Osakapitali vähendamine vastavalt äriseadustikule | IURING Õigusbüroo
Osakapitali vähendamise eesmärgid
Osaühingu kapitali vähendamise eesmärgid on tavaliselt järgmised:
1) viia äriühingust välja liigne kapital, näiteks vajatakse seda mingiteks uuteks investeeringuteks või
2) kahjumite katmine ja netovara piisavuse nõude täitmine (ÄS § 176).
Vajadus reguleerida Äriseadustikus kapitali vähendamist on tingitud samuti asjaolust, et kapitali väljaviimisega ei kahjustataks ühingu võlausaldajate huve. Äriseadustik näeb ette kaks võimalust, kuidas kapitali vähendada:
a) tavaline osakapitali vähendamine
b) osakapitali lihtsustatud vähendamine.
Tavaline osakapitali vähendamine nõuab rohkem aega ja on keerulisem. Kapitali lihtsustatud vähendamise tähtsus praktikas on suurem, kuna on seotud netovara (omakapitali) nõude täitmisega.
Osakapitali vähendamisel läbiviidavad toimingud
Osakapitali vähendamine seisneb tavaliselt järgmiste toimingute tegemises:
Osanikud peavad tegema osakapitali vähendamise otsuse (ÄS § 168 lg 1 p 2),
äriühingu võlausaldajatele kapitali vähendamise otsusest teatamine, va lihtsustatud vähendamise puhul,
vähendamise kandmine äriregistrisse
väljamaksete tegemine osanikele – juhul, kui otsus seda ette näeb, va lihtsustatud vähendamise korral.
Kapitali lihtsustatud vähendamine kujutab endast nö bilansilist mahakandmist, mille käigus tühistatakse osakapitalist see osa, mis ei ole enam aktivaga kaetud. Lihtsustatud vähendamist kasutatakse näiteks ettevõtte saneerimisel.
Tegemist on nö peegelmenetlusega fondiemissioonile – kui viimase puhul suurendatakse osakapitali sissemakseid tegemata, kasumi arvelt, siis lihtsustatud vähendamine kujutab endast kapitali vähendamist ilma väljamakseteta. Siin on tegemist üksnes kapitali nominaalse vähendamisega ja osaühingu vara selle käigus ei vähene.
Netovara nõude täitmise võimalused äriseadustikus
Äriseadustiku § 176 sätestab, et kui osaühingul on netovara vähem kui pool osakapitalist või vähem kui 2500 eurot (ÄS § 136) või muu seaduses sätestatud osakapitali minimaalne suurus, peavad osanikud otsustama: 1) osakapitali vähendamise või suurendamise tingimusel, et netovara suurus moodustaks seeläbi vähemalt poole osakapitalist ja vähemalt käesoleva seadustiku §-s 136 nimetatud osakapitali suuruse või muu seaduses sätestatud osakapitali minimaalse suuruse või 11) muude abinõude tarvitusele võtmise; 2) osaühingu lõpetamise, ühinemise, jagunemise või ümberkujundamise või 3) pankrotiavalduse esitamise.
Kapitali vähendamise reeglid äriseadustikus
Kuna osakapitali lihtsustatud vähendamise korral ei tehta osanikele väljamakseid, siis ei vähene selle tagajärjel ka osaühingu vara. Seetõttu ei ole võlausaldajate huvid ohus, mistõttu kapitali vähendamisest ei ole neile vajalik teatada (ÄS § 199² lg 1).
Vastavalt ÄS § 199² võib osakapitali vähendada, kui kahjumi katmiseks ei piisa osaühingu kasumist ega reservkapitalist ja kui osaühingul ei ole ka muid reserve. Samuti tuleb osakapitali vähendamise otsuses näidata kahjum, mille katmiseks osakapitali vähendatakse. Osakapitali lihtsustatud vähendamisel tekkinud vaba kapitali võib kasutada ainult osaühingu kahjumi katmiseks.
Osakapitali lihtsustatud vähendamise puhul ei või maksta osakapitali vähendamise otsustamise majandusaasta ja sellele järgneva kahe majandusaasta jooksul osanikele dividendi (ÄS § 199² lg 5). Selle sätte eesmärk on vältida olukorda, et osanikud kasutavad kapitali lihtsustatud vähendamist selleks, et saada dividendi varem.
Täiendavalt sätestab ÄS § 460¹ lg 1, et kui jagunemise korraldamiseks tuleb vähendada jaguneva osaühingu osakapitali, võib seda teha lihtsustatud korras. Jaguneva osaühingu osakapitali vähendamise korral ei või jagunemist kanda jaguneva ühingu registrikaardile enne osakapitali vähendamise äriregistrisse kandmist (lg 2).
Vastavalt ÄS § 200 lg 3 loetakse osakapital vähendatuks kande tegemisel äriregistrisse.
NB! Blogipostituse koostamisel on kasutatud teost „Ühinguõigus I. Kapitaliühingud“ (Juura 2015).
Tags: äriseadustik, kapitali vähendamise teade, netovara nõue, osakapitali lihtsustatud vähendamine, osakapitali vähendamine, reservkapital
Eelmine postitusÕigusbüroo abi ettevõtete ühinemise läbiviimisel
Lepingu koostamine ja sõlmimine- mida järgida?


Justiitsministri määruste muutmine seoses notarite infosüsteemi „e-notar“ kasutuselevõtuga – Riigi Teataja
Justiitsministri määruste muutmine seoses notarite infosüsteemi „e-notar“ kasutuselevõtuga
RTL 2007, 10, 163
Vastu võetud 25.01.2007 nr 6
Määrus kehtestatakse «Kohtute seaduse«§ 42 lõike 1, «Notariaadiseaduse» § 16 lõike 5, § 21 lõike 2, § 27 lõike 1, § 39 lõike 2 ja 4, § 53 lõike 2 ja § 57 punktide 1, 2, 5 ja 6, «Pärimisseaduse» § 160 lõike 2, «Tsiviilkohtumenetluse seadustiku«§ 592 lõike 1, «Tõestamisseaduse» § 58 ning «Äriseadustiku» § 41 lõike 4 ja § 541 lõike 2 alusel.
§ 1. Justiitsministri 25. jaanuari 2002.a määruses nr 5 «Notariaadimäärustik» (RTL 2002, 19, 245; 2006, 93, 1722) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 81 täiendatakse lõikega 6 järgmises sõnastuses:
« (6) E-notari infosüsteemi (edaspidi «e-notar») kasutades koostatakse digitaalne notariaalmärge digitaalallkirjastamise otstarbelise konteineri vastavas lahtris. «E-notaris» digitaalse dokumendi kinnitamisele digitaalse notariaalmärkega kohaldatakse käesoleva paragrahvi esimeses lõikes konteineri pealkirjastamise kohta sätestatut.»;
2) paragrahvi 12 tekst muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Notar märgib notariaalakti toimingu ametitoimingute raamatus registreerimise numbri, notari tasu suuruse, sellele lisanduva käibemaksu suuruse ja tasu võtmise aluseks oleva seadusesätte.
(4) Kui notar tõestab tehingu, mille üheks osapooleks on asutamisel olev äriühing, ning mis esitatakse «Äriseadustiku» § 520 lõikes 1 märgitud andmekogule, märgib notar tehingu kohta koostatavasse notariaalakti justiitsministri 28. augusti 2002. aasta määruse nr 56 «Kohtu registriosakonna kodukord» § 288 punktis 21 nimetatud asutamistehingu tõestamise toimingu numbri.»;
3) määrust täiendatakse paragrahviga 121 järgmises sõnastuses:
« § 121. Riigilõivu maksekorralduse täitmine
Kui notar tõestab tehingu või kinnitab avalduse, mis esitatakse kohtulikule registrile, ning milles taotletu realiseerimiseks tuleb tasuda riigilõivu, täidab notar riigilõivu maksekorralduse riigilõivu arvestamist ja tasumist kajastavate seadusega nõutud andmetega. Eeltäidetud riigilõivu maksekorralduse väljastab notar avaldajale (välja arvatud juhul, kui notar sooritab riigilõivu makse kliendi eest ise).»;
4) paragrahvi 21 lõiked 1 ja 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Notariaalakti originaalile märgitakse algärakirja saanud isiku ees- ja perekonnanimi (juriidilise isiku puhul juriidilise isiku nimi) ning algärakirja väljastamise kuupäev. Nimetatud andmed võivad sisalduda juba notariaalaktis endas.
(2) Kui algärakirja saanud isiku kohta puuduvad notariaalaktis endas täpsemad andmed, siis märgitakse originaalile ka tema isiku- või registrikood ja aadress.»;
« (1) Notariaalakti algärakiri valmistatakse originaalist kas paljundamise teel, arvutiväljatrükina või digitaalsena käesolevas määruses digitaalse ärakirja tegemise reeglite kohaselt, kui ei ole sätestatud teisiti.»;
6) paragrahvi 22 lõiget 3 täiendatakse teise lausega järgmises sõnastuses:
«Nõue ei kehti digitaalse algärakirja puhul.»;
7) paragrahvi 22 lõikes 4 asendatakse sõna «köita» sõnaga «lisada»;
8) paragrahvi 23 lõike 1 punkt 4 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 4) algärakirja saanud isikute ees- ja perekonnanimed või juriidilise isiku puhul juriidilise isiku nimi;»;
9) paragrahvi 23 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (2) Kui algärakirja saanud isiku kohta puuduvad notariaalaktis endas täpsemad andmed, siis märgitakse pealdisesse ka tema isiku- või registrikood ja aadress.»;
10) paragrahvi 23 lõiget 4 täiendatakse teise lausega järgmises sõnastuses:
«Digitaalse algärakirja kinnitab notar oma digitaalallkirjaga.»;
11) paragrahvi 35 lõige 1 tunnistatakse kehtetuks;
12) paragrahvi 35 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (2) Notar peab hoiustamise raamatut «e-notaris».»;
13) paragrahvi 35 lõike 3 punkti 6 täiendatakse pärast sõna «nimi» sõnadega «isiku- või registrikood (isikukoodi puudumisel sünniaeg),»;
14) paragrahvi 354 lõikest 1 jäetakse välja sõnad «Registrite ja Infosüsteemide Keskuse arvutivõrgu kaudu»;
15) paragrahvi 356 senine tekst loetakse esimeseks lõikeks ning paragrahvi täiendatakse lõikega 2 järgmises sõnastuses:
« (2) Vajadusel kontrollib notar «e-notari» kaudu liiklusregistrist isiku nimel olevate sõidukite ja nendel lasuvate piirangute andmeid.»;
16) paragrahvi 359 lõigetes 2 ja 3 asendatakse sõnad «Registrite ja Infosüsteemide Keskuse kaudu» sõnadega «kohtute registriosakondade keskandmebaasi kasutades»;
17) paragrahvi 38 lõikes 1 asendatakse sõna «elektrooniliselt» sõnaga «e-notaris»;
18) paragrahvi 38 lõige 2 tunnistatakse kehtetuks;
19) paragrahvi 38 lõiked 5–9 tunnistatakse kehtetuks;
20) paragrahvi 39 lõige 3 tunnistatakse kehtetuks;
21) paragrahvi 63 tekst muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«Notar koostab ametitegevuse statistilise aruande «e-notaris» ning esitab selle justiitsministrile Notarite Koja kaudu aruandeperioodile järgneva kvartali esimese kahe nädala jooksul.»;
22) paragrahvi 107 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (3) Eksamikomisjoni liikmed on kaks Notarite Koja poolt nimetatud notarit, üks justiitsministri määratud Justiitsministeeriumi ametnik ning kaks tunnustatud juristi, kellele teeb komisjoni töös osalemiseks ettepaneku justiitsminister.»;
23) paragrahv 1111 tunnistatakse kehtetuks;
24) paragrahvi 1112 lõikes 2 asendatakse sõnad «§ 81» sõnadega «§ 81 lõikeid 1–5»;
25) paragrahvi 1114 lõike 2 teine lause tunnistatakse kehtetuks;
26) paragrahvi 1114 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (3) Tõestamistoimingute raamatu pidamisel paberkandjal tuleb täita järgmisi nõudeid:
7) tõestamistoimingute raamatu paberkandjal pidamiselt elektroonilisele tõestamistoimingute raamatu pidamisele üleminekul ning vastupidi tehakse tõestamistoimingute raamatusse märkus ülemineku aja kohta.»;
27) paragrahvi 1114 täiendatakse lõigetega 4–8 järgmises sõnastuses:
« (4) Tõestamistoimingute raamatu pidamisel elektrooniliselt tuleb täita järgmisi nõudeid:
(7) Iga kalendriaasta alguses uuendatakse tõestamistoimingute numeratsiooni alustades numbrist «1».
28) paragrahvi 112 lõige 3 tunnistatakse kehtetuks.
§ 2. Justiitsministri 25. jaanuari 2002. a määruses nr 4 «Pärimisseadusest tulenevate notari ametitoimingute tegemise kord ja pärimisregistri kannete vorm» (RTL 2002, 19, 244; 2006, 62, 1127) tehakse järgmised muudatused:
1) 31. peatüki pealkirja täiendatakse sõnadega «ja pärimisregistrisse päringute tegemine»;
2) paragrahv 151 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« § 151. «E-notari» kaudu andmete esitamine ja päringute tegemine
(1) Notar esitab käesolevas peatükis sätestatud andmed pärimisregistrile infosüsteemi «e-notar» kaudu.
(2) «E-notari» kaudu päringu tegemine pärimisregistrisse on lubatud ainult seaduses sätestatud eesmärkide täitmiseks.»;
3) paragrahvi 153 punkt 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 1) pärandaja ees- ja perekonnanimi ning juhul, kui pärandaja nimi on muutunud, siis ka pärimistoimingut taotlenud isiku poolt avaldatud pärandaja nime muutmistele eelnenud ja järgnenud nimed;»;
4) paragrahvi 154 lõike 2 punkt 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 1) testaatori ees- ja perekonnanimi ning juhul, kui testaatori nimi on muutunud, siis ka testaatori või testamendi hoidja poolt avaldatud testaatori nime muutmistele eelnenud ja järgnenud nimed;»;
5) paragrahvi 157 punkt 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 1) pärandaja ees- ja perekonnanimi ning juhul, kui pärandaja nimi on muutunud, siis ka pärimistoimingut taotlenud isiku poolt avaldatud pärandaja nime muutmistele eelnenud ja järgnenud nimed;».
§ 3. Justiitsministri 28. augusti 2002. aasta määruses nr 56 «Kohtu registriosakonna kodukord» (RTL 2002, 103, 1558; 2006, 93, 1722) tehakse järgmised muudatused:
1) määruse preambulit täiendatakse pärast sõnu ««Äriseadustiku» § 25 lõike 2,» sõnadega «§ 41 lõike 4,»;
2) paragrahvi 44 lõikest 1 jäetakse välja sõna «tasuta»;
3) määrust täiendatakse paragrahviga 951 järgmises sõnastuses:
« § 951. Tähestikuline kartoteek
«Äriseadustiku» §-s 41 sätestatud tähestikulist kartoteeki ei peeta.»;
4) määruse 92. peatüki pealkiri muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«92. peatükk
RAKENDUSSÄTTED»;
5) määruse 92. peatükis moodustatakse 1. jagu pealkirjaga «REGISTRIANDMETE ÜLEKANDMINE REGISTRIOSAKONDADE TÖÖPIIRKONDADE MUUTUMISEL». 1. jao sisuks loetakse 92. peatüki senine sisu;
6) määruse 92. peatükki täiendatakse 2. jaoga järgmises sõnastuses:
Tegevusala andmete uuendamine
§ 31831. Tegevusala andmete kustutamine registrikaardilt
(1) Tegevusala andmed kustutab registripidaja «Äriseadustiku» § 5211 lõike 1 alusel ametiülesande korras.
(2) Lõikes 1 nimetatud korras tehtava määruse projekti võib Registrite ja Infosüsteemide Keskus infosüsteemis registripidajale ette valmistada.».
§ 4. Justiitsministri 28. detsembri 2005. a määruses nr 59 «Kohtule dokumentide esitamise kord» (RTL 2006, 5, 77; 93, 1722) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 14 lõikes 1 asendatakse sõnad «lisale 15» sõnadega «lisale 17»;
2) määruse lisas 15 «Erakonna liikmete nimekirja vorm» asendatakse sõnad «Lisa 15» sõnadega «Lisa 17»;
3) paragrahvi 25 tekst muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Paragrahvis 201 sätestatu rakendamine on notarile kohustuslik alates 2007. aasta 1. juunist. Tehnilise võimaluse korral võib notar esitada kohtule dokumente «e-notari» kaudu ka varem.
(2) Kui paragrahvis 201 nimetatud dokumenti või selle kinnitatud ärakirja ei ole e-notari kaudu võimalik esitata tervikuna digitaalselt (näiteks kui kande- või kinnistamisavalduse lisaks on plaanid, mille formaat on suurem kui A4), võib osa dokumendist või ärakirjast edastada kohtu registri- või kinnistusosakonnale ka paberdokumendina. Sel juhul lisatakse e-notari kaudu kohtu registri- või kinnistusosakonnale esitavasse dokumenti või ärakirja, mida pole tervikuna võimalik digitaalselt esitada, märkus, et dokumendi või ärakirja juurde esitatakse täiendavalt paberdokument.».
(1) Käesoleva määruse § 1 punktides 5–7 ja 10 sätestatud muudatused jõustuvad «Tõestamisseaduse» digitaalset algärakirja käsitlevate muudatuste jõustumisel.
(2) Käesoleva määruse § 1 punktides 11 ja 12 sätestatud muudatused jõustuvad 1. juunil 2007. a.
(3) Ülejäänud osas jõustub määrus tavalises korras.


text:
3-3-1-8-16 Riigikohus 09.06.2016
Vabariigi Valitsuse 22. detsembri 2006. a määruse nr 278 § 11 lg 1, mis näeb ette toetuse tagasinõudmise otsustamise 90 kalendripäeva jooksul tagasinõudmise alustest teadasaamisest, ei sätesta nõuet lõpetavat tähtaega, vaid paneb kohustuse tagada mõistlik menetlusaeg. HMS § 41 ei välista haldusakti andmist pärast selleks ettenähtud tähtaja möödumist, kuid nõuab, et sel juhul teavitataks isikut ja selgitataks viivituse põhjusi. Menetlusliku tähtaja rikkumine on menetlusviga, kuid ei anna iseseisvat alust haldusakti tühistamiseks (HMS § 58). (p 13)
Abi tagasinõudmine liikmesriigi asutuse enda algatusel on kaalutlusotsus. Kaalutlusõiguse teostamisel tuleb õiguspärase ootusega arvestada niivõrd kui see ei muuda EL õiguse elluviimist võimatuks või ebamõistlikult keeruliseks. Õiguspärane ootus on välistatud, kui isik teadis või oleks hoolsuskohustuse järgimise korral pidanud teadma ergutava mõju klausli rikkumisest. Usalduse kaitse põhimõtet ei saa rakendada ühenduse õiguse selge sätte vastu. (p d 31-32) Õiguspärane ootus ei takista tingimata toetuse tagasinõudmist, vaid seda tuleb juhtumi asjaolude valguses kaaluda mh avaliku huviga, sh EL huviga. Abi säilitamist õigustava asjaoluga võiks olla tegemist iseäranis siis, kui siseriiklik asutus oleks teadlikult soovitanud isikul sõlmida lepingud enne taotluse esitamist või kui asutus oleks taotlust rahuldades olnud rikkumisest teadlik. Põhjendatud lootusi ei saa tekkida varasematest kontrollidest kulude ja tööde abikõlbulikkuse üle, kui asutus ei tea sel ajal isiku sõlmitud lepingutest. Tõendada tuleb juhtnööride andmist just lepingute eelnevaks sõlmimiseks – sellega ei saa samastada üldist üleskutset toetuse taotlemiseks. (p-d 33-35)
Määruse nr 2988/95 art 3 lg-t 1 ei saa pidada selgeks ega kohtupraktikas selgitatuks küsimuses, kas see laieneb juhtumile, kus liikmesriigi asutus nõuab toetust tagasi ilma Komisjoni otsuseta. Tekkida võib vajadus küsida Euroopa Kohtult selles osas eelotsust. (p 17)
Siduva lepingu sõlmimine enne abitaotluse esitamist ei pruugi alati ergutavat mõju välistada. Regionaalabi suunised on halduseeskiri, mitte EL õigusakt. Kuigi ka Euroopa Kohus on lepingu sõlmimise fakti kui asjakohast kriteeriumi kinnitanud, ei ole ta välistanud võimalust, et ergutavat mõju saab tõendada ka muude kriteeriumide alusel (otsus asjas nr C-630/11 P: HGA). Kui isik ei kaota loobumise tõttu märkimisväärset rahasummat, ei pruugi lepingu sõlmimine enne abi taotlemist abi ergutavat mõju välistada. (p-d 20-22) Õiguspärane ootus ei takista tingimata toetuse tagasinõudmist, vaid seda tuleb juhtumi asjaolude valguses kaaluda mh avaliku huviga, sh EL huviga. Abi säilitamist õigustava asjaoluga võiks olla tegemist iseäranis siis, kui siseriiklik asutus oleks teadlikult soovitanud isikul sõlmida lepingud enne taotluse esitamist või kui asutus oleks taotlust rahuldades olnud rikkumisest teadlik. Põhjendatud lootusi ei saa tekkida varasematest kontrollidest kulude ja tööde abikõlbulikkuse üle, kui asutus ei tea sel ajal isiku sõlmitud lepingutest. Tõendada tuleb juhtnööride andmist just lepingute eelnevaks sõlmimiseks – sellega ei saa samastada üldist üleskutset toetuse taotlemiseks. (p-d 33-35)
Vabariigi Valitsuse 22. detsembri 2006. a määruse nr 278 § 11 lg 1, mis näeb ette toetuse tagasinõudmise otsustamise 90 kalendripäeva jooksul tagasinõudmise alustest teadasaamisest, ei sätesta nõuet lõpetavat tähtaega, vaid paneb kohustuse tagada mõistlik menetlusaeg. HMS § 41 ei välista haldusakti andmist pärast selleks ettenähtud tähtaja möödumist, kuid nõuab, et sel juhul teavitataks isikut ja selgitataks viivituse põhjusi. Menetlusliku tähtaja rikkumine on menetlusviga, kuid ei anna iseseisvat alust haldusakti tühistamiseks (HMS § 58). (p 13) EL finantshuvide kaitse määruse (2988/95) art-st 3 tulenev nelja-aastane aegumistähtaeg riigiabi tagasinõudmiseks algab eeskirjade eiramise hetkest ning selle järgimiseks peab kontrollimenetlus algama enne tähtaja lõppu. Kui õigusaktid ei sätesta teisiti, kohaldub HMS § 35 lg 1 p 2 ka haldusmenetlusele, mida Eesti asutus viib läbi EL õiguse alusel. (p 14) Nelja-aastane aegumistähtaeg ei ühildu hästi 10-aastase aegumistähtajaga, mis kehtib Komisjoni poolt tehtavate riigiabi tagasinõudmise otsuste suhtes (määruse nr 659/1999 art 15 lg 1). Komisjoni otsust täites ei saa liikmesriik tugineda 4-aastasele tähtajale ja jätta kasuliku mõjuta määruse nr 659/1999 art 15 lg-t 1 kui erisätet. Kui Komisjon aga tagasinõudmise otsust teinud ei ole, määrus nr 659/1999 ei kohaldu. (p 16) Määruse nr 2988/95 art 3 lg-t 1 ei saa pidada selgeks ega kohtupraktikas selgitatuks küsimuses, kas see laieneb juhtumile, kus liikmesriigi asutus nõuab toetust tagasi ilma Komisjoni otsuseta. Tekkida võib vajadus küsida Euroopa Kohtult selles osas eelotsust. (p 17) Abi tagasinõudmine liikmesriigi asutuse enda algatusel on kaalutlusotsus. Kaalutlusõiguse teostamisel tuleb õiguspärase ootusega arvestada niivõrd kui see ei muuda EL õiguse elluviimist võimatuks või ebamõistlikult keeruliseks. Õiguspärane ootus on välistatud, kui isik teadis või oleks hoolsuskohustuse järgimise korral pidanud teadma ergutava mõju klausli rikkumisest. Usalduse kaitse põhimõtet ei saa rakendada ühenduse õiguse selge sätte vastu. (p d 31-32)
Vt otsuse p-d 21 ja 29.
Vt otsuse p-d 16, 28, 29.
Vt otsuse p-d 29 ja 30.
Vt otsuse p 29.

matches:
Riigikohus
§ 11
§ 41
§ 58
Kohus
§ 11
§ 41
§ 58
§ 35


text:
Esialgse õiguskaitse või hagi tagamise abinõu - Luksemburg
Luksemburgi õigus tunneb erinevaid meetmeid, mille abil kaitsta menetlusosaliste õigusi, seni kuni asja sisulise läbivaatamise käigus jõutakse lõpliku lahenduseni.
Need meetmed võib jagada kahte kategooriasse:
meetmed, mille kohus on ette näinud ilma võistlevuse põhimõttest lähtuva istungita – sellisel juhul esitab üks pool kohtule ex parte avalduse ajutise määruse saamiseks ning kohus teeb otsuse selle menetlusosalise esitatud teabe põhjal;
ning meetmed, mille kohus on ette näinud pärast võistlevuse põhimõttest lähtuvat istungit – sellisel juhul teeb kohus otsuse alles pärast avalikku kohtuistungit (või mõnikord pärast kinnist istungit), kus pooled saavad esitada oma seisukohad; isikud kutsutakse kohtuistungile kohtukutsega (assignation, mille toimetab kätte kohtutäitur) või on kutsujaks kohtusekretär, sõltuvalt seadusega ette nähtud menetluskorrast.
Kõikide kiireloomuliste asjade korral võib ajutisi meetmeid kohaldav kohtunik ette näha mis tahes selliste ajutiste meetmete võtmise, millega seoses puuduvad mõjuvad vastuväited või mis on õigustatud vaidluse olemasoluga.
Kohtunikud võivad teha ka otsuse seoses raskustega, mis võivad esineda nende enda määruste täitmisega.
Samuti võivad nad alati ette näha selliste ajutiste või heastavate meetmete võtmise, mis on vajalikud kas vahetu kahju ennetamiseks või ilmselgelt ebaseadusliku tegevuse lõpetamiseks.
Hagiavaldus esitatakse kohtukutsena (assignation), millega palutakse isikul osaleda konkreetsel eesmärgil korraldataval kohtuistungil, mis toimub selliste istungite jaoks tavapärasel päeval ja ajal.
Kui tegemist on kiireloomulise asjaga, võib kohtu esimees või tema asendaja kutsuda isiku kindlaksmääratud ajal, sealhulgas isegi nädalavahetustel, riigipühadel või sellistel päevadel, mis ei ole tavaliselt tööpäevad, kas kohtusse või oma koju, mis on selleks puhuks avalikkusele avatud.
Kiireloomulistel juhtudel võib ringkonnakohtu esimees või tema asendaja ette näha selliste mis tahes ajutiste meetmete võtmise, millega seoses puuduvad mõjuvad vastuväited või mis on õigustatud vaidluse olemasoluga. Nad võivad samuti teha otsuse seoses raskustega, mis võivad esineda kohtuotsuse või muu täitedokumendi täitmisel. Kui kiirmenetlus on seotud raskustega kohtumääruse või -otsuse täitmisel, on asja pädev menetlema see kohtunik, kelle tööpiirkonnas meede tuleb täitmisele pöörata.
Kohtu esimees või tema asendaja võivad alati ette näha selliste ajutiste või heastavate meetmete võtmise, mis on vajalikud vahetu kahju ennetamiseks või ilmselgelt ebaseadusliku tegevuse lõpetamiseks. Selleks et vältida tõendite kaotsiminekut, võivad nad anda korralduse vajalike uurimismeetmete võtmiseks, sealhulgas tunnistajate küsitlemiseks.
On olemas mitmeid erinorme, millega nähakse ette ajutised või ennetavad meetmed teatud asjades (näiteks üürimine/rentimine, kaasomand, ühisomand, pärimine, abieluvararežiimid jne). Konkreetsed kohtualluvust käsitlevad normid on tavaliselt kindlaks määratud seaduses, millega antakse kohtunikule õigus asjaomase meetme võtmiseks. Puudub üldine kohtualluvust käsitlev reegel, kui välja arvata asjaolu, et ajutiste meetmete võtmise õigus on tavaliselt selle kohtu esimehel, kellel on palutud asja sisuliselt arutada.
Kui ei ole ette nähtud erimenetlust, peab meetme võtmist sooviv pool esitama taotluse kohtunikule, kes on pädev menetlema ajutise meetme kohaldamise taotlusi. Sõltuvalt hagihinnast on selleks kas rahukohtunik (juge de paix – kui hagihind on kuni 10 000 eurot) või ajutisi meetmeid kohaldava ringkonnakohtu (Tribunal d’Arrondissement) kohtunik. Neil on üldine pädevus ette näha ajutiste või ennetavate meetmete võtmine kas selleks, et vältida otsese varalise kahju tekkimist või lõpetada ilmselgelt ebaseaduslik tegevus.
Üldjuhul ei ole advokaadi kasutamine kohustuslik.
Kohus võib tavaliselt võtta ajutised meetmed ainult siis, kui kohtu arvates on selleks reaalne vajadus või tegemist on kiireloomulise asjaga.
Kui võlausaldaja taotleb luba vara arestimiseks, peab kohus kontrollima, kas talle esitatud dokumentide ja selgituste põhjal on nõue vähemalt põhimõtteliselt korralikult põhjendatud.
Ajutisi meetmeid võib kohaldada isiku kogu vallasvara suhtes. Arestida ei tohi ainult teatavaid esemeid, mida peetakse hädavajalikuks isiku igapäevaseks eluks.
Luksemburgi õiguse järgi on lubatud arestida töötasu ja muud alternatiivsed sissetulekud (pension, üüritulu jne), kuid alati jäetakse arestimata selline osa sissetulekust, mida isikul on vaja enda ülalpidamiseks.
Võlausaldaja ei saa arestida kinnisvara. Selliseks arestimiseks on vajalik kohtu lõplik otsus.
Enamikul juhtudel määrab ajutise meetme mõju see kohus, kes nägi ette selle meetme võtmise. Kohus võib seada oma määrusele tähtaja või otsustada, et määrust kohaldatakse konkreetse vara või konkreetsete toimingute suhtes.
Juhuks, kui kohus lubab vastusena menetlusosalise esitatud ex parte avaldusele vara arestida, on õigusaktidega ette nähtud tähtajad, mille jooksul tuleb esitada kohtule avaldus meetme kinnitamiseks. Kui kinnitamist selle aja jooksul ei taotleta, muutub arestimine automaatselt õigustühiseks.
Ajutised meetmed on sellised meetmed, mida kohtunik võib seaduse alusel võtta selleks, et ajutiselt reguleerida pooltevahelist vaidlust seniks, kuni asja sisulise läbivaatamise käigus tehakse lõplik otsus.
Euroopa Kohtu sõnastatud määratluse kohaselt on esialgsete, sealhulgas kaitsemeetmete eesmärk säilitada faktiline või õiguslik olukord, et oleks võimalik kaitsta õigusi, mille tunnustamist soovitakse muu kohtumenetluse raames kohtult, kes on pädev menetlema asja sisuliselt.
Ajutisi meetmeid võib võtta ka selleks, et vältida olukorra halvenemist.
Praktikas võimaldavad sellised meetmed võlausaldajatel kaitsta end selle eest, et neile ei pruugita võlga ära maksta. Selleks on neil võimalik kasutada kahte meetodit: võlgnikel kas ei lubata käsutada oma vara või siis seatakse varale tagatis, nii et kui vara vahetab omanikku, võib võla sisse nõuda vara soetajalt.
Kui kohus otsustab pärast võistlevuse põhimõttest lähtuvat menetlust näha ette ajutise meetme võtmise, võib selle lahendi peale esitada määruskaebuse. Määruskaebus tuleb esitada 15 päeva jooksul pärast otsuse kättetoimetamist.
Otsust, mis on tehtud ex parte avalduse alusel, ei saa edasi kaevata. Menetlusosaline, kes leiab, et meede võeti ekslikult, võib esitada kohtule avalduse sellise uue ajutise meetme võtmiseks, millega peatatakse esialgse, ex parte avalduse alusel võimaldatud meetme täitmine.
Viimati uuendatud: 03/05/2019

matches: kohus kohus kohus kohus Kohus kohus Kohus kohus kohus


text:
Kokku: 528| Näitan: 101 - 120
3-4-1-4-15 Riigikohus 12.03.2015
Kui toiminguks, mida vaidlustatakse, on see, et valijarakenduse tehnilise lahenduse tõttu ei saanud elektrooniliselt hääletada, lõppes see toiming elektroonilise hääletamise lõppemisel. (p 13) Kui seadus ei ole täpsustanud, kas tegu on kalendri- või tööpäevaga, tuleb lähtuda päeva tavakeelelisest tähendusest ehk kalendripäevast. Lähtuvalt Riigikogu valimise seaduse § 71 lõikest 3 tuleb seega kaebus elektroonilise hääletamise komisjoni toimingu peale esitada Vabariigi Valimiskomisjonile kolme kalendripäeva jooksul vaidlustatavast toimingust. (p 13) Vt ka Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 5. märtsi 2015. a otsus nr 3-4-1-49-14, p 35.
Vangistusseaduse § 50 lg 2 kohustab vanglat võimaldama kinnipeetavale vähemalt ühe korra nädalas dušši. Nimetatud säte ei anna kinnipeetavale subjektiivset avalikku õigust kasutada dušši nädalas rohkem kui ühe korra. Vangla otsustab kaalutlusõiguse alusel, kas lubada dušši kasutada rohkem kui ühe korra nädalas. Subjektiivset avalikku õigust kasutada dušši sagedamini kui kord nädalas ei tulene ka Euroopa vanglareeglistiku p-st 19.4. Riigikohtu halduskolleegiumi praktika kohaselt on Euroopa vanglareeglistik soovitusliku iseloomuga, ei ole õiguslikult siduv ning seda tuleb käsitada eesmärkide ja põhimõtetena, mille täitmise poole püüelda ja millest võimaluse korral juhinduda Eesti õigusaktide tõlgendamisel ja rakendamisel (nt Riigikohtu halduskolleegiumi 7. aprilli 2010. a otsus asjas nr 3-3-1-5-10, punkt 19). Euroopa vanglareeglistiku p 19.4 üheks esmaseks eesmärgiks on aidata kinnipidamisasutuses tagada kinnipeetavate inimväärne kohtlemine. Kui vangla otsustab VangS § 50 lg 2 alusel, kas kinnipeetavale lubada dušši kasutada sagedamini kui ühe korra nädalas, peab ta kaalutlusõigust teostades arvestama, et tagatud oleks mh inimväärikus. (p 32) Kinnipidamisega kaasnevad mõõdukad kannatused ja ebameeldivused ei tähenda veel automaatset inimväärikuse rikkumist, vaid need peavad ületama teatud raskusastme, mida tuleb üldjuhul hinnata juhtumi põhiselt. (p 33) Vt Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 20. juuni 2014. a otsus asjas nr 3-4-1-9-14, p 36.
3-4-1-28-14 Riigikohus 22.09.2014
Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium tunnistas 9. septembri 2014. a otsusega asjas nr 3-4-1-16-14 põhiseaduse vastaseks RLS § 57 lõike 3 (1. juulist 2012 kuni 30. juunini 2014 kehtinud redaktsioonis) osas, milles TsMS § 132 lõikes 4 sätestatud mittevaralise nõudega hagiavalduse muul viisil esitamisel tuli tasuda riigilõivu suuremas määras kui avalduse elektroonilisel esitamisel veebilehe www.e-toimik.ee kaudu. Seega on kohaldamata jäetud säte juba põhiseaduse vastaseks tunnistatud.

matches:
Riigikohus
§ 71
§ 50
§ 50
Riigikohus
§ 57
§ 132


täitekutse/täitmisteate kättetoimetamine
kohtutäituri taandamine
täitemenetlus pankroti väljakuulutamisel
Vara nimekiri ja võlgniku vanne
Võlgniku vara tagasivõitmine
Erisused lahendite täitmisel väärteo- ja kriminaalasjades
Õiguste piiramine lapse elatise võlgnevuse korral
2-17-8643/28 Riigikohtu tsiviilkolleegium 06.06.2018
TMS § 2
TsMS § 368 lg 2
AÕS § 156
TMS § 217 lg 1
TMS § 26 1 lg 1
TMS § 182
Kohtul on TsMS § 477 lg-tes 5 ja 7 sätestatu järgi kohustus omal algatusel kontrollida kohtutäituri tegevuse peale esitatud kaebuse läbivaatamisel, kas on olemas sundtäidetav täitedokument. (p 17)
AÕS § 156 järgsed juurdepääsu määramise vaidlused lahendatakse TsMS § 475 lg 1 p 131 kohaselt hagita menetluses. Täpsem menetluskord on sätestatud TsMS §-s 6181 jj. Hagita menetluses oleks kohtutel otstarbekas selgitada juurdepääsu taotlejale, et taotleda tuleks kohtulahendi resolutsioonis ka selle märkimist, et vastaspool on kohustatud juurdepääsu taluma. See aitaks kaasa kohtulahendi kui täitedokumendi selgusele. Sellise täpsustuse puudumine ei võta kohtulahendilt eelduslikult siiski täitedokumendi omadust. Samuti tuleb juurdepääsuks määratud maa-ala tähistada kohtulahendi resolutsioonis (ja vajaduse korral kohtulahendi lisas) täpselt, mis aitaks vältida hilisemaid uusi vaidlusi ja kohtutäituril määrata, kas juurdepääsuõigust on takistatud. (p 19.3)
TsMS § 368 lg 2 järgne hagi ei anna alust täitedokumendiks olevat kohtulahendit muuta, vaid üksnes õiguse lahendada selle sisu tõlgendamisel tekkinud vaidlus. Avalikult kasutatavale teele määratud juurdepääsu kohtulahendit võimaldab muuta TsMS § 6185. Nimetatud paragrahvi kohaselt võib kohus asjaolude olulisel muutumisel asjaosalise taotlusel tehtud kohtulahendit muuta, kui see on vajalik raskete tagajärgede ärahoidmiseks. (p 20.3)
Sunniraha määramisel saab lähtuda üksnes juurdepääsust sellises ulatuses, nagu see on kohtumääruse ja selle lisaga kui täidedokumendiga kindlaks määratud. (p 20.2)
AÕS § 156 alusel kohtulahendiga määratud juurdepääsu kasutamise takistamise korral on võimalik TMS § 183, § 182 ja § 261 tõlgendada sissenõudja tõhusa õiguskaitse huvides selliselt, et kohtutäituril on õigus täitemenetluse käigus otsustada, kas määrata võlgnikule sunniraha TMS § 183 alusel või kohaldada TMS § 182, seda olenevalt konkreetse täitemenetluse asjaoludest ja võlgniku rikkumise iseloomust ning intensiivsusest, sh mõjust õigustatud isiku põhiõigustele. TMS § 182 lg-s 1 on sätestatud, et kui võlgnik ei täida kohustust teha mingi toiming, mida saab teha ka kolmas isik, võib kohtutäitur lubada sissenõudjal lasta toiming teha võlgniku kulul. Seega on võimalik lasta füüsiline takistus kõrvaldada kolmandal isikul ja nõuda sellest tekkinud kulud TMS § 182 lg 2 alusel võlgnikult sisse. TMS § 261 lg 9 kohaselt võib kohtutäitur isikule määrata sunniraha korduvalt, kuni kohustus täidetakse või sunniraha määramise kohta tehtud otsuse peale esitatakse kaebus. Sunniraha korduv määramine ei ole TMS § 261 lg 9 kohaselt seega kohustuslik. (p 20.4)
Kui kohtutäitur on teinud võlgnikule TMS § 261 lg-te 1−4 kohase sunniraha määramise hoiatuse, seejärel rakendanud sunniraha ning see ei ole viinud tulemuseni, on kohtutäituril õigus kohaldada vähemalt üldjuhul TMS § 182 ilma võlgnikule täiendavat vabatahtliku täitmise tähtaega andmata. Vabatahtlikult oli võlgnikul võimalik kohustus täita pärast sunniraha määramise hoiatuse saamist ja ka vahetult pärast sunniraha rakendamist. TMS § 182 kohaldamine võib olla võlgnikku rahaliselt vähem koormav, kui korduv sunniraha määramine. (p 20.4)
2-16-7183/53 Riigikohtu tsiviilkolleegium 25.10.2017
muu abinõu
Hagejal on õigus nõuda hagi tagamise määrusega arestitud vallasasjade (maalide) asukoha ja maalide valdaja avaldamist ning maalide ettenäitamist, et saavutada hagi tagamise määruse täitmine ka kolmandatele isikutele nähtaval viisil. (p 12)
3-2-1-63-17 Riigikohus 21.06.2017
Välisriigi vahekohtu otsuste tunnustamise ja täitmise konventsiooni ratifitseerimise seadus
TsMS § 754 lg 1
Kui vahekohtu otsuse kohaselt on avaldajalt mh välja mõistetud menetluskulud 650 000 Rootsi krooni ja intress neilt kuludelt Rootsi intressiseaduse § 6 kohaselt (milles on reguleeritud viivitusintressi (viivise) maksmise kohustust sarnaselt Eesti VÕS § 113 lg ga 1), siis ei ole kohtutäituril vahekohtu otsuse täitmiseks viivise osas vaja tegeleda materiaalõiguslike küsimuste lahendamisega. Tegemist on tehnilise, matemaatilise küsimusega, kuidas arvutada välja (vahe)kohtulahendiga väljamõistetud viivis, mille arvutamise periood algab lahendis märgitud ajast ja lõpeb põhinõude täieliku täitmisega (vt ka TMS § 56 lg 3) ning mille suurus tuleneb seadusest, olgugi ka välisriigi seadusest. Täitemenetluse tõhususe ja võlgniku õiguste kaitse huvides on see, kui sissenõudja esitab kohtutäiturile koos täitmisavaldusega nii põhinõude kui ka kõrvalnõuete suuruse kuni täitmisavalduse esitamise ajani ning näitab ka üksikasjaliku arvutuskäigu (koos välisriigi seaduse tekstiga, vajadusel tõlkega), kuidas ta nimetatud tulemusele on jõudnud. Edasi arvutab viivist kohtutäitur ise. (p 32)
Isiku tuginemine kohtus vahekohtu kokkuleppe puudumisele võib olla vastuolus hea usu põhimõttega (TsMS § 200 lg-d 1 ja 2), kui ta on nõustunud vahekohtumenetlusega ega ole selles menetluses esitanud vastuväiteid vahekohtu kokkuleppe puudumise kohta ega ole ka hiljem esitanud väiteid, et tal sellist võimalust varem ei olnud. (p 26.3)
Vajadusel saab nii võlgnik kui sissenõudja esitada täitemenetluses hagi ka välisriigist pärineva täitedokumendi (sh vahekohtu otsuse) selgitamiseks TsMS § 368 lg 2 alusel ning seda sõltumata sellest, kas on minetatud võimalus saada selgitus lahendi andnud organilt. Samuti on võimalik ka välismaise täitedokumendi (sh vahekohtu otsuse) alusel toimuv täitemenetlus tunnistada TMS § 221 alusel lubamatuks. (p 33)
vahekohtu otsuse täitmine
Välisriigi vahekohtu otsuse Eestis sundtäitmiseks tuleb seda Eesti kohtulahendiga tunnustada ja tunnistada see täidetavaks. Seejuures kontrollitakse esmajoones 1958. a välisriigi vahekohtu otsuste tunnustamise ja täitmise konventsiooni art te 4 ja 5 eelduste täitmist. (p 15)
Välisriigi vahekohtu otsuse tunnustamiseks ja täidetavaks tunnistamiseks Eestis piisab otsuse esitamisest ka Eesti menetlusseaduses esitatud vormis. TsMS § 757 lg te 1 ja 3 järgi ei ole vahekohtu otsuse tunnustamiseks ja täidetavaks tunnistamiseks esitatavale vahekohtu otsusele erilisi vorminõudeid aga kehtestatud, vaid esitada tuleb vahekohtu otsus või selle tõestatud ärakiri. Eesti seadus ei nõua vahekohtu otsuse ehtsuse kinnitamiseks ei otsuse kui sellise ega vahekohtunike allkirjade tõestamist ega apostilliga kinnitamist. (p 19)
1958. a konventsioon ei näe ette vahekohtu kokkuleppe vormipuuduste kõrvaldamise võimalust menetluses osalemise teel. Samas võimaldab konventsiooni art 7 lg 1 avaldajal tugineda vahekohtu otsuse tunnustamisel ja täidetavaks tunnistamisel ka Eesti seadusega antud õigustele. Eesti seadus (TsMS § 719 lg 1) nõuab vahekohtu kokkuleppele kirjalikult taasesitatavat vormi ja selle kohtule esitamist otsuse tunnustamise ja täidetavaks tunnistamise eeldusena (TsMS § 757 lg 1). Samas ei mõjuta vorminõude järgimata jätmine TsMS § 719 lg 3 järgi kokkuleppe kehtivust, kui pooled nõustuvad vaidluse lahendamisega vahekohtus. Seega on võimalik vahekohtu kokkuleppe vormipuudus vahekohtusse pöördumisega kõrvaldada. (p-d 26-26.2)
3-2-1-38-17 Riigikohus 10.05.2017
AÕS § 325 lg 1
PankrS § 137
TMS § 51 lg 1
AÕS § 352 lg 1
Täitemenetluses, sh mitme kinnisasja müümise korral tuleb kohtutäituril ja menetlusosalistel lähtuda põhimõttest, et sissenõudja nõue saaks rahuldatud kõige kiiremal viisil ning et võlgniku õigustatud huve ei või kahjustada, vt TMS § 8, § 53 lg d 1 ja 3, § 137. (p 17)
Ka korteriomand saab iseenesest kuuluda mõttelistes osades erinevatele omanikele, kuid tuleb arvestada, et korteriomandi mõtteliste osade müük eraldi TMS § 138 lg alusel (eelkõige juhul, mil korteriomandi reaalosaks on eluruum ja ostjateks võiksid eraldi müümise tõttu osutuda omavahel võõrad isikud,) ei anna üldjuhul sissenõudja ja võlgniku huvides sellist tulemust, mis vastaks TMS § s 8 ja § 53 lg s 3 seatud eesmärgile sissenõudja nõue võimalikult suures ulatuses rahuldada. Ka pankrotimenetluses ei ole eelduslikult majanduslikult mõttekas müüa eraldi pankrotivõlgnikule kuuluvat mõttelist osa korteriomandist. (p 17)
Tuleb eeldada, et on tegemist hüpoteegipidaja õigustatud huvide kahjustamisega, kui korteriomandi (kui eluruumi) mõttelised osad müüakse eraldi menetlustes, vastavalt pankrotivõlgniku mõtteline osa pankrotimenetluses ja täitemenetluse võlgniku osa täitemenetluses. Kinnistute tervikuna müümise olulise raskendatuse tõttu on hüpoteegipidaja huvid kahjustatud, hoolimata sellest, et kinnistute jagamisel kaasomandiosadeks kohtumenetluse käigus tekkis ühishüpoteek, ja sellest, et ühe ühishüpoteegiga koormatud kinnistu müümisel ei saa alati ühishüpoteeki kustutada teise kinnistu mõtteliselt osalt. (p 17)
PankrS §-i 137 võib pankrotimenetluse ja täitemenetluse eesmärke silmas pidades rakendada ka juhul, mil vara soovitakse müüa küll enampakkumisel (samas pole välistatud ka muul viisil müük), kuid suuremat kasu annaks võimalus müüa korteriomand tervikuna, mitte mõtteliste osade kaupa. Samuti võimaldaks see säte anda müügiõiguse kohtutäiturile, kui see annaks tulemuseks suurema kasu. Sellisel juhul võiks müügiõiguse üleandmisest keeldumine olla vastuolus hea usu põhimõttega. Kui § 137 rakendamine ei ole mingil põhjusel siiski võimalik, siis ei ole välistatud ka pankrotivõlgniku ja täitemenetluse võlgniku mõtteliste osade samaaegne koordineeritud müük pankrotimenetluses ja täitemenetluses. See ei pruugi olla kõige tulemuslikum lahendus (arvestades mh nt TMS § s 223 sätestatud võimalust nõuda täitemenetluses korraldatava enampakkumise kehtetuks tunnistamist), kuid kehtivad õigusaktid ei näe müügiks ette täiendavaid võimalusi. (p 19)
TMS § 51 lg 1 laiema eesmärgi tõttu ei saa pankrotivõlgniku vastu täitemenetlust alustada. (p 18)
AÕS § 54 lg 2 eesmärk on kaitsta kinnisasja koormavate kolmandate isikute õigusi, et need õigused säiliksid esialgsel kujul. AÕS § 54 lg 2 esimese lause suhtes on erisäte AÕS § 356 lg 1 (vt ka RKTKm nr 3-2-1-46-10, p 15). Kuigi nii AÕS § 54 kui ka § 356 peavad kinnisasja jagamise all esmaselt silmas kinnisasja jagamist reaalosadeks või sellest osa eraldamist, tuleb hüpoteegipidaja huvides neid sätteid kohaldada ka siis, kui ainuomandis olnud kinnisasjast saab kaasomandis olev kinnisasi. (p 21)
hüpoteegi jagamine ja ühendamine
Kinnisasja jagamisel tekib algse hüpoteegi asemel ühishüpoteek AÕS § 359 jj tähenduses, mis üldjuhul kaitseb pärast kinnisasja jagamist hüpoteegipidaja huve piisavalt. Seetõttu võiks väita, et AÕS § 356 lg 1 regulatsioon on hüpoteegipidaja kaitseks üleliigne. Siiski ei ole see nii, kuna ei ole välistatud ühe kinnisasja kaasomaniku pankrot (seda küll ka juhul, mil juba algselt kuulus kinnisasi mitmele omanikule). Ühe kaasomaniku pankrot toob aga kaasa probleemi kinnisasja tervikuna müügi võimatuse või olulise raskendatuse kohta. Seega kahjustab kinnisasja jagamine AÕS § 356 lg t 1 rikkudes hüpoteegipidaja huve, kui hiljem kuulutatakse välja ühe omaniku pankrot. (p 21.1.)
ühishüpoteek
Tavajuhtumil, kui täitemenetluse algatab hüpoteegipidaja oma nõude rahuldamiseks ja täitemenetluses müüakse nõude katteks hüpoteegiga koormatud kinnistu, kustutatakse hüpoteek pärast müümist kinnistusraamatust. Selle sätestab TMS § 158 lg 3 kolmas lause (vt ka RKTKo nr 3-2-1-60-11, p 18). Ühishüpoteegi korral tuleb lähtuda samast põhimõttest, kuid erisusega, et ühishüpoteek kustutatakse kinnistusraamatust vaid siis, kui müüdud on kõik kinnisasjad, millele on ühishüpoteek seatud, v.a juhul, kui juba esimese kinnistu müügist õnnestub sissenõudja nõue täielikult rahuldada - ka siis tuleb ühishüpoteek ülejäänud kinnistutelt kustutada (vt viimasel juhul siiski ka AÕS § 361). Ainult selline tõlgendus võimaldab kaitsta tõhusalt ühishüpoteegipidaja huve. Selle tõlgenduse juures arvestatakse ka AÕS § 360 lg s 1 sätestatuga. See järeldus kehtib ka pankrotimenetluses PankrS § 139 lg 2 asjakohase tõlgendamise kaudu. (p 22)
3-2-1-121-16 Riigikohus 21.11.2016
TsMS § 378 lg 1 p 10
TMS § 28 lg 2
Hagejal, kelle kasuks on kostja vallasasjad kohtumenetluses hagi tagamise korras arestitud, peab olema õigus saada teavet selle kohta, kas arestitud vallasasjad on alles ja milline on nende seisund. Sellise õiguse teostamiseks on mh võimalik taotleda kohtult koos vara arestimisega täiendava hagi tagamise abinõu seadmist, milleks võib olla arestitud vara mõistliku perioodilise ettenäitamise kohustuse panemine kostjale või isikule, kellele arestitud vara on hoiule antud (TMS § 72), mis saab olla hagi tagamise abinõuks TsMS § 378 lg 1 p 10 mõttes. Samuti on hagejal õigus pöörduda kohtutäituri poole, kes omakorda võib analoogia alusel TMS § 28 lg-ga 2 taotleda kohtult luba siseneda kostja kinnisasjale ja sellel asuvatesse hoonetesse ning hoonetes olevatesse ruumidesse. (p 10)
Kui kohtutäitur taotleb hagi tagamise korras arestitud vara allesoleku kontrollimiseks kohtult luba siseneda koos puudutatud isikuga teise isiku kinnisasjale, on tegu hagita menetlusega TsMS § 475 lg 2 mõttes. Sellise loa andmine ei koorma kostjat kui kinnisasja omanikku liigselt, kui sisenemise eesmärk on üksnes kindlaks teha, kas vara on alles ja milline on selle seisund. Puudutatud isiku õigustatud huvi tuleneb mh TsMS § 378 lg 4 teisest lausest. (p 11-12)
3-2-1-109-16 Riigikohus 02.11.2016
TsMS § 258 lg 1 p 3
TMS § 59 lg 2
TMS § 26 lg 2
TsMS § 257 lg 1 p 5
TMS § 26 lg-st 2 ja § 59 lg-st 2 ei tulene kohtutäituri õigust nõuda võlgniku abikaasalt täitemenetluseks vajalikke andmeid võlgniku tasunõude kohta. TMS § 26 lg-st 2 ja TMS § 59 lg-st 2 tuleneb kohtutäituri õigus nõuda võlgniku tasunõude kohta andmeid võlgniku suhtes kohustatud isikutelt, sh tööandjalt; andmeid võlgniku vara kohta võlgniku suhtes kohustatud isikutelt ja isikutelt, kelle valduses on võlgniku vara. (p 16)
Elatisabi seaduse eelnõuga (1076 SE I) täpsustati TMS § 26 lg 2 sõnastust ennekõike selleks, et tagada kohtutäiturile õigus nõuda võlgniku töötasuga seotud teavet tööandjalt või isikutelt, kellele võlgnik osutab tasu eest teenust. (p 15)
TMS § 26 lg-st 2 ja § 59 lg-st 2 ei tulene kohtutäituri õigust nõuda võlgniku abikaasalt täitemenetluseks vajalikke andmeid võlgniku tasunõude kohta. TMS § 26 lg-st 2 ja TMS § 59 lg-st 2 tuleneb kohtutäituri õigus nõuda võlgniku tasunõude kohta andmeid võlgniku suhtes kohustatud isikutelt, sh tööandjalt; andmeid võlgniku vara kohta võlgniku suhtes kohustatud isikutelt ja isikutelt, kelle valduses on võlgniku vara. Lisaks peab TMS § 26 lg 2 järgi nõutav teave olema täitemenetluseks vajalik (p 16-17).
TsMS § 258 p-s 3 ei ole silmas peetud, nagu peaks abikaasa andma ütlusi iga asjaolu kohta, millel on mingi puutumus perekonnasuhtega seotud varalise suhtega (sh abikaasade varaga), vaid ütluste andmise kohustust vaidlustes, mille sisuks ongi perekonnasuhetest tingitud varaline vaidlus. Seejuures on TsMS § 257 lg 1 p-s 5 sätestatud privileegi eesmärgiks vältida lähedaste isikute vastu tunnistamisest tekkivat huvide konflikti vaidlustes, kus ei lahendata perekondlikest varalistest suhetest tekkinud vaidlusi, mille puhul sellise konflikti vältimine ei ole juba vaidluse olemusest tulenevalt võimalik (vt sarnased sätted ka KrMS § 71 lg 1 p 5 ja MKS § 64 lg 1 p 5). (p 18)
3-2-1-97-16 Riigikohus 02.11.2016
KÜS § 7 lg 3
Kuna seadusandja on andnud kohtutäiturile TMS § 18 lg 1 kohaselt õiguse ja kohustuse kontrollida, kas täitedokument kehtib seal märgitud sissenõudja või võlgniku õigusjärglase suhtes, on vastavalt ka võlgnikul või sissenõudjal õigus kohtutäituri otsus vaidlustada ning kohtumenetluses vaadatakse see kaebus TsMS § 475 lg 1 p 15 kohaselt läbi hagita menetluses. Kaebus tuleb rahuldada juhul, kui materiaalõiguslikult on eriõigusjärglus välistatud. TMS § 18 lg 3 võimaldab sissenõudjale ja TMS § 220 võlgnikule esitada ka teise poole vastu hagi õigusjärgluse või selle puudumise tuvastamiseks. (p 17)
Kuna KÜS § 7 lg 3 alusel tekib võõrandaja ja omandaja solidaarvastutus, ei ole korteriomandaja eelmise korteriomaniku eriõigusjärglane, mil mh saaks hinnata eriõigusjärglase teadlikkust hagi esitamisest või varem tehtud kohtuotsusest (TsMS § 460). Korteriomandaja vastutus tekib võõrandaja vastutuse kõrval, mitte selle asemel. (p 16)
Varasem kohtulahend kui täitedokument majandamiskulude võlgade kohta ei kehti isiku suhtes, kes on hiljem omandanud korteriomandi, millest tulenevate majandamiskulude võlgnevuse kohta kohtulahend tehti. Kui sissenõudja soovib maksma panna korteriomandi ostnud isiku KÜS § 7 lg-st 3 tulenevat solidaarvastutust, tuleb esitada tema vastu hagi. Sissenõudjal on ka võimalik esitada sundtäitmisele senine kohtulahend varasema korteriomaniku vastu. (p 16)
liikmelisus, liikme õigused ja kohustused
ühistu majandamiskulud
KÜS § 7 lg 3 alusel tekib omandaja ja võõrandaja solidaarvastutus, st viidatud sätte alusel võib korteriühistu nõuda korteriomandi võõrandamise korral võõrandaja tasumata jäänud maksete tasumist nii võõrandajalt kui ka omandajalt. Sätte eesmärk ei ole vabastada korteriomandi võõrandajat tema omanikuks oleku ajal tekkinud võlgnevuse tasumisest, vaid lihtsustada korteriühistu nõude maksmapanekut olukorras, kus korteriomandi omanik on vahetunud (vt RKTKo nr 3-2-1-48-11, p 12). (p 14)
KÜS § 7 lg-s 3 sätestatud võlgade ülemineku regulatsioon kehtib ka korteriomandi müümisel täitemenetluses toimunud enampakkumisel (vt RKTKo nr 3-2-1-192-12, p 15). (p 15)
3-2-1-157-15 Riigikohus 30.03.2016
TMS § 43 lg 1
VÕS § 128 lg 4
Avalik-õiguslikus suhtes kohtutäituri tekitatud kahju üle peetavas vaidluses ei ole piisav tõendada saamata jäänud tulu (põhjuslikku seost) üksnes abstraktselt, st hageja kui krediidiasutuse tavalise laenutegevuse jätkamise eeldamise kaudu selle raha arvel, mida kohtutäitur hagejale õigel ajal välja ei maksnud. Hageja kui krediidiasutus peab hagi rahuldamiseks tõendama, et tal jäid laenulepingud sõlmimata seetõttu, et tal polnud (kohtutäiturilt saamata jäänud) raha puudumise tõttu võimalusi laenude väljaandmiseks klientidele, kes selleks soovi avaldasid. Kui krediidiasutus suutis enampakkumise tulemi kinnipidamisest hoolimata teenindada kõiki oma laenukliente, ei ole saamata jäänud tulu hüvitamise nõudel alust. (p 13)
Avalik-õiguslikus suhtes rahalise kohustuse täitmisega viivitamisel võib makse saaja nõuda kohtutäiturilt seadusjärgses määras viivist ning seejuures ei eelda viivisenõude rahuldamine hüvitise maksmisega viivitamisest tingitud kahju tõendamist (vt ka RKHKo nr 3-3-1-9-14). Viivisenõude mõte on esmajoones lihtsustada võlausaldajal raha maksmisega viivitamisest tekkiva ja ka üldiselt hüvitatava kahju suuruse arvutamist. (p 19)
Avalik-õigusliku rahalise kohustuse täitmisega viivitamisel reguleerivad seadusjärgse viivisenõude eeldusi eraõiguslikud normid, kui ei ole olemas avalik-õiguslikke erinorme. Viivisenõude eeldusteks on võlasuhte olemasolu (kusjuures see võlasuhe võib olla ka lepinguväline), rahalise kohustuse olemasolu, kohustuse sissenõutavus (eelkõige VÕS § 82 lg-d 3 ja 7 või avalik-õigusliku erisätte olemasolul see erisäte, nt TMS § 43) ning rikkumise vabandatavuse puudumine (VÕS § 103 lg 2 kohaselt on rikkumine vabandatav vääramatu jõu korral, kui sama paragrahvi lg-st 4 ei tulene teisiti). Kohtutäituri vastu esitatud viivisenõude korral tuleb lähtuda sellest, et KTS § 9 lg 1 kohaselt vastutab kohtutäitur ka rahalise kohustuse täitmisega viivitamisel üksnes süüliselt. (p 20)
Enampakkumisel asja müügist saadud raha TMS § 43 lg 1 järgne sissenõudjale ülekandmise kohustus on nii haldustoimingu tegemise kohustus kui ka samal ajal kohtutäituri avalik-õiguslik rahaline kohustus sissenõudja vastu (vt ka RKTKo nr 3-2-1-66-15). (p 17)
3-2-1-162-15 Riigikohus 13.01.2016
TMS § 180
TMS § 2 lg 1 p 15
kinnisasja väljaandmine (väljatõstmine)
Sundenampakkumise akt on TMS § 2 lg 1 p 15 järgi täitedokument kõigi täitemenetluses enampakkumisel ostetud kinnisasjade valduse väljanõudmisel, st kõigi isikute suhtes, kes kinnisasja alusetult valdavad, ilma et neid tuleks aktis nimetada. (p 15)
Kuna täitemenetluses kehtiva formaliseerituse printsiibi järgi ei saa kohtutäitur ise otsustada, millise valdaja valduse õiguslik alus enampakkumisega ei lõppenud, näeb TMS § 2 lg 3 teine lause sissenõudja ja kohtutäituri kasuks ette olulise erireegli, et vaidluse õiguse lõppemise kohta lahendab maakohus valdaja hagi alusel. (p 16)
TMS § 2 lg 3 järgi võib kohtutäitur alustada täitemenetlust sundenampakkumisel müüdud kinnisasja valdusest väljanõudmiseks kõigilt valdajatelt kui vastava täitemenetluse võlgnikelt. Täitemenetluse takistamiseks on neil võimalus esitada võlgnikuna hagi sissenõudja vastu enampakkumise akti järgse sundtäitmise lubamatuks tunnistamiseks TMS § 221 alusel. Selles hagis võivad nad tugineda valduse õiguslikule alusele ja kohtulahendiga tuvastatakse selle olemasolu või puudumine. See kehtib ka müüdud eluruumi üürnike kohta. (p 16)
Valdusõigust kinnitava kohtulahendi või täitemenetlust peatava kohtulahendi esitamiseta võib kohtutäitur teha täitemenetluse toiminguid kinnisasja valdusest väljanõudmiseks ega saa talle ette heita ka nt omavolilist sissetungi KarS § 266 alusel või ebaseaduslikku väljatõstmist KarS § 314 alusel. (p 18)
TMS § 180 kohaldub ka kinnisasja väljanõudmisel muu täitedokumendi kui enampakkumise akti alusel, esmajoones kohtulahendi alusel, millega on nt kohustatud üürnikku üürilepingu lõppemise tõttu kinnisasi välja andma. Sel juhul saab täitemenetluse toiminguid kinnisasja väljaandmiseks teha vaid nende valdajate suhtes, kes on kohustatud isikutena kohtulahendis kui täitedokumendis märgitud või kelle suhtes kehtib kohtulahend TsMS § 460 alusel (lähtudes ka TMS §-st 18). Eraldi ei pea täitedokumendis nimetama neid isikuid, keda ei saa asjaõiguslikult kinnisasja valdajaks lugeda. (p 19)
3-2-1-122-15 Riigikohus 11.11.2015
TMS § 2 lg 3
Sundenampakkumise akt on TMS § 2 lg 1 p 15 järgi täitedokument kõigi täitemenetluses enampakkumisel ostetud kinnisasjade valduse väljanõudmisel, st kõigi isikute suhtes, kes kinnisasja alusetult valdavad, ilma et neid tuleks aktis nimetada. (p 18)
TMS § 2 lg 1 p 15 lihtsustab eelkõige enampakkumisega TMS § 156 järgi kinnisasja omandi kaotanud kinnisasja seniselt omanikult kinnisasja valduse väljanõudmist, ilma et selleks tuleks esitada kohtusse vindikatsiooninõue AÕS § 80 mõttes. (p 19)
Kuna täitemenetluses kehtiva formaliseerituse printsiibi järgi ei saa kohtutäitur ise otsustada, millise valdaja valduse õiguslik alus enampakkumisega ei lõppenud, näeb TMS § 2 lg 3 teine lause sissenõudja ja täituri kasuks ette olulise erireegli, et vaidluse õiguse lõppemise kohta lahendab maakohus valdaja hagi alusel. (p 21)
TMS § 2 lg 3 järgi võib kohtutäitur alustada täitemenetlust sundenampakkumisel müüdud kinnisasja valdusest väljanõudmiseks kõigilt valdajatelt kui vastava täitemenetluse võlgnikelt. Täitemenetluse takistamiseks on neil võimalus esitada võlgnikuna hagi sissenõudja vastu enampakkumise akti järgse sundtäitmise lubamatuks tunnistamiseks TMS § 221 alusel. Selles hagis võivad nad tugineda valduse õiguslikule alusele ja kohtulahendiga tuvastatakse selle olemasolu või puudumine. (p 21)
TMS § 221 hagi lahendamise ajaks võib kohus hageja taotlusel täitemenetluse hagi tagamiseks TsMS § 378 lg 1 p 6 alusel peatada, millest lähtudes peatab kohtutäitur kohtumääruse esitamisel TMS § 46 lg 1 p 2 alusel täitemenetluse. (p 22) Valdusõigust kinnitava kohtulahendi või täitemenetlust peatava kohtulahendi esitamiseta võib kohtutäitur teha täitemenetluse toiminguid kinnisasja valdusest väljanõudmiseks ega saa talle ette heita ka nt omavolilist sissetungi KarS § 266 alusel või ebaseaduslikku väljatõstmist KarS § 314 alusel. (p 23)
TMS § 180 kohaldub ka kinnisasja väljanõudmisel muu täitedokumendi kui enampakkumise akti alusel, esmajoones kohtulahendi alusel, millega on nt kohustatud üürnikku üürilepingu lõppemise tõttu kinnisasi välja andma. Sel juhul saab täitemenetluse toiminguid kinnisasja väljaandmiseks teha vaid nende valdajate suhtes, kes on kohustatud isikutena kohtulahendis kui täitedokumendis märgitud või kelle suhtes kehtib kohtulahend TsMS § 460 alusel (lähtudes ka TMS §-st 18). Eraldi ei pea täitedokumendis nimetama neid isikuid, keda ei saa asjaõiguslikult kinnisasja valdajaks lugeda. (p 25)
Kui kohus on otsustanud kinnisasja väljanõudmise ühe isiku valdusest, ei anna see alust nõuda kinnisasi välja ka teise valdaja valdusest. Samuti tuleb kitsendavalt kohaldada TMS § 181 lg-t 2, mille järgi on kohtutäituril õigus asi kolmanda isiku valdusest ära võtta, kui on täiesti ilmne, et väljanõutav asi on antud kolmanda isiku otsesesse valdusse väljanõudmise vältimiseks. (p 25)
Täitemenetluse algatamisest keeldumise otsus TMS § 7 lg 2 alusel on ühtlasi ka TMS § 217 lg 1 järgne otsus, mida saab vaidlustada TMS §-s 217 ja 218 sätestatud korras. (p 13)
Enampakkumise akti alusel toimuva täitemenetluse korral ruumide vabastamiseks tuleb kohtutäituri otsuse peale esitatud kaebuse läbivaatamisele kohtus TsMS § 198 lg 1 p 2 alusel kaasata ka võlgnik ja ruumi kaasvaldajad. (p 15)
Valdusõigust kinnitava kohtulahendi või täitemenetlust peatava kohtulahendi esitamiseta võib kohtutäitur teha täitemenetluse toiminguid kinnisasja valdusest väljanõudmiseks ega saa talle ette heita ka nt omavolilist sissetungi KarS § 266 alusel või ebaseaduslikku väljatõstmist KarS § 314 alusel. (p 23)
üürilepingu üleminek üüritud kinnisasja omaniku vahetumisel
Kinnisasja omandajale VÕS § 271 alusel üleläinud üürilepingu või VÕS § 341 alusel üleläinud rendilepingu saab omandaja lõpetada lisaks kokkuleppele ühepoolselt ennetähtaegselt ülesütlemisega. Eraldi aluse üürilepingu ülesütlemiseks üürileandja vahetumise tõttu annab VÕS § 323, mida saab omakorda välistada VÕS § 324 alusel üürilepingu kohta kinnistusraamatusse märke kandmisega. Sama kinnitab TMS § 161. Üle ei lähe mh kinnisasja tasuta kasutamise lepingud (vt VÕS § 389), milleks võivad mh olla ka sümboolse üüriga üürilepingud. (p 20)
TMS § 221 hagi lahendamise ajaks võib kohus hageja taotlusel täitemenetluse hagi tagamiseks TsMS § 378 lg 1 p 6 alusel peatada, millest lähtudes peatab kohtutäitur kohtumääruse esitamisel TMS § 46 lg 1 p 2 alusel täitemenetluse. (p 22)
Enampakkumise akti alusel kinnisasja väljaandmiseks toimub täitemenetlus TMS §-s 180 sätestatud korras. Valdajatele tuleb selgitada ka nende õigust esitada sundtäitmise vältimiseks hagi ja taotleda selle tagamiseks täitemenetluse peatamist. (p 24)
3-2-1-35-15 Riigikohus 13.05.2015
TsMS § 478 lg 4
TMS § 28
TMS § 85
TMS § 28 lg 2 ning § 85 alusel võib kohus anda kohtutäiturile loa siseneda koos ostuhuvilistega võlgniku ruumidesse, kui sisenetakse võlgniku ruumide ostuhuvilistele tutvustamise eesmärgil. Selline tõlgendus on mh võlgniku huvides, sest võib kaasa tuua enampakkumisel osalejate arvu suurenemise ning seeläbi ka müügihinna tõusu (ja sellega võla, sh ka viivise vähenemise). (p 12) TMS § 28 eesmärgiks ei saa lugeda võlgniku ruumidesse sisenemise reguleerimist üksnes ruumide või isiku füüsiliseks läbiotsimiseks. Olulisemaks tuleb pidada täitemenetluse eesmärki: sissenõudja nõude rahuldamine kõige tõhusamal viisil, arvestades seejuures võlgniku õigustatud huvidega. (p 13)
3-2-1-107-12 Riigikohus 03.10.2012
Seadusest tulenevate kohustuste täitmiseks tuleb kohtutäiturile anda luba võlgniku ruumidesse sisenemiseks. TMS § 28 lg 2 alusel võib kohus anda loa võlgniku ruumidesse sisenemiseks ka juhul, kui see on vajalik selleks, et määrata kindlaks võlgnikule kuuluva kinnisasja hind (vt Riigikohtu 29. detsembri 2010. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-140-10, p 11). Loa võib anda ka võlgniku ruumidest hindamise või müümise eesmärgil fotode tegemiseks. Selguse huvides tuleb fotografeerimise õigust kohtumääruses eraldi nimetada ja vähemalt lühidalt selle vajalikkust põhjendada. Võlgnikul on võimalik astuda oma privaatsuse kaitseks samme talle kuuluvate vallasasjade suhtes, mille osas täitemenetlust ei toimu, mh need fotografeerimise ajaks eemaldada või keelata nende fotografeerimist. TMS § 28 alusel toimuvas kohtumenetluses tuleb võlgnik enne loa andmist ära kuulata vähemalt juhtudel, mil kohtutäitur ei ole suutnud avalduses kohut täielikult veenda loa andmise vajalikkuses, kuid kohus ei ole veendunud ka loa andmisest keeldumises. Kui kohus peab vajalikuks võlgnik ära kuulata, tuleb seisukoha andmise võimalus tagada ka sissenõudjale, kelle huvides ruumidesse sisenemist otsustatakse. Kui kohus ei pea võlgniku ärakuulamist vajalikuks ning võlgnik esitab kohtumääruse peale määruskaebuse, tuleb sissenõudjale seisukoha andmise võimalus tagada kaebemenetluses.
3-2-1-140-10 Riigikohus 29.12.2010
Kohtumääruse saamiseks võlgniku eluruumi sisenemiseks tuleb esmalt tuvastada võlgniku nõusoleku puudumine TMS § 28 lg 2 tähenduses. Sissenõudja õiguste ning tõhusa täitemenetluse huvides on võimalik võlgniku vastuseisu järeldada ka tema käitumisest. Järgmisena tuleb kohtutäituri avaldust kontrollides selgitada, kas võlgniku ruumidesse sisenemine on vajalik täitedokumendi täitmiseks (TMS § 28 lg 1 esimene lause). TMS § 28 annab kohtutäiturile õiguse siseneda kas võlgniku nõusolekul või kohtumääruse alusel võlgniku ruumidesse selleks, et mh määrata kindlaks võlgnikule kuuluva kinnisasja hind. Kinnisasja (korteriomandi) hindamisel võivad müügihinda oluliselt mõjutada nt ruumide üldine seisukord, ruumide paigutus korteris (läbikäidavad või mitte), akende paigutus tänava või sisehoovi poole, päikesevalguse langemine ruumidesse jms asjaolud. TMS § 28 lg 6 alusel tehtavas määruses ei ole võlgniku ruumidesse sisenemise aja määramine tingimata vajalik kuupäeva ja kellaaja täpsusega. See võib põhjustada täitemenetluses viivituse, kui määratud aeg mingi objektiivse takistuse tõttu möödub. Sel juhul peaks kohtutäitur pöörduma uuesti kohtu poole. Samas ei oleks võlgniku õigustatud huve arvestades lubatav ka olukord, mil kohtumääruses jäetakse võlgniku ruumidesse sisenemise aeg täiesti lahtiseks. Seetõttu on otstarbekas määrata ruumidesse sisenemise aeg teatava ajavahemiku täpsusega. Võimalikud on ka juhtumid, mil aeg on vaja kindlaks määrata täpsemalt.
3-2-1-8-10 Riigikohus 05.03.2010
TsÜS § 88 lg 1
TMS § 2 lg 2
TMS § 18
Kolleegium tõlgendab asjaõigusseaduse ja täitemenetluse seadustiku sätteid (AÕS § 325 lg 1, lg 4, § 352 lg 1, TMS § 2 lg 1 p 19, lg 2 ja § 18) nende koostoimes ning hüpoteegi kui krediiditurul toimiva asjaõigusliku põhitagatise põhimõtteid arvestades nii, et TMS § 2 lg 1 p 19 hõlmab ka tagatiskokkulepet. AÕS § 346 lg 2 kohaselt peab ka tagatiskokkulepe olema notariaalselt tõestatud. Üldjuhul on hüpoteegi seadmise asjaõiguskokkulepe, kohesele sundtäitmisele allutamise kokkulepe ning tagatiskokkulepe vormistatud ühes notariaalselt tõestatud lepingudokumendis. Seega vastutab võlgniku eriõigusjärglane ostetud kinnisasjaga nõude maksmata jätmise eest hüpoteegisumma ulatuses, nagu oleks vastutanud ka täitemenetluse võlgnik ise. Vastasel korral oleks krediidituru normaalne toimimine takistatud.
Kui kohtutäitur on alustanud täitemenetlust enne keelumärget kinnistusraamatusse sisse kantud hüpoteegi sundtäitmiseks, on lubatud kanda asjaõiguse teostamise ehk täitemenetluse korraldamise tagamiseks kinnistusraamatusse kohtutäituri avalduse alusel keelumärge. Vt ka Riigikohus tsiviilkolleegiumi lahend nr 3-2-1-140-07.
Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi lahend nr 3-2-1-79-06 p 23.
Võlgniku eriõigusjärglasi kaitseb AÕS § 351 lg 3. Vt ka tsiviilkolleegiumi lahend nr 3-2-1-153-09 p 25 ja tsiviilkolleegiumi lahend nr 3-2-1-93-06 p 17, milles on Riigikohus tunnustanud kinnisasja omaniku (pantija) õigust lõpetada hüpoteegipidaja nõue võlgniku vastu ka tasaarvestusega VÕS § 197 järgi, kui talle kuulub nõue hüpoteegipidaja vastu.
Kolleegium peab õiguse ühetaolise kohaldamise huvides vajalikuks märkida, et otsuse p-s 11 esitatud seisukohad võlgniku vastuväidete kohta kehtivad ka juhul, mil juba algselt ei lange kokku kinnisasja omanik (pantija) ja võlaõiguslikult kohustatud isik. See on juhus, mil üks isik annab nõusoleku talle kuuluva kinnisasja koormamiseks hüpoteegiga sellise nõude tagamiseks, mille eest võlaõiguslikult vastutab teine isik. Samuti on võlausaldajal võimalik esitada TMS § 2 lg 1 p 19 kohane täitedokument kohtutäiturile, kui võlaõiguslikult vastutav võlgnik oma kohustusi ei täida, ja nõuda võla katteks kinnisasja müümist. Tagatiskokkulepe määratleb, millise nõude täitmata jätmise eest vastutab kinnisasja omanik oma kinnisasjaga.
3-2-1-52-08 Riigikohus 04.06.2008
Kohtutäitur võib nõuda menetlusdokumentide kättetoimetamise eest tasu üksnes juhul, kui menetlusdokument on adressaadile kätte toimetatud, või siis, kui menetlusdokumendi saab lugeda kohtutäituri vahendusel kättetoimetatuks. Menetlusdokumendi saab lugeda kohtutäituri vahendusel kättetoimetatuks, kui kohtutäitur on menetlusdokumendi kättetoimetamisele suunatud tegevusega täitnud TsMS §-s 317 sätestatud dokumendi avaliku kättetoimetamise eeldused.
23. oktoobrist 2006. a 18. septembrini 2007. a kehtinud täitemenetluse seadustiku § 26 lg-st 2 tulenes kohtutäituri õigus nõuda kolmandalt isikult mh andmeid võlgniku elu- või asukoha ja kontaktandmete kohta. Seega oli kohtutäituril õigus nõuda andmeid võlgniku kohta mh riikliku andmekogu töötlejalt. See tuleneb ka alates 1. jaanuarist 2008. a kehtivast TMS § 26 lg-st 2 ning 2. novembrist 2007. a kehtivast LS § 65 lg-st 2.
Kohtutäitur võib nõuda menetlusdokumentide kättetoimetamise eest tasu üksnes juhul, kui menetlusdokument on adressaadile kätte toimetatud, või siis, kui menetlusdokumendi saab lugeda kohtutäituri vahendusel kättetoimetatuks. Menetlusdokumendi saab lugeda kohtutäituri vahendusel kättetoimetatuks, kui kohtutäitur on menetlusdokumendi kättetoimetamisele suunatud tegevusega täitnud TsMS §-s 317 sätestatud dokumendi avaliku kättetoimetamise eeldused. Praegusel juhul oleks kohtutäitur pidanud tegema täiendavaid toiminguid, saavutamaks menetlusdokumendi kättetoimetamine kostjale.
3-2-1-50-08 Riigikohus 03.06.2008
Üldiselt võib kohtutäitur nõuda menetlusdokumentide kättetoimetamise eest tasu vaid siis, kui menetlusdokument on adressaadile kätte toimetatud (kohtule on tagastatud sellekohane kättetoimetamisteatis). Kuid menetlusdokumendi saab kohtutäituri vahendusel kättetoimetatuks (kohtutäituri tasu maksmise tähenduses) lugeda ka siis, kui kohtutäitur on oma menetlusdokumendi kättetoimetamisele suunatud tegevusega täitnud need eeldused, mida TsMS § 317 näeb ette dokumendi avalikuks kättetoimetamiseks. Menetlusdokumendi avaldamine väljaandes Ametlikud Teadaanded on võimalik kohtutäituri tegevuse tulemusel ka siis, kui kohus on teinud kohtutäiturile ülesandeks anda dokument kätte isiklikult allkirja vastu. Kui dokumenti ei õnnestu isiklikult allkirja vastu kätte toimetada, aga dokumendi avaldamise eeldused väljaandes Ametlikud Teadaanded on täidetud, ei ole kohtutäituril vaja pöörduda kohtu poole täiendavate juhiste saamiseks. Ka siis, kui kohus ja hageja oleksid pärast kohtutäituri kirja saamist teinud täiendavaid toiminguid, kuid need ei oleks andnud tulemusi (s.o dokument oleks ikka avaldatud väljaandes Ametlikud Teadaanded), oleks kohtutäituril säilinud õigus tasu saada.
Kohtutel on TsMS § 2 alusel õigus määrata kohtutäiturile mõistlik tähtaeg, mille jooksul ta peab esitama kohtule kirjaliku ülevaate menetlusdokumendi kättetoimetamise kohta. Objektiivsetel põhjustel on võimalik tähtaega ka pikendada, kui kohtutäitur esitab kohtule sellekohase taotluse. Kohtutäituril tuleb kohtu korralduse täitmisel arvestada, et kohtutäituri seaduse § 31 lg 1 p 7 kohaselt võidakse teenistusliku järelevalve käigus kontrollida kohtutäituri ametitegevust reguleerivates õigusaktides toodud nõuete, kohustuste ja tähtaegade järgimist. Tähtaja põhjendamatu möödalaskmine ei välista iseenesest kohtutäituri tasu väljamaksmist, kui kohtutäituril õnnestub dokument kätte toimetada pärast kohtu antud tähtaja möödumist ning kohus ei ole vahepeal ise menetlusdokumenti adressaadile kätte toimetanud.


text:
Eelotsusetaotlus – Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Määrus (EL) nr 1215/2012 – Kohaldamisala – Lepinguvälise vastutuse tuvastamise hagi võlausaldajate komitee liikmete vastu, kes hääletasid maksejõuetusmenetluses esitatud saneerimiskava vastu
Kohtuasjas C‑649/16,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Oberster Gerichtshof’i (Oberster Gerichtshof (Austria kõrgeim kohus) 30. novembri 2016. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 19. detsembril 2016, menetluses
koosseisus: koja president R. Silva de Lapuerta (ettekandja), kohtunikud J.‑C. Bonichot, A. Arabadjiev, S. Rodin ja E. Regan,
– P. Valach, A. Valachová, SC Europa ZV II a.s., SC Europa LV a.s., VAV Parking a.s., SC Europa BB a.s. ja Byty A s.r.o., esindaja: Rechtsanwältin Z. Nötstaller,
– Waldviertler Sparkasse Bank AG, Československá obchodná banka a.s. ja Stadt Banská Bystrica, esinadaja: Rechtsanwältin S. Fruhstorfer,
1 Eelotsusetaotlus käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT 2012, L 351, lk 1) artikli 1 lõike 2 punkti b tõlgendamist.
2 Taotlus on esitatud kohtuvaidluses, mille pooled on ühelt poolt Peter Valach, Alena Valachová, SC Europa ZV II a.s, SC Europa LV a.s., VAV Parking a.s., SC Europa BB a.s. ja Byty A s.r.o. ning teiselt poolt Waldviertler Sparkasse Bank AG, Československá obchodná banka a.s. ja Stadt Banská Bystrica (Banská Bystrica linn), lepinguvälise vastutuse tuvastamise hagi asjas, mis on esitatud selle peale, et hääletati VAV invest s.r.o. maksejõuetusmenetluses esitatud saneerimiskava vastu.
3 Määruse nr 1215/2012 põhjendustes 10 ja 34 on märgitud:
„(10) Käesoleva määruse reguleerimisala peab hõlmama kõiki peamisi tsiviil‑ ja kaubandusasju peale teatavate selgelt määratletud asjade […]
(34) Tuleks tagada [27. septembri 1968. aasta Brüsseli konventsiooni kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT 1972, L 299, lk 32), muudetud selle konventsiooniga uute liikmesriikide ühinemist käsitlevate hilisemate konventsioonidega (edaspidi „Brüsseli konventsioon“], [nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT 2001, L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42)] ja käesoleva määruse vaheline järjepidevus ning selleks tuleks ette näha üleminekusätted. Järjepidevust on vaja ka Euroopa Liidu Kohtu tõlgendustes […] Brüsseli konventsiooni ja seda asendavate määruste kohta.“
4 Määruse nr 1215/2012 artikli 1 lõike 2 punkt b on sõnastatud järgmiselt:
„Käesolevat määrust ei kohaldata järgmise suhtes:
b) pankrotimenetluste, maksejõuetute äriühingute või teiste juriidiliste isikute likvideerimismenetluste, kohtumenetluse, kompromissi tegemise ja muude selliste menetluste suhtes“.
5 Nõukogu 29. mai 2000. aasta määruse (EÜ) nr 1346/2000 maksejõuetusmenetluse kohta (EÜT 2000, L 160, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 191) põhjendustes, 4, 6 ja 7 on märgitud järgmist:
„(4) Siseturu nõuetekohaseks toimimiseks on vaja vältida selliste olukordade teket, mis motiveerivad osapooli viima varasid või kohtumenetlusi ühest liikmesriigist teise enda jaoks soodsama õigusliku seisundi leidmiseks (forum shopping – meelepärase kohtualluvuse valimine).
(7) Brüsseli konventsiooni […] reguleerimisalasse ei kuulu maksejõuetute äriühingute või teiste juriidiliste isikute likvideerimismenetlustega seotud maksejõuetusmenetlused, kohtumenetlused, kohtuvälised kokkulepped ja muud sellised menetlused.“
6 Selle määruse artikli 3 lõige 1 näeb ette:
„Maksejõuetusmenetluste algatamiseks on pädevad selle liikmesriigi kohtud, kus asub võlgniku põhihuvide kese. Äriühingu või muu juriidilise isiku puhul peetakse vastupidiste tõendite puudumisel tema põhihuvide keskmeks registrijärgset asukohta.“
7 Slovakkia tsiviilseadustiku (slovenský Občiansky zákonník) § 415 näeb ette:
„Igaüks on kohustatud hoiduma kahju tekitamisest tervisele, varale, loodusele ja keskkonnale.“
8 Selle seadustiku § 420 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Igaüks vastutab kahju eest, mille ta tekitab õigusliku kohustuse rikkumisega.“
9 Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul tuleb Slovakkia õiguses teha maksejõuetusmenetluses vahet pankroti- ja saneerimismenetluse vahel. Viimane on sätestatud maksejõuetusmenetluse seaduse §-des 108–165.
10 Maksejõuetusmenetluse seaduse § 127 lõike 1 kohaselt koosneb võlausaldajate komitee kolmest või viiest liikmest, kes nimetatakse üldkoosolekul kõnealuse seaduse alusel. Vastavalt selle paragrahvi lõikele 4 on kõik võlausaldajate komitee liikmed kohustatud tegutsema kõigi võlausaldajate ühistes huvides.
11 Komiteel on – samamoodi kui võlausaldajate üldkoosolekul – ülesanne § 133 lõike 1 alusel kinnitada pankrotivõlgniku koostatud saneerimiskava. Kui võlausaldajate komitee saneerimiskava ei kinnita või ei tee selle kohta otsust § 144 lõikes 1 sätestatud tähtaja jooksul, peab pankrotihaldur § 144 lõike 2 kohaselt taotlema viivitamata pankrotimenetluse alustamist.
12 VAV invest on Slovakkia õiguse alusel asutatud äriühing, kelle vara suhtes algatati Slovakkias saneerimismenetlus. Waldviertler Sparkasse Bank, Československá obchodná banka ja Stadt Banská Bystrica (Banská Bystrica linn) olid nimetatud võlausaldajate komitee liikmed.
13 VAV invest esitas maksejõuetusmenetluse seaduse kohaselt saneerimiskava. Samas jättis võlausaldajate komitee 11. detsembri 2015. aasta koosolekul selle saneerimiskava kinnitamata, mistõttu saneerimismenetlus ebaõnnestus ja sellele järgnes VAV investi varade likvideerimine pankrotimenetluses.
14 P. Valach ja A. Valachová väidavad, et nad kandsid saneerimiskava tagasilükkamise tõttu kahju, kuna nendele kuuluvate osade väärtus vähenes oluliselt ja neil jäi kasum saamata. Teisalt kandsid projektiettevõtjad SC Europa ZV II, SC Europa LV, VAV Parking, SC Europa BB ja Byty A nende endi sõnul kahju selle tõttu, et ehitusprojektid võivad jääda teostamata või lükkuvad edasi.
15 Põhikohtuasja kaebajad pöördusid Landesgericht Krems an der Donau (Krems an der Donau esimese astme kohus, Austria) poole vastutuse tuvastamise hagiga, väites, et Waldviertler Sparkasse Bank, Československá obchodná banka ja Stadt Banská Bystrica (Banská Bystrica linn) rikkusid kahju tekitamisest hoidumise üldist kohustust, mis on ette nähtud Slovakkia tsiviilseadustiku §-s 415, ja maksejõuetusmenetluse seadusest tulenevaid võlausaldajate komitee liikmete kohustusi, eelkõige mis puudutab kohustust tegutseda kõigi võlausaldajate ühistes huvides, mistõttu nad vastutavad Slovakkia tsiviilseadustiku § 420 kohaselt sellest tekkinud kahju eest.
16 Landesgericht Krems an der Donau (Krems an der Donau esimese astme kohus, Austria) jättis hagi rahvusvahelise pädevuse puudumise tõttu läbi vaatamata. Selle kohtu hinnangul on kõnealune vastutuse tuvastamise hagi lahutamatult seotud kostjate kui võlausaldajate komitee liikmete rolliga ja sellest tulenevate kohustustega, mis tulenevad maksejõuetusmenetluse seadusest. Seega on selle hagi aluseks otseselt maksejõuetusmenetlust käsitlev õigus, millega see hagi on otseselt seotud. Niisiis ei kuulu see hagi määruse nr 1215/2012 artikli 1 lõike 2 punkti b kohaselt selle määruse kohaldamisalasse ja järelikult tuleb selle suhtes kohaldada määrust nr 1346/2000. Sellisel juhul on pädev kohus see kohus, kes algatas maksejõuetusmenetluse.
17 Põhikohtuasja kaebajad kaebasid edasi Oberlandesgericht Wienile (Viini kõrgeim piirkondlik kohus, Austria), kes jättis apellatsioonkaebuse läbi vaatamata põhjusel, et tal puudub rahvusvaheline pädevus, sest kõnealune kaebus kuulub maksejõuetusmenetluse valdkonda, kuna see põhineb väitel, et üks maksejõuetusmenetluse valdkonnas ette nähtud organ ei täitnud oma kohustusi, mis tal kõigi võlausaldajate huvides on. Ta märkis, et hagi suhtes, mis on maksejõuetusmenetlusega kaasnev menetlus, kohaldatakse määruse nr 1215/2012 artikli 1 lõike 2 punktis b sätestatud erandit.
18 Põhikohtuasja kaebajad esitasid Oberster Gerichtshofile (Austria kõrgeim kohus) kassatsioonkaebuse.
19 Selles kontekstis tekib eelotsusetaotluse esitanud kohtul küsimus, kuidas piiritleda määruste nr 1215/2012 ja nr 1346/2000 vastavaid kohaldamisalasid, eelkõige seoses võlausaldajate komitee liikmete vastu esitatud hagiga selle peale, kuidas nad tegutsesid maksejõuetusmenetluses hääletamisel.
20 Neil asjaoludel otsustas Oberster Gerichtshof (kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas […] määruse […] nr 1215/2012 […] artikli 1 lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et pankrotivõlgniku osanike – nagu [P. Valach ja A. Valachová] – ning pankrotivõlgnikuga ärisuhtes olevate projektiettevõtete – nagu [SC Europa ZV II, SC Europa LV, VAV Parking, SC Europa BB ja Byty A] – poolt võlausaldajate komitee liikmete vastu esitatud hagi, mille ese on nõue hüvitada õigusvastaselt tekitatud kahju, mis väidetavalt põhjustati sellega, et võlausaldajate komitee hääletas maksejõuetusmenetluses esitatud saneerimiskava vastuvõtmisel õigusvastaselt, puudutab maksejõuetust määruse nr 1215/2012 artikli 1 lõike 2 punkti b tähenduses ega kuulu seepärast nimetatud määruse esemelisse kohaldamisalasse?“
21 Oma küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas määruse nr 1215/2012 artikli 1 lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et see säte on kohaldatav lepinguvälise vastutuse tuvastamise hagi suhtes, mis on esitatud võlausaldajate komitee liikmete vastu selle peale, kuidas nad tegutsesid maksejõuetusmenetluses saneerimiskava suhtes hääletamisel, ning et seega on selline hagi nimetatud määruse esemelisest kohaldamisalast välistatud.
22 Eelotsuse küsimusele vastamiseks on vaja kindlaks teha, millise ulatusega on maksejõuetusmenetluse algatanud kohtu kohtualluvus, kuna tsiviil‑ ja kaubandusasjades kohaldatava määruse nr 1215/2012 artikli 1 lõike 2 punkti b kohaselt ei kohaldata seda „pankrotimenetluste, maksejõuetute äriühingute või teiste juriidiliste isikute likvideerimismenetluste, kohtumenetluse, kompromissi tegemise ja muude selliste menetluste suhtes“.
23 Sellega seoses tuleb meenutada, et määruse nr 1215/2012 põhjenduse 34 kohaselt tuleb ühelt poolt tagada Brüsseli konventsiooni, määruse nr 44/2001 ja määruse nr 1215/2012 vaheline järjepidevus ning teiselt poolt järjepidevus Euroopa Liidu Kohtu tõlgendustes selle konventsiooni ja seda asendavate määruste kohta.
24 Lisaks on Euroopa Kohus juba leidnud, et määruseid nr 1215/2012 ja nr 1346/2000 tuleb tõlgendada viisil, mis välistab nende õigusaktidega kehtestatud õigusnormide mis tahes kattumise ja õiguslüngad. Nii kuuluvad hagid, mis määruse nr 1215/2012 artikli 1 lõike 2 punkti b kohaselt ei kuulu selle määruse kohaldamisalasse, sest need on seotud „pankrotimenetluste, maksejõuetute äriühingute või teiste juriidiliste isikute likvideerimismenetluste, kohtumenetluse, kompromissi tegemise ja muude selliste menetlustega“, määruse nr 1346/2000 kohaldamisalasse. Samamoodi kuuluvad hagid, mis ei ole määruse nr 1346/2000 artikli 3 lõike 1 kohaldamisalas, määruse nr 1215/2012 kohaldamisalasse (vt selle kohta kohtuotsus 9.11.2017, Tünkers France ja Tünkers Maschinenbau, C‑641/16, EU:C:2017:847, punkt 17).
25 Nii tuleneb muu hulgas määruse nr 1215/2012 põhjendusest 10, et liidu seadusandja tahe on anda selle määruse artikli 1 lõikes 1 sisalduvale mõistele „tsiviil- ja kaubandusasjad“ lai tähendus ning seetõttu ka määrusele lai kohaldamisala. Seevastu määruse nr 1346/2000 kohaldamisala ei tohiks vastavalt selle põhjendusele 6 laialt tõlgendada (vt selle kohta kohtuotsus, 9.11.2017, Tünkers France ja Tünkers Maschinenbau, C‑641/16, EU:C:2017:847, punkt 18 ja seal viidatud kohtupraktika).
26 Neid põhimõtteid kohaldades leidis Euroopa Kohus, et üksnes hagid, mis esitatakse maksejõuetusmenetluse alusel ja mis on sellega tihedalt seotud, ei kuulu määruse nr 1215/2012 kohaldamisalasse. Järelikult kuuluvad määruse nr 1346/2000 kohaldamisalasse ainult need hagid (vt selle kohta kohtuotsus 9.11.2017, Tünkers France ja Tünkers Maschinenbau, C‑641/16, EU:C:2017:847, punkt 19 ning seal viidatud kohtupraktika).
27 Määruse nr 1346/2000 põhjenduses 6 kasutatakse just nimelt neid samu kriteeriume määruse eseme piiritlemiseks. Nii peaks nimetatud määrus viidatud põhjenduse kohaselt piirduma sätetega, mis reguleerivad maksejõuetusmenetluste algatamise pädevust ning otsuseid, mis „tehakse otseselt maksejõuetusmenetluse alusel ja on sellega tihedalt seotud“.
28 Selles kontekstis tuleb eespool toodud kaalutlusi arvestades teha kindlaks, kas selline lepinguvälise vastutuse tuvastamise hagi nagu põhikohtuasjas vastab neile kahele kriteeriumile.
29 Mis puudutab esimest kriteeriumi, siis tuleb meelde tuletada, et selleks, et teha kindlaks, kas hagi esitatakse otseselt maksejõuetusmenetluse alusel, ei ole määrav kriteerium, millest lähtudes teeb Euroopa Kohus kindlaks hagi valdkonna, mitte menetluslik kontekst, mille raames hagi esitatakse, vaid hagi õiguslik alus. Selle lähenemise kohaselt tuleb kontrollida, kas õigus või kohustus, mis on hagi aluseks, tuleneb tsiviil- ja kaubandusõiguse üldnormidest või maksejõuetusmenetluste valdkonna erinormidest (kohtuotsus 9.11.2017, Tünkers France ja Tünkers Maschinenbau, C‑641/16, EU:C:2017:847, punkt 22).
30 Käesoleval juhul ilmneb eelotsusetaotluse esitanud kohtu kaalutlustest, et põhikohtuasja hagi ese oli tõstatada küsimus võlausaldajate komitee liikmete vastutusest 11. detsembril 2015 toimunud hääletusel, kui nad lükkasid VAV investi esitatud saneerimiskava tagasi. Just selle tagasilükkamise tõttu algatati pankrotimenetlus. Põhikohtuasja kaebajad leiavad aga, et see komitee tegutses õigusvastaselt, mistõttu nad esitasid vastutuse tuvastamise hagi.
31 Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et Slovakkia õiguses eristatakse maksejõuetusmenetluses kahte erinevat lahendust: ühelt poolt saneerimismenetlust ning teiselt poolt pankrotimenetlust. Kui saneerimismenetluses võlausaldajate komitee saneerimiskava ei kinnita või ei tee selle kohta otsust § 144 lõikes 1 sätestatud tähtaja jooksul, siis peab pankrotihaldur § 144 lõike 2 kohaselt taotlema viivitamata pankrotimenetluse algatamist.
32 Selles kontekstis tuleb märkida, et käesoleval juhul esitasid vastutuse tuvastamise hagi ühelt poolt selle äriühingu osanikud, mille suhtes oli käimas pankrotimenetlus, ja teiselt poolt selle äriühinguga ärisuhtes olevad äriühingud.
33 Lisaks on palutud kindlaks teha, kas võlausaldajate komitee liikmed rikkusid saneerimiskava tagasilükkamisel – mille tõttu algatati pankrotimenetlus – oma kohustust tegutseda kõigi võlausaldajate ühistes huvides.
34 Nagu eelotsusetaotlusest tuleneb, peavad kõik võlausaldajate komitee liikmed maksejõuetusmenetluse seaduse § 127 lõike 4 kohaselt tegutsema kõigi võlausaldajate huvides, kuna selle komitee ülesanne on nimetatud seaduse § 133 lõike 1 kohaselt võlausaldajate üldkoosolekul hinnata ja heaks kiita pankrotivõlgniku koostatud saneerimiskava.
35 Niisiis on põhikohtuasjas käsitletav vastutuse tuvastamise hagi otsene ja sellest lahutamatu tagajärg, mis tuleneb võlausaldajate komitee – mis on maksejõuetusmenetluse algatamisel loodud kohustuslik organ – tegevusest, mis on seda laadi menetlust reguleerivate siseriiklike õigusnormidega konkreetselt talle pandud (vt analoogia alusel kohtuotsus 2.7.2009, SCT Industri, C‑111/08, EU:C:2009:419, punkt 28).
36 Järelikult tuleb tõdeda, et kohustused, mis on aluseks sellisele võlausaldajate komitee vastu esitatavale vastutuse tuvastamise hagile nagu põhikohtuasjas käsitletav, tulenevad konkreetsetest maksejõuetusmenetlust reguleerivatest normidest.
37 Mis puutub teise kriteeriumi, millele on viidatud käesoleva kohtuotsuse punktis 27, siis väljakujunenud praktika kohaselt on selle üle otsustamisel, kas määruse nr 1215/2012 artikli 1 lõike 2 punktis b ette nähtud erand on kohaldatav, määrav seose tugevus hagi ja maksejõuetusmenetluse vahel (kohtuotsus 9.11.2017, Tünkers France ja Tünkers Maschinenbau, C‑641/16, EU:C:2017:847, punkt 28).
38 Et teha kindlaks, kas võlausaldajate komitee liikmete vastutus võib tekkida saneerimiskava tagasilükkamise tõttu, tuleb eelkõige analüüsida komiteele maksejõuetusmenetluse raames pandud kohustuse ulatust ja seda, kas tagalükkamine on nende kohustustega kooskõlas. Samas tuleb tõdeda, et see analüüs on otseselt ja tihedalt seotud maksejõuetusmenetlusega ja seega selle menetlusega vahetult seotud.
39 Nendel tingimustel tuleb asuda seisukohale, et niisugune hagi, nagu on kõne all põhikohtuasjas, tuleneb otseselt maksejõuetusmenetlusest ja on sellega otseselt seotud, mistõttu ei jää see määruse nr 1215/2012 kohaldamisalasse.
40 Neid kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 1215/2012 artikli 1 lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et see säte on kohaldatav lepinguvälise vastutuse tuvastamise hagi suhtes, mis on esitatud võlausaldajate komitee liikmete vastu selle peale, kuidas nad tegutsesid maksejõuetusmenetluse raames saneerimiskava suhtes hääletamisel, ning et seega on selline hagi nimetatud määruse esemelisest kohaldamisalast välistatud.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 1 lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et see säte on kohaldatav lepinguvälise vastutuse tuvastamise hagi suhtes, mis on esitatud võlausaldajate komitee liikmete vastu selle peale, kuidas nad tegutsesid maksejõuetusmenetluse raames saneerimiskava suhtes hääletamisel, ning et seega on selline hagi nimetatud määruse esemelisest kohaldamisalast välistatud.

matches:
§ 415
§ 420
§ 127
§ 133
§ 144
§ 144
§ 420
kohus
kohus
Kohus
Kohus
kohus
§ 144
§ 144
§ 127
§ 133


Kiili valla poolt korraldatavate sotsiaalteenuste kord – Riigi Teataja
Kiili valla poolt korraldatavate sotsiaalteenuste kord - sisukord
§ 2 Kiili valla poolt korraldatavad sotsiaalteenused
§ 3 Isikliku abistaja teenus
§ 4 Varjupaigateenus
§ 5 Turvakoduteenus
§ 6 Sotsiaaltransporditeenus
§ 9 Muud vajaduspõhised sotsiaalteenused
§ 10 Sotsiaalteenuste võimaldamise alused
§ 11 Sotsiaalteenuse taotlemine
§ 12 Sotsiaalteenusele suunamine
§ 13 Sotsiaalteenuse osutamise korraldamine
§ 14 Sotsiaalteenuste finantseerimine, sotsiaalteenuse eest tasumine
§ 15 Järelevalve ja kaebuste lahendamine
RT IV, 29.03.2016, 26
Määrus kehtestatakse sotsiaalhoolekande seaduse § 14 lg 1 ja lg 2 alusel.
(1) Käesolev kord sätestab Kiili valla (edaspidi: vald) poolt korraldatavad sotsiaalteenused ning nende osutamise tingimused ja korra.
3) rehabilitatsiooniplaan on rehabilitatsiooniasutuses isiku või tema seadusliku esindaja aktiivsel osalemisel koostatud kirjalik dokument, milles antakse hinnang isiku tegevusvõimele, kõrvalabi, juhendamise või järelvalve vajadusele ning tuuaks ära isiku iseseisvaks toimetulekuks ja sotsiaalseks integreerumiseks vajalikud tegevused;
5) tegevuskava on valdkonna spetsialisti poolt ja isiku aktiivsel osalemisel koostatud kirjalik dokument isiku sotsiaalseks rehabiliteerimiseks eesmärgiga parandada isiku toimetulekuvõimet ja resotsialiseerida teda kogukonda;
6) sotsiaalteenuse toetus on toetus sotsiaalteenuse omaosaluse hüvitamiseks.
(5) Käesolevast korrast lähtuvalt kehtestab sotsiaalteenuste hinnad Kiili Vallavalitsus (edaspidi: vallavalitsus).
§ 2. Kiili valla poolt korraldatavad sotsiaalteenused
(1) Isikliku abistaja teenus.
(2) Varjupaigateenus.
(3) Turvakoduteenus.
(4) Sotsiaaltransporditeenus.
(5) Võlanõustamisteenus.
(6) Vältimatu sotsiaalabi.
§ 3. Isikliku abistaja teenus
(1) Isikliku abistaja teenuse eesmärk on suurendada puuetega inimeste sotsiaaltoetuste seadusetähenduses puude tõttu füüsilist kõrvalabi vajava täisealise isiku iseseisvat toimetulekut ja osalemist kõigis eluvaldkondades, vähendades teenust saava isiku seadusjärgsete hooldajate hoolduskoormust.
§ 4. Varjupaigateenus
§ 5. Turvakoduteenus
§ 6. Sotsiaaltransporditeenus
(1) Sotsiaaltransporditeenuse eesmärk on võimaldada puuetega inimeste sotsiaaltoetuste seaduse § 2 lg 1 tähenduses puudega isikul, kellel puue takistab isikliku või ühissõiduki kasutamist, kasutada tema vajadustele vastavat transpordivahendit tööle või õppeasutusse sõitmiseks või avalike teenuste kasutamiseks.
(2) Võlanõustamisteenust osutavad vallavalitsuse sotsiaalvaldkonna töötajad ja teenus on isikule tasuta.
§ 9. Muud vajaduspõhised sotsiaalteenused
(1) Vallavalitsus osutab võimalusel ja lähtuvalt isiku abivajadusest muid toetavaid sotsiaalteenuseid, mis tulenevad seadusest või isiku tegelikust vajadusest. Teenuste pakkumisel lähtutakse esmajärjekorras isiku vajadusest.
1) logopeedi teenus;
2) perelepitusteenus;
3) kriisiabi, sh laste leinalaagris osalemine;
4) rehabilitatsiooniteenusel osalemine;
8) omasteta surnud isiku matmise korraldamine;
9) muud toetavad teenused.
(3) Muude vajaduspõhiste sotsiaalteenuste osutamine toimub eelarveliste vahendite olemasolul. Teenusele suunatakse sotsiaalvaldkonna töötaja ettepanekul või isiku taotluse alusel.
(4) Muude vajaduspõhiste sotsiaalteenuste osutamise kohta koostatakse haldusakt või haldusleping määrates selles muu hulgas kindlaks teenuse kirjeldus, üldised juhised ja finantseerimine.
§ 10. Sotsiaalteenuste võimaldamise alused
§ 11. Sotsiaalteenuse taotlemine
(1) Sotsiaalteenuseid on õigustaotleda isikul, kes rahvastikuregistri järgi elab Kiili vallas ning kelle igapäevane toimetulekuvõime on häiritud ja ta vajab toimetulemiseks kõrvalabi. Sotsiaalteenust võib taotleda ka kõrvalabi vajava isiku pereliige, lähedane või muu isik.
(2) Põhjendatud juhtudel osutatakse teenust isikutele, kes ajutiselt viibivad Kiili valla territooriumil.
(3) Sotsiaalteenuse taotlemiseks või sotsiaalteenuse rahaliseks hüvitamiseks esitab taotleja kirjaliku avalduse vallavalitsusele. Taotluses märgitakse taotleja nimi, isikukood, elukoht, andmed perekonna koosseisu ja sissetulekute kohta ning teenuse taotlemise põhjendus.
(4) Avaldust menetleval ametnikul on õigus nõuda täiendavaid dokumente (sotsiaalkindlustusameti otsus puude määramise kohta, isiklik rehabilitatsiooniplaan, geriaatrilise hindamise tulemus, sotsiaalkindlustusameti või töötukassa hindamise tulemus, isiku või tema ülalpidamiseks kohustatud pereliikmete sissetulekud jms).
(5) Vajadusel külastab sotsiaalvaldkonna töötaja sotsiaalteenust vajavat isikut tema kodus või viibimiskohas toimetulekuvõime ning abi- või hooldusvajaduse ulatuse täiendavaks hindamiseks ning sobivaima teenuse väljaselgitamiseks. Sotsiaalvaldkonna töötaja võib olukorra hindamisele kaasata ka teisi erialaspetsialiste.
§ 12. Sotsiaalteenusele suunamine
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud asjaolude arvestamisel tagatakse puuetega inimeste sotsiaaltoetuste seaduse tähenduses puudega isikule tema abivajadusest tingitud takistuste vähendamiseks või kõrvaldamiseks vastav abi, sealhulgas vajaliku tugi- või tõlketeenuse korraldamine.
(4) Teenuse võimaldamisel isikule võetakse arvesse isiku tervislikku seisundit, iseseisva toimetuleku võimet, vajaduspõhise teenuse konkreetsele isikule ning muud isiku ja tema juhtumiga seotud asjaolusid.
(5) Teenuse vajaduse ja vajaliku teenuse ulatuse ning teenuse osutamise sageduse üle otsustamisel võib sotsiaalvaldkonna töötaja kaasata oma töösse teiste erialaspetsialiste või küsida neilt eksperthinnanguid ja arvamusi, samuti võib teenuse vajaduse täpsustamiseks kaasata ka teenuse osutaja.
(6) Vältimatut abi vajavale isikule toimub teenuse osutamine kokkuleppel isiku rahvastikuregistrijärgse kohaliku omavalitsuse sotsiaaltöötajaga.
§ 13. Sotsiaalteenuse osutamise korraldamine
(1) Sotsiaalteenuseid võib isikule osutada vallavalitsus, maavalitsuse hallatav asutus, mittetulundusühing, sihtasutus, juriidilisest või füüsilisest isikust ettevõtja vm. Teistest omavalitsusüksustest pärit isikute korral on lepingu osapooleks teenuse saaja rahvastikuregistrijärgne kohalik omavalitus.
(4) Erandkorras ja juhtumiga seotud asjaoludest tulenevalt võib sotsiaalvaldkonna juhi ettepanekul osutada isikule talle hädavajalikku sotsiaalteenust ilma haldusakti või halduslepinguta.
§ 14. Sotsiaalteenuste finantseerimine, sotsiaalteenuse eest tasumine
(1) Sotsiaalteenuste osutamisega seotud kulud kaetakse täielikult või osaliselt Kiili valla eelarvest sotsiaaltoetusteks ja sotsiaalteenusteks ettenähtud vahenditest.
(3) Isikult võetava tasu suurus oleneb sotsiaalteenuse mahust, teenuse maksumusest ning teenust saava isiku ja tema perekonna majanduslikust olukorras
§ 15. Järelevalve ja kaebuste lahendamine
(1) Sotsiaalteenuse nõuetele vastavust jälgivad ja sotsiaalteenuseid saavate isikute kaebusi lahendavad vallavalitsuse sotsiaalvaldkonna ametnikud, kaasates vajaduse korral vastava teenuse ala asjatundjaid.
(3) Tõsiste puuduste korral osutatavate teenuste kvaliteedis võib sotsiaalvaldkonna juhi ettepanekul vallavalitsus sotsiaalteenuse osutajaga lepingu lõpetada.


RT I, 04.08.2015, 15
Vastu võetud 31.07.2015 nr 77
Määrus kehtestatakse Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse § 122 lõike 2 alusel.
Põllumajandusministri 8. juuni 2010. a määrust nr 68 „Põllumajandusliku tegevusega alustava noore ettevõtja toetuse saamise nõuded, toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord” muudetakse järgmiselt:
1) paragrahvi 2 lõikes 3 asendatakse sõna „kolmas” sõnaga „viies”;
2) paragrahvi 2 lõige 7 sõnastatakse järgmiselt:
„(7) Taotlejal ei ole riikliku maksu võlga või riikliku maksu võla tasumine on ajatatud. Maksuvõla tasumise ajatamise korral on maksuvõlg, mille tasumise tähtaeg on möödunud, tasutud ettenähtud summas.”;
3) paragrahvi 2 lõikest 8 jäetakse välja sõnad „tähtajal ja”;
4) paragrahvi 4 punkt 5 sõnastatakse järgmiselt:
„5) taotleja müügitulu omatoodetud põllumajandussaaduste müügist või nende töötlemisel saadud põllumajandustoodete müügist on taotluse esitamise aastale järgneva majandusaasta lõpuks ja igal järgneval äriplaanis kajastatud aastal suurem kui 2400 eurot.”;
5) paragrahvi 6 lõikest 1 jäetakse välja tekstiosa „, välja arvatud juhul, kui ta esitab nimetatud dokumendid riigi infosüsteemi andmevahetuskihi (e-PRIA) kaudu”;
6) paragrahvi 7 lõikes 2 asendatakse pärast sõna „hindamiskriteeriumi” number „5” numbriga „4”;
7) paragrahvi 7 lõige 21 sõnastatakse järgmiselt:
„(21) Kui omandatud ettevõtte müügitulu vastab lõike 2 sissejuhatavas lauses sätestatud tingimustele ja taotleja soovib saada hindepunkte lisas 4 kehtestatud hindamiskriteeriumi 5 või 6 põhjal, kuid ei soovi saada hindepunkte lisas 4 kehtestatud hindamiskriteeriumi 4 põhjal, esitab ta lisaks lõikes 1 loetletud dokumentidele lõike 2 punktis 1 nimetatud dokumendid.”;
8) paragrahvi 10 lõige 1 sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Taotlusi hinnatakse Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse § 60 lõike 2 alusel enne taotleja, taotluse ja kavandatava tegevuse nõuetele vastavuse kontrollimist lisas 4 kehtestatud hindamiskriteeriumite põhjal, andes taotlusele hindepunkte lisa 4 kohaselt.”;
9) paragrahvi 11 lõige 1 sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Kui kõigi nõuetele vastavate taotluste rahastamise summa ei ületa toetuse liigi rahastamise eelarvet ja kui kõik nõuetele vastavad taotlused on saanud vähemalt minimaalse hindepunktide summa, rahuldatakse kõik nõuetele vastavad taotlused Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse § 62 lõike 1 alusel.”;
11) paragrahvi 11 lõige 3 sõnastatakse järgmiselt:
„(3) Kui kõigi nõuetele vastavate taotluste rahastamise summa ületab toetuse liigi rahastamise eelarve, rahuldatakse taotluste hindamise tulemusel koostatud taotluste paremusjärjestuse alusel parimad taotlused, mis on saanud vähemalt minimaalse hindepunktide summa, Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse § 60 lõike 5 punkti 2 alusel.”;
12) paragrahvi 11 täiendatakse lõikega 31 järgmises sõnastuses:
„(31) Minimaalne hindepunktide summa on sätestatud lisa 4 punktis 7.1.”;
13) paragrahvi 11 lõige 5 sõnastatakse järgmiselt:
„(5) PRIA teeb lõigetes 1 ja 3 nimetatud taotluse rahuldamise otsuse, lõikes 4 nimetatud taotluse osalise rahuldamise otsuse või Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse § 62 lõike 2 või 4 alusel taotluse rahuldamata jätmise otsuse 70 tööpäeva jooksul alates taotluse esitamise tähtpäevast.”;
14) paragrahvi 13 lõike 1 punkt 3 sõnastatakse järgmiselt:
„3) tagama, et müügitulu omatoodetud põllumajandussaaduste müügist või nende töötlemisel saadud põllumajandustoodete müügist on taotluse esitamise aastale järgneva majandusaasta lõpuks ja igal järgneval äriplaanis kajastatud aastal suurem kui 2400 eurot;”;
15) paragrahvi 13 lõike 1 punktist 6 jäetakse välja tekstiosa „ning täitmata müügitulu osatähtsusest § 4 punktis 5 sätestatud nõuete osalise täitmise korral”;
16) paragrahvi 13 lõike 1 punktis 9 asendatakse number „6” numbriga „5”;
17) paragrahvi 13 lõiget 1 täiendatakse punktiga 10 järgmises sõnastuses:
„10) lisas 4 kehtestatud hindamiskriteeriumi 6 põhjal hindepunktide saamise korral tegelema vähemalt viis majandusaastat taotluse esitamise aastast arvates puuvilja-, marja-, köögivilja- või viinamarjakasvatusega, mille puhul iga-aastane müügitulu nimetatud omatoodetud põllumajandussaaduste kasvatusest või nende töötlemisest saadud põllumajandustoodete müügist kas koos või eraldi moodustab üle 50% omatoodetud põllumajandussaaduste või nende töötlemisel saadud põllumajandustoodete müügitulust.”;
18) 6. peatükk sõnastatakse järgmiselt:
(3) Enne 2015. aastat toetust taotlenud toetuse saaja puhul lähtutakse § 13 lõike 1 punktis 6 sätestatud tagasimakstava toetuse suuruse arvutamisel lisaks lõikes 2 sätestatud nõuete osalise täitmise korral täitmata müügitulu osatähtsusest.”;
19) lisa 4 kehtestatakse uues sõnastuses (lisatud).