad alles pärast testaatori surma. Punktis a osutatud lepingut ei saa pärast selle sõlmimist siiski ühepoolselt tühistada ning testaator ei saa oma eluajal soodustatud isikut põhjendamatute korraldustega kahjustada. Punktis b osutatud pärimisleping on vabalt tühistatav, kui kolmas isik ei olnud abieluvaralepingus tähistatud kui vastuvõttev isik.
Peale neid kahte liiki pärimislepinguid on seaduse kohaselt kehtivad ka surma puhuks tehtud abielueelsed kinkelepingud. Need on lepingud, millega üks abikaasadest või kolmas isik teeb kinke teisele abikaasale enne abielu sõlmimist. Surma puhuks tehtud abielueelsete kinkelepingute suhtes kohaldatakse samu põhimõtteid nagu pärimislepingute suhtes ning need peavad sisalduma abieluvaralepingus.
Portugali õiguse kohaselt on võimalik kahesugune pärimine. Pärimine tahteavalduse – testamendi või lepingu – alusel (sucessão voluntária), mida kirjeldatakse käesolevas vastuses. Seadusjärgne pärimine (sucessão legal) – pärimine õiguse alusel (sucessão legítima) või sundosa pärimine (sucessão legitimária) –, mida kirjeldatakse küsimustele nr 3 (Kas surma puhuks tehtavatele korraldustele esineb muid piiranguid (nt pärandi sundosa)?) ja 4 (Kui surma puhuks ei ole korraldust tehtud, kes pärib siis ja kui palju?) antud vastustes.
Tahteavalduse alusel pärimise aluseks on testaatori tahteavaldus, s.t testament või leping.
Seadusjärgne pärimine toimub seaduse alusel. Sundosa pärimisega on tegemist juhul, kui pärimisõigus on seadusega ette nähtud ja ei sõltu testaatori tahtest. Õiguse alusel pärimisega on tegemist juhul, kui pärimisõigus on seadusega ette nähtud, kuid testaator saab seda oma tahtega muuta.
Põhimõtteliselt ei pea surma puhuks tehtud korraldusi registreerima.
On siiski erandid, mis on sätestatud erinevates sätetes. Varaga seoses surma puhuks tehtud korraldused tuleb registreerida näiteks järgmistel juhtudel: i) kui testamendiga on tehtud eeliskorraldused, millele on antud reaalne jõud; ii) kui nähakse ette eesõigus või kui seda muudetakse; iii) kui nähakse ette kohustus arvestada pärandvara hulka tehtud kingitused (pärandi laiendamine); iv) seoses abieluvaralepingutega.
Punktides i, ii ja iii märgitud juhtudel peavad õigussuhte poolteks olevad hagejad või kostjad, isikud, kellel on huvi registreerimise vastu, või isikud, kes on kohustatud algatama registreerimise vastavalt õigusnormidele (ametliku registreerimise algatavad teatavatel juhtudel kohtud või seda teeb prokuratuur või registripidaja ise), esitama andmed kinnistusregistritele (Conservatórias do Registo Predial). Registrikandesse lisatakse vara kirjeldus, faktid ja nende kohta esitatud märkused ning tehakse märge teatavate asjaolude kohta.
Punktis iv märgitud juhul lisatakse registreerimise eesmärgil perekonnaseisuregistrisse (Conservatórias do Registo Civil) kanne või märge poolte avalduse alusel. Sellisel juhul võivad registreerimisel osaleda ka isikud, kellega fakt on vahetult seotud või kelle nõusolekut on vaja selleks, et registreerimisel oleks täielik õigusjõud.
Eesõigus hõlmab üleelanud abikaasa õigust saada lahkunu pärandvara arvelt elatist.
Pärandi laiendamine hõlmab pärida soovivate alanejate sugulaste kohustust tagastada pärandvara hulka vara või väärtesemed, mis nende üleneja sugulane neile kinkis.
Jah, Portugali õigusaktide kohaselt kujutab pärandi sundosa endast testeerimisvabadusele seatud piirangut. Sundosa on see osa testaatori varast, mida ta ei saa testamendiga vabalt käsutada, sest see on seaduse alusel ette nähtud isikutele, kellel on õigus pärandi sundosale. Seda nimetatakse sundosa pärimiseks. See on üks seadusjärgse pärimise vorm ja selle õiguse kasutamine ei sõltu testaatori tahtest.
Pärandi sundosale on õigus abikaasal, alanejatel sugulastel ja ülenejatel sugulastel. Abikaasa ja alanejad sugulased pärivad esimeses järjekorras. Alanejate sugulaste puudumise korral pärivad abikaasa ja ülenejad sugulased.
Selle osa suhtes, mille kohta testaator ei saa surma puhuks korraldusi teha, s.t sundosa suhtes, kohaldatakse järgmisi eeskirju:
abikaasa ja laste sundosa moodustab kaks kolmandikku pärandvarast;
kui testaatoril ei ole alanejaid ega ülenejaid sugulasi, moodustab abikaasa sundosa poole pärandvarast;
kui testaatoril ei ole abikaasat, kuid on lapsed, moodustab sundosa poole pärandvarast ühe lapse puhul ning kaks kolmandikku pärandvarast kahe või enama lapse puhul;
teise astme ja järgmiste astmete alanejate sugulaste sundosa on see osa, mille oleks saanud nende üleneja sugulane;
kui alanejaid sugulasi ei ole, moodustab abikaasa ja ülenejate sugulaste sundosa kaks kolmandikku pärandvarast;
kui alanejaid sugulasi või üleelanud abikaasat ei ole, moodustab vanemate sundosa poole pärandvarast; kui pärijateks on teise ja järgmise astme ülenejad sugulased, moodustab nende sundosa ühe kolmandiku pärandvarast.
Abikaasa ei ole pärija, kui testaatori surma ajal olid abikaasad lahutatud või olid alustanud lahuselu lõpliku kohtuotsuse alusel või veel lõplikuks muutumata kohtuotsuse alusel. Kui testaatori surma ajal on abielu lahutamist või lahuselu käsitlev menetlus pooleli, võivad tema pärijad jätkata sellist menetlust varaga seotud eesmärkidel. Kui sellisel juhul tehakse hiljem otsus, millega abielu lahutatakse või võimaldatakse lahuselu, ei ole abikaasa pärija.
Kui lahkunu ei teinud kogu oma vara või selle osa kohta surma puhuks kehtivaid ja konkreetseid korraldusi, pärivad õigusjärgsed pärijad. Seda nimetatakse pärimiseks õiguse alusel. See on üks seadusjärgse pärimise vorm ja testaator saab seda oma tahtega muuta.
Õiguse alusel pärivad abikaasa, sugulased ja riik järgmises järjekorras: a) abikaasa ja alanejad sugulased; b) abikaasa ja ülenejad sugulased; c) vennad-õed ja nende alanejad sugulased; d) teised kuni neljanda astme (kaasa arvatud) külgjoones sugulased; e) riik.
Pädevus pärimisasjades sõltub sellest, kas pärimine vaidlustatakse (pärandi vastuvõtmine inventuuri alusel) või mitte (tingimusteta vastuvõtmine).
Vaidlustatud pärimisasju on pädevad menetlema notarid. Vaidlustamata pärimisasju on pädevad menetlema notarid ja registripidajad. Nad võivad kinnitada isiku pärimisõigust ja jagada vara. Eradokumendi tõestamisega võivad advokaadid ja/või õigusnõustajad jagada pärandvara, kuid neil puudub pärijate pärimisõiguse kinnitamise pädevus.
Notarid ja registripidajad on pädevad kinnitama pärijate pärimisõigust, tuvastades pärijaks määratud isikute isikusamasuse, kuid mõnel juhul võib olla vaja kohaldada vara või testamendiga seotud abieluvaralepingut.
Vaidlustatud pärimise korral on alates 2. septembrist 2013 pärandi inventuuriga pärimismenetlust pädevad läbi viima tsiviilõiguse notarid nendes kohalikes omavalitsustes, kus pärand avanes. Need menetlused suunatakse hiljem kohtusse, kus kohtunik kinnitab vara jagamise otsuse.
Pärandi avanemise koht määratakse kindlaks lahkunu viimase elukoha alusel.
Kui lahkunu viimane elukoht asus väljaspool Portugali, kuid pärandvara asub Portugalis, on pädev selle kohaliku omavalitsuse tsiviilõiguse notar, kus kogu kinnisvara või suurem osa sellest asub. Kinnisvara puudumise korral on pädev selle kohaliku omavalitsuse tsiviilõiguse notar, kus asub suurem osa vallasvarast.
Kui lahkunu viimane elukoht asus väljaspool Portugali ja temast ei jäänud pärandvara Portugalis, on pädev menetluse algatanud isiku elukohajärgne tsiviilõiguse notar.
Pärandi tingimusteta vastuvõtmise korral ei ole inventuuriga pärimismenetlust vaja läbi viia. Sellisel juhul likvideerivad pärijad ja annakusaajad pärandvara ning jagavad selle vastastikusel kokkuleppel ning puudub kohustus algatada notariaalne või kohtumenetlus.
Kui pärandvara läheb riigile pärijate puudumise tõttu, viiakse läbi spetsiaalne kohtumenetlus pärandi riigi kasuks likvideerimiseks.
Kui pärandit ei vaidlustata, on pädevad tsiviilõiguse notarid, perekonnaseisuregistrid ja kinnistusregistrid territoriaalsest pädevusest olenemata. Sellest tulenevalt võivad huvitatud isikud teha toiminguid enda valitud asutustes ilma territoriaalsete piiranguteta.
Sarnaselt ja vastavalt eespool märgitule võib pärandvara jagada riigi mis tahes advokaadi või õigusnõustaja juures, tingimusel et isikute pärimisõigust on nõuetekohaselt kinnitatud (seda on teinud kas registripidaja või notar).
Ametiasutuste pädevus võtta vastu vastuvõtmise või loobumise avaldusi ei sõltu sellest, kas tegemist on annaku või pärandiga või seadusjärgse või tahteavalduse alusel pärimisega. Sellepärast saab neile kolmele küsimusele anda ühesuguse vastuse.
Kui pärand võetakse vastu inventuuri alusel, esitatakse pärandi vastuvõtmise avaldus pädeva notaribüroo läbiviidava inventuuriga pärimismenetluse raames. Sellisel juhul võtab pärandi vastuvõtmise avalduse vastu notar.
Pärandi vastuvõtmine inventuuri alusel tagatakse inventuuri taotlemisega või sellesse sekkumisega.
Pärandi saab vastu võtta ka tingimusteta ning sellisel juhul toimub pärandi vastuvõtmine ja jagamine, ilma et oleks vaja läbi viia inventuuriga pärimismenetlust.
Pärandi vastuvõtmisega seotud eeskirju kohaldatakse ka annaku vastuvõtmise suhtes. Pärandi ja annaku vahelist erinevust on kirjeldatud järgmisele küsimusele antud vastuses.
Kui algatatakse pärandi inventuuriga menetlus, tuleb teha või toimikule lisada pärandist loobumise avaldus. Sellisel juhul on pärandist loobumise avaldust pädev vastu võtma notar.
Pärandist loobumise avaldus tuleb esitada ühes järgmises vormis: avalik dokument või tõestatud eradokument, kui eksisteerivad varad, mille käsutamine peab seaduse kohaselt toimuma selliste dokumentide alusel; muudel juhtudel eradokument.
Pärandi või annaku vastuvõtmise või sellest loobumise avaldus on ühepoolne õigustoiming, mille aktsepteerimisest ei saa keelduda, s.t et nii vastuvõtmiseks kui ka keeldumiseks esitab pärija avalduse, mis ei pea olema kellelegi adresseeritud ja millest ei pea ühtegi konkreetset isikut teavitama.
Pärijate ajutise puudumise korral võivad huvitatud isikud või võib prokuratuur pöörduda kohtu poole, et kohus paluks pärijal esitada pärandi vastuvõtmise või sellest loobumise avalduse. Sellisel juhul võtab pärandi vastuvõtmise avalduse vastu kohus. Pärandit käsitatakse pärijateta pärandina seni, kuni seda ei ole veel vastu võetud või kuni seda ei ole tunnistatud riigile minevaks pärijate puudumise tõttu.
Menetlus sõltub sellest, kas tegemist on vaidlustatud või vaidlustamata pärimisega.
VAIDLUSTATUD PÄRIMINE
Inventuuriga pärimismenetluse eesmärk on järgmine: pärandi jagamine eesmärgiga lõpetada kaasomand; pärandvara nimekirja koostamine, kui pärandi jagamine ei ole vajalik; vajaduse korral pärandvara likvideerimine.
Inventuuriga pärimismenetlus viiakse läbi tsiviilõiguse notari büroos notari vastutusel. Kohus sekkub põhimõtteliselt üksnes menetluse lõppetapis, kui territoriaalse pädevusega tsiviilkohtu kohtunik kinnitab otsuse. Kuid kohus võib sekkuda ka menetluse algetapis, et määrata pärandi hooldaja, kui kõik isikud, kellel on seaduse kohaselt õigus pärandit valitseda, on sellest ülesandest loobunud või on sellest rollist kõrvaldatud.
Õigusesindaja kasutamine on kohustuslik üksnes juhul, kui tõstatatakse ja arutatakse õigusküsimusi või kui esitatakse apellatsioon.
Pärandi inventuuriga pärimismenetlus koosneb järgmistest etappidest: i) esialgne avaldus ja pärandi hooldaja deklaratsioonid; ii) dokumentide kättetoimetamine; iii) vastuväited; iv) pärandi hooldaja vastused; v) võlad; vi) ettevalmistav kohtumine; vii) huvitatud isikute kohtumine; viii) vabalt käsutatava osa kindlaksmääramine; ix) pärandi jagamine; x) jagamise otsuse muutmine või tühistamine.
Eespool loetletud menetlusetappe kirjeldatakse allpool.
i. Esialgne avaldus ja pärandi hooldaja deklaratsioonid
Kohus ei alusta inventuuriga pärimismenetlust omal algatusel. Inventuuriga pärimismenetluse alustamist võivad taotleda vara jagamisest otseselt huvitatud isikud või vastavalt olukorrale vanemad, eestkostjad või hooldajad, kui pärimismenetluses ei saa osaleda alaealised või isikud, kes on tunnistatud teovõimetuks või kelle asukoht ei ole teada.
Inventuuriga pärimismenetlust taotlev isik peab avaldusele lisama pärandaja surmatunnistuse ja märkima, kes hakkab täitma pärandi hooldaja ülesandeid.
Notar määrab pärandi hooldaja ja kutsub ta kohale deklaratsioonide esitamiseks. Neis deklaratsioonides peab pärandi hooldaja esitama olemasoleva testamendi ning olemasolevad pärimis-, abieluvara- ja kinkelepingud, märkima pärijad ja/või annakusaajad, esitama varade loetelu koos nende väärtusega ning lisama nõutavad dokumendid, mille abil on võimalik kindlaks määrata vara õiguslik seisund, ja loetlema eraldi pärandiga seotud võlad.
ii. Dokumentide kättetoimetamine
Notar teavitab vara jagamisest otseselt huvitatud isikuid ja pärandaja võlausaldajaid. Kui on olemas isikud, kellel on õigus pärandi sundosale, teavitatakse ka kingituste saajaid.
iii. Vastuväited
Vara jagamisest otseselt huvitatud isikud võivad esitada vastuväite, vastulause või kaebuse.
iv. Pärandi hooldaja vastused
Eelmises etapis tõstatatud küsimused lahendatakse pärast pärandi hooldaja ärakuulamist. Ülejäänud huvitatud isikud võidakse samuti ära kuulata ja võidakse nõuda tõendite esitamist. Kui küsimuste keerukus ei võimalda kaebusi lahendada selle menetluse käigus, palub notar huvitatud isikutel algatada tavapärane kohtumenetlus.
v. Võlad
Punktides iii ja iv osutatud menetlust kohaldatakse ka juhul, kui väidetav võlgnik keeldub pärandi osaks oleva võla tasumisest.
vi. Ettevalmistav kohtumine
Kui on lahendatud küsimused, mis võivad mõjutada pärandi jagamist, määrab notar kindlaks ettevalmistava kohtumise kuupäeva. Sellel kohtumisel teevad huvitatud isikud otsuse kahekolmandikulise häälteenamusega pärandi osade koosseisu kohta. Huvitatud isikud teevad ka otsused kohustuste heakskiitmise kohta ja selle kohta, kuidas toimub annakute või muude pärandiga seotud kohustuste täitmine. Kõigi poolte kokkuleppel võib ettevalmistaval kohtumisel inventuuri lõpetada.
vii. Huvitatud isikute kohtumine
Kui inventuuriga otsustatakse jätkata, määratakse kindlaks huvitatud isikute kohtumise kuupäev. See kohtumine peab toimuma 20 päeva jooksul pärast ettevalmistavat kohtumist ning selle eesmärk on jagada vara suletud pakkumiste esitamise või eraviisiliste läbirääkimiste teel.
viii. Vabalt käsutatava osa kindlaksmääramine
Kui eksisteerivad isikud, kellel on õigus pärandi sundosale, või annakusaajad, võidakse esitada avaldus kingitud või pärandatud vara väärtuse hindamiseks ja enampakkumisel müümiseks või muu pärandvara väärtuse hindamiseks eesmärgiga teha kindlaks, kas see väärtus on suurem vabalt käsutatavast osast.
Kui kingitused või annakud on suuremad vabalt käsutatavast osast, siis tuleb neid vähendada.
Kingitused või annakud on suuremad vabalt käsutatavast osast, kui nad mõjutavad õigustatud isikutele ette nähtud sundosa suurust.
ix. Pärandi jagamine
Pärast advokaatide ärakuulamist teeb notar otsuse selle kohta, kuidas tuleks vara jagada. Seejärel koostab ta jagamist käsitleva aruande. Toimub osade moodustamine. Kui enampakkumisel müüdud, kingitud või annakuna jäetud varadest tekib ülejääk või kui kingitused või annakud on suuremad vabalt käsutatavast osast, koostab notar informatiivse aruande. Sellisel juhul teavitatakse huvitatud isikuid, et neil on õigus nõuda tasandusmakseid või taotleda asjakohases ulatuses mitterahalist hüvitist või – vabalt käsutatava osa ületamise korral – taotleda kingituse või annaku vähendamist. Huvitatud isikud võivad jagamist käsitleva aruande vaidlustada. Notar teeb kaebuse kohta otsuse ja näeb vajaduse korral ette loosi tõmbamise.
Seejärel edastatakse asi sellele kohtule, kelle tööpiirkonnas asub inventuuri läbi viinud notaribüroo. Pädev tsiviilkohtunik teeb otsuse, millega kinnitab aruande ja loosimise tulemuste alusel pärandi jagamise ning mõistab igalt huvitatud poolelt välja kulud.
Jagamise kinnitamise otsuse peale võib esitada apellatsiooni.
x. Jagamise otsuse muutmine või tühistamine
Kui on täidetud teatavad tingimused, võib jagamise otsust muuta või selle tühistada isegi pärast seda, kui jagamise kinnitamise kohta tehtud otsus on muutunud lõplikuks. Otsust võib muuta näiteks kõigi huvitatud isikute kokkuleppel või otsuse võib tühistada, kui pärija on pärandist ilma jäetud.
VAIDLUSTAMATA PÄRIMINE
Huvitatud isik võib asja lahendada notari või registripidaja juures, kasutades kõigi pärimisega seotud küsimustega tegelemiseks – alates pärija staatuse kinnitamisest kuni jagamise teel saadud vara lõpliku registreerimiseni – n-ö ühe akna süsteemi.
Sellest tulenevalt saab pärija staatust kinnitada ja vara jagada kas notari või registripidaja juures.
Pärast seda, kui notaribüroos või registris on isikute pärimisõigus kindlaks tehtud, võivad huvitatud isikud samuti jagada pärandvara advokaadi või õigusnõustaja poolt tõestatud eradokumendi alusel.
Pärijad pärivad lahkunu kogu vara või osa sellest, s.t päritav vara ei ole konkreetselt kindlaks määratud.
Annakusaajad seevastu pärivad konkreetse vara või konkreetsed väärtesemed.
Seadusjärgse pärimise korral tuleneb pärimisõigus seadusest. Tahteavalduse alusel pärimise korral tuleneb pärimisõigus pärandaja tahteavaldusest. Mõlema eespool nimetatud pärimisliigi puhul, s.t seadusjärgse või tahteavalduse alusel pärimise korral, võib isikul olla pärija või annakusaaja staatus.
Kui pärand võetakse vastu inventuuri alusel, vastutatakse lahkunu võlgade ja teiste pärandiga seotud kohustuste eest üksnes pärandvara nimekirjas loetletud vara ulatuses, välja arvatud juhul, kui võlausaldajad või annakusaajad tõendavad, et eksisteerivad muud varad. Kui on tehtud pärandi inventuur, siis lasub selliste muude varade olemasolu tõendamise kohustus võlausaldajatel või annakusaajatel.
Pärandi tingimusteta vastuvõtmise korral vastutatakse võlgade ja teiste pärandiga seotud kohustuste eest samuti päritud vara ulatuses, kuid sellel juhul peavad pärijad või annakusaajad tõendama, et pärandvarast ei piisa võlgade maksmiseks või annakute täitmiseks. Sellisel juhul lasub selliste muude varade puudumise tõendamise kohustus pärijatel või annakusaajatel.
Pärandvarast tuleb tasuda järgmised kohustused: pärandaja matusekulud ja seotud kulud; testamendi täitmisega ja pärandvara likvideerimisega seotud kulud; pärandaja võlad; annakud.
Kui vara päritakse ühiselt, vastutatakse eespool nimetatud kohustuste eest ühiselt. Kui pärand on jagatud, vastutab iga pärija üksnes võrdeliselt oma pärandiosaga.
Järgmises vastuses käsitletakse eraldi kinnisvara registreerimiseks vajalikke dokumente ja nõutavat teavet, maksmisele kuuluvaid tasusid ning registreerimisavalduse esitamise võimalusi (isiklikult, posti teel või internetis).
Vajalikud dokumendid ja nõutav teave
Kinnisvara registreerimise avaldusele peab olema märgitud avalduse esitaja isik, asjaolude kirjeldus ja asjaomane kinnistu ning toetavate dokumentide loetelu.
Registreerimise aluseks saab võtta üksnes need asjaolud, mis on esitatud neid õiguslikult tõendavates dokumentides.
Võõrkeeles koostatud dokumente aktsepteeritakse üksnes juhul, kui need on tõlgitud vastavalt õigusnormidele, välja arvatud juhul, kui need on koostatud inglise, prantsuse või hispaania keeles ja pädev ametiisik valdab asjaomast keelt.
Kui registreerimisavalduse õigusjõudu tuleb hinnata välisriigi õiguse alusel, peab huvitatud isik tõendama avalduse sisu mis tahes asjakohaste dokumentidega.
Kui registreerimisavaldus on seotud kinnistuga, mille kohta ei ole avalduses andmeid esitatud, tuleb lisada täiendav deklaratsioon, milles esitatakse üleandjale vahetult eelnenud omanike või valdajate nimi, staatus ja aadress ning eelmine kinnistusregistri kanne, välja arvatud juhul, kui avalduse esitaja märgib deklaratsioonis, miks need andmed puuduvad.
Kui registreerimine on seotud sellise ühisomandi osaga, mille kohta ei ole avalduses andmeid esitatud, tuleb esitada ka kõigi ühisomanike nimed, staatus ja aadressid.
Maksmisele kuuluvad tasud
Avalduse esitamisel tuleb maksta tasu või tuleb tasu saata koos avaldusega. Tasuda tuleb prognoositavalt tasumisele kuuluv kogusumma. Kui seda tasu ei ole registreerimisavalduse esitamise ajal makstud, võidakse avaldus koheselt tagasi lükata.
Kui tasu ei ole makstud ja avaldust ei ole tagasi lükatud, teavitab registreerimisega tegelev teenistus huvitatud isikut tähtajast, mille jooksul tuleb maksmata summa tasuda, kui ei soovita registreerimisavalduse rahuldamata jätmist.
Sama menetlust järgitakse juhul, kui algselt makstud summa ei ole piisav ja täielik.
Registreerimisavalduse esitamine isiklikult, posti teel või internetis
Kinnisvara registreerimise avalduse võib esitada isiklikult, posti teel või internetis.
Isiklikult ja posti teel esitatavad registreerimisavaldused peavad olema koostatud kirjalikult kooskõlas registrite ja notarite instituudi (Instituto dos Registos e do Notariado) juhtorgani otsusega heaks kiidetud vormidega. Vormidele tuleb lisada registreeritavaid asjaolusid tõendavad dokumendid ja vajaduse korral eespool nimetatud deklaratsioonid.
Eelmises lõigus osutatud vorme ei pea kasutama nende kirjalike registreerimisavalduste puhul, mille esitavad menetlustes hageja või kostjana osalevad riigiasutused, kohtud, prokurörid, pankrotihaldurid või täitevametnikud olenemata sellest, kas need avaldused esitatakse isiklikult või posti teel.
Kohtute, prokuröride, täitevametnike või täitevametnike ja pankrotihaldurite ülesandeid täitvate kohtutäiturite avaldused tuleks eelistatavalt saata elektrooniliselt ning neile tuleks lisada registreerimiseks nõutavad dokumendid ja tasumisele kuuluvad summad.
Vara registreerimise avaldusi saab täita internetis aadressil http://www.predialonline.mj.pt/. Internetis ei saa üksnes registreerida neid toiminguid, mis on seotud registripidaja tehtud otsuste põhjendamise, parandamise või vaidlustamisega.
Kinnisvara registreerimise aktide taotlemiseks internetis on vaja digisertifikaati. Selline sertifikaat on juba olemas neil isikutel, kellel on Portugali ID-kaart ja kes on aktiveerinud oma digisertifikaadi, samuti advokaatidel, notaritel ja õigusnõustajatel.
Kui äriühingute või kaubanduslike tsiviilõiguslike ühingute juhid ja direktorid esitavad internetis registreerimisavalduse, millega seoses käsitatakse nende ühingut huvitatud isikuna, siis võivad nad tõendada, et nende esitatud elektroonilised dokumendid on kooskõlas algupäraste paberdokumentidega.
Kinnisvara registreerimise avaldusi võivad esitada ainult seaduse alusel õigustatud isikud ja/või ühingud. Need isikud või ühingud on kindlaks määratud eespool küsimusele nr 2 (Kas korraldus tuleb registreerida? Kui jah, siis kuidas?) antud vastuse kinnistusregistrile esitatavaid andmeid käsitlevas osas.
Pärandi hooldaja määramine on kohustuslik, kui kasutatakse inventuuriga pärimismenetlust. Sellisel juhul on kohustus määrata pärandi hooldaja, kes vastutab pärandi valitsemise eest. Pärandi inventuuri taotlev isik peab täpsustama, kes on seaduse kohaselt kohustatud pärandi hooldaja ülesandeid täitma. Seda tuleb teha pärandi inventuuri taotlusvormil.
Kui pärand on ajutiselt pärijateta, ei pruugi olla ühtegi isikut, kes oleks seaduse alusel kohustatud pärandit valitsema. Sellisel juhul võib mis tahes pärimisõigusega isik astuda samme pärandi valitsemiseks isegi enne pärandi vastuvõtmist või sellest loobumist. Kui on oht, et ajutiselt pärijateta pärandvara võib kaotsi minna või selle väärtus võib väheneda, määrab kohus kuraatori (curador). Seda tehakse prokuratuuri või mis tahes huvitatud isiku taotluse alusel. Pärijateta pärandvara mõiste määratlus on juba esitatud küsimusele nr 5.4 antud vastuses .
Pärandi hooldaja
Pärandi hooldaja vastutab põhimõtteliselt pärandi valitsemise eest kuni pärandi likvideerimise ja jagamiseni.
Seaduse alusel delegeeritakse pärandi hooldaja ülesanded järgmistele isikutele järgmises järjekorras:
a) üleelanud abikaasale – välja arvatud lahuselu korral –, kui ta on pärija või kui abikaasadel oli varaühisus;
b) testamenditäitjale, välja arvatud juhul, kui testaator on määranud teisiti;
c) sugulastele, kes on seadusjärgsed pärijad;
d) testamendijärgsetele annakusaajatele.
Kui kogu pärandvara jagatakse annakusaajate vahel, siis toimib pärandi hooldajana kõige suurema osa saanud annakusaaja, asendades pärijad; kui sellist eristamist teha ei saa, toimib pärandi hooldajana kõige vanem annakusaaja.
Teatavatel konkreetsetel juhtudel võib kogu pärandvara või selle osa valitsemise usaldada testamenditäitjale või eelpärijale, nagu on selgitatud allpool.
Testamendijärgse pärimise korral võib testaator määrata ühe isiku või mitu isikut, kes on kohustatud tagama testamendi täitmise või selle täielikult või osaliselt täitma. Seda nimetatakse testamendi täitmiseks ja sellist isikut nimetatakse testamenditäitjaks (testamenteiro).
Eelpärija
Eelpärija määramine on testamendijärgne korraldus, millega testaator annab konkreetsele pärijale ülesande säilitada pärand, mis läheb eelpärija surma korral teisele isikule. Selle ülesande saanud pärijat nimetatakse eelpärijaks. Asemele astuvat pärijat nimetatakse järelpärijaks. Eelpärija valitseb varasid ja saab nendest ka ise kasu.
Pärandi hooldaja volitused
Pärandi hooldaja valitseb lahkunu varasid ja – kui lahkunu oli abielus ja kehtis varaühisus – ka abikaasade ühisvara.
Pärandi hooldaja võib paluda pärijatel või kolmandatel isikutel anda üle nende valduses olev vara, mida ta peab valitsema. Ta võib algatada valdusega seotud kohtuasju pärijate või kolmandate isikute vastu ja võib sisse nõuda pärandvara hulka kuuluvad saadaolevad summad, kui nende maksmisega viivitamine seaks ohtu nende sissenõudmise või kui makseid tehakse ebakorrapäraselt.
Pärandi hooldaja peab müüma puuviljad ja muud kiiresti riknevad kaubad ning võib kasutada saadud tulu matusekulude ja seotud kulude ning valitsemiskulude katmiseks.
Pärandi hooldaja võib samuti müüa mitteriknevaid puuvilju sellises ulatuses, mida on vaja matusekulude ja seotud kulude ning halduskulude katmiseks.
Muudes olukordades peavad pärimisega seotud õigusi teostama kõik pärijad ühiselt või tuleb neid õigusi teostada kõigi pärijate vastu.
Testamenditäitja volitused
Kui testamendijärgse pärimise korral on määratud testamenditäitja, on tal testaatori antud volitused.
Kui testaator ei ole testamenditäitja volitusi kindlaks määranud, vastutab testamenditäitja järgmise eest: matuse ja sellega seonduva korraldamine ning vastavate kulude kandmine; surma puhuks tehtud korralduste täitmise jälgimine ja vajaduse korral nende õiguspärasuse tõendamine kohtus; pärandi hooldaja ülesannete täitmine.
Testaator võib panna testamenditäitjale ülesande täita annakud ja muud kohustused, kui testamenditäitja toimib pärandi hooldajana ja kohustuslik inventuur ei ole vajalik. Sel eesmärgil võib testaator volitada testamenditäitjat müüma mis tahes pärandvara (vallas- või kinnisvara) või testamendiga kindlaks määratud vara.
Eelpärija volitused
Eelpärija mitte ainult ei halda varasid, vaid saab hallatavatest varadest ka ise kasu. Kohaldatakse sellistest varadest kasu saamisega seotud sätteid, kui need ei ole vastuolus vara haldamise ülesandega. Eelpärijal peab hallatava vara käsutamiseks või koormamiseks olema kohtu luba.
Pärijad ja pärijateta vara kuraator (curador)
Pärijate puudumise ajal käsitatakse pärandit juriidilisest isikust rahastuna. Pärandi nimel võib seega algatada menetluse ja menetluse võib algatada pärandi vastu. Kui sellisel juhul puudub isik, kes pärandit valitseks, võib kasutada ühte allpool esitatud lahendust.
Enne pärandi vastuvõtmist või sellest loobumist võib mis tahes pärimisõigusega isik astuda kiireloomulisi samme pärandi valitsemiseks pärijate ajutise puudumise korral. Kui pärijaid on mitu ja esitatakse vastuväide, saab otsustavaks enamuse tahe.
Pärijateta pärandi valitsemiseks võib kohus määrata kuraatori. Kuraator vastutab vajalike esialgse õiguskaitse menetluste kohaldamise eest ja selliste hagide esitamise eest, mida ei saa edasi lükata ilma pärimisega seotud huve ohustamata. Ta vastutab ka pärandi esindamise eest kõigis pärandi vastu algatatud menetlustes. Kuraatoril peab olema kohtu luba kinnisvara, väärtesemete, väärtpaberite, äriühingute ja mis tahes muu sellise vara käsutamiseks või koormamiseks, mille käsutamine või koormamine ei ole haldustoiming. Kohus annab loa üksnes juhul, kui selline toiming on põhjendatud, et vältida vara väärtuse vähenemist või vara kaotsiminekut, maksta pärandiga seotud võlad ja katta vajalike või kasulike parenduste kulud, või kui ilmnevad muud kiireloomulised asjaolud.
Kui pärand ei ole enam pärijateta, sest see on vastu võetud, kuid seda ei ole jagatud, on mis tahes pärijal seaduse kohaselt õigus taotleda kohtult oma pärijastaatuse tunnustamist ning nõuda kogu pärandvara või selle osa tagastamist nendelt isikutelt, kelle valduses selline vara on, olenemata sellest, kas valdust teostatakse pärijana või muu õiguse alusel või õiguseta. Seda nimetatakse pärandihagiks. Selle hagi saab esitada üks pärija ilma teiste pärijateta, kuid sellega ei piirata pärandi hooldaja õigust nõuda tema valitsetavate varade pärandi hulka tagastamist, nagu on märgitud eespool.
Pärija või annakusaaja staatust tõendavad dokumendid
Kohtuotsused.
Notariaalaktid.
Lihtsustatud menetluse tulemusena perekonnaseisuregistri väljastatud dokumendid, mille abil kinnitatakse isiku pärijastaatust.
Eespool loetletud dokumentidega tõendatakse lahkunu üleelanud pärijate ja/või annakusaajate staatust.
Pärijastaatust kinnitavad kohtuotsused, notariaalaktid ja lihtsustatud menetluse dokumendid on täieliku tõendamisjõuga autentsed dokumendid.
Pärija või annakusaaja staatus registreeritakse perekonnaseisuregistris lahkunu surmatunnistusele tehtava märkega.
Pärandi jagamist kinnitavad dokumendid
Pädev kohus teeb otsuse, millega kinnitatakse pärandvara jagamine pädeva notari läbiviidud inventuuriga pärimismenetluse raames. Kohtuotsusega määratakse kindlaks pärandiosade koosseis (nt iga pärja või annakusaaja poolt päritav vara). Kohtuotsus on täieliku tõendamisjõuga autentne dokument.
Tahteavalduse alusel pärimine
Advokaadi või õigusnõustaja juures koostatakse kinnitatud eradokument, millega määratakse kindlaks pärandiosade koosseis. See ei ole autentne dokument, vaid kinnitatud eradokument, millel on sellisel juhul täieliku tõendamisjõuga autentse dokumendiga samaväärne tõendamisjõud.
Vara jagamist käsitlev dokument, mis koostatakse perekonnaseisuametniku juures lihtsustatud pärimismenetluse raames. See on täieliku tõendamisjõuga autentne dokument.
Vara jagamist käsitlev notariaalakt, mille koostab notar. See on täieliku tõendamisjõuga autentne dokument.
Mis tahes eespool nimetatud dokumendile, millega kinnitatakse vara jagamist, võib pärija või annakusaaja tugineda pärandvara registrisse kandmisel olenemata sellest, kas dokumendil on täielik tõendamisjõud või mitte.
Esitatud teave on üldist laadi, see ei ole ammendav ega siduv kontaktpunkti, tsiviil- ja kaubandusasju käsitleva Euroopa õigusalase koostöö võrgustiku või kohtute või mis tahes muude adressaatide jaoks. See teave ei asenda vajadust tutvuda kohaldatavate õigusaktidega.

matches: kohus Kohus kohus Kohus kohus kohus Kohus kohus


Tänavanime muutmine, tänavanimede leviala muutmine ja tänavanimede määramine Pirita linnaosas
Tallinna Linnavalitsus 29.04.2015 korraldus number 647
Redaktsiooni kehtivus: 07.10.2015 - ...
vastuvõtmine 07.10.2015, Tlv k 07.10.2015 nr 1471
vastuvõtmine 29.04.2015,
Tlv k 07.10.2015 nr 1471
647-k
Kohanimeseaduse § 3 lg 7 p-de 1, 2 ja 3, § 4 lg 1 p 4, § 5 lg 1 p 3 ja lg 4, § 6 lg-te 1 ja 2, § 7 lg 2 p 3, § 111 lg 2 p 3, § 13 lg 2 p 1, Vabariigi Valitsuse seaduse § 106 lg 1 ja Tallinna Linnavolikogu 29. mai 2014 määruse nr 15 „Tallinna kohanimede määramise kord“ § 1 lg 3 p 5, § 2 lg 2 p 2 ja § 5 lg 3 alusel ning tulenevalt vajadusest ühtlustada kohanimede kasutamist
1. Muuta Pirita linnaosas Kose asumis paikneva Abaja põigu nimi Tammetõru tänavaks lisatud skeemi kohaselt.
(Tlv k 07.10.2015 nr 1471)
2. Muuta Pirita linnaosas Kose asumis paiknevate järgmiste tänavanimede leviala lisatud skeemi kohaselt:
2.1 Hiie tänav;
2.2 Abaja tänav;
2.3 Purde tänav.
3. Määrata Pirita linnaosas Kose asumis lisatud skeemi kohaselt järgmised tänavanimed:
3.1 Hiiepuu tänav;
3.2 Jussikalda tänav.
4. Tallinna Linnaplaneerimise Ametil esitada Harju maavanemale ettepanek tunnistada kehtetuks Tallinna Linna Töörahva Saadikute Nõukogu Täitevkomitee 14. veebruari 1958 otsuse nr 47 „Tallinna tänavate nimetuste kohta“ lisa 1 „Rajatud tänavatele antavad nimetused“ c-osa punkt 8, millega määrati Abaja põigu nimi.
5. Pirita Linnaosa Valitsusel tagada Abaja põigu siltide eemaldamine ning uute tänava- ja numbrisiltide paigaldamine pärast uute aadresside määramist.
6. Tallinna Linnaplaneerimise Ametil teha korraldus teatavaks Pirita Linnaosa Valitsusele.
Lisa - Hiie tänava, Abaja tänava, Purde tänava, Koolme tänava, Hiiepuu tänava ja Jussikalda tänava skeem
Lisa - Tammetõru tänava skeem


text:
3-2-1-134-14 Riigikohus 03.12.2014
Riigikohus on varem leidnud, et kommertspandilepinguga tagatud nõuet ei ole võimalik maksma panna otse kohtutäituri poole pöördudes TMS § 2 lg 1 p 19 alusel, vaid vajalik on saada täitedokument kohtumenetluse kaudu või TMS § 2 lg 1 p-s 18 nimetatud täitedokument (Riigikohtu 12. märtsi 2014. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-1-14, p-d 13–16). Kolleegium jääb selle seisukoha juurde, kuid täpsustab, et TMS § 2 lg 1 p 18 ei kohaldu, kui pantijaks on muu isik, kui võlgnik, kelle vastu on pandipidajal rahaline nõue. Kuigi TMS § 5 lg 1 järgi saab täitemenetluse osalisena lugeda võlgnikuks ka asjaõigusliku realiseerimisnõude kohustatud subjektiks olevat vara omanikku, peetakse TMS § 2 lg 1 p-s 18 silmas üksnes rahalise kohustuse isiklikku võlgnikku. Täitedokumendid kui formaalse täitemenetluse alustamise eeldused tuleb seaduses selgelt sätestada, need ei saa tekkida laiendava tõlgendamise kaudu (selle kohta vt Riigikohtu 12. märtsi 2014. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-1-14, p 15). Laiendades TMS § 2 lg 1 p 18 subjektide ringi ka pantijale, kes ei ole isiklikuks võlgnikuks, laiendaks kohus sundtäidetavate dokumentide nimistut vastuolus formaalse täitemenetluse nõuetega. Lisaks on notariaalsed lepingud õiguskindluse seisukohalt ka problemaatilised täitedokumendid (vt nt Riigikohtu 20. novembri 2013. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-138-13, p 14), mis veelgi põhjendab kitsendavat tõlgendust. TMS § 2 lg 1 p 18 eesmärk on anda võimalus korraldada täitemenetlus lihtsamalt, kui ei vaielda võla üle ja võlgnik on valmis võla katteks oma vara realiseerimisega. Seega võimaldab TMS § 2 lg 1 p 18 lepingut sundtäita vaid juhul, kui pantija tagab nõudeid enda vastu. Kui kommertspant on seatud kohustust tagava kolmanda isiku varale, tuleb pandipidajal täitedokumendi saamiseks pöörduda kohtusse. (p 12) Kommertspandi lepingu täitedokumendiks lugemiseks TMS § 2 lg 1 p 18 mõttes pidanuks nähtuma sealt täitemenetluse formaliseerituse põhimõtte jaoks selgelt, millised nõuded millises ulatuses on sissenõutavaks muutunud ja milliste nõuete alusel saab täitemenetlust alustada. Notariaalselt tõestatud kokkuleppe TMS § 2 lg 1 p 18 järgi täitedokumendiks lugemiseks vajalik tingimus on mh see, et võlgnik on andnud nõusoleku alluda kohesele sundtäitmisele alles pärast seda, mil tema vastu esitatud nõue on muutunud sissenõutavaks, isegi kui sissenõude pööramine võlgniku varale on poolte kokkuleppel edasi lükatud, nähes ette vabatahtliku täitmise tähtaja (vt Riigikohtu 5. mai 2009. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-38-09, p-d 11, 13). (p 13)
Abikaasade solidaarkohustuse kindlaksmääramisel tuleb PKS § 210 lg 2 järgi lähtuda kohustuse tekkimise ajal kehtinud perekonnaseaduse sätetest (p 13)
Ühisvara jagades tuleb üldjuhul eelistada solidaarkohustuste täitmist nende jagamisele (PKS § 38) (p 14), sest täitmisega abikaasade solidaarkohustus lõppeb, kuid jagamine ei puuduta üldjuhul võlausaldajat ja abikaasade solidaarkohustus säilib. Kohustuse oma osast suuremas ulatuses täitnud abikaasale läheb üle võlausaldaja nõue teise abikaasa vastu (vt 3-2-1-33-03, p 11) (p 14)
Võlgnikust abikaasa pankrotihalduril (PankrS § 122) ja on erinevalt abikaasadest õigus nõuda abikaasade ühisvara jagamist varaühisuse varasuhte kestel ja tal ei ole õigust nõuda abikaasade varaühisuse varasuhte lõpetamist (PKS § 36). Abikaasa saab esitada sellisel juhul vastuhagi ühisvara jagamiseks teisel viisil (p 11–12).
Pankrotihaldur saab nõuda PankrS § 122 alusel nii ühisvara jagamist (PKS § 37) kui ka ühisvaral lasuvate kohustuste täitmist või jagamist (PKS § 38) (p 14)
Laenu tagastamise kohustuse saab jagada abikaasade vahel vastavalt laenujäägi suurusele ühisvara jagamise ajal, mitte pankroti väljakuulutamise ajal (p 15)
Võlgnikust abikaasa pankrotihalduril ei ole seadusest tulenevalt õigust korraldada ühisvara müügiks avalikku enampakkumist ja üldjuhul ei ole põhjendatud määrata teda seda tegema ka kohtulahendiga. Ühisvarale seatud hüpoteegiga tagatud abikaasade solidaarkohustuse saab ka ühe abikaasa pankroti korral täita, arvestades viivist kinnisasja müümise päevani. Võlausaldaja saab sundtäitmise klausli korral alustada täitemenetlust hüpoteegiga koormatud kinnisasja arvel abikaasade solidaarkohustuse täitmiseks ka ühe abikaasa pankroti korral (p16)
Võlgnikust abikaasa pankrotihalduril (PankrS § 122) ja täitemenetluse sissenõudjal (TMS § 14 lg 2) on erinevalt abikaasadest õigus nõuda abikaasade ühisvara jagamist varaühisuse varasuhte kestel ja neil ei ole õigust nõuda abikaasade varaühisuse varasuhte lõpetamist (PKS § 36). Abikaasa saab sellises menetluses esitada vastuhagi ühisvara jagamiseks teisel viisil (p 11–12).
Ühisvara koosseisu kindlaksmääramisel ja jagamisel kohaldatav õigus (vt 3-2-1-31-14, p-d 10 ja 12) (p 13)
Laenu tagastamise kohustuse saab jagada abikaasade vahel vastavalt laenujäägi suurusele ühisvara jagamise ajal (p 15)
Kui abikaasade sissenõutavaks muutunud solidaarkohustuse täitmine on tagatud abikaasade ühisvara hulka kuuluvale kinnisasjale seatud hüpoteegiga ja ühisomandi lõpetamiseks otsustataks kinnisasi müüa avalikul enampakkumisel, on põhjendatud solidaarkohustus ühisvara jagamisel täita, mitte jagada (p 15)
Ühisvara jagamise kohta tehtud kohtulahendit saab täita ja selle alusel ühisvara müügiks avalikku enampakkumist korraldada TMS-s sätestatud korras. Ühisvarale seatud hüpoteegiga tagatud abikaasade solidaarkohustuse saab täita, arvestades viivist kinnisasja müümise päevani. Võlausaldaja saab sundtäitmise klausli korral alustada täitemenetlust hüpoteegiga koormatud kinnisasja arvel abikaasade solidaarkohustuse täitmiseks (p16)
3-2-1-38-09 Riigikohus 05.05.2009
TMS § 2 lg 1 p 18 ei välista oma eesmärgi kohaselt täitedokumendina selliseid notariaalselt tõestatud kokkuleppeid, mille korral on nõude sissenõutavus saabunud enne kohese sundtäitmise kohta kokkuleppe sõlmimist, kuid mille korral on sissenõude pööramine võlgniku varale poolte kokkuleppel edasi lükatud. Võlgniku varale sissenõude pööramise edasilükkamine on lubatav. See järeldus kehtib ka juhul, mil võlgnik annab sissenõutava võla kohta võlatunnistuse, milles nähakse ette vabatahtliku täitmise tähtaeg. Sellised kokkulepped on lubatavad, kuna annavad kohesele sundtäitmisele allunud võlgnikule täiendava tähtaja nõude vabatahtlikuks täitmiseks, mis mh võimaldab võlgnikul vältida täitekulusid. Sisuliselt on tegemist kokkuleppega, milles võlgnik tunnistab oma võlga ning sissenõudja annab täiendava tähtaja võlgnevuse tasumiseks.

matches:
Riigikohus
Riigikohus
§ 2
§ 2
§ 2
§ 5
§ 2
§ 2
kohus
§ 2
§ 2
§ 2
§ 2
§ 210
§ 38
§ 122
§ 36
§ 122
§ 37
§ 38
§ 122
§ 14
§ 36
Riigikohus
§ 2