text:
Põhja-Pärnumaa Vallavalitsuse hankekord – Riigi Teataja
Põhja-Pärnumaa Vallavalitsuse hankekord
Põhja-Pärnumaa Vallavalitsuse hankekord - sisukord
§ 3 Riigihanke tingimuste ettevalmistamine
§ 4 Riigihanke avaldamine
§ 5 Pakkumuste avamine
§ 6 Pakkumuste kontrollimine, pakkujate kvalifitseerimine, pakkumuste vastavaks ja edukaks tunnistamine
§ 7 Hindamistulemuste kindlakstegemine ja hankelepingu sõlmimine
§ 8 Lihthankemenetlus, sotsiaal- ja eriteenuste tellimine
§ 9 Alla lihthanke piirmäära jäävate hangete korraldamine
RT IV, 28.02.2018, 18
Vastu võetud 21.02.2018 nr 5
Määrus kehtestatakse riigihangete seaduse § 9 lõike 3 alusel ning kooskõlas riigihangete seaduse § 9 lõikega 4.
(1) Käesolev määrus reguleerib Põhja-Pärnumaa Vallavalitsuse kui valla ametiasutuse (edaspidi vallavalitsus) ja valla hallatavate asutuste (edaspidi hallatavad asutused) poolt korraldatavate hangete planeerimist, hankeplaani koostamist ja riigihanke hankemenetlusega seotud toimingute teostamist, riigihangete eest vastutava isiku määramist, alla lihthanke piirmäära jäävate hangete ja sotsiaal- ja eriteenuste tellimise korra ning meetmed huvide konflikti ennetamiseks.
(2) Hallatav asutus lähtub hangete planeerimisel ja korraldamisel ning raam- ja hankelepingute (edaspidi leping) sõlmimisel riigihangete seadusest ning selle alusel kehtestatud õigusaktidest, sealhulgas käesolevast määrusest.
(3) Hallatav asutus korraldab alla lihthanke piirmäära jäävad hanked lähtudes käesoleva määruse § 9. Põhjendatud vajaduse korral kaasab hallatav asutus sellise hanke korraldamise või tehnilise kirjelduse koostamise juurde vallavalitsuse vastava valdkonna spetsialisti.
(4) Vallavalitsus ega hallatav asutus ei või jaotada hanget osadeks eesmärgiga eirata määruses sätestatud korda, eriti kui lepingu esemeks on funktsionaalselt koos toimivad või sama eesmärgi saavutamiseks vajalikud asjad, teenused või ehitustööd. Funktsionaalselt koos toimivate või sama eesmärgi saavutamiseks vajalike asjade, teenuste või ehitustööde eeldatavad maksumused tuleb summeerida.
(1) Hallatavad asutused esitavad igal aastal hiljemalt 1. detsembriks ettepanekud vallavalitsuse majandusosakonnale vallavalitsuse riigihangete aastaplaani (edaspidi hankeplaan) koostamiseks. Hankeplaani tuleb kanda planeeritavad riigihanked, kui:
(2) Hankeplaanis nimetatakse:
6) riigihanke eest vastutav isik.
(3) Vallavalitsuse majandusosakond esitab vallavalitsuse ja hallatavate asutuste planeeritavate hangete kohta koostatud hankeplaani vallavalitsusele kui täitevorganile (edaspidi valitsus) kinnitamiseks kahe nädala jooksul peale eelarve vastuvõtmist volikogus.
(4) Hankeplaani muudetakse vajaduse korral.
(5) Riigihankeid korraldatakse ja viiakse läbi üldjuhul hankeplaani alusel.
(6) Hankeplaanis mittekajastuva hanke korraldamise vajaduse tekkimisel, kui eeldatava maksumuse kohaselt peaks hange kajastuma käesoleva määruse § 2 lõike 1 alusel hankeplaanis, kooskõlastatakse hanke läbiviimise vajadus vallavolikogus, kui jooksva aasta eelarves antud hanke läbiviimiseks ja hankelepingu sõlmimiseks rahalised vahendid puuduvad. Muul juhul valitsusega.
§ 3. Riigihanke tingimuste ettevalmistamine
(1) Hankeplaanis kajastuvate riigihangete läbiviimisel kohaldatakse käesolevas paragrahvis ettenähtud korda.
(2) Riigihangete korraldamiseks moodustatakse vallavanema käskkirjaga vähemalt nelja liikmeline riigihankekomisjon (edaspidi komisjon), kuhu kuuluvad kolm komisjoni põhiliiget ja hankeplaanis määratud hanke eest vastutav isik. Komisjoni esimees määratakse komisjoni põhiliikmete hulgast.
(3) Komisjon võib kaasata hankedokumentide ettevalmistamisse erialaspetsialiste vallavalitsuse teenistujate hulgast või muid eksperte.
(4) Riigihanke eest vastutav isik, riigihanke komisjoni liige ja teised riigihanke menetluses osalevad teenistujad ja muud isikud peavad vältima kogu riigihankemenetluse vältel huvide konflikti. Vallavanema nõudmisel peavad nad esitama enne riigihanke alustamist kirjaliku kinnituse, et neil ei esine seoses riigihanke korraldamisega huvide konflikti.
(5) Riigihanke eest vastutav isik ja komisjoni liige on kohustatud informeerima kirjalikult vallavanemat asjaoludest, mis võivad tema osalemisel riigihanke korraldamises põhjustada huvide konflikti, taandama ennast riigihanke korraldamisega seotud toimingutest ja hoiduma edasisest tegevusest seoses riigihankega.
(6) Komisjon korraldab kõik riigihanke avaldamiseks vajalike tingimuste ette valmistamise, s.h:
1) valib konkreetsele hankele sobilik hankemenetluse liigi;
2) määrab kindlaks hanke avaldamiseks vajalikud antud hankega proportsionaalsed nõuded pakkujale või taotlejale ja hankelepingu tingimused;
3) määrab kindlaks hanke avaldamise ja pakkumiste või taotluste esitamise ning hankelepingu täitmise tähtaeg lähtuvalt riigihangete seaduse tingimustest.
§ 4. Riigihanke avaldamine
Peale riigihanke tingimuste ettevalmistamist komisjon korraldab:
1) hanke alusdokumentide ettevalmistamise ja riigihanke avaldamise riigihangete registris;
2) korraldab alusdokumentide väljastamise huvitatud isikutele (kui ei ole e-menetlus);
3) korraldab selgituste andmise hanke alusdokumentide kohta;
4) kui hankemenetluse käigus selgub alusdokumentide muutmise vajadus, korraldab vajalike muudatuste ettevalmistamise ja esitamise riigihangete e-keskkonnas.
§ 5. Pakkumuste avamine
(1) Pakkumusi võib esitada kuni pakkumuste esitamise tähtajani.
(2) Tähtaegselt esitatud e-pakkumused avab komisjoni poolt määratud isik, kellele on loodud ligipääs riigihangete e-keskkonnas (edaspidi hindaja) hanke alusdokumentides näidatud ajal.
(3) Kui riigihankel ei kasutata e-menetlust, avab komisjon hanke ühiselt koostades avamise ja hilisema hindamisprotseduuri kohta vastavad protokollid seadusest tulenevaid tähtaegu silmas pidades.
(4) Pakkumuste esitamise tähtajast hiljem laekunud pakkumused tagastatakse avamata juhul, kui hanget ei viida läbi e-hankena riigihangete registri kaudu.
§ 6. Pakkumuste kontrollimine, pakkujate kvalifitseerimine, pakkumuste vastavaks ja edukaks tunnistamine
(1) Pakkumiste kontrollimiseks ja hindamiseks vajalikud riigihangete seadusest tulenevad protseduurid ja menetlusetapid teostab hindaja või komisjon, kui hanget ei korraldata e-hankena. Hindaja teostatud protseduuride tulemustest teavitab hindaja komisjoni liikmeid. Vajadusel või hindaja ettepanekul võib komisjon ka e-hanke pakkumiste kontrollimise ja hindamisprotseduuri läbi viia kollegiaalselt.
(2) Avatud hankemenetluse korral võib kohaldada hindamisprotseduuri lihtsustamiseks riigihangete seadusest tulenevat pöördmenetlust.
(3) Pakkumuse koosseisus esitatud pakkumuse tehniliste andmete (asjade spetsifikatsioonid), spetsialistide kogemuse (CV-de), projektplaanide ja kululoendite kontrollimise kohustus on valdkonda tundval komisjoni liikmel või komisjoni töösse kaasatud isikul.
(4) Juhul, kui pakkujatele on vaja teha järelepäringuid või nõuda nendelt dokumente, koostab hindaja ka vastavad järelepäringud või esitab dokumendinõuded.
§ 7. Hindamistulemuste kindlakstegemine ja hankelepingu sõlmimine
(1) Pakkumised avanud hindaja koostab ja allkirjastab vastavalt läbi viidud kontrolli ja hindamise tulemusi riigihangete e-keskkonnas genereeritavad protokollid hindamistulemuste kohta. Hindaja allkirjastab vastavad protokollid ka komisjoni poolt kollegiaalselt korraldatud hindamisprotseduuri teostamise korral.
(2) Protokollide edastamise pakkujatele või taotlejatele otsustab hindaja. Hindaja peab tagama pakkumuse konfidentsiaalsuse kuni pakkumuse edukaks tunnistamiseni. Pakkumuses sisalduvat teavet võib avaldada ainult osas, mida pakkuja pole määratlenud ärisaladusena või mida seadusest tulenevalt ei saa määratleda ärisaladusena.
(3) Hindamistulemus tehakse kindlaks vastavate protokollide või nende alusel koostatud täiendavate kirjalike otsuste alusel.
(4) Peale seaduses sätestatud ooteaega sõlmitakse hankeleping eduka pakkujaga.
§ 8. Lihthankemenetlus, sotsiaal- ja eriteenuste tellimine
(1) Lihthankemenetlus tuleb korraldada asjade ostmisel ja teenuste tellimisel, kui maksumus ilma käibemaksuta on 30 000-59 999,99 eurot, ehitustööde tellimisel, kui maksumus ilma käibemaksuta on 60 000-149 999,99 eurot, ning teenuste kontsessiooni korral, kui maksumus ilma käibemaksuta on 60 000-299 999,99 eurot. Lihthankemenetluse läbiviimisel tuleb lähtuda riigihangete seaduse §-s 125 sätestatust.
(2) Sotsiaal- või eriteenuste lepingu sõlmimisel tuleb lähtuda riigihangete seaduse §-des 126-127 sätestatust, kui eriteenuste maksumus ilma käibemaksuta on 60 000 eurot või enam ja sotsiaalteenuste maksumus ilma käibemaksuta on 300 000 eurot või enam.
(4) Sotsiaal- või eriteenuste tellimisel, kui maksumus ilma käibemaksuta on vähemalt 20 000 eurot aga väiksem käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud maksumustest koostab riigihanke eest vastutav isik kirjaliku ettepaneku pakkumuse esitamiseks.
(6) Kui sotsiaal- või eriteenuste maksumus ületab käesoleva paragrahvi lõikes 4 nimetatud piirmäära, esitab riigihanke eest vastutav isik vallavalitsuse või selle struktuuriüksuse juhile põhjendatud õiendi sotsiaal- või eriteenuste erimenetluse tulemuste kohta. Õiend peab sisaldama kokkuvõtet esitatud või võetud pakkumtustest, sh eduka pakkumuse valiku kriteeriumi ja vajaduse korral põhjendust, miks ei olnud võimalik võtta kolme pakkumust. Põhjendust ei pea lisama, kui kirjalik kutse edastati vähemalt kolmele pakkujale, kuid pakkumuse esitas ainult üks või kaks pakkujat. Õiend peab sisaldama ka ettepanekut hallatava asutuse või selle struktuuriüksuse juhile sõlmida õiendile lisatud leping või kinnitada õiendile lisatud kuludokument.
§ 9. Alla lihthanke piirmäära jäävate hangete korraldamine
(1) Alla lihthanke piirmäära jäävate hangete vastutavaks isikuks on vastavalt hanke korraldajast hallatava asutuse juht või vallavalitsuse struktuuriüksuse juht.
(2) Alla lihthanke piirmäära jäävad hanked tuleb korraldada asjade ostmisel ja teenuste tellimisel, kui maksumus on kuni 29 999,99 eurot ilma käibemaksuta, ning ehitustööde tellimisel, kui maksumus on kuni 59 999,99 eurot ilma käibemaksuta.
(3) Alla lihthanke piirmäära jäävad hanked tuleb korraldada selliselt, et riigihangete seaduse §-s 3 sätestatud üldpõhimõtteid järgides oleks tagatud vallale majanduslikus mõttes parim tulemus.
(4) Asjade ostmisel ja teenuste tellimisel, kui maksumus on 3000-29 999,99 eurot ilma käibemaksuta, ja ehitustööde tellimisel, kui maksumus on 10 000-59 999,99 eurot ilma käibemaksuta, koostab ja esitab riigihanke eest vastutav isik kirjalikult pakkumuse esitamise ettepaneku (edaspidi ettepanek) vähemalt kolmele pakkujale kontrollides enne nende vastavust õigusaktides sätestatud erinõuetele, kui seda eeldab hanke esemest lähtuv tegevus. Ettepaneku koostamisel ei tohi nimetada kindlat ostuallikat, protsessi, kaubamärki, patenti, tüüpi, päritolu ega tootmisviisi, mis võiks anda mõnele ettevõtjale või tootele eeliseid teiste ees või nende osaluse välistada ning ettepanekus peab sisalduma kohustus esitada pakkumus kirjalikult taasesitamist võimaldavas vormis.
(5) Asjade ostmisel ja teenuste tellimisel, kui maksumus on kuni 2999,99 eurot ilma käibemaksuta, ja ehitustööde tellimisel, kui maksumus on kuni 9999,99 eurot ilma käibemaksuta, võib rahalise kohustuse võtta ilma kolme ettepanekut esitamata, kuid asjade ostmise või teenuste tellimise eest vastutav isik koostab ja säilitab kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis otsustusprotsessi jälgitavuse.
(6) Käesoleva paragrahvi lõikes 4 nimetatud kirjaliku ettepaneku koostamise ja edastamise asemel võib riigihanke eest vastutav isik aluseks võtta ka potentsiaalsete pakkujate muud müügikanalid (e-poed, tavapoed jms). Muude müügikanalite kasutamisel peab riigihanke eest vastutav isik võtma võrreldavad pakkumused vähemalt kolmelt potentsiaalselt pakkujalt. Muude müügikanalite pakkumused peavad olema võetud vormis, mis võimaldab kontrollida alla lihthanke piirmäära hanke menetluse vastavust käesolevas määruses kehtestatud nõuetele, sh tuleb tagada pakkumuste säilitamine käesoleva paragrahvi lõike 11 kohaselt.
(7) Kui kõik ettepanekule laekunud pakkumuste maksumused ületavad käesoleva paragrahvi lõikes 4 nimetatud piirmäära, tuleb kohustuse võtmise jätkuva vajaduse korral lähtuda hanke korraldamisel käesoleva määruse § 3.
(8) Kui kirjalik ettepanek pakkumuse esitamiseks edastati käesoleva paragrahvi lõikes 4 sätestatud korras vähemalt kolmele pakkujale, kuid pakkumuse esitas ainult üks või kaks pakkujat siis võidakse pakkuja valida pakkumuse esitanute hulgast.
(9) Vallavanem sõlmib kirjaliku lepingu asjade ostmisel ning teenuste ja ehitustööde tellimisel, kui lepingu maksumus ilma käibemaksuta on 10 000 eurot või enam, va juhul kui kirjalik kutse ja esitatud pakkumus sisaldavad sõlmitava lepingu olulisi tingimusi ning nende alusel on tuvastatav lepingupoolte tahe, lepingu olemus ja eesmärk. Kirjaliku lepingu võib sõlmida ka hangete puhul, mille maksumus jääb alla 10 000 euro ilma käibemaksuta.
(10) Kirjaliku lepingu sõlmimine on kohustuslik, kui lepingu maksumus ilma käibemaksuta on 20 000 eurot või enam.
(11) Riigihanke eest vastutav isik tagab kirjaliku ettepaneku ja esitatud pakkumuste säilitamise kas dokumendihaldussüsteemis või eArvekeskuses, sh tagab kuludokumendi viseerimise kehtiva korra kohaselt. Kirjaliku ettepaneku ja pakkumuste säilitamisel dokumendihaldussüsteemis tuleb eArvekeskuses arvele lisada dokumendihaldussüsteemi registreerimisnumber.
(1) Vallavalitsus teostab järelevalvet riigihangete korraldamise üle hallatavates asutustes.
(2) Hallatav asutus teavitab enda poolt läbi viidud hanke vaidlustamisest kohe, kui see on hallatavale asutusele teatavaks tehtud. Vaidlustuse lahendamisele kaasatakse viivitamatult vallavalitsuse pädevad esindajad, kellele on hallatav asutus kohustatud avaldama kogu teabe hanke läbiviimise üksikasjade kohta.
(3) Sõlmitud lepingu täitmise üle teostab hallatavas asutuses järelevalvet hankelepingu täitmise eest vastutav isik. Vallavalitsuses vastav struktuuriüksus.
(4) Riigihanke nõuete rikkumise korral on ametiasutus kohustatud võtma tarvitusele meetmed, et tagada riigihanke nõuete järgimine oma haldusalas.
(1) Kui riigihanke ettevalmistamise ja läbiviimise korraldamine on tellitud teenusena, korraldab riigihanke ettevalmistamise ja hindamise teenuse osutaja ja niisuguse riigihanke eest komisjon ei vastuta.
(2) Kehtetuks tunnistatakse
1) Tootsi Vallavolikogu 22.03.2012 määruse nr 5 „Tootsi valla asutustesisene hankekord“ (RT IV, 03.05.2017, 26);
2) Vändra Alevivolikogu 28.06.2012 määrus nr 10 „Hankekord“ (RT IV, 05.12.2013, 68);
3) Vändra Vallavolikogu 17.12.2012 nr 31 „Vändra valla hankekord“ (RT IV, 09.01.2013, 72).

matches:
§ 3
§ 4
§ 5
§ 6
§ 7
§ 8
§ 9
§ 9
§ 9
§ 9
§ 2
§ 3
§ 4
§ 5
§ 6
§ 7
§ 8
§ 9
§ 3


text:
3-1-1-7-11 Riigikohus 27.05.2011
KarS § 56
KarS § 64
KarS § 28 lg 1
KarS § 63 lg 1
Hinnates isiku tegutsemist hädakaitses tuleb esmalt kindlaks teha hädakaitseseisundi olemasolu ja alles seejärel hinnata hädakaitsetegevust ning selle piire (RKKKo 3-1-1-111-04). Karistusseadustiku § 28 lg 1 kohaselt tuleb kõigepealt tuvastada vahetu või vahetult eesseisev õigusvastane rünne kaitsja või teise isiku õigushüve vastu (RKKKo 3-1-1-34-08).
Hinnates, kas tegemist on õiguslikus mõttes ühe või mitme erineva teoga, tuleb esmajoones tähelepanu pöörata selle teo objektiivsele avaldumisele. Ühe teoga teoühtsuse mõttes on tegemist siis, kui mitu olemuselt sarnast käitumisakti on kantud ühisest tahtlusest ja nad on ajalis-ruumilise läheduse tõttu üksteisega sellisel määral seotud, et kogu käitumine on kolmandale isikule objektiivselt vaadeldav ühtse, kokkukuuluva teona. Teisiti väljendatuna on õiguslikus mõttes ühe teoga tegemist siis, kui koosseisu realiseerimisele suunatud osateod kujutavad endast objektiivse kõrvaltvaataja jaoks loomuliku elukäsitluse järgi ühtset käitumist (vt RKKKo 3-1-1-15-08).
Kohus peab ka kuritegude ideaalkogumi eest karistust mõistes lähtuma eelkõige isiku süü suurusest, mis sellisel puhul väljendub küll ühes teos, kuid sisaldab kahele süüteokoosseisule vastavat ebaõigust (vt ka RKKKo 3-1-1-5-11, p 8).
Kui aga ringkonnakohus tuvastab erinevalt maakohtust kuritegude ideaalkogumi, tuleb toimida järgmiselt. Esmalt tuleb tühistada maakohtu poolt KarS § 64 järgi mõistetud liitkaristus ja eri süüteokoosseisude järgi mõistetud üksikkaristused. Seejärel tuleb kõikide kogumit moodustavate tegude eest mõista KarS § 63 lg 1 alusel üks karistus seadusesätte alusel, mis näeb ette raskeima karistuse. Kui kriminaalasja menetletakse kaitsja apellatsiooni alusel, on ringkonnakohtu volitused karistuse mõistmisel KarS § 63 lg 1 järgi menetluslikult piiratud maakohtu otsusega kogumit moodustavatest kuritegudest raskeima eest mõistetud karistusega, mitte aga maakohtu otsusega mõistetud liitkaristusega (vt ka RKKKo 3-1-1-24-03). Kui aga menetluse aluseks on vastav prokuröri apellatsioon, on ringkonnakohtu jaoks KarS § 63 lg 1 järgi mõistetava karistuse ülemmääraks karistus, mis nähakse karistusseadustiku eriosas ette kogumit moodustavatest kuritegudest raskeima eest.
Tõendite hindamisel on nende elulise usutavuse aspekti kaalumine vältimatu, sest nii saab kohus anda tõenditele objektiivse hinnangu, minemata vastuollu ka üldiste loogikareeglitega (vt ka RKKKo 3-1-1-3-10).
3-1-1-5-11 Riigikohus 16.03.2011
KarS § 117 lg 1
KarS § 118 lg 1
KarS § 18 lg 2
Ideaalkogumis tahtlikult inimesele raske tervisekahjustuse ja ettevaatamatusest tema surma põhjustanud süüdistatavale puhul tuleb karistuse mõistmisel arvesse võtta ka asjaolu, et ohver sai surma - seda hoolimata sellest, et surm on KarS § 117 koosseisuline asjaolu.
3-1-1-18-09 Riigikohus 01.04.2009
Karistusseadustik ei võimalda mõista isikule sama kohtuotsusega ühes ja samas sättes ette nähtud sanktsiooni järgi mitut erinevat üksikkaristust ja neid seejärel KarS § 64 alusel liita.
3-1-1-15-08 Riigikohus 30.04.2008
Hinnates, kas tegemist on õiguslikult ühe või mitme erineva teoga, tuleb esmajoones tähelepanu pöörata selle teo objektiivsele avaldumisele. Ühe teoga teoühtsuse mõttes on tegemist siis, kui mitu olemuselt sarnast käitumisakti on kantud ühisest tahtlusest ja nad on ajalis-ruumilise läheduse tõttu üksteisega sellisel määral seotud, et kogu käitumine on kolmandale isikule objektiivselt vaadeldav ühtse, kokkukuuluva teona. Seega on õiguslikus mõttes ühe teoga tegemist siis, kui koosseisu realiseerimisele suunatud osateod kujutavad endast objektiivse kõrvaltvaataja jaoks loomuliku elukäsitluse järgi ühtset käitumist (vt RKKKo nr 3-1-1-99-04, p 10.4 ja nr 3-1-1-1-08, p 5).
3-1-1-1-08 Riigikohus 21.02.2008
Väärteomenetluse seadustiku § 87 kohaselt on maakohus väärteoasja arutamisel seotud väärteoprotokolli piiridega, eelkõige selles sisalduva teokirjeldusega (vt ka RKKKo nr 3-1-1-80-06, p 6.3).
Hindamaks, kas tegemist on õiguslikult ühe või mitme erineva teoga, tuleb tähelepanu pöörata selle teo objektiivsele avaldumisele. Ühe teoga teoühtsuse mõttes on tegemist siis, kui mitu olemuselt sarnast käitumisakti on kantud ühisest tahtlusest ja nad on ajalis-ruumilise läheduse tõttu üksteisega sellisel määral seotud, et kogu käitumine on kolmandale isikule objektiivselt vaadeldav ühtse, kokkukuuluva teona (vt RKKKo nr 3-1-1-99-04, p 10.4).
3-3-1-1-04 Riigikohus 23.02.2004
Kuigi Liiklusseaduses sisalduvaid juhtimisõiguse peatamise menetlussätteid hinnates võib eeldada, et seadusandja on tahtnud juhtimisõiguse peatamisele kehtestada Haldusmenetluse seaduses sätestatust erineva ja lihtsustatud menetluskorra, peab ka eriseaduses ettenähtud menetluskord vastavama hea halduse põhimõtetele. Juhtimisõiguse peatamisel tuleb isikut hea halduse põhimõtetest tulenevalt informeerida tema suhtes läbiviidavast menetlusest ning tagada talle võimalus esitada argumente ja vastuväiteid, mis võivad mõjutada tema suhtes tehtavat otsust.
Ka haldussanktsioonide kohaldamisel ei saa kedagi halduskorras korduvalt karistada ühe ja sama teo eest ühe ja sama seadusesätte või üht ja sama sotsiaalset huvi (õigushüve) kaitsvate seadusesätete alusel (ne bis in idem reegel). Antud põhimõte omab tähendust ka siis, kui erinevate sanktsioonide kohaldamine on erinevate haldusorganite pädevuses. Ne bis in idem reegel ei laiene aga juhtudele, kui seadus näeb expressis verbis ette võimaluse kohaldada isiku suhtes põhi- ja lisakaristust.
Juhtimisõiguse peatamise alused on sätestatud LS § 41 lg-s 3. Juhtimisõiguse peatamine LS § 41 lg 3 punktides 1-4 sätestatud alustel on oma sisult käsitletav haldustõkendina. LS § 41 lg 3 punktis 5 sätestatud alusel juhtimisõiguse peatamine ei oma tõkendile iseloomulikke funktsioone. Nimetatud haldussanktsiooni kohaldamise aluseks on teatud väärteo toimepanemine. Need väärteod, mille osas jõustunud karistusotsus toob süüdlase suhtes kaasa juhtimisõiguse peatamise, määratleb LS § 413. Juhtimisõiguse peatamisel LS § 413 korras on karistusele iseloomuliku repressiooni eesmärk ning see on materiaalselt tõlgendatava karistusena.

matches:
Riigikohus
§ 56
§ 64
§ 28
§ 63
§ 28
Kohus
§ 64
§ 63
§ 63
§ 63
kohus
Riigikohus
§ 117
§ 118
§ 18
§ 117
Riigikohus
§ 64
Riigikohus
Riigikohus
§ 87
Riigikohus
§ 41
§ 41
§ 41
§ 413
§ 413


Kriminaalkoodeksi, kriminaalmenetluse koodeksi ja haldusõiguserikkumiste seadustiku muutmise seadus – Riigi Teataja
Kriminaalkoodeksi, kriminaalmenetluse koodeksi ja haldusõiguserikkumiste seadustiku muutmise seadus
RT I 1999, 4, 53
Vastu võetud 16.12.1998
§ 1. Kriminaalkoodeksis (RT 1992, 20, 287 ja 288; RT I 1997, 21/22, 353; 28, 423; 30, 472; 34, 535; 51, 824; 52, 833 ja 834; 81, 1361; 86, 1461; 87, 1466--1468; 1998, 2, 42; 4, 62; 17, 265; 30, 412; 36/37, 552 ja 553; 51, 756 ja 759; 59, 941; 98/99, 1576; 107, 1766) tehakse järgmised muudatused ja täiendused:
1) paragrahvi 27 täiendatakse lõikega 3 järgmises sõnastuses:
«(3) Käesoleva karistuseliigi alla kuulub ka mootorsõiduki juhtimise õiguse äravõtmine.»;
2) paragrahvi 204 lõigete 1 ja 2 sanktsioone täiendatakse sõnadega «ja võetakse ära mootorsõiduki juhtimise õigus kolmeks aastaks»;
3) paragrahvi 204 täiendatakse lõikega 3 järgmises sõnastuses:
«(3) Mootorsõiduki juhtimise eest joobeseisundis isiku poolt, kes on tarvitanud alkoholi, narkootilist või psühhotroopset ainet ja kui sellega põhjustati raske kehavigastus või kui isikul on kehtiv halduskaristus mootorsõiduki juhtimise eest joobeseisundis, -- karistatakse rahatrahvi või vabadusekaotusega kuni kahe aastani ja võetakse ära mootorsõiduki juhtimise õigus ühest kuni kolme aastani.»
§ 2. Kriminaalmenetluse koodeksi (ENSV ÜT 1961, 1, 4 ja lisa; 1998, 82--84, 1385; 111, 1834) § 5 lõike 4 teist lauset täiendatakse pärast sõnu «lubatud, kui» sõnadega «prokurör või».
§ 3. Haldusõiguserikkumiste seadustikus (RT 1992, 29, 396; RT I 1997, 66--68, 1109; 73, 1201; 81, 1361 ja 1362; 86, 1459 ja 1461; 87, 1466 ja 1467; 93, 1561, 1563--1565; 1998, 2, 42; 17, 265; 23, 321; 30, 410; 34, 484; 36/37, 552 ja 553; 38, 562; 51, 756 ja 759; 52/53, 771; 60, 951 ja 952; 64/65, 1004; 86/87, 1409; 103, 1695) tehakse järgmised muudatused ja täiendused:
1) paragrahvi 96 lõike 4 esimesest lausest jäetakse välja sõnad «vähemalt teistkordselt aasta kestel või juhul»;
2) paragrahvi 96 täiendatakse lõikega 5 järgmises sõnastuses:
«(5) Käesolevas paragrahvis märgitud tegevuse eest, kui selles ilmnevad kriminaalkoodeksi § 204 lõigetes 1 või 3 ettenähtud kuriteo tunnused, kuid isikut ei võetud kriminaalvastutusele ja kriminaalasi lõpetati kriminaalmenetluse koodeksi § 5 lõike 4 alusel -- karistatakse haldusarestiga kolmkümmend ööpäeva ja võetakse ära mootorsõiduki juhtimise õigus kolmeks aastaks.»


Märjamaa Gümnaasiumi põhimäärus | marjamaa
Märjamaa Gümnaasiumi põhimäärus
§ 1. Õppeasutuse nimetus
Õppeasutuse nimetus on Märjamaa Gümnaasium (edaspidi kool).
(1) Kool asub ja tegutseb aadressil Tamme tee 1, Märjamaa alev , Märjamaa vald, Rapla maakond.
§ 3. Tegutsemise vorm
(1) Kool on üldhariduskool, kus põhikool ja gümnaasium tegutsevad ühe asutusena.
(2) Kooli pidaja on Märjamaa Vallavolikogu (edaspidi vallavolikogu). Kool on Märjamaa Vallavalitsuse (edaspidi vallavalitsus) hallatav asutus.
(3) Põhikoolis luuakse võimalused põhihariduse omandamiseks ja koolikohustuse täitmiseks. Põhikooli kooliastmed on:
(4) Gümnaasiumis luuakse võimalused üldkeskhariduse omandamiseks.
§ 4. Õppekeel ja õppevorm
(2) Koolis võib toimuda nii statsionaarne kui ka mittestatsionaarne õpe.
(2) Kooli õppekava kehtestab direktor.
(3) Õppekava ja selle muudatused esitatakse enne kehtestamist arvamuse andmiseks kooli hoolekogule, õpilasesindusele ja õppenõukogule.
(4) Kool võib teha õpilast õpetades muudatusi või kohandusi õppeajas, õppesisus, õppeprotsessis ja õppekeskkonnas. Kui muudatuste või kohandustega kaasneb nädalakoormuse või õppe intensiivsuse oluline kasv või kahanemine võrreldes kooli õppekavaga või riiklikes õppekavades sätestatud õpitulemuste vähendamine või asendamine, koostatakse õpilasele riiklikes õppekavades sätestatud korras individuaalne õppekava.
(2) Hariduslike erivajadustega õpilastele õppe paremaks korraldamiseks võib koolis moodustada järgmisi rühmi ja klasse, et luua vajalikud tugiteenused õpilastele, kellele neid ei ole võimalik tagada tavaklassis:
5) klasse põhiharidust omandavatele õpilastele, kellele nõustamiskomisjon on spetsiifilistest hariduslikest erivajadustest tulenevalt soovitanud õppida väikeklassis, sealhulgas autismi spektri häiretega, aktiivsus- ja tähelepanuhäiretega või sõltuvushäiretega õpilastele või õpilastele, kelle andekus kombineerituna mõne muu erivajadusega toob kaasa vajaduse õppida väikeklassis – klassitäitumuse piirnormiga 4 õpilast;
(3) Hariduslike erivajadustega õpilaste klassides ja rühmades õppe ja kasvatuse korraldamise alused ning õpilaste klassi või rühma vastuvõtmise või üleviimise ning klassist või rühmast väljaarvamise tingimused ja korra kehtestab haridus- ja teadusminister.
§ 7. Pikapäevarühmad
(2) Pikapäevarühmades korraldatava õppekavavälise tegevusena pakutakse õpilasele järelevalvet ning pedagoogilist juhendamist ja suunamist õppest vaba aja sisustamisel, koduste õpiülesannete täitmisel, huvitegevuses ning huvide arendamisel.
(4) Pikapäevarühma töökorralduse ja päevakava kehtestab direktor.
§ 8. Huvitegevus ja õppekavavälise tegevuse korraldamise alused
(1) Kool võib läbi viia kultuuri- ja spordiüritusi ning organiseerida huvitegevust.
(2) Huvitegevus on koolis toimuv või kooli korraldatud kooli õppekava läbimist toetav või muu õppekavaväline tegevus.
(3) Huvitegevuses kasutatakse erinevaid õppevorme ja -meetodeid, sealhulgas ringid ja stuudiod.
(4) Koolis korraldatava õppekavavälise tegevuse puhul, mis ei ole kooli õppekava osa, võib kehtestada majandamise kulude katmiseks vallavalitsuse poolt kinnitatud teenustasud või osalejate osalustasumäärad. Vastava ettepaneku teeb direktor kooskõlastatult hoolekoguga.
(5) Kool tagab õpilase koolis viibimise ajal kooli poolt korraldatud üritustel tema turvalisuse ja tervise kaitse.
(1) Kooli järjepideva arengu tagamiseks koostatakse koostöös hoolekogu, õppenõukogu ja õpilasesindusega ning vajadusel kaasatud ekspertidega kooli arengukava.
(3) Arengukavas määratakse kooli arengu eesmärgid ja põhisuunad.
(4) Arengukava ja selle muudatused esitatakse enne kinnitamist arvamuse andmiseks kooli hoolekogule, õpilasesindusele ja õppenõukogule.
(5) Arengukava kinnitab vallavolikogu.
(2) Kodukord ja selle muudatused esitatakse enne kehtestamist arvamuse andmiseks kooli hoolekogule ja õpilasesindusele.
§ 11. Õppe- ja kasvatustegevuse alased kohustuslikud dokumendid
(2) Õppe- ja kasvatusalaseid kohustuslikke dokumente peetakse paberkandjal või elektrooniliselt.
(3) Õppe- ja kasvatusalastes kohustuslikes dokumentides esitatavad andmed ning dokumentide täitmise ja pidamise korra kehtestab haridus- ja teadusminister.
(2) Direktori vaba ametikoha täitmiseks korraldatakse avalik konkurss, mille läbiviimise korra kehtestab ja kuulutab välja vallavalitsus esitades selle enne arvamuse andmiseks hoolekogule.
(3) Direktoriga sõlmib, muudab, peatab ja lõpetab töölepingu vallavanem või tema volitatud ametiisik.
(4) Direktorit asendab tema äraolekul õppealajuhataja.
(5) Kehtetu.
1)	vastutab oma pädevuse piires õppe-ja kasvatustegevuse ja muude koolis läbiviidavate tegevuste eest, kooli üldseisundi ja arengu ning rahaliste vahendite õiguspärase ja otstarbeka kasutamise eest;
2)	vastutab kooli arengukava koostamise ja elluviimise eest;
3)	kehtestab kooli õppekava;
4)	esindab kooli ja tegutseb kooli nimel ning käsutab kooli eelarvevahendeid põhikooli-ja gümnaasiumiseaduse ning kooli põhimäärusega antud volituste ulatuses
5)	kehtestab kooli palgakorralduse põhimõtted, esitades need enne kehtestamist arvamuse andmiseks õpetajatele ja hoolekogule ning kooskõlastamiseks vallavalitsusele;
6)	sõlmib õpetajate ning teiste töötajatega töölepingud;
7)	kinnitab vallavalitsuse kehtestatud korras koolitöötajate koosseisu;
8)	teeb vallavalitsusele ja kooli hoolekogule ettepaneku suurendada erandjuhul põhikooli õpilaste arvu klassis;
9)	kehtestab kooli sisehindamise korra;
10)	kehtestab arenguvestluste korraldamise tingimused ja korra;
(9) Direktor lahendab talle õigusaktide ja töölepinguga pandud teisi ülesandeid.
(1) Hoolekogu on alaliselt tegutsev organ.
(2) Hoolekogu ülesanne on kooli õpilaste, õpetajate, vallavalitsuse, õpilaste vanemate, vilistlaste ja kooli toetavate organisatsioonide ühistegevus õppe ja kasvatuse suunamisel, planeerimisel ja jälgimisel ning õppeks ja kasvatuseks paremate tingimuste loomine.
(3) Hoolekogu moodustatakse, selle koosseis valitakse ja töökord kehtestatakse vallavolikogu kehtestatud korras.
3) annab arvamuse kooli õppekava kehtestamiseks ja muutmiseks, sealhulgas nõusoleku muuta põhikooli – ja gümnaasiumiseaduse §-s 15 sätestatud korras õppeainete nimistut;
(2) Õppenõukogu liikmeteks on kooli direktor, õppealajuhataja(d), õpetajad, tugispetsialistid ja teised direktori nimetatud isikud. Õppenõukogu tegevusse kaasatakse õpilasesinduse esindaja.
(2) Direktori, õppealajuhataja, õpetajate ja tugispetsialistide kvalifikatsiooninõuded kehtestab haridus- ja teadusminister.
(3) Koolitöötajate koosseis kinnitatakse direktori ettepanekul vallavalitsuse kehtestatud korras.
§ 16. Koolitöötajate õigused ja kohustused
(1) Koolitöötajate õigused, kohustused ja vastutus määratakse kindlaks käesoleva põhimääruse, direktori poolt kehtestatud töökorralduse reeglite, ametijuhendi ja töölepinguga.
(2) Koolitöötajatel on õigus
1) esitada direktorile ettepanekuid õppe- ja kasvatustegevuse parandamiseks;
3) täiendada oma erialaseid teadmisi täiskasvanute koolituse seaduse ja koolis sätestatud täienduskoolituskava alusel.
§ 17. Sisehindamine
§ 18. Õpilase ja vanema teavitamine
(3) Õppeveerandi või kursuse jooksul läbitavatest peamistest teemadest, vajalikest õppevahenditest, hindamise korraldusest ja planeeritavatest üritustest teavitatakse õpilast õppeveerandi või kursuse algul. Kool loob õpilaste vanematele võimalused sellekohase teabega tutvumiseks.
(4) Õpilasele ja vanemale tehakse kooli kodukorras sätestatud korras teatavaks õpilasele kohalduv osa kooli päevakavast.
(6) Kooli ja vanemate koostöö koordineerimiseks kutsub direktor kokku õpilaste vanemate koosoleku arvestusega, et kõigile vanematele antakse vähemalt üks kord aastas võimalus osaleda vanemate koosolekul. Vähemalt ühe viiendiku klassi õpilaste vanemate nõudmisel on direktor kohustatud kutsuma kokku selle klassi õpilaste vanemate koosoleku.
(7) Kool avalikustab kooli õppekava, põhimääruse, arengukava ja kodukorra veebilehel ning loob võimalused nendega tutvumiseks paberil.
1) moodustada liite ja organisatsioone teiste õpilaskondadega õigusaktides sätestatud alustel;
(5) Õpilasesinduse moodustamise kord, õpilasesinduse õigused, kohustused ja vastutus ning töökord sätestatakse õpilasesinduse põhimääruses. Õpilasesinduse põhimääruse koostab õpilaskond, tehes selleks vajaduse korral koostööd kooli huvijuhiga. Õpilasesinduse põhimääruse kiidab heaks kooli 7.-12. klasside õpilaste esindajate koosolek ja esitab selle direktorile kinnitamiseks.
(6) Õpilasesinduse valimise õigus on kõikidel kooli õpilastel. Esimese õpilasesinduse valimised korraldab direktor õppeaasta alguses, vastavalt õpilasesinduse põhimääruses sätestatud korrale, lähtudes demokraatlikest põhimõtetest.
§ 20. Õpilase ja vanema õigused ja kohustused
(1) Õpilasel on õigus ja kohustus täita õpiülesandeid, osaleda temale kooli päevakavas või individuaalses õppekavas ettenähtud õppes, valida oma huvidele ja võimetele vastavaid õppeaineid gümnaasiumis õpetatavate valikainete piires, vajadusel õppida individuaal-õppekava järgi haridus- ja teadusministri määrusega kehtestatud korras.
(2) Õpilasel on õigus kasutada õppekavavälises tegevuses tasuta kooli rajatisi, ruume, raamatukogu, õppe-, spordi-, tehnilisi ja muid vahendeid kooli kodukorras sätestatud korras.
(4) Vanema taotlusel väljastatakse õpilasele tasuta kooli õpilaspilet.
(5) Eesmärgiga mõjutada õpilasi kooli kodukorra kohaselt käituma ja teistest lugu pidama ning ennetada turvalisust ohustavate olukordade tekkimist koolis, võib õpilase suhtes rakendada põhjendatud, asjakohaseid ja proportsionaalseid tugi- ja mõjutusmeetmeid. Tugi- ja mõjutusmeetme rakendamisest teavitamise kord sätestatakse kooli kodukorras.
(6) Õpilase poolt koolile tekitatud materiaalse kahju hüvitab õpilane või tema vanem.
(7) Õpilased osalevad vastavalt kooli kodukorras sätestatud korrale õppe-ja tööpraktikal.
§ 21. Tunnustamine
(1) Õpilasi tunnustatakse õpingute jooksul haridus- ja teadusministri tingimustel ja korras kiitusega põhikooli lõputunnistusel ning gümnaasiumi lõpetamisel kuld- või hõbemedaliga.
(2) Kool võib oma kodukorras sätestada ka muid tunnustusmeetmeid.
§ 22. Rahastamine ja eelarve
(1) Koolil on oma alaeelarve Märjamaa vallaeelarve koosseisus.
(2) Kooli eelarve tulud moodustuvad eraldistest riigi- ja vallaeelarvest, laekumistest eraõiguslikelt juriidilistelt isikutelt, annetustest ning käesolevas määruses sätestatud kooli õppekavavälisest tegevusest saadud tuludest.
(3) Kooli kulud katab Märjamaa vald.
(4) Kooli raamatupidamist korraldab vallavalitsus seadustega kehtestatud korras.
(1) Kooli vara moodustavad temale Märjamaa valla poolt sihtotstarbeliseks valdamiseks ja kasutamiseks antud maa, hooned, rajatised, seadmed, inventar ja muu vara.
(2) Kooli vara valdamine, kasutamine ja käsutamine toimub vastavalt volikogu kehtestatud korrale.
(3) Kool võib välja rentida oma ruume ja osutada tasulisi teenuseid kolmandatele isikutele juhul, kui nimetatud teenuse osutamine ei häiri õppe-kasvatustegevust. Selleks teenustasude määrad kinnitab kooli direktori ettepanekul vallavalitsus.
(1) Kooli dokumentatsiooni peetakse ja täidetakse haridus-ja teadusministri poolt kehtestatud korras.
(2) Kool esitab, sh Eesti Hariduse Infosüsteemi (EHIS), oma tegevuse kohta statistilisi ja muid aruandeid õigusaktidega kehtestatud korras ja tähtaegadel.
(3) Koolis on direktori käskkirjaga kinnitatud asjaajamise kord.
PÕHIMÄÄRUSE MUUTMISE KORD
(1) Põhimäärust muudetakse vajadusel, milleks võivad teha ettepanekuid koolitöötajad, vanemad või vallavalitsus.
(3) Muudatused kehtestatakse vallavolikogu kehtestatud korras.
[Käesolevast tekstist väljajäetud.]
Määrus jõustub 31.detsembril 2010.


text:
Käibemaksukohustuslaseks registreerimine ja registrist kustutamine
21.06.2013 Reede
Euroopa Kohus tegi hiljuti ühe huvitava otsuse (14.03.2013 otsus kohtuasjas nr C-527/11), mille valguses võib ennustada, et ka meie käibemaksuseadust võib väike „jäseme amputeerimine“ ees oodata, kirjutab Eesti Maksumaksjate Liidu (EMLi) juhatuse liige Martin Huberg ajakirja MaksuMaksja juuni/juulinumbris.
Kaasuse asjaolud
Üks Läti osaühing nimega Ablessio esitas sealsele maksuametile avalduse enda käibemaksukohustuslasena registreerimiseks. Avaldus jäeti aga rahuldamata ning ettevõtja käibemaksukohustuslasena registreerimata. Põhjus — äriühingul puuduvad deklareeritud majandustegevuseks, st ehitusteenuste pakkumiseks vajalikud majanduslikud, tehnilised ja rahalised vahendid. Läti käibemaksuseaduses ongi selline alus registreerimisest keeldumiseks ette nähtud.
Lisaks põhjendas maksuamet registreerimata jätmist sellega, et Ablessiol puudub kinnisvara ega ole sõlmitud ühtki lepingut sellise vara üürimiseks. Pealegi on äriruumide üürileping sõlmitud vaid 4 m2 suuruse mitteeluruumi kohta. Äriühing ei ole kantud ehitusregistrisse ega ole asutamisest saadik läbi viinud tegelikku majandustegevust, äriühingu ainus töötaja on juhatuse esimees, kellele ilmselt palka ei maksta (otsuse p 10).
Ablessio vaidlustas erinevates instantsides maksuameti otsuse ning vaidlus jõudis Euroopa Kohtusse, kes pidi vastama Läti ülemkohtu küsimusele: kas direktiivi 2006/112 artikleid 213, 214 ja 273 tuleb tõlgendada nii, et need ei luba liikmesriigi maksuametil käibemaksu nõuetekohase kogumise tagamiseks ja maksupettuste ärahoidmiseks keelduda äriühingule käibemaksukohustuslasena registreerimise numbrit andmast vaid sel põhjusel, et ameti arvates puuduvad tal deklareeritud majandustegevuseks vajalikud majanduslikud, tehnilised ja rahalised vahendid ning et äriühingu osanik on selle numbri juba mitu korda saanud äriühingute jaoks, mis ei ole kunagi teostanud reaalset majandustegevust ja mille osalus on võõrandatud varsti pärast numbri saamist?
Ressursse ei pea alati olema
Euroopa Kohus tuletas esmalt meelde, et käibemaksukohustuslaste registreerimise peamiseks eesmärgiks on käibemaksusüsteemi nõuetekohase toimimise tagamine.
Käibemaksukohustuslasena registreerimise numbri andmine tõendab maksukohustuslase staatust käibemaksuga maksustamisel ja lihtsustab kontrolli maksukohustuslaste üle eesmärgiga tagada maksu nõuetekohane kogumine. Euroopa Liidu sisese kaubanduse maksustamise üleminekukorra raames on käibemaksukohustuslaste registreerimise eesmärk lihtsustada selle liikmesriigi väljaselgitamist, kus leiab aset tarnitud kauba lõpptarbimine (p 19). Samuti on registreerimise numbril oluline tähendus ka teatud tehingute tõendamisel (numbri arvele ja deklaratsioonidesse kandmine, p 20).
Põhimõtteliselt jätab direktiiv liikmesriikidele ettevõtjate käibemaksukohustuslasena registreerimise tagamise meetmete võtmisel teatud kaalutlusruumi, kuid kaalutlusruum ei ole piiramatu ning registreerimisest tohib keelduda vaid õiguspärase aluse olemasolul (p-d 22–23).
Kohus rõhutas, et direktiivi art 9 lõige 1 loeb maksukohustuslaseks iga isiku, kes mis tahes paigas teostab iseseisvalt mis tahes majandustegevust, olenemata nimetatud tegevuse eesmärgist või tulemustest (p 24).
Seda direktiivi sätet tõlgendatakse laiendavalt ning Igaüht, kellel on objektiivselt tõendatud kavatsus alustada iseseisvalt majandustegevust ja kes teeb selleks vajalikke esmaseid investeeringuid, tuleb pidada maksukohustuslaseks (p 25).
Maksukohustuslasteks, kes võivad taotleda käibemaksukohustuslasena registreerimise numbrit, peetakse mitte ainult isikuid, kes teostavad juba majandustegevust, vaid ka neid, kes kavatsevad seda alustada ja kes teevad selleks vajalikke esmaseid investeeringuid. Neil isikutel ei tarvitse olla võimalik oma majandustegevuse algstaadiumis tõendada, et neil on juba selleks tegevuseks vajalikud majanduslikud, tehnilised ja rahalised vahendid.
Seega ei luba direktiiv 2006/112 — eelkõige selle artiklid 213 ja 214 — liikmesriigi maksuametil keelduda taotlejale käibemaksukohustuslasena registreerimise numbrit andmast vaid sel põhjusel, et ta ei suuda tõendada, et tal on käibemaksukohustuslasena registreerimise avalduse esitamise ajal olemas deklareeritud majandustegevuseks vajalikud majanduslikud, tehnilised ja rahalised vahendid (p-d 26–27).
Millal siiski võib registreerimisest keelduda?
Kuigi Läti seaduse sätte osas, mis andis aluse registreerimisest keeldumiseks, on sellega seisukoht kujundatud, analüüsib Euroopa Kohus ka liikmesriigi kohtu küsimuse teist poolt — kas maksupettuste ja maksude vältimise ning muude kuritarvituste vältimisega koostoimes saab sellist alust registreerimisest keeldumise alusena rakendada.
Kohus leidis, et maksupettuste ning maksude vältimise ning muude võimalike kuritarvituste vastane võitlus on direktiiviga tunnustatud ja toetatud eesmärk (p 28). Käibemaksukohustuslaste registri andmete õigsuse tagamine aitab ka käibemaksusüsteemi nõuetekohasele toimimisele kaasa, seega on pädev asutus tõesti kohustatud kontrollima, kas registreerimise taotlejal on maksukohustuslase staatus (p 29). Seetõttu on õigus ka takistada registreerimisnumbri kuritarvitamist, iseäranis nende isikute suhtes, kelle tegevus (ning järelikult ka maksukohustuslase staatus) on fiktiivne. Sellegipoolest ei tohi need meetmed minna kaugemale sellest, mis on vajalik maksu nõuetekohase kogumise kindlustamiseks ja pettuste ärahoidmiseks, ning nendega ei tohi seada süstemaatiliselt kahtluse alla käibemaksu mahaarvamise õigust ja sellest tulenevalt ka maksustamise neutraalsust (p 30).
Kohus tuletas meelde, viidates muu hulgas varasemale lahendile asjas C-385/09, et maksukohustuslase staatusest teavitamine ning registreerimine (direktiivi art-d 213 ja 214) on kontrolliotstarbelised vorminõuded, mis ei saa seada kahtluse alla eelkõige õigust mahaarvamisele või käibemaksuvabastusele seoses ühendusesisese tarnega, kui nende õiguste tekkimise sisulised tingimused on täidetud (p 32).
Kuna registreerimiskohustus on niikuinii vaid vorminõue, ei takista registreerimata jätmine ka hilisemat sisendkäibemaksu mahaarvamist, kui mahaarvamisõiguse tingimused on täidetud (p 33).
Seega, et registreerimata jätmine oleks proportsionaalne meede maksupettuste ärahoidmise eesmärgi suhtes, peaks see põhinema arvestataval teabel, mis lubab objektiivselt järeldada, et kui maksukohustuslasele antakse käibemaksukohustuslasena registreerimise number, hakkab ta seda tõenäoliselt kuritarvitama. Otsus peab põhinema hinnangul, mis antakse kogumis juhtumi kõigile asjaoludele ja tõenditele, mis on ettevõtja esitatud andmete kontrollimise käigus kogutud (p 34).
Kohus märkis, et ainuüksi sellest, et maksukohustuslasel puuduvad deklareeritud majandustegevuseks vajalikud majanduslikud, tehnilised ja rahalised vahendid, ei piisa tõendamaks, et ta tõenäoliselt paneb toime maksupettuse. Sellegipoolest ei saa välistada, et sedalaadi asjaolud — mida kinnitavad muud objektiivsed seigad, mis tekitavad kahtluse, et maksukohustuslane kavandab pettust — võivad olla teabeks, mida tuleb pettuseohu üldisel hindamisel arvesse võtta (p 36).
Lisaks märkis kohus ka, et direktiiv ei näe ette ühtki piirangut selle kohta, mitu käibemaksukohustuslasena registreerimise avaldust võib sama isik esitada, tegutsedes erinevate juriidiliste isikute nimel. Direktiiv ei luba ka järeldada, et juriidilise isiku üle kontrolliõiguse loovutamine pärast tema käibemaksukohustuslasena registreerimist on õigusvastane tegevus. Sellegipoolest võib ka neid asjaolusid pettuseohu üldise hindamise raames arvesse võtta (p 37).
Kuidas see Eestit puudutab?
Kuigi käsitletud kohtuotsus puudutas Läti käibemaksuseadust ja selle rakendamist, teab igaüks, kes on Balti riikide käibemaksuseadustega põgusalt tutvunud, et mitmetes rõhuasetustes on seadused küllalt sarnased, kuigi vormid erinevad. Isegi maksumäärad olid varem võrreldavad ning šnitti võeti üksteiselt omal ajal ilmselt paljudes küsimustes.
Ka meie käibemaksuseaduses on § 20 lõige 41 järgmises sõnastuses: Isik peab registreerimiseks tõendama, et ta tegeleb ettevõtlusega Eestis või alustab Eestis ettevõtlust. Kui isiku ettevõtlusega tegelemine või ettevõtluse alustamine ei ole piisavalt tõendatud, on maksuhalduril õigus nõuda isikult lisatõendeid või koguda neid omal algatusel. Maksuhaldur otsustab registreerimise tõendite saamisest alates kolme tööpäeva jooksul. Maksuhaldur jätab isiku registreerimata, kui isik ei tegele ettevõtlusega või ei alusta ettevõtlust.
EML on selle sätte rakendamisega korduvalt kokku puutunud ning võib öelda, et vahel ei oska kartagi, mis kõik võib käibemaksukohustuslasena registreerimisel takistuseks saada. Näiteks on ka meie praktikas olnud juhus, kus üks olulistest takistustest oli puuduv rendileping, mis ametniku arvates pidi ilmselgelt tõendama, et ettevõtlusega ei tegeleta ega kavatsetagi tegelema hakata.
Samuti on meie praktikas olnud juhtum, kus registreerimata jätmise ja edutu vaidemenetluse tõttu oli lihtsam turult „toimiv keha“ soetada, millel oli juba KMK number olemas, sest maksuhaldurile lihtsalt ei mahtunud mingitel asjaoludel pähe, miks peaks keegi asutama tütarühingut selleks, et osa enda tegevusest sellele üle anda ja seega ka, et tütarühing võiks seetõttu olla ka käibemaksukohustuslasena registreeritud.
Arvestades, et Euroopa Kohtu seisukoha kohaselt ei pruugi alustaval ettevõtjal olla võimalik tõendada majanduslike, tehniliste ja rahaliste vahendite olemasolu, on loomulikult küsitav, kas KMS § 20 lõige 41 on direktiiviga kooskõlas. Pigem mitte. Kindlasti on juhtumeid, kus sätet saab kohaldada ka direktiiviga vastuollu minemata, kuid see on pigem menetleja kaalutlusõiguse realiseerimise, mitte sellele seaduses sätestatud piiride tulemus.
Sisuliselt võib kohtuotsusest välja lugeda ka, et maksuhalduril ei ole õigust registreerimisest keeldumise alusena viidata sellele, et toimub tegevus, mida tuntakse „riiulifirmade müügi“ nime all. Kusjuures tuleb arvestada, et käibemaksuseadus sätestab tegelikult ka tingliku tõendatuse eeldamise võimaluse. KMS § 20 lõike 1 teise lause kohaselt võib isik esitada avalduse enda käibemaksukohustuslaseks registreerimiseks äriregistri infosüsteemi kaudu digitaalallkirjastatult või taotleda notarilt avalduse koostamist ja e-notari infosüsteemi kaudu esitamist.
Notari kui ametniku puhul, kes ongi ellu kutsutud selleks, et tõendada õigussuhteid [1], võib eeldada, et tema edastatud avaldusega seonduvalt on kontrollitud ja tõendatud ka ettevõtlusega tegelemine või ettevõtlusega tegelemise alustamine. Tegelikult ei pruugi see muidugi nii olla, sest ametniku funktsioon selles menetluses võib olla teine. Ma ei hakanud maksuhaldurilt statistikat küsima, mitu notari esitatud avaldust on jäänud positiivse tagajärjeta, kuid võib eeldada, et mitte piisavalt, sest vastaselt juhul oleks selline võimalus ilmselt elimineeritud. Seega on minu arvates praeguses seaduses „riiulifirmade müügi“ toimimine sisse kirjutatud, tuleb vaid läbida õige rituaal.
Samalaadne probleem puudutab käibemaksukohustuslaste registrist kustutamist. KMS § 22 lõige 31: Maksuhalduril on õigus kustutada registrist maksukohustuslane, kes ei tegele Eestis ettevõtlusega. Kui maksukohustuslase ettevõtlusega tegelemine ei ole piisavalt tõendatud, on maksuhalduril õigus nõuda maksukohustuslaselt lisatõendeid või koguda neid omal algatusel. Maksuhaldur teatab maksukohustuslasele registrist kustutamise kavatsusest kirjalikult ning annab tähtaja ettevõtlusega tegelemise tõendamiseks. Kui ettevõtlusega tegelemine ei ole ettenähtud tähtaja jooksul tõendatud, kustutab maksuhaldur maksukohustuslase registrist.
Praktikas rakendatakse sätet selliselt, et käibemaksukohustuslasest juriidilise isiku registrijärgsele aadressile saadetakse lihtkirjaga korraldus, millega kohustatakse mingiks tähtpäevaks (tavaliselt antakse aega umbes 2 nädalat) esitama maksuhaldurile tõendeid majandustegevuse kohta ning korralduse täitmata jätmise tagajärjeks on käibemaksukohustuslaste registrist kustutamine. Paraku on üsna levinud, et registrijärgne aadress ei lange tegevuskoha omaga kokku, korraldus ei jõua kohale ning jääb loomulikult ka täitmata, mille tulemusena realiseerub variant B ehk kustutamine. [2]
Esiteks on muidugi küsitav, kas nii kergekäeliselt tohiks kustutada ettevõtjat käibemaksukohustuslaste registrist, kuid suurem probleem tekib viidatud sätte koosmõjust käibemaksukohustuslasena registreerimise sätetega.
Kui isik kustutatakse registrist, tekib tal KMS § 29 lõike 10 kohaselt kohustus tasuda käibemaksu võõrandamata kaubalt, põhivara puhul aga korrigeerida sisendkäibemaksu KMS § 32 lõikes 4 sätestatut arvestades. Selleks et korrigeerimist vältida, peaks saama isiku uuesti käibemaksukohustuslasena registreerida tagasiulatuvalt, kuid sellist alust seaduses ei ole.
Mõnel juhul võiks proovida tõlgendada KMS § 19 lõiget 1 koostoimes § 20 lõikega 1 selliselt, et hoolimata Maksu- ja Tolliameti (MTA) vahepealsest haldusaktist, millega isik kustutati, on seadusjärgne registreerimise piirmäär (16 000 euro suurune aastakäive) ületatud ning selle hetke seisuga saaks ka registreerimist uuesti taotleda. Samas ei aitaks see tõlgendus neid, kellel on vastav käibe suurus saavutamata. Vabatahtlik registreerimine tagasiulatuvalt võimalik ei ole (vt KMS § 20 lg-d 2 ja 4).
Seega, koostoimes tagasiulatuva registreerimise võimaluse puudumisega pannakse isik olukorda, kus ta ei saa sisendkäibemaksu maha arvata, peab varem soetatud kaupadelt tasuma käibemaksu (KMS § 29 lg 10) ning hilisema käibemaksukohustuslasena registreerimise puhul on võimalik, et tema võõrandatavad kaubad või osutatavad teenused sisaldavad endas mahaarvamata käibemaksu (kumulatsiooni võimalus).
Seejuures ei leevenda olukorda oluliselt ka KMS § 29 lõige 5 (isegi kui anda sellele sättele nii lai tõlgendus, nagu Rahandusministeerium suures hädas on välja pakkunud). [3] Põhivara hilisem võõrandamine ei tekita küll käibemaksukohustuslasena registreerimiskohustust ega lähe vastava künnise arvestamisel ka arvesse (vt KMS § 19 lg 1), kuid kui soetaja on käibemaksukohustuslane, tekib kumulatsioonioht kõigest hoolimata.
MaksuMaksjas on varem kajastamist leidnud ka KMS § 29 lõike 5 suhe käibemaksudirektiiviga Euroopa Kohtu 21.10.2010 lahendi asjas nr C-385/09 valguses. [4] Praeguses loos käsitletav lahend on viidatud lahendiga seotud, sest kui mis tahes põhjusel jääb üks isik õigel ajal käibemaksukohustuslaseks registreerimata, saab ta sisendkäibemaksu mahaarvamist läbi viia vaid KMS § 29 lõike 5 alusel — see peaks kompenseerima KMS § 20 lõigete 2 ja 4 keeldu tagasiulatuva registreerimise osas.
KMS § 29 lõige 5 võimaldab sisendkäibemaksu maha arvata üksnes kauba osas ning seda võõrandamise hetkel, mitte aga kohe käibemaksukohustuslasena registreerimise hetkel. Liiatigi ei laiene säte põhivarale, mis oli kasutusse võetud enne käibemaksukohustuslasena registreerimist. [5] Täielikult jääb sisendkäibemaks maha arvamata sisseostetud teenuste osas.
Arvestades Euroopa Kohtu lahendites C-385/09 ja C-527/11 väljendatud seisukohti, tuleks vorminõue jätta kõrvale ning võimaldada Eestis tagasiulatuvat käibemaksukohustuslasena registreerimist koos sellest tulenevate õiguste ja kohustustega — oleks ebaõiglane, kui õigused tekivad tagasiulatuvalt, kuid kohustused mitte.
KMS § 29 lõiget 5 ei saaks ka tagasiulatuva registreerimise korral kohaldada, sest sellisel juhul tuleks tagada kohene sisendkäibemaksu mahaarvamise õigus[6], kuid KMS § 29 lõige 5 on üles ehitatud edasimüüdava kauba olemasolule ning mahaarvamine tagatakse alles võõrandamiskäibe tekkimisel. See tähendab, et kui tagasiulatuvalt tekitatakse kohustused, peab õigust saama koheselt realiseerida sarnaselt üldkorrale (KMS § 31 lg 9, direktiivi 2006/112/EÜ art 167 — mahaarvamisõigus tekib maksukohustusega sünkroonselt).
Seega, KMS § 29 lõike 5 muutmisest ei piisa, vaid Eestis tuleb võimaldada tagasiulatuvat registreerimist ka juhtudel, mil 16 000 euro suurune käive ei ole täitunud.
Arvestades eelpool kirjeldatud Euroopa Kohtu seisukohti, tuleks meie käibemaksuseaduses muuta § 20 lõiget 41 — kontroll enne registreerimist võib jääda, kuid registreerimata jätmine eeldaks tõendite kogumist, mille põhjal saab objektiivselt ja veenvalt asuda seisukohale, et isik tõenäoliselt hakkaks registreeringut kuritarvitama. Seejuures tuleks muuta ka KMS § 20 lõikeid 2 ja 4 ning võimaldada tagasiulatuv registreerimine, mis lisaks kõigele muule kompenseeriks ka võimalikku varasemat registreerimata jätmist.
KMS § 22 lõige 31 tuleks samuti ringi vaadata — kustutamine peaks eelkõige olema meede, mis tõepoolest rakendub juhul, kui ettevõtlusega ei tegeleta või kui on ilmne, et äriühingut kasutatakse maksupettusteks. Selline liinitöö, nagu praegu toimub (lihtkiri ja vastuse mittesaamisel kustutamine), tuleb lõpetada. Selle järele kaoks ka vajadus, kui KMS § 20 lõiked 2 ja 4 lubaksid tagasiulatuvat registreerimist.
KMS § 29 lõige 5 peaks jääma vaid nendele ettevõtjatele, kes end tagasiulatuvalt käibemaksukohustuslasena registreerida ei soovi.
[1] Notar on avalik-õigusliku ameti kandja, sõltumatu ametiisik, kellele riik on delegeerinud õigussuhete turvalisuse tagamise ja õigusvaidluste ennetamise ülesande (notariaadiseaduse § 2 lg 1).
[2] Dokumentide lihtkirjaga kättetoimetamise ja kättetoimetamise tõendamise kohta vt Riigikohtu halduskolleegiumi 13.10.2009 lahendit kohtuasjas nr 3-3-1-65-09.
[3] Vt Lasse Lehis. Rahandusministeerium õpetab topeltmaksustamist vältima. – MaksuMaksja, 2012, 6/7, lk 20-22.
[4] Vt Tõnis Elling. Sisendkäibemaksu mahaarvamisõigus enne isiku käibemaksukohustuslaseks registreerimist toimunud tehingutelt. – MaksuMaksja, 2010, 11, lk 28-30.
[5] Põhivara müügil kohaldatakse Riigikohtu praktika alusel maksuvaba käibe sätteid, kuigi maksuhaldur oli arvamusel, et põhivara tuleks sootuks maksustada mahaarvamisõiguseta. Vt Riigikohtu halduskolleegiumi 12.02.2007 otsust kohtuasjas 3-3-1-90-06. Vt ka Hiie Marrandi. Käibemaksu kumulatsioon ja maksuvaba käive. – MaksuMaksja, 2007, 3, lk 52-54.
[6] Selle kohta vt Euroopa Kohtu 11.07.1991 otsust kohtuasjas nr C-97/90.
Veel selles kategoorias: « Ühendusesiseste tehingute ja toimingute deklareerimisest KMD-l ja VD-l Käibemaks kinnisvara müügi korral »

matches:
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus
kohus
§ 20
§ 20
§ 20
§ 22
§ 29
§ 32
§ 19
§ 20
§ 20
§ 29
§ 29
§ 19
§ 29
§ 29
§ 20
§ 29
§ 29
§ 29
§ 31
§ 29
§ 20
§ 20
§ 22
§ 20
§ 29
§ 2