Kohtuniku ja kohtukordniku ametiriietuse kirjeldus ning kohtukordniku ametiriietuse kandmise kord – Riigi Teataja
Kohtuniku ja kohtukordniku ametiriietuse kirjeldus ning kohtukordniku ametiriietuse kandmise kord
Kohtuniku ja kohtukordniku ametiriietuse kirjeldus ning kohtukordniku ametiriietuse kandmise kord - sisukord
2 KOHTUNIKU AMETIRIIETUSE KIRJELDUS
§ 2 Kohtuniku ametiriietus
§ 3 Talaar
§ 4 Žaboo
§ 5 Õlalint
3 KOHTUKORDNIKU AMETIRIIETUSE KIRJELDUS
§ 6 Kohtukordniku ametiriietus
§ 7 Pintsak
§ 8 Püksid
§ 9 Naiste vest
§ 10 Seelik
§ 11 Särk
§ 12 Lips
§ 13 Vöörihm
§ 14 Kingad
§ 15 Ametitunnused
4 KOHTUKORDNIKU AMETIRIIETUSE KANDMISE KORD
§ 16 Kohtukordniku ametiriietuse kandmise üldnõuded
§ 17 Kohtukordniku ametiriietuse eest hoolitsemine
§ 18 Kohtukordniku ametiriietuse tagastamine
RTL 2009, 65, 964
Vastu võetud 29.07.2009 nr 30
Määrus kehtestatakse «Kohtute seaduse» § 85 lõike 3 ja § 1271 alusel.
Käesoleva määrusega sätestatakse maa-, haldus- ja ringkonnakohtu kohtuniku ja kohtukordniku ametiriietuse kirjeldus ning kohtukordniku ametiriietuse kandmise kord.
2. peatükk KOHTUNIKU AMETIRIIETUSE KIRJELDUS
§ 2. Kohtuniku ametiriietus
(1) Maa-, haldus- ja ringkonnakohtu kohtuniku ametiriietuseks on talaar, millele on lisatud žaboo.
(2) Ringkonnakohtu kohtunik kannab lisaks talaarile ja žaboole õlalinti.
§ 3. Talaar
(1) Talaar valmistatakse mustast villasest kergest riidest.
(2) Talaaril on kinnine kahekordne mahakeeratud krae. Krae laius on taga 5 cm ja ees 7 cm. Krae nurkade vahe on 10 cm.
(3) Talaaril on rinnal 13 nööpi, millest kolm ülemist on kinnitamisnööbid, kolm alumist peidetud kinnitamisnööbid ning ülejäänud ilunööbid. Nööbid ulatuvad poole talaarini. Nööbi läbimõõt on 2 cm.
(4) Talaari käis on alt 13 cm laiuselt pealekeeratud otsaga, mis kinnitatakse kahe nööbiga käise külge. Käise allääre ümbermõõt on 80 cm.
(5) Talaari õlapealis on sile, taga kraest arvates 20 cm pikk, ja ees kaelaaugust arvates 16 cm pikk. Õlapealisest jookseb allapoole üks kahe poolega volt kummalgi hõlmal ja kaks volti taga. Voldi laius on 1/3 õlapealise veere laiusest.
(6) Talaari allääre kõrgus maast on 15–25 cm.
§ 4. Žaboo
Žaboo on valge plisseeritud siidrinnaesine, mis on 25 cm pikk ja 17 voldiga. Žaboo laius on üleval 6 cm ja all 20 cm. Žaboo kinnitatakse talaari krae alla kahe nööbiga.
§ 5. Õlalint
(1) Õlalint on hõbehallist puuvillasest riidest ja seda kantakse üle vasaku õla. Õlalindi pikkus ilma narmasteta mõõdetuna on õlalt selja taha 31 cm ja õlalt rinna peale 56 cm. Õlalindi laius on õla peal 5 cm ning ees all 11 cm. Taga moodustab õlalint kolm volti kogulaiusega 20 cm. Õlalint kinnitatakse talaari õlapealise külge takjakinnisega.
(2) Keset õlga on õlalindil 4 cm läbimõõduga rosett. Õlalindi otstes on 7 cm pikkused kuldnarmad. Õlalindi eesosal õlast 24 cm allpool on suure riigivapi kujutis lindi laiuses.
3. peatükk KOHTUKORDNIKU AMETIRIIETUSE KIRJELDUS
§ 6. Kohtukordniku ametiriietus
Kohtukordniku ametiriietusse kuuluvad:
1) pintsak;
2) püksid;
3) naiste vest;
4) seelik;
5) särk;
6) lips;
7) kingad;
8) vöörihm;
9) ametitunnused.
§ 7. Pintsak
(1) Pintsak on tumesinisest poolvillasest kangast, kergelt taljesse töödeldud, klassikalise lõikega.
(2) Pintsak on üherealine, suletav eest kahe nööbiga.
(3) Pintsaku esihõlmadel on kaks horisontaalset klapiga küljetaskut ja üks kaldsuunaline liistuga rinnatasku.
(4) Varrukate allääres on lõhikud ja kolm nööpi.
(5) Pintsak on töödeldud voodrile.
§ 8. Püksid
(1) Püksid on tumesinisest poolvillasest kangast klassikalised sirgelõikelised pikad viigipüksid.
(2) Meeste viigipükstel on kaks sissetöödeldud küljetaskut ja nööbitav tagatasku ning rihma-aasadega värvel.
(3) Naiste viigipükstel on kaks sissetöödeldud küljetaskut ja rihma-aasadega värvel. Tasku kohal on värvli vahel lahtine avarusvolt.
§ 9. Naiste vest
Vest on tumesinisest poolvillasest kangast, lahtise nurkkaelusega, üherealine, kergelt taljesse töödeldud. Vest on voodriga ja suletav eest nelja väikese nööbiga. Esihõlmadel on kaks sissetöödeldud, liistkinnisega taskut, mis on suletavad väikese nööbiga.
§ 10. Seelik
Seelik on tumesinine, poolvillasest kangast, sirgelõikeline, värvliga. Seelikul on kaks sissetöödeldud küljetaskut. Tasku kohal on värvli vahel lahtine avarusvolt. Seeliku tagakeskõmbluse allosas on lahtine volt. Seelik ulatub põlveõndlani.
§ 11. Särk
Särk on helesinisest puuvillasest või segakiust riidest, eest nööbitav, kõva nurkkraega, kahe pealeõmmeldud, nööbiga suletava rinnataskuga, pikkade või lühikeste käistega.
§ 12. Lips
Lips on tagant kummiga, tumesinisest elastikriidest, teravnurkse 80 mm laiuse alumise otsaga.
§ 13. Vöörihm
Vöörihm on mustast nahast, ühe keelega ning metallpandlaga.
§ 14. Kingad
(1) Meeste kingad on mustast nahast, paksema talla ja madala kontsaga ning pealt kinnised.
(2) Naiste kingad on mustast nahast, paksema talla ja madala või poolkõrge kontsaga ning pealt poolkinnised.
§ 15. Ametitunnused
Kohtukordniku ametiriietusel kasutatavateks ametitunnusteks on pildiga töötõend ja nimesilt.
4. peatükk KOHTUKORDNIKU AMETIRIIETUSE KANDMISE KORD
§ 16. Kohtukordniku ametiriietuse kandmise üldnõuded
(1) Kohtukordnik kannab ametikohustuste täitmise ajal ainult käesoleva määrusega ettenähtud ametiriietust. Katseajal lähtub kohtukordnik riietumisel käesoleva määrusega ettenähtud kohtukordniku ametiriietuse üldisest kirjeldusest.
(2) Kohtukordniku ametiriietust hoitakse väljaspool tööaega kohtus.
(3) Kohtukordnik võib kanda ametiriietust väljaspool tööaega ainult kohtudirektori loal.
(4) Kohtukordnik kannab ametikohustusi täites ametiriietusele lisaks paremal pool rinnas pildiga töötõendit või nimesilti.
(5) Pükste peal kantakse vöörihma.
(6) Särki kantakse pükste või seeliku sees.
(7) Lips kuulub nii meeste kui naiste vormiriietuse juurde.
(8) Lipsu kantakse koos pintsaku või vestiga nii pikkade kui ka lühikeste käistega särgiga, ilma pintsakuta vaid pikkade käistega särgiga.
§ 17. Kohtukordniku ametiriietuse eest hoolitsemine
(1) Ametiriietuse korrasoleku ja pesemise eest vastutab ametiriietuse kasutaja.
(2) Ametiriietuse keemilise puhastamise korraldab ja selle vajaduse ning sageduse määrab kohtudirektor või tema volitatud isik.
(3) Kasutaja süül erandkorras keemilist puhastust vajavate riietusesemete puhastuse korraldab kasutaja.
(4) Kui ametiriietusse kuuluv riietusese kaob või muutub kasutuskõlbmatuks kasutaja süül, hüvitab kasutaja kohtule kas kaotatud või kasutuskõlbmatu ametiriietuse maksumuse või asemele antava uue riietuseseme maksumuse.
§ 18. Kohtukordniku ametiriietuse tagastamine
(1) Ametiriietuse kasutaja tagastab ametiriietuse kohtule, kui riietusese asendatakse või kui kasutaja vabastatakse teenistusest.
(2) Kui ametiriietuse kasutaja jätab teenistusest vabastamisel ametiriietuse tagastamata, nõutakse temalt sisse ametiriietuse soetusmaksumus.
(3) Kohtule tagastatud riietuseseme edasise kasutamise kõlbulikkuse otsustab kohtudirektor või tema volitatud kohtuteenistuja.
1) justiitsministri 25. juuni 2003. a määrus nr 47 «Maa-, linna- ja halduskohtu ning ringkonnakohtu kohtuniku ametiriietuse kirjeldus» (RTL 2003, 79, 1157);
2) justiitsministri 7. oktoobri 2002. a määrus nr 66 «Maa-, linna- ja halduskohtu ning ringkonnakohtu kohtukordniku ametiriietuse kirjelduse ja ametiriietuse kandmise kord» (RTL 2002, 118, 1713).
justiitsministri ülesannetes Hanno PEVKUR
kantsleri ülesannetes Marko AAVIK


text:
„Maksekäsu” menetlused - Poola
Kohus annab välja maksekäsu, kui nõude esitaja esitab rahalise nõude või nõuab asendustäitmist.
Maksekäsu võib välja anda nõude summast olenemata.
Menetlus on vabatahtlik. Kohus annab maksekäsu välja nõude esitaja kirjaliku taotluse alusel, mis on esitatud nõudeavalduses.
Maksekäsumenetlust ei saa algatada, kui maksekäsku ei ole võimalik kostjale Poolas kätte toimetada.
Maksekäsumenetlus kuulub ringkonna- (rejonowy) ja piirkonna- (okręgowy) kohtute pädevusse.
Tüüpvormi ei ole.
Maksekäsumenetluses ei ole advokaadi kaudu esindamine (przymus adwokacki) kohustuslik.
Nõudeavalduses tuleks esitada täpne nõue ja nõude aluseks olevad tegelikud asjaolud.
Nõude aluseks olevad asjaolud tuleb tõendada järgmiste nõudeavaldusele lisatavate dokumentide teel:
a) ametlik dokument;
b) võlgniku aktsepteeritud arve;
c) võlgnikule adresseeritud maksenõue ja võlgniku kirjalik kinnitus võla tunnistamise kohta;
d) võlgniku aktsepteeritud maksenõue, mille pank on tagastanud ja mis on tasumata seoses vahendite puudumisega pangakontol.
Kohus annab maksekäsu võlgniku vastu välja ka nõuetekohaselt täidetud lihtveksli, tšeki, ostutähe või võlakirja alusel, mille ehtsus ja sisu on väljaspool kahtlust.
Kohus lükkab nõudeavalduse tagasi,
kui kohtumenetlus ei ole lubatav;
kui samade poolte vahelise sama nõude menetlemine on pooleli või on lõplik otsus juba tehtud;
kui üks pooltest on võimetu kohtumenetluses osalema või kui nõude esitaja on võimetu menetlustoiminguid teostama ja teda ei esinda seaduslik esindaja või kui nõude esitanud organisatsioonilise üksuse juhtorganite koosseis on puudulik sellisel määral, et takistab tegutsemist.
Vt punkt 1.6.
Kirjalik vastuväide tuleb esitada maksekäsu välja andnud kohtule. Vastuväites peaks kostja täpsustama, kas ta vaidlustab maksekäsu tervikuna või osaliselt, ja esitama väited, mis tuleb avaldada enne asja sisu puudutava vaidluse alustamist (selle tegemata jätmisel kaob õigus neid esitada), samuti tuleb esitada tegelikud asjaolud ja tõendid. Kohus jätab hilinemisega esitatud kinnitused ja tõendid läbi vaatamata, välja arvatud juhul, kui pool tõendab, et ta ei olnud süüdi nende esitamata jätmises vastuväite osana või et kinnituste ja tõendite hilisem esitamine ei lükka asja arutamist edasi või kohalduvad muud erakorralised asjaolud.
Kui vastuväide on esitatud õigesti, määrab kohus istungi kuupäeva ja annab korralduse vastuväite kostjale kätte toimetamiseks.
Pärast väljaandmist kujutab maksekäsk endast arestimismäärust (tytuł zabezpieczenia) ja see on võimalik täita ilma täidetavaks tunnistamiseta.
Pärast vastuväite esitamise tähtaja möödumist muutub maksekäsk edasiste vorminõueteta täidetavaks.
Maksekäsumenetluses välja antud maksekäsu suhtes ei ole võimalik edasikaebust esitada.

matches: Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus kohus


2016. aasta riigieelarve seadus – Riigi Teataja
2016. aasta riigieelarve seadus - sisukord
§ 5 Tegevusala alusel määratud kulude tegemine
§ 7 Haridus- ja Teadusministeeriumi valitsemisala eelarve kasutamine ja täiendav liigendamine
§ 8 Eesti Haigekassa eelarvepositsioon
Väljaandja:RiigikoguAkti liik:seadusTeksti liik:algtekst-terviktekstRedaktsiooni jõustumise kp:01.01.2016Redaktsiooni kehtivuse lõpp:23.11.2016Avaldamismärge:RT I, 23.12.2015, 6
Välja kuulutanudVabariigi President18.12.2015 otsus nr 7172016. aasta riigieelarve seadusVastu võetud 09.12.2015§ 1. Riigieelarve tulud, kulud, investeeringud ja finantseerimistehingud§ 2. Seadustest tulenevate määrade ja piirsummade kehtestamine (1) Õppetoetuste ja õppelaenu seaduse alusel kehtestatavad määrad on: 1) üliõpilase vajaduspõhise õppetoetuse saamiseks arvestatava keskmise sissetuleku ülemmäär 358 eurot kuus vastavalt seaduse § 5 lõike 21 punktile 3; 2) kutseõppe õppekava õpilase põhitoetuse suurus 60 eurot õppekuus vastavalt seaduse § 12 lõikele 1; 3) doktoranditoetuse suurus 422 eurot kalendrikuus vastavalt seaduse § 12 lõikele 1; 4) üliõpilase vajaduspõhise õppetoetuse suurus taotleja ühe kuu sissetuleku korral kuni 89,50 eurot 220 eurot õppekuus, sissetuleku korral vahemikus 89,51 kuni 179 eurot 135 eurot õppekuus ning sissetuleku korral vahemikus 179,01 kuni 358 eurot 75 eurot õppekuus vastavalt seaduse § 12 lõikele 2; 5) üliõpilase vajaduspõhise eritoetuse suurus 135 eurot õppekuus vastavalt seaduse § 12 lõikele 1; 6) üliõpilase põhitoetuse suurus 55,93 eurot ja täiendava toetuse suurus 28,13 eurot õppekuus vastavalt seaduse § 42 lõikele 5. (2) Põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 77 lõike 3 alusel kehtestatav õpetaja lähtetoetuse suurus on 12 783 eurot. (3) Tartu Ülikooli seaduse § 73 lõike 1 alusel kehtestatav maksimaalne arst-residendi koha maksumus on 2542,7 eurot kuus. (4) Riiklike peretoetuste seaduse § 4 lõigete 2 ja 3 alusel kehtestatav lapsetoetuse määr on 9,59 eurot kuus ja lapsehooldustasu määr 76,70 eurot kuus. (5) Vanemahüvitise seaduse § 3 lõike 6 alusel kehtestatav vanemahüvitise määr on 390 eurot kuus. (6) Puuetega inimeste sotsiaaltoetuste seaduse § 5 lõike 1 alusel kehtestatav puuetega inimeste sotsiaaltoetuste määr on 25,57 eurot kuus. (7) Tööturuteenuste ja -toetuste seaduse alusel kehtestatavad määrad on: 1) ettevõtluse alustamise toetuse ülemmäär 4474 eurot vastavalt seaduse § 19 lõikele 9; 2) tugiisikuga töötamise teenuse osutamise eest makstav tunnitasu määr 2,56 eurot vastavalt seaduse § 23 lõikele 6; 3) töötutoetuse päevamäär 4,41 eurot vastavalt seaduse § 31 lõikele 1; 4) stipendiumi päevamäär 3,84 eurot vastavalt seaduse § 35 lõikele 6; 5) sõidu- ja majutustoetuse määr ühe kilomeetri kohta 0,10 eurot ja ülemmäär 26 eurot päevas vastavalt seaduse § 37 lõikele 5; 6) madala sissetulekuga töötavale isikule tehtava tagasimakse suuruse arvutamise aluseks olev määr 228 eurot vastavalt seaduse § 373 lõikele 4; 7) tööalase rehabilitatsiooni teenuse osutamise ülemmäär 1800 eurot koos käibemaksuga kalendriaastas vastavalt seaduse § 231 lõikele 4. (8) Sotsiaalhoolekande seaduse alusel kehtestatavad määrad on: 1) üksi elava isiku või perekonna esimese liikme toimetulekupiir 130 eurot kuus; 2) psüühiliste erivajadustega inimeste erihoolekande kogukonnas elamise teenusele suunatud isiku maksimaalne omaosalus 230 eurot kuus ning ööpäevaringsele erihooldusteenusele suunatud isiku maksimaalne omaosalus 230 eurot kuus, kui ööpäevaringset erihooldusteenust osutatakse hoolekandeasutuse ühes või igas eraldiseisvas hoones korraga rohkem kui kaheteistkümnele isikule, ja ööpäevaringsele erihooldusteenusele suunatud isiku maksimaalne omaosalus 270 eurot kuus, kui ööpäevaringset erihooldusteenust osutatakse hoolekandeasutuse ühes või igas eraldiseisvas hoones kuni kaheteistkümnele isikule; 3) ööpäevaringse erihooldusteenuse maksimaalne maksumus kohtumäärusega hoolekandeasutusse paigutatud isiku kohta 909 eurot kuus ja alaealise isiku kohta 1945 eurot kuus; 4) vajaduspõhise peretoetuse sissetulekupiir perekonna esimese liikme kohta 358 eurot kuus. (9) Riikliku matusetoetuse seaduse § 6 lõike 1 alusel kehtestatav matusetoetuse suurus on 250 eurot. (10) Sotsiaalmaksuseaduse § 21 alusel kehtestatav sotsiaalmaksu maksmise aluseks olev kuumäär on 390 eurot. (11) Spordiseaduse § 13 lõike 2 alusel kehtestatav olümpiavõitja toetuse määr on 650 eurot kuus. (12) Riigieelarve seaduse alusel kehtestatavad määrad on: 1) riigi võlakohustuste suurim lubatud jääk 1 840 000 000 eurot vastavalt seaduse § 69 lõikele 2; 2) Vabariigi Valitsuse antavate laenude ja riigigarantiide suurim lubatud jääk 577 000 000 eurot vastavalt seaduse § 61 lõikele 5. (13) Kooskõlas välissuhtlemisseaduse § 20 punktiga 5 ei ole vaja Riigikogus ratifitseerida välislepinguid, millest ühelgi eesseisval eelarveaastal Eesti Vabariigile tulenevate varaliste kohustuste või saamata jääva tulu maht ei ületa 3 protsenti riigiasutusele, kelle algatusel välisleping sõlmitakse, jooksvaks eelarveaastaks ettenähtud kulude summast. (14) Muuseumiseaduse alusel on: 1) 2016. aasta jooksul eksponeeritavate näituste riigi tagatava näituse kahjuhüvitise kogusumma piirmäär 42 000 000 eurot vastavalt seaduse § 28 lõike 3 punktile 1; 2) omavastutuse suurus 2000 eurot ühe näituse kohta vastavalt seaduse § 28 lõike 3 punktile 2; 3) kümmet miljonit eurot ületava väärtusega näituse „Fotorealism: 50 aastat hüperrealistlikku maali”, mille omanik on Tübingeni Institut für Kulturaustausch Saksamaalt, kavandatav vedamise periood 28. veebruarist 30. juunini 2016, eksponeerimise periood 17. märtsist 12. juunini 2016 vastavalt seaduse § 28 lõike 3 punktile 3.§ 3. Kohaliku omavalitsuse üksustele tasandus- ja toetusfondi jaotamise põhimõtted (1) Tasandusfondi toetus T arvutatakse järgmiselt:
– kohaliku omavalitsuse üksuste arvestuslik keskmine tegevuskulu ühe lapse, kooliealise, tööealise, vanuri, hooldatava ja hooldajateenust saava puudega isiku kohta ning kohalikest teedest maanteede ja tänavate arvestusliku pikkuse ühe kilomeetri kohta eurodes;
– üksikisiku tulumaksu laekumine konkreetses kohaliku omavalitsuse üksuses vastavalt 2013., 2014. ning 2015. aastal korrutatuna 11,6-ga ning jagatuna vastaval aastal kehtinud tulumaksuseaduse redaktsiooni § 5 lõike 1 punktis 1 toodud määraga;
– konkreetse kohaliku omavalitsuse üksuse arvestuslik maamaks (1,25 protsenti üldise maa ja 0,6 protsenti põllumajandusmaa maksustamise hinnast 2015. aastal), millest on maha arvatud looduskaitsealade soodustused, sealhulgas alates 2016. aastast kehtima hakkavad looduskaitsealade soodustused, mille mõju on suurem kui 1000 eurot kohaliku omavalitsuse kohta, ning kodualuse ja ühiskondlike ehitiste aluse maa maksuvabastuse mõju;
RM – konkreetse kohaliku omavalitsuse üksuse kohaliku tähtsusega maardlate maavarade kaevandamisõiguse tasu laekumine vastavalt 2013., 2014. ning 2015. aastal.
(2) Toetusfondi vahendite jaotamise arvnäitajad, arvnäitajate väärtused ja arvnäitajatega arvestamise alused kehtestab Vabariigi Valitsus riigieelarve seaduse § 48 lõikes 4 nimetatud määrusega.§ 4. Valitsemisalade tegevuskulude liigendamine (1) Minister ja riigisekretär liigendavad oma valitsemis- või haldusala eelarve TK-objektikoodiga kavandatud vahendid majandusliku sisu järgi ja administratiivselt, lähtudes kulude täpsustumisest erinevate toetuse saajate vahel. (2) Käesoleva seaduse § 1 6. osa 9. jao Rahandusministeeriumi valitsemisala konto 70 Saadud siirded riigiasutustelt arvel tehtavate maantee-, vee- ja õhutranspordi korraldamise kulude jaotuse maavalitsuste vahel kinnitab majandus- ja taristuminister. (3) Käesoleva seaduse § 1 6. osa 9. jao Rahandusministeeriumi valitsemisala konto 70 Saadud siirded riigiasutustelt arvel tehtavate sotsiaalse kaitse kulude jaotuse maavalitsuste vahel kinnitab sotsiaalkaitseminister ning ennetustegevuste ja teenuste jaotuse maavalitsuste vahel kinnitab tervise- ja tööminister. (4) Käesoleva seaduse § 1 6. osa 9. jao Rahandusministeeriumi valitsemisala konto 70 Saadud siirded riigiasutustelt arvel rahvastikuregistriga seotud ülesannete täitmiseks tehtavate kulude jaotuse maavalitsuste vahel kinnitab siseminister.§ 5. Tegevusala alusel määratud kulude tegemine (1) Vabariigi Valitsusel on õigus teha muudatusi käesoleva seadusega määratud kulude tegevusala klassifikaatori COFOG liigenduses ministeeriumide valitsemisalade ja Riigikantselei haldusala ning põhiseaduslike institutsioonide vahel administratiivselt ja majandusliku sisu järgi. (2) Ministeeriumidel oma valitsemisala ja Riigikantseleil oma haldusala piires ning põhiseaduslikel institutsioonidel on õigus teha muudatusi käesoleva seadusega määratud kulude tegevusala klassifikaatori COFOG liigenduses administratiivselt ja majandusliku sisu järgi.§ 6. Riigi Kinnisvara Aktsiaseltsile riigieelarves planeeritud rendikulu mahtude muutmine Vabariigi Valitsusel on õigus põhjendatud juhtudel muuta ministeeriumile, Riigikantseleile või põhiseaduslikule institutsioonile käesoleva seaduse §-s 1 eelarve kontodel 5, 450, 650 ja 206 objektikoodiga SE000028 Vahendid Riigi Kinnisvara ASile ettenähtud vahendeid riigieelarves vastavale ministeeriumile, Riigikantseleile või põhiseaduslikule institutsioonile samal eelarve kontol ettenähtud vahendite ulatuses.§ 7. Haridus- ja Teadusministeeriumi valitsemisala eelarve kasutamine ja täiendav liigendamine Haridus- ja teadusministril on õigus muuta käesoleva seaduse § 1 6. osa 2. jao Haridus- ja Teadusministeeriumi valitsemisala programmidesisest vahendite liigendust tegevuskulude ja investeeringute vahel, muutmata seejuures riigieelarve seaduse § 31 lõike 1 alusel Vabariigi Valitsuse kehtestatud investeeringute kinnisasjadesse liigendust objektide kaupa. Haridus- ja teadusministri tehtavad muudatused kooskõlastatakse eelnevalt Rahandusministeeriumiga riigieelarve seaduse § 35 lõike 4 alusel sätestatud korra kohaselt.§ 8. Eesti Haigekassa eelarvepositsioon Eesti Haigekassa seaduse § 36 lõike 12 alusel kinnitatav Eesti Haigekassa põhitegevuse tulem on järgmine: 1) 2016. aastal –9,1 miljonit eurot; 2) 2017. aastal –1,3 miljonit eurot; 3) 2018. aastal –0,9 miljonit eurot; 4) 2019. aastal 0 eurot.Eiki NestorRiigikogu esimees


text:
Keskkonnaõiguse uudiskirja panid Sinu jaoks kokku Kadi, Kaarel ja Pille.
Riigikohus: maakonnaplaneeringute mõjude hindamine peab andma vastuse lahenduste põhimõttelise sobivuse kohta
Riigikohus tegi 8. augustil otsuse haldusasjas nr 3-16-1472, milles andis hinnangu Hiiumaa mereplaneeringu keskkonnamõju strateegilise hindamise (KSH), nn Natura hindamise algatamata jätmise ja piiriülese koostöö õiguspärasusele. Riigikohus leidis, et planeeringu mõjude hindamine oli tuuleenergia eelisarendamise alade kindlaksmääramise osas ebapiisav ning tühistas seetõttu planeeringu vastavas osas. Tegemist on lahendiga, millel on oluline mõju tulevaste kõrgema tasandi planeeringute keskkonnamõjude hindamisele.
Õiguskantsler: tee-ehitusest puudutatud inimesi tuleb kaasata ka projekteerimistingimuste menetlusse
Euroopa Kohus: elektriliinide trassiraie on raadamiseks EL KMH direktiivi tähenduses (C-329/17)
Keskkonnaministeerium soovib keskkonnakompleksloa künnised EL õigusega vastavusse viia
Euroopa Komisjon on asunud ette valmistama pikaajalist kliimapoliitikat aastani 2050
VV 1.12.16 määruse nr 134 muudatuste kohaselt ei pea väikese mahuga lennuettevõtjad liituma EL kasvuhoonegaaside kauplemise süsteemiga enne 2030. a lõppu
Euroopa Kohus selgitas taaskord leevendus- ja kompensatsioonimeetmete erinevust nn Natura hindamise puhul (C-164/17)
Valitsus kehtestas pakendiregistri põhimääruse uue teksti
Euroopa Kohus: uute mutageneesi protsesside teel loodud kultuurid on GMOdeks (C-528/16)
Riigikogu menetleb eelnõu, mis kohustaks GMOde kasvatajaid lähikonna mesinikelt nõusolekut küsima
Keskkonnaminister kinnitas määruse, mis nõuab radoonitaseme mõõtmist tööruumides
Mismoodi aitab looduskaitse nõuandla maaomanikel ja ametnikel õigusest ja loodusest aru saada?
Õiguskantsler avaldas 18. juulil oma seisukoha seoses kaasamisega projekteerimistingimuste menetluses. Õiguskantsleri poole pöördus kinnistuomanik, keda ei kaasatud tema kinnistuga piirneva kergliiklustee rajamisse. Õiguskantsler leidis, et linnavalitsus rikkus menetlusreegleid jättes kaasamata maaomanikud, kelle õigusi (sh kinnistule juurdepääsu kaudu) liikluskorralduse muudatus piirab.
Kõnealuses juhtumis on tegemist olukorraga, kus kergliiklustee ehitamise üldine võimalus oli ette nähtud linna üldplaneeringus. Kuna kergliiklustee täpne asukoht polnud määratud planeeringuga, andis linnavalitsus oma korraldusega projekteerimistingimused, mis täpsustasid kergliiklustee rajamise üksikasju. Õiguskantsleri hinnangul on projekteerimistingimuste puhul tegemist haldusaktiga ja selle andmisel tuleb lähtuda haldusakti andmisele ja sisule esitatavatest nõuetest, mh kaasata menetlusse teega piirnevate kinnisasjade omanikud. Puudutatud isikud tuleb ära kuulata ning neile selgitada, mida rajatav tee nende jaoks kaasa toob.
Õiguskantsler leidis, et terve linnaosa ärakuulamine polnud vajalik - küll aga pidanuks andma võimaluse neile, kelle kinnistule juurdepääsu tee-ehitus mõjutas
Linnavalitsus väitis omalt poolt, et isikute arvamusi polnud vaja ära kuulata, kuna ärakuulamist vajavate isikute arv oleks olnud suurem kui 50. Linnavalitsus leidis, et kuna kergliiklustee läbi tervet linnaosa, siis selles elava 3000 isiku individuaalne ja personaalne teavitamine ja kaasamine pole haldusmenetluse läbiviimisel mõistlik ja otstarbekas.
Õiguskantsler aga linnavalitsuse seisukohaga ei nõustunud.- Õiguskantsler leidis, et kindlasti tulnuks suhelda nende inimestega, keda rajatisega seotud ümberkorraldused otseselt ja igapäevaselt puudutavad. Ülemäära suure isikute hulga ärakuulamist on võimalik ka vältida selliselt, et kuulatakse ära vaid need, kelle õigused või huvid on tõsisemalt kaalul. Käesolevas juhtumis oleks saanud kaaluda näiteks nende isikute ärakuulamist, kelle kinnistud asusid ühesuunaliseks muudetavate sõiduteede ääres ja kelle kinnistule juurdepääs võis kergliiklustee rajamise tõttu muutuda ebamugavamaks. Õiguskantsler rõhutas ka, et puudutatud isikute kaasamiseks ei piisa vaid artiklite avaldamisest meedias. Näiteks kõnealuses juhtumis ilmus meedias mitu artiklit, milles anti ülevaade kergliiklustee ehitustöödest ja edaspidisest liikluskorraldusest. Meedias artiklite avaldamine ei asenda aga kohustust isikud vajadusel menetlusse kaasata ja ära kuulata.
Euroopa Kohus tegi 7. augustil otsuse kohtuasjas C‑329/17, milles küsiti Euroopa Kohtu eelotsust küsimuses, kas mõiste „raadamine maakasutusviisi muutmiseks“ keskkonnamõju hindamise (KMH) direktiivi II lisa punkti 1 (d) tähenduses hõlmab ka trassiraiet elektri õhuliini rajamiseks ja käitamiseks või mitte. Sisuliselt oli küsimuseks, kas trassiraie on tegevus, mille puhul tuleks keskkonnamõju hindamist kaaluda (anda nn KMH eelhinnang)..
Põhikohtuasjas oli Austria föderaalsele halduskohtule esitanud kaebuse 9 isikut, kes ei nõustunud Austria valitsuse seisukohaga, et elektri õhuliini rajamise projekti osas ei ole vaja teostada keskkonnamõju hindamist. Kohus jättis kaebuse rahuldamata. Kohus eristas raadamisele kuuluvat metsamaad pindalaga 0,4362 ha ja ala, millel tuli teha trassiraie (raiuda elektriliini all kasvavad puud, tagamaks minimaalne ohutu vahemaa elektrikaablitest) pindalaga 17,82 ha. Kohtu hinnangul ei saanud trassiraiet pidada raadamiseks, sest alal jätkub ka pärast trassi rajamist tavapärane metsa majandamine, st saab teatud ulatuses teha regulaarset metsaraiet, korraldada palkide äravedu ja puid istutada. Austria kõrgem halduskohus nõustus alama astme kohtuga, et trassiraiet ei saa pidada raadamiseks riigisisese õiguse tähenduses, kuid küsis Euroopa Kohtult, kas selline tõlgendus on kooskõlas keskkonnamõju hindamise direktiiviga.
Kohus rõhutas, et siseriiklik terminoloogia ei tohiks piirata KMH-reeglite kohaldamisala
Euroopa Kohus leidis, et kuna trassiraie on projekteeritud elektrienergia ülekandeks mõeldud õhuliini ehitamiseks ja käitamiseks, siis on maale määratud uus kasutusviis. Seega kuulub see tegevus direktiivi lisa II punkt 1 (d) kohaldamisalasse ja sellise tegevuse eel tuleb kaaluda KMH läbiviimist. Kohus selgitas ka, et KMH direktiivi kohaldamisala on ulatuslik ja eesmärk väga lai, millega oleks vastuolus see, kui II lisa kohaldamisalast jäetaks välja trassiraie tööd põhjendusel, et need tööd ei ole seal sõnaselgelt sätestatud. Samuti võimaldaks selline tõlgendus liikmesriikidel vabaneda keskkonnamõju hindamise direktiivist tulenevatest kohustustest, kui nad olenemata raie ulatusest annavad trassiraie loa. Seega hõlmab mõiste „raadamine maakasutusviisi muutmiseks“ ka trassiraiet elektri õhuliini rajamiseks ja käitamiseks ning selle keskkonnamõju hindamist tuleb enne tegevusloa andmist kaaluda ja vajadusel läbi viia KMH.
Kohtuotsus kohtuasjas C‑329/17
Keskkonnaministeerium on algatanud keskkonnakompleksloa taotlemise kohustuse piirväärtusi (künniseid) kindlaksmäärava eelnõu muutmise. Muudatuse ajendiks on Euroopa Komisjoni poolt algatatud menetlus Eesti suhtes. Komisjon heidab Eestile ette seda, et täpsustada tuleks mõistet „kodulind“ ning orgaaniliste lahustite kasutamisega seotud künnisvõimsused pole Eesti õiguses määratletud õigesti, st nii, nagu need on paika pandud EL direktiivis 2010/75/EL. Eelnõu vastuvõtmise tulemusena muutuks regulatsioon leebemaks ja kompleksloa kohustusega ettevõtete arv väheneks ministeeriumi andmeil nelja võrra.
Eelnõu jõustumisel poleks neljal lahusteid kasutaval ettevõttel enam kompleksluba vaja
Keskkonnakompleksluba on tegevusluba, mida nõutakse EL ja Eesti õiguse alusel kõige suurema keskkonnamõjuga tööstusettevõtetelt. Selle loaga püütakse vähendada heidet kompleksselt, st vältida olukorda, kus nt õhuheite vähenedes suureneb saasteainete heide vette või jäätmeteke. Lube antakse küll tähtajatult, ent neid vaadatakse tehnoloogia arenedes ja üle-euroopaliste nn viitedokumentide uuendades regulaarselt üle.
Uue eelnõuga muudetaks esmalt mõiste „kodulind“ tähendust, arvates kompleksloa kohustuse alt välja sellised ettevõtted, kus kasvatatakse teatud arvust suuremas koguses silerinnaliste perekonda kuuluvaid linde (nt emud). Sisulist tähendust see muudatus ei omaks, kuna taolisi suurfarme Eestis seni pole. Teine muudatus oleks sisuline ja tooks kaasa orgaaniliste lahusteid kasutavate ettevõtete puhul loakohustuse künnise kasvu. Kui seni on kompleksluba nõutud ettevõtetelt, kes kasutavad pindade (nt puidu) töötlemiseks aastas üle 50 tonni orgaanilisi aineid aastas, siis eelnõu kohaselt nõutaks kompleksluba (vastavalt EL direktiivis sätestatule) ettevõtetelt, mis kasutavad 200 tonni lahusteid aastas. Selle muudatusega kaoks kompleksloa kohustus kahelt ettevõttelt, veel kaks ettevõtet on plaaninud oma tootmist lähiajal alla sätestatud mahu vähendada.
Euroopa Komisjon valmistab Pariisi kliimakokkuleppes seatud eesmärkide täitmiseks ette kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamise pikaajalist strateegiat, mis aitaks ELil jõuda aastaks 2050 tasakaaluni kasvuhoonegaaside emissiooni ja sidumise vahel (nn nulliga võrduva kasvuhoonegaaside netoheitkoguseni).
Pariisi kliimakokkuleppega 2015. aastal võtsid 195 riiki eesmärgiks hoida globaalne keskmine temperatuuri tõus tunduvalt alla 2°C (võimalusel 1,5°C) võrreldes tööstusrevolutsioonieelse ajaga. Märtsis palusid EL liidrid Euroopa Komisjonil esitada 12 kuu jooksul ettepanek pikaajaliseks EL kasvuhoonegaaside vähendamise kavaks, mis oleks kooskõlas Pariisi kliimakokkuleppega. Juulis korraldas Euroopa Komisjon konverentsi, et uurida, kuidas viia aastaks 2050 kasvuhoonegaaside netoheitkogus nullini.
Konverentsil jäi kõlama, et uues strateegias saab tõenäoliselt keskseks küsimuseks maakasutus – nii see, kuidas maad kasutatakse toidu ja biomaterjalide kasvatamiseks ning karjakasvatuseks, kui ka maa kasutamine kliimaneutraalse bioenergia tootmiseks ja CO2 sidumiseks. Kliimaeesmärkide saavutamiseks tuleb teha olulisi muudatusi maa kasutamises ja leida võimalus süsiniku sidumiseks atmosfäärist. Ühed tähtsamad süsiniku sidujad on metsad, mistõttu aitaks nende taastamine või raiemahu vähendamine süsiniku tasakaaluni jõudmisele suuresti kaasa.
Strateegia koostamisse saavad oma panuse anda kõik soovijad läbi 12 nädalat kestva avaliku konsultatsiooni. Arvamusi saab esitada 9. oktoobrini.
Vabariigi Valitsuse 1. detsembri 2016. a määruse nr 134 „Kasvuhoonegaaside lubatud heitkoguse ühikutega kauplemise süsteemi kuuluvate käitajate tegevusalade loetelu“ muutmine
Riigi Teatajas avaldatud määruse muudatustega pikendati väikese mahuga mitteäriliste lendude teostajatele kehtestatud erandit, mille kohaselt vähem kui 1000 tonni CO2 õhku heitvad ettevõtjad ei pea enne 2030. a lõppu liituma EL heitkoguste kauplemise süsteemiga.
Euroopa Kohus tegi 25. juulil otsuse kohtuasjas C‑164/17, milles taotleti Euroopa Kohtu eelotsust küsimuses, kuidas tõlgendada nn loodusdirektiivi (92/43/EMÜ) artikli 6 lõikeid 3 ja 4. Täpsemalt tahtis Iirimaa kõrgeim kohus teada, kas tuulepargi projektile lisatud kaitsekorralduskavas välja pakutud meetmed, mille eesmärgiks on tagada, et välja-loorkulli elupaigaks sobiva ala kogupindala ei väheneks ja et seda saaks isegi suurendada, tuleb klassifitseerida leevendavateks meetmeteks või kompensatsioonimeetmeteks.
Põhikohtuasjas on vaidluse all Natura 2000 võrgustiku alale kavandatava tuulepargi projekt. Territoorium pindalaga üle 20 tuhande hektari on võrgustikku lisatud välja-loorkulli elupaiga kaitseks ja sobib potentsiaalselt kogu ulatuses selle liigi elupaigaks. Tuulepargi projekt hõlmab 832 ha kaitsealust maad, raiest on mõjutatud ca 42 ha ning lõplikult hävitatakse 9 ha tuulikute alust kaitseala maad. Eelhinnangutaotluse esitanud kohtu hinnangul võib lindude toitumispiirkond kaudsete mõjude tõttu kaduda 162,7 ha ulatuses. Projektile on lisatud kaitseala kaitsekorralduskava, mis sisaldab meetmeid tuulepargi võimalike tagajärgede kõrvaldamiseks välja-loorkulli toitumispiirkonnas. Eelkõige seisnevad need vaipsoo alade ja märgade nõmmede taastamises ligi 42 ha suurusel alal ning välja-loorkullidele jt sellel territooriumil leiduvatele loomadele projekti ajal optimaalselt elupaigaks vajalike alade tagamises, kasutades selleks eelkõige 137,3 hektari suurust ala, kujundades sealseid tingimusi kaitsealustele liikidele sobivaks.
Euroopa Kohus leidis, et kuna uue elupaiga loomise kasulik mõju avaldub pikema aja jooksul, on tegemist kompensatsiooni-meetmega
Projekti elluviimiseks anti luba põhjendusel, et see ei kahjusta erikaitseala terviklikkust. Kaebajate arvates eeldavad projekt ja kaitsekorralduskava kompensatsioonimeetmete rakendamist, mistõttu oleks projekti tohtinud lubada vaid direktiivi art 6 lg-s 4 ette nähtud erandkorras. Otsusetegija hinnangul tuli aga rakendada vaid mõjusid leevendavaid meetmeid, mistõttu piisas nn Natura hindamisest ilma erandite kaalumiseta. Iirimaa kõrgeim kohus pidas vajalikuks enne asja lõplikku lahendamist küsida Euroopa Kohtult eelotsust küsimuses, kas tõlgendada meetmeid leevendus- või kompensatsioonimeemetena.
Euroopa Kohus selgitas, et loodusdirektiiv näeb Natura hindamise ette kahe-etapilisena. Esimeses peab liikmesriik asjakohaselt hindama kava või projekti mõju kaitsealale, kui on tõenäoline, et see kava või projekt avaldab alale olulist mõju. Teine etapp toimub pärast mõjude väljaselgitamist ning selle käigus võib sellisele kavale või projektile anda loa üksnes tingimusel, et see ei avalda kaitstava ala terviklikkusele negatiivset mõju või rakendades art 6 lg-s 4 sätestatud erandeid.
Kohtu selgituste kohaselt tuleb vahet teha mõjude leevendamise ja kompenseerimise meetmetel. Projektis ette nähtud meetmeid, mille eesmärk on kompenseerida negatiivset mõju Natura 2000 alale, võidakse Natura hindamise käigus arvesse võtta ainult siis, kui esineb piisav kindlus selles, et meede aitab kahju tekkimist vältida. Uue elupaiga loomisega sama elupaigatüübi kao kompenseerimiseks tulevikus kaasnev positiivne mõju on aga raskesti ettenähtav ja see ilmneb igal juhul alles mõne aja pärast, mistõttu ei saa seda loa andmisel nõutava kindlusega ette näha ja seega ei ole tegemist mitte leevendus- vaid kompensatsioonimeetmega. Taoliste meetmetega Natura hindamise käigus, enne erandi kohaldamise kaalumist, arvestada ei tohi.
Kohtuotsus kohtuasjas C‑164/17
Augusti alguses kehtestas Valitsus uue pakendiregistri põhimääruse. Pakendiregister (PAKIS) alustas tööd juba 2004. aastal, kuid on praeguseks vananenud. Registrisse esitatavate andmete loetelu on vaja laiendada seoses plastkandekottide aruandluse sisseseadmisega, mis tingib vajaduse registrit edasi arendada ja viia see tänapäevasele platvormile.
Pakendiregistri põhimäärusega sätestatakse registri pidamise kord ja põhimõtted. Pakendiregistrisse kantakse andmed, mis võimaldavad arvestada, millises mahus pakendijäätmeid kogutakse, taaskasutatakse, kõrvaldatakse ja eksporditakse, ning andmeid õhukeste ja eriti õhukeste plastkandekottide tarbimise kohta. Registriandmete alusel saab kontrollida, kuidas pakendiettevõtjad ja taaskasutusorganisatsioonid täidavad pakenditest tekkivate jäätmete käitlemise ja taaskasutamise kohustust.
Enamik põhimääruse muudatusest puudutavad pakendiregistri andmete kogumise ja töö korraldust. Näiteks tuleb ettevõttel, kes taaskasutab või vahendab pakendijäätmete taaskasutamist (nt taaskasutusorganisatsioon), määruse jõustumisel esitada taaskasutamise tõend ise pakendiregistrisse. See tagab, et pakendiregistrisse esitatavad andmed on õiged, ning muudab ka järelevalve lihtsamaks ja vähem aega nõudvaks. Seni kehtinud määruse kohaselt pidi taaskasutamise tõendi esitama pakendiettevõtja (ettevõtja, kes müüb või vahendab pakendatud kaupa, nt jaekauplusekett)
Uude määrusesse on lisatud andmete esitamise kohustus õhukeste ja eriti õhukeste plastkandekottide tarbimise kohta. See kohustus tuleneb EL õhukeste plastkandekottide tarbimist reguleerivast direktiivist (EL) 2015/720. Pakendiettevõtja, kes müüb või annab tasuta plastkandekotte, peab kandma registrisse enda andmed ja eriti õhukeste plastkandekottide koguse tükkides. Andmed õhukeste ja eriti õhukeste plastkandekottide tarbimise kohta tuleb pakendiettevõtjal registrisse esitada hiljemalt iga aasta 1. märtsil.
Registri andmete töötleja on Keskkonnaagentuur, kelle koostatud andmekoondi alusel saadab Keskkonnaministeerium igal aastal aruande Euroopa Komisjonile. Eelnõu kohaselt peaks põhimääruse muudatuste jõustumisel parema andmekvaliteedi ja mugavama andmehalduse tõttu vähenema registri andmete töötlejate halduskoormus.
Kuna varasemalt ei olnud pakendiettevõtjatel kohustust õhukeste plastkandekottide üle arvestust pidada, siis võib suureneda mõnevõrra ettevõtjate halduskoormus. Samas on eelnõu koostajate sõnul uude registrisse andmete sisestamine tehtud lihtsamaks ja vähem aeganõudvamaks. Lisaks on arvestatud väikese ja keskmise suurusega ettevõtetega ning nende halduskoormuse vähendamiseks on pakendiregistrisse andmete esitamise kohustusest vabastatud müügikohad pindalaga kuni 100 m2.
Määruse uus terviktekst jõustub 2. septembril.
Pakendiregistri põhimäärus
Euroopa Kohus tegi 25. juulil otsuse kohtuasjas C‑528/16, milles andis seisukoha küsimuses, milline õiguslik staatus on mutageneesi abil saadud organismidel. Tavapärase mutageneesi in vivo (elusas rakus või orgamismis) meetodeid on kasutatud aastakümneid, ilma et need oleksid tekitanud kindlakstehtud riske keskkonnale või tervisele. Pärast direktiivi 2001/18 geneetiliselt muundatud organismide tahtliku keskkonda viimise kohta (nn GMO direktiivi) vastuvõtmist on saadud aga uusi herbitsiidiresistentseid sorte tänu juhusliku mutageneesi in vitro (kontrollitud keskkonnas väljaspool elusorganismi) rakendamisele taimerakkude suhtes ning suunatud mutageneesi menetlustele/meetoditele, milles kasutatakse uusi geenitehnoloogia menetlusi (nt oligonukleotiid-suunatud mutagenees või nukleaasi suunatud mutagenees). Kuna tegemist on uue tehnoloogiaga, siis GMO direktiivis selliseid organisme otsesõnu ei käsitleta.
Kaebajad, Prantsusmaa talunike ühendus ja veel kaheksa ühendust esitasid kaebuse, millega palusid tühistada Prantsuse peaministri otsuse. Vaidlusaluse otsusega jäeti rahuldamata ühenduste nõue tunnistada kehtetuks siseriiklik säte, millega võeti üle nn GMO direktiiv 2001/18 ja mille kohaselt ei peeta mutageneesi geneetilist muundamist põhjustavaks meetodiks. Otsusega jäeti samuti rahuldamata ühenduste nõue keelata mutageneesi teel saadud herbitsiidiresistentsete rapsisortide kasvatamine ja turustamine.
Eelotsusetaotluses paluti Euroopa Kohtul selgitada, kas direktiivi 2001/18 artikli 2 punkti 2 tuleb tõlgendada nii, et mutageneesi menetluste/meetodite abil saadud organismid on selle sätte tähenduses GMOd. Nimetatud sättes on GMO määratletud kui „organism, välja arvatud inimene, mille geneetilist materjali on muudetud sellisel viisil, mis loomuliku paaritumise ja/või rekombinatsiooni teel ei ole võimalik“
Kohus leidis, et mutageneesi menetluste/meetodite abil saadud organismid vastavad GMO mõistele, mistõttu tuleb neid pidada GMOdeks. See tähendab, et neile kohalduvad samad reeglid kui GMOdele, kuid et tegemist on uue tehnoloogiaga, mille ohutust ei ole veel tõestatud, on nõuded veelgi rangemad.
Kohtuotsus kohtuasjas C‑528/16
Riigikohus võttis menetlusse seaduseelnõu, millega muudetakse geneetiliselt muundatud organismide keskkonda viimise seadust (GMOVS) ja taimekaitseseadust. Muudatustega loobutaks uue GMOde registri loomisest ning annab mesinikele parema kaitse GMO-de kasvatajate eest.
Eestis, nagu ka mujal Euroopa Liidus on lubatud kasvatada vaid üht geneetiliselt muundatud (GM) põllukultuuri, milleks on mais MON 810. Kuna maisisort on mõeldud soojemasse kliimasse, ei ole siiani Eesti põllumajandustootjad selle vastu huvi tundnud. Seetõttu puudub ka vajadus GM põllukultuuride asukohtade ja käitlejate uue riikliku andmekogu asutamiseks, mida nägi ette praegu kehtiv GMOVS. Eelnõuga vastavast nõudest loobutaks. Lisaks ajakohastataks GM põllukultuuride käitlemisega alustamise regulatsiooni. Muudatusettepaneku kohaselt loetakse GM põllukultuuri käitlemine majandustegevuseks, millega alustamise kohta tuleb esitada majandustegevusteade Põllumajandusametile, kes kannab teates esitatud andmed taimetervise registrisse.
Muudatusettepaneku kohaselt pole senine mesinike teavitamiskohustus piisavalt tõhus ega eesmärgipärane
Viimane muudatus puudutab mesinikke, keda vastavalt kehtivale seadusele tuleb GM põllukultuuri kasvatajal enne GM põllukultuuri kasvatamisega alustamisest teavitada, kui mesinikud on teavitamist soovinud ja nende mesilaspered jäävad vastavast põllust kuni kolme kilomeetri kaugusele. Eelnõukohane muudatus näeb aga ette, et GM põllukultuuri kasvataja peab enne GM põllukultuuri kasvatamisega alustamist saavutama mesinikega kokkuleppe, et mesinik on nõus mee võimaliku saastumisega GMO-dega ja arvestab sellega kaasnevate tagajärgedega. Kui kokkulepet ei saavutata, siis mesilastarule lähemal kui kolm kilomeetrit (linnulennult) ei tohi GM põllukultuuri kasvatada. Teavituskohustus asendatakse nõusoleku küsimise kohustusega, sest mesitarust kolme kilomeetrise lennuraadiuse juures on mee saastumine GMO-dega üsna tõenäoline ning üksnes mesiniku teavitamine ei anna vajalikku tulemust ega aita ära hoida hilisemaid vaidlusi.
Alates 6. augustist kehtib uus keskkonnaministri määrus, mis sätestab tööruumide õhu radoonisisalduse viitetaseme ja õhu radoonisisalduse mõõtmise korra ning tööandja kohustused vähendamaks radoonist lähtuvat töötaja terviseriski.
Radoon on looduslik radioaktiivne gaas, mille peamiseks allikaks Eestis on pinnas. Radoon tekib loodusliku radioaktiivse lagunemise käigus maapinna sees ning see võib levida kümnete meetrite kaugusele, jõudes ka maapinnale ja hoonete siseruumidesse, kui seda võimaldab kehv ehituskvaliteet või vananemisel hoonesse tekkinud praod. Radoonirikka õhu sissehingamisel suureneb risk haigestuda kopsuvähki, mistõttu on oluline inimeste kaitse radooni kiirguse eest. Kõrget radoonisisaldust esineb Eestis peaaegu kõikjal, kuid eriti Põhja-Eestis.
Määrus sätestab õhu radoonisisalduse viitetase tööruumides (300 Bq/m³) ja selle mõõtmise korra. Tööandja peab korraldama õhu radoonisisalduse mõõtmise tööruumis, mis asub kõrgendatud radooniriskiga maa-alal ja paikneb maa all, hoone maa-alusel korrusel või hoone esimesel korrusel, kui maa-alune korrus puudub. Tööandjal on ka kohustus teavitada sellises tööruumis töötavat töötajat radooni pikaajalise mõjuga seonduvast terviseriskist, radoonisisalduse mõõtmiste tulemustest ning töötaja radooniga kokkupuute vähendamiseks rakendatavatest abinõudest.
Kõrgendatud radooniriskiga maa-alade loetelu on toodud määruse lisas ning sinna kuuluvad: Alutaguse vald, Haljala vald, Harku vald, Jõelähtme vald, Jõgeva vald, Jõhvi vald, Kadrina vald, Kastre vald,Kiili vald, Kohtla-Järve linn, Kose vald, Kuusalu vald, Luunja vald, Lääne-Harju vald, Lüganuse vald, Maardu linn, Narva linn, Narva-Jõesuu linn, Peipsiääre vald, Põhja-Sakala vald, Põltsamaa vald, Põlva vald, Rae vald, Rakvere linn, Rakvere vald, Saarde vald, Sillamäe linn, Tallinn, Tapa vald, Tartu linn, Tartu vald, Toila vald, Türi vald, Viimsi vald, Viljandi vald, Viru-Nigula vald ja Väike-Maarja vald. Lisaks tuleb Keskkonnaministeeriumi hinnangul veel uurida radoonisisaldust järgmistes omavalitsustes: Anija vald, Antsla vald, Elva vald, Haapsalu linn, Järva vald, Kanepi vald, Keila linn, Kihnu vald, Mulgi vald, Paide linn, Ruhnu vald, Rõuge vald, Setomaa vald, Tõrva vald, Valga vald, Viljandi linn, Vinni vald, Võru linn, Võru vald. Keskkonnaministeerium tegeleb nende alade radooniohu kaardistamisega aastatel 2019–2024.
Õhu radoonisisaldus loetakse viitetasemele vastavaks, kui aasta aega katkematult kestnud mõõtmise tulemus ei ületa viitetaset või kui ajavahemikul 1. novembrist kuni 30. aprillini vähemalt kaks kuud katkematult kestnud mõõtmise tulemus ei ületa viitetaset rohkem kui 20% võrra. Kui radoonisisaldus tööruumis ületab viitetaset, peab tööandja vajadusel rakendama ehituslikke parandusmeetmeid või tööaja piirangut vastavalt määruses antud valemile. Kui ka pärast ehituslike parandusmeetme rakendamist ületatakse viitetaset, peab tööandja teavitama Keskkonnaametit, samuti arvutama korra aastas töötaja efektiivdoosi ja korraldama töötajale tervisekontrolli üks kord aastas, kui töötaja efektiivdoos ületab 6 millisiivertit aastas.
Määrusega ette nähtud radoonisisalduse mõõtmised tööruumides tuleb teostada hiljemalt 2023. aasta 1. juuliks. Määruse nõuete täitmise üle teeb järelevalvet Tööinspektsioon.
Määruse tekst
Keskkonnaministeeriumi infoleht radooni kohta
Keskkonnaministeeriumi uudis määruse kohta
Käesolevast kevadest pakuvad Keskkonnaõiguse Keskus (KÕK) ja Eestimaa Looduse Fond (ELF) tasuta õigus- ja looduskaitsealast nõu maaomanikele ning kohalike omavalitsuste ametnikele. Nõu saab nii selle kohta, kuidas oma tegevusi looduskaitsealadel, sh Natura2000 aladel, õiguspäraselt ellu viia kui ka selle kohta, kuidas kaitseväärtusi kõige paremini hoida. Nõuandla ongi loodud selleks, et looduskaitseliste piirangutega seotud arusaamatusi ennetada ja lahendada.

matches: Riigikohus Riigikohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus kohus Kohus kohus Kohus Kohus Kohus Riigikohus


Uus keskmise tasu arvestamise kord on selgem, kuid probleeme on endiselt. Selgitab aksumaksjate liidu jurist Gaily Kuusik.
Koos uue töölepinguseadusega (TLS) hakkas 2009. aasta suvel kehtima ka uus keskmise töötasu arvestamise kord, kuid kahjuks osutus see õigusakt nii vormilt kui sisult täiesti ebaõnnestunuks. Määruse koostajad ei olnud eriti kursis tööõiguse praktikaga, muu hulgas sellega, kui palju on reaalses elus erinevaid juhtumeid, millal tööandjal on vaja arvutada keskmist töötasu. Praktikud on praegu kehtiva korra maatasa teinud eelkõige sellepärast, et see jätab tõlgendustele liiga suure mänguruumi.
Aga miks meile üldse keskmise töötasu arvestamise korda vaja on? Ega ei olekski, kui kõik töötajad käiksid iga päev tööl ega jääks kunagi haigeks, ei satuks koolitusele, või puudega last hooldama. Kui selliseid olukordi poleks, oleks kõik lihtne ja loogiline — töötaja saaks väljateenitud palga ja asi ants. Aga nagu teleturu toredas reklaamis, on ka siin nii, et see ei ole veel kõik — keskmise töötasu alusel tuleb arvutada näiteks puhkusetasu või koondamishüvitist. Seega on mõnest erandlikust olukorrast saanud pigem reegel ja kõik need olukorrad nõuavad keskmise töötasu arvestamist.
Ma ei hakka siinkohal üles loetlema praeguse määruse kitsakohti, sest edaspidi muudatuste tutvustuse juures on need nagunii välja toodud. Igatahes jõudis Sotsiaalministeerium äratundmisele, et kaebusi ja ettepanekuid on laekunud piisavalt palju ning midagi tuleb ette võtta. Meeldiv on tõdeda, et uus määrus valmis pikaajalise koostöö tulemusena, milles osalesid kõik huvitatud organisatsioonid ja erialaspetsialistid.
Nagu pajatab meile uue määruse seletuskiri, osalesid muudatusettepanekute arutelul Rahandusministeeriumi, Eesti Tööandjate Keskliidu, Eesti Personalitöö Arendamise Ühingu PARE, Eesti Maksumaksjate Liidu, Eesti Raamatupidajate Koja, Teenistujate Ametiliitude Keskorganisatsiooni TALO, Eesti Ametiühingute Keskliidu, Eesti Kaubandus-Tööstuskoja ning Tööinspektsiooni esindajad.
EML esindasid lisaks allakirjutanule ka Thea Rohtla Tööõigusbüroost Labour Consulting ning Mari Rask Heli Raidve Tööõigusabi büroost. EML tänab Thea Rohtlat ning Mari Raski olulise panuse eest.Kaks korda (20.10.2010 ja 14.06.2011) toimus Sotsiaalministeeriumis muudatusettepanekute ühine arutelu. Koostöö on igal juhul vilja kandnud — uus kord on täpsem, mõistetavam ja järgitavam.
Eespool kirjeldatud koostöö tulemusena valmistas Sotsiaalministeerium ette määruse eelnõu ja 06.10.2011 võttis Vabariigi Valitsus vastu määruse nr 132, millega viiakse alates 01.01.2012 sisse muudatused 11.06.2009 määruse nr 91 teksti.
Järgnevalt lühike ülevaade olulisematest muudatustest.
Millal kalendripäev, millal tööpäev?
Praeguse korra rakendamisel on tekkinud arusaamatusi selles osas, milliste hüvitiste puhul tuleb arvutada kalendripäeva keskmist ja millal tööpäeva keskmist tasu. Uues redaktsioonis on lisatud vajalikud selgitused. Kalendripäevatasu tuleb üldreeglina arvestada siis, kui seadus näeb ette tasu kalendripäevade eest — näiteks haigushüvitis, puhkusetasu, puhkusehüvitis (§ 4 lg 1). Keskmise tööpäeva tasu arvestatakse siis, kui hüvitist makstakse tööpäevade eest — näiteks töölepingu ülesütlemisel majanduslikel põhjustel või kui töötaja oli tööalasel koolitusel.
Õigus loobuda keskmise töötasu arvutamisest
Senini on paljudele raamatupidajatele ja ilmselt ka töötajatele endile tekitanud arusaamatusi, miks puhkusetasu on reeglina väiksem kui tavapärane kuupalk, kuigi töölt ollakse eemal põhimõtteliselt terve kuu. Vahe tekitajaks ongi praegune keskmise töötasu arvestamise kord, mis kohustab puhkusetasu arvestamisel alati lähtuma kalendripäevatasust. Kuna puhkusel ollakse tavaliselt 28 kalendripäeva, mitte aga 30 päeva, siis on ka keskmine tasu kuupalgast väiksem. Kuid sellega asi ei piirdu. Kuna keskmise töötasu suurus arvutatakse kalendripäeva kohta, kõigub puhkusetasu suurus sõltuvalt sellest, millal töötaja puhkusele jäi (st milliste kuude alusel keskmine töötasu arvutatakse). Veelgi pikantsemaks muudab asja see, et riigipühad jäetakse keskmise tasu arvutusest välja — seega nende kuude eest, kus on palju riigipühi (nt detsember), tekib ka suurem keskmine kalendripäeva tasu. Kui veel võtta puhkus välja osadena, siis võib ka juhtuda, et erinevate osade rahaline väärtus tuleb erinev, kui igal korral arvutatakse keskmine tasu uuesti.
Uues keskmise tasu korras see olukord muutub — need töötajad, kes on saanud puhkusele eelnenud kuue kuu jooksul igakuiselt kindlat muutumatu suurusega kuutasu, saavad seda ka puhkusetasu arvestamisel — teisisõnu säilitatakse töötajale kuupalk ja keskmist töötasu ei arvestata. Sama kehtib ka siis, kui töötaja on kuue kuu jooksul saanud lisaks muutumatu suurusega kuutasule ka näiteks haigushüvitist. Haigushüvitis ja puhkusetasu ei ole töö eest makstavad tasud ja neid keskmise tasu arvestusse ei kaasata.
Hilisem ümberarvutamine
Määruse muudatusettepanekute arutamisel kerkis üles ka küsimus vajadusest kord juba välja arvutatud keskmine töötasu hiljem ümber arvutada. See küsimus tõusetub siis, kui näiteks pärast puhkust makstakse töötajale täiendavat tulemustasu varasema perioodi töötulemuste eest (tavaliselt aasta lõpus või aastatulemuste selgumisel arvutatud aastapreemia või –boonus). Praktikas hoidusid tööandjad tülikast ümberarvutamise kohustusest sel teel, et nimetasid aastaboonused ümber ühekordseks lisatasuks.
Määruse uue redaktsiooni § 2 lõige 1 sätestab konkreetselt, et kui arvutamise vajaduse tekke kuule eelnenud kuuel kuul töötasuna teenitud summa muutub töötajale sissenõutavaks pärast keskmise töötasu või muutumatu suurusega töötasu alusel arvestatud tasu maksmise kuupäeva, siis varem makstud keskmist töötasu ümber arvutada ei tule. Muudatuse eesmärk on lihtsustada tööandja (eelkõige raamatupidaja) tööd.
Samas ei ole uus reegel tööandjatele kohustuslik, vaid sellest võib töötajatele soodsamas suunas kõrvale kalduda. Kui töölepingus on nii kokku lepitud või tööandja on ise sellise otsuse teinud, võib ka edaspidi aastalõpuboonuseid puhkusetasu arvutamisel arvesse võtta.
Mis on „vajaduse tekkimise kuu“?
Määruse uue redaktsiooni § 2 lõike 2 kohaselt arvutatakse keskmine töötasu „arvutamise vajaduse tekke kuule“ eelnenud kuue kalendrikuu jooksul töötaja teenitud töötasust, mis on töötajale sissenõutavaks muutunud. Kehtiva määruse rakendamine on tekitanud segadust, kas selleks tuleks pidada kuud, millal keskmine töötasu tuli välja maksta, või hoopis kuud, millal algas arvutamise vajaduse tekitanud sündmus.
Muudatuse kohaselt on arvutamise vajaduse tekke kuuks kuu, millal algas arvutamise vajaduse tekitanud sündmus — näiteks haiguse ja õppepuhkuse alguse kuupäev, koondamisel ning töölepingu lõpetamisel hüvitise maksmisel töösuhte viimane päev, puhkusetasu arvutamisel eelviimane tööpäev enne puhkuse algust.
Hetkel kehtiva korra kohaselt tuleb näiteks keskmise tasu arvestamisel arvesse võtta vahel ka kuu, mille töötasu veel välja arvutatud ei ole, näiteks kui töötaja läheb puhkusele 5. kuupäeval, aga palgapäev on alles 10. kuupäeval. Uue redaktsiooni kohaselt sel juhul viimast kuud arvesse ei võeta — näiteks kui puhkus algab 5. juunil, arvutatakse puhkusetasu novembri kuni aprilli töötasu alusel, sest mai töötasu ei ole veel välja arvutatud ega sissenõutavaks muutunud.
Kuna TLS § 70 lõige 2 lubab tööandjal ja töötajal kokku leppida puhkusetasu väljamaksmise ka pärast puhkust või puhkuse kestel, siis puhkusetasude arvestamise ühtsuse huvides toodi määruse uude redaktsiooni täpsustav säte, mille kohaselt on puhkusetasude puhul keskmise tasu arvestamise vajaduse hetkeks üldreegli kohaselt puhkusetasu arvestamise aeg. Meenutan siinkohal, et kui tegemist on ühesuguse kuupalgalise töötajaga, siis töötasu säilitatakse ja keskmist tasu ei maksta.
Määruse redaktsiooni kohaselt muutub ka keskmise tasu arvestamine olukorras, kui töötaja pole veel tervet kalendrikuud töötanud, kuid tekib vajadus keskmist töötasu maksta. Uue korra kohaselt jätkatakse sel juhul töölepingus kokku lepitud tasu maksmist ning keskmist tasu ei arvestata.
Kasutamata puhkusepäevade arvutamine
Määruse uuest redaktsioonist jäeti välja reegel, et töösuhte lõppemisel makstava kasutamata põhipuhkuse hüvitise arvutamisel tuleb puhkusepäevade arv leida töötatud kuu täpsusega. Praegune määrus nõuab, et töötatud kuude arvutamisel jäetakse vähem kui 15 päeva võrra täiskuude arvu ületavad päevad välja, 15 ja enam päeva ümardatakse terveks kuuks. Kui puhkus on 28 päeva, siis iga töötatud kuu annab 28/12 ehk 2,33 puhkusepäeva. Praktikas puudub sellise 2,33-ühikulise skaala järele vajadus, sest tööandja jaoks ei ole mingi probleem arvutada puhkusepäevade arv välja töötatud päevade alusel — iga töötatud päev annab töötajale 28/365 ehk 0,076712 puhkusepäeva (täpne komakohtade arv või murru kasutamine jääb iga tööandja otsustada). Seletuskiri mainib, et tegelikult arvutavad paljud tööandjad juba praegu puhkusepäeva hüvitist samamoodi, sest see on mõistlikum ja tagab töötajate võrdse kohtlemise.
Uuenduskuuri läbinud keskmise tasu arvestamise kord on kindlasti selgem ja raamatupidajatele ka lihtsamini administreeritav, kuid siiski ei saa öelda, et selle korraga oleks kõik probleemid lahendatud. Nii näiteks on EML arvates jätkuvalt ebamõistlik võtta puhkusetasu arvestusse töötasu, kui tööandja on majanduslikel põhjustel (TLS § 37) eelnevalt töötajate töötasusid vähendanud ja töö puudumisel saavutab töötajatega kokkuleppe, et nood vabatahtlikult oma puhkusejäägi ära kasutaksid.
Lõppkokkuvõtteks tsiteerin aga oma head kolleegi, kes umbes aasta tagasi MaksuMaksja veergudel soovitas tööinimestel teha metsas kepikõndi ja korjata vahtralehti ning mitte tülitada tööandjaid haiguslehtedega ega ajada raamatupidajaid hulluks keskmise palga arvutamisega. Uue aasta alguses vist võib seda soovitust juba veidi korrigeerida, haiguslehe võib ikka vahel raamatupidaja juurde viia.
Keskmise töötasu maksmise tingimused ja kordVabariigi Valitsuse 11.06.2009 määrus nr 91
Redaktsioon 01.01.2011RT I, 11.10.2011, 8
Määrus kehtestatakse „Töölepingu seaduse“ § 29 lõike 8 alusel.
(1) Määrust kohaldatakse töötaja keskmise töötasu arvutamisele ning maksmisele seaduses ette nähtud juhtudel.
(2) Määruse tähenduses loetakse töötasuks avalikus teenistuses palk „Avaliku teenistuse seaduse“ tähenduses.
(3) Paragrahvi 2 lõigete 4 ja 5 ning lõike 6 punkti 2 tähenduses loetakse kehtivaks töötasuks avalikus teenistuses palgamäär „Avaliku teenistuse seaduse“ tähenduses.
(4) Paragrahvi 2 lõike 5, § 3 lõike 1 ja § 4 lõike 2 tähenduses loetakse töö tegemisest keeldumine avalikus teenistuses teenistussuhte peatumiseks „Avaliku teenistuse seaduse“ tähenduses.
1) on töötasu kollektiivlepingus kokku lepitud. Sellisel juhul kasutatakse kollektiivlepingus kokku lepitud töötasu, välja arvatud, kui töölepingus kokku lepitud töötasu on keskmise töötasu arvutamise vajaduse tekke kuul suurem kollektiivlepingus kokku lepitud töötasust;2) kehtiv töötasu on suurem kui Statistikaameti avaldatud viimase kvartali riigi keskmine brutokuupalk. Sellisel juhul kasutatakse keskmise töötasu arvutamise vajaduse tekke kuul kehtivat töötasu.
(1) Keskmise tööpäevatasu arvutamiseks liidetakse § 2 lõikes 2 või 3 nimetatud ajavahemiku töötasud ja jagatakse sama ajavahemiku kalendaarse tööpäevade arvuga. Keskmise tööpäevatasu arvutamise aluseks olevat tööpäevade arvu vähendatakse tööpäevade võrra, millal töötajale ei arvestatud töötasu tööst keeldumise korral „Töölepingu seaduse“ § 19 alusel.
(2) Keskmise töötasu arvutamisel põhipuhkusetasu ja „Avaliku teenistuse seaduses” sätestatud lisapuhkuse tasu maksmiseks ei arvata kalendripäevade hulka rahvuspüha ega riigipühi.
Autor: Lemmi Kann, Gaily Kuusik


Rannamõisa maastikukaitseala kaitse-eeskiri – Riigi Teataja
Rannamõisa maastikukaitseala kaitse-eeskiri
Rannamõisa maastikukaitseala kaitse-eeskiri - sisukord
§ 4 Lubatud tegevused
§ 5 Keelatud tegevused
§ 6 Teaduslikud välitööd
§ 10 Vööndi kirjeldus
§ 11 Tegevus sihtkaitsevööndis
§ 12 Sihtkaitsevööndi metsa kaitse
§ 13 Vööndi kirjeldus
§ 14 Tegevus piiranguvööndis
§ 15 Valdaja kohustused
§ 16 Piiranguvööndi metsa kaitse
Rannamõisa maastikukaitseala kaitse-eeskiri1
Vastu võetud 30.05.2000 nr 175
RT I 2000, 43, 274
jõustumine 09.06.2000
Määrus kehtestatakse «Kaitstavate loodusobjektide seaduse» paragrahvi 5 lõike 4 ja paragrahvi 6 lõike 3 alusel.
(1) Rannamõisa maastikukaitseala (edaspidi kaitseala) on moodustatud Eesti NSV Ministrite Nõukogu 13. märtsi 1959. a korraldusega nr 331-k kaitse alla võetud maastiku üksikelemendi «Rannamõisa pank» baasil. Kaitseala põhieesmärgiks on Rannamõisa panga ning sellega piirnevate panga- ja loometsade kaitse.
(1) Rannamõisa maastikukaitseala välispiir (edaspidi piir) kulgeb Harku vallas kinnistu Tilgu 9 loodepoolsema lahustüki idanurgast joonobjektina klinti mööda kagu suunas kuni Vääna metskonna kvartali 60 läänepiirini, sealt edasi kvartali 60 eraldise 4 lõunapiiriga kattuvat ida-läänesuunalist pinnasteed mööda ida suunas ASi Me-To (endine kohvik «Merepiiga») maaeraldise põhjapiirini. Mööda nimetatud maaeraldise põhja- ja idapiiri kulgeb piir kuni kvartali 60 eraldise 17 läänepiiriga kattuva loode-kagusuunalise teeni. Mööda nimetatud teed kulgeb piir kagu suunas ristumiseni kirde-edelasuunalise teega, seda mööda kulgeb piir kvartali 60 eraldise 14 läänetipuni ning jätkub piki loode-kagusuunalist teed kagu suunas kvartali 61 eraldise 5 lääneservani ning piki sellega kattuvat põhja-lõunasuunalist teed lõuna suunas riigimetsamaa lõunatipuni. Edasi kulgeb piir mööda nimetatud eraldise idapiiri ja selle mõttelist sirgjoonelist pikendust kirde suunas loode-kagusuunalise pinnasteeni. Mööda nimetatud teed kulgeb piir kagu suunas riigi tagavaramaa lit. XVIII loodepiirini, jätkudes mööda nimetatud kinnistu loode- ja edelapiiri kagu suunas Tallinna–Klooga-Ranna maantee teemaani, mööda nimetatud maantee teemaa põhjaserva kulgeb piir ida suunas kuni Lukka kinnistu sissesõiduteeni. Edasi kattub piir nimetatud teega kuni kinnistu Lukka 2E kagupiirini, kulgedes nimetatud kinnistu kagu- ja edelapiiri ning kinnistu Lukka 2D edelapiiri mööda loode suunas kinnistu Lukka 2D loodepiirini ning mööda seda kirde suunas loode-kagusuunalise pinnasteeni. Mööda mainitud teed kulgeb piir loode suunas kuni astangust alla viiva põhjasuunalise jalgrajani. Mööda nimetatud jalgrada kulgeb piir ristumiseni kagu-loodesuunalise teega ning mööda seda loode suunas Kakumäe lahe rannajooneni. Piki Kakumäe lahe rannajoont kulgeb piir lääne ja loode suunas Tilgu 9 kagupoolsema lahustüki kagunurgani.
(2) Rannamõisa maastikukaitseala välispiiri ja selle vööndite piiride kirjeldus on koostatud riigiettevõtte Eesti Maauuringud 1992. aasta maakasutuskaardi (mõõtkava 1:10 000), Eesti Metsakorralduskeskuse Vääna metskonna 1994. aasta puistuplaani (mõõtkava 1:20 000) ning talumaade osas Katastri Ameti 1938. aasta skeemkaardi (mõõtkava 1:10 000) alusel.
Rannamõisa maastikukaitseala valitseja on Keskkonnaamet.
§ 4. Lubatud tegevused
(1) Inimestel on lubatud viibida, korjata marju ja seeni ning pidada jahti kogu kaitseala maa-alal. Liikumine eramaal toimub vastavalt «Asjaõigusseadusele» ja «Kaitstavate loodusobjektide seadusele».
(2) Telkimine ja lõkke tegemine on lubatud ainult kaitseala valitseja poolt selleks ettevalmistatud ja tähistatud paikades, välja arvatud õuemaal. Telkimine ja lõkke tegemine õuemaal on lubatud omaniku loal.
(3) Kaitsealal on lubatud vähem kui 50 osalejaga rahvaürituste korraldamine selleks ettevalmistamata kohtades. Rohkem kui 50 osalejaga rahvaürituste korraldamine selleks ettevalmistamata kohtades on lubatud üksnes kaitseala valitseja nõusolekul.
§ 5. Keelatud tegevused
(1) Kaitsealal on keelatud jalgratastega liiklemine väljaspool teid ja radu ning mootorsõidukitega liiklemine ja nende parkimine väljaspool selleks ettenähtud teid ja parklaid, välja arvatud teaduslikel välitöödel, järelevalve- ja päästetöödel ning käesoleva määrusega lubatud metsa- ja põllumajandustöödel.
(2) Kaitsealal on keelatud puhtpuistute kujundamine ja energiapuistute rajamine.
(3) Kaitseala valitseja nõusolekuta on kaitsealal keelatud:
2) muuta katastriüksuse kõlvikute piire ja pindala;
3) kehtestada detail- ja üldplaneeringut;
5) väljastada metsamajandamiskava.
§ 6. Teaduslikud välitööd
Teaduslikke välitöid tehakse kaitsealal «Kaitstavate loodusobjektide seaduse» paragrahvis 25 sätestatud korra alusel.
Kaitseala piiranguvööndis paikneva kaitstava looduse üksikobjekti kaitset korraldatakse «Kaitstavate loodusobjektide seaduse» paragrahvi 5 lõike 5 kohase kaitse-eeskirja alusel.
Kaitseala valitseja nõusoleku saamiseks käesolevas kaitse-eeskirjas ettenähtud juhtudel peab vastava loa taotleja või projekti või kava kooskõlastuse taotleja esitama kaitseala valitsejale kirjaliku taotluse. Kaitseala valitseja vastab taotlusele kirjaliku nõusoleku ja vajaduse korral omapoolsete tingimuste esitamisega või motiveeritud keeldumisega nii taotlejale kui ka vastava loa andjale hiljemalt ühe kuu jooksul pärast taotluse saamist. Keskkonnamõju hindamise vajaduse korral on kaitseala valitsejal õigus taotlusele vastamist edasi lükata kuni ekspertiisiakti saamiseni, teavitades sellest nii nõusoleku taotlejat kui ka loa andjat.
Kaitseala valitseja vaatab metsaraie taotluse läbi ja tulenevalt koosluse liigilise ning vanuselise mitmekesisuse säilitamise eesmärgist annab oma kirjaliku nõusoleku ja vajadusel omapoolsed tingimused või esitab motiveeritud keeldumise kümne päeva jooksul pärast taotluse saamist.
«Vabariigi Valitsuse seaduse» paragrahvi 44 lõike 2 alusel on kaitseala piires asuva kinnisasja võõrandamisel riigi esindajaks ostueesõiguse teostamisel keskkonnaminister, kellele teatatakse kinnisasja võõrandamisest «Asjaõigusseaduses» sätestatud korras.
§ 10. Vööndi kirjeldus
(1) Rannamõisa maastikukaitseala sihtkaitsevöönd on kaitseala osa seal väljakujunenud või kujundatavate looduslike ja poollooduslike koosluste säilitamiseks.
(2) Kaitsealal on Rannamõisa sihtkaitsevöönd, kuhu kuuluvad Harku vallas Vääna metskonna kvartali 60 eraldised 1–4 ja 12 ning eraldise 5 kaitsealale jääv osa ning Rannamõisa suvituspiirkonna (137) kaitsealale jääv osa, mis paikneb klindipealsest kagu-loodesuunalisest pinnasteest põhja pool.
§ 11. Tegevus sihtkaitsevööndis
Sihtkaitsevööndis on keelatud majandustegevus ja loodusvarade kasutamine, välja arvatud käesoleva määruse paragrahvides 4, 6 ja 7 sätestatud lubatud tegevused. Kaitseala valitseja nõusolekul on lisaks paragrahvi 5 lõikes 3 sätestatud tegevustele lubatud:
1) teede ja rajatiste rajamine kaitseala tarbeks;
2) hooldustööd kaitsealuste liikide elutingimuste säilitamiseks.
§ 12. Sihtkaitsevööndi metsa kaitse
Sihtkaitsevööndi metsa kaitse-eesmärk on bioloogilise mitmekesisuse ja maastikuilme säilitamine.
§ 13. Vööndi kirjeldus
(1) Rannamõisa maastikukaitseala piiranguvöönd on kaitseala majanduslikult kasutatav osa, kus majandustegevuses tuleb arvestada «Kaitstavate loodusobjektide seaduses» ning selle alusel käesolevas määruses kehtestatud tingimustega.
(2) Rannamõisa piiranguvööndisse kuulub kaitseala piires olev maa-ala, mis ei kuulu sihtkaitsevööndisse.
§ 14. Tegevus piiranguvööndis
(1) Piiranguvööndis on lubatud majandustegevus, välja arvatud käesoleva määruse paragrahvis 5 sätestatud keelatud tegevused. Samuti on keelatud:
2) maavarade ja maa-ainese kaevandamine;
3) väetiste ja mürkkemikaalide kasutamine metsamaal ja looduslikul rohumaal;
4) uuendusraie, välja arvatud turberaie perioodiga vähemalt 40 aastat, kusjuures kaitseala valitsejal on koosluse liigilise ja vanuselise mitmekesisuse säilitamiseks õigus esitada nõudeid turberaie liigi, raieaja, puidu kokku- ja väljaveo, raielangi puhastamise viiside ning puistu koosseisu ja täiuse osas;
5) jäätmete ladustamine, välja arvatud kodumajapidamises tekkinud tavajäätmete ladustamine kinnisasja piires kaitseala valitsejaga kooskõlastatud kohtades;
6) uute ehitiste püstitamine, välja arvatud käesoleva paragrahvi lõikes 2 sätestatud juhtudel.
(2) Kaitseala valitseja nõusolekuta on piiranguvööndis keelatud:
1) uute ehitiste püstitamine Vääna metskonna kvartali 60 eraldistel 15, 18 ja 19;
2) teede, õhuliinide ja muude kommunikatsioonide rajamine;
3) veekogude veetaseme muutmine ja nende kallaste kahjustamine.
§ 15. Valdaja kohustused
Piiranguvööndi poollooduslike koosluste esinemisalal Vääna metskonna kvartali 60 eraldisel 11 on selle ilme ja liigilise mitmekesisuse tagamiseks kohustuslik niitmine koos puu- ja põõsarinde harvendamisega kaitseala valitsejaga kooskõlastatud ulatuses.
§ 16. Piiranguvööndi metsa kaitse
Piiranguvööndi metsa kaitse-eesmärk on bioloogilise mitmekesisuse ja maastikuilme säilitamine.
1 Määruses on arvestatud Euroopa Ühenduste Nõukogu direktiivide 92/43/EMÜ (EÜT L 206, 21.05.1992) ja 79/409/EMÜ (EÜT L 103, 2.04.1979) nõudeid.


text:
14. märts 2017 (*)
Eelotsusetaotlus – Sotsiaalpoliitika – Direktiiv 2000/78/EÜ – Võrdne kohtlemine – Diskrimineerimine usutunnistuse või veendumuste alusel – Ettevõtja töökorralduse reeglid, mis keelavad töötajatel nähtavate poliitiliste, filosoofiliste või religioossete tunnuste kandmise töökohal – Otsene diskrimineerimine – Puudumine – Kaudne diskrimineerimine – Naistöötajal islami pearäti kandmise keelamine
Kohtuasjas C‑157/15,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Hof van Cassatie (kassatsioonikohus, Belgia) 9. märtsi 2015. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 3. aprillil 2015, menetluses
koosseisus: president K. Lenaerts, asepresident A. Tizzano, kodade presidendid R. Silva de Lapuerta, M. Ilešič, L. Bay Larsen, M. Berger, M. Vilaras ja E. Regan, kohtunikud A. Rosas, A. Borg Barthet, J. Malenovský, E. Levits, F. Biltgen (ettekandja), K. Jürimäe ja C. Lycourgos,
arvestades kirjalikus menetluses ja 15. märtsi 2016. aasta kohtuistungil esitatut,
– Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding, esindajad: advocaat C. Bayart ja advocaat I. Bosmans,
– G4S Secure Solutions NV, esindajad: advocaat S. Raets ja advocaat I. Verhelst,
– Belgia valitsus, esindajad: L. Van den Broeck ja M. Jacobs,
– Prantsuse valitsus, esindajad: G. de Bergues, D. Colas ja R. Coesme,
– Ühendkuningriigi valitsus, esindajad: J. Kraehling, S. Simmons ja C. R. Brodie, keda abistas barrister A. Bates,
– Euroopa Komisjon, esindajad: G. Wils ja D. Martin,
olles 31. mai 2016. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
1 Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (EÜT 2000, L 303, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 79), artikli 2 lõike 2 punkti a.
2 Taotlus on esitatud ühelt poolt Samira Achbita ja Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding’i (võrdsete võimaluste eest ja rassismi vastu võitlemise keskus, edaspidi „Centrum“) ning teiselt poolt Belgias asuva äriühingu G4S Secure Solutions NV (edaspidi „G4S“) vahelises vaidluses, mis puudutab töötajatele G4S‑i kehtestatud keeldu kanda töökohal poliitilisi, filosoofilisi või usulisi veendumusi väljendavaid nähtavaid tunnuseid ja korraldada nende veendumustega seotud riitusi.
Direktiiv 2000/78
3 Direktiivi 2000/78 põhjendustes 1 ja 4 on ette nähtud:
„(1) Vastavalt Euroopa Liidu lepingu artiklile 6 on Euroopa Liit rajatud vabaduse, demokraatia, inimõiguste ja põhivabaduste austamise ning õigusriigi põhimõtetele, mis on ühised kõikidele liikmesriikidele, ning ta austab inimõiguste ja põhivabaduste kaitse Euroopa konventsiooniga tagatud ning liikmesriikide ühesugustest riigiõiguslikest tavadest tulenevaid põhiõigusi kui ühenduse õiguse üldpõhimõtteid.
(4) Kõikide võrdsus seaduse ees ja kaitse diskrimineerimise eest on inimõigus, mida tunnustatakse inimõiguste ülddeklaratsioonis, ÜRO konventsioonis naiste diskrimineerimise kõigi vormide likvideerimise kohta, ÜRO paktides kodaniku- ja poliitiliste õiguste ning majanduslike, sotsiaalsete ja kultuuriliste õiguste kohta ning inimõiguste ja põhivabaduste kaitse Euroopa konventsioonis, millele kõik liikmesriigid on alla kirjutanud. Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni (ILO) konventsiooniga nr 111 keelatakse diskrimineerimine töö saamise ja kutsealale pääsemise valdkonnas.“
4 Direktiivi 2000/78 artiklis 1 on sätestatud:
5 Direktiivi artiklis 2 on ette nähtud:
i) kõnealusel sättel, kriteeriumil või taval on objektiivselt põhjendatav õigustatud eesmärk ja selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud, […]
6 Sama direktiivi artikli 3 lõikes 1 on sätestatud:
7 25. veebruari 2003. aasta seaduse diskrimineerimisvastase võitluse kohta, millega muudetakse 15. veebruari 1993. aasta seadust, millega loodi võrdsete võimaluste eest ja rassismi vastu võitlemise keskus (wet ter bestrijding van discriminatie en tot wijziging van de wet van 15 februari 1993 tot oprichting van een Centrum voor gelijkheid van kansen en voor racismebestrijding) (Belgisch Staatsblad, 17.3.2003, lk 12844), eesmärk on muu hulgas võtta üle direktiivi 2000/78 sätted.
8 Seaduse artikli 2 lõikes 1 on sätestatud:
„Tegemist on otsese diskrimineerimisega, kui erinev kohtlemine, mis ei ole objektiivselt ega mõistlikult põhjendatud, põhineb otseselt sool, väidetaval rassil, nahavärvil, päritolul, rahvuslikul või etnilisel põlvnemisel, seksuaalsel sättumusel, perekonnaseisul, sünnil, varal, vanusel, usulisel või filosoofilisel veendumusel, praegusel või tulevasel tervislikul olukorral, puudel või füüsilisel omadusel.“
9 Seaduse artikli 2 lõikes 2 on sätestatud:
„Tegemist on kaudse diskrimineerimisega, kui väliselt neutraalne säte, kriteerium või tava iseenesest avaldab kahjulikku mõju isikutele, kelle suhtes kohaldub üks lõikes 1 nimetatud diskrimineerimise alus, välja arvatud juhul, kui see säte, kriteerium või tava on objektiivselt ja mõistlikult põhjendatud.“
10 G4S on eraõiguslik ettevõtja, kes pakub avaliku ja erasektori klientidele muu hulgas vastuvõtuteenuseid.
11 Samira Achbita, kes on islamiusku, asus 12. veebruaril 2003. aastal G4S‑is tööle vastuvõtjana. G4S võttis ta tööle tähtajatu töölepingu alusel. Tollal kehtis G4S‑is kirjutamata reegel, et töötajad ei tohi töökohal kanda poliitilisi, filosoofilisi või usulisi veendumusi väljendavaid nähtavaid tunnuseid.
12 2006. aasta aprillis teatas S. Achbita oma ülemustele, et kavatseb edaspidi usulistel põhjustel islami pearätti kanda tööajal.
13 G4S juhtkond teatas vastuseks S. Achbitale, et pearäti kandmine ei ole lubatud, kuna nähtavate poliitiliste, filosoofiliste või religioossete tunnuste kandmine on vastuolus ettevõtja järgitava neutraalsuse põhimõttega.
14 Pärast haiguspuhkusel viibimist teatas S. Achbita 12. mail 2006 tööandjale, et naaseb tööle 15. mail ja kavatseb kanda islami pearätti.
15 G4S‑i töönõukogu kiitis 29. mail 2006 heaks töökorralduse reeglite muudatuse, mis jõustus 13. juunil 2006 ja mille kohaselt „töötajatel on töökohal keelatud kanda poliitilisi, filosoofilisi või usulisi veendumusi väljendavaid nähtavaid tunnuseid ja/või korraldada asjaomaseid riitusi“.
16 12. juunil 2006 öeldi S. Achbita tööleping üles tema kindla kavatsuse tõttu kanda moslemina töökohal islami pearätti. Talle maksti töösuhte ülesütlemise eest hüvitist kolme kuu töötasu ulatuses ja töölepingu alusel omandatud hüvesid.
17 Pärast seda, kui arbeidsrechtbank te Antwerpen (Antwerpeni töökohus, Belgia) oli jätnud rahuldamata S. Achbita töölepingu ülesütlemisega seoses esitatud hagi, esitas ta selle otsuse peale apellatsioonkaebuse arbeidshof te Antwerpenile (Antwerpeni teise astme töökohus, Belgia). Apellatsioonkaebus jäeti rahuldamata eelkõige põhjusel, et töölt vabastamist ei saa pidada põhjendamatuks, kuna üldine keeld kanda töökohal poliitilisi, filosoofilisi või usulisi veendumusi väljendavaid nähtavaid tunnuseid ei põhjusta otsest diskrimineerimist ning kuna ei esine ilmselget kaudset diskrimineerimist või isikuvabaduse või usuvabaduse rikkumist.
18 Seoses otsese diskrimineerimise puudumisega, märkis see kohus täpsemalt, et vaidlust ei ole selles, et S. Achbitat ei vabastatud töölt sellepärast, et ta oli islamiusku, vaid sellepärast, et tal oli kindel tahe seda nähtavalt rõhutada tööajal, kandes islami pearätti. Töökorralduse reeglite punkt, mida S. Achbita rikkus, on üldise ulatusega, kuna see keelab kõigil töötajatel kanda töökohal poliitilisi, filosoofilisi või usulisi veendumusi väljendavaid nähtavaid tunnuseid. Ükski asjaolu ei võimalda eeldada, et G4S oleks käitunud leplikumalt teise sarnases olukorras oleva töötaja suhtes, eelkõige töötaja suhtes, kellel on muud usulised või filosoofilised veendumused ja kes on pikka aega keeldunud sellest keelust kinni pidamast.
19 Arbeidshof te Antwerpen (Antwerpeni teise astme töökohus) lükkas tagasi argumendi, mille kohaselt G4S‑is kehtestatud keeld kanda poliitilisi, filosoofilisi või usulisi veendumusi väljendavaid nähtavaid tunnuseid on iseenesest S. Achbita, kui uskliku otsene diskrimineerimine, kuna see keeld ei puudutanud ainult usulisi veendumusi väljendavate tunnuste kandmist, vaid ka filosoofiliste veendumustega seotud tunnuste kandmist, austades nii direktiivi 2000/78 kaitsekriteeriumi, milles räägitakse „usutunnistuse[st] või veendumuste[st]“.
20 Kassatsioonkaebuse põhjendamiseks väidab S. Achbita muu hulgas, et kuna arbeidshof te Antwerpen (Antwerpeni teise astme töökohus) asus seisukohale, et usuline veendumus, mis on G4S‑i kehtestatud keelu alus, on neutraalne kriteerium, ning kuna ta ei kvalifitseerinud seda keeldu ebavõrdseks kohtlemiseks islami pearätti kandvate töötajate ja seda mittekandvate töötajate vahel, tuues põhjenduseks, et keeld ei puuduta mingit kindlat usulist veendumust ja see on kohaldatav kõikidele töötajatele, siis on arbeidshof te Antwerpen (Antwerpeni teise astme töökohus) eiranud mõisteid „otsene diskrimineerimine“ ja „kaudne diskrimineerimine“ direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 2 tähenduses.
21 Neil asjaoludel otsustas Hof van Cassatie (kassatsioonikohus, Belgia) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et keeldu, mille kohaselt muslim ei tohi töökohal kanda pearätti, ei saa pidada otseseks diskrimineerimiseks, kui tööandja asjaomane eeskiri keelab kõigil töötajatel kanda töökohal poliitilisi, filosoofilisi või usulisi veendumusi väljendavaid väliseid tunnuseid?“
22 Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et keeld kanda islami pearätti, mis tuleneb eraettevõtja sise-eeskirjast, mis keelab üldiselt igasuguse nähtava poliitilise, filosoofilise või religioosse tunnuse kandmise töökohal, on selle direktiiviga keelatud otsene diskrimineerimine.
23 Vastavalt direktiivi 2000/78 artiklile 1 on direktiivi eesmärk kehtestada üldine raamistik, et võidelda usutunnistuse või veendumuste, puude, vanuse või seksuaalse sättumuse alusel diskrimineerimise vastu töö saamisel ja kutsealale pääsemisel ning tagada liikmesriikides võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamine.
24 Vastavalt direktiivi 2000/78 artikli 2 lõikele 1 „tähendab „võrdse kohtlemise põhimõte“, et ei esine otsest ega kaudset diskrimineerimist ühelgi [selle direktiivi] artiklis 1 nimetatud põhjusel“. Nimetatud direktiivi artikli 2 lõike 2 punkt a täpsustab, et artikli 2 lõike 1 kohaldamisel peetakse otseseks diskrimineerimiseks seda, kui ükskõik millisel direktiivi artiklis 1 nimetatud põhjusel, sealhulgas usutunnistus, koheldakse ühte inimest halvemini, kui koheldakse teist inimest samalaadses olukorras.
25 Mis puudutab direktiivi 2000/78 artiklis 1 sisalduvat mõistet „usutunnistus“, siis tuleb märkida, et direktiivis ei ole seda mõistet määratletud.
26 Kuid liidu seadusandja viitas direktiivi 2000/78 põhjenduses 1 põhiõigustele, mis on tagatud Roomas 4. novembril 1950 allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooniga (edaspidi „EIÕK“), mille artiklis 9 on ette nähtud, et igaühel on õigus mõtte-, südametunnistuse- ja usuvabadusele, kusjuures see õigus kätkeb muu hulgas vabadust kuulutada usku või veendumusi nii üksi kui ka koos teistega, avalikult või eraviisiliselt kultuse, õpetamise, tava ja kombetalituse kaudu.
27 Samas põhjenduses viitas liidu seadusandja ka liikmesriikide ühesugustele riigiõiguslikele tavadele kui liidu õiguse üldpõhimõtetele. Õiguste hulgas, mis tulenevad ühistest tavadest ja mida on kinnitatud Euroopa Liidu põhiõiguste hartas (edaspidi „harta“), on õigus südametunnistuse- ja usuvabadusele, millele on pühendatud harta artikli 10 lõige 1. Selle sätte kohaselt kätkeb see õigus vabadust muuta usku või veendumusi, samuti vabadust kuulutada usku või veendumusi nii üksi kui ka koos teistega, avalikult või eraviisiliselt kultuse, õpetamise, tava ja kombetalituse kaudu. Nagu nähtub selgitustest põhiõiguste harta kohta (ELT 2007, C 303, lk 17), vastab artikli 10 lõikes 1 garanteeritud õigus EIÕK artiklis 9 garanteeritud õigusele ja vastavalt harta artikli 52 lõikele 3 omab sama tähendust ja ulatust.
28 Kuna EIÕK ja seejärel harta kasutavad mõistet „usutunnistus“ laias tähenduses, kuivõrd need hõlmavad selle mõiste alla isikute vabaduse oma usku kuulutada, siis tuleb asuda seisukohale, et liidu seadusandja soovis sama lähenemisviisi kasutada direktiivi 2000/78 vastuvõtmisel, mistõttu tuleb direktiivi artiklis 1 toodud mõistet „usutunnistus“ tõlgendada nii, et see hõlmab nii forum internum’i, see tähendab veendumusi, kui ka forum externum’i, see tähendab usu avalikku kuulutamist.
29 Teiseks tuleb kindlaks teha, kas põhikohtuasjas arutlusel olevast sise-eeskirjast tulenevalt koheldakse töötajaid sõltuvalt nende usutunnistusest või veendumustest erinevalt, ning kui see on nii, siis kas see erinev kohtlemine on otsene diskrimineerimine direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 2 punkti a tähenduses.
30 Põhikohtuasjas arutlusel olev sise-eeskiri viitab poliitilisi, filosoofilisi või usulisi veendumusi väljendavate nähtavate tunnuste kandmisele ning puudutab seega vahet tegemata niisuguste veendumuste igasugust väljendamist. Seega tuleb asuda seisukohale, et see eeskiri kohtleb samamoodi kõiki ettevõtja töötajaid, kohustades neid üldiselt ja vahet tegemata eelkõige kandma neutraalset riietust, mis välistab selliste tunnuste kandmise.
31 Sellega seoses ei nähtu Euroopa Kohtu toimikumaterjalidest, et põhikohtuasjas arutlusel olevat sise-eeskirja kohaldati S. Achbita suhtes teistmoodi võrreldes sellega, kuidas seda eeskirja kohaldati kõikidele teistele töötajatele.
32 Seetõttu tuleb järeldada, et selline sise-eeskiri, nagu on arutlusel põhikohtuasjas, ei näe ette erinevat kohtlemist, mis põhineb otseselt usutunnistusel või veendumustel direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 2 punkti a tähenduses.
33 Samas nähtub väljakujunenud kohtupraktikast, et asjaolu, et eelotsusetaotluse esitanud kohus on eelotsuse küsimuse sõnastuses viidanud vaid liidu õiguse teatud sätetele, ei takista Euroopa Kohut esitamast sellele kohtule kogu tõlgenduslikku teavet, mis võib viimasel aidata menetletavat kohtuasja lahendada, olenemata sellest, kas liikmesriigi kohus on neile aspektidele oma küsimustes viidanud või mitte. Sellega seoses on Euroopa Kohtu ülesanne tuletada liikmesriigi kohtu esitatud asjaolude kogumist ja eelkõige eelotsusetaotluse põhjendustest need liidu õiguse aspektid, mida on vaidluse eset silmas pidades vaja tõlgendada (vt eelkõige kohtuotsus, 12.2.2015, Oil Trading Poland, C‑349/13, EU:C:2015:84, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika).
34 Ei ole välistatud, et eelotsusetaotluse esitanud kohus võib käesolevas asjas jõuda järeldusele, et sellise sise-eeskirjaga, nagu on arutlusel põhikohtuasjas, kehtestatakse erinev kohtlemine, mis põhineb kaudselt usutunnistusel või veendumustel direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 2 punkti b tähenduses, kui on tõendatud – seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus –, et näiliselt neutraalne kohustus, mida see sisaldab, seab tegelikkuses teatava usutunnistuse või veendumustega isikud ebasoodsamasse olukorda.
35 Vastavalt direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 2 punkti b alapunktile i ei ole niisugune erinev kohtlemine siiski kaudne diskrimineerimine direktiivi artikli 2 lõike 2 punkti b tähenduses, kui sellel on objektiivselt põhjendatav õigustatud eesmärk ja selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud.
36 Sellega seoses tuleb märkida, et kuigi lõppkokkuvõttes teeb liikmesriigi kohus, kes on ainsana pädev hindama faktilisi asjaolusid, kindlaks kas ja millises ulatuses on arutusel olev sise-eeskiri kooskõlas nende nõuetega, on Euroopa Kohus, kelle ülesanne on anda liikmesriigi kohtule tarvilikke vastuseid, pädev andma põhikohtuasja toimikumaterjalidest ning talle esitatud kirjalikest ja suulistest seisukohtadest lähtudes selliseid juhiseid, mis võimaldavad liikmesriigi kohtul tema menetluses oleva konkreetse kohtuasja lahendada.
37 Mis puudutab esiteks õigustatud eesmärgi tingimust, siis tuleb märkida, et soovi järgida suhetes nii era- kui avaliku sektori klientidega poliitiliselt, filosoofiliselt või religioosselt neutraalset poliitikat tuleb pidada õigustatuks.
38 Nimelt on ettevõtja soov näidata klientide suhtes välja neutraalsust seotud ettevõtlusvabadusega, mida on tunnustatud harta artiklis 16, ning see on põhimõtteliselt õigustatud eelkõige juhul, kui selle eesmärgi saavutamine ettevõtja poolt puudutab vaid töötajaid, kes eeldatavasti puutuvad kokku tööandja klientidega.
39 Tõlgendust, mille kohaselt võimaldab niisuguse eesmärgi taotlemine teatavas ulatuses piirata usuvabadust, kinnitab EIÕK artiklit 9 puudutav Euroopa Inimõiguste Kohtu praktika (Euroopa Inimõiguste Kohtu kohtuotsus, 15.1.2013, Eweida jt vs. Ühendkuningriik, CE:ECHR:2013:0115JUD004842010, punkt 94).
40 Mis puudutab teiseks põhikohtuasjas arutlusel oleva sise-eeskirja asjakohasust, siis tuleb tõdeda, et töötajatel poliitilisi, filosoofilisi või usulisi veendumusi väljendavate nähtavate tunnuste kandmise keelamisega saab tagada neutraalse poliitika nõuetekohase kohaldamise, tingimusel et seda poliitikat tõesti järgitakse järjepidevalt ja süstemaatiliselt (vt selle kohta kohtuotsused, 10.3.2009, Hartlauer, C‑169/07, EU:C:2009:141, punkt 55, ja 12.1.2010, Petersen, C‑341/08, EU:C:2010:4, punkt 53).
41 Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab kontrollima, kas G4S oli enne S. Achbita töölt vabastamist oma klientidega kokku puutuvate personaliliikmete suhtes kehtestanud üldise ja ühetaolise poliitika, mis keelas poliitilisi, filosoofilisi või usulisi veendumusi väljendavate nähtavate tunnuste kandmise.
42 Mis puudutab kolmandaks põhikohtuasjas arutlusel oleva keelu vajalikkust, siis tuleb kontrollida, kas keeld piirdub rangelt vajalikuga. Käesoleval juhul tuleb kontrollida, kas keeld kanda mis tahes nähtavat tunnust või riietust, mida võidakse seostada mõne usulise või poliitilise või filosoofilise veendumusega, puudutab üksnes G4S‑i töötajaid, kes suhtlevad klientidega. Kui see on nii, tuleb asuda seisukohale, et keeld on taotletava eesmärgi saavutamiseks rangelt vajalik.
43 Mis puudutab käesolevas asjas niisuguse naistöötaja nagu S. Achbita keeldumist loobuda G4S‑i klientide juures kutsetegevuse raames islami pearäti kandmisest, siis peab eelotsusetaotluse esitanud kohus kontrollima, kas ettevõtjale omaseid kohustusi arvestades ja ilma lisakulusid kandmata oleks G4S‑il olnud võimalik sellise keeldumise korral pakkuda talle töökohta, kus puudub vahetu kokkupuude klientidega, selle asemel, et ta töölt vabastada. Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab toimikumaterjalidele tuginedes võtma arvesse asjaomaseid huve ja vähendama asjassepuutuvate vabaduste piiranguid rangelt vajalikuni.
44 Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusele vastata järgmiselt:
– Direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et keeld kanda islami pearätti, mis tuleneb eraettevõtja sise-eeskirjast, mis keelab nähtava poliitilise, filosoofilise või religioosse tunnuse kandmise töökohal, ei ole selle direktiivi tähenduses otsene diskrimineerimine usutunnistuse või veendumuste alusel.
– Eraettevõtja selline sise-eeskiri võib endast aga kujutada kaudset diskrimineerimist direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 2 punkti b tähenduses, kui on tõendatud, et sellega ette nähtud näiliselt neutraalne kohustus seab tegelikkuses teatava usutunnistuse või veendumustega isikud ebasoodsamasse olukorda, välja arvatud juhul, kui sellel on objektiivselt põhjendatav õigustatud eesmärk, nagu see, et tööandja järgib suhetes klientidega poliitiliselt, filosoofiliselt või religioosselt neutraalset poliitikat, ning selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud; seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
Nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, artikli 2 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et keeld kanda islami pearätti, mis tuleneb eraettevõtja sise-eeskirjast, mis keelab nähtava poliitilise, filosoofilise või religioosse tunnuse kandmise töökohal, ei ole selle direktiivi tähenduses otsene diskrimineerimine usutunnistuse või veendumuste alusel.
Eraettevõtja selline sise-eeskiri võib endast aga kujutada kaudset diskrimineerimist direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 2 punkti b tähenduses, kui on tõendatud, et sellega ette nähtud näiliselt neutraalne kohustus seab tegelikkuses teatava usutunnistuse või veendumustega isikud ebasoodsamasse olukorda, välja arvatud juhul, kui sellel on objektiivselt põhjendatav õigustatud eesmärk, nagu see, et tööandja järgib suhetes klientidega poliitiliselt, filosoofiliselt või religioosselt neutraalset poliitikat, ning selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud; seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
** Kohtumenetluse keel: hollandi.

matches: kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus