text:
Õiguskantsleri Aastaülevaade 2017/2018
Prindi Lae alla PDF
Õiguskantsleri aasta
Pöördumine Märgukirjad, ettepanekud, pöördumised Rahvusvaheline koostöö Meedia
Õigusriiklus
Erakonnad ja valimised Saadikupuutumatuse äravõtmine Hea haldus Kohtumenetlus Põhiõiguste piiramine
Vanemlik hool Lastekaitse Lasteaed ja kool Lapsed ja tervis Laste andmete kaitse Laste ja noorte töö Ennetus ja edendus
Majanduslik toimetulek Sotsiaalteenused Väärikas vananemine Tervishoid 21. sajandi töö Võrdne kohtlemine
Uued ülesanded
Riiklik inimõiguste asutus Puuetega inimeste õiguste kaitse
Eesti Vabariigi kodanikud Välismaalased Rahvastikutoimingud
Võlgnikud ja võlausaldajad Lapse ja vanema suhtluskord
Jälitustegevuse järelevalve
Isikuandmete varjatud töötlemine Jälitustoimingute kontroll
Ettevõtlus ja keskkond
Maksud ja tasud Avalik ruum ja ehitus Maa ja mets
Linn ja vald
Õigusaktide seaduslikkus Põhiõiguste ja –vabaduste tagamine Volikogu töö Huvide konflikt
Hooldekodud Tervishoiuasutused Kinnipidamisasutused Kaitsevägi
Isikuandmete kaitse Infosüsteemid ja e-teenused Sideandmete töötlemine
Õigusriigiks peame süsteemi, kus inimeste üle valitsevad seadused (mitte teised inimesed), kus seadusi täidetakse ning kus kõik inimesed on olenemata sotsiaalsest staatusest ja majanduslikust seisukorrast seaduse ees võrdsed. Õigusriigis on täidesaatvast võimust sõltumatu kohtusüsteem. Õigusi saab piirata ja vabadusi kitsendada üksnes seadusega ette nähtud juhtudel ja viisil.
Õigusriigis pääsevad meie nimel otsuseid langetavad rahvaesindajad valitavatesse ametitesse võrdsetel alustel ja ausalt. Esindusdemokraatia võtmetegelaste ehk erakondade tegevust ja nende rahastamist peab saama kontrollida ka valimistevahelisel ajal.
Euroopa Nõukogu liikmesriike konstitutsiooniõiguse valdkonnas nõustava Veneetsia Komisjoni tõlgenduse järgi on õigusriiklusel kuus põhitunnust:
seaduslikkus, kaasa arvatud läbipaistev, aruandekohustuslik ning demokraatlik seadusandlik protsess;
õiguskindlus;
omavoli keeld;
võimalus pöörduda kohtusse, mis on sõltumatu ja erapooletu, ning haldusaktide kohtulik kontroll;
inimõiguste austamine;
võrdsus seaduse ees ning mittediskrimineerimine.
Õiguskantsler kontrollib, kas õigusaktide rakendajad – riigiasutused ja omavalitsusorganid, kohtud, kohtutäiturid jt – järgivad oma töös seadusi ja hea halduse tava.
Hea halduse põhimõte näeb muu hulgas ette, et riigi- ja omavalitsusametnikud suhtlevad inimestega viisakalt ja eesmärgipäraselt. Samuti tuleb riigil ja omavalitsusel oma töö korraldada nõnda, et keegi ei jääks riigi tegevuse või tegevusetuse tõttu teadmatusse, ebamäärasesse ega ka lihtsalt arusaamatusse olukorda.
Erakonnad ja erakonnaseadus
Õiguskantsleril tuli sel aastal anda hinnang mitmele erakonnaseaduse puudusele, millega erakondade rahastamise järelevalve komisjon on oma töös kokku puutunud.
Üks seaduse puudusi on keelatud annetuse vastuvõtmise eest erakondadele kehtestatud sanktsioonid, mis ei ole õiguskantsleri hinnangul arusaadavad, rakendatavad ega mõjusad. See on vastuolus õigusselguse põhimõttega. Õiguskantsler pöördus justiitsministri poole palvega algatada erakonnaseaduse muutmine.
Keelatud annetuse vastuvõtmise tagajärjed
Erakondade rahastamise järelevalve komisjon (ERJK) küsis õiguskantslerilt, kas keelatud annetuse riigieelarvesse kandmisega viivitamisel kohalduv viivisemäär (0,85% päevas summa jäägilt) on põhiseadusega kooskõlas.
Õiguskantsler leidis, et selline viivisemäär ei ole põhiseadusega vastuolus. Poliitilise korruptsiooni vältimiseks ja ausa demokraatliku konkurentsi tagamiseks on iseäranis oluline, et erakondade rahastamine oleks läbipaistev ning järgitaks selle tagamiseks ette nähtud reegleid. Rikkumistega kaasnevad tagajärjed peaksid olema piisavalt karmid, et hoida erakondi eemal keelatud annetuse tegemise kiusatusest. Rikkumise ees kohaldatavaid meetmeid võib kehtestada ja muuta üksnes Riigikogu.
Viivisemäära küsimust analüüsides leidis õiguskantsler, et erakonnaseadusega kehtestatud sanktsioonidest, mis on ette nähtud keelatud annetuse tegemise eest, pole siiski võimalik üheselt aru saada ning neid ei saa mõjusalt rakendada. Reeglite järgimine on paljuski jäetud erakondade endi südametunnistuse asjaks. Seetõttu saatis õiguskantsler Justiitsministeeriumile märgukirja, milles soovitas muuta ERJK ettekirjutused keelatud annetuse tagastamiseks või riigieelarvesse kandmiseks sundtäidetavaks. Õiguskantsler soovitas veel ühtlustada sunnivahendite kohaldamist, sealhulgas kaaluda keelatud annetuse tagastamise asemel selle kandmist riigieelarvesse; täpsustada reeglite rikkumise eest riigieelarvelise eraldise vähendamise tingimusi ja korda ning laiendada ERJK õigusi kolmandatelt isikutelt teavet küsida.
Justiitsminister leidis, et initsiatiiv nende probleemide lahendamiseks peaks tulema Riigikogult.
ERJK liikme ameti- ja tegevuspiirangud
Erakondade rahastamise järelevalve komisjon palus õiguskantsleri seisukohta komisjoniliikme ameti- ja tegevuspiirangute kohta.
Õiguskantsler leidis, et erakonnaseadus ei keela ERJK liikmeks nimetada erakonnaga seotud isikut, sealhulgas erakonna juhatuse või revisjonikomisjoni liiget. Samuti võib ERJK liige olla erakonnaga muul moel seotud inimene, näiteks erakonnale teenuseid osutav advokaat. Komisjoni sõltumatuse huvides tuleb seesuguseid piiranguid kaaluda, ent selle otsuse saab teha Riigikogu.
Kuna 2019. aastal toimusid nii Riigikogu kui ka Euroopa Parlamendi valimised, olid päevakorral paljud valimistega seotud küsimused.
Elektroonilise hääletamise vastavus põhiseaduse printsiipidele
Õiguskantsleril paluti kontrollida, kas Eesti elektroonilise hääletuse süsteem vastab demokraatlikule hääletusele seatud nõuetele.
Eesti Vabariigi põhiseadus näeb ette, et valimised peavad olema vabad, ühetaolised, üldised, otsesed ja salajased (§ 60). Neid põhimõtteid tuleb järgida ka elektroonilise hääletamise korral. Selleks peab elektrooniline hääletamine vastama järgmistele tingimustele: valija isik ja hääleõiguslikkus tuvastatakse, igal valijal on üks hääl, valija saab hääletada vabalt, hääle salajasus on tagatud, antud hääl loetakse ning hääletamis- ja valimistulemused tehakse kindlaks korrektselt. Lühidalt kokku võttes: süsteem peab tagama ausa tulemuse ning olema usaldusväärsuse huvides ka vaadeldav ja kontrollitav.
Õiguskantsler selgitas, et Eesti elektroonilise hääletamise süsteem vastab valimistele seatud põhiseaduslikele printsiipidele. Hääle individuaalne kontrollitavus ei ole eesmärk omaette. See ei ole võimalik ka pabersedeliga hääletamisel. Selleks et vähendada häälte müümise ohtu, kasutatakse Eestis elektroonilise hääletamise puhul kombineeritud kontrolli.
Mõistagi vajab elektroonilise hääletamise tehniline lahendus (sh kontrollitavus) jätkuvalt kriitilist hindamist ja arendamist. Samuti on oluline maksimaalne läbipaistvus ja süsteemi arusaadav selgitamine avalikkusele.
Hääletamise salajasus
Mitu inimest küsis õiguskantslerilt, kas Eestis on ikka tagatud hääletamise salajasus. Õiguskantsler selgitas, et elektroonilise hääletamise kord (Riigikogu valimise seaduse § 484) vastab valimiste salajasuse põhimõttele (põhiseaduse § 60 lg 1). Hääletamise salajasus on mõeldud valimisvabaduse tagamiseks. Ühelt poolt tähendab hääletamise salajasus hääle anonüümsust, teiselt poolt hääletamise privaatsust. Elektroonilise hääletamise korral tagatakse hääle anonüümsus e-hääle krüpteerimisega. Hääletamise privaatsuse tagamiseks on loodud nn virtuaalne hääletamiskabiin ehk valijal on elektrooniliselt hääletades võimalik oma häält muuta.
Üks õiguskantsleri poole pöördunud inimene kahtles, kas on õiguspärane, et eelhääletamisel väljaspool elukohajärgset valimisjaoskonda antakse inimesele kaks ümbrikku, millest ühele on kirjutatud tema isikukood. Õiguskantsler kinnitas, et selle ümbriku kaudu hääletaja isikut tema valikuga ei seota. Välimisi, isikukoodiga ümbrikke, ja sisemisi, hääletamissedeliga ümbrikke, ei avata samal ajal. Valija andmete märkimine välimisele ümbrikule on vajalik, sest nii saab tema elukohajärgne jaoskonnakomisjon kontrollida, ega valija ei ole hääletanud mitu korda.
Valijate kandmine nimekirja
Viimastel valimistel tekitas segadust uus rahvastikuregistri seadus. See tingis olukorra, kus osa inimesi ei saanud elukohaandmete puudumise tõttu valimistel hääletada. Nimelt kaotasid 2019. aasta alguses kehtivuse varasemad ruumi omaniku nõudmisel muudetud ja registris linna, linnaosa või valla või asustusüksuse täpsusega säilitatud elukohaandmed. Kuna valijate nimekirjad koostatakse rahvastikuregistri andmete alusel, jäid inimesed, kes ei olnud oma andmeid uuendanud, valijate nimekirjast välja.
Õiguskantsler selgitas, et valimiste ajal saab elukoha registreerida lihtsustatud korras, valimiste ajal esitatud elukohateate alusel kantakse inimese aadress rahvastikuregistrisse viivitamata, vajadusel ka linna ja linnaosa või valla täpsusega. Seejärel kantakse inimene ka valijate nimekirja.
Välireklaami ja aktiivse agitatsiooni keeld
Poliitilise välireklaami keeld aktiivse agitatsiooni perioodil tekitas sedapuhku segadust ajaliselt väga ligistikku toimunud Riigikogu ja Euroopa Parlamendi valimiste tõttu. Õiguskantslerilt küsiti hinnangut Politsei- ja Piirivalveameti seisukohale, mille kohaselt keelati Riigikogu valimiste ajal ka Euroopa Parlamendi valimiste välireklaam.
Õiguskantsler leidis, et see seisukoht ei ole seadustega vastuolus. Riigikogu valimistel kandideerijad ei saa sellisel viisil välireklaami keelust mööda hiilida. Kui reklaamis on esitatud Riigikogu valimistel kandideeriv üksikkandidaat, erakond või erakonna nimekirjas kandideeriv inimene, nende logo või eraldusmärk ja programm, ei saa seda Riigikogu valimiste reklaamist sisuliselt eristada. Niisiis tuleb seda käsitada Riigikogu valimise reklaamina ka juhul, kui reklaamil on mõni lisaeesmärk.
Kuna poliitilise välireklaami piirang ei täida varem sõnastatud eesmärke ja piirab kandidaatide õigusi end tutvustada, kordas õiguskantsler oma kirjalikus ettekandes Riigikogule ettepanekut see piirang tühistada. Samuti palus õiguskantsler Riigikogul kaotada aktiivse agitatsiooni keeld valimispäeval (v.a valimisjaoskondades ja nende lähiümbruses), sest see ei ole enam ajakohane. Üha enam inimesi kasutab võimalust hääletada enne valimispäeva, samuti on väga raske või õigupoolest võimatu kontrollida valimispäeval tehtava reklaami levikut sotsiaalmeedias.
Aastaülevaate koostamise ajaks oli valitsus heaks kiitnud Justiitsministeeriumis välja töötatud ettepanekud poliitilise välireklaami piirangu ja valimispäeva kampaaniakeelu kaotamiseks.
Valimiskampaania kajastamine Eesti Rahvusringhäälingus
2019. aasta Riigikogu valimiste eel vaidlustas Elurikkuse Erakond Eesti Rahvusringhäälingu (ERR) nõukogu kehtestatud korra sätte, mille alusel annab ERR oma põhikanali ehk ETV valimisdebattides osalemiseks eelise täisnimekirja ehk 125 kandidaadist koosneva nimekirja esitanud erakondadele.
Elurikkuse Erakond leidis oma kaebuses, et kuivõrd Eesti Vabariigis kehtivad valimiste seadused ei tunne mõistet „täisnimekiri“, pole ka ERR-il õigust seesuguse parameetri alusel erakondi eristada ega ühtegi erakonda diskrimineerida.
Õiguskantsler vastas Elurikkuse Erakonnale, et ERR-il on õigus ja Eesti Rahvusringhäälingu seaduse järgi ka kohustus kehtestada oma kanalites valimiskampaania kajastamiseks reeglid. Seejuures tuleb tagada, et kõigile erakondadele ja üksikkandidaatidele antaks võimalus valimiste eel ERR-i kanalites oma seisukohti tutvustada. Samuti lasub ERR-il kohustus tagada kampaaniasaadete (sealhulgas debattide) ajakirjanduslik sisu ja jälgitavus. Konkreetsel juhul ei rikkunud ERR seetõttu ei põhiseadust ega seadust.
Samas möönis õiguskantsler, et ERR peaks oma kampaania kajastamise reeglites olema järjekindel ja ettearvatav ning neid reegleid mitte muutma. Kehtestades mõnes valimisdebatis osalemise kriteeriumina „täisnimekirja“ nõude, suunab ERR erakondi kaudselt oma kandidaatide nimekirju pikendama. Kuivõrd iga kandidaadi eest tuleb tasuda kautsjon, mida valimiskünnise mitteületamise korral erakonnale (ja üksikkandidaadile) ei tagastata, kaasneb sellega Riigikogus esindamata (ja riigieelarvelise toetuseta) ja väiksematele erakondadele arvestatav majanduslik risk.
Erakondade kautsjon Riigikogu valimistel
Õiguskantsler soovitas Riigikogul kaaluda, kas Riigikogu valimistel osalevatele erakondadele kehtestatud kautsjoninõue on põhjendatud.
Kautsjoninõude kehtestamisel lähtuti soovist mitte killustada poliitilist maastikku ning nähti poliitilise protsessi osalisena tugevaid, stabiilseid ja majanduslikult kindlustatud erakondi. Samuti peeti oluliseks, et valimistel ei pihustuks hääled liiga paljude erakondade kandidaatide vahel ja et liiga suur osa hääli ei jääks valimiskünnise alla. Riigikogu killustatuse ja sellest tuleneva võimaliku sisepoliitilise ebastabiilsuse maandamise meetmena toimib tõhusalt valimiskünnis. Ühesuurune kautsjon on aga rahaliselt koormavam uutele ja väiksematele erakondadele, kes muu hulgas ei saa ka riigieelarvest toetust. See tekitab valimiste eel ebavõrdse olukorra ja võib seetõttu kahandada väiksemate ja uute erakondade soovi valimistel kandideerida.
Valimisringkondade reform
Õiguskantsler juhtis oma ettekandes tähelepanu ka valimisringkondades jaotatavate mandaatide hulga erinevusele ning soovitas Riigikogul kaaluda valimisringkondade muutmist, et võrdsustada nende suurust valijate hulgast lähtudes. Ka võiks Riigikogu kaaluda võimalust sõnastada ümber Riigikogu valimise seaduse § 6 ning panna alates 2023. aasta Riigikogu valimistest valimisringkondade moodustamise kohustus mõnele sõltumatule institutsioonile, näiteks Vabariigi Valimiskomisjonile. Selline otsus vähendaks päevapoliitika ja erakondlike eelistuste mõju valimiste korraldamisele ning hõlbustaks muudatuste elluviimist.
Õiguskantsler selgitas avaldajale, et põhiseadus ei takista rahvahääletuste korraldamist. Põhiseadus suunab rahvahääletusele panema riigielu küsimusi, mitte mahukaid seaduseelnõusid endid.
Rahva otsus on kõikidele riigiorganitele täitmiseks kohustuslik. Nii näiteks on mõistlik küsida, kas topeltkodakondsus peaks olema lubatud, mitte aga panna rahvahääletusele kodakondsusseaduse muutmise seaduse eelnõu.
Riigielu küsimuses rahvahääletuse korraldanud Riigikogu ei pea laiali minema ei jaatava ega eitava vastuse korral. Niisiis võib Riigikogu ilma laialisaatmist kartmata teha selgeks, mis on rahva tahe, ning see otsus on siduv. Seda otsust saab muuta vaid uue rahvahääletusega. Kui Riigikogu paneks hääletusele seaduseelnõu (mitte üksikküsimuse(d)), siis tuleks eitava vastuse korral välja kuulutada Riigikogu erakorralised valimised.
Riigikogu võib rahvahääletuse korraldada kõigis enda pädevuses olevates küsimustes, mida ei ole keelatud rahvahääletusele panna ning mille jaoks ei ole ette nähtud kindlat põhiseaduslikku menetluskorda.
Vabariigi Valimiskomisjon jälgib, et Eestis korraldatavatel valimistel järgitaks valimiste vabaduse, üldisuse, ühetaolisuse ja otsesuse, samuti hääletuse salajasuse põhimõtteid. Valimiskomisjon kontrollib valimisi korraldava riigi valimisteenistuse tegevust, võtab vastu valimiste korraldamiseks vajalikke määrusi, kordi ja juhendeid ning lahendab valimiskaebusi. Samuti kinnitab Vabariigi Valimiskomisjon üleriigilised hääletamistulemused ning registreerib Riigikogu ja Euroopa Parlamendi valimiste kandidaadid.
Seaduse kohaselt nimetab õiguskantsler seitsmeliikmelisse komisjoni oma esindaja. Alates 2016. aasta juunist esindab Vabariigi Valimiskomisjonis õiguskantslerit tema asetäitja-nõunik Olari Koppel.
2019. aastal toimusid Eestis Riigikogu valimised ja Euroopa Parlamendi valimised. Valimiskomisjon pidas 22 koosolekut. Seoses Riigikogu valimistega lahendas valimiskomisjon 30 kaebust ja seoses Euroopa Parlamendi valimistega üheksa kaebust. Peaaegu kõik kaebuse esitanud isikud ja organisatsioonid kasutasid edasikaebeõigust Riigikohtule. Ühe erandiga jättis Riigikohus kõik Vabariigi Valimiskomisjoni otsused jõusse.
Toetudes Vabariigi Valimiskomisjonile esitatud kaebustele ja ka otse õiguskantslerile saadetud ettepanekutele, koostas õiguskantsler 2019. aasta kevadel kirjaliku ettekande Riigikogule ja pöördumise justiitsministri poole. Õiguskantsler tegi ettepaneku muuta või täpsustada valimiste aluseks olevaid seadusi ja erakonnaseadust.
Erakondade rahastamise järelevalve
Erakonnaseaduse kohaselt määrab õiguskantsler erakondade rahastamise järelevalve komisjoni (ERJK) ühe liikme. Õiguskantsler on nimetanud komisjoni liikmeks Kaarel Tarandi, kes on aastaid tegutsenud ka komisjoni aseesimehena. Komisjon ja selle liikmed on sõltumatud ning neil ei ole kohustust oma tegevusest neid määranud institutsioonidele või isikutele aru anda. Komisjoni töö on avalik.
Komisjon keskendus aruandeaastal peamiselt 2017. aasta oktoobris toimunud kohalike omavalitsuste volikogude valimistega seotud sündmustele. Koostöös Riigikontrolliga tegi komisjon põhjaliku auditi, milles uuris, kas omavalitsuste väljaantavates infolehtedes tehtavat valimiskampaaniat tuleks käsitada keelatud annetusena. Kuigi sel alal on olnud kohtuasju ka juba seoses erakonnaseaduse rikkumisega 2013. aasta valimiste eel ja ajal, näitas 2017. aasta kontroll, et varasematest eksimustest ja ettekirjutustest ei ole tehtud vajalikke järeldusi. Ka 2017. aasta valimiskampaania ajal oli erakondi ja kandidaate, kes võimu- ja ametipositsiooni ära kasutades hankisid endale konkurentide ees eeliseid. Mitmed ERJK ettekirjutused on praeguseks kohtus vaidlustatud.
2019. aastal analüüsib ERJK taas kohalike omavalitsuste eelarvest rahastatud infokanalite poliitilist tasakaalustatust. Kontrolli periood on sedapuhku Riigikogu ja Euroopa Parlamendi valimiste eelne aeg. Selle kontrolli tulemused ei selgu enne hilissügist.
Hoolimata korduvatest pöördumistest ja avaldustest suutis Riigikogu XIII koosseis kuni oma volituste lõpuni 2019. aasta märtsis hoiduda ERJK töö aluseks oleva erakonnaseaduse muutmisest ja täiendamisest viisil, mis kõrvaldaks komisjoni töös ilmnenud takistused. Seadust tuleb muuta, et hoida Eesti poliitiline süsteem vähemalt praegusel tasemel läbipaistvana.
Selle kõrval tuleb olla valmis ka uuteks ohtudeks, mis tulenevad tehnoloogia arengust ja selle poliitilises võistluses kasutamise praktikast mujal maailmas. Kui Eestis uute ohtudega ei tegeleta ning uusi riske ei maandata, võime end juba lähiaastail avastada olukorrast, kus Eesti erakondi ja kogu poliitilist süsteemi võivad rahastada ja mõjutada näiteks võõrriigid või hargmaised tehnoloogiaettevõtted, kes teavad Eesti erakondadest ja valijatest rohkem kui meie ise.
Mujal maailmas hakkab näiteks 2016. aasta valimismanipulatsioonidele keskenduv ametlik uurimine juba jõudma esimeste järeldusteni. Pole põhjust Eestiski eeldada, et näiteks Cambridge Analytica-suguste ettevõtete „edu“ ning sotsiaalmeediafirmade andmemüügi kahtlused ei tekitaks ka tulevikus kiusatust sel viisil valimiskampaaniasse sekkuda.
2018.−2019. aasta valimiskampaaniad ja nende korraldamiseks tehtud kulutused tõid esile Eesti poliitilise süsteemi rahastamismudeli probleemid. Tulu, mis erakonnad saavad seaduslikest allikatest (riigieelarve, annetused ja liikmemaksud), on püsinud aastaid stabiilsena, kuid erakondade kulud on pidevalt kasvanud. Seetõttu on erakonnad pärast valimisi summaarselt kõigi aegade suurimates võlgades. On küsitav, kas mõni erakond suudabki oma valimiskampaania arveid tasuda. Rahalised probleemid suurendavad poliitilise korruptsiooni riski ning vähendavad erakondade rahastamise läbipaistvust. Erakondade tegelik finantsseis, tulud ja kulud ei kajastu enam erakondade avalikes aruannetes, vaid hoopis neile teenuseid osutavate partnerfirmade raamatupidamises, mille üle ühiskond järelevalvet teha ei saa.
ERJK pidi 2019. aasta veebruaris tegema Keskerakonnale oma tegutsemisaja suurima ettekirjutuse, mille rahaline väärtus on umbes miljon eurot. Juba ainuüksi ühelt erakonnalt ettekirjutuste ja kohtulahenditega välja nõutavad summad ulatuvad kahe miljoni euroni. Sellega on kogu poliitilise süsteemi usaldusväärsus kodanike silmis saanud oluliselt kahjustada. Usaldust saab taastada rahastamissüsteemi läbipaistvuse suurendamisega ning järelevalve õigusliku aluse tugevdamisega.
Saadikupuutumatuse äravõtmine
2019. aasta aprillis lahendas õiguskantsler Riigiprokuratuuri taotlust Riigikogu liikmelt Kalev Kallolt saadikupuutumatuse äravõtmiseks. Põhiseaduse § 76 kohaselt on Riigikogu liige puutumatu ning teda saab kriminaalvastutusele võtta või tema üle kohtupidamist jätkata ainult õiguskantsleri ettepanekul Riigikogu koosseisu enamuse nõusolekul. See põhiseaduse säte kaitseb Riigikogu liiget näiteks poliitilise tagakiusamise ja poliitilistel motiividel algatatud kohtuasjade eest.
Õiguskantsler tutvus põhjalikult kriminaaltoimiku ja selle raames avatud jälitustoimiku materjalidega ning otsustas teha Riigikogule ettepaneku Kalev Kallolt saadikupuutumatus ära võtta. Õiguskantsler tuvastas, et kogu senine uurimine oli olnud õiguspärane ning ei olnud alust kahtlustada, nagu lähtunuks Kallole süüdistuse esitamine mõnest ebakohasest (näiteks poliitilisest) motiivist.
Riigikogu nõustus õiguskantsleri ettepanekuga. 14. mail 2019 andis parlament nõusoleku Kalev Kallolt saadikupuutumatus ära võtta ja tema üle kohtumenetlust jätkata.
Hea haldus
Õiguskantsleri ülesanne on kontrollida, kas õigusaktide rakendajad – riigiasutused ja omavalitsusorganid, kohtud, kohtutäiturid jt – järgivad oma töös seadusi, sealhulgas hea halduse tava.
Riigiasutus peab töötama sujuvalt, kiiresti ja mõistlikult, vältides inimesele ebamugavuste tekitamist. Muu hulgas tuleb aidata inimesel tema kohustusi mõista ja tema tegelik soov täpselt esitada. Riigi ja kohaliku omavalitsuse tegevus ei tohi inimest eksitada ega tekitada temas asjatuid lootusi. Kui inimest ei ole võimalik aidata, siis tuleb seda öelda. Hea halduse põhimõtted on kirjas haldusmenetluse seaduses.
Riigikogu kinnitas oma 20. veebruaril 2019 vastu võetud otsusega „Riigireformi ja hea halduse põhialused“, et riigihaldus peab toimima inimesekeskselt, tõhusalt ja võimalikult vähese halduskoormusega. See tähendab, et inimeste probleemid tuleb lahendada võimalikult kiiresti ja inimesi ei peaks liigse asjaajamisega koormama.
Vastused pöördumistele
Sageli pole inimesed rahul sellega, kuidas riigi ja kohaliku omavalitsuse asutused nende probleeme lahendavad. Seetõttu tuli õiguskantsleril korrale kutsuda Justiitsministeeriumi ja Sotsiaalministeeriumi, kes jätsid tähtajaks vastamata mitmele märgukirjale ja selgitustaotlusele.
Põhja-Sakala Vallavalitsus ei registreerinud inimese selgitustaotlust ja keeldus vastusest põhjendusega, et taotlusel polnud digiallkirja. Ometi ei näe ükski õigusakt ette, et registreeritakse üksnes digitaalselt või oma käega allkirjastatud dokumente. Kõnealusel juhul küsiti vallavalitsuselt teavet vallavalitsuse koostatud arengukava eelnõu kohta, mistõttu polnud allkirja nõudmisel mingit õiguslikku alust.
Kadrina, Lääne-Harju, Rae ja Tori vald ning Tartu linn jätsid tähelepanuta mitmed elanike märgukirjad ja selgitustaotlused. Toila Vallavalitsus ei vaadanud tähtajaks läbi inimese vaiet. Seadus ütleb, et märgukirjale ja selgitustaotlusele tuleb vastata viivitamata, kuid mitte hiljem kui 30 kalendripäeva jooksul alates selle registreerimisest. Keerulistel juhtudel võib vastamise tähtaega pikendada kahe kuuni. Vaie tuleb lahendada kümne päeva jooksul. Kui seda on vaja põhjalikumalt uurida, võib vaide läbivaatamise tähtaega pikendada kuni 30 päeva võrra. Hea halduse tava näeb ette, et vastuse viibimisest või vastamise tähtaja pikendamisest ja selle põhjustest tuleb inimest teavitada esimesel võimalusel.
Samuti ütleb hea halduse tava, et vastus peab olema põhjalik, informatiivne ja põhjendatud ning sisaldama kogu asjassepuutuvat sisulist teavet. Õiguskantsler heitis Kohtla-Järve Linnavalitsusele ette, et too ei põhjendanud oma vastuses, miks inimese seisukohad ja ettepanekud jäeti arvestamata.
Üks õiguskantsleri poole pöördunud inimene ei olnud rahul Narva-Jõesuu Linnavalitsuse tegevusega tema vanaisa hauaplatsi asukoha väljaselgitamisel. Nimelt avastas linnaelanik aastaid pärast linna korraldatud matust, et võib-olla pole tema vanaisa maetud talle teadaolevale hauaplatsile.
Õiguskantsler leidis, et Narva-Jõesuu Linnavalitsus ei täitnud oma ülesandeid piisavalt hoolikalt. Ka enne kalmistuseaduse jõustumist 1. jaanuaril 2012 tuli kohalikul omavalitsusel dokumenteerida inimese matmiskoht nii, et oleks selge, kus see asub. Emotsionaalselt olulisele küsimusele vastates tuleb ametiasutusel ilmutada empaatiavõimet. Uurimispõhimõttest lähtudes peab linnavalitsus selgeks tegema kõik olulised asjaolud. Hea haldus hõlmab ka abivalmidust ja heatahtlikkust, st kodanikusõbralikkust kõige laiemas tähenduses. Piirdudes üksnes kalmistut haldava sihtasutuse kirja edastamisega, milles pealegi polnud vastuseid inimese küsimustele, jättis linnavalitsus need põhimõtted järgimata.
Elektrooniline asjaajamine
Riik nõuab üha enam üksnes elektroonilist asjaajamist. Kui alternatiivid puuduvad, on eriti oluline tagada infosüsteemide töökindlus, kasutusmugavus ja abi probleemide korral. Õiguskantslerile on kirjutatud nii infosüsteemide vahelise andmevahetuse probleemidest (vt ka peatükk „Eraelu kaitse“) kui ka tõrgetest infosüsteemide kasutamisel.
Eesti on Euroopa Liidus esirinnas e-riigihangete suure osakaalu poolest kõigis hankemenetlustes. Eestis korraldatakse aastas ligi 10 000 riigihanget, mille kogumaksumus on 2,3 miljardit eurot. 2018. aastal jõustus riigihangete seaduse muudatus, millega kehtestati nõue, et kogu riigihankega seotud infovahetus hankija ja ettevõtja vahel (sh pakkumuste esitamine) peab toimuma elektrooniliselt, kui seadus ei sätesta teisiti. Muudatus tulenes eeldusest, et e-riigihangete register on piisavalt funktsionaalne, kasutajasõbralik ja mugav.
Õiguskantsleri poole pöördus arhitektuuribüroo, kellel jäi pakkumus esitamata, sest neil ei õnnestunud tehnilise tõrke tõttu oma konkursitööd riigihangete registrisse edastada. Arhitektuuribürool tekkis oma töö üleslaadimisel riigihangete registrisse tehniline tõrge, mis oli seotud toimingute tegemise ajalise piiranguga. Piirang tõi kaasa selle, et kui faili ei õnnestunud üles laadida 60 sekundi jooksul, siis toiming katkestati. Paraku tähendas see, et aeglasema internetiühenduse kasutajatel ei olnud võimalik pakkumust esitada.
Õiguskantsler analüüsis juhtunut ning selgitas välja, et riigihangete register ei saanud tõesti vastu võtta faile, mille edastamiseks kasutati aeglast andmesidet. Paraku ei jõudnud see info pakkujani ja seetõttu ei õnnestunud arhitektuuribürool edastada oma mitme kuu pikkuse töö tulemusena valminud konkursitööd. Kuna automaatne veateade ei sisaldanud üleslaadimise nurjumise võimalikku põhjust ning kasutajatugi ei selgitanud seda võimaliku probleemina, rikuti sellega hea halduse tava. Riigihangete registri pidaja peab hoolt kandma selle eest, et riigihankel osaleja oleks kursis kõigi, ka dokumentide esitamisega seotud tehniliste nõuetega, ning saaks ka tehnilise tõrke korral infot tõrke põhjuste ja selle kõrvaldamise võimaluste kohta.
Põhjendamatud nõuded
Kohalik omavalitsus ei tohi ehitise kasutusloa menetluses nõuda dokumente, mis ei puutu asjasse. Tallinnas seni kehtinud määruse kohaselt pidi ehitise kasutusloa saamiseks alati esitama ka ehitusjäätmete nõuetekohast käitlemist tõendava jäätmeõiendi. See nõue suurendas halduskoormust ja pikendas kasutusloa menetlemiseks kuluvat aega. Jäätmeõiendit nõuti ka siis, kui jäätmeid ei saanud tekkida (näiteks ehitise kasutusotstarbe muutmisel) või ka juhul, kui ehitamine oli ammu lõpetatud ning tagantjärele ei olnud enam võimalik tõendada, kuidas oli jäätmeid käideldud. Õiguskantsleri leidis, et kasutusloa andmisel tuleb hinnata ehitise, aga mitte ehitamise ja ehitusjäätmete käitluse nõuetelevastavust. Linn peab ehitusjäätmete käitlemist küll kontrollima, kuid selleks tuleb valida muud, sobivamad vahendid. Tallinn arvestas õiguskantsleri märgukirjaga ja muutis määrust.
Rahvastikuregistri seadus ütleb, et „kui isik ei ole elukohateates märgitud eluruumi omanik, lisab ta elukohateatele eluruumi kasutamise õigust tõendava dokumendi koopia või eluruumi omaniku kirjaliku nõusoleku elukohateates nimetatud elukoha andmete kandmiseks rahvastikuregistrisse“. Õiguskantslerilt palus abi inimene, kelle elukoha registreerimise taotluse oli perekonnaseisuamet tagasi lükanud. Inimene soovis registreerida oma elukoha hosteli aadressil ning esitas seal elamise tõenduseks majutusasutuse tõendi. Tallinna Perekonnaseisuameti töötaja nõudis avaldajalt lisatõendina üürilepingut või hoone omaniku luba. Õiguskantsler leidis, et perekonnaseisuameti nõudmine ei ole põhjendatud. Ükski seadus ei ütle, millist ruumi võib elukohana kasutada, piisab sellest, kui tõendatakse selle ruumi kasutuse õigus.
Teadmata kadunuks jäänud inimese surnuks tunnistamise menetluse sätestab tsiviilseadustiku üldosa seadus. Niisuguse otsuse tegemine eeldab, et inimese elusoleku või ka surma kohta pole viie aasta jooksul andmeid leitud. Surnuks tunnistamise taotluse peab esitama kadunud inimesest huvitatud isik, näiteks pärija.
Õiguskantsleri poole pöördus tänavu inimene, kes oli 2000. aastate alguses kohtuotsusega ametlikult surnuks tunnistatud. Nüüd soovis ta selle otsuse tühistamist. Kuivõrd vastava menetluse peab korraldama kohus, soovitas õiguskantsler pöörduda Harju Maakohtusse. Kohus peab välja selgitama olulised asjaolud, vajaduse korral koguma tõendeid ning selle alusel isiku kas tuvastama või mitte tuvastama. Kui kohus teeb kindlaks, et kunagi surnuks tunnistatu on tegelikult elus, siis surnuks tunnistamise otsus tühistatakse. Kogu menetlust juhib kohus.
Õiguskantslerile üllatuslikult suunas Harju Maakohus inimese avalduse „korrektseks vormistamiseks“ õigusbüroosse, mis pakub koostöös Justiitsministeeriumiga Eesti elanikele soodustingimustel õigusabi. Kohus lükkas õigusbüroos vigaselt vormistatud avalduse aga formaalsetel põhjustel tagasi, ilma et oleks andnud juhiseid edasiseks käitumiseks. Pärast õiguskantsleri jätkuvat sekkumist õnnestus inimesel enda surnuks tunnistamise otsus siiski tühistada.
See juhtum tõestab kõnekalt, kuidas ametkondlikus asjaajamises kogenematu inimene sunnitakse käima mitme ametiasutuse vahet ning kokkuvõttes võib ta jääda abita. Hea halduse nõue näeb ette, et riigiasutusel tuleb välja selgitada inimese tegelik mure ja tahe ning seejärel probleem lahendada.
Õiguskantsler kuulub ametikoha järgi kohtute haldamise nõukotta, mis kogunes 2018. aasta teisel poolel istungile viiel korral (kaks istungit olid elektroonilised) ja 2019. aasta esimesel poolel kahel korral. Kohtute seaduse järgi on õiguskantsler kohtute esimeeste ja Riigikohtu üldkogu kõrval ainus kohtusüsteemi väline institutsioon, kes võib algatada kohtuniku suhtes distsiplinaarmenetluse. Lõpliku otsuse distsiplinaarasjas teeb Riigikohtu juures tegutsev distsiplinaarkolleegium.
Distsiplinaarmenetluse algatamist kaaludes ei asu õiguskantsler kohtuniku rolli, see tähendab, et õiguskantsler ei hinda kohtulahendit sisuliselt. Küll aga saab ta vajadusel reageerida kohtuniku tegudele, kui kohtunik on jätnud oma ametikohustused täitmata või vääritult käitunud. Sellest hoolimata otsivad inimesed õiguskantslerilt enamasti abi just sisulise õigusemõistmise asjus. Tavaliselt ei ole inimesed rahul kohtuotsusega või leiavad, et kohus pole välja selgitanud kõiki asjas tähtsust omavaid asjaolusid. Sellistel juhtudel õiguskantsler menetlust ei alusta.
Lõppenud ülevaateperioodil tuli õiguskantsleril tegeleda paarikümne avaldusega, milles kaevati kohtuniku tegevuse peale. Ühtki distsiplinaarmenetlust õiguskantsler ei algatanud. Mitmes kaebuses kahtlustati kohtunikku erapoolikuses, leiti, et kohtunik oli menetluse käigus põhjendamatult eelistanud ühe poole argumente. Kohtuasjade materjalidega tutvudes ei tekkinud õiguskantsleril siiski kahtlust kohtunike erapooletuses. Mõistagi on vaidlusosalistel näiteks lahutusprotsesse ja laste hooldusõiguse kohtuvaidlusi emotsionaalselt raske taluda.
Õiguskantslerile kaevati ka lapse hooldusõiguse kohtuprotsessi venimise üle. Pärast kohtuniku selgituste kuulamist ei näinud õiguskantsler põhjust distsiplinaarmenetlust algatada. Kindlasti tuleb lastega seotud kohtuvaidlused lahendada võimalikult kiiresti ning järgida seejuures lastekaitseseaduse sätet, mis seab kõigis lapsi puudutavates ettevõtmistes esikohale lapse huvid.
Kriminaalmenetlustes kaevati peamiselt vahi all hoidmise ja vahistatule kohaldatud lisapiirangute põhjendatuse peale. Kohtunike sisulistesse menetlusotsustesse õiguskantsler ei sekku.
Ühel juhul kaevati õiguskantslerile kohtuistungi läbiviimise ebainimlike tingimuste peale. Nimelt taotles kohtuniku vastu distsiplinaarmenetluse algatamist süüdistatav, kellel oli tervisehädade tõttu raske pikalt ühes asendis püsida ja kes pidi iga natukese aja tagant pikutama. Väidetavalt oli kohtunik tema tervisemuredesse suhtunud üleolevalt. Kohtuasja materjalide uurimisel see arvamus siiski kinnitust ei leidnud. Kohtuistungi helisalvestis võimaldas muu hulgas tuvastada kohtuniku selgituse, et kui kohtualune oma tervisemuredest kohut teavitab, siis saab talle luua ka sobivamad tingimused.
Julgeolekuasutuste seaduse alusel kogutud teave kriminaalmenetluse tõendina
Kriminaalmenetluse seadustiku § 63 lõige 11 sätestab, et julgeolekuasutuste seaduse alusel kogutud teabe tõendina esitamise üle kriminaalmenetluses otsustab riigi peaprokurör. Õiguskantsler kontrollis, kuidas on viimase nelja aasta jooksul (st praeguse riigi peaprokuröri ametiajal) seda tõendiliiki praktikas kasutatud.
Selgus, et peaprokurör on julgeolekuasutuste seaduse alusel kogutud teavet kriminaalasja tõendiks lisanud vaid üksikutel juhtudel (2019. aasta jaanuari seisuga kokku viiel korral) ning ainult siis, kui tegu on tema hinnangul tõesti demokraatia alustalasid õõnestava ja/või riigi julgeolekut otseselt ohustava kuriteoga. Erinevalt avalikkuses esitatud kahtlustest on peaprokurör alati veendunud teabehankelubade olemasolus. Õiguskantsler tuvastas, et riigi peaprokuröri seni juurutatud praktika ja menetluskord tagavad, et julgeolekuasutuste seaduse alusel kogutud teavet esitatakse kriminaalmenetluses tõendina tõesti erandjuhul ja kaalutletud otsuse alusel.
Õiguskantsler teeb järelevalvet isikuandmeid varjatult töötlevate riigiasutuste üle (uurimis- ja julgeolekuasutused), et nende tegevus oleks seaduslik ning et seejuures järgitaks inimeste põhiõigusi ja -vabadusi. See osa õiguskantsleri tööst sisaldab üldjuhul riigisaladuseks või asutusesiseseks liigituvat teavet, mistõttu on kontrollkäikude üksikasjalikud kokkuvõtted ja soovitused kättesaadavad vaid kontrollitavatele asutustele endile ning neile, kelle pädevuses on pidev ja täielik järelevalve. (Loe lähemalt peatükist „Jälitustegevuse järelevalve“.)
Õiguskantsler lahendab ka jälitustoimingute kohta esitatud kaebusi ning kontrollib vajaduse korral näiteks ajakirjanduses levivaid väiteid ebaseadusliku jälitustegevuse kohta.
Ühe inimese avalduse lahendamisel selgus näiteks, et teda jälitustoimingutest teavitades ei järginud prokuratuur kriminaalmenetluse seadustiku § 12613 nõudeid. Selle tulemusel ei olnud inimesel võimalik õigel ajal tutvuda tema kohta kogutud materjalidega ning ta ei saanud nende kohta kaebust esitada. Õiguskantsler saatis riigi peaprokurörile selle kohta märgukirja.
Jälitusasutuste saadetud puudulike teadete tõttu ei saanud inimesed täpselt aru, miks ja millises mahus nende suhtes jälitustoiminguid korraldati. Teatest ei selgunud, kas jälgiti inimest ennast või mõnd temaga suhelnud teist isikut. Üks kaebaja ei saanud jälitusteabega tutvumise järel aru, kas tema tegevust jälitustoimingu käigus ka lindistati või filmiti.
Õiguskantsler tuletas jälitusasutustele meelde, et inimesi neid puudutanud jälitustoimingutest informeerides tuleb alati selgelt eristada toimingu sihtmärk – kas tegu on uuritava isiku või nn kolmanda isikuga, kelle privaatsust jälitustoiming riivas. Muu hulgas annab see isikule võimaluse otsustada, kas ja kuidas oma õigusi kaitsta.
Pole kahtlust, et riik peab looma tingimused rahapesu tõkestamiseks, ent seejuures ei saa unustada õigusriigi põhimõtet ja põhiõiguste kaitset. Lõppenud ülevaateaastal esitati Riigikogule arutamiseks eelnõu, millega oleks Eesti õiguskorda lisatud nn halduskonfiskeerimine ja pandud isikule kohustus tõendada riigile oma vara päritolu. Kui isik seda ei soovi või kui ta ei suuda riiki oma vara päritolus veenda, siis oleks riigil avanenud võimalus see vara temalt ära võtta. Õiguskantsler juhtis tähelepanu eelnõust tulenevatele põhimõttelist laadi probleemidele. Eelnõu langes Riigikogu menetlusest välja.
Õiguskantsler tegi Riigikogule ettepaneku viia põhiseadusega kooskõlla väärteomenetluse seadustik, mis ei kaitse piisavalt väärteo tõttu kahju saanud isikute õigusi. Nimelt puuduvad väärteomenetluse seadustikus normid, mis võimaldaksid väärteo tõttu kahju saanud isikul tutvuda väärteomenetluses kogutud teabega. Väärteoga kahju saanud isik ei ole väärteomenetluses menetlusosaline. Väärteoga tekitatud kahju hüvitamist saab taotleda kohtu kaudu tsiviilkorras. Kohtule tuleb aga esitada tõendid kahju tekkimise ja kahju suuruse kohta. Paraku pole väärteo tõttu kahju kannatanud isikul juurdepääsu väärteotoimiku materjalidele, kus on olemas tema õiguste kaitseks vajalikud andmed. Kui kahju tekitamise asjaolude uurimiseks on alustatud väärteomenetlust ja riik on selle menetluse käigus juba tõendeid kogunud, siis ei ole mõistlikku põhjendust, miks peaks keelama kahju kannatanud isikul nende tõenditega tutvuda ja neid oma kahjunõude esitamisel kasutada. Riigikogu toetas õiguskantsleri ettepanekut ja tegi õiguskomisjonile ülesandeks algatada väärteomenetluse seadustiku muutmise seaduse eelnõu.
Õiguskantsler analüüsis liiklusseaduse piirangut, mis keelab anda esmast juhiluba isikule, kes on süüdi mõistetud karistusseadustiku 23. peatükis sätestatud liiklussüüteo eest. Õiguskantsler leidis, et kuigi nii piiratakse inimeste liikumisvabadust ja teatud juhtudel ka õigust vabalt valida tegevusala, elukutset ja töökohta, on regulatsioon põhiseadusega kooskõlas. Kehtestatud piiranguga kaitstakse teiste inimeste elu, tervist ja vara. Piirang pole eluaegne, selle kehtivuse aeg oleneb otseselt inimese enda õiguskuulekusest: trahvi tasumisest, üldkasuliku töö tegemisest ning eelkõige sellest, kas ta hoidub edasistest rikkumistest.
Õiguskantsler uuris, kas põhiseadusega on kooskõlas kriminaalmenetluse seadustiku säte, mille kohaselt on kannatanul kassatsiooniõigus üksnes tsiviilhagisse puutuvas osas. Õiguskantsler leidis, et säte ei ole vastuolus põhiseadusega, sest kannatanul ei ole subjektiivset õigust nõuda riigilt oma õigushüvet kahjustanud isiku süüdi tunnistamist ega karistamist ning põhiseadus lubab edasikaebeõigust põhjendatud juhtudel seadusega piirata.
Õiguskantsler analüüsis, kas kannatanul on süüteomenetluses tekitatud kahju hüvitamise seaduse alusel õigus saada riigilt hüvitist, kui kuritegu aegub. Õiguskantsler leidis, et kannatanu poolt kahju hüvitamise taotluse esitamine on kehtiva õiguse kohaselt võimalik, kui kuritegu aegub menetleja süülise tegevuse tõttu. Süüteomenetluses tekitatud kahju hüvitamise seaduse § 7 alusel võivad riigilt kahju hüvitamist nõuda kõik isikud, kellel on süüteomenetluse käigus kahju tekkinud.
Põhiseadus ei anna ühest vastust küsimusele, kui palju peaks riik inimest tema enda eest kaitsma. E-sigaret võib küll olla suitsetamise ohutum alternatiiv, kuid tegemist on valdkonnaga, mis vajab veel uurimist. Sel juhul võib Riigikogu kehtestada piiravaid meetmeid. Tubakaseaduse eelnõu koostamise protsess oli kohati küll vigane, ent need vead ja tegematajätmised ei olnud nii põhimõttelist laadi, et kehtestatud piiranguid saaks pidada põhiseadusega vastuolus olevaks.
Riigikohus palus õiguskantsleri arvamust relvaseaduse sätete kohta, mille alusel tunnistatakse relva ja laskemoona käitlemise nõudeid rikkunud isiku relvaluba kehtetuks. Õiguskantsleri hinnangul on sätted põhiseadusega kooskõlas, kuivõrd piirang on tähtajaline, tulirelv ja laskemoon on kõrgendatud ohu allikas ning relvaloa omanik peab kõikidest relvale ja laskemoonale kehtivatest nõuetest kinni pidama. Tapmiseks või raske tervisekahjustuse tekitamiseks piisab ka ühestainsast padrunist. Samasugusele järeldusele jõudis oma lahendis ka Riigikohus.
Õiguskantsleril paluti uurida, kas kompromisslepingu konfidentsiaalsusklausel on põhiseadusega kooskõlas. Tartu Ülikooli Kliinikumiga ühe ravivea üle vaieldes leppisid pooled kokku, et haigla maksab hüvitist ning patsient omakorda ei avalda vaidluse ja kokkuleppe kohta infot kolmandatele isikutele. Õiguskantsler ei näinud selles vastuolu põhiseadusega, kuivõrd inimene oli oma põhiõiguste kaitsest (õigus minna kohtusse ja nõuda hüvitist) vabatahtlikult loobunud. Lepingu puhul ei olnud näha ka sundi, kompromiss sõlmiti erimeelsuse kiiremaks lahendamiseks. Kompromissleping ei takista ega saagi takistada riigi järelevalvet tervishoiuteenuse kvaliteedi üle. Samuti ei takista seadusest tulenev ega lepingus kokku lepitud saladuse hoidmise kohustus haiglatel jagamast ajakirjandusele teavet esitatud nõuete ja sõlmitud kompromisside hulga või hüvitisteks välja makstud summade kohta.

matches:
§ 484
§ 60
§ 6
Riigikohus
§ 76
Kohus
kohus
Kohus
kohus
§ 63
§ 12613
§ 7
Riigikohus


Toote nõuetele vastavuse seaduse rakendamise seadus – Riigi Teataja
Vabariigi Presidendi 3. juuni 2010. a otsusega nr 667
Ehitusseaduses (RT I 2002, 47, 297; 2010, 8, 37) tehakse järgmised muudatused:
«(4) Käesolevas seaduses käsitletud ehitusmaterjali ja -toote tootjale, tootja volitatud esindajale, importijale ja levitajale, teavitatud asutusele, samuti ehitusmaterjali ja -toote vastavushindamisele ning turujärelevalvele kohaldatakse toote nõuetele vastavuse seaduse sätteid, arvestades käesolevast seadusest tulenevaid erisusi.»;
2) seadust täiendatakse §-ga 33 järgmises sõnastuses:
«§ 33. Seadmete registreerimine ja nende energiatõhusa talitluse tagamine
(5) Majandus- ja kommunikatsiooniminister võib kehtestada energiatõhususega seonduva tehnosüsteemi ülevaatuse nõuded ning ülevaatuse teostamise sageduse. Ülevaatuse nõuetes võib ette näha mõõtmistele, vaatlustele, tehnosüsteemi ja selle osade dokumentatsiooni või energiaauditi analüüsil põhinevale tehnosüsteemi seisukorra hindamisele ja aruandlusele esitatavad nõuded.»;
«(4) Arvestades käesoleva paragrahvi lõikes 3 ja toote nõuetele vastavuse seaduses sätestatut, võib Vabariigi Valitsus või viimase volitatud minister kehtestada nõuded ehitustoodetele.»;
«§ 6. Ehitustoote turule laskmine, turul kättesaadavaks tegemine ja ehitisse püsivalt paigaldamine
(3) Ehitustoode peab turule laskmisel olema varustatud informatsiooniga selle omaduste ning kasutusala ja -viiside kohta (kasutus- ja paigaldusjuhend).»;
«(1) Ehitustoote nõuetele vastavuse tõendamise tagab tootja või tema volitatud esindaja.»;
6) paragrahvi 10 lõike 1 sissejuhatav lauseosa muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(1) Teavitatud asutus käesoleva seaduse tähenduses on vastavushindamisasutus, kellele on antud õigus teha ehitustoote nõuetele vastavuse tõendamiseks vajalikke vastavushindamise protseduure oma pädevuse piires kas:»;
7) paragrahvi 10 lõige 2 tunnistatakse kehtetuks;
«(3) Teavitatud asutusele, sealhulgas talle tegevusloa andmisele, selle kehtivuse peatamisele ja kehtetuks tunnistamisele kohaldatakse toote nõuetele vastavuse seadust.»;
9) paragrahv 11 tunnistatakse kehtetuks;
10) paragrahvi 33 lõike 2 punkt 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«3) esitada lisaks ehitusprojektile ehitamise tehniliste dokumentide originaalid või dokumendi väljastaja, ehitustoote importija, ehitise omaniku või kohaliku omavalitsuse kinnitatud koopiad, kui kasutusloa taotlejal on ehitamise tehniliste dokumentide säilitamise kohustus;»;
11) paragrahvi 42 täiendatakse lõikega 8 järgmises sõnastuses:
«(8) Majandus- ja kommunikatsiooniminister võib kehtestada käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud tegevusalade täpse liigituse loetelu.»;
12) paragrahvi 63 lõike 1 punkt 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«1) kontrollida käesoleva seaduse täitmist ehitustoote nõuetele vastavuse osas, sealhulgas ehitatavas ehitises või selle osas või pärast ehitustoote turule laskmist selle ladustamis-, paigaldus- või müügikohas takistamatult ja ette teatamata ning kasutatavas ehitises või ehitustoote kasutamiskohas takistamatult, teatades sellest ehitise omanikule ette vähemalt 24 tundi, kusjuures ehitisega toimunud avariide põhjuste uurimise korral ei ole vaja sellest ette teatada;»;
13) paragrahvi 63 lõike 1 punkt 9 tunnistatakse kehtetuks;
14) paragrahvi 63 lõike 1 punkt 10 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«10) võtta kuni 20 000-kroonise maksumusega ehitustoode või selle näidis tasuta ja üle 20 000-kroonise maksumusega ehitustoode või selle näidis õiglase tasu eest ehitustoote tootjalt, importijalt või levitajalt ehitustoote nõuetele vastavuse kontrollimiseks, kusjuures ehitustoode või selle näidis võetakse kontrollimiseks järelevalveametniku selle otsuse alusel, milles on märgitud ka sellisele ehitustoote tootjale, importijale või levitajale kohe väljamaksmisele kuuluv summa, kui tasu maksmine on ette nähtud.»;
15) paragrahvi 63 lõike 1 punktis 10 asendatakse tekstiosa «20 000-kroonise» tekstiosaga «1300-eurose»;
16) paragrahvi 63 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(2) Nõuetele vastavuse kontrollimiseks tellitud hindamisteenuse ja ehitusprojekti või ehitise ekspertiisi kulud tasub Tehnilise Järelevalve Amet. Kui tuvastatakse, et ehitustoode, ehitis või ehitusprojekt ei vasta sellele kehtestatud nõuetele, peab ehitustoote tootja, levitaja, müüja või ehitise omanik hüvitama Tehnilise Järelevalve Ameti nõuetele vastavuse kontrollimiseks tellitud hindamisteenuse, sealhulgas ekspertiisi kulud.»;
17) paragrahvi 67 pealkiri ja lõige 1 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
«§ 67. Nõuetele mittevastava ehitustoote turule laskmine ja ehitisse paigaldamine
karistatakse rahatrahviga kuni 300 trahviühikut.»;
18) seadust täiendatakse §-ga 683 järgmises sõnastuses:
«§ 683. Seadme registreerimiseks vajaliku teabe andmata jätmine
19) paragrahvis 683 asendatakse tekstiosa «10 000 krooni» tekstiosaga «640 eurot».
§ 2. Elektriohutusseaduse muutmine
Elektriohutusseaduses (RT I 2007, 12, 64; 2009, 63, 408) tehakse järgmised muudatused:
«(4) Elektriseadme tootja, tootja volitatud esindaja, importija ja levitaja kohustustele, elektriseadme vastavushindamisele ning turujärelevalvele kohaldatakse toote nõuetele vastavuse seadust käesolevast seadusest tulenevate erisustega. Samuti kohaldatakse toote nõuetele vastavuse seadust tehnilise kontrolli teostaja ja personali sertifitseerimisasutuse akrediteerijale ja teavitatud asutusele.»;
2) paragrahvi 3 lõike 1 punkt 13 ja lõige 2 tunnistatakse kehtetuks;
3) paragrahvi 6 lõiked 2 ja 3 tunnistatakse kehtetuks;
«(2) Elektriseadme vastavushindamise korra kehtestab majandus- ja kommunikatsiooniminister.»;
«(2) Teavitatud asutusele tegevusõiguse andmisele, selle peatamisele ja kehtetuks tunnistamisele, samuti teavitatud asutusena tegutsemisele ja tema üle järelevalve teostamisele kohaldatakse toote nõuetele vastavuse seaduses vastavushindamisasutuse kohta kehtestatud nõudeid.»;
7) paragrahvi 24 lõige 4 tunnistatakse kehtetuks;
8) paragrahvi 31 lõige 2 tunnistatakse kehtetuks;
9) paragrahv 43 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«§ 43. Nõuetele vastavuse kontrollimine
(2) Nõuetele vastavuse kontrollimiseks tellitud hindamisteenuse kulud kannab amet. Kui tuvastatakse, et elektripaigaldis ei vasta kehtestatud nõuetele, on ametil õigus elektripaigaldise nõuetele vastavuse eest vastutavalt isikult nõuda elektripaigaldise nõuetele vastavuse kontrollimiseks tellitud hindamisteenuse dokumentaalselt tõendatud kulude hüvitamist.»;
10) paragrahv 44 tunnistatakse kehtetuks;
11) paragrahvi 49 lõigetes 1 ja 2 asendatakse tekstiosa «§-des 44–48 sätestatud» tekstiosaga «§-des 45–48 sätestatud».
Elektroonilise side seaduses (RT I 2004, 87, 593; 2009, 62, 405) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 121 lõige 2 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
«(2) Aparatuuri tootja, tootja volitatud esindaja, importija ja levitaja kohustustele, teavitatud asutusele ja aparatuuri nõuetele vastavuse hindamisele ja tõendamisele ning turujärelevalvele kohaldatakse toote nõuetele vastavuse seadust käesolevast seadusest tulenevate erisustega.»;
2) paragrahvi 121 lõige 3 tunnistatakse kehtetuks;
3) paragrahv 126 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«§ 126. Teavitatud asutus
(1) Teavitatud asutus on vastavushindamisasutus, kellele on antud õigus teha aparatuuri vastavushindamise protseduure.
(2) Teavitatud asutusele, sealhulgas talle tegevusloa andmisele, selle kehtivuse peatamisele ja kehtetuks tunnistamisele, samuti teavitatud asutusena tegutsemisele ja tema üle riikliku järelevalve teostamisele kohaldatakse toote nõuetele vastavuse seadust.»;
4) paragrahvi 128 lõige 5 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(5) Tehnilise Järelevalve Amet teavitab Euroopa Komisjoni Eesti õigusaktidega reguleeritud liideste tüüpidest, kui seda ei ole tehtud toote nõuetele vastavuse seaduse § 43 alusel, ja Eesti sideettevõtjate poolt kasutatavatest liidese tüüpide spetsifikatsioonidest.»;
5) paragrahvi 130 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(1) Tehnilise Järelevalve Amet teeb aparatuuri nõuetele vastavuse üle järelevalvet toote nõuetele vastavuse seaduses sätestatud korras, arvestades käesolevast seadusest tulenevaid erisusi.»;
6) paragrahvi 130 lõiked 2–4 tunnistatakse kehtetuks;
7) paragrahvi 142 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(2) Tehnilise Järelevalve Amet esitab elektroonilise side alase Euroopa standardiorganisatsiooni standardi Eesti standardiorganisatsioonile Eesti standardiks ülevõtmiseks.»;
8) paragrahv 181 tunnistatakse kehtetuks;
9) paragrahvi 188 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(2) Tehnilise Järelevalve Amet võib konfiskeerida käesoleva seaduse §-des 155, 156, 158, 159, 161 ja 1663 sätestatud väärtegude toimepanemise vahetuks objektiks olnud eseme vastavalt karistusseadustikus sätestatule.»
§ 4. Euroopa Liidu teenuste direktiivi rakendamise seaduse muutmine
Euroopa Liidu teenuste direktiivi rakendamise seaduse (RT I 2009, 63, 408) §-s 12 tehakse järgmised muudatused:
«(4) Ettevalmistamisel olevast õigusaktist, millega kehtestatakse käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud nõudeid teenuse osutamisele, tuleb teavitada Euroopa Komisjoni. Teavitamiseks esitamine ei mõjuta sellise õigusakti kehtestamise õigust.»;
«(5) Käesoleva paragrahvi lõikes 4 sätestatud teavitamise protseduurile kohaldatakse toote nõuetele vastavuse seaduse §-st 43 tulenevaid nõudeid.»
Halduskoostöö seaduse (RT I 2003, 20, 117; 2009, 62, 405) § 13 lõike 11 punkt 15 tunnistatakse kehtetuks.
§ 6. Infoühiskonna teenuse seaduse muutmine
Infoühiskonna teenuse seaduses (RT I 2004, 29, 191; 2010, 2, 3) tehakse järgmised muudatused:
«§ 31. Teavitamine
(5) Infoühiskonna teenusele kehtestatavat nõuet sisaldava õigusakti eelnõust ning väärtpaberibörsi, reguleeritud väärtpaberituru ja väärtpaberiarveldussüsteemi poolt infoühiskonna teenusele kehtestatavast nõudest teavitamise korra ja teabevahetust koordineeriva asutuse määrab Vabariigi Valitsus.»;
«1 Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2000/31/EÜ infoühiskonna teenuste teatavate õiguslike aspektide, eriti elektroonilise kaubanduse kohta siseturul (EÜT L 178, 17.7.2000, lk 1–16); Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 98/48/EÜ, millega muudetakse direktiivi 98/34/EÜ, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest teatamise kord (EÜT L 217, 5.8.1998, lk 18–26).»
§ 7. Jäätmeseaduse muutmine
Jäätmeseaduse (RT I 2004, 9, 52; 2009, 62, 405) § 119 täiendatakse lõikega 11 järgmises sõnastuses:
«(11) Järelevalve käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuete täitmise üle toimub keskkonnajärelevalve seaduses sätestatud korras, arvestades Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EÜ) nr 765/2008, millega sätestatakse akrediteerimise ja turujärelevalve nõuded seoses toodete turustamisega ja tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 339/93 (ELT L 218, 13.8.2008, lk 30–47) ning toote nõuetele vastavuse seaduses sätestatud erisustega.»
§ 8. Kaevandamisseaduse muutmine
Kaevandamisseaduse (RT I 2003, 20, 118; 2009, 63, 408) § 18 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(3) Isiku nõuetele vastavuse hindaja ja tõendaja akrediteerijale kohaldatakse toote nõuetele vastavuse seadust.»
§ 9. Kemikaaliseaduse muutmine
Kemikaaliseaduse (RT I 1998, 47, 697; 2009, 49, 331) § 41 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(2) Kemikaali turustamise eest vastutav isik on kemikaali valmistaja ehk tootja, tootja volitatud esindaja, importija või levitaja toote nõuetele vastavuse seaduse tähenduses.»
§ 10. Küttegaasi ohutuse seaduse muutmine
Küttegaasi ohutuse seaduses (RT I 2002, 49, 311; 2009, 63, 408) tehakse järgmised muudatused:
«(7) Küttegaasiseadme ja selle abiseadme tootja, tootja volitatud esindaja, importija ja levitaja kohustustele ning tehnilise kontrolli teostaja ja isiku nõuetele vastavuse hindaja ja tõendaja akrediteerijale ning turujärelevalvele kohaldatakse toote nõuetele vastavuse seadust käesolevast seadusest tulenevate erisustega. Küttegaasiseadme ja selle abiseadme nõuetele vastavuse hindamisele ja tõendamisele kohaldatakse samuti toote nõuetele vastavuse seadust käesolevast seadusest tulenevate erisustega.»;
3) paragrahvi 2 lõige 12 tunnistatakse kehtetuks;
«(1) Teavitatud asutus on vastavushindamisasutus, kellele on antud õigus teha gaasi- või abiseadme nõuetele vastavuse hindamiseks ja tõendamiseks vajalikke vastavushindamise protseduure.
(2) Teavitatud asutusele tegevusloa andmisele, selle kehtivuse peatamisele ja kehtetuks tunnistamisele, samuti teavitatud asutusena tegutsemisele ja tema üle riikliku järelevalve teostamisele kohaldatakse toote nõuetele vastavuse seadust.»;
5) paragrahvid 6 ja 7 tunnistatakse kehtetuks;
6) paragrahvi 18 lõike 2 punkt 4 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«4) vastama Eesti standardis EVS-EN ISO/IEC 17020 esitatud inspekteerimisasutuste toimimise üldkriteeriumidele ja A-tüüpi inspekteerimisasutuste kriteeriumidele;»;
8) paragrahvi 21 lõige 3 tunnistatakse kehtetuks;
9) paragrahvi 33 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(1) Ametil on riikliku järelevalve käigus õigus tellida põhjendatud juhtudel gaasipaigaldise nõuetele vastavuse kontrollimiseks hindamisteenus.»;
10) paragrahvi 33 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(3) Kui tuvastatakse, et gaasipaigaldis ei vasta sellele kehtivatele nõuetele, hüvitab gaasipaigaldise nõuetele vastavuse eest vastutav isik gaasipaigaldise nõuetele vastavuse kontrollimiseks tellitud hindamisteenuse dokumentaalselt tõendatud kulud.»;
11) paragrahv 35 tunnistatakse kehtetuks;
12) paragrahvi 39 lõigetes 1 ja 2 asendatakse tekstiosa «§-des 34–38 sätestatud» tekstiosaga «§-des 36–38 sätestatud».
§ 11. Lifti ja köistee ohutuse seaduse muutmine
Lifti ja köistee ohutuse seaduses (RT I 2002, 50, 312; 2009, 63, 408) tehakse järgmised muudatused:
«(5) Lifti ja selle ohutusseadise ning köistee, selle alamsüsteemi ja ohutusseadise tootja, tootja volitatud esindaja, importija ning levitaja kohustustele, tehnilise kontrolli teostaja ja isiku nõuetele vastavuse hindaja ja tõendaja akrediteerijale, teavitatud asutusele ning vastavushindamisele ja turujärelevalvele kohaldatakse toote nõuetele vastavuse seadust käesolevast seadusest tulenevate erisustega.»;
3) paragrahvi 7 lõige 5 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(5) Lifti, alamsüsteemi ja ohutusseadise nõuetele vastavuse hindamise ja tõendamise korra ning nõuetele vastavuse hindamiseks ja tõendamiseks vajalikud vastavushindamise protseduurid kehtestab majandus- ja kommunikatsiooniminister.»;
«§ 9. Teavitatud asutus
6) paragrahvi 19 lõike 2 punkt 11 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«11) vastama Eesti standardis EVS-EN ISO/IEC 17020 esitatud inspekteerimisasutuste toimimise üldkriteeriumidele ja A-tüüpi inspekteerimisasutuse kriteeriumidele.»;
7) paragrahvi 19 lõige 3 tunnistatakse kehtetuks;
9) paragrahv 33 tunnistatakse kehtetuks;
10) paragrahv 35 tunnistatakse kehtetuks;
11) paragrahvi 39 lõigetes 1 ja 2 asendatakse tekstiosa «§-des 34–38 sätestatud» tekstiosaga «§-des 36–38 sätestatud».
§ 12. Lõhkematerjaliseaduse muutmine
Lõhkematerjaliseaduses (RT I 2004, 25, 170; 2009, 69, 464) tehakse järgmised muudatused:
«(1) Lõhkematerjali ja pürotehnilise toote tootja, tootja volitatud esindaja, importija ja levitaja kohustustele, samuti lõhkematerjali ja pürotehnilise toote vastavushindamisele ja turujärelevalvele ning teavitatud asutusele kohaldatakse toote nõuetele vastavuse seadust käesolevast seadusest tulenevate erisustega.»;
«(2) Teavitatud asutusele, sealhulgas talle tegevusloa andmisele, selle kehtivuse peatamisele ja kehtetuks tunnistamisele, samuti teavitatud asutusena tegutsemisele ja tema üle riikliku järelevalve teostamisele kohaldatakse toote nõuetele vastavuse seadust.»;
5) paragrahvi 75 punktid 1 ja 2 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
«1) tegutseda turujärelevalveasutusena toote nõuetele vastavuse seaduse tähenduses ja teha järelevalvet lõhkematerjali ja pürotehnilise toote nõuetele vastavuse üle;
2) järelevalve teavitatud asutuse, lõhkematerjalisektori ettevõtja, pürotehnilise toote käitleja tegevuse nõuetele vastavuse üle;»;
6) paragrahvi 85 lõiked 2 ja 3 tunnistatakse kehtetuks;
7) paragrahvi 86 pealkiri ja lõige 1 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
«§ 86. Lõhkematerjali ja pürotehnilise toote kasutamise ja hoidmise nõuete rikkumine
§ 13. Masina ohutuse seaduse muutmine
Masina ohutuse seaduses (RT I 2009, 3, 13; 2009, 63, 408) tehakse järgmised muudatused:
«(3) Masina, välitingimustes kasutatava seadme, ohutusseadise, potentsiaalselt plahvatusohtlikus keskkonnas kasutatava seadme, kaitsesüsteemi, komponendi ja tarviku tootja, importija ja levitaja kohustustele, tehnilise kontrolli teostaja ja personali sertifitseerimisasutuse akrediteerijale ning turujärelevalvele kohaldatakse toote nõuetele vastavuse seadust käesolevast seadusest tulenevate erisustega. Käesolevast seadusest tulenevale vastavushindamisele kohaldatakse samuti toote nõuetele vastavuse seadust, arvestades käesolevast seadusest tulenevaid erisusi.»;
2) paragrahvi 3 lõige 4 tunnistatakse kehtetuks;
3) paragrahvi 4 lõige 15 tunnistatakse kehtetuks;
4) paragrahvi 10 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(2) Teavitatud asutusele, tema tegutsemisele, temale tegevusloa andmisele, selle kehtivuse peatamisele või kehtetuks tunnistamisele ning tema üle riikliku järelevalve teostamisele kohaldatakse toote nõuetele vastavuse seadust, arvestades käesolevast seadusest tulenevaid erisusi.»;
5) paragrahvi 10 lõige 3 tunnistatakse kehtetuks;
6) paragrahv 33 tunnistatakse kehtetuks;
7) paragrahv 36 tunnistatakse kehtetuks;
8) paragrahvi 42 lõigetes 1 ja 2 asendatakse tekstiosa «§-des 36–41 sätestatud» tekstiosaga «§-des 37–41 sätestatud».
§ 14. Meditsiiniseadme seaduse muutmine
Meditsiiniseadme seaduses (RT I 2004, 75, 520; 2009, 49, 331) tehakse järgmised muudatused:
«(5) Meditsiiniseadme tootja, tema volitatud esindaja, importija ja levitaja kohustustele, teavitatud asutusele, meditsiiniseadme vastavushindamisele ning turujärelevalvele kohaldatakse toote nõuetele vastavuse seaduse sätteid käesolevast seadusest tulenevate erisustega.»;
2) paragrahvi 2 lõiked 6 ja 8 tunnistatakse kehtetuks;
«§ 14. Teavitatud asutus
(2) Teavitatud asutusele, tema tegutsemisele, temale tegevusloa andmisele, selle kehtivuse peatamisele või kehtetuks tunnistamisele ning tema üle riikliku järelevalve teostamisele kohaldatakse toote nõuetele vastavuse seadust käesolevast seadusest tulenevate erisustega.»;
4) paragrahvi 34 lõige 10 tunnistatakse kehtetuks.
§ 15. Meresõiduohutuse seaduse muutmine
Meresõiduohutuse seaduses (RT I 2002, 1, 1; 2009, 62, 405) tehakse järgmised muudatused:
«(8) Laeva ohutusvarustuse, väikelaeva, väikelaeva komponendi tootja, tootja volitatud esindaja, importija ja levitaja kohustustele, samuti laeva ohutusvarustuse, väikelaeva ja väikelaeva vastavushindamisele ja turujärelevalvele kohaldatakse toote nõuetele vastavuse seadust käesolevast seadusest tulenevate erisustega.»;
2) paragrahvi 191 lõige 2 tunnistatakse kehtetuks;
3) paragrahv 192 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«§ 192. Teavitatud asutus
(2) Teavitatud asutusele, sealhulgas talle tegevusloa andmisele, selle kehtivuse peatamisele või kehtetuks tunnistamisele, samuti teavitatud asutusena tegutsemisele ja tema üle järelevalve teostamisele kohaldatakse toote nõuetele vastavuse seadust.»;
4) paragrahvi 35 lõige 3 tunnistatakse kehtetuks;
5) paragrahvi 35 lõige 6 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(6) Teavitatud asutus käesoleva peatüki tähenduses on vastavushindamisasutus, kellel on õigus teostada väikelaeva või käesoleva paragrahvi lõikes 4 nimetatud komponendi nõuetele vastavuse tõendamiseks vajalikke vastavushindamise protseduure. Teavitatud asutusele kohaldatakse käesoleva seaduse § 192 lõikes 2 sätestatut.»;
6) paragrahvi 76 lõige 11 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(11) Turule lastud või kasutusele võetud laeva ohutusvarustuse, väikelaeva, osaliselt valmis väikelaeva ja väikelaeva komponendi osas on turujärelevalveasutuse õigused ja kohustused Veeteede Ametil. Väikelaeva, osaliselt valmis väikelaeva ja väikelaeva komponendi osas on turujärelevalveasutuse õigused ja kohustused ka Maanteeameti kohalikul asutusel.»
§ 16. Mõõteseaduse muutmine
Mõõteseaduses (RT I 2004, 18, 132; 2009, 62, 405) tehakse järgmised muudatused:
«(3) Kui käesolevas seaduses ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse käesolevas seaduses sätestatule täiendavalt ka toote nõuetele vastavuse seadusest tulenevat.»;
3) paragrahvi 7 lõike 2 punktid 2 ja 3 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
«2) mitteautomaatkaal peab läbima vastavushindamise vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivile 2009/23/EÜ mitteautomaatkaalude kohta (ELT L 122, 16.5.2009, lk 6–27) (edaspidi mitteautomaatkaalude direktiiv);
3) mõõtevahend, millele on kehtestatud nõuded seda liiki mõõtevahendit käsitlevas Euroopa Ühenduste Nõukogu direktiivis (edaspidi EÜ üksikdirektiiv), peab läbima metroloogilise kontrolli vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivile 2009/34/EÜ mõõtevahendeid ja metroloogilise kontrolli meetodeid käsitlevate ühissätete kohta (ELT L 106, 28.4.2009, lk 7–24);»;
4) paragrahvi 72 lõiked 1 ja 2 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
«(1) Teavitatud asutus on vastavushindamisasutus, kellele on antud õigus teha käesoleva seaduse § 71 lõike 5 või § 21 lõike 2 alusel kehtestatud õigusaktide kohaseid mõõtevahendite vastavushindamise toiminguid.
(2) Isikule teavitatud asutuse tegevusloa andmisele, selle kehtivuse peatamisele ja kehtetuks tunnistamisele, samuti isiku teavitatud asutusena tegutsemisele ja tema üle riikliku järelevalve teostamisele ning temast Euroopa Komisjoni ja EL-i liikmesriikide teavitamisele kohaldatakse toote nõuetele vastavuse seaduses vastavushindamisasutuse kohta sätestatut käesolevast paragrahvist tulenevate erisustega.»;
5) paragrahvi 72 täiendatakse lõikega 21 järgmises sõnastuses:
«(21) Teavitatud asutus järgib oma tegevuses lisaks käesolevast seadusest tulenevatele nõuetele ka mitteautomaatkaalude ja mõõtevahendite direktiivi, asjakohaseid harmoneeritud standardeid ja tehnilisi normdokumente ning Euroopa legaalmetroloogia koostööorgani (WELMEC) asjakohaseid juhiseid.»;
6) paragrahvi 72 lõige 4 ning §-d 73 ja 74 tunnistatakse kehtetuks;
7) paragrahvi 9 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(2) Taotluse Eesti siseriikliku tüübikinnitustunnistuse saamiseks esitab mõõtevahendi tootja või tootja volitatud esindaja, üksikeksemplarina ostetud mõõtevahendi korral levitaja või valdaja (edaspidi taotleja) legaalmetroloogia asutusele, kes esitatud dokumentide alusel teeb legaalmetroloogilise ekspertiisi.»;
8) paragrahvi 10 lõike 2 punkt 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«1) mõõtevahendi turule laskmise ja kasutusele võtmise korral selle tootja, tema volitatud esindaja, levitaja või importija;»;
9) paragrahvi 14 lõike 1 sissejuhatav lauseosa muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(1) Isik, kes taotleb õigust tegutseda või tegutseb taatluslaborina siseriikliku taatlemise alal, peab vastama järgmistele nõuetele:»;
10) paragrahvi 14 lõike 1 punkt 6 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«6) isik ja iga tema taatleja peab oma majandus- ja kutsetegevuses olema sõltumatu tema taadeldava mõõtevahendi tootjast, tootja volitatud esindajast, importijast, levitajast või selle mõõtevahendi ettenähtud otstarbel kasutajast;»;
11) paragrahvi 14 lõike 3 sissejuhatav lauseosa ja punkt 1 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
«(3) Taatluslaborile tegevusloa andmisele, selle kehtivuse peatamisele ja kehtetuks tunnistamisele, samuti taatluslaborina tegutsemisele ja tema üle riikliku järelevalve teostamisele kohaldatakse toote nõuetele vastavuse seaduses vastavushindamisasutuse kohta kehtivaid sätteid käesolevast seadusest tulenevate erisustega:
1) taatluslaborile tegevusloa andmisel antakse talle kuni kolmekohaline tunnusnumber;»;
12) paragrahvi 14 lõiget 3 täiendatakse punktiga 11 järgmises sõnastuses:
«11) taatluslaborile ei kohaldata toote nõuetele vastavuse seaduse §-dest 28 ja 34 tulenevat;»;
13) paragrahvi 15 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(3) Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium teavitab EÜ esmataatluseks tegevusloa saanud taatluslaborist Euroopa Komisjoni ja EL-i liikmesriike. Sellise teavitamise puhul ei kohaldata toote nõuetele vastavuse seaduse §-st 34 tulenevaid nõudeid.»;
14) paragrahv 33 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«§ 33. Eesti akrediteerimisasutus
Eesti akrediteerimisasutus on sihtasutus, kellele on vastavalt toote nõuetele vastavuse seadusele antud õigus tegutseda Eesti akrediteerimisasutusena. Eesti akrediteerimisasutus korraldab ka laboritevahelisi võrdluskatseid ning hindab ja tõendab mõõtja erialast pädevust.»;
«§ 35. Riikliku järelevalve teostaja
Käesolevas seaduses, välja arvatud 4. peatükk, ja selle alusel kehtestatud õigusaktides sätestatud nõuete täitmise üle teostab riiklikku järelevalvet Tehnilise Järelevalve Amet (edaspidi amet) ning kaubandustegevuses kasutatavate mõõtevahendite üle kaubandustegevuse seaduses sätestatud pädevuse piires Tarbijakaitseamet. Ametil on lisaks käesolevas seaduses sätestatud õigustele ka toote nõuetele vastavuse seaduses sätestatud turujärelevalveasutuse õigused ja kohustused.»;
16) paragrahv 40 tunnistatakse kehtetuks;
17) paragrahvi 41 pealkiri ja lõige 1 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
«§ 41. Mõõtevahendi kasutusele võtmise nõuete rikkumine
«1 Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2004/22/EÜ mõõtevahendite kohta (ELT L 135, 30.4.2004, lk 1–80); Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/23/EÜ mitteautomaatkaalude kohta (ELT L 122, 16.5.2009, lk 6–27); EÜ Nõukogu direktiiv 80/181/EMÜ mõõtühikuid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise ja direktiivi 71/354/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta (EÜT L 039, 15.02.1980, lk 40–50), muudetud viimati direktiiviga 2009/3/EÜ (ELT L 114, 7.5.2009, lk 10–13); Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/34/EÜ mõõtevahendeid ja metroloogilise kontrolli meetodeid käsitlevate ühissätete kohta (ELT L 106, 28.4.2009, lk 7–24); EÜ Nõukogu direktiiv 75/107/EMÜ mõõtemahutitena kasutatavaid pakendeid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 042, 15.2.1975, lk 14–20); Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2007/45/EÜ, millega kehtestatakse eeskirjad kinnispakkides olevate toodete nimikoguste kohta, tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiivid 75/106/EMÜ ja 80/232/EMÜ ning muudetakse nõukogu direktiivi 76/211/EMÜ (ELT L 247, 21.9.2007, lk 17–20); EÜ Nõukogu direktiiv 76/211/EMÜ teatavate toodete massi või mahu järgi pakendamist käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 046, 21.02.1976, lk 1–11), viimati muudetud direktiiviga 2007/45/EÜ (ELT L 247, 21.9.2007, lk 17–20).»
§ 17. Rahvatervise seaduse muutmine
Rahvatervise seaduses (RT I 1995, 57, 978; 2009, 49, 331) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 121 lõike 1 sissejuhatavas lauseosas asendatakse sõnad «toote ja teenuse ohutuse seaduse» sõnadega «toote nõuetele vastavuse seaduse»;
2) paragrahvi 121 lõike 1 punktis 4 asendatakse sõnad «toote nõuetele vastavuse tõendamise seaduse» sõnadega «toote nõuetele vastavuse seaduse»;
3) paragrahvi 122 lõikes 1 asendatakse sõnad «kosmeetikatoodete tootja või levitaja toote ja teenuse ohutuse seaduse mõistes» sõnadega «kosmeetikatoodete tootja, importija või levitaja toote nõuetele vastavuse seaduse mõistes»;
4) paragrahvi 122 lõikes 2 asendatakse sõnad «toote nõuetele vastavuse tõendamise seaduse» sõnadega «toote nõuetele vastavuse seaduse»;
5) paragrahv 15 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«§ 15. Riikliku järelevalve teostaja
Riiklikku järelevalvet asjakohastes Euroopa Liidu õigusaktides, käesolevas seaduses ja selle alusel kehtestatud õigusaktides sätestatud nõuete täitmise üle, samuti kosmeetikatoodete käitlemise, teabe esitamise ja terviseohutuse üle ning toote nõuetele vastavuse seaduse § 6 lõikes 3 ja tarbijakaitseseaduse § 91 lõikes 1 nimetatud juhtudel terviseohutuse üle teostab Terviseamet käesolevas seaduses sätestatud pädevuse piires.»
§ 18. Raudteeseaduse muutmine
Raudteeseaduses (RT I 2003, 79, 530; 2010, 8, 38) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahv 665 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«§ 665. Teavitatud asutus
(1) Tava- või kiirraudteesüsteemi allsüsteemi ja koostalitluse komponendi vastavust käesoleva seaduse §-s 661 nimetatud nõuetele tõendab ja koostalitluse komponendi kasutuskõlblikkust hindab vastavushindamisasutus toote nõuetele vastavuse seaduse tähenduses (edaspidi teavitatud asutus).
(2) Teavitatud asutusele tegevusõiguse andmisele, selle peatamisele ja kehtetuks tunnistamisele, samuti teavitatud asutusena tegutsemisele ja tema üle riikliku järelevalve teostamisele kohaldatakse toote nõuetele vastavuse seadust, arvestades käesolevast seadusest tulenevaid erisusi.»;
2) paragrahvi 781 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(1) Järelevalvet tava- ja kiirraudteesüsteemi vastavuse üle käesoleva seaduse § 661 lõikes 1 nimetatud nõuetele teostab Tehnilise Järelevalve Amet. Tehnilise Järelevalve Ametil on tava- ja kiirraudteesüsteemi üle järelevalvet tehes toote nõuetele vastavuse seaduses sätestatud turujärelevalveasutuse õigused ja kohustused.»
§ 19. Reklaamiseaduse muutmine
Reklaamiseaduse (RT I 2008, 15, 108; 2009, 69, 464) § 7 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(2) Tehniliselt keeruka, ohtlike ainete kasutamisega seotud või kasutamisel erioskust nõudva teenuse reklaam peab sisaldama teavet teenuse ohtlikkuse kohta. Ohtlikku teenust käsitatakse tarbijakaitseseaduse tähenduses.»
§ 20. Surveseadme ohutuse seaduse muutmine
Surveseadme ohutuse seaduses (RT I 2002, 49, 309; 2009, 63, 408) tehakse järgmised muudatused:
«(5) Surveseadme tootja, tootja volitatud esindaja, importija ja levitaja kohustustele, tunnustatud asutusele, tunnustatud erapooletule asutusele, tehnilise kontrolli teostaja ning isiku nõuetele vastavuse hindaja ja tõendaja akrediteerijale ning turujärelevalvele ja surveseadme vastavushindamisele kohaldatakse toote nõuetele vastavuse seadust käesolevast seadusest tulenevate erisustega.»;
2) paragrahvi 4 lõige 12 tunnistatakse kehtetuks;
«(2) Surveseadme nõuetele vastavuse hindamise ja tõendamise korra ning nõuetele vastavuse hindamiseks ja tõendamiseks vajalikud vastavushindamise protseduurid kehtestab majandus- ja kommunikatsiooniminister.»;
5) paragrahvid 11 ja 12 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
«§ 11. Tunnustatud asutus
(4) Tunnustatud erapooletule asutusele ei laiene toote nõuetele vastavuse seaduses toodet ja selle vastavushindamist käsitlevad sätted.»;
6) paragrahvid 13 ja 14 tunnistatakse kehtetuks;
7) paragrahvi 29 lõike 1 punkt 10 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«10) vastama Eesti standardis EVS-EN ISO/IEC 17020 esitatud inspekteerimisasutuste toimimise üldkriteeriumidele ja A-tüüpi inspekteerimisasutuste kriteeriumidele;»;
8) paragrahvi 29 lõige 2 tunnistatakse kehtetuks;
9) paragrahvi 31 lõige 3 tunnistatakse kehtetuks;
10) paragrahv 43 tunnistatakse kehtetuks;
11) paragrahv 45 tunnistatakse kehtetuks;
12) paragrahvi 49 lõigetes 1 ja 2 asendatakse tekstiosa «§-des 44–48 sätestatud» tekstiosaga «§-des 46–48 sätestatud».
§ 21. Tarbijakaitseseaduse muutmine
Tarbijakaitseseaduses (RT I 2004, 13, 86; 2010, 2, 3) tehakse järgmised muudatused:
«(4) Tarbijale kauba või teenuse pakkumisel või müümisel või muul viisil turul kättesaadavaks tegemisel kohaldatakse käesolevat seadust, võlaõigusseadust, toote nõuetele vastavuse seadust ning teisi seadusi.»;
2) paragrahvi 2 punkt 5 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«5) tootja – toote nõuetele vastavuse seaduses määratletud isik;»;
3) paragrahvi 9 lõige 2 tunnistatakse kehtetuks;
«(4) Kaupleja on kohustatud võtma pakutava kauba või teenuse eripärale vastavaid meetmeid, mis võimaldaksid tal:
(5) Kaupleja on kohustatud tegema turujärelevalveasutusega koostööd, et vältida pakutavast kaubast või teenusest tulenevaid ohte.»;
5) seadust täiendatakse §-ga 91 järgmises sõnastuses:
«§ 91. Teenuse ohutuse hindamine
(2) Ohtliku teenusena käsitatakse teenust, mille osutamise viisiga seonduv viga või teenuse osutamisel kasutatava toote konstruktsiooni või koostise puudus või teenuse kohta antud ebaõige, eksitav või puudulik teave võib põhjustada inimese vigastuse, mürgistuse, haiguse või muul viisil ohustada tema tervist.»
§ 22. Toote nõuetele vastavuse seaduse muutmine
1) paragrahvi 28 lõike 1 punkt 10 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«10) isikul on vastavushindamisasutusena tegutsemise ajal kehtiv vastutuskindlustus kindlustussumma ulatuses, mis tagab tema tegevuses vastavushindamisasutusena kolmandale isikule tekkida võiva kahju hüvitamise ning mis on vähemalt 64 000 eurot;»;
2) paragrahvi 58 lõige 5 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(5) Ettekirjutuse täitmata jätmise korral on asendustäitmise ja sunniraha seaduses sätestatud korras rakendatava sunniraha ülemmäär 10 000 eurot.»;
3) paragrahvi 59 lõikes 2 asendatakse tekstiosa «50 000 krooni» tekstiosaga «3200 eurot»;
4) paragrahvi 60 lõikes 2 asendatakse tekstiosa «30 000 krooni» tekstiosaga «2000 eurot»;
5) paragrahvi 61 lõikes 2 asendatakse tekstiosa «30 000 krooni» tekstiosaga «2000 eurot».
§ 23. Töötervishoiu ja tööohutuse seaduse muutmine
Töötervishoiu ja tööohutuse seaduse (RT I 1999, 60, 616; 2009, 62, 405) § 25 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(2) Isikukaitsevahendite turujärelevalvet teostavad oma pädevuse piires Tarbijakaitseamet ja Tööinspektsioon. Turujärelevalvele kohaldatakse toote nõuetele vastavuse seadust.»
§ 24. Vedelkütuse seaduse muutmine
Vedelkütuse seaduses (RT I 2003, 21, 127; 2009, 62, 405) tehakse järgmised muudatused:
«5) kütuse vastavussertifikaadi või vastavusdeklaratsiooni number, väljaandja nimi ja väljaandmise kuupäev;»;
«§ 9. Vastavuse tõendamine
(7) Vastavussertifikaati või vastavusdeklaratsiooni või nende koopiaid tuleb säilitada vastavalt raamatupidamise seaduses raamatupidamise algdokumendi säilitamise kohta sätestatud nõuetele.»;
4) paragrahvid 10, 11 ja 12 tunnistatakse kehtetuks;
5) paragrahvi 24 punkt 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«3) oma ülesannete täitmisel kütust käitleva isiku või tema esindaja juuresolekul siseneda ruumidesse ja ehitistesse ning võtta kütusest proove ja kaasata nende katsetamiseks vastavushindamisasutuse eksperte;»;
6) paragrahvi 31 pealkiri ja lõige 1 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
«§ 31. Saatedokumendi, vastavussertifikaadi ja vastavusdeklaratsiooni puudumine
7) paragrahv 34 tunnistatakse kehtetuks;
8) paragrahvi 35 lõigetes 1 ja 2 asendatakse tekstiosa «käesoleva seaduse §-des 29–34» tekstiosaga «käesoleva seaduse §-des 29–33»;
9) paragrahvi 36 täiendatakse lõikega 4 järgmises sõnastuses:
«(4) Seonduvalt käesoleva seaduse §-de 10 ja 11 kehtetuks tunnistamisega kaotab kehtivuse ka nende sätete alusel antud volitatud asutuse tegevusõigus. Volitatud asutuse tegevusõiguse kohta käivad majandustegevuse registri registrikanded kustutatakse.»
§ 25. Väetiseseaduse muutmine
Väetiseseaduse (RT I 2003, 51, 352; 2009, 34, 224) § 17 lõikes 1 asendatakse sõnad «toote ja teenuse ohutuse seadusest» sõnadega «toote nõuetele vastavuse seadusest».
§ 26. Välisõhu kaitse seaduse muutmine
Välisõhu kaitse seaduse (RT I 2004, 43, 298; 2009, 49, 331) § 32 lõike 3 punkt 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«3) toote turule laskmise kuupäev toote nõuetele vastavuse seaduse tähenduses.»
§ 27. Väärismetalltoodete seaduse muutmine
Väärismetalltoodete seaduses (RT I 2003, 15, 85; 2009, 62, 405) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 40 lõike 2 punkt 8 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«8) äriühingu katselabori peab väärismetalli analüüside teostamiseks olema akrediteerinud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 765/2008, millega sätestatakse akrediteerimise ja turujärelevalve nõuded seoses toodete turustamisega ja tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 339/93 (ELT L 218, 13.8.2008, lk 30–47), nõuetele vastav akrediteerimisasutus.»;
2) paragrahvi 42 lõiked 1 ja 2 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
«(1) Käesolevas seaduses sätestatud nõuete järgimise üle teostab järelevalvet Tarbijakaitseamet.
3) valla- või linnavalitsus.»;
3) paragrahvi 54 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(2) Käesoleva seaduse §-des 47–49 sätestatud väärtegude kohtuväline menetleja on vastavalt oma pädevusele:
3) valla- või linnavalitsus.»
§ 28. Seaduste kehtetuks tunnistamine
(1) Toote ja teenuse ohutuse seadus (RT I 2004, 25, 167; 2009, 49, 331) tunnistatakse kehtetuks.
(2) Toote nõuetele vastavuse tõendamise seadus (RT I 1999, 92, 825; 2004, 30, 208) tunnistatakse kehtetuks.
(3) Tehnilise normi ja standardi seadus (RT I 1999, 29, 398; 2009, 23, 143) tunnistatakse kehtetuks.
(4) Seadmete energiatõhususe seadus (RT I 2003, 78, 525; 2008, 8, 59) tunnistatakse kehtetuks.
(5) Õigusaktides sisalduvad viited käesoleva paragrahvi lõigete 1–3 kohaselt kehtetuks tunnistatavatele seadustele loetakse viideteks toote nõuetele vastavuse seaduse asjakohastele sätetele. Toote ja teenuse ohutuse seadusele viitavad sätted, mis käsitlevad teenuse ohutust, loetakse viideteks tarbijakaitseseaduse asjakohastele sätetele.
(1) Toote nõuetele vastavuse seadus ja käesolev seadus jõustuvad 2010. aasta 1. oktoobril.
(2) Käesoleva seaduse § 24 jõustub kümnendal päeval pärast käesoleva seaduse avaldamist Riigi Teatajas.
(3) Käesoleva seaduse § 1 punktid 15 ja 19 ning § 22 jõustuvad päeval, mis on kindlaks määratud Euroopa Liidu Nõukogu otsuses Eesti Vabariigi suhtes kehtestatud erandi kehtetuks tunnistamise kohta Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 140 lõikes 2 sätestatud alusel.


Sotsiaalministri 28. novembri 2001. a määruse nr 110 „Eriarstiabi erialade ja erialade lisapädevuste loetelu“ ja sotsiaalministri 4. juuni 2001. a määruse nr 56 „Residentuuri raamnõuded ja residentuuri läbiviimise kord‟ muutmine – Riigi Teataja
Sotsiaalministri 28. novembri 2001. a määruse nr 110 „Eriarstiabi erialade ja erialade lisapädevuste loetelu“ ja sotsiaalministri 4. juuni 2001. a määruse nr 56 „Residentuuri raamnõuded ja residentuuri läbiviimise kord‟ muutmine
RT I, 28.06.2018, 17
Vastu võetud 25.06.2018 nr 32
Määrus kehtestatakse tervishoiuteenuste korraldamise seaduse § 20 lõike 2 ning Tartu Ülikooli seaduse § 7 lõigete 2 ja 5 alusel.
§ 1. Sotsiaalministri 28. novembri 2001. a määruse nr 110 „Eriarstiabi erialade ja erialade lisapädevuste loetelu“ muutmine
Sotsiaalministri 28. novembri 2001. a määruses nr 110 „Eriarstiabi erialade ja erialade lisapädevuste loetelu‟ tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 3 täiendatakse punktiga 34 järgmises sõnastuses:
„34) suu-, näo- ja lõualuukirurgia.“;
2) paragrahvi 31 täiendatakse punktiga 18 järgmises sõnastuses:
„18) uroloogia – androloogia.“;
3) määrust täiendatakse §-ga 32 järgmises sõnastuses:
„§ 32. Suu-, näo- ja lõualuukirurgia eriala erisused
(1) Käesoleva määruse § 2 punktis 1 nimetatud eriala loetakse erihambaarsti erialaks, kui erihambaarst on lõpetanud hambaarstiõppe õppekava ja läbinud vastava eriala residentuuri.
(2) Käesoleva määruse § 3 punktis 34 nimetatud eriala loetakse eriarsti erialaks, kui eriarst on lõpetanud arstiõppe õppekava ja läbinud vastava eriala residentuuri.“.
§ 2. Sotsiaalministri 4. juuni 2001. a määruse nr 56 „Residentuuri raamnõuded ja residentuuri läbiviimise kord‟ muutmine
Sotsiaalministri 4. juuni 2001. a määruses nr 56 „Residentuuri raamnõuded ja residentuuri läbiviimise kord‟ tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 4 lõike 2 punkt 7 tunnistatakse kehtetuks;
2) paragrahvi 4 lõiget 3 täiendatakse punktiga 20 järgmises sõnastuses:
„20) peremeditsiin.“;
3) paragrahvi 4 lõiget 4 täiendatakse punktiga 12 järgmises sõnastuses:
„12) uroloogia androloogia lisapädevusega.“;
4) paragrahvi 12 täiendatakse lõikega 6 järgmises sõnastuses:
„(6) Enne 2019/2020. õppeaastat peremeditsiini residentuuri vastu võetud residendil on kutse saamiseks õigus läbida peremeditsiini residentuur kestusega kolm aastat kuni 2024. aasta 31. augustini.“.
(1) Määruse § 1 ja § 2 punkt 3 jõustuvad 1. juulil 2018. a.
(2) Määruse § 2 punktid 1, 2 ja 4 jõustuvad 1. juulil 2019. a.