text:
KOHTUJURISTI SEISUKOHT
10. november 20091(1)
Kohtuasi C‑357/09 PPU
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Administrativen sad Sofia‑grad (Bulgaaria))
Eelotsuse kiirmenetlus – Viisa-, varjupaiga-, sisserände- ja muu isikute vaba liikumisega seotud poliitika – EÜ asutamislepingu IV jaotis – Direktiiv 2008/115/EÜ – Ülevõtmistähtaeg – Mõju – Direktiivi artikli 15 lõigete 4–6 tõlgendamine – Kinnipidamise tähtaeg – Ajavahemiku arvessevõtmine, mil väljasaatmisotsuse täideviimine oli peatatud – Väljasaatmise mõistlikkuse puudumine ja kinnipidamise kestuse pikendamise võimaluste ammendumine
1. Käesoleva eelotsusetaotlusega, mille suhtes otsustas Euroopa Kohus kohaldada eelotsusetaotluse esitanud kohtu palvel eelotsuse kiirmenetlust, mis on nähtud ette Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 23a, esitas Administrativen sad Sofia‑grad (Sofia linna halduskohus, Bulgaaria) meile EÜ artikli 68 lõike 1 ja EÜ artikli 234 alusel neli eelotsuse küsimust, mis käsitlevad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiivi 2008/115/EÜ ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel (edaspidi „tagasisaatmisdirektiiv”)(2) artikli 15 lõigete 4–6 tõlgendamist.
2. Nende küsimuste ja alaküsimustega, mis neil on, küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult peamiselt, kas käesoleval juhtumil tuleb kohaldada tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 sätteid, mis käsitlevad väljasaatmise eesmärgil toimuva kinnipidamise maksimaalset kestust, ning kuidas tuleb arvutada selleks ette nähtud tähtaegu, kui lähtuda põhikohtuasja asjaoludest. Ta küsib Euroopa Kohtult ka, missugustel tingimustel võib asuda seisukohale, et väljasaatmine ei ole mõistlikult võimalik, ning kas ja missugustel tingimustel võib isikut edasi kinni pidada, kui väljasaatmine ei ole mõistlik ja kinnipidamise kestuse pikendamise võimalused on ammendatud.
3. Need küsimused kerkisid menetluses, milles eelotsusetaotluse esitanud kohus peab tegema otsuse omal algatusel ja viimase kohtuastmena Said Shamilovich Kadzoevi kinnipidamise õiguspärasuse ja tema edasise kinnipidamise kohta välismaalaste ajutise majutamise erikeskuses Sofia linna lähedal.
4. Tuleb märkida, et kinnipidamise maksimaalset kestust käsitlevate normide lisamine oli tagasisaatmisdirektiivi vastuvõtmise ajal üks kõige suuremaid vaidlusi tekitanud küsimusi oluliste erinevuste tõttu, mis valitsesid – ja valitsevad veel nüüdki teataval määral – selles osas liikmesriikide õigusaktide ja praktika vahel.
5. Kuna Euroopa Kohus peab esimest korda selgitama teatavaid selle direktiivi artikli 15 elluviimisega seotud aspekte, on praegusel eelotsusemenetlusel niisiis tähtsus, mis ületab käesoleva juhtumi piirid. See menetlus asetub delikaatsesse ja kestvasse protsessi, mille eesmärk on sobitada Euroopa Inimõiguste Kohtu tunnustatud riigi vääramatu õigus kontrollida välismaalaste sisenemist oma territooriumile ja viibimist seal(3) ning tema õiguspärane huvi ennetada tõhusalt kuritarvitusi sisserände ja varjupaiga valdkonnas õigusriigi nõuete ja kaitsetasemega, mida pakutakse ringirändavatele isikutele rahvusvahelise õiguse, ühenduse õiguse ning eelkõige inimõiguste ja põhivabadustega.
II – Õiguslik raamistik
A – Tagasisaatmisdirektiiv
6. Tagasisaatmisdirektiivi artikkel 15, mis paikneb peatükis „Kinnipidamine väljasaatmise eesmärgil”, on sõnastatud järgmiselt:
„1. Kui muid piisavaid, kuid leebemaid sunnimeetmeid ei ole konkreetsel juhul võimalik tulemuslikult kohaldada, võivad liikmesriigid kinni pidada ainult kolmanda riigi kodaniku, kelle suhtes kohaldatakse tagasisaatmismenetlust tagasisaatmise ettevalmistamiseks ja/või väljasaatmise läbiviimiseks, eelkõige kui:
b) kolmandatest riikidest vajalike dokumentide hankimise viibimine.”
7. Tagasisaatmisdirektiivi artikli 20 kohaselt jõustavad liikmesriigid nimetatud direktiivi järgimiseks vajalikud õigusnormid hiljemalt 24. detsembriks 2010.
B – Asjakohane siseriiklik õigus
8. Bulgaaria Vabariik võttis tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõiked 5 ja 6 siseriiklikku õigusesse üle 15. mail 2009 muudatusega(4), mille ta tegi Bulgaaria Vabariigi välismaalaste seaduses (edaspidi „välismaalaste seadus”). Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib siiski, et tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõiget 4 ei ole Bulgaaria õigusesse üle võetud.
9. Välismaalaste seaduse artikli 44 lõige 6 sätestab, et juhul, kui välismaalase suhtes ei saa haldussunnimeedet kohaldada, kuna tema isik ei ole tuvastatud või esineb ilmne põgenemise oht, võib korralduse andnud asutus näha ette välismaalase sunniviisilise paigutamise välismaalaste ajutisse väljasaatmiskeskusesse, selleks et korraldada välismaalase toimetamine piiripunkti või väljasaatmine Bulgaaria Vabariigist.
10. Enne tagasisaatmisdirektiivi ülevõtmist välismaalaste seaduse muudatustega, mis võeti vastu 15. mail 2009, ei kehtinud väljasaatmiskeskuses majutamise kestuse suhtes mingit piirangut.
11. Praegu näeb selle seaduse artikli 44 lõige 8 ette, et „[m]ajutamine kestab kuni lõikes 6 nimetatud asjaolude kadumiseni, kuid mitte kauem kui kuus kuud. Majutamise kestust võib erandkorras pikendada veel kuni kaheteistkümneks kuuks, kui asjaomane isik keeldub pädevate asutustega koostööst, kui väljasaatmiseks vajalike dokumentide edastamine viibib või kui asjaomane isik ohustab riigi julgeolekut või avalikku korda”
12. Välismaalaste seaduse artikli 46a lõiked 3–5 sätestavad:
„3. Väljasaatmiskeskuse juhataja esitab iga kuue kuu tagant nimekirja välismaalastest, kes on viibinud väljasaatmiskeskuses kauem kui kuus kuud, kuna esinevad riigist väljasaatmist takistavad asjaolud. Nimekiri saadetakse väljasaatmiskeskuse asukoha halduskohtule.
4. Pärast kuuekuulist majutamist väljasaatmiskeskuses otsustab kohus omal algatusel kinnisel istungil määrusega majutamise jätkumise, asendamise või lõpetamise üle. Kohtu määrus ei kuulu edasikaebamisele.
5. Kui kohus tunnistab vaidlustatud sunniviisilise majutamise korralduse kehtetuks või annab korralduse välismaalase vabastamiseks, vabastatakse viimane väljasaatmiskeskusest viivitamatult.”
III – Kohtuasja faktilised asjaolud ja eelotsuse küsimused
13. Vaidluse põhilised faktilised asjaolud, mis on asjakohased käesolevas kohtuasjas, võib kokku võtta järgmiselt .
14. S. Kadzoevi pidasid 21. oktoobril 2006 kinni Bulgaaria piirivalveasutuste töötajad Türgi piiri lähedal. Kui ta kinni peeti, ei olnud tal isikut tõendavaid dokumente ja ta esitles end Said Shamilovich Huchbarovina, kes on sündinud 11. veebruaril 1979 Groznõis (Tšetšeenias). Ta teatas kohe kinnipidamisel, et ei soovi, et tema kinnipidamisest teavitatakse Venemaa konsulaati. Hiljem tunnistas ta, et oli kasutanud vale identiteeti ja et tema õige perekonnanimi on Kadzoev, ning esitas sünnitunnistuse, millest ilmnes, et ta on sündinud 11. veebruaril 1979 Moskvas (endises Nõukogude Liidus), et tema isa on tšetšeen Shamil Kadzoev ja ema grusiinlanna Loli Elihvari.
15. 22. oktoobril 2006 anti tema suhtes „sunniviisilise majutamise” korraldus nr 3469. Selle korralduse alusel majutati S. Kadzoev Elhovo regioonis (Bulgaarias) asuvasse Lyubimetsi väljasaatmiskeskusesse, kus teda hoiti kuni 2006. aasta 3. novembrini. Sama kuupäeva korraldustega võeti tema suhtes ka haldussunnimeetmed „väljasaatmine” ja „Bulgaariasse sisenemise keeld”.
16. 1. novembri 2006. aasta sunniviisilise majutamise korralduse nr 3583 alusel majutati S. Kadzoev tema suhtes võetud väljasaatmise haldussunnimeetme täideviimist oodates Busmantsi välismaalaste ajutise majutamise erikeskusesse Sofia lähedal. See majutamine oli ette nähtud seniks, kuni on kõrvaldatud kõik väljasaatmismeetme täideviimise takistused, st kuni isik saab dokumendid, mis võimaldavad tal reisida välismaale, ja talle on tagatud rahalised vahendid, mille eest ta saab pileti Tšetšeeniasse.
17. S. Kadzoev esitas korralduste peale saata ta välja, keelata tal Bulgaaria Vabariigi territooriumile siseneda ja majutada ta sunniviisiliselt välismaalaste väljasaatmiskeskusesse, kohtule kaebused, mis jäeti kõik rahuldamata. Kõik need meetmed, sealhulgas paigutamine ajutise majutamise keskusesse jõustusid seega.
18. Hoolimata pingutustest, mida tegid Bulgaaria ametiasutused, valitsusvälised organisatsioonid ja S. Kadzoev ise turvalise kolmanda riigi leidmiseks, ei saavutatud mingit konkreetset kokkulepet ja ta ei ole siiani saanud reisidokumente.
19. Tuleb ka märkida, et oma viibimise ajal välismaalaste ajutise majutamise erikeskuses esitas S. Kadzoev 31. mail 2007 pagulaseks tunnistamise taotluse. Administrativen sad Sofia-gradi 9. oktoobri 2007. aasta otsusega jäeti see taotlus rahuldamata. 21. märtsil 2008 esitas ta uue varjupaigataotluse, mille võttis sama aasta 2. aprillil siiski tagasi. 24. märtsil 2009 esitas S. Kadzoev kolmanda pagulaseks tunnistamise taotluse. Administrativen sad Sofia-grad jättis 10. juuli 2009. aasta lahendiga S. Kadzoevi taotluse rahuldamata. Seda kohtulahendit ei saa edasi kaevata.
20. Eelotsusetaotlusest ilmneb ka, et S. Kadzoev taotles kahel korral sunniviisilise majutamise meetme asendamist leebema meetmega, st kohustusega anda regulaarselt allkiri oma elukohajärgsesse politseiregistrisse – taotlused, mille pädevad ametiasutused jätsid rahuldamata, sest ei suutnud näidatud aadressi kontrollida.
21. Tuleb rõhutada, et S. Kadzoevit peetakse ikka kinni Busmantsi välismaalaste ajutise majutamise erikeskuses.
22. Põhikohtuasi algatati seepeale, et Administrativen sad Sofia-gradile esitati haldusakt, mille oli andnud siseministeeriumi juures asuva migratsiooniameti direktor ja milles sellel kohtul paluti teha omal algatusel välismaalaste seaduse artikli 46a lõike 3 alusel otsus S. Kadzoevi välismaalaste ajutise majutamise erikeskuses hoidmise kestuse kohta.
23. Selles kontekstis otsustaski Administrativen sad Sofia-grad menetluse peatada, esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused ning paluda, et nende suhtes kohaldataks eelotsuse kiirmenetlust.
„1. Kas […] direktiivi 2008/115 […] artikli 15 lõikeid 5 ja 6 tuleb tõlgendada nii, et:
a) kui liikmesriigi siseriiklik õigus ei näinud kuni kõnealuse direktiivi ülevõtmiseni ette ei kinnipidamise maksimaalset kestust ega kestuse pikendamise põhjusi ja direktiivi ülevõtmisel ei nähtud ette uute sätete tagasiulatuvat kohaldamist, on direktiivi nimetatud sätted kohaldatavad alles alates direktiivi liikmesriigi õigusesse ülevõtmise ajast ja hõlmavad vaid seda aega;
b) väljasaatmise eesmärgil eriasutuses kinnipidamise ajavahemikud nimetatud direktiivi tähenduses ei hõlma aega, mil liikmesriigist väljasaatmise otsuse täideviimine oli sõnaselge õigusnormi alusel keelatud, kuna kolmanda riigi kodaniku taotluse alusel oli algatatud varjupaigamenetlus, kuigi asjaomane isik viibis kõnealuse menetluse toimumise ajal endistviisi nimetatud kinnipidamisasutuses, kui seda lubab siseriiklik õigus?
2. Kas […] direktiivi 2008/115 […] artikli 15 lõikeid 5 ja 6 tuleb tõlgendada nii, et väljasaatmise eesmärgil eriasutuses kinnipidamise ajavahemikud nimetatud direktiivi tähenduses ei hõlma aega, mil liikmesriigist väljasaatmise otsuse täideviimine oli sõnaselge õigusnormi alusel keelatud, kuna tulenevalt kõnealuse otsuse peale esitatud kaebusest oli algatatud menetlus, kuigi asjaomane isik viibis kõnealuse menetluse toimumise ajal endistviisi nimetatud spetsiaalses kinnipidamisasutuses, tal ei olnud kehtivaid isikut tõendavaid dokumente, mistõttu esinevad kahtlused tema isiku osas, tal puuduvad elatusvahendid ja ta käitub agressiivselt?
3. Kas […] direktiivi 2008/115 […] artikli 15 lõiget 4 tuleb tõlgendada nii, et väljasaatmine ei ole enam mõistlik, kui:
a) riik, kelle kodanik asjaomane isik on, keeldus kinnipidamise kohtuliku kontrolli ajal väljastamast asjaomasele isikule tagasipöördumise eesmärgil reisidokumenti ja käesoleval ajal ei ole isiku suhtes sõlmitud tagasivõtulepingut kolmanda riigiga, kuigi liikmesriigi haldusasutused sellesuunalisi jõupingutusi jätkavad;
b) kinnipidamise kohtuliku kontrolli ajal oli olemas tagasivõtuleping Euroopa Liidu ja selle riigi vahel, kelle kodanik asjaomane isik on, kuid liikmesriik ei tuginenud uue tõendi – asjaomase isiku sünnitunnistus – olemasolu tõttu kõnealuse lepingu klauslitele, kusjuures asjaomane isik ei soovi tagasi pöörduda;
c) direktiivi [2008/115] artikli 15 lõikes 6 ette nähtud võimalused kinnipidamise tähtaegade pikendamiseks on ammendatud ja kui asjaomase isiku kinnipidamise kohtuliku kontrolli ajal vastavalt direktiivi artikli 15 lõike 6 punktile b ei ole tema suhtes sõlmitud tagasivõtulepingut kolmanda riigiga?
4. Kas […] direktiivi 2008/115 […] artikli 15 lõikeid 4 ja 6 tuleb tõlgendada nii, et kui kolmanda riigi kodaniku väljasaatmise eesmärgil kinnipidamise kontrollimisel tuvastatakse, et tema väljasaatmine ei ole mõistlik ja kinnipidamise kestuse pikendamise võimalused on ammendatud:
a) ei tule teda viivitamatult vabastada, kui kumulatiivselt on täidetud järgmised tingimused: asjaomasel isikul puuduvad kehtivad isikut tõendavad dokumendid, olenemata kehtivuse tähtajast, mistõttu esinevad kahtlused tema isiku osas, ta käitub agressiivselt, tal puuduvad elatusvahendid ja ükski kolmas isik ei ole kohustunud teda ülal pidama;
b) tuleb tema vabastamise otsuse tegemisel kontrollida, kas kolmanda riigi kodanikul on vastavalt liikmesriigi siseriikliku õiguse nõuetele vajalikud elatusvahendid liikmesriigi territooriumil toimetulekuks ja kindel elukoht?”
24. Kuna S. Kadzoev on oma märkustes vaidlustanud mitu eelotsusetaotluses kirjeldatud faktilist asjaolu, eelkõige oma väidetava agressiivse käitumise kinnipidamise ajal, ning viidanud rikkumistele, mis on üldiselt seotud Bulgaarias kehtiva sisserände‑ ja varjupaigaõiguse ning konkreetselt tema majutamise tingimustega, tuleb kõigepealt meenutada, et vastavalt ülesannete jaotumisele Euroopa Kohtu ja siseriikliku kohtu vahel EÜ artiklis 234 kirjeldatud eelotsusemenetluses on selle õigusliku ja faktilise raamistiku kindlaksmääramine, millesse eelotsuse küsimus asetub, eelotsusemenetluse eseme väljaselgitamine faktilistest asjaoludest ja asjakohastest siseriiklikest õigusnormidest lähtudes ning lõpuks ühenduse õigusnormide kohaldamine niisugustena, nagu neid on tõlgendanud Euroopa Kohus, ainult siseriikliku kohtu ülesanne.(5)
25. Euroopa Kohus ei ole seega pädev tuvastama juhtumi faktilisi asjaolusid ega tegema otsust S. Kadzoevi kinnipidamise õiguspärasuse ja sellega seotud menetluste kohta, mille osas on pealegi esitatud kaebus ka Euroopa Inimõiguste Kohtule(6). Euroopa Kohus peab hoopis piirduma sellega, et teeb põhikohtuasjas lahendatava vaidluse seisukohast kasuliku otsuse temale esitatud ühenduse õiguse tõlgendamise küsimuste kohta.
26. Kuna see on nii, analüüsin nüüd eelotsuse küsimusi, järgides põhimõtteliselt nende esitamise järjekorda. Näib siiski, et kasulik oleks analüüsida koos esimese küsimuse alaküsimust b ja teist küsimust, sest mõlemad küsimused käsitlevad väljasaatmisotsuse täideviimise peatamise juhtumeid.
27. Kõigepealt tuleb siiski arutada eelotsuse küsimuste vastuvõetavust, võttes eelkõige arvesse, et need puudutavad direktiivi, mille ülevõtmise tähtaeg ei ole veel möödunud.
1. Esimese küsimuse punkt a
28. Kohe alguses tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on siseriiklikul kohtul, kes asja menetleb, pädevus kohtuasja eripära arvestades hinnata nii eelotsuse vajalikkust oma otsuse tegemiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust. Kuna esitatud küsimused puudutavad ühenduse õiguse tõlgendamist, eeldatakse niisiis, et need on vajalikud, nii et Euroopa Kohus peab põhimõtteliselt nende kohta otsuse tegema.(7)
29. Siseriikliku kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastamisest keeldumine on väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võimalik üksnes juhul, kui on ilmne, et ühenduse õiguse tõlgendamine või kehtivuse hindamine, mida siseriiklik kohus palub, ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele.(8)
30. Käesoleval juhul ei ole see aga minu arvates nii. Eelkõige ei ole ilmne, et esitatud küsimused ei ole asjakohased selle otsuse tegemiseks, mille eelotsusetaotluse esitanud kohus peab tegema, kuigi tagasisaatmisdirektiivi ülevõtmise tähtaeg ei olnud hetkel, mil eelotsusetaotluse esitanud kohus pidi hakkama S. Kadzoevi kinnipidamise õiguspärasust arutama, veel möödunud.
31. Kõigepealt on teada, et see direktiiv jõustus selle artikli 22 kohaselt kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist Euroopa Liidu Teatajas; avaldati see 24. detsembril 2008 ja jõustus seega 13. jaanuaril 2009.
32. Selles osas ilmneb Euroopa Kohtu praktikast, et kuigi liikmesriikidele, kellele direktiiv on adresseeritud, ei saa mõistagi ette heita, et nad ei võtnud seda direktiivi oma õiguskorda üle enne ülevõtmistähtaja möödumist, peavad nad siiski hoiduma kehtestamast õigusnorme, mis võivad direktiivis sätestatud eesmärgi saavutamist tõsiselt kahjustada.(9)
33. Euroopa Kohus on ka täpsustanud, et see hoidumiskohustus laieneb liikmesriikide kõikidele ametiasutustele, sh kohtutele. Seega alates kuupäevast, mil direktiiv on jõustunud, peavad liikmesriikide kohtud niipalju kui võimalik hoiduma tõlgendamast siseriiklikku õigust viisil, mis võib pärast ülevõtmise tähtaja möödumist tõsiselt kahjustada selle direktiiviga taotletava eesmärgi saavutamist.(10)
34. Selles osas tuleb käesolevas kohtuasjas tõdeda, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu meelest tuleb õigusnorme, mille eesmärk on muuta välismaalaste seadust, pidada tagasisaatmisdirektiivi ametlikuks ülevõtmiseks Bulgaaria õigusesse.
35. Nimelt kui siseriiklik kohus tõlgendaks ja kohaldaks seda ülevõtmisseadust ja eelkõige selle sätteid, mis käsitlevad kinnipidamise lubatud kestust, viisil, mis on vastuolus nimetatud direktiiviga, ning looks nii pretsedendid, kaasneks sellega oht, et direktiivis ette nähtud tulemuse saavutamist pärast selle ülevõtmistähtaja lõppu kahjustatakse tõsiselt.
36. Kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus esitas eelotsuse küsimused ainult selleks, et tagada välismaalaste seaduse niisugune tõlgendamine ja kohaldamine, mis on kooskõlas tagasisaatmisdirektiiviga, millega täidetakse hoidumiskohustus eespool viidatud kohtuotsuse Inter-Environnement Wallonie tähenduses, tuleb seega asuda seisukohale, et nimetatud direktiivi taotletud tõlgendus on eelotsusetaotluse esitanud kohtule kasulik, kui ta peab tegema otsuse juhtumi kohta, mille asjus on tema poole pöördutud.(11)
37. Võib veel kerkida küsimus, et kas tuleb järeldada, et ka kolmas eelotsuse küsimus on vastuvõetav, sest see käsitleb tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõiget 4, mida ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul siseriiklikku õigusesse üle võetud.
38. Minu arvates tuleb sellele siiski vastata jaatavalt.
39. Selles osas kahtlen esiteks, et seda lõiget 4 saab analüüsida eraldi, sõltumatult artiklis 15 toodud teistest õigusnormidest, millega reguleeritakse kinnipidamist väljasaatmise eesmärgil.
40. Kuna selles on sätestatud, et kinnipidamine ei ole enam õigustatud ning asjaomane isik vabastatakse viivitamatult, kui väljasaatmine ei ole enam mõistlik või ei ole enam täidetud selle artikli lõikes 1 nimetatud kinnipidamise tingimused, peegeldab artikli 15 lõige 4 ainult selle artikli teistes lõigetes – eelkõige lõigetes 1 ja 5 – sätestatud reeglit, mille kohaselt peab igasugune kinnipidamine olema võimalikult lühike ning peab kestma ainult niikaua, kui on täidetud kinnipidamise tingimused, sest see reegel kujutab endast ka tagasisaatmisdirektiivi põhjenduses 16 meenutatud proportsionaalsuse põhimõtte väljendust.(12)
41. Eeldades, et tagasisaatmisdirektiivi artiklis 15 toodud teised õigusnormid võeti Bulgaaria õigusesse tõesti üle, näib olevat raske väita, et selle artikli lõiget 4 ei võetud üle. Tegelikult on eelotsusetaotluse esitanud kohus ise märkinud, et ta tuletab selle õigusnormi normatiivse ulatuse välismaalaste seaduse artikli 44 lõikest 8.
42. Igal juhul tuleb teiseks meeles pidada, et kohustused, mis liikmesriikidel direktiivi ülevõtmise tähtaja jooksul eespool viidatud kohtuotsuse Inter-Emvironnement Wallonie kohaselt on, sealhulgas kõikide siseriiklike kohtute kohustus võtta siseriikliku õiguse tõlgendamisel arvesse niisugust direktiivi, tulenevad kohustusest tagada, et pärast direktiivi ülevõtmistähtaja lõppu saavutatakse selles kirjeldatud tulemus.(13)
43. Järelikult isegi eeldades, et seaduses, millega tagasisaatmisdirektiiv Bulgaaria õigusesse üle võeti, on tõesti lünk, mis puudutab direktiivi artikli 15 lõike 4 ülevõtmist, sõltub vastus küsimusele, kas see ülevõtmata jätmine ja sellest tingitud siseriikliku kohtu otsus, mis on vastuolus direktiiviga, kahjustab selle direktiiviga ette nähtud tulemuse saavutamist, lõpuks konkreetse juhtumi konkreetsetest asjaoludest. Nii et kui kõnesolevaid õigusnorme peetakse mainitud lüngast hoolimata direktiivi lõplikuks ülevõtmiseks siseriiklike ametiasutuste poolt, võib eeldada, et niisugune oht on olemas. Seevastu kui tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõiget 4 ei olnud põhikohtuasja menetlemise ajal veel siseriiklikku õigusesse üle võetud, sest Bulgaaria seadusandja oli otsustanud selle direktiivi ellu viia järk-järgult ja kavatses selle konkreetse õigusnormi üle võtta hiljem, vahetult enne ülevõtmistähtaja möödumist, ei saa nõustuda, et selle õigusnormi ülevõtmata jätmine või kohaldatava õiguse tõlgendus, mis läheb vastuollu selle õigusnormiga, kahjustaks tingimata direktiivis ette nähtud tulemuse saavutamist.(14)
44. Mõistagi on selle kohta lõpliku otsuse tegemine siseriikliku kohtu ülesanne, kuid tuleb tõdeda, et igal juhul ei ilmne eelotsusetaotlusest, et tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõike 4 konkreetne ülevõtmine oleks veel plaanis. Lisaks teatas Bulgaaria valitsus kohtuistungil, et ta peab seda õigusnormi Bulgaaria õigusesse ülevõetuks, mis ei jäta lootust, et enne ülevõtmistähtaja lõppu võetakse veel konkreetseid ülevõtmismeetmeid.
45. Sellest järeldub, et ei tundu – vähemalt mitte ilmselgelt – et selle õigusnormi tõlgendamine, mida kolmandas eelotsuse küsimuses taotletakse, oleks põhikohtuasjas käsitletava vaidluse seisukohast asjakohatu.(15)
46. Selles olukorras tuleb minu meelest vastata kõikidele Administrativen sad Sofia-gradi esitatud küsimustele.
47. Lõpuks tuleb lisada, et käesolevat eelotsusetaotlust analüüsides tuleb hoolitseda selle eest, et ei aetaks segi erinevaid ajas kohaldamise küsimusi, mis on käesoleval juhul tõstatatud. Näiteks tuleb minu meelest selgelt eristada küsimust, mida ma just analüüsisin, nimelt küsimust, millisel määral võib siseriiklik kohus olla põhikohtuasjas otsuse tegemisel kohustatud võtma arvesse tagasisaatmisdirektiivi isegi enne selle ülevõtmise tähtaja möödumist, esimeses eelotsuse küsimuses käsitletud sisulisest küsimusest, kas tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõigetega 5 ja 6 kohustatakse võtma kinnipidamise kestuse arvutamisel arvesse ka kinnipidamise aega, mis on möödunud enne nende õigusnormide jõustumist, millega see direktiiv üle võeti. See viimane küsimus kerkib pealegi ka kohtumenetlustes, milles käsitletakse niisuguse kinnipidamise õiguspärasust, mis leiab aset pärast tagasisaatmisdirektiivi ülevõtmise tähtaja möödumist.
2. Esimese küsimuse punkt b ja teine küsimus
48. Need küsimused käsitlevad nende kinnipidamisperioodide arvessevõtmist tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõigetes 5 ja 6 ette nähtud kinnipidamise tähtaegade arvutamisel, mil väljasaatmisotsuse täitmine oli peatatud.
49. Ma analüüsin kõigepealt teist küsimust, milles käsitletakse väljasaatmisotsuse täideviimise peatamist seetõttu, et selle otsuse peale esitatud kaebuse põhjal algatati menetlus, siis teiseks veidi erilisemat juhtumit, mil selle täideviimine peatati seetõttu, et algatati esimese küsimuse punktis b osutatud varjupaigamenetlus. Kõigepealt tuleb lisada, et mõlemal juhul peab – nagu selgub eelotsusetaotlusest – lähtuma eeldusest, et kõnesolev kolmanda riigi kodanik, nimelt S. Kadzoev mitte ainult ei elanud ajal, mil asjaomase väljasaatmisotsuse täideviimine oli peatatud – nagu märgitakse – edasi samas väljasaatmiskeskuses, vaid viibis seal ikka sama sunniviisilise majutamise (kinnipidamise) korralduse alusel.
50. Kõigepealt on vaja korrata, et kuna sunniviisiline kinnipidamine kujutab endast vabaduse võtmist, tuleb nende asjaolude tõttu, mille olemasolul see on lubatud, seda tõlgendada rangelt, sest tegemist on erandiga individuaalse vabaduse põhitagatisest.(16)
51. Seejärel tuleb märkida, et tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõigete 5 ja 6 sõnastus ei sisalda midagi, mis võimaldaks asuda seisukohale, et nendes õigusnormides ette nähtud kinnipidamise maksimaalse kestuse arvutamisel ei ole vaja arvesse võtta väljasaatmise eesmärgil toimuva kinnipidamise teatavaid perioode ning seda eelkõige väljasaatmisotsuse täideviimise peatamise tõttu.
52. Nimelt on tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõikes 5 nähtud üsna absoluutses sõnastuses ette, et iga liikmesriik sätestab kinnipidamise piiratud kestuse, „mis ei tohi ületada kuut kuud”. Seejärel ilmneb sama direktiivi artikli 15 lõike 6 sõnastusest selgelt, et seda ajavahemikku tohib pikendada üksnes erandkorras ja igal juhul ainult piiratud ajaks, mis ei või ületada veel kahteteist kuud.
53. Lisaks on tingimused, mil kinnipidamisaja niisugune pikendamine võib kõne alla tulla, selgelt ja ammendavalt näidatud selles sättes, milles on nimetatud juhtumid, mil on hoolimata kõigist mõistlikest pingutustest tõenäoline, et väljasaatmistoiming kestab asjaomase kolmanda riigi kodaniku koostöö puudumise või kolmandatest riikidest vajalike dokumentide hankimise viibimise tõttu kauem. Ühenduse seadusandja lisas need pikendamise põhjused, et võtta arvesse praktilisi raskusi, mis võivad liikmesriikidel nende territooriumil ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike väljasaatmisel tekkida.
54. Tuleb aga märkida, et väljasaatmisotsuse täideviimise peatamine seetõttu, et selle otsuse peale esitatud kaebuse põhjal algatati menetlus, ei kuulu nende pikendamise põhjuste hulka ja igal juhul ei ole tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõigetes 5 ja 6 ette nähtud mingisugust kinnipidamise kestuse pikendamist kauemaks kui veel kaheteistkümneks kuuks.
55. Järelikult ei saa tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõikeid 5 ja 6 spetsiaalsete sellesisuliste õigusnormide puudumise tõttu tõlgendada nii, et need võimaldavad jätta kinnipidamise kestuse arvutamisel selle artikli järgi arvesse võtmata kinnipidamise perioodid, mil väljasaatmisotsuse täideviimine oli peatatud seetõttu, et selle otsuse peale esitatud kaebuse põhjal algatati menetlus – arvesse võtmata jätmine, mis tooks kaasa selle, et isikut on võimalik väljasaatmise eesmärgil kinni pidada üle maksimaalse aja, milleks on kehtestatud kaheksateist kuud.
56. Seda järeldust ei sea minu meelest kahtluse alla Euroopa Kohtu otsus kohtuasjas Petrosian jt(17), millele Bulgaaria valitsus viitas ja mis puudutab määruse (EÜ) nr 343/2003(18) tõlgendamist. Selles kohtuasjas leidis Euroopa Kohus sisuliselt, et kui siseriiklik õigus näeb ette kaebuse peatava toime, hakkab määruse artikli 20 lõike 1 punktis d ette nähtud üleandmise tähtaeg kulgema mitte alates üleandmise menetlust peatavast esialgse õiguskaitse määrusest, vaid alles alates kohtulahendist, milles tehakse otsus menetluse põhjendatuse kohta.(19)
57. Ei seda otsust ega selle aluseks olevat arutluskäiku ei saa siiski otseselt üle võtta käesoleval juhul, sest kõnesolevad tähtajad on erinevat laadi. Kui kohtuasjas, milles tehti eespool viidatud kohtuotsus Petrosian, kõne all olev tähtaeg määrab kindlaks aja, mis on palve esitanud liikmesriigi käsutuses, et anda varjupaigataotleja üle tema tagasivõtmiseks kohustatud riigile, on tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõigetes 5 ja 6 ette nähtud maksimaalse tähtaja eesmärgiks piirata vabaduse võtmist isikult, kes pealegi ei teinud muud, kui viibis riigis ebaseaduslikult, nii, et selle vabaduse võtmise kestus jääb mõistlikuks. Lisaks piiravad käesolevas kohtuasjas vaadeldavad tähtajad väljasaatmise eesmärgil toimuva kinnipidamise kestust, mitte – vähemalt mitte otseselt – väljasaatmismenetluse kui sellise läbiviimist, mis hõlmab väljasaatmisotsuse peale esitatud kaebusi, kui neid on.
58. Mis puudutab lõpuks asjaolusid, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus on teise küsimuse raames viidanud, st kahtlusi kolmanda riigi kodaniku isiku osas, tema elatusvahendite puudumist või tema agressiivset käitumist, siis need asjaolud ei ole ilmselgelt olulised põhimõttelises küsimuses, kas kinnipidamise perioodi, mil väljasaatmisotsuse täideviimine oli peatatud selle otsuse peale esitatud kaebuse põhjal algatatud menetluse tõttu, tuleb võtta tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõigetes 5 ja 6 ette nähtud kinnipidamise tähtaegade arvutamisel.(20) Selles kontekstis ei ole eriti oluline, kas isik elas sellel ajavahemikul edasi samas kinnipidamise erikeskuses; ainus küsimus, mis on kinnipidamise maksimaalse kestuse arvutamisel määrav, on küsimus, kas seda isikut peeti sellel ajavahemikul tõesti väljasaatmise eesmärgil kinni.
59. Esitatud põhjendustest lähtudes tuleb teisele eelotsuse küsimusele vastata nii, et kinnipidamise kestuse arvutamisel tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõigete 5 ja 6 kohaselt tuleb võtta arvesse kinnipidamise perioodi, mil väljasaatmisotsuse täideviimine oli peatatud siseriikliku spetsiaalse sätte alusel seetõttu, et selle otsuse peale esitatud kaebuse põhjal algatati menetlus.
60. Mis puudutab teiseks küsimust, kas tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõigetes 5 ja 6 silmas peetud väljasaatmise eesmärgil toimuva kinnipidamise tähtajad peavad hõlmama ka ajavahemikku, mil väljasaatmisotsuse täideviimine oli peatatud seetõttu, et asjaomane kolmanda riigi kodanik oli algatanud varjupaigamenetluse, siis kõigepealt tuleb märkida, et direktiivi artikli 2 lõike 1 kohaselt kohaldatakse seda direktiivi ainult kolmanda riigi kodanike suhtes, kes viibivad liikmesriigi territooriumil ebaseaduslikult.
61. Nagu on aga märgitud tagasisaatmisdirektiivi põhjenduses 9, ei tohiks kooskõlas nõukogu 1. detsembri 2005. aasta direktiiviga 2005/85/EÜ liikmesriikides pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetluse miinimumnõuete kohta(21) kolmanda riigi kodanikku, kes on liikmesriigis varjupaika taotlenud, käsitleda liikmesriigi territooriumil ebaseaduslikult viibiva isikuna seni, kuni on jõustunud taotluse kohta tehtud eitav otsus või otsus, millega lõpetatakse tema õigus viibida riigis varjupaigataotlejana.
62. Sellest järeldub, et varjupaika taotlenud kolmanda riigi kodanik ei kuulu – või sõltuvalt juhtumist – ei kuulu enam tagasisaatmisdirektiivi kohaldamisalasse, niikaua kui kestab tema varjupaigataotluse läbivaatamise menetlus.
63. Kuna varjupaigataotlejat ei saa enam pidada liikmesriigi territooriumil ebaseaduslikult viibivaks isikuks ja ta ei kuulu enam tagasisaatmisdirektiivi kohaldamisalasse, ei saa tema kinnipidamist väljasaatmismeetme täideviimise tagamiseks enam pidada selle direktiivi kohaselt põhjendatuks.
64. Tema staatust ja õigusi varjupaigataotlejana reguleerivad siis kohaldatavad rahvusvahelised ja ühenduse varjupaika käsitlevad õigusnormid, eelkõige Genfi 28. juuli 1951. aasta pagulasseisundi konventsioon ning direktiiv 2005/85 ja nõukogu 27. jaanuari 2003. aasta direktiiv 2003/9/EÜ millega sätestatakse varjupaigataotlejate vastuvõtu miinimumnõuded(22).
65. Selles osas tuleb märkida, et isegi kui isikut ei peeta kinni ainult sel põhjusel, et ta on varjupaigataotleja,(23) ei ole varjupaigataotleja kinnipidamine iseenesest rahvusvahelise ja ühenduse varjupaigaõiguse kohaselt välistatud.(24)
66. Nõnda näiteks on direktiivi 2003/9 artiklis 7 ette nähtud kinnipidamine, kui see osutub õiguslikel või avaliku korraga seotud põhjustel vajalikuks. Igal juhul peab varjupaigataotleja niisugune kinnipidamine olema loomulikult põhjendatud ja õigustatud eritingimustega, mis on nähtud ette varjupaika reguleerivates asjakohastes õigusnormides, ning see ei saa olla juriidiliselt põhjendatud õigusega, mis reguleerib riigis ebaseaduslikult viibivate isikute staatust.
67. Minu arvates annab see analüüs käesolevast juhtumist kirju pildi.
68. Kui S. Kadzoevit peeti varjupaigataotluse läbivaatamise ajal kinni sunniviisilise majutamise korralduse alusel, mis anti varjupaika reguleerivate asjaomaste õigusnormide kohaselt, ei saa seda kinnipidamist lugeda kinnipidamiseks väljasaatmise eesmärgil tagasisaatmisdirektiivi tähenduses. Selle kestust ei saa seega reguleerida nimetatud direktiivi artikkel 15 ja niisiis ei saa seda selles artiklis ette nähtud kinnipidamise tähtaegade arvutamisel arvesse võtta.(25)
69. Kui aga S. Kadzoevit peetaks lihtsalt pärast varjupaiga taotlemist edasi kinni esialgse majutamiskorralduse alusel, ilma et ametiasutused oleksid teinud eraldi kinnipidamise otsust, oleks ta sel ajavahemikul tõesti ikka väljasaatmise eesmärgil kinni peetud, kuigi esitatud põhjendustest lähtudes tuleb seda kinnipidamist lugeda õigusvastaseks. Niisugusel juhul tuleb ajavahemikku, mil kestis varjupaigamenetlus, samadel põhjustel nagu siis, kui väljasaatmisotsuse täideviimine on peatatud kohtule kaebuse esitamise tõttu, tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõigetes 5 ja 6 ette nähtud maksimaalsete tähtaegade arvutamisel arvesse võtta.
70. Ma lisan, et kolmanda riigi kodaniku väljasaatmise eesmärgil toimuva tegeliku kinnipidamise maksimaalset kestust ei saa pikendada õigusvastase kinnipidamise ajavahemikuga.
71. Isegi kui Euroopa Kohtu käsutuses oleva teabe põhjal näib, et põhikohtuasjas on ülekaalus see teine juhtum, otsustab siseriiklik kohus seda, kas sunniviisiline majutamine ajavahemikul, mille jooksul isik oli varjupaigataotleja, oli põhjendatud varjupaigamenetlusi käsitlevate asjakohaste õigusnormidega või oli ikka põhjendatud kinnipidamisega, mille eesmärk on tagada riigis ebaseaduslikult viibiva kolmanda riigi kodaniku väljasaatmine.
72. Esitatud põhjendustest lähtudes teen ettepaneku vastata esimese eelotsuse küsimuse punktile b nii, et tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõikeid 5 ja 6, mis käsitlevad väljasaatmise eesmärgil toimuva kinnipidamise maksimaalset kestust, ei kohaldata põhimõtteliselt perioodide suhtes, mil varjupaigataotlejat hoiti kinni varjupaigamenetluse raames. Kui kolmanda riigi kodanikku hoitakse siiski edasi väljasaatmise eesmärgil kinni tagasisaatmisdirektiivi tähenduses pärast seda, kui ta taotles varjupaika, ja niikaua, kui seda taotlust läbi vaadatakse, tuleb seda kinnipidamise perioodi tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõigetes 5 ja 6 ette nähtud kinnipidamise tähtaegade arvutamisel arvesse võtta.
3. Kolmas küsimus
73. Oma kolmanda küsimusega püüab eelotsusetaotluse esitanud kohus saada mõiste „väljasaatmine on mõistlik” tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõike 4 tähenduses selgituse, mille puhul on võetud arvesse käesoleva juhtumi asjaolusid.
74. Selle õigusnormi kohaselt ei ole kinnipidamine enam õigustatud ja isik vabastatakse viivitamatult, „[k]ui ilmneb, et väljasaatmine ei ole enam mõistlik õiguslikel või muudel kaalutlustel”.
75. See nõue peegeldab asjaolu, et ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku kinnipidamine on õigustatud üksnes tema väljasaatmiseks ja seoses pooleliolevate väljasaatmismenetlustega, mida viiakse läbi nõutava hoolega, mis eeldab, et väljasaatmine peab olema võimalik. Nagu aga ilmneb tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõike 4 sõnastusest, ei piisa selles osas väljasaatmise abstraktsest või teoreetilisest võimalikkusest, ilma et oleks täpsustatud selle ajakava või tõenäosust. Peab eksisteerima „mõistlik”, st realistlik võimalus kinnipeetav isik mõistliku aja jooksul välja saata.(26)
76. Eelöeldut arvestades tuleb märkida, et seda, kas võttes arvesse käesoleva juhtumi kõiki asjaolusid, on väljasaatmine veel mõistlik, hindab muidugi siseriiklik kohus.
77. Seoses asjaoludega, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus on kolmanda küsimuse raames kirjeldanud, tuleb siiski täpsustada, et väljasaatmine ei tundu enam olevat mõistlik, kui näib ebatõenäoline, et asjaomane kolmas riik annab veel mõistliku aja jooksul oma nõusoleku, et võtab asjaomase isiku tagasi, või kui väljasaatmine antud tagasivõtmise nõusoleku alusel ei tundu enam võimalik mõistliku aja jooksul, ükskõik missugune on selle põhjus.
78. Lõpuks on ilmselge, et kui tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõigete 5 ja 6 kohaselt arvutatud kinnipidamise maksimaalsed tähtajad on ammendatud, tuleb asjaomane isik igal juhul viivitamatult vabastada, sõltumata sellest, kas väljasaatmine on mõistlik.(27)
79. Ma teen seega ettepaneku vastata kolmandale eelotsuse küsimusele nii, et isik, keda hoitakse kinni väljasaatmise eesmärgil, tuleb viivitamatult vabastada, kui ei näi olevat enam realistlik, et teda on võimalik välja saata mõistliku aja jooksul. Väljasaatmine ei tundu enam mõistlik, kui näib ebatõenäoline, et asjaomane kolmas riik annab veel mõistliku aja jooksul oma nõusoleku, et võtab asjaomase isiku tagasi, või kui väljasaatmine antud tagasivõtmise nõusoleku alusel ei tundu enam võimalik mõistliku aja jooksul, ükskõik missugune on selle põhjus.
4. Neljas eelotsuse küsimus
80. Oma neljanda küsimusega tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõiked 4 ja 6 võimaldavad asjaomast isikut mitte viivitamatult vabastada, isegi kui selles direktiivis ette nähtud kinnipidamise maksimaalne kestus on ületatud, põhjendusel, et tal ei ole kehtivaid dokumente, tema käitumine on olnud agressiivne ja tal ei ole oma elatusvahendeid ning ükski kolmas isik ei ole kohustunud teda ülal pidama.
81. Selles osas piisab, kui märkida, et kinnipidamise pikendamine mainitud asjaolude tõttu oleks otseses vastuolus tagasisaatmisdirektiivi sätetega, mis käsitlevad ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku kinnipidamist ja näevad ette – nagu ilmneb minu eelnevatest kaalutlustest(28) – et kinnipidamine on lubatud üksnes viimase abinõuna, mis täiendab kõiki teisi, leebemaid haldusmeetmeid ja peab olema rangelt põhjendatud, seda võib kasutada ainult väljasaatmismenetluse eesmärgil ja sellega seoses ning seda ainult maksimaalselt kaheksateistkümne kuu jooksul.(29)
82. Neljandale küsimusele tuleb seega vastata, et väljasaatmise eesmärgil toimuvat kinnipidamist ei tohi enam pikendada üle tagasisaatmisdirektiivi artikli 15 lõigetes 4 ja 6 ette nähtud maksimaalse tähtaja niisugustel põhjustel nagu kehtivate isikut tõendavate dokumentide puudumine, asjaomase isiku agressiivne käitumine või oma elatusvahendite või muude materiaalsete vahendite puudumine, mis võimaldaksid asjaomase liikmesriigi territooriumil elada.
V – Tulemus
83. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku tunnistada eelotsuse küsimused vastuvõetavaks ja vastata Administrativen sad Sofia-gradile järgmiselt:
– hinnates, kas kinnipidamise kestus on õiguspärane ja kas isikut võib edasi kinni pidada seaduse alusel, millega võeti siseriiklikku õigusesse üle Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiivi 2008/115/EÜ ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel artikli 15 lõiked 5 ja 6, tuleb võtta arvesse selle kinnipidamise tegelikku kestust, sealhulgas seega ka kinnipidamisperioode enne ülevõtmisseaduse jõustumise kuupäeva;
– direktiivi 2008/115 artikli 15 lõikeid 5 ja 6, mis käsitlevad väljasaatmise eesmärgil toimuva kinnipidamise maksimaalset kestust, ei kohaldata põhimõtteliselt perioodide suhtes, mil varjupaigataotlejat hoiti kinni varjupaigamenetluse raames. Kui kolmanda riigi kodanikku hoitakse siiski edasi väljasaatmise eesmärgil kinni nimetatud direktiivi tähenduses pärast seda, kui ta taotles varjupaika, ja niikaua, kui seda taotlust läbi vaadatakse, tuleb seda kinnipidamise perioodi selle direktiivi artikli 15 lõigetes 5 ja 6 ette nähtud kinnipidamise tähtaegade arvutamisel arvesse võtta;
– kinnipidamise kestuse arvutamisel direktiivi 2008/115 artikli 15 lõigete 5 ja 6 kohaselt tuleb võtta arvesse kinnipidamise perioodi, mil väljasaatmisotsuse täideviimine oli peatatud siseriikliku spetsiaalse sätte alusel seetõttu, et selle otsuse peale esitatud kaebuse põhjal algatati menetlus;
– isik, keda hoitakse kinni väljasaatmise eesmärgil, tuleb viivitamatult vabastada, kui ei näi olevat enam realistlik, et teda on võimalik välja saata mõistliku aja jooksul. Väljasaatmine ei tundu enam mõistlik, kui näib ebatõenäoline, et asjaomane kolmas riik annab veel mõistliku aja jooksul oma nõusoleku, et võtab asjaomase isiku tagasi, või kui väljasaatmine antud tagasivõtmise nõusoleku alusel ei tundu enam võimalik mõistliku aja jooksul, ükskõik missugune on selle põhjus;
– väljasaatmise eesmärgil toimuvat kinnipidamist ei tohi enam pikendada üle direktiivi 2008/115 artikli 15 lõigetes 4 ja 6 ette nähtud maksimaalse tähtaja niisugustel põhjustel nagu kehtivate isikut tõendavate dokumentide puudumine, asjaomase isiku agressiivne käitumine või oma elatusvahendite või muude materiaalsete vahendite puudumine, mis võimaldaksid asjaomase liikmesriigi territooriumil elada.
2 –	ELT L 348, lk 98.
3 –	Vt eelkõige Euroopa Inimõiguste Kohtu 25. juuni 1996. aasta otsus kohtuasjas Amuur vs. Prantsusmaa, Recueil des arrêts et décisions 1996‑III, punkt 41.
4 –	„Bulgaaria Vabariigi välismaalaste seaduse muutmise ja täiendamise seaduse lisasätted” (DV nr 36, 2009), mille §-s 16 on sätestatud, et selle seadusega võetakse üle tagasisaatmisdirektiiv.
5 –	Vt selle kohta eelkõige 18. novembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑107/98: Teckal (EKL 2008, lk I‑8121, punktid 31, 34 ja 39); 7. juuni 2007. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑222/05–C‑225/05: van der Weerd jt (EKL 2007, lk I‑4233, punktid 22 ja 23) ja 15. novembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑162/06: International Mail Spain (EKL 2007, lk I‑9911, punkt 24).
6 –	Said Shamilovich Kadzoev vs. Bulgaaria, 20. detsembril 2007 esitatud kaebus.
7 –	Vt selle kohta 1. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-286/02: Bellio F.lli Srl (EKL 2004, lk I‑3465, punkt 27); 15. juuni 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C 393/04 ja C 41/05: Air Liquide Industries Belgium (EKL 2006, lk I‑5293, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika) ja 24. juuni 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑188/07: Commune de Mesquer (EKL 2008, lk I‑4501, punkt 30).
8 –	Vt selle kohta 13. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑379/98: PreussenElektra (EKL 2001, lk I‑2099, punkt 39) ja eespool viidatud kohtuotsus van der Weerd jt, punkt 22 ja seal viidatud kohtupraktika.
9 –	Vt 18. detsembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑129/96: Inter-Environnement Wallonie (EKL 1997, lk I‑7411, punkt 45); 8. mai 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑14/02: ATRAL (EKL 2003, lk I‑4431, punkt 58) ja 22. novembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑144/04: Mangold (EKL 2005, lk I‑9981, punkt 67).
10 –	Vt eelkõige 4. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑212/04: Adeneler jt (EKL 2006, lk I‑6057, punktid 122 ja 123) ja 23. aprilli 2009. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑261/07 ja C‑299/07: VTB‑VAB ja Galatea (EKL 2009, lk I‑2949, punkt 39).
11 –	Selles kontekstis vt eespool viidatud kohtuotsus VTB‑VAB ja Galatea, punkt 40.
12 –	Vt ka käesoleva seisukoha punktid 50–52.
13 –	Vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Inter-Environnement Wallonie, punktid 40 ja 44. Õigusteooria ühes osas pooldatakse ideed, et siseriiklik kohtus peab siseriiklikke õigusnorme võimaluse korral alati tõlgendama kooskõlas direktiiviga, mille ülevõtmise tähtaeg ei ole põhikohtuasja menetlemise ajal veel möödunud, kui tegemist on siseriiklike õigusnormidega, mis kehtestati spetsiaalselt selle direktiivi ülevõtmiseks. Kuid isegi eeldades, et Euroopa Kohtu praktikas on juhiseid selle kohta (vt eelkõige 8. oktoobri 1987. aasta otsus kohtuasjas 80/86: Kolpinghuis Nijmegen, EKL 1987, lk 3969, punktid 12, 15 ja 16 koostoimes, ja 15. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑165/98: Mazzoleni ja ISA, EKL 2001, lk I‑2189, punkt 17), ei ole Euroopa Kohus minu teada siiani teinud sõnaselget otsust, et on olemas selline üldine kohustus, mille kohaselt tuleb siseriiklikke õigusnorme direktiivi ülevõtmise tähtaja jooksul tõlgendada vastavalt sellele direktiivile. Seega jääb meil üle ainult analüüsida, missugust mõju võib avaldada direktiiv enne selle ülevõtmise tähtaja lõppu konkreetsel juhul, lähtudes hoidumiskohustusest, mis siseriiklikel kohtutel kohtuotsuse Inter-Environnement Wallonie kohaselt on.
14 –	Vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Inter-Environnement Wallonie, punktid 46–49.
15 –	Vt käesoleva seisukoha punkt 30.
16 –	Vt käesoleva seisukoha punkt 52; vt selles osas ka Euroopa Inimõiguste Kohtu 27. aprilli 2006. aasta otsus Mohd vs. Kreeka, punkt 18.
17 –	29. jaanuari 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑19/08: Petrosian jt (EKL 2009, lk I‑495).
18 –	Nõukogu 18. veebruari 2003. aasta määrus (EÜ) nr 343/2003, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku esitatud varjupaigataotluse läbivaatamise eest (ELT L 50, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 109).
19 –	Euroopa Kohus on selles osas eelkõige märkinud, et arvestades kõnesoleva tähtaja kehtestamise eesmärki, peab liikmesriikidele jääma kuuekuuline tähtaeg, mida neil tuleb maksimaalselt kasutada üleandmise tehniliste üksikasjade ärakorraldamiseks. Vastasel juhul võivad liikmesriigid esialgse otsuse peatavat mõju eirata või selle tühistada, et neil oleks piisavalt aega varjupaigataotleja üleviimise korraldamiseks.
20 – Vt ka selle kohta käesoleva seisukoha punkt 101.
21 –	ELT L 326, lk 13.
22 –	EÜT L 31, lk 18; ELT eriväljaanne 19/06, lk 101.
23 –	Vt selle kohta näiteks direktiivi 2005/85 artikli 18 lõige 1.
24 –	Vt selles kontekstis eelkõige Euroopa Inimõiguste Kohtu 29. jaanuari 2008. aasta otsus Saadi vs. Ühendkuningriik, punkt 65, ja Euroopa Inimõiguste Kohtu 24. jaanuari 2008. aasta otsus kohtuasjas Riad ja Idiab vs. Belgia, punkt 70; vt ka Inimõiguste komitee teatis nr 560/1193: Austraalia. 30.4.97. CCPR/C/59/D/560/1993, punkt 9.3.
25 –	Mitte rohkem kui võimalikke perioode, mil vabadus on võetud muudel õiguslikel alustel, näiteks siseriikliku karistusõiguse kohaselt.
26 –	Vt selle kohta territoriaalse varjupaiga, põgenike ja kodakondsuseta isikute õiguslike aspektide ekspertide ad hoc komitee kommentaar ja viidatud kohtupraktika eespool mainitud juhtpõhimõtte nr 7 kohta, mis käsitleb sunniviisilist tagasisaatmist.
27 –	Võttes arvesse käesoleva juhtumi faktilisi asjaolusid, eelkõige S. Kadzoevi kinnipidamise kestust ning esimesele ja teisele eelotsuse küsimusele välja pakutud vastuseid, võib tegelikult tekkida kahtlus, kas see küsimus on põhikohtuasja seisukohast asjakohane.
28 –	Vt eelkõige käesoleva seisukoha punktid 48–53 ja 70–73.
29 –	Tuleb lisada, et alati jääb võimalus pidada isikut agressiivse käitumise tõttu kinni mõnel muul siseriiklikust õigusest tuleneval õiguslikul alusel, näiteks õigusaktid, mille eesmärk on kaitsta avalikku korda, või karistusõigus.

matches: Kohus kohus kohus Kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus Kohus kohus kohus kohus Kohus kohus kohus kohus kohus Kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus


text:
Riigikogu 13.03.2002 seadus; jõustumiskuupäev 01.07.2002
redaktsioon 01.01.2020 [RT I, 07.03.2019, 4]
11.02.2003 RT I 2003, 24, 148 17.03.2003
07.06.2017 RT I, 26.06.2017, 17 06.07.2017
Vastu võetud 13.03.2002
RT I 2002, 29, 174
Käesolev seadus sätestab Riigikohtu kui põhiseaduslikkuse järelevalve kohtu pädevuse, kohtusse pöördumise ja kohtumenetluse korra.
§ 2. Riigikohtu pädevus
Käesoleva seaduse alusel Riigikohus:
1) lahendab taotlusi kontrollida õigustloova akti või selle andmata jätmise vastavust põhiseadusele;
2) lahendab taotlusi kontrollida välislepingu vastavust põhiseadusele;
21) lahendab taotlusi anda seisukoht, kuidas tõlgendada põhiseadust koostoimes Euroopa Liidu õigusega;
3) lahendab taotlusi ja kaebusi Riigikogu otsuste peale;
4) lahendab kaebusi Riigikogu juhatuse otsuste peale;
5) lahendab kaebusi Vabariigi Presidendi otsuste peale;
6) lahendab taotlusi tunnistada Riigikogu liige, Vabariigi President, õiguskantsler või riigikontrolör kestvalt võimetuks oma ülesandeid täitma;
7) lahendab taotlusi lõpetada Riigikogu liikme volitused;
8) otsustab nõusoleku andmise Riigikogu esimehele Vabariigi Presidendi ülesannetes kuulutada välja Riigikogu erakorralised valimised või keelduda seaduse väljakuulutamisest;
9) lahendab taotlusi lõpetada erakonna tegevus;
10) lahendab kaebusi ja proteste valimiste korraldaja toimingute või valimiskomisjoni otsuste või toimingute peale.
§ 3. Asja läbivaatamine Riigikohtus
(1) Käesoleva seadusega Riigikohtu pädevusse antud asju lahendab põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium (edaspidi kolleegium) või üldkogu.
(2) Kolleegium vaatab asja läbi viieliikmelises koosseisus. Kaebuse või protesti valimiste korraldaja toimingu või valimiskomisjoni otsuse või toimingu peale vaatab kolleegium läbi vähemalt kolmeliikmelises koosseisus. Kui valimiste korraldaja toimingu või valimiskomisjoni otsuse või toimingu peale esitatud kaebuse või protesti läbivaatamisel kontrollib Riigikohus lisaks asjassepuutuva õigustloova akti või selle andmata jätmise vastavust põhiseadusele, vaadatakse asi läbi viieliikmelises koosseisus.
(21) Taotluse anda seisukoht, kuidas tõlgendada põhiseadust koostoimes Euroopa Liidu õigusega, vaatab kolleegium läbi 5-9-liikmelises koosseisus.
(3) Üldkogu lahendab põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi üleantud asja, kui kolleegium peab vajalikuks asja lahendamist üldkogus. Üldkogu lahendab Riigikohtu haldus-, tsiviil- või kriminaalkolleegiumi või erikogu üleantud asja, kui kolleegiumil või erikogul tekib põhjendatud kahtlus kohtuasja lahendamisel asjassepuutuva õigustloova akti, selle andmata jätmise või välislepingu põhiseadusele vastavuses.
(4) Ainult üldkogu lahendab taotluse tunnistada Riigikogu liige, Vabariigi President, õiguskantsler või riigikontrolör kestvalt võimetuks täitma oma ülesandeid, lõpetada Riigikogu liikme volitused või lõpetada erakonna tegevus.
(5) Üldkogu vaatab asja läbi vähemalt üheteistkümneliikmelises koosseisus.
§ 31. Taotluse esitamine Euroopa Inimõiguste Kohtule
(1) Riigikohus võib inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni protokolli nr 16 kohaselt taotleda oma menetluses olevas kohtuasjas, mille osalisel on inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 34 alusel õigus pöörduda kõnealuse kohtuasja lõppemisel oma õiguste väidetava rikkumise peale individuaalkaebusega Euroopa Inimõiguste Kohtusse, Euroopa Inimõiguste Kohtult nõuandvat arvamust inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioonis või selle protokollides määratletud õiguste ja vabaduste tõlgendamise või kohaldamisega seotud põhimõttelistes küsimustes.
(2) Taotlust tuleb põhjendada ning selles kirjeldada menetluses oleva kohtuasja asjakohaseid õiguslikke ja faktilisi asjaolusid.
(3) Riigikohus võib oma menetluse taotluse menetlemise ajaks peatada. Menetluse peatamine ei takista Euroopa Inimõiguste Kohtule taotlusest loobumise avalduse esitamist. Riigikohus uuendab menetluse pärast taotluse kohta nõuandva arvamuse saamist, taotluse rahuldamata jätmisest teadasaamist või taotlusest loobumist.
(4) Euroopa Inimõiguste Kohtu nõuandev arvamus ei ole Riigikohtu jaoks siduv.
[RT I, 26.06.2017, 17 - jõust. 06.07.2017, § 3¹ rakendatakse alates inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni protokolli nr 16 Eesti suhtes kehtima hakkamise päevast.]
2. peatükk ÕIGUSTLOOVATE AKTIDE PÕHISEADUSLIKKUSE JÄRELEVALVE
§ 4. Menetluse algatamine
(1) Riigikohus kontrollib õigustloova akti, selle andmata jätmise või välislepingu põhiseadusele vastavust põhistatud taotluse, kohtuotsuse või -määruse alusel.
(2) Taotluse võivad Riigikohtule esitada Vabariigi President, õiguskantsler, kohaliku omavalitsuse volikogu ja Riigikogu.
(3) Kohus algatab menetluse kohtuotsuse või -määruse edastamisega Riigikohtule.
§ 5. Vabariigi Presidendi taotlus
Vabariigi President võib esitada Riigikohtule taotluse tunnistada Riigikogus vastuvõetud, kuid tema poolt väljakuulutamata seadus põhiseadusega vastuolus olevaks, kui Riigikogu on selle pärast uueks arutamiseks ja otsustamiseks saatmist muutmata kujul uuesti vastu võtnud.
§ 6. Õiguskantsleri taotlus
(1) Õiguskantsler võib esitada Riigikohtule taotluse:
1) tunnistada jõustunud seadusandliku või täidesaatva riigivõimu või kohaliku omavalitsuse organi õigustloov akt või selle säte kehtetuks;
2) tunnistada väljakuulutatud, kuid jõustumata seadus põhiseadusega vastuolus olevaks;
3) tunnistada jõustumata täidesaatva riigivõimu või kohaliku omavalitsuse organi õigustloov akt põhiseadusega vastuolus olevaks;
4) tunnistada alla kirjutatud välisleping või selle säte põhiseadusega vastuolus olevaks;
5) tühistada Riigikogu otsus seaduseelnõu või muu riigielu küsimuse rahvahääletusele panemise kohta, kui rahvahääletusele pandav seaduseelnõu, välja arvatud põhiseaduse muutmise seaduse eelnõu, või muu riigielu küsimus on vastuolus põhiseadusega või Riigikogu on rahvahääletuse korraldamise otsuse vastuvõtmisel oluliselt rikkunud kehtestatud menetluskorda.
(2) Lõike 1 punktis 5 nimetatud taotluse esitab õiguskantsler 14 päeva jooksul vastava Riigikogu otsuse saamisest arvates.
§ 7. Kohaliku omavalitsuse volikogu taotlus
Kohaliku omavalitsuse volikogu võib esitada Riigikohtule taotluse tunnistada väljakuulutatud, kuid jõustumata seadus või jõustumata Vabariigi Valitsuse või ministri määrus põhiseadusega vastuolus olevaks või jõustunud seadus, Vabariigi Valitsuse või ministri määrus või selle säte kehtetuks, kui see on vastuolus kohaliku omavalitsuse põhiseaduslike tagatistega.
§ 71. Riigikogu taotlus
Riigikogu võib esitada Riigikohtule taotluse anda seisukoht, kuidas tõlgendada põhiseadust koostoimes Euroopa Liidu õigusega, kui põhiseaduse tõlgendamine omab otsustavat tähtsust Euroopa Liidu liikme kohustuste täitmiseks vajaliku seaduse eelnõu vastuvõtmisel.
§ 8. Nõuded taotlusele
(1) Taotlus peab olema põhistatud ning selles tuleb märkida põhiseaduse sätted või põhimõtted, millele vaidlustatav õigustloov akt, välisleping või Riigikogu otsus ei vasta.
(11) Riigikogu taotluses anda seisukoht, kuidas tõlgendada põhiseadust koostoimes Euroopa Liidu õigusega, peab olema esitatud põhjendus, miks taotluse esitaja peab vajalikuks küsida Riigikohtu seisukohta. Taotlus peab sisaldama viiteid seaduse eelnõu vastavale osale või sättele, samuti põhiseaduse sättele või põhimõttele, mille tõlgenduse kohta Riigikohtu seisukohta taotletakse.
(2) Taotluse allkirjastab esitaja ning lisab sellele vaidlustatava õigustloova akti, välislepingu või Riigikogu otsuse teksti või selle asjakohased väljavõtted ning muud taotluse aluseks olevad dokumendid.
§ 9. Põhiseaduslikkuse järelevalve kohtuotsuse või -määruse alusel
(1) Kui esimese või teise astme kohus on kohtuasja lahendamisel jätnud kohaldamata mis tahes asjassepuutuva õigustloova akti või välislepingu, tunnistades selle põhiseadusega vastuolus olevaks, või kui esimese või teise astme kohus on kohtuasja lahendamisel tunnistanud õigustloova akti andmata jätmise põhiseadusega vastuolus olevaks, edastab ta vastava otsuse või määruse Riigikohtule.
(2) Kohus lisab Riigikohtule edastatavale otsusele või määrusele selle resolutsioonis põhiseadusega vastuolus olevaks tunnistatud õigustloova akti või välislepingu teksti või selle asjakohased väljavõtted.
§ 10. Menetlusosalised
(1) Menetlusosalised on:
1) vaidlustatud õigustloova akti vastuvõtnud või andnud organ;
11) õigustloova akti vastu võtmata või andmata jätnud organ;
2) välislepingu vaidlustamise korral Vabariigi Valitsus;
3) kohtuotsuse või -määruse alusel algatatud menetluses kohtuvaidluse menetlusosalised;
4) kohaliku omavalitsuse volikogu poolt taotluse esitamisel kohaliku omavalitsuse volikogu;
41) Riigikogu poolt taotluse esitamisel Riigikogu;
5) õiguskantsler;
6) valdkonna eest vastutav minister;
7) Vabariigi Valitsust esindav minister.
(2) Õigustloova akti põhiseaduslikkuse järelevalve menetluses küsib Riigikohus menetlusosalistelt arvamuse vaidlustatud akti põhiseaduslikkuse kohta. Riigikohus annab lõike 1 punktides 1, 11 ja 3 nimetatud menetlusosalistele võimaluse esitada Riigikohtule antud arvamuste kohta täiendav arvamus või selgitus.
(3) Riigikohus nõuab vajaduse korral õigustloova akti vastu võtnud või andnud, õigustloova akti vastu võtmata või andmata jätnud või välislepingu sõlminud organilt selgitust õigustloova akti või välislepingu või selle sätte kohta.
§ 11. Puuduste kõrvaldamine ning taotluse või kohtulahendi läbivaatamatult tagastamine
(1) Kui taotlus ei vasta seaduse nõuetele, annab Riigikohus taotluse esitajale tähtaja puuduste kõrvaldamiseks. Kui taotluse esitaja ei ole määratud tähtajaks puudusi kõrvaldanud, tagastab Riigikohus taotluse läbivaatamatult.
(2) Taotlus tagastatakse läbivaatamatult selle esitajale, kui taotluse läbivaatamine ei kuulu Riigikohtu pädevusse.
(3) Kohtuotsus või -määrus tagastatakse läbivaatamatult, kui sellel puudub põhistus või kui kohus ei ole kohtuotsuse või -määruse resolutsioonis tunnistanud õigustloovat akti või selle sätet või õigustloova akti andmata jätmist põhiseadusega vastuolus olevaks.
§ 12. Õigustloova akti jõustumise või välislepingu jõustamise peatamine
Riigikohus võib menetlusosalise põhistatud taotluse alusel või omal algatusel põhistatult peatada vaidlustatud õigustloova akti või selle sätte jõustumise või välislepingu jõustamise kuni Riigikohtu otsuse jõustumiseni.
§ 13. Asja lahendamise tähtaeg
(1) Kohus lahendab asja mõistliku aja jooksul, kuid mitte pikema aja kui 4 kuu jooksul, arvates nõuetekohase taotluse saamisest.
(2) Kohus lahendab § 6 lõike 1 punktis 5 nimetatud taotluse hiljemalt kahe kuu jooksul, arvates nõuetekohase taotluse saamisest.
§ 14. Asja lahendamise piirid
(1) Riigikohus ei ole asja lahendamisel seotud taotluse, kohtuotsuse või -määruse põhistusega.
(2) Asja lahendamisel kohtuotsuse või -määruse alusel võib Riigikohus tunnistada kehtetuks või põhiseadusega vastuolus olevaks õigustloova akti, välislepingu või selle sätte, samuti õigustloova akti andmata jätmise, mis on kohtuasja lahendamisel asjassepuutuv. Seejuures ei lahenda Riigikohus õigusvaidlust, mis kuulub lahendamisele haldus-, tsiviil-, kriminaal- või haldusõiguserikkumise asjades kohaldatavate kohtumenetluse sätete järgi.
(3) Riigikohtu kolleegiumi või erikogu poolt vastava menetlusseadustiku järgi määrusega üleantud asja lahendab üldkogu kõigis asjassepuutuvates küsimustes, kohaldades samaaegselt asja liigile vastavat menetlusseadustikku ja käesolevat seadust.
§ 15. Riigikohtu volitused
(1) Asja lahendamisel võib Riigikohus:
1) tunnistada jõustumata õigustloova akti põhiseadusega vastuolus olevaks;
2) tunnistada jõustunud õigustloova akti või selle sätte põhiseadusega vastuolus olevaks ja kehtetuks;
21) tunnistada õigustloova akti andmata jätmise põhiseadusega vastuolus olevaks;
3) tunnistada jõustunud või jõustumata välislepingu või selle sätte põhiseadusega vastuolus olevaks;
4) tühistada Riigikogu otsuse seaduseelnõu või muu riigielu küsimuse rahvahääletusele panemise kohta;
5) tunnistada, et vaidlustatud õigustloov akt, õigustloova akti andmata jätmine või välisleping oli taotluse esitamise ajal vastuolus põhiseadusega;
51) anda seisukoha, kuidas tõlgendada põhiseadust koostoimes Euroopa Liidu õigusega;
6) jätta taotluse rahuldamata.
(2) Jõustumata õigustloova akti põhiseadusega vastuolus olevaks tunnistamise korral akt ei jõustu.
(3) Välislepingu või selle sätte põhiseadusega vastuolus olevaks tunnistamise korral on välislepingu sõlminud organ kohustatud sellest võimaluse korral väljuma või algatama välislepingu denonsseerimise või selle muutmise viisil, mis tagaks selle kooskõla põhiseadusega. Põhiseadusega vastuolus olevat välislepingut siseriiklikult ei kohaldata.
3. peatükk KAEBUSED RIIGIKOGU, RIIGIKOGU JUHATUSE JA VABARIIGI PRESIDENDI OTSUSTE PEALE
§ 16. Kaebus Riigikogu otsuse peale
Isik, kes leiab, et Riigikogu otsusega on rikutud tema õigusi, võib esitada Riigikohtule taotluse tühistada Riigikogu otsus.
§ 17. Kaebus Riigikogu juhatuse otsuse peale
Riigikogu liige, asendusliige või fraktsioon, kes leiab, et Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse § 13 lõike 2 punktis 2, 21, 3 või 4 või Riigikogu liikme staatuse seaduse §-s 13 või 14 nimetatud Riigikogu juhatuse otsusega on rikutud tema õigusi, võib esitada Riigikohtule taotluse tühistada Riigikogu juhatuse otsus.
§ 18. Kaebus Vabariigi Presidendi otsuse peale
Isik, kes leiab, et Vabariigi Presidendi otsusega ametiisiku ametisse nimetamise või ametist vabastamise kohta on rikutud tema õigusi, võib esitada Riigikohtule taotluse tühistada Vabariigi Presidendi otsus.
§ 19. Kaebuse esitamise tähtaeg
Kaebuse Riigikogu, Riigikogu juhatuse või Vabariigi Presidendi otsuse peale võib Riigikohtule esitada 10 päeva jooksul otsuse jõustumisest arvates.
§ 20. Kaebuse sisu- ja vorminõuded
(1) Kaebus esitatakse põhistatult ja selles märgitakse:
1) andmed kaebuse esitaja kohta;
2) andmed vaidlustatava otsuse kohta;
3) selgelt väljendatud taotlus;
4) kuidas vaidlustatav otsus rikub kaebuse esitaja õigusi.
(2) Kaebus allkirjastatakse esitaja poolt ning sellele lisatakse vaidlustatava otsuse tekst ja muud kaebuse aluseks olevad dokumendid.
§ 201. Puuduste kõrvaldamine ning kaebuse tagastamine läbivaatamatult
(1) Kui kaebus ei vasta § 20 lõigetes 1 ja 2 sätestatud nõuetele ja selles on kõrvaldatavaid puudusi, annab Riigikohus kaebuse esitajale tähtaja puuduste kõrvaldamiseks. Kui kaebuse esitaja ei ole määratud tähtajaks puudusi kõrvaldanud, tagastab Riigikohus kaebuse läbivaatamatult selle esitajale.
(2) Kaebus tagastatakse läbivaatamatult selle esitajale, kui kaebuse läbivaatamine ei kuulu Riigikohtu pädevusse.
(3) Kaebus tagastatakse läbivaatamatult selle esitajale, kui vaidlustatav otsus ei saa rikkuda kaebuse esitaja õigusi ja kaebus on seetõttu ilmselgelt põhjendamatu.
§ 21. Menetlusosalised
(1) Menetlusosalised kaebuse läbivaatamisel Riigikohtus on kaebuse esitaja ja otsuse teinud organ.
(2) Ametiisiku ametisse nimetamise otsuse peale esitatud kaebuse läbivaatamisel on menetlusosaline ka ametisse nimetatud isik. Riigikogu asendusliikme Riigikogu liikme asemele asumise otsuse peale esitatud kaebuse läbivaatamisel on menetlusosaline ka Riigikogu liikme asemele asunud asendusliige.
§ 22. Asja lahendamise tähtaeg
Kohus lahendab kaebuse Riigikogu, Riigikogu juhatuse või Vabariigi Presidendi otsuse peale viivitamata pärast nõuetekohase kaebuse saamist.
§ 23. Menetluse uuendamine
(1) Kui Riigikogu, Riigikogu juhatuse või Vabariigi Presidendi otsuse peale esitatud kaebuse läbivaatamisel tekib kohtul põhjendatud kahtlus asjassepuutuva õigustloova akti, selle andmata jätmise või välislepingu põhiseadusele vastavuses, uuendab kohus määrusega menetluse, kaasates asja läbivaatamisse menetlusosalistena ka § 10 lõikes 1 nimetatud isikud.
(2) Menetluse uuendamise korral lahendab kohus lõikes 1 nimetatud kaebuse üheaegselt asjassepuutuva õigustloova akti, selle andmata jätmise või välislepingu põhiseadusele vastavuse kontrollimisega § 13 lõikes 1 näidatud tähtajal pärast menetluse uuendamist.
§ 24. Riigikohtu volitused
1) tühistada Riigikogu, Riigikogu juhatuse või Vabariigi Presidendi otsuse või selle osa;
2) jätta kaebuse rahuldamata.
(2) Riigikogu või Vabariigi Presidendi otsuse kaebuse esitaja ametist vabastamise kohta võib Riigikohus tunnistada õigusvastaseks seda tühistamata. Sellisel juhul võib Riigikohus mõista kaebuse esitajale välja õiglase rahalise hüvitise.
(3) Kui Riigikohus kontrollib asja lahendamisel ka õigustloova akti, selle andmata jätmise või välislepingu vastavust põhiseadusele, võib kohus selle küsimuse lahendamisel teha ühe § 15 lõikes 1 nimetatud otsuse.
4. peatükk AMETIISIKU TUNNISTAMINE KESTVALT VÕIMETUKS OMA ÜLESANDEID TÄITMA, RIIGIKOGU LIIKME VOLITUSTE LÕPETAMINE JA RIIGIKOGU ESIMEHELE VABARIIGI PRESIDENDI ÜLESANNETES NÕUSOLEKU ANDMINE
§ 25. Taotlus tunnistada ametiisik kestvalt võimetuks oma ülesandeid täitma
(1) Taotluse tunnistada õiguskantsler või riigikontrolör kestvalt võimetuks oma ülesandeid täitma esitab Riigikohtule Vabariigi President.
(2) Taotluse tunnistada Riigikogu liige kestvalt võimetuks oma ülesandeid täitma esitab Riigikohtule Riigikogu juhatus.
(3) Taotluse tunnistada Vabariigi President kestvalt võimetuks oma ülesandeid täitma esitab Riigikohtule õiguskantsler.
(4) Taotlus tunnistada ametiisik kestvalt võimetuks peab olema põhistatud ja sellele tuleb võimaluse korral lisada kestvat võimetust tõendavad dokumendid.
§ 26. Taotlus lõpetada Riigikogu liikme volitused
(1) Riigikogu juhatus esitab Riigikohtule taotluse lõpetada selle Riigikogu liikme volitused, kes ei vasta põhiseaduses või Riigikogu valimise seaduses sätestatud nõuetele või kes keeldub ametivannet andmast.
(2) Taotlus peab olema põhistatud.
§ 27. Taotlus Riigikogu esimehele Vabariigi Presidendi ülesannetes nõusoleku andmiseks
(1) Riigikogu esimees Vabariigi Presidendi ülesannetes võib esitada Riigikohtule taotluse anda nõusolek Riigikogu erakorraliste valimiste väljakuulutamiseks või seaduse väljakuulutamisest keeldumiseks.
(2) Taotlus anda nõusolek erakorraliste valimiste väljakuulutamiseks peab sisaldama põhjendust, miks erakorralised valimised on põhiseadusega ettenähtud või kujunenud olukorras hädavajalikud.
(3) Taotluses anda nõusolek seaduse väljakuulutamisest keeldumiseks tuleb põhjendada, miks seadus võib olla põhiseadusega vastuolus või milliseid olulisi ühiskondlikke väärtusi seadusega eiratakse.
§ 28. Menetlusosalised
(1) Menetlusosalised §-s 25 nimetatud taotluse läbivaatamisel Riigikohtus on taotluse esitaja ja võimaluse korral isik, kelle kestvalt võimetuks tunnistamist taotletakse.
(2) Menetlusosalised §-s 26 nimetatud taotluse läbivaatamisel Riigikohtus on taotluse esitaja ja Riigikogu liige, kelle volituste lõpetamist taotletakse.
(3) Menetlusosalised Riigikogu erakorraliste valimiste väljakuulutamiseks Riigikohtu nõusoleku andmise otsustamisel on taotluse esitaja, Vabariigi Valimiskomisjon ja Riigikogu.
(4) Menetlusosaline seaduse väljakuulutamisest keeldumiseks Riigikohtu nõusoleku andmise otsustamisel on taotluse esitaja.
(5) Riigikogu erakorraliste valimiste väljakuulutamiseks või seaduse väljakuulutamisest keeldumiseks nõusoleku andmise menetlusest võib arvamuse andmise õigusega osa võtta õiguskantsler.
§ 29. Asja lahendamise tähtaeg
Kohus lahendab asja viivitamata pärast nõuetekohase taotluse saamist.
§ 30. Menetluse uuendamine
(1) Kui taotluse tunnistada ametiisik kestvalt võimetuks oma ülesandeid täitma või lõpetada Riigikogu liikme volitused läbivaatamisel tekib kohtul põhjendatud kahtlus asjassepuutuva õigustloova akti, selle andmata jätmise või välislepingu põhiseadusele vastavuses, uuendab kohus määrusega menetluse, kaasates asja läbivaatamisse menetlusosalistena ka § 10 lõikes 1 nimetatud isikud.
(2) Menetluse uuendamise korral lahendab kohus lõikes 1 nimetatud taotluse üheaegselt asjassepuutuva õigustloova akti, selle andmata jätmise või välislepingu põhiseadusele vastavuse kontrollimisega § 13 lõikes 1 näidatud tähtajal pärast menetluse uuendamist.
§ 31. Riigikohtu volitused
2) tunnistada Riigikogu liikme, Vabariigi Presidendi, õiguskantsleri või riigikontrolöri kestvalt võimetuks oma ülesandeid täitma;
3) lõpetada Riigikogu liikme volitused;
4) anda Riigikogu esimehele Vabariigi Presidendi ülesannetes nõusoleku Riigikogu erakorraliste valimiste väljakuulutamiseks;
5) anda Riigikogu esimehele Vabariigi Presidendi ülesannetes nõusoleku seaduse väljakuulutamisest keeldumiseks.
(2) Kui Riigikohus kontrollib asja lahendamisel ka õigustloova akti, selle andmata jätmise või välislepingu vastavust põhiseadusele, võib kohus selle küsimuse lahendamisel teha ühe § 15 lõikes 1 nimetatud otsuse.
5. peatükk ERAKONNA TEGEVUSE LÕPETAMINE
§ 32. Taotlus lõpetada erakonna tegevus
(1) Vabariigi Valitsus võib esitada Riigikohtule taotluse lõpetada Eesti põhiseadusliku korra vägivaldsele muutmisele suunatud tegevuse või eesmärkidega erakonna tegevus.
(2) Taotlus lõpetada erakonna tegevus peab olema põhistatud ja sellele tuleb lisada taotluse aluseks olevad dokumendid.
§ 33. Menetlusosalised
(1) Menetlusosalised erakonna tegevuse lõpetamise taotluse läbivaatamisel Riigikohtus on Vabariigi Valitsus ja erakond, kelle tegevuse lõpetamist taotletakse.
(2) Erakonna tegevuse lõpetamise menetlusest võib arvamuse andmise õigusega osa võtta õiguskantsler.
§ 34. Asja lahendamise tähtaeg
Kohus lahendab erakonna tegevuse lõpetamise taotluse viivitamata pärast nõuetekohase taotluse saamist.
§ 35. Menetluse uuendamine
(1) Kui erakonna tegevuse lõpetamise taotluse läbivaatamisel tekib kohtul põhjendatud kahtlus asjassepuutuva õigustloova akti, selle andmata jätmise või välislepingu põhiseadusele vastavuses, uuendab kohus määrusega menetluse, kaasates asja läbivaatamisse menetlusosalistena ka § 10 lõikes 1 nimetatud isikud.
§ 36. Riigikohtu volitused
1) otsustada erakonna tegevuse lõpetamise;
2) jätta taotluse rahuldamata.
(2) Erakonna tegevuse lõpetamise otsuse saadab Riigikohus viivitamata täitmiseks erakonna registreerimiskoha järgsele maakohtule, kes määrab erakonna likvideerijad ning teostab muid seaduses ettenähtud toiminguid erakonna kustutamiseks mittetulundusühingute ja sihtasutuste registrist.
6. peatükk KAEBUSED JA PROTESTID VALIMISTE KORRALDAJA TOIMINGU VÕI VALIMISKOMISJONI OTSUSE VÕI TOIMINGU PEALE
§ 37. Kaebus valimiste korraldaja toimingu või valimiskomisjoni otsuse või toimingu peale
(1) Erakond, valimisliit või isik, kes leiab, et valimiste korraldaja toimingu või valimiskomisjoni otsuse või toiminguga on rikutud tema õigusi, võib esitada Riigikohtule taotluse tühistada valimiskomisjoni otsus või tunnistada valimiste korraldaja või valimiskomisjoni toiming õigusvastaseks ja tunnistada hääletamistulemused valimisjaoskonnas, valimisringkonnas, vallas, linnas, maakonnas või riigis või elektroonilise hääletamise tulemus täies ulatuses või osaliselt kehtetuks.
(2) Isik, kes leiab, et Vabariigi Presidendi või Riigikogu juhatuse valimistega seotud valimiskomisjoni otsuse või toiminguga on rikutud tema õigusi, võib esitada Riigikohtule taotluse tühistada valimiskomisjoni otsus või tunnistada valimiskomisjoni toiming õigusvastaseks või tunnistada hääletamistulemus Vabariigi Presidendi või Riigikogu esimehe või aseesimeeste valimistel kehtetuks.
§ 38. Kaebuse esitamise tähtaeg
(1) Kaebuse valimiste korraldaja toimingu või valimiskomisjoni otsuse või toimingu peale võib Riigikohtule esitada pärast asja lahendamist Vabariigi Valimiskomisjonis. Kaebus esitatakse Vabariigi Valimiskomisjoni kaudu Riigikohtule kolme päeva jooksul Vabariigi Valimiskomisjoni otsuse teatavakstegemisest või toimingu sooritamisest arvates.
(2) Vabariigi Valimiskomisjon edastab kaebuse Riigikohtule koos oma kirjalike selgitustega hiljemalt järgmisel tööpäeval.
§ 39. Kaebuse sisu- ja vorminõuded
(1) Kaebus esitatakse kirjalikult ja selles märgitakse:
2) andmed vaidlustatava otsuse kohta või vaidlustatava toimingu kirjeldus;
3) kaebuse esitaja selgelt väljendatud taotlus;
4) kaebuse põhistus;
5) kuidas vaidlustatav otsus või toiming rikub kaebuse esitaja õigusi.
(2) Kaebus allkirjastatakse esitaja poolt ning sellele lisatakse vaidlustatava otsuse ärakiri ja muud kaebuse aluseks olevad dokumendid.
(3) Kui kaebus ei vasta lõigetes 1 ja 2 sätestatud nõuetele ja selles on kõrvaldatavaid puudusi, annab Riigikohus kaebuse esitajale tähtaja puuduste kõrvaldamiseks.
§ 40. Kaebuse tagastamine läbivaatamatult
(1) Kaebus tagastatakse läbivaatamatult, kui:
1) kaebuse läbivaatamine ei kuulu Riigikohtu pädevusse;
2) kaebus pole esitatud Vabariigi Valimiskomisjoni kaudu;
3) kaebuse esitaja ei ole määratud tähtajaks kaebuses esinevaid puudusi kõrvaldanud.
(2) Kui kaebuse esitaja on kaebuse esitamise tähtaja lasknud mööda mõjuval põhjusel, ennistab Riigikohus tema põhistatud taotluse alusel tähtaja.
§ 41. Vabariigi Valimiskomisjoni protest
(1) Vabariigi Valimiskomisjon esitab Riigikohtule protesti valla või linna valimiskomisjoni otsuse tühistamiseks osas, millega registreeriti isik kohaliku omavalitsuse volikogu liikmeks, kui on ilmnenud, et see volikogu liige ei vasta kohaliku omavalitsuse volikogu valimise seaduse nõuetele.
(2) Protest peab olema põhistatud ja sellele tuleb lisada protesti aluseks olevad dokumendid.
§ 42. Menetlusosalised
(1) Menetlusosalised kaebuse läbivaatamisel Riigikohtus on kaebuse esitaja ja Vabariigi Valimiskomisjon.
(2) Lisaks käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatutele on Riigikogu või Euroopa Parlamendi liikmete ja asendusliikmete registreerimise ning lisamandaatide jaotamise otsuse, samuti kohaliku omavalitsuse volikogu liikmete ja asendusliikmete registreerimise ning lisamandaatide jaotamise otsuse peale esitatud kaebuse läbivaatamisel menetlusosaline isik, kelle mandaat võidakse tühistada.
(3) Menetlusosalised protesti läbivaatamisel Riigikohtus on Vabariigi Valimiskomisjon ja isik, kelle mandaat võidakse tühistada.
§ 43. Vabariigi Valimiskomisjoni otsuse peatamine
Vabariigi Presidendi valimistega seonduva kaebuse saamisel on Riigikohtul õigus lükata valimised edasi või peatada valitud uue Vabariigi Presidendi ametisse astumine kuni kaebuse lahendamiseni.
§ 44. Asja lahendamise tähtaeg
(1) Kohus lahendab kaebuse valimiste korraldaja toimingu või valimiskomisjoni otsuse või toimingu peale viivitamata, kuid mitte hiljem kui seitsme tööpäeva jooksul pärast nõuetekohase kaebuse saamist.
(2) Kaebuste ühte menetlusse liitmise korral lahendatakse asi viivitamata, kuid mitte hiljem kui seitsme tööpäeva jooksul pärast viimase liitmise määruse tegemist.
(3) Üldkogu lahendab asja viivitamata, kuid mitte hiljem kui seitsme tööpäeva jooksul pärast asja üldkogule andmist.
(4) Kohus lahendab protesti valla või linna valimiskomisjoni otsuse peale viivitamata pärast nõuetekohase protesti saamist.
§ 45. Menetluse uuendamine
(1) Kui valimiste korraldaja toimingu või valimiskomisjoni otsuse või toimingu peale esitatud kaebuse või protesti läbivaatamisel tekib kohtul põhjendatud kahtlus asjassepuutuva õigustloova akti, selle andmata jätmise või välislepingu põhiseadusele vastavuses, uuendab kohus määrusega menetluse, kaasates asja läbivaatamisse menetlusosalistena ka käesoleva seaduse § 10 lõikes 1 nimetatud isikud.
(2) Kui valimiste korraldaja toimingu või valimiskomisjoni otsuse või toimingu peale esitatud kaebuse või protesti läbivaatamine toimus väiksemas kui viieliikmelises koosseisus, kaasatakse menetlusse vajalik arv kohtunikke ning vaadatakse asi läbi viieliikmelises koosseisus.
(3) Menetluse uuendamise korral lahendab kohus lõikes 1 nimetatud kaebuse või protesti üheaegselt asjassepuutuva õigustloova akti, selle andmata jätmise või välislepingu põhiseadusele vastavuse kontrollimisega mõistliku aja jooksul, kuid mitte hiljem kui kahe nädala jooksul pärast menetluse uuendamist.
§ 46. Riigikohtu volitused
(1) Riigikohus võib asja lahendamisel:
1) tühistada valimiskomisjoni otsuse, tunnistada valimiste korraldaja või valimiskomisjoni toimingu õigusvastaseks ning kohustada valimiskomisjoni tegema uue otsuse või toimingu või valimiste korraldajat tegema uue toimingu;
2) jätta kaebuse või protesti rahuldamata.
(2) Riigikohus võib tunnistada hääletamistulemuse valimisjaoskonnas, valimisringkonnas, vallas, linnas, maakonnas või riigis või Vabariigi Presidendi või Riigikogu juhatuse valimistel kehtetuks või tunnistada elektroonilise hääletamise tulemused kehtetuks täies ulatuses või osaliselt, kui õigusrikkumine mõjutas või võis mõjutada hääletamistulemust oluliselt.
(3) Riigikogu või Euroopa Parlamendi liikmete ja asendusliikmete registreerimise ning lisamandaatide jaotamise otsuse, samuti kohaliku omavalitsuse volikogu liikmete ja asendusliikmete registreerimise ning lisamandaatide jaotamise otsuse peale esitatud kaebuse või protesti rahuldamise korral tühistab Riigikohus mandaadi.
(4) Kui Riigikohus kontrollib asja lahendamisel ka õigustloova akti, selle andmata jätmise või välislepingu vastavust põhiseadusele, võib kohus selle küsimuse lahendamisel teha ühe § 15 lõikes 1 nimetatud otsuse.
7. peatükk ASJA LÄBIVAATAMINE
§ 47. Kohtumenetluse keel
(1) Kohtumenetluse keel on eesti keel.
(2) Võõrkeelsed dokumendid esitatakse kohtule vandetõlgi poolt eesti keelde tõlgituna.
[RT I, 23.12.2013, 1 - jõust. 01.01.2020]
(3) Käesoleva seaduse § 31 alusel esitatava taotluse tõlkimise inglise või prantsuse keelde ja esitatud taotluse kohta saadud Euroopa Inimõiguste Kohtu lahendi tõlkimise eesti keelde korraldab Riigikohus riigi arvel.
[RT I, 26.06.2017, 17 - jõust. 06.07.2017, lõiget 3 rakendatakse alates inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni protokolli nr 16 Eesti suhtes kehtima hakkamise päevast.]
§ 48. Tähtaegade arvutamine ja esindus kohtus
(1) Tähtaegu arvutatakse tsiviilkohtumenetluses sätestatud korras.
(2) Esindusele kohaldatakse tsiviilkohtumenetluse sätteid.
(3) Taotluse, kaebuse või protesti esitamisel esindaja kaudu kirjutab sellele alla esindaja, lisades taotlusele, kaebusele või protestile oma volitusi tõendava dokumendi.
§ 49. Menetlusosaliste õigused ja kohustused
(1) Menetlusosalisel on õigus teada asja arutava kohtu koosseisu, saada kohtule esitatud dokumentide ärakirju, esitada kohtule taotlusi, anda kohtule seletusi, esitada tõendeid, vaielda vastu teiste menetlusosaliste taotlustele ning saada eraldi dokumendina vormistatud kohtulahendi tõestatud ärakirju. Menetlusosalisel on ka muud käesolevas seaduses ettenähtud menetlusõigused.
(2) Menetlusosaline on kohustatud kasutama oma menetlusõigust heauskselt.
(3) Menetlusosaline on kohustatud põhjendama oma väiteid või vastuväiteid vastavate tõenditega. Kui tõendite esitamine ei ole võimalik, tuleb näidata põhjused, miks neid tõendeid esitada ei saa, ja teatada, kus need asuvad. Kohtu nõudmisel on menetlusosaline kohustatud esitama kohtule täiendavaid andmeid ja dokumente kohtu poolt määratud tähtaja jooksul.
§ 50. Tõendid
(1) Põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluses on tõenditeks kõik tsiviilkohtumenetluses lubatud tõendid.
(2) Tõendeid esitavad menetlusosalised. Kohus võib teha menetlusosalistele ettepaneku esitada kohtu poolt määratud tähtaja jooksul täiendavaid tõendeid või koguda tõendeid, kutsuda uusi tunnistajaid või määrata ekspertiisi taotluses, kaebuses või protestis esitatud andmete kontrollimiseks ka oma algatusel.
(3) Tõendite tagamine, tunnistajate istungile kutsumine ja nende ärakuulamine toimub tsiviilkohtumenetluse sätete kohaselt.
§ 51. Asja läbivaatamise viis
(1) Üldjuhul vaadatakse asi läbi kirjalikus menetluses.
(2) Asi vaadatakse läbi suulises menetluses, kui seda peab vajalikuks asja läbivaatav kohtukoosseis. Suulise menetluse määrab kohus menetlusosalise soovil või oma algatusel.
(3) Suulises menetluses vaadatakse läbi taotlus tunnistada Riigikogu liige, Vabariigi President, õiguskantsler või riigikontrolör kestvalt võimetuks oma ülesandeid täitma.
(4) Kirjalikus menetluses vaadatakse läbi taotlus anda seisukoht, kuidas tõlgendada põhiseadust koostoimes Euroopa Liidu õigusega.
§ 52. Asjade liitmine
Riigikohus võib liita üheaegselt kohtu menetluses olevad sarnased käesoleva seaduse alusel lahendatavad asjad, kui ta peab seda asja lahendamise huvides vajalikuks.
§ 53. Suulise menetluse avalikkus
(1) Asja läbivaatamine suulises menetluses on avalik.
(2) Kohus võib kuulutada menetluse või selle osa kinniseks, kui see on vajalik riigi- või ärisaladuse hoidmiseks, kõlbluse või inimeste perekonna- ja eraelu kaitseks või kui seda nõuavad alaealise, kannatanu või õigusemõistmise huvid.
(3) Kohus võib pärast hoiatamist eemaldada istungisaalist isikud, kes rikuvad korda ja takistavad sellega asja arutamist.
(4) Istungisaalis viibivad isikud võivad kohapealt istungit häirimata seda helisalvestada ja teha kirjalikke märkmeid.
(5) Filmimiseks, pildistamiseks, videosalvestuseks, raadio- ja teleülekandeks on nõutav kohtu luba.
§ 54. Kohtuliku arutamise kord
(1) Taotluse, kaebuse või protesti läbivaatamine suulises menetluses toimub vahetult. Kohus kuulab ära menetlusosaliste seisukohad, tunnistajate ütlused või erialaasjatundja arvamuse ning tutvub kohtule esitatud dokumentidega.
(2) Menetlusosalised, kes ei valda eesti keelt, võivad esineda vannutatud tõlgi vahendusel oma emakeeles või muus keeles, mida nad valdavad.
(3) Suulises menetluses asja läbivaatamisel on menetlusosalisel lisaks § 49 lõikes 1 sätestatule õigus osa võtta kohtuistungitest, tõendite vaatlusest ja uurimisest ning esitada küsimusi teistele menetlusosalistele, tunnistajatele ning ekspertidele.
§ 55. Istungi protokoll
(1) Istungi käik ning väljendatud seisukohad protokollitakse ulatuses, mida kohus peab vajalikuks.
(2) Kuni istungi lõppemiseni võivad menetlusosalised oma seisukohad esitada kohtuistungi sekretärile ka kirjalikult lisamiseks istungi protokolli juurde. Teistel menetlusosalistel on õigus nendega tutvuda.
§ 56. Asja menetluse lõpetamine
(1) Menetlus lõpetatakse, kui enne asja läbivaatamise lõppemist langeb ära taotluse, kaebuse või protesti alus, samuti taotlusest, kaebusest või protestist loobumise korral.
(2) Kohtu, Vabariigi Presidendi või Vabariigi Presidendi ülesannetes Riigikogu esimehe algatatud menetlust asja aluse äralangemisel ei lõpetata ning Vabariigi President ega Vabariigi Presidendi ülesannetes Riigikogu esimees ei saa Riigikohtule esitatud taotlusest loobuda.
§ 57. Kohtuotsus
(1) Kohus lahendab asja otsusega, välja arvatud § 591 lõikes 1 toodud juhul.
(2) Otsus tehakse nõupidamissaladust järgides hääletamise teel lihthäälteenamusega. Kõik asja otsustamisel tekkinud lahkarvamused lahendavad kohtunikud hääletamisega. Ühelgi kohtunikul ei ole õigust hääletamisest keelduda ega erapooletuks jääda. Viimasena hääletab eesistuja. Häälte võrdse jagunemise korral otsustab eesistuja hääl.
(3) Otsus põhistatakse.
(4) Otsusele kirjutab alla kogu kohtukoosseis.
(5) Otsuse või selle põhjendustega mittenõustuval kohtunikul on õigus lisada otsusele eriarvamus. Eriarvamus võib olla ühine. Eriarvamus tuleb esitada otsuse kuulutamise ajaks ning sellele kirjutavad alla kõik eriarvamusele jäänud kohtunikud.
(6) Otsuse ärakiri antakse menetlusosalistele.
§ 58. Otsuse kuulutamine ja jõustumine
(1) Otsus kuulutatakse avalikult.
(2) Otsus jõustub kuulutamisest.
(3) Kohtul on õigus lükata § 15 lõike 1 punktis 2 nimetatud otsuse jõustumine kuni kuue kuu võrra edasi. Otsuse jõustumise edasilükkamist tuleb põhjendada.
§ 59. Otsuse selgitamine
Riigikohus võib menetlusosalise taotlusel otsust määrusega selgitada.
§ 591. Seisukoht
(1) Kohus lahendab taotluse anda seisukoht, kuidas tõlgendada põhiseadust koostoimes Euroopa Liidu õigusega, seisukoha vastuvõtmisega.
(2) Seisukoht võetakse vastu nõupidamissaladust järgides hääletamise teel lihthäälteenamusega. Kõik seisukoha vastuvõtmisel tekkinud lahkarvamused lahendavad kohtunikud hääletamisega. Ühelgi kohtunikul ei ole õigust hääletamisest keelduda ega erapooletuks jääda. Viimasena hääletab eesistuja. Häälte võrdse jagunemise korral otsustab eesistuja hääl.
(3) Seisukoht põhistatakse.
(4) Seisukohale kirjutab alla kogu kohtukoosseis.
(5) Seisukoha või selle põhjendustega mittenõustuval kohtunikul on õigus lisada seisukohale eriarvamus. Eriarvamus võib olla ühine. Eriarvamus tuleb esitada seisukoha kuulutamise ajaks ning sellele kirjutavad alla kõik eriarvamusele jäänud kohtunikud.
(6) Seisukoha ärakiri antakse menetlusosalistele.
(7) Seisukoht kuulutatakse avalikult.
§ 60. Kohtumäärus
Menetlusküsimusi otsustab Riigikohus määrusega.
§ 61. Vigade parandamine
(1) Pärast lahendi tegemist on Riigikohtul õigus oma algatusel või menetlusosaliste taotlusel parandada lahendis kirjavead, sõnastuse puudused või ilmsed vormilised ebatäpsused.
(2) Väljastatud vigased ärakirjad nõuab Riigikohus tagasi ja parandab või asendab need.
§ 62. Lahendite avaldamine
Riigikohtu põhistatud lahendid ja määrused käesoleva seaduse alusel lahendatavates asjades avaldatakse Riigikohtu veebilehel. Lahendid, mis sisaldavad otsust Riigi Teatajas avaldatud õigustloova akti põhiseadusega kooskõla kohta, avaldatakse Riigi Teatajas.
§ 63. Kohtukulud
(1) Asja läbivaatamise kulud kaetakse riigieelarvest.
(2) Kohtu poolt menetlusse kaasatud erialaasjatundjate kaasamise kulud kaetakse riigieelarvest samamoodi kui eksperdikulud tsiviilkohtumenetluses.
§ 64. Menetluses olevate asjade lahendamine
Käesoleva seaduse jõustumisel Riigikohtu menetluses olevad põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seaduse alusel lahendatavad asjad lahendatakse varasema menetlusseaduse kohaselt.
§ 641. Inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni protokollist nr 16 tulenev menetlus
Käesoleva seaduse § 31 ja § 47 lõiget 3 rakendatakse alates inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni protokolli nr 16 Eesti suhtes kehtima hakkamise päevast.
§ 65. - § 76. [Käesolevast tekstist välja jäetud.]
Käesolev seadus jõustub 2002. aasta 1. juulil.

matches:
§ 2
§ 3
Riigikohus
§ 31
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
§ 3
§ 4
Riigikohus
Kohus
§ 5
§ 6
§ 7
§ 71
§ 8
§ 9
kohus
kohus
Kohus
§ 10
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
§ 11
Riigikohus
Riigikohus
kohus
§ 12
Riigikohus
§ 13
Kohus
Kohus
§ 6
§ 14
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
§ 15
§ 16
§ 17
§ 13
§ 18
§ 19
§ 20
§ 201
§ 20
Riigikohus
Riigikohus
§ 21
§ 22
Kohus
§ 23
kohus
§ 10
kohus
§ 13
§ 24
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
kohus
§ 15
§ 25
§ 26
§ 27
§ 28
§ 29
Kohus
§ 30
kohus
§ 10
kohus
§ 13
§ 31
Riigikohus
kohus
§ 15
§ 32
§ 33
§ 34
Kohus
§ 35
kohus
§ 10
§ 36
Riigikohus
§ 37
§ 38
§ 39
Riigikohus
§ 40
Riigikohus
§ 41
§ 42
§ 43
§ 44
Kohus
Kohus
§ 45
kohus
§ 10
kohus
§ 46
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
kohus
§ 15
§ 47
§ 31
Riigikohus
§ 48
§ 49
§ 50
Kohus
§ 51
kohus
§ 52
Riigikohus
§ 53
Kohus
Kohus
§ 54
Kohus
§ 49
§ 55
kohus
§ 56
§ 57
Kohus
§ 591
§ 58
§ 15
§ 59
Riigikohus
§ 591
Kohus
§ 60
Riigikohus
§ 61
Riigikohus
§ 62
§ 63
§ 64
§ 641
§ 31
§ 47
§ 65
§ 76


Arengukava, eelarvestrateegia ja eelarve koostamise ja menetlemise kord – Riigi Teataja
Arengukava, eelarvestrateegia ja eelarve koostamise ja menetlemise kord
Arengukava, eelarvestrateegia ja eelarve koostamise ja menetlemise kord - sisukord
§ 2 Arengukava ja eelarvestrateegia vahelised seosed
§ 3 Arengukava
§ 5 Eelarve ülesehitus ja eelarveaasta
§ 6 Eelarve liigendamine
§ 7 Eelarve tasakaal, ülejääk ja puudujääk
§ 8 Kohustuste võtmine
§ 10 Eelarve menetlemine volikogus
§ 11 Valla eelarve vastuvõtmine ja jõustumine
§ 12 Väljaminekud vastuvõtmata eelarve korral
§ 13 Tegevusvaldkonnad ja vastutus
§ 15 Eelarve täitmine
§ 16 Reservfond
RT IV, 20.02.2013, 37
Vastu võetud 18.02.2013 nr 5
1) valla arengukava koostamiseks ja menetlemiseks;
2) valla eelarvestrateegia koostamiseks ja menetlemiseks;
3) valla eelarve liigendamiseks;
4) valla eelarve koostamiseks, menetlemiseks;
7) majandusaasta aruande volikogus menetlemiseks.
§ 2. Arengukava ja eelarvestrateegia vahelised seosed
(1) Valla arengukava koos eelarvestrateegiaga on aluseks eri eluvaldkondade arengu integreerimisel ja koordineerimisel, valla eelarve koostamisel, kohustuste võtmisel, varaga tehingute tegemisel, investeeringute kavandamisel ning investeeringuteks toetuse taotlemisel.
(2) Eelarvestrateegia on arengukava osa või arengukavaga seotud iseseisev dokument.
(4) Arengukava ja eelarvestrateegia eelnõu koostab vallavalitsus ning esitab vastuvõtmiseks vallavolikogule.
(5) Arengukava ja eelarvestrateegia menetlemist juhib vallavanem ning koordineerivad arengukava osas vallaarhitekt ja eelarvestrateegia osas raamatupidamisosakonna juhataja.
(6) Vallavalitsus korraldab avalike arutelude kaudu kõigi huvitatud isikute kaasamise arengukava ja eelarvestrateegia koostamisse.
(7) Vallavalitsus avalikustab arengukava ja eelarvestrateegia eelnõu valla või linna veebilehel vähemalt kaheks nädalaks.
(8) Volikogu kinnitab arengukava ja eelarvestrateegia määrusega hiljemalt iga aasta 15. oktoobriks. Arengukava ja eelarvestrateegia peavad olema vastu võetud enne eelseisva aasta eelarve vastuvõtmist.
(9) Arengukava ja eelarvestrateegia ning volikogu ja volikogu komisjonide istungite protokollid arengukava ja eelarvestrateegia menetlemise kohta avaldab vallavalitsuse kantselei valla veebilehel seitsme tööpäeva jooksul arengukava ja eelarvestrateegia vastuvõtmisest arvates. Nimetatud dokumentide kantseleile esitamise korraldavad käesoleva paragrahvi lõikes 5 näidatud koordinaatorid.
§ 3. Arengukava
(1) Arengukavas esitatakse vähemalt:
(2) Võib koostada täiendava arengukava:
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud täiendavad arengukavad peavad olema kooskõlas arengukavaga. Arengukava peab arvestama valla üldplaneeringut.
(4) Kui käesoleva paragrahvi lõike 2 punktis 2 nimetatud täiendav arengukava sisaldab tegevusvaldkonna hetkeolukorra analüüsi, ei pea seda arengukavas esitama.
(5) Vallavalitsuse vallatavad asutused ja teised Paikuse vallast sõltuvad üksused on kohustatud esitama vallavalitsusele arengukava koostamiseks vajaliku informatsiooni. Vajaliku informatsiooni sisu ja mahu ning täiendavate ja täpsustavate andmete esitamise tähtaja otsustab vallaarhitekt.
(1) Eelarvestrateegia on arengukavast tulenev selgitustega finantsplaan, mis koostatakse arengukavas sätestatud eesmärkide saavutamiseks, et planeerida kavandatavate tegevuste finantseerimist.
(2) Eelarvestrateegias võib põhitegevuse tulud, põhitegevuse kulud ning investeeringud planeerida täiendavalt ka tegevuste kaupa.
(3) Eelarvestrateegias võib ette näha kavandatud tulude ületamise korral rahastatavate täiendavate tegevuste nimekirja.
(4) Vallavalitsuse hallatavad asutused ja teised Paikuse vallast sõltuvad üksused on kohustatud esitama vallavalitsusele eelarvestrateegia koostamiseks vajaliku informatsiooni igal aastal hiljemalt 1. septembriks. Vajaliku informatsiooni sisu ja mahu ning täiendavate ja täpsustavate andmete esitamise tähtaja otsustab vallavalitsuse raamatupidamisosakonna juhataja.
(5) Riigile esitab andmed eelarvestrateegia kohta vallavalitsuse raamatupidamisosakonna juhataja.
§ 5. Eelarve ülesehitus ja eelarveaasta
(1) Paikuse valla eelarve koosneb osadest ja koostatakse kassapõhiselt.
(3) Kassapõhises eelarves kavandatakse majandustehingud selles perioodis, millal planeeritakse nendega seotud raha laekumine või väljamaksmine.
(4) Eelarve sisuks on eelarveaastal vallale laekuvate tulude ning nende arvel valla ülesannete täitmiseks ettenähtud kulude määratlemine vastavalt valla põhimäärusele, kehtivale arengukavale ja eelarvestrateegiale, või kui on otsustatud arengukava või eelarvestrateegiat muuta, siis menetlevale arengukavale, eelarvestrateegiale ja teistele õigusaktidele.
(5) Eelarvega tuleb tagada põhitegevuse tulude täielik arvelevõtmine nende moodustamine kõigi allikate järgi, samuti põhitegevuse kulude otstarbekas ja kokkuhoidlik kindlaksmääramine kululiikide lõikes.
(7) Volikogu võib volitada vallavalitsust eelarvet detailsemalt liigendama.
§ 6. Eelarve liigendamine
1) antavad toetused, eraldised;
2) muud tegevuskulud;
3) personalikulud.
§ 7. Eelarve tasakaal, ülejääk ja puudujääk
(1) Põhitegevuse tulude ja kulude eelarveosa kogusumma vahet, millele on liidetud investeerimistegevuse eelarveosa kogusumma, nimetatakse eelarve tulemiks. Eelarve tulem peab võrduma likviidsete varade muutuse eelarveosa kogusumma ja finantseerimistegevuse eelarveosa kogusumma vahega.
§ 8. Kohustuste võtmine
(1) Vald võib vallavolikogu vastava otsuse alusel võtta laenu, emiteerida võlakirju,
võtta kapitalirendi- ja faktooringkohustusi ning kohustusi teenuste kontsessiooni-kokkulepete alusel ainult investeeringuteks osaluste, aktsiate, osade ja muude omakapitaliinstrumentide omandamiseks.
(2) Rahavoogude juhtimise eesmärgil võib vald võtta laenu tingimusel, et laen on tagasi makstud eelarveaasta lõpuks.
(3) Kohustuste võtmist vallale korraldab vallavalitsus.
(1) Eelarve eelnõu koostamise eesmärk on kindlaks määrata rahaliste vahendite summa, mis koondatakse eelarvesse selleks, et tagada arengukava ja eelarvestrateegia täitmine.
(2) Eelarve eelnõu koostamist korraldab vallavalitsus. Eelarve eelnõule lisatakse seletuskiri, milles esitatakse järgmine informatsioon:
1) selgitused ja põhjendused käesoleva määruse 3. paragrahvis kirjeldatud eelarveosade detailsuses eelmise aasta, jooksva aasta ning eelseisva eelarveaasta finantsandmete kohta;
4) ülevaade finantsdistsipliini tagamise meetmerakendamise kavas või raske finantsolukorra ohu kõrvaldamise menetluse ajal saneerimiskavas eelseisvaks eelarveaastaks kavandatud tegevuste kohta;
(3) Vallavalitsus koostab valla järgmise aasta eelarve koostamise ajagraafiku, valla eelarve tulude mahu prognoosi ja tegevusalade piirsummad ning esitab selle vallavalitsusele hiljemalt 15. septembriks.
(4) Eelarve menetlemisel kasutatakse järgmisi põhimõtteid:
1) valla arengukava ja eelarvestrateegiat arvestades kehtestab vallavalitsus eelarve eelnõu lähtetingimused ja vormid hiljemalt 15. septembriks või sellel eelneval tööpäeval;
2) raamatupidamisosakond korraldab eelarve vormide, lähtetingimuste ja piirsummade saatmise vallavalitsuse hallatavatele asutustele ja alaeelarvete eest vastutajatele eelarve koostamiseks hiljemalt septembrikuu viimasel tööpäeval;
3) vallavalitsuse hallatavad asutused ja teised alaeelarvete eest vastutajad ning vallavolikogu komisjonid esitavad eelseisva eelarveaasta finantseerimisvajadused majandusliku sisu (artiklite) lõikes ja lähtudes piirsummadest koos seletuskirjaga kulude põhjenduse, otstarbekuse ja seadustele vastavuse kohta raamatupidamisosakonnale hiljemalt eelarveaastale eelneva aasta oktoobrikuu viimasel tööpäeval;
4) vallavalitsuse hallatavad asutused ja teised alaeelarvete eest vastutavad isikud esitavad eelarve eelnõu koostamiseks omatulu plaani hiljemalt oktoobrikuu viimasel tööpäeval;
5) kui eelarve eelnõus nähakse ette kulutusi alustatavatele ehitustele või programmidele, tuleb eelarve eelnõule lisada arvestused ja põhjendused nende kulude üldsumma ja jaotuse kohta kõigi tulevaste eelarveaastate lõikes;
6) eelarve koostamisel tuleb lähtuda kokkuhoiu põhimõttest, vältides vajaduseta rahaliste eraldiste lülitamist eelarve projekti;
7) teised juriidilised ja füüsilisest isikust ettevõtjad saavad esitada taotlusi vallaeelarvest toetuste saamiseks hiljemalt eelarveaastale eelneva aasta oktoobrikuu viimase tööpäevani.
(5) Esitatud eelarve eelnõu läbivaatamisel kontrollib vallavalitsus eelseisvaks eelarveaastaks kulutuste arvestamise õigsust, nende vastavust kehtivatele seadustele ja normidele, hindab alaeelarvete taotlustesse lülitatud kulude otstarbekust ning vajadusel korrigeerib seda lähtudes vallaeelarve tulude prognoosist.
§ 10. Eelarve menetlemine volikogus
(2) Eelarve eelnõu ja seletuskiri avaldatakse seitsme tööpäeva jooksul pärast nende volikogule esitamist Paikuse valla veebilehel. Seletuskiri peab olema veebilehel kättesaadav kuni eelarveaasta lõpuni.
(3) Eelarve menetlemise juhtkomisjoniks on eelarve- ja arengukomisjon.
(4) Volikogu komisjonidel ja volikogu liikmetel on õigus esitada parandusettepanekud vallavalitsusele kirjalikult 10 tööpäeva jooksul pärast eelarve eelnõu esimest arutelu komisjonides.
(5) Eelarve eelnõu muutmise ettepanekule lisab selle algataja põhjendused ja arvestused kavandatavate muudatustega kaasnevate väljaminekute ja nende katteallikate kohta. Volikogu poolt tehtava ettepaneku läbivaatamisel kuulatakse ära vallavalitsuse arvamus.
(6) Eelarve vastuvõtmiseks korraldatakse vallavolikogu istungitel vähemalt kaks lugemist.
(7) Parandusettepanekud tuleb esitada 10 kalendripäeva jooksul pärast eelarve esimese lugemise lõppemist.
§ 11. Valla eelarve vastuvõtmine ja jõustumine
(1) Eelarve võtab vastu volikogu seaduses ja valla põhimääruses sätestatud korras.
(2) Volikogu kinnitab järgmise aasta eelarve tulud ja kulud valla hallatavate asutuste ja tegevusvaldkondade lõikes ning finantseerimistehingud vastavalt rahandusministri poolt kinnitatud eelarveklassifikaatoritele üldsummadena.
(3) Eelarve võtab volikogu vastu määrusega.
(4) Eelarve avaldatakse seitsme tööpäeva jooksul pärast selle vastuvõtmist vallavalitsuse veebilehel. Veebilehel avaldatakse samuti eelarve menetlemist käsitlevad volikogu ja volikogu komisjonide istungite protokollid.
(5) Seletuskiri peab olema veebilehel kättesaadav kuni eelarveaasta lõpuni.
§ 12. Väljaminekud vastuvõtmata eelarve korral
(1) Juhul, kui vallavolikogu ei ole eelarvet eelarveaasta alguseks vastu võtnud, võivad vallavalitsus ja teised alaeelarvete eest vastutavad isikud igas kuus teha väljaminekuid ühe kaheteistkümnendiku ulatuses eelmise aasta eelarve vastavatest väljaminekutest, kui need on kavandatud alanud eelarveaasta eelarve eelnõus vähemalt samas mahus.
(2) Kui alanud eelarveaasta eelarve eelnõus on väljaminekud kavandatud väiksemas mahus eelmise aasta eelarve vastavate väljaminekutega võrreldes, võivad vallavalitsus ja teised alaeelarvete eest vastutatavad isikud teha neid väljaminekuid ühe kaheteistkümnendiku ulatuses alanud eelarveaasta eelarve eelnõus kavandatust.
3) investeeringute elluviimiseks sõlmitud lepingust, väljakuulutatud riigihankest, põhivarasoetamiseks sõlmitud antud sihtfinantseerimise lepingust või sõlmitud lepingu alusel saadud sihtfinantseerimisest;
§ 13. Tegevusvaldkonnad ja vastutus
(1) Tegevusvaldkondade eelarved majandusliku sisu järgi (artiklite) kinnitatakse vallavalitsuse poolt 20 tööpäeva jooksul pärast eelarve vastuvõtmist.
(2) Vallavalitsus määrab alaeelarvete ja tegevuskava täitmise eest vastutavad isikud 20 tööpäeva jooksul pärast eelarve vastuvõtmist.
(3) Vallavalitsus võib vajadusel valla eelarve rahavoogude suunamiseks koostada põhitegevuse tulude ja kulude, investeerimistegevuse, finantseerimistegevuse ja likviidsete varade muutuse plaani kuude lõikes.
(2) Lisaeelarve eelnõu ja seletuskiri avaldatakse eelarve kohta sätestatud viisil ja tähtajal.
(3) Lisaeelarve võtab volikogu vastu määrusega. Lisaeelarvet menetletakse vallavolikogus ja vastuvõetud lisaeelarve avalikustatakse eelarve menetlemise sätete kohaselt.
(6) Vallavalitsus võib teha enne lisaeelarve vastuvõtmist lisaeelarve eelnõus kavandatud väljaminekud, kui nende tegemise tähtaeg saabub enne lisaeelarve vastuvõtmist ja need tulenevad:
§ 15. Eelarve täitmine
(2) Eelarve täitmine on sissetulekute kogumine, väljaminekute tegemine ning varade ja kohustustega, samuti nende kohta arvestuse pidamine vastavuses eelarve koostamisel kasutatud põhimõtetega.
(3) Vallavalitsusel ja hallatavatel asutustel on keelatud teha tehinguid, mis ei ole eelarves ette nähtud, välja arvatud määruse § 12 lõikes 3 ning § 14 lõikes 6 nimetatud juhtudel.
(4) Vallavalitsus ja hallatav asutus võivad sõlmida lepinguid, millega võetakse kohustusi, antakse laenu või tagatakse kohustusi eelarveaastast pikemaks perioodiks, kooskõlas eelarvestrateegia ja vallavolikogu antud volituste alusel.
§ 16. Reservfond
(1) Paikuse valla eelarve reservfondi suuruseks on vähemalt 1% eelarve põhitegevuse kulude mahust. Reservfondi täpse suuruse igaks eelarveaastaks määrab volikogu eelarve vastuvõtmisel.
(2) Reservfondi kasutamine ja sellekohane aruandlus toimub volikogu kehtestatud korras.
(3) Raamatupidamise aastaaruande koosseisu kuuluvas eelarve täitmise aruandes esitatakse käesoleva määruse § 2 lõikes 2 kehtestatud detailsuses aruandeaasta:
(4) Eelarve täitmise andmed sisaldavad selgitusi esialgse ja lõpliku eelarve ja täitmise oluliste vahede kohta.
(5) Vallavolikogule kinnitamiseks esitatavale majandusaasta aruandele peab olema lisatud vallavolikogu poolt määratud vandeaudiitori arvamus aruande kohta.
(6) Majandusaasta aruanne, vandeaudiitori arvamus ning volikogu otsus aruande kinnitamise kohta avaldatakse pärast nende kinnitamist seitsme tööpäeva jooksul valla veebilehel.
(7) Vallavalitsus esitab rahandusministeeriumile andmed eelarvestrateegia, eelarve ja lisaeelarve ettenähtud vormil ning andmed eelarve täitmise kohta rahandusministri poolt kehtestatud korras ja tähtajal.
(8) Vallavalitsus annab eelarve täitmise kohta informatsiooni:
2) valitsusele vähemalt kord kuus;
3) volikogule ja avalikkusele kord kuus valla veebilehel.