Maksumaksja portaal - MTA siduvate eelotsuste praktika. Lasse Lehis, Martin Huberg - 2009 > oktoober (nr 10) - EML ajakiri MaksuMaksja
EML ajakiri MaksuMaksja > 2009 > oktoober (nr 10) > MTA siduvate eelotsuste praktika. Lasse Lehis, Martin Huberg
MTA siduvate eelotsuste praktika. Lasse Lehis, Martin Huberg
Maksukorralduse seadus võimaldab maksukohustuslasel esitada maksuhaldurile taotlus siduva hinnangu saamiseks tulevikus sooritatava toimingu või toimingute kogumi maksustamise kohta. Kuna siduvad eelotsused kannavad endas ka üldisemat seaduste selgitamise funktsiooni, on maksuhalduril kohustus riputada otsuste sisu lühikokkuvõtted kõigile tutvumiseks oma kodulehele.
Praeguseks on MTA tutvumiseks välja pannud 11 eelotsuse kokkuvõtted. Järgnevalt avaldame ka MaksuMaksjas enamiku eelotsuste kokkuvõtted, lisades vajadusel ka kommentaari. Kommenteerimisel on arvestud seda, et kaasuse kirjeldus on napp ning tihti määravad just nüansid vastuse õigsuse. Samas on vaja inimesi ergutada ka teises suunas mõtlema.
Eelotsuse taotlemine maksab juriidilistele isikutele 12 000 kr ning füüsilistele isikutele (ka FIE) 3000 kr, seega ei maksa imestada, et eelotsuseid ülemäära palju ei ole. Erialaringkondades on ette heidetud maksuhalduri argust seaduse tõlgendamisel. Kuuldavasti väljendub argus tihti majandusliku tõlgendamise põhimõtte mõtlematus kohaldamises riigi kasuks, mille tõttu on nii mõnigi taotleja eelotsuse küsimusest loobunud – vastust võib ju ennustada. Kas see ka õige on, otsustagu lugeja ise.
22. aprillil 2009 andis MTA eelotsuse küsimuses, mis puudutab äriühingute ühinemise tulemusena vara üleandmisega kaasneda võivat maksukohustust.
MTA nõustus taotlejaga, et tema poolt kirjeldatud ühinemise tulemusena tal maksukohustust ei teki, kuna taotleja kirjeldatud struktureerimisel on MTA hinnangul selged majanduslikud põhjendused, mis välistavad ka maksukorralduse seaduse (MKS) § 83 ja 84 sätete kohaldamise.
Taotleja kirjeldatud struktureerimise tulemusena ühineksid ema- ja tütarettevõtja, kusjuures tütarettevõtjal ettevõtluse toimimiseks vajalik vara ühinemise ajal puuduks ning ühinemine on konkreetsel juhul alternatiiviks likvideerimisele, mis aga ei ole võimalik põhjusel, et likvideeritava äriühingu varadest ei piisaks olemasolevate kohustuste katmiseks. Seega võtab emaettevõtja ühinemise tulemusena üle kõik tütarettevõtja täitmata kohustused, mida taotleja peab vajalikuks kontserni ja temale kuuluva kaubamärgi positiivse maine säilitamiseks.
EML on siiski kahtleval seisukohal, kas sellisel juriidilisel toimingul nagu äriühingute ühinemine saabki üldse olla mingit majanduslikku sisu, samuti on üsna küsitav, millest saaks ühinemise puhul tekkida maksukohustus. Ühinemise tulemusena tekib teatavasti õigusjärglus, mis tähendaks, et hüpoteetiline tulumaksuga maksustatav dividend oleks makstud iseendale. EML arvates saaks tulumaksukohustus kehtiva õiguse kohaselt tekkida vaid piiriülese ühinemise puhul. Eesti-sisese ühinemise korral puuduks ka vajadus, mida “urgitseda”, sest potentsiaalne maksuobjekt eksisteerib täies hiilguses koos “saba ja sarvedega” edasi ning kõikides ühinenud äriühingutes saab maksustada tulevasi kasumijaotusi.
Äriühingute jagunemine
17. juulil 2008 andis MTA eelotsuse küsimuses, mis puudutab jagunemise tulemusena jaotumise teel üleantava vara maksustamist.
Taotleja hinnangul ei too jagunemine jaotumise teel taotluses kirjeldatud viisil kaasa maksukohustust jaguneva ühingu jaoks, kuna varade üleandmist jagunemise käigus ei loeta kasuks vara võõrandamisest, likvideerimisjaotiseks, dividendiks ega muuks kasumieraldiseks. Samas kinnitab taotleja, et tegemist ei ole maksudest kõrvalehoidumiseks tehtud tehinguga MKS § 84 tähenduses.
Taotlusest nähtuvalt on jaguneva ühingu aktsionärideks juriidilised isikud. Jagunev ühing on valdusfirma, mille ainukeseks varaks kuni 2007. aasta lõpuni olid teise äriühingu aktsiad. Pärast aktsiate võõrandamist on jaguneva ühingu ainukeseks varaks aktsiate müügist laekunud pangakontol hoitav raha. Aktiivset majandustegevust ei ole jaguneval ühingul kogu tegutsemise aja jooksul olnud.
Taotlejat puudutavate andmete analüüsimisel selgus, et kuni 2007. aasta lõpuni olid jaguneva ühingu aktsionärideks füüsilised isikud, kes vahetult enne vara müüki jaguneva ühingu poolt paigutasid neile kuulunud aktsiad enda ainuosalusega äriühingutesse.
Eelnevat arvesse võttes ei nõustunud MTA taotleja hinnanguga, et tegemist ei ole maksudest kõrvalehoidumiseks tehtava tehinguga MKS § 84 tähenduses. MTA leidis, et juhul kui jaguneva ühingu aktsionärideks oleksid jätkuvalt olnud füüsilised isikud, polnuks taotluses kirjeldatud jagunemine võimalik ja väljamaksete tegemisel füüsilistest isikutest aktsionäridele mis tahes tulumaksuseaduses sätestatud alustel kuulunuks tasumisele tulumaks seaduses sätestatud määras. Hinnangu andmisel tugines Maksu- ja Tolliamet muu hulgas Euroopa Kohtu 21. veebruari 2008. aasta kohtuasjas nr C-425/06 avaldatud seisukohale, mille kohaselt majanduslikust sisust lähtumiseks ning tehingute ümberkvalifitseerimiseks piisab, kui maksusoodustuse saamine on skeemi peamine eesmärk.
Seega asus MTA seisukohale, et jagunemisele vahetult eelnenud sündmused mõjutavad paratamatult hinnangut kavandatavale jagunemisele ja selle tulemusena üleantava vara maksustamist. MTA hinnangul on toimunud tehinguid võimalik vaadelda tehingute jadana, mis algasid sellest, et füüsilistele isikutele kuulunud jaguneva ühingu aktsiad paigutati samadele isikutele kuulunud äriühingutesse, mis seeläbi omandasid osaluse jagunevas ühingus ja mis seejärel vahetult pärast aktsionäride vahetumist võõrandasid kõik nendele kuulunud varad. Varade võõrandamise tulemusena tekkis jaguneval ühingul olulises summas jaotamata kasumit, mida olemasolevad aktsionärid soovivad maksuvabalt reinvesteerida.
Teiseks hindas MTA seda, mis on taotluses jagunemisena kirjeldatud toimingu majanduslikuks sisuks ja kas see on kooskõlas maksustamise üldiste põhimõtetega. MTA leidis, et äriseadustikus sätestatud regulatsioon loob seadusliku raamistiku ettevõtluse toimimiseks, ilma et sellega kaasneks lubatud tegevuste majanduslik sisustamine. Võimaliku maksukohustuse hindamisel on seevastu möödapääsmatu hinnata toimunud tehinguid nende tegelikust majanduslikust sisust lähtuvalt. Seetõttu ei nõustunud MTA sellega, et üksnes tehingule antud äriseadustikus lubatud juriidilisest vormist võiks sõltuda võimalik maksukohustus olukorras, kus sellisel tehingul või toimingul puudub majanduslik sisu ja ainsaks tuvastatavaks eesmärgiks on soov tekkivat maksukohustust määramata ajaks edasi lükata.
Kõikidest ülalnimetatud seadusesätetest lähtuvalt hindas MTA iga konkreetse taotleja maksukohustust tema poolt kavandatud likvideerimisjaotise maksustamise osas.
Vt eelmist kommentaari. Jagunemine on täpselt samasugune juriidiline toiming nagu ühinemine. Kogu temaatika, mis puudutab varade liikumist ühest kontserni äriühingust teise, on tegelikult valdkond, kus tulumaksuga maksustamine või mittemaksustamine on seatud sõltuvusse tehingu või toimingu juriidilisest vormist, sest majanduslikku sisu polegi — majanduslikus mõttes on kontsern üks ettevõte ja varade liigutamine selle sees on umbes sama, mis mööbli tõstmine ühest toast teise. Jagunemise tulemusena vara omandanud juriidilised isikud on likvideeritud juriidilise isiku õigusjärglased, mis tähendab, et puudub maksuobjekt — väljamakse ühelt isikult teisele. Maksukohustus saab tekkida siis, kui jagunemise teel tekkinud või “kosunud” äriühingud maksavad dividende või muid kasumieraldisi.
Kui MTA oleks soovinud siin lähtuda sellest loogikast, mille Riigikohus hiljuti nn Sylvesteri asjas vastu taevast lasi, oleks tulnud maksukohustus “keevitada” endistele aktsionäridele — füüsilistele isikutele, sest ainus mõeldav tulumaksuseaduse säte, mida siin rakendada oleks saanud, oleks TuMS § 15 lg 1, mis teatavasti juriidilistele isikutele ei kehti.
Oma aktsiate omandamine
Vt eelmisi kommentaare. Siin on MTA jällegi asunud omavoliliselt välja mõtlema olematuid maksustamisobjekte. Oma aktsiate omandamine ongi üks kasumi jaotamise viis ning seadusandja selgelt ja ühemõtteliselt väljendatud tahte kohaselt oli selline kasumi jaotamise viis kuni 31. detsembrini 2008 maksustatav vastavalt TuMS § 15 lõigetele 2 ja 3 ja alates 1. jaanuarist 2009 vastavalt TuMS § 50 lõikele 2. Praegu soovib MTA rakendada 1. jaanuarist 2009 kehtivat TuMS § 50 lg 2 uut redaktsiooni tagasiulatuvalt.
Erisoodustuse andmine kolmanda isiku kaudu
Aktsiaoptsioon tütarettevõtja töötajatele
20. märtsil 2008 andis MTA siduva eelotsuse juhuks, kus emaettevõtja soovib korraldada suunatud aktsiaoptsiooni tütarettevõtja töötajatele. Maksuhalduri hinnangut ja siduvat eelotsust paluti maksustamise aspektide osas seoses tulumaksuseaduse (TuMS) § 48 lg 1, § 49 lg 1, § 50 lg 1 ja lg 4, § 51 lg 2 ja § 52 lg 2 rakendamisega.
Kuivõrd TuMS § 48 lg 3 kehtiva redaktsiooni kohaselt ei hõlma töötaja mõiste seotud isiku töötajaid ja samuti ei ole tööandja mõistet vastavalt laiendatud (TuMS § 48 lg 2), asus maksuhaldur seisukohale, et tegemist ei ole erisoodustuse andmisega TuMS § 48 lg 1 tähenduses tingimusel, et erisoodustusena käsitletava hüve andmisega kaasnevad kulud kannab 100% emaettevõtja.
Kantud kulutused on optsiooni andja (emaettevõtja) ettevõtlusega seotud kulud TuMS § 32 lg 2 tähenduses. Emaettevõtja ettevõtlusega seotud kuludega on tegemist ka juhul, kui ta teeb optsiooniprogrammi haldamisega seoses väljamakseid kolmanda isiku poolt osutatud teenuse eest.
Optsioonide andmine ei ole käsitletav kingituse tegemisena TuMS § 49 lg 1 tähenduses juhul, kui optsiooni saajad maksavad optsiooni alusvaraks olevate aktsiate õiglasel väärtusel põhineva optsioonipreemia.
Kõnesoleval juhul ei tuvastanud maksuhaldur asjaolusid, millega kaasneks maksukohustus TuMS § 50 lg 1 alusel. Kuna seotud isikute loetelu on TuMS kehtiva redaktsiooni kohaselt ammendav, puudub seadusest tulenev alus lugeda seotud isikuteks emaettevõtjat ja tütarettevõtja töötajaid. Seega ei ole tegemist seotud isikute vahelise tehinguga ja puudub alus ka TuMS § 50 lg 4 kohaldamiseks.
Taotluses kirjeldatud asjaoludel tekib maksukohustus töötajatel füüsiliste isikutena kas optsioonide või optsiooni alusvaraks olevate aktsiate võõrandamisel kolmandatele isikutele, maksu objektiks on sel juhul kasu väärtpaberite võõrandamisest.
Kui jätta kõrvale see, et eelotsuse koostaja ei ole korralikult lugenud tulumaksuseaduse sisukorda ega tea eri peatükkide isikulist kehtivust, on järeldused õiged ja korrektselt põhjendatud. Kuid siingi on eelotsuse küsija teinud karuteene. Nagu näha ka järgmisest kaasusest, tundub tekkivat seaduspärasus — taotlejale positiivse sisuga eelotsusele järgneb muudatuse tegemine maksuseaduses, mis MTA jaoks “probleemi” lahendab. Rahandusministeeriumis ette valmistatud seaduseelnõus, mis peaks seadusena kehtima juba 2010. aasta algusest, on muu hulgas plaanis täiendada TuMS § 48 lõiget 6 selliselt, et tööandja tehtud erisoodustuseks loetakse ka need soodustused, mida annab tööandjaga seotud isik.
Tulumaksuvabastus elamu võõrandamisel
30. mail 2008 andis MTA siduva eelotsuse küsimusele, kas taotluse esitajale kohaldub tulumaksuseaduse (TuMS) § 15 lg 5 p-s 1 sätestatud maksuvabastus elamu võõrandamisel juhul, kui ta kasutab oma alalise ja peamise elukohana üheaegselt kahte elukohta.
Siduva eelotsuse andmisel lähtus maksuhaldur tsiviilseadustiku üldosa seaduse §-st 14, mis esiteks annab elukoha mõiste ja teiseks sätestab, et elukoht võib üheaegselt olla mitmes kohas. Taotleja hinnangul on tegemist just olukorraga, kus taotleja kasutab oma alalise ja peamise elukohana üheaegselt kahte elukohta ja seda väga pika aja vältel.
Kuivõrd seadusandja ei ole seadnud TuMS § 15 lg 5 p-s 1 sätestatud maksusoodustuse saamiseks muid täiendavaid piiranguid, välja arvatud see, et kinnisasja oluliseks osaks olev eluruum on kuni võõrandamiseni kasutuses alalise või peamise elukohana, siis puudub MTA-l alus täiendavate piirangute seadmiseks.
Otsuses on rõhutatud, et eespool toodud hinnang on antud üksnes taotluses kirjeldatud faktilistest asjaoludest lähtuvalt ega oma siduvust muudel juhtudel. MTA on seisukohal, et maksuvabastuse rakendamiseks elukoha tuvastamine, kus maksumaksja kuni võõrandamiseni alaliselt ja peamiselt elas, on fakti tõendamise küsimus. Kõnesoleval juhul veensid taotluses esitatud faktilised asjaolud maksuhaldurit selles, et taotleja elukoht ongi üheaegselt kahes kohas.
Selles kaasuses on MTA tõlgendanud seadust meie arvates õigesti ja korrektselt, kuid tundub, et neile endalegi valmistab see veidi piinlikkust. Tekstist kumab läbi varjamatu pettumus, et MTA ei saa “mitmekodupidamist” kuidagi maksunduslikult ahistada, kuigi väga tahaks “pursuidele” koha kätte näidata. Kuid “õnneks” on MTA bürokraadid suutnud Rahandusministeeriumi liimile tõmmata ja valmis kirjutanud eelnõu, mis lõpetaks “korralageduse” ja päästaks maksuametnikud pingsast mõttetööst.
Laenu tagatise üleandmine laenuandja omandisse
4. novembril 2008 andis MTA siduva eelotsuse maksustamise kohta, mis puudutab olukorda, kus laenu tagatiseks olev laenusaaja sõiduk vormistatakse laenuperioodiks laenuandja omandisse.
Taotlusest lähtuvalt plaanib taotleja, kelle põhitegevuseks on lühiajaliste laenude andmine, muuta oma senist praktikat, kus laenu tagatiseks olevatele sõiduautodele seati registerpant, ja hakata vormistama sõidukeid laenuperioodiks enda omandisse.
Taotleja hinnangul tal pärast laenuperioodi lõppemist ja sõiduki võõrandamist laenusaajale käibemaksu tasumise kohustust ei teki, kuna tema hinnangul ei ole tegemist võõrandamisega käibemaksuseaduse (KMS) tähenduses.
KMS § 4 lõike 1 kohaselt on käive muu hulgas kauba võõrandamine ja teenuse osutamine ettevõtluse käigus. Võõrandamise mõiste KMS tähenduses on toodud sama seaduse § 2 lõikes 5, mille kohaselt võõrandamiseks loetakse kauba valduse üleandmist koos kauba juhusliku hävimise riisikoga ja õigusega kasutada kaupa ning sellega seotud majanduslikke hüvesid omanikuna, sõltumata kauba asjaõiguslikust staatusest.
MTA taotleja antud hinnanguga ei nõustunud ja leidis, et kõnesoleval juhul on oluline eristada kolme tehingut, mille maksuõiguslikud tagajärjed on erinevad.
Esimeseks tehinguks on laenuandja ja laenusaaja vahel sõlmitav sõiduki ostu-müügileping, mille tulemusena sõiduki omandiõigus läheb laenusaajalt üle laenuandjale. Selle tehingu puhul ei ole tegemist võõrandamisega KMS tähenduses (sõiduki võõrandajaks on füüsiline isik), küll aga võõrandamisega võlaõiguslikus tähenduses.
Teiseks tehinguks on nüüd juba laenuandjale kuuluva sõiduki rendile andmine laenusaajale, kus laenuandjal/rendileandjal tekib maksustatav käive KMS § 4 lg 1 punkti 1 tähenduses.
Kolmandaks tehinguks on laenuandjale kuuluva sõiduki võõrandamine laenusaajale pärast laenuperioodi lõppu ja tingimusel, et laenusaaja on oma lepingust tulenevad kohustused laenuandja ees täitnud. Vastasel juhul tekib laenuandjal õigus sõiduk võõrandada kolmandale isikule eesmärgiga rahuldada oma nõue laenusaaja vastu.
Eeltoodust järeldub, et käive tekib nii sõiduki võõrandamisel laenusaajale kui mis tahes kolmandale isikule juhul, kui laenusaaja oma lepingulisi kohustusi ei täida.
MTA ei nõustunud taotleja hinnanguga, nagu tekiks tal sõiduki võõrandamisel kolmandale isikule õigus rakendada käibemaksustamise erikorda tulenevalt KMS § 41 lõikest 2 ja seda põhjusel, et laenuandja oli sõiduki enne selle võõrandamist oma ettevõtluses kasutusele võtnud (rentinud). Nimetatud erikorra rakendamise üheks oluliseks tingimuseks on aga see, et kaup peab olema soetatud edasimüügi tarbeks ja kaupa ei võeta enne edasimüümist maksukohustuslase ettevõtluses kasutusele.
EML arvates on majanduslikus mõttes tegemist laenutehinguga, mille puhul tavapärane pandiõigus on asendatud võlausaldaja jaoks turvalisema tagatisega. Käive majanduslikus mõttes tekib siis, kui laenu tagastamise tähtaeg on möödunud ja võlausaldaja ehk auto “omanik” võtab auto oma valdusse või võõrandab kolmandale isikule. Kusjuures Euroopa Kohtu praktika kohaselt on sellisel juhul ka KMS §-s 41 sätestatud erikord rakendatav (otsus C-280/04). MTA on jätnud tähelepanuta KMS § 2 lõikes 5 sisalduva klausli “sõltumata kauba asjaõiguslikust staatusest”. Omandi üleandmine valduse ja kasutamisõiguse üleandmiseta ei ole käibemaksuseaduse mõistes käive, sest “omanik” ei saa õigust omandatud kaupa oma majandustegevuses kasutada ega sellest tulu saada. Laenuandja majandustegevus seisneb laenu andmises, millest tekib maksuvaba intressikäive.
Olgu veel märgitud, et selle tõlgendusega õõnestas MTA (ilmselt tahtmatult) riigi tulubaasi, sest nagu märgitud, tekib laenuandjal maksuvaba käibe, kuid tagatise omandamise ja loovutamise “libakäivetest” tekiks laenuandjal soliidses suuruses maksustatav käive, ilmselt mitu korda suurem kui intressitulu. Selle tulemusena saab laenukontor sisendkäibemaksu mahaarvamise õiguse, mida tal muidu ei oleks. Võib-olla selles asja konks oligi. Igatahes peaks eelotsuse küsija maksuameti lahketele tädidele suure “aitäh” ütlema.
Sama teema kohta vt ka Lasse Lehise artiklit „Käive edasi, käive tagasi“ lk 25-28.
Mitterahalise sissemakse teel üleantava kinnisasjaga maksuvaba käive
26. juunil 2008 andis MTA siduva eelotsuse vastuseks küsimusele, kas osaühingu asutamisel mitterahalise sissemakse tegemine füüsilisest isikust ettevõtjale kuuluva kinnisasjaga on maksuvaba käive käibemaksuseaduse (KMS) § 16 lg 2 punkti 3 alusel.
Taotluse kohaselt kuulub füüsilisest isikust ettevõtjale kinnistu, mille suhtes on algatatud detailplaneering kinnistu kasutusotstarbe muutmiseks. Seni transpordimaana kasutuses olev maa soovitakse hoonestada lao- ja olmehoonega.
Taotlusele lisatud dokumentidest lähtuvalt on tegemist asfaltkatte all oleva kinnistuga, mida kasutatakse suurte kaubaveokite parkimisalana. Seega ei ole tegemist maa esmase kasutuselevõtuga ning detailplaneeringu eesmärgiks on eelkõige maa kasutusotstarbe muutmine.
Taotleja soovib saada vastust küsimusele, kas juhul, kui ta asutab osaühingu, tehes kõnesoleva kinnistuga mitterahalise sissemakse, on tegemist maksuvaba käibega KMS § 16 lg 2 punkti 3 tähenduses.
MTA leidis, et taotluses kirjeldatud asjaoludel rakendub KMS § 16 lg 2 punktis 3 sätestatud maksuvabastus ilma erandeid kohaldamata ja õige on taotluse esitaja hinnang, et kõnesoleva kinnistu võõrandamisel tekib maksuvaba käive. Kuivõrd käive tekib muu hulgas kauba võõrandamisest, siis lähtudes KMS § 2 lõikes 5 toodud võõrandamise mõistest loetakse käibeks KMS § 4 lg 1 punkti 1 tähenduses ka kõnesoleva kinnistuga mitterahalise sissemakse tegemine asutatavasse osaühingusse.
MTA on seadust õigesti tõlgendanud, kuigi motivatsioon ei ole päris õige. Esmane kasutuselevõtt käib ehitiste, mitte maa kohta. Kui kinnistul oleks kehtiv detailplaneering, mis lubaks platsile ehitada hooneid, oleks tegemist krundiga. Taotleja jaoks oli küsimus arvatavasti selles, et “maksuvaba käibe” tähendab kinnisasja tarbeks soetatud kaupadelt ja teenustelt tasutud sisendkäibemaksu korrigeerimist vastavalt KMS § 32 lõikele 4, seevastu kui kinnisasi oleks kvalifitseerunud ettevõtteks, oleks KMS § 4 lg 2 p 1 kohaselt tegemist tehinguga, millest käivet ei teki ja korrigeerimist läbi viima ei pea.
Parendatud ehitiste maksustamine käibemaksuga
11. septembril 2008 andis MTA siduva eelotsuse seoses käibemaksuseaduse (KMS) § 16 lg 2 punkti 3 rakendamisega.
MTA leidis, et olukorras, kus maksumaksja on soetanud 2000. aastal kinnistu ja teinud ajavahemikul 2001–2007 kinnistul paiknevatesse ja väljaüüritud hoonetesse investeeringuid mahus, mille maksumus jääb alla 50% kinnistu esialgsest soetamismaksumusest, võib kõnesoleva kinnistu võõrandada käibemaksu lisamata ja KMS § 16 lg 2 punktis 3 toodud eriregulatsioon sellisel juhul ei rakendu.
Samas juhtis MTA tähelepanu KMS § 32 lõikest 4 tulenevale müüja kohustusele korrigeerida vajadusel kinnisasja tarbeks soetatud kaupadelt ja teenustelt maha arvatud sisendkäibemaksu vastavalt põhivara tegelikule maksustatava käibe tarbeks kasutamise osatähtsusele põhivara soetamise aastast alates sisendkäibemaksu korrigeerimise perioodi jooksul.
See eelotsus kinnitab MTA veendumust, et KMS § 16 lg 2 punkti 3 võimaldas oluliselt renoveeritud ehitisi enne taaskasutamist maksustada juba varem, kui seadus selle võimaluse expressis verbis sätestas. Õnneks on vahepeal Riigikohus oma lahendis selgitanud, et Enne 1. jaanuari 2006 polnud oluliselt parendatud ehitise võõrandamine enne selle taaskasutuselevõttu maksuobjektiks. Nii enne kui pärast 1. jaanuari 2006 võis maksuobjektiks olla juurdeehitis, mis võõrandati eraldi.


text:
Maavanem saatis Kalaranna planeeringu tagasi | telliskiviselts.info
Lisa postitus	Maavanem saatis Kalaranna planeeringu tagasi Triin Talk	kirjutas 51 nädalat tagasi
Maavanema seisukoht: Tallinna Kalasadama ümbruse detailplaneeringu järelevalve
Tallinna Linnavalitsus esitas 06.05.2010 kirjaga nr LV-1/3235 maavanemale järelevalve teostamiseks Tallinna Kalasadama ümbruse detailplaneeringu (edaspidi Detailplaneering).
Detailplaneeringu avalikul väljapanekul esitati hulgaliselt ettepanekuid ja vastuväiteid ümberkaudsete elanike poolt, kokku ligi 300 inimest. Planeerimisseaduse (edaspidi PlanS) § 23 lg 3 punkti 5 kohaselt on järelevalvet teostava maavanema pädevuses avalikul väljapanekul kirjalikke vastuväiteid esitanud isikute ja planeeringu koostamist korraldava kohaliku omavalitsuse ärakuulamine ja seisukoha andmine vastuväidete kohta, kui neid vastuväiteid planeeringu koostamisel ei arvestatud. Tulenevalt PlanS § 20 lõikest 1 on vastuväide planeeringu avaliku väljapaneku ajal esitatud mittenõustuv seisukoht või väide, et planeeringu menetlemisel ei ole täidetud seaduse nõudeid.
Vastavalt PlanS § 23 lg 3 punktile 5 korraldati Harju Maavalitsuses 24. ja 25.aprillil 2012 Detailplaneeringu avalikul väljapanekul vastuväiteid esitanud isikute ja kohaliku omavalitsuse esindaja seisukohtade ärakuulamiseks nõupidamine. Nõupidamisel osalesid lisaks Harju Maavalitsuse planeeringute järelevalve komisjoni liikmetele kohaliku omavalitsuse esindajad ning mitmed vastuväiteid esitanud isikud.
Analüüsinud esitatud Detailplaneeringu materjale (sh esitatud vastuväiteid ja kohaliku omavalitsuse seisukohti) ning nõupidamistel kokkulepitut, asun siinkohal seisukohale, et Detailplaneeringus ei ole piisavalt käsitletud mitmeid olulisi asjaolusid, mis on planeeringu elluviimise ja õiguspärasuse seisukohalt aga tähtsad. Oma seisukohta põhjendan alljärgnevaga:
Harju Maavalitsuses toimunud kolme nõupidamise tulemusena lepiti kokku järgmistes punktides:
• detailplaneeringu seletuskirja märgitakse, et kaide asukoht täpsustatakse projekteerimise käigus;
• Jahu tänavalt edasi (nõlvalt alla) suunduv trepp säilitatakse praegusel kujul ja vajadusel rekonstrueeritakse;
• krundi pos nr 15 rannapromenaadi osas seatakse tähtajatu lepinguga isiklik kasutusõigus Tallinna linna kasuks;
• Kalaranna tänavale kavandatavate hoonete esimene korrus on planeeritakse tänavale avatuna ja sinna parkimist ei kavandata;
• krundi pos 16 osas lahendatakse juurdepääsud hoonestusele otse Kalaranna tänavalt (sh sissesõidud maa-alustele parkimiskorrustele);
• kõik ülekäikukohad märgitakse tingmärkidega Detailplaneeringu joonistele;
• Kalaranna tänava äärde parkimiskohti ei kavandata;
• kohalik omavalitsus arvestab krundi pos 27 planeerimisel märkusega ehitusjoone osas (vajadusel ehitusmahtude ja hoonete kõrguste korrigeerimisega), et see oleks ühesugune nii Suur-Patarei tänavalt kui ka Kalaranna tänavalt vaadelduna. Kalaranna tänaval peaksid hooned jätkama väljakujunenud hoonestuslaadi ja olema ärifunktsioonidega.
Palun kohalikul omavalitsusel eeltoodu põhjal korrigeerida Detailplaneeringu jooniseid ja seletuskirja.
Maavanemale esitatud planeeringumaterjalide kohaselt toimus Detailplaneeringu avalik väljapanek 7.augustist kuni 22.augustini 2008. aastal. Võttes arvesse asjaolu, et avalikust väljapanekust on möödas ligi 4 aastat, teen kohalikule omavalitsusele ettepaneku korraldada Kalasadama ümbruse detailplaneeringu uus avalik väljapanek, arvestades planeerimisseaduse (edaspidi PlanS) §-de 18-21 sätetega.
Harju Maavalitsus tugineb selle ettepaneku juures jõustunud riigikohtu lahendile. Riigikohtu 09.06.2004 otsuse nr 3-3-1-28-4 kohaselt tuleb, juhul kui eelmisest planeerimismenetlusest on möödunud pikk ajavahemik planeeringu kehtestamiseks, viia läbi uus planeerimismenetlus. Planeeringu kehtestamine ilma uut planeerimismenetlust läbi viimata on sellisel juhul riigikohtu hinnangul oluline menetlusviga. Riigikohus rõhutas, et vahepeal möödunud aja tõttu võib olla tekkinud uusi huvitatud isikuid, kes ei osalenud algses planeerimismenetluses, kuid kes sooviksid avaldada nüüd oma seisukohti ja vastuväiteid kavandatava planeeringu suhtes. Samuti võivad vahepeal olla muutunud ka teised asjaolud. Seetõttu asus Riigikohus seisukohale, et sellise planeeringu kehtestamine, kus lähtutakse vanast planeerimismenetluse tulemustest ei ole kooskõlas planeerimismenetlust reguleerivate normide eesmärkidega.
Juhin siinkohal tähelepanu PlanS § 21 lõikele 4, mille kohaselt teeb kohalik omavalitsus avaliku väljapaneku ja avaliku arutelu tulemuste alusel planeeringus vajalikud parandused ja täiendused ning esitab seejärel planeeringu järelevalve teostajale koos informatsiooniga arvestamata jäänud ettepanekute ja vastuväidete kohta. PlanS § 21 lõike 5 kohaselt, juhul kui avaliku väljapaneku ja avaliku arutelu tulemuste alusel tehtud parandused ja täiendused muudavad planeeringu põhilahendusi, korratakse planeeringu kooskõlastamist isikutega, keda muudatus puudutab.
Riigikohus on 15.01.2009 otsuses nr 3-3-1-87-08 öelnud, et PlanS § 23 lg 3 punktis 5 ning lõikes 4 reguleeritud vastuväidete lahendamise protseduuri näol on tegemist kohustusliku menetlusega, mille eesmärgiks on osapoolte vahelise vaidluse lahendamine. Maavanem saab planeeringule heakskiidu anda üksnes pärast vastuväidete suhtes kokkuleppe saavutamist või nende kohta seisukoha andmist (PlanS § 23 lg 6).
Eesti Arhitektide Liit tegi oma kirjas ettepaneku parima ruumilise lahenduse saamiseks korraldada planeeringualale avalik arhitektuurikonkurss. Samale seisukohale asusid ka teised vastuväiteid esitanud isikud, kes osalesid Harju Maavalitsuses toimunud kolmel nõupidamisel. Harju Maavalitsuses toimunud nõupidamistel kinnitasid kohaliku omavalitsuse esindajad, et Detailplaneeringusse on sisse viidud nõue korraldada peale Detailplaneeringu kehtestamist arhitektuurikonkurss planeeringualale kavandatava Kalaranna tänava ja mere vahelise osa ning Suur-Patarei tänava äärde jäävate üksikute kruntide kohta. Toetan siinkohal arhitektuurikonkursi korraldamise nõuet ja palun kohalikul omavalitsusel tagada, et konkursi korraldamisse oleks kaasatud ka avalikkus (sh kõik asjast huvitatud isikud). Arhitektuurikonkursi korraldamisel tuleks kindlasti jälgida, et võimalikult suures ulatuses arvestataks planeeringualale jäävate ning planeeringuala naabruses elavate elanikega ning võimalusel säilitataks vaatekoridorid merele.
Juhin siinkohal ka kohaliku omavalitsuse tähelepanu sellele, et planeerimistegevuse eesmärgiks ei ole mitte ainult kinnistu omaniku huvide teostamise võimaldamine, vaid parima võimaliku lahenduse leidmine, arvestades ka teiste huvitatud isikute, säästva ja tasakaalustatud ruumilise arengu kujundamise ning keskkonnakaitse vajadustega. Vastavalt PlanS § 4 lg 2 punktile 2 peab kohalik omavalitsus tagama planeeringu koostamisel avalike huvide ja väärtuste ning huvitatud isikute tasakaalustatud arvestamise, mis on planeeringu kehtestamise eeldus. Planeeringu seletuskirjas tuleb analüüsida planeerimisalale planeeritava elamuehituse iseloomu, sellega kaasnevaid võimalikke mõjusid ümbritsevale elu- ja looduskeskkonnale, planeeringuga kavandatud hoonestuse funktsionaalseid seoseid planeeringuala kontaktvööndiga ning planeeritavate hoonete miljööväärtuslikku ja mahulist sobivust piirkonna hoonestuslaadiga.
Haldusmenetluse seaduse § 4 lõike 2 järgi peab haldusorgan teostama kaalutlusõigust kooskõlas volituse piiride, kaalutlusõiguse eemärgi ning õiguse üldpõhimõtetega, arvestades olulisi asjaolusid ning kaaludes põhjendatud huve. Kohalik omavalitsus peab õiguspärase ja ruumilise planeerimise põhimõttele vastava planeerimisotsustuse tegemiseks olema eelnevalt analüüsinud erinevaid planeeringulahendusi. Järelevalve teostaja ei välista seda, et Detailplaneeringu ehitusõiguse praegune lahendus ei võiks osutuda linnaruumi planeerimise seisukohalt kõige sobivamaks ning kohaliku omavalitsuse tahtele vastavamaks lahenduseks, kuid sellele järeldusele jõudmiseks peab kohalik omavalitsus oma valikut paremini põhjendama.
Käesolevas kirjas esitatud märkustega arvestamine on eelduseks järelevalvemenetluse jätkumisele seadusega sätestatud korras. Seisukoht ülesjäänud vastuväidetele on kavas anda pärast Detailplaneeringu uut avalikustamist.
Kohalikul omavalitsusel on võimalik järelevalve teostaja seisukohaga mittenõustumisel esitada eriarvamus Siseministeeriumile vastavalt PlanS § 23 lõikele 5.
Laadin ...	Kommenteerimiseks logi palun sisse.

matches:
§ 23
§ 20
§ 23
Riigikohus
Riigikohus
§ 21
§ 21
Riigikohus
§ 23
§ 23
§ 4
§ 4
§ 23


text:
Kuidas toimida? - Rootsi
Enne kohtu poole pöördumist võib olla mõttekam kasutada vaidluste alternatiivse lahendamise viise, näiteks vahendust.
Mõnel juhul on olemas sätted, mille kohaselt peab kohtuasja algatama teatava aja jooksul. Vastasel korral võib olla liiga hilja nõuda näiteks võla maksmist. Kohtuasja algatamiseks ette nähtud tähtaeg varieerub sõltuvalt asja liigist. Kohtuasja algatamiseks ette nähtud tähtajaga seotud küsimustele saavad vastata näiteks õigusnõustajad või tarbijaküsimuste valdkonna nõustajad.
Kohtute pädevuse kohta leiate teavet siit.
Teie elukoht, vastaspoole elukoht ja muud tegurid võivad olla tähtsad selle kindlaksmääramisel, kus kohtuasi tuleb algatada. Lisateavet leiate siit.
Kohtuasja laad, nõude summa ja muud asjaolud võivad olla tähtsad selle kindlaksmääramisel, millisele kohtule hagiavaldus tuleb esitada. Lisateavet leiate siit.
Füüsilised isikud võivad esitada kohtule hagi omal algatusel. Seega puudub Rootsis nõue, et hageja peab kasutama õigusesindajat või advokaati. Samuti ei ole Rootsis n‑ö advokaatide monopoli, s.t õigusesindaja või -nõustaja ei pea olema advokaat.
Kokkuvõttes võib öelda, et kohtuasja on võimalik algatada isikul endal ilma advokaati palkamata.
Hagiavaldus tuleb esitada kohtule. Selle võib ise toimetada kohtu kantseleisse, panna kohtu kirja- või postkasti, anda kohtuametniku kätte või saata kohtusse posti teel.
Rootsis on kohtumenetluse keel rootsi keel. Hagiavaldus tuleb seega koostada kirjalikult rootsi keeles. Kui esitatakse muukeelne dokument, võib kohus mõnel juhul siiski anda poolele korralduse lasta see tõlkida. Mõnel erandjuhul võib kohus dokumendi ise ära tõlkida.
Hagiavaldus tuleb esitada kirjalikult ja see peab olema omakäeliselt allkirjastatud. Juhul kui avaldus ei ole omakäeliselt allkirjastatud, vaid see esitatakse näiteks faksi või e-kirja teel, peab kohus nõudma, et avaldus kinnitataks allkirjastatud originaaldokumendi esitamisega. Kui sellist kinnitust ei esitata, lükatakse hagiavaldus tagasi.
Puuduvad nõuded selle kohta, et kohtuasja algatamiseks peab kasutama spetsiaalseid vorme. Olemas on tsiviilhagi avalduse vorm, mida võib kasutada olenemata sellest, kui suur on vaidlusaluse nõude summa. Vorm on kättesaadav Rootsi Riikliku Kohtute Ameti (Domstolsverket) veebisaidil rootsi ja inglise keeles.
Hagiavaldus peab sisaldama teavet vaidluse poolte, nõude sisu ja nõude aluste kohta ning selle kohta, millistele tõenditele tuginetakse ja mida iga tõendiga soovitakse tõendada; samuti teavet nende asjaolude kohta, mille alusel on asjaomane kohus pädev asja arutama.
Kirjalikud tõendid, millele tuginetakse, tuleks esitada koos hagiavaldusega.
Juhul kui hagiavaldus on mittetäielik, peab kohus küsima lisateavet. Kui sellist lisateavet ei esitata, lükatakse hagiavaldus tagasi.
Hageja peab tsiviilasjadega seoses maksma hagiavalduse esitamise tasu. See tasu makstakse sellele piirkonnakohtule (tingsrätt), kellele hagiavaldus esitatakse. Praegu on avalduse esitamise tasu suurus 450 Rootsi krooni (umbes 50 eurot). Kui avalduse esitamise tasu ära ei maksta, saadab kohus hagejale ettekirjutuse maksekohustuse täitmiseks. Kui makset sellegipoolest ei tehta, lükatakse hagiavaldus tagasi.
Advokaatidele makstavaid tasusid käsitlevad küsimused lahendatakse kliendi ja advokaadi vahel. See on tavaks nii seoses ettemaksu taotlustega kui ka juba tehtud töö eest arvete esitamisega. Õigusabi andmine on reguleeritud erieeskirjadega.
Rootsis loetakse kohtuasi algatatuks sellel kuupäeval, mil kohus saab hagiavalduse. Hagiavaldus loetakse kohtusse saabunuks sellel kuupäeval, mil kohus või nõuetekohaselt volitatud kohtuametnik saab kätte dokumendid või dokumente sisaldava makstud postisaadetise teate.
Kui võib eeldada, et dokumendid või nende saabumise teade anti kohtu kantseleile üle või sorteeriti kohtu jaoks postkontoris välja teataval kuupäeval, käsitatakse seda nii, nagu oleks kohus dokumendid saanud sellel kuupäeval, tingimusel et need anti nõuetekohaselt volitatud ametnikule üle järgmisel tööpäeval.
Hagejale ei saadeta automaatselt mingit kinnitust selle kohta, et hagiavaldus on nõuetekohaselt esitatud. Teavet on selle kohta siiski võimalik saada kohtuga näiteks telefoni teel ühendust võttes.
Rootsi kohtumenetluse seadustiku (rättegångsbalken) kohaselt peaks kohus koostama ajakava asja võimalikult kiireks menetlemiseks. Mõnel juhul ei pruugi ajakava koostamine olla siiski mõttekas. Enamikul juhtudel ei ole ajakava põhjust koostada enne, kui on saadud kaitseväide.
Alati on võimalik saada teavet pooleliolevate kohtumenetluste kohta, kui võtta kohtuga ühendust näiteks telefoni teel.
Justiitsministeerium (Justitiedepartementet)
Rootsi Riiklik Kohtute Amet (Domstolsverket)
Rootsi maksuamet (Riksskatteverket)
Viimati uuendatud: 17/11/2015

matches: kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus


Iseseisvalt osutada lubatud ämmaemandusabiteenuste loetelu ja nende hulka kuuluvad tegevused ning kodusünnitusabi osutamise tingimused ja kord – Riigi Teataja
Iseseisvalt osutada lubatud ämmaemandusabiteenuste loetelu ja nende hulka kuuluvad tegevused ning kodusünnitusabi osutamise tingimused ja kord
Iseseisvalt osutada lubatud ämmaemandusabiteenuste loetelu ja nende hulka kuuluvad tegevused ning kodusünnitusabi osutamise tingimused ja kord - sisukord
§ 2 Iseseisvalt osutada lubatud ämmaemandusabiteenuste loetelu
§ 3 Ambulatoorne ämmaemandusabi
§ 4 Kodusünnitusabi
§ 5 Kodusünnitusabi osutamise tingimused ja kord
RT I, 09.07.2014, 23
Vastu võetud 02.07.2014 nr 44
Määrus kehtestatakse tervishoiuteenuste korraldamise seaduse § 262 lõike 3 alusel.
Määrusega kehtestatakse iseseisvalt osutada lubatud ämmaemandusabiteenuste loetelu ja nende hulka kuuluvad tegevused ning ämmaemanda poolt kodusünnitusabi osutamise tingimused ja kord.
§ 2. Iseseisvalt osutada lubatud ämmaemandusabiteenuste loetelu
Iseseisvalt osutada lubatud ämmaemandusabiteenused on:
1) ambulatoorne ämmaemandusabi;
2) kodusünnitusabi.
§ 3. Ambulatoorne ämmaemandusabi
(1) Ambulatoorse ämmaemandusabi raames sooritatavad tegevused on:
2) normaalse raseduse jälgimine;
3) naise ja lapse sünnitusjärgne jälgimine;
4) täiendavate tegevuste, toimingute ja uuringute tegemine ning lõikes 6 nimetatud uuringute tegemine;
5) ravimite väljakirjutamine vastavalt ravimiseaduse § 33 lõike 7 alusel kehtestatud määrusele ning iseseisev või arsti määratud ravi teostamine ja ravimite manustamine;
6) teiste õigusaktidega kehtestatud kohustuste täitmine.
(2) Ambulatoorse ämmaemandusabi nõustamise valdkonnad on:
1) seksuaalsus ja suguline areng;
2) raseduse planeerimine;
3) kontratseptsioon;
4) soovimatu rasedus;
5) raseduse katkestamine;
6) raseduse katkemine;
7) rasedus, sealhulgas riskirasedus;
8) sünnitus;
9) sünnitusjärgne periood;
10) imetamine;
11) lapse hooldus, toitmine ja üldine areng;
12) naistehaiguste ja sugulisel teel levivate haiguste ennetamine ja ravipõhimõtted;
13) naise üleminekuiga;
14) pere- ja seksuaalvägivald;
15) tervise säilitamine, vigastuste ja terviseriskide ennetamine.
(3) Normaalse raseduse jälgimine on:
1) raseduse diagnoosimine, raseduse kestuse ja sünnitustähtaja määramine;
2) raseduse kulu jälgimine, raseda läbivaatus ja seisundi hindamine, sealhulgas raseduse kestuse, loote asendi ja seisundi hindamine, uuringutele ja analüüsidele suunamine;
3) rasedus- ja sünnitusriskide hindamine;
4) rasedus- ja sünnitusplaani koostamine, sealhulgas sünnituskoha valik;
5) kõrvalekallete korral abi kutsumine, suunamine perearsti või eriarsti juurde ja vajaduse korral tegutsemine iseseisvalt või koostöös teiste tervishoiutöötajatega vastavalt olukorrale.
(4) Naise ja lapse sünnitusjärgne jälgimine on:
1) sünnitusjärgse perioodi kulu jälgimine, läbivaatuse tegemine ja taastumise hindamine;
2) vastsündinu läbivaatuse tegemine, tema adaptatsiooni, üldseisundi ja -arengu jälgimine ning hindamine;
3) vastsündinu ja imiku hooldus, sealhulgas vigastuste vältimisega seotud ennetustegevus;
4) imetusprotsessi jälgimine, hindamine ja nõustamine;
5) kõrvalekallete korral abi kutsumine, suunamine perearsti või sünnitusosakonna lastearsti juurde ja vajaduse korral tegutsemine iseseisvalt või koostöös teiste tervishoiutöötajatega vastavalt olukorrale.
(5) Ambulatoorse ämmaemandusabi osutamisel vajaduse korral täiendavad tegevused, toimingud ja uuringud on:
1) loote seisundi hindamine, sealhulgas kardiotokograafia;
2) günekoloogilise läbivaatuse tegemine ja tulemuste hindamine;
3) haavahooldus;
4) kaalumine, mõõtmine ja kehamassi indeksi määramine;
5) vererõhu mõõtmine;
6) pulsisageduse ja kehatemperatuuri mõõtmine ja hindamine;
7) analüüsimaterjalide võtmine;
8) vastsündinu skriininguuringute tegemine;
9) esmaabi andmine ja elustamine;
10) ultraheliuuringu tegemine vararaseduse diagnostikaks ja loote asendi hindamiseks sellekohase väljaõppe olemasolul või vastavale uuringule suunamine;
11) mammograafilisele uuringule ja rinna ultraheliuuringule suunamine.
(6) Ambulatoorse ämmaemandusabi osutamisel tehtavad uuringud on:
1) uriini analüüsi tegemine testribaga;
2) veresuhkru määramine glükomeetriga;
3) hemoglobiini määramine hemoglobinomeetriga;
4) uriinist rasedustesti tegemine;
5) looteveetesti tegemine;
6) tupe pH määramine testribaga;
7) bilirubiini määramine vastsündinul.
(7) Ambulatoorse ämmaemandusabi osutamisel teeb ämmaemand vajaduse korral koduvisiite.
(2) Kodusünnitusabi raames sooritatavad tegevused on:
1) kodusünnituse planeerimine, sealhulgas riskide hindamine ja nõustamine;
2) keskkonna turvalisuse ja privaatsuse hindamine lähtuvalt ema, vastsündinu ja pere vajadustest;
3) normaalse sünnituse jälgimine ja abistamine;
4) naise ja vastsündinu sünnitusjärgne jälgimine;
5) täiendavate tegevuste, toimingute ja uuringute tegemine ja hindamine;
6) lõikes 6 nimetatud uuringute määramine, tegemine ja hindamine;
7) dokumenteerimine vastavalt tervishoiuteenuste korraldamise seaduse alusel sätestatule ning meditsiinilise sünnitõendi vormistamine ja väljastamine;
8) ravimite kasutamine vastavalt vajadusele;
9) kõrvalekallete korral abi kutsumine ja haiglasse üleviimise korraldamine, vajaduse korral tegutsemine iseseisvalt või koostöös teiste tervishoiutöötajatega vastavalt olukorrale.
(3) Kodusünnituse planeerimine, jälgimine ja abistamine on:
1) sünnitusriski hindamine ja sünnitusplaani koostamine;
2) kirjaliku lepingu vormistamine ämmaemanda ja kodusünnitust planeeriva naise vahel kodusünnitusabi osutamiseks;
3) sünnitaja läbivaatuse tegemine ja seisundi hindamine;
4) sünnituse kulu jälgimine ja hindamine;
5) loote seisundi jälgimine ja hindamine;
6) sünnitaja abistamine ja juhendamine ning sünnituse vastuvõtmine;
7) vajaduse korral looteveepõie avamine;
8) vajaduse korral lahkliha lõike tegemine;
9) sünnituse ilma ravimiteta valutustamine;
10) sünnitusteede revisioon ja vajaduse korral sünnitusteede terviklikkuse taastamine, välja arvatud lahkliha III–IV järgu ja ulatuslike emakakaela rebendite korral;
11) päramiste terviklikkuse ja verekaotuse hindamine;
12) vastsündinu seisundi hindamine, esmane läbivaatus ja hooldus;
13) kõrvalekallete korral abi kutsumine ja haiglasse üleviimise korraldamine, vajaduse korral tegutsemine iseseisvalt või koostöös teiste tervishoiutöötajatega vastavalt olukorrale.
(4) Kodusünnitusabi osutamisel sooritatakse naise ja vastsündinu sünnitusjärgse jälgimise raames § 3 lõikes 4 nimetatud tegevusi.
(5) Kodusünnitusabi osutamisel vajaduse korral täiendavad tegevused, toimingud ja uuringud on:
1) looteseisundi hindamine;
2) läbivaatuse tegemine;
3) haavade hooldus;
4) kusepõie kateteriseerimine;
5) perifeerse veeni kanüleerimine ja tilkinfusiooni alustamine;
6) termoaplikatsioonide teostamine;
7) sünnitusteede revisioon ja vajaduse korral taastamine;
8) kaalumine, mõõtmine ja kehamassi indeksi määramine;
9) vererõhu mõõtmine;
10) pulsisageduse ja kehatemperatuuri hindamine;
11) analüüsimaterjalide võtmine;
12) esmaabi andmine ja elustamine.
(6) Kodusünnitusabi osutamisel tehtavad uuringud on:
1) veresuhkru määramine glükomeetriga;
2) looteveetesti tegemine.
§ 5. Kodusünnitusabi osutamise tingimused ja kord
(1) Kodusünnitusabi võib osutada ämmaemand, kellel on:
1) dokumentaalselt tõendatud sünnitusabi praktilise töö kogemus sünnitusabi osutaja juures vähemalt 150 sünnituse vastuvõtmisena viimase viie aasta jooksul või sellele vastav kutsekvalifikatsiooni tase;
2) läbitud vastavat eriala esindava erialaühenduse tunnustatud vastsündinu elustamise teoreetiline ja praktiline koolitus vähemalt seitsme tunni ulatuses üks kord aastas;
3) läbitud vastavat eriala esindava erialaühenduse tunnustatud täiskasvanu elustamise teoreetiline ja praktiline koolitus vähemalt kuue tunni ulatuses üks kord iga kahe aasta tagant.
(3) Ämmaemand jälgib ja abistab sünnitanut ja vastsündinut kahe tunni jooksul pärast sünnitust, vajaduse korral kauem.
(4) Ämmaemand teeb planeeritud kodusünnituse järel emale ja vastsündinule vähemalt ühe koduvisiidi 48 tunni jooksul ning teavitab sünnitanu perearsti esimesel võimalusel, edastades talle vajaduse korral väljavõtte tervishoiuteenuse osutamise dokumentatsioonist.
(5) Ämmaemand teavitab sünnitanut ja tema peret vajadusest pöörduda kolme tööpäeva jooksul pärast sünnitust vastsündinuga lastearsti järelkontrolli.
(6) Ämmaemand korraldab vajaduse korral sünnitaja või sünnitanu ja vastsündinu transpordi haiglasse ning kutsub kiirabi, samuti annab esimesel võimalusel haiglale üle kogu sünnitusalase teabe.
Sotsiaalministri 19. märtsi 2010. a määrus nr 22 „Iseseisvalt osutada lubatud ämmaemandusabiteenuste loetelu ja nende hulka kuuluvad tegevused” tunnistatakse kehtetuks.
Määrus jõustub 1. augustil 2014. a.


Keskmist marginaali kasutava maksukohustuslase poolt reisiteenuse maksustatava väärtuse korrigeerimise kord – Riigi Teataja
Keskmist marginaali kasutava maksukohustuslase poolt reisiteenuse maksustatava väärtuse korrigeerimise kord
Jõustumine: 30.08.200901.07.200909.01.2006
Määrus kehtestatakse « Käibemaksuseaduse » § 40 lõike 11 alusel.
§ 1. Tulude ja kulude kajastamine reisiteenuse käibemaksuga maksustamise erikorra rakendamisel
(1) Reisiteenuse käibemaksuga maksustamise erikorra (edaspidi erikord) rakendamisel kirjendatakse eraldi «Käibemaksuseaduse» § 40 alusel reisiteenuse käibemaksu võrra vähendatud väljamüügihind (tulu) ja reisiteenuse osutamiseks ettevõtlusega tegelevalt Eesti või välisriigi isikult soetatud kaupadele või saadud teenustele tehtud kulutused (kulu) reisiteenuse maksumäärade kaupa.
(2) Tulu kajastatakse erikorra rakendamisel vastavalt «Käibemaksuseaduse» §-s 11 sätestatud käibe tekkimise ajale.
(3) Kulu kajastatakse erikorra rakendamisel siis, kui kulu on tehtud ja kuludokument on olemas. Dokumente käsitatakse kuludokumentidena sarnaselt raamatupidamise algdokumentidega. Kulu kanne peab sisaldama viidet kuludokumendile.
§ 2. Reisiteenuse maksustatava väärtuse korrigeerimine
(1) Kalendriaastal käibedeklaratsioonil keskmise marginaali alusel kajastatud maksustatavat väärtust korrigeeritakse kalendriaasta lõpul kogu kalendriaasta ulatuses, lähtudes «Käibemaksuseaduse» § 40 lõike 4 kohaselt arvutatud reisiteenuse maksustatavast väärtusest.
(2) Reisiteenuse maksustatava väärtuse korrigeerimiseks leitakse määruse § 1 lõike 1 kohaselt kajastatud tulu ja kulu alusel kalendriaasta jooksul osutatud reisiteenuse kogu maksustatav väärtus maksumäärade lõikes. Keskmise marginaali alusel deklareeritud maksustatavat väärtust korrigeeritakse maksumäärade lõikes.
§ 3. Korrigeerimise tulemuste kajastamine
(1) Korrigeerimise tulemus kajastatakse detsembrikuu käibedeklaratsioonil. Korrigeerimise tulemus kajastatakse vastavalt maksumäärale käibedeklaratsiooni lahtris 1 või 3 (vastavalt 20% või 0% määraga maksustatavad toimingud ja tehingud).
(2) Kui korrigeerimise tulemus on negatiivne arv, vähendatakse käibedeklaratsiooni lahtris 1 või 3 reisiteenuse erikorra alusel leitud maksustatavat väärtust nullini.
(3) Käibedeklaratsioonil kajastamata negatiivne maksustatav väärtus kantakse edasi järgnevatesse maksustamisperioodidesse. Reisiteenuse maksustatavat väärtust vähendatakse negatiivse maksustatava väärtuse võrra järgnevatel maksustamisperioodidel kuni nullini.
(4) Eelmise kalendriaasta korrigeerimise tulemuse kohta, sealhulgas käibedeklaratsioonil kajastamata negatiivse korrigeerimise tulemuse kohta, koostab maksukohustuslane õiendi. Õiend esitatakse maksuhaldurile järgmise aasta 20. jaanuariks. Juhul kui maksukohustuslane soovib jätkata keskmise marginaali kasutamist, esitatakse järgmisel kalendriaastal kasutatava keskmise marginaali taotlus koos õiendiga.
§ 31. Korrigeerimine 2009. aastal
(2) Kui korrigeerimise tulemus on positiivne arv, deklareeritakse täiendavalt arvestatud käibemaks detsembrikuu käibedeklaratsiooni lahtris 10. Kui korrigeerimise tulemus on negatiivne arv, deklareeritakse täiendavalt mahaarvamisele kuuluv käibemaks detsembrikuu käibedeklaratsiooni lahtris 11.
[RTL 2009, 68, 1009 - jõust. 30.08.2009]


Mulgi valla huvihariduse ja huvitegevuse toetuse kord – Riigi Teataja
Mulgi valla huvihariduse ja huvitegevuse toetuse kord
Mulgi valla huvihariduse ja huvitegevuse toetuse kord - sisukord
§ 3 Toetuse taotlemine, tingimused ja taotluste hindamine
§ 5 Teenuse pakkuja aruande esitamine toetuse kasutamise kohta
RT IV, 26.05.2020, 14
Vastu võetud 20.05.2020 nr 122
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 1 punkti 5 ja noorsootöö seaduse § 15 1 lõigete 1–3 alusel.
(1) Määrusega reguleeritakse Mulgi valla (edaspidi vald) eelarvest rahvastikuregistri andmetel Mulgi vallas elavate 7–19-aastaste laste ja noorte (edaspidi noor) huvihariduse ja huvitegevuse täiendava toetuse (edaspidi toetuse) taotlemist, taotluste läbivaatamist, toetuse eraldamist ja toetuse kasutamise üle järelevalve teostamist.
(2) Toetuse eesmärk on parandada valla noorte huvihariduse ja huvitegevuse kättesaadavust, rakendada kaasaegseid meetodeid ning pakkuda noortele mitmekesisemaid osalusvõimalusi kultuuri, spordi ning loodus-täppisteaduste ja tehnoloogia valdkondade huviringides.
(3) Toetust eraldatakse valla eelarves selleks ettenähtud vahenditest, mis on eraldatud riigi eelarvest läbi toetusfondi kohalikele omavalitsustele ning mis on kooskõlas Mulgi Vallavalitsuse (edaspidi vallavalitsus) poolt kinnitatud huvihariduse ja huvitegevuse kavaga.
(4) Toetatava tegevuse alla ei kuulu kinnisvara ja sõiduvahendite omandamine ja kasutusse võtmine, hoonete ja rajatiste ehitamine, kinnistute, hoonete ja ruumide majandamiskulude eest tasumine.
(5) Toetus on mõeldud ringijuhendajate töö tasustamiseks, vahendite soetamiseks (ringitegevuste läbiviimiseks kasutatavad tarvikud ja materjalid), osalustasudeks ja transpordikulude katmiseks, mis laiendab noortele pakutavaid võimalusi või toetab uute innovaatiliste koostöötegevuste käivitamist ja läbiviimist.
(1) Huviharidus on pikaajaline süsteemne juhendatud tegelemine vaba tahte alusel üldhariduse tasemeõppest ja õppetööst vabal ajal, et omandada süvendatud teadmisi ja oskusi valitud huvialal. Huvihariduse õppekavad registreeritakse Eesti Hariduse Infosüsteemis.
(2) Huvitegevus on süsteemne juhendatud tegelemine vaba tahte alusel üldhariduse tasemeõppest ja õppetööst vabal ajal, et omandada teadmisi ja oskusi valitud huvialal.
(3) Huvihariduse ja huvitegevuse pakkujad (edaspidi teenuse pakkujad) on kõik juriidilised isikud või riigi ja kohaliku omavalitsuse asutuste registris registreeritud asutused, kes võimaldavad valla noortel tegeleda erinevate huvialadega.
§ 3. Toetuse taotlemine, tingimused ja taotluste hindamine
(1) Toetust huvihariduses ja huvitegevuses osalemiseks saavad taotleda alla 18-aastase taotleja puhul tema seaduslik esindaja ja üle 18-aastase taotleja puhul noor ise (edaspidi toetuse taotleja) vallavalitsusele esitades vormikohase taotluse.
(2) Toetuse taotleja (noor, lapsevanem) esitab huvihariduses ja huvitegevuses osalemiseks taotlusi aastaringselt.
(3) Toetust saavad taotleda juriidilised isikud, mittetulunduslikud ühendused, füüsilisest isikust ettevõtjad ja vallavalitsuse hallatavad asutused (edaspidi toetuse taotleja) tingimusel, et tegevus on suunatud Mulgi valla noortele ning huviharidust või huvitegevust pakutakse Mulgi valla haldusterritooriumil 7–19 aastastele noortele, kelle Eesti rahvastikuregistri järgne elukoht on Mulgi vald.
(4) Toetuse taotleja (teenuse pakkuja) esitab vallavalitsusele vormikohase taotluse järgmise eelarveaasta kohta hiljemalt 1. novembriks. Peale 1. novembrit võib taotlusi vastu võtta ainult põhjendatud juhtudel.
(5) Vallavalitsuse piirkonna koordinaatorid vaatavad 15 (viieteistkümne) tööpäeva jooksul läbi tähtajaliselt esitatud taotlused ja kontrollivad dokumentide õigsust. Puuduste esinemisel informeeritakse sellest taotlejat. Puuduste kõrvaldamiseks antakse aega kuni 5 (viis) tööpäeva. Kui taotleja ei kõrvalda puudusi määratud tähtajaks, lõpetatakse menetlus toetuse määramiseks ja sellest teavitatakse taotlejat.
(6) Vallavalitsusel on õigus küsida taotlejalt lisainformatsiooni ning nõuda taotlejalt täiendavaid andmeid ja dokumente.
(7) Vallavalitsusel on õigus otsuse tegemisel arvesse võtta ka muid tegevusele eraldatavaid toetusi.
(8) Vallavalitsusel on õigus juba toetust saanud või varasemalt esitatud taotlejale toetust mitte eraldada.
(9) Teenuse pakkuja taotlusi hinnatakse järgmiste kriteeriumite järgi:
1) kavandatavad tegevused on põhjendatud ja lähtuvad valla huvihariduse ja huvitegevuse kava kitsaskohtadest ning taotlusvooru prioriteetidest;
2) kavandatavad tegevused toetavad valla noorte huvihariduse ja huvitegevuse kättesaadavust ning mitmekesistamist;
3) kavandatavad tegevused on osalejatele võimalikult soodsad;
4) kavandatavad tegevused kaasavad hariduslike erivajadusega noori;
5) taotlejal on pädevus tegevuse elluviimiseks;
6) taotletud toetuse suurus on optimaalne soovitud vahendite soetamiseks ning vahendid on seotud kavandatud tegevusega.
(10) Toetust on õigus mitte eraldada kui:
3) taotleja on taotlemisel esitanud teadlikult valeandmeid, mis mõjutavad toetuse andmise otsustamist;
4) taotleja ei ole eelmiste aastate toetust kasutatud sihipäraselt või on jätnud esitamata aruande;
5) taotletav tegevus ei ole kooskõlas huvihariduse ja huvitegevuse tegevuskavaga;
6) taotlejal on riiklike maksude võlg või tähtajaks tasumata jäetud maksusummalt arvestatud intressivõlg;
7) taotlejal on valla ees võlgnevusi;
8) puuduvad vahendid.
(1) Toetuse eelarvest jaotatav summa kinnitatakse vallavalitsuse korraldusega.
(2) Toetuse taotlejale eraldatakse juhendaja töötasuks kuni 15 eurot tund. Juhendajale töötasu määramisel lähtutakse sarnase töö keskmisest tunnitasust ja arvestatakse muuhulgas hetkel allasutustes kehtivat määra.
(3) Huvihariduse omandamise õpilaskoha tegevuskulu (kohamaksu) hüvitatakse toetuse taotlejale kuni 300 eurot noore kohta kalendrikuus.
Huvihariduse omandamise õpilaskoha õppemaks (osalustasu) hüvitatakse toetuse taotlejale 30 eurot ületav summa ühes kalendrikuus, kuid mitte rohkem kui 50 eurot kuus, välja arvatud paljulapseliste ja vähekindlustatud perede noored.
Huvitegevuse harrastamise õppemaksu (osalustasu) hüvitatakse toetuse taotlejale kuni 150 eurot noore kohta kalendrikuus.
(4) Sõidukulud hüvitatakse 0,15 eurot/km aga mitte rohkem kui 100 eurot kalendrikuus.
(5) Isiklike õppe- ja treeningvahendite soetamise toetus kuni 300 eurot aastas.
(6) Laagrites, võistlustel, konkurssidel ja festivalidel osalemise toetus kuni 300 eurot aastas noore kohta.
(7) Vallavalitsusel on õigus eraldada erandjuhtudel toetust taotlusvooru väliselt.
(8) Eraõiguslike juriidiliste isikutega sõlmib vallavalitsus toetuse eraldamise lepingu (edaspidi leping).
(9) Lepingus sätestatakse:
2) toetuse ülekandmise viis ja tähtaeg;
4) sanktsioonid lepingu rikkumisel;
5) aruannete esitamise kord;
(10) Kui toetuse taotleja ei tagasta allkirjastatud lepingut ühe kalendrikuu jooksul (arvates lepingu väljasaatmisest vallavalitsuse poolt) või kui taotleja ja vallavalitsus ei jõua lepingu sõlmimisel kokkuleppele, kaotab taotleja lepingu sõlmimise õiguse ja toetuse andmise menetlus loetakse lõppenuks.
(11) Kui leping on sõlmitud, kuid toetuse saanud tegevus jäi teostamata on toetuse saaja kohustatud juba saadud toetuse vallavalitsusele tagastama.
§ 5. Teenuse pakkuja aruande esitamine toetuse kasutamise kohta
(1) Toetuse saaja kohustub esitama vallavalitsusele toetuse kasutamise kohta lõpparuande, mille esitamise tähtaeg on 31. detsember. Toetuse saaja kinnitab aruandes esitatud andmete õigsust. Vallavalitsusel on õigus nõuda aruande täiendamist.
(2) Lõpparuandes esitatakse taotluse andmed, tegevusaruanne ja kulude aruanne vastaval vormil.
(1) Vallavalitsusel on õigus kontrollida noore osalemist huvikoolis või huvitegevuses.
(2) Vallavalitsusel on õigus küsida taotlejatelt täiendavaid andmeid ning kontrollida toetuse sihipärast kasutamist.
(3) Vallavalitsusel on õigusteostada järelevalvet toetuse sihipärase kasutamise üle ja nõuda toetuse saajalt täiendavaid dokumente, mis on vajalikud järelevalve eesmärgi täitmiseks.
(4) Toetuse saajalt võib toetuse osaliselt või täies mahus tagasi nõuda, kui järelevalve käigus või muul moel ilmneb vähemalt üks järgmistest asjaoludest:
2) toetuse saaja ei ole esitanud nõuetekohast lõpparuannet toetuse kasutamise kohta;


Koolipuuviljatoetuse taotlemise nõuded, abikõlblike toodete loetelu, toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord ning taotluse vormid - sisukord
§ 3 Koolipuuviljatoetuse andmine
§ 4 Koolipuuviljatoetuse taotleja
§ 5 Koolipuuviljatoetuse taotleja heakskiitmine
§ 6 Koolipuuvilja toetuse taotlemine
RTL 2010, 8, 139
Vastu võetud 17.02.2010 nr 10
Määrus kehtestatakse «Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse» § 33 lõike 2 ning komisjoni määruse (EÜ) nr 288/2009, milles sätestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1234/2007 üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses ühenduse abiga, mis antakse koolidele puuvilja jagamise kava raames puu- ja köögivilja, töödeldud puu- ja köögivilja- ning banaanitoodete jagamiseks haridusasutuste lastele (ELT L 94, 08.04.2009, lk 38–47), artikli 6 lõike 1 ja artikli 11 lõike 2 alusel.
(2) Koolipuuviljatoetust antakse kooskõlas nõukogu määruse (EÜ) nr 1234/2007, millega kehtestatakse põllumajandusturgude ühine korraldus ning mis käsitleb teatavate põllumajandustoodete erisätteid (ühise turukorralduse ühtne määrus) (ELT L 299, 16.11.2007, lk 1–149), artikli 103ga lõike 2 kohaselt koostatud ja Vabariigi Valitsuse heaks kiidetud riikliku strateegiaga.
Koolipuuviljatoetust võib taotleda lisas 1 loetletud puu- ja köögivilja kohta.
(1) Koolipuuviljatoetust antakse puu- ja köögivilja pakkumiseks vähemalt üks kord õppenädalas haridusasutuse 1.–4. klassi õpilasele.
(2) «Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse» § 34 lõikes 4 kehtestatud toetuse määra ulatuses võib õpilastele pakkuda puu- ja köögivilju vabalt valitud arv kordi õppenädalas.
(1) Koolipuuviljatoetuse taotleja esitab Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Ametile (edaspidi PRIA) komisjoni määruse (EÜ) nr 288/2009 artiklis 6 sätestatud heakskiidu saamiseks lisas 2 vormi kohase toodud taotluse.
(2) Koolipuuviljatoetuse taotleja andmed peavad olema kantud põllumajandustoetuste ja põllumassiivide registrisse. Kui koolipuuviljatoetuse taotleja andmed ei ole sellesse registrisse kantud, esitab ta PRIA-le heakskiidu taotlemise korral «Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse» § 90 lõikes 1 nimetatud avalduse andmete kandmiseks nimetatud registrisse.
(1) Koolipuuviljatoetuse taotleja ja haridusasutus, mille õpilased on tarbinud §-s 2 nimetatud abikõlblikke tooteid, säilitavad koolipuuviljatoetuse taotlemisega seonduvaid dokumente seitse aastat.
Põllumajandusministri 24. juuli 2009. a määrus nr 86 «Koolipuuviljatoetuse taotlemise nõuded, abikõlblike toodete loetelu, toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord ning taotluse vormid» (RTL 2009, 64, 945) tunnistatakse kehtetuks.
Kantseler
Lisa 1 Abikõlblikud tooted
Lisa 2 Heakskiidutaotlus


text:
Kodueest.ee - Kokkuvõte akadeemilistest õienditest projektis "Elamumajanduses omandireformiga tekkinud omanike-üürnike kollisioonide lahendamisele suunatud meetmete väljatöötamine"
ELUASEMEVALDKONNAS OMANDIREFORMIGA TEKKINUD KOLLISIOONIDE ANALÜÜS.
Kokkuvõttev ülevaade akadeemilistest õienditest
“Eesti eluasemevaldkonna arengukava 2007 – 2013” koostamisel ja eesmärkide seadmisel oli aluseks rida uuringuid ja prognoose ning eluasemevaldkonnas riikliku poliitika rakendamisel koos erasektori meetmete elluviimisega aa 2003 – 2005 saavutatud tulemused. Seejuures toodi esile, et “suhteliselt vähest tähelepanu on aga siiani pälvinud sundüürnike ja teiste omandireformi käigus erastamisõiguseta jäänud üürnike probleemide lahendamine”.
Nimetatud probleemi lahendamisele kaasaaitamisele on suunatud Eesti Üürnike Liidu poolt täidetav projekt “Elamumajanduses omandireformiga tekkinud omanike-üürnike kollisioonide lahendamisele suunatud meetmete väljatöötamine”, mis püstitas esimese eesmärgina ühiskonnas esineva sotsiaalse kollisiooni materiaalse ja moraalse väärtuse, so kahjude suuruse hindamise aluste kujundamise ülesande. Edasiselt kavandatavad kollisioonide lahendamise konkreetsed õigusriigipärased meetmed peavad kindlustama Eesti ühiskonna uue suure eesmärgina sotsiaalselt ja õiguslikult tasakaalustatud ühiskonna aluseid.
Projekti tegevused ja teostamise ajakava toob esile eluasemevaldkonnas omandireformi käigus tekkinud ja püsima jäänud sotsiaalse kollisiooni olemuse analüüsimise vajaduse, loomaks teaduslikult põhjendatud alust praktilistele lahenditele. Teostamise ajakava tingis eraldi veel riikidevaheliste lepingute alusel Saksamaale ümberasunud isikutele kuulunud, nn baltisakslaste varade tagastamise küsimuse väljatoomist.
Projekti teaduslike aluste läbitöötamisel osalesid Tallinna Tehnikaülikooli majandusprofessor Vladimir Koslov (DSc), filosoofiadoktor, halduseetika eriteadlane Aare Laanemäe (DSc), TTÜ majandussotsioloogia professor Katrin Paadam (PhD, MA) ja Tallinna Ülikooli sotsioloogia osakonna juhataja kt Piret Plaks (MA), Euroülikooli õppejõud, majandusprofessor Vello Rekkaro (PhD, MSc), jurist Rein Saarma (MA), psühholoog ja majandusteadlane Anne Tuurand (MA) ning vandeadvokaat Jaak Oja ja Advokaadibüroo Paul Varul, kellelt oli eraldi tellitud õigusarvamus omandireformi käigus tagastatud eluruumides elavatele ja/või elanud üürnikele kompensatsiooni maksmise võimalikkusest.
Majandusteadusliku akadeemilise õiendi “Omandipoliitika kui kollisioonide allikas” koostasid V.Koslov ja V.Rekkaro, tuues esmalt esile teadusliku lähenemise eripärad ja seosed võrreldes nii öelda terve mõistuse pärase lähenemisega probleemide käsitlemisel; avades loodus- ja majandusseaduste ning juriidiliste seaduste olemuslikku erinevust ja avastades seejuures omandi majandusliku olemuse ning omandiõiguse määratluste seoste müstifikatsiooni meie õigusloomes, jõuavad autorid järeldusele omandipoliitika määravast tähendusest meie majanduspoliitikas. Eraldi käsitlemist leidsid ainelise vara omandiõiguse erinevad case´d meie omandireformis: omandiõiguse andmine ja saamine teatud varale omandi(-õiguse) saajale kinkimise ning selle kaotajalt rekvireerimise või riisumise vormis kuni koduõigust hävitava ja inimõigustega vastuollu mineva tegevuseni, mis mahub juba ka genotsiidi määratluse alla. Edasist uurimist vajab omandi ja omandiõiguse ning vara tagastamise fenomen.
Eetilised aspektid leidsid käsitlemist A.Laanemäe koostatud akadeemilises õiendis “Omandireform ja moraalne ülekohus”, kus autor käsitles moraalse ülekohtu määratlust, moraalse ülekohtu ja õigluse seoseid, tuues välja moraalse ülekohtu subjektid Eestis, sh sundüürnikud, ning esitab moraalse ülekohtu hindamise eeldused ja konkreetsed ettepanekud omandireformi käigus tekkinud moraalse ülekohtu hüvitamiseks.
Õiglusteooriate nüüdisaegsed käsitlused tuginevad suuresti eetika väärtustele ja normidele, olles aluseks moraalse ülekohtu mõiste avamisel. Moraalse ülekohtu hindamisel tuleb arvestada vähemalt kolme (3) olulise faktoriga: 1) inimese psüühikale tekitatud kahjuga (stressihäired, turvatunde kadumine, toimetulematus); 2) elukvaliteedi langusega; 3) moraaliprintsiipide rikkumisega kaasnenud inimväärikuse kahjustusega. Taoline hindamise metoodika, mis tuleneb õigluskontseptsioonide analüüsist, võimaldab moraalse ülekohtu subjekti käsitleda laiemalt kui seni meie õiguspraktikas on tehtud. Kõrvuti küüditatutega, sundpõgenikega, endiste okupatsioonirežiimide vangidega (kellele tekitatud moraalset kahju on riik osaliselt kompenseerinud), tuleks subjektide loetelusse lülitada nii sundkorras Saksa armeesse kui ka Punaarmeesse mobiliseeritud, Tšernobõli „veteranid“, eriti aga sundüürnikud kui suurim moraalse ülekohtu all kannatanute grupp (arvestuslikult loetakse viimase grupi suuruseks u 80 000–100 000 inimest). See grupp tekkis ebaõnnestunud omandireformi tagajärjel ja on senini jäänud vajaliku riigipoolse tähelepanuta.
Sundüürnike probleemi lahendamine nõuab olulist riigipoolset abi. Moraalne ülekohus, mis neile omandireformiga osaks sai, tuleb lõppude-lõpuks lunastada ja heastada. See eeldab sihtotstarbelise finantsressursi eraldamist, seadusandluse osalist täiendamist (sundüürnike, võrdsustamist teiste, seni riigi poolt tunnustatud moraalse ülekohtu subjektidega ja neile samasuguste soodustuste laiendamist); asendustasu väljamaksmist võõrandatud eluruumide eest, mis osaliselt kompenseeriks tekitatud materiaalse kahju; sundüürnike poolt eluruumi ostmiseks tehtud sissemaksete kustutamist teatud aja jooksul (nn tagastamatu laen); elamuehituse laiendamist, pidades eriti silmas antud sihtgrupi vajadusi.
Nimetatud meetmete rakendamine vastaks Euroopas omaks võetud hea tava ja „hoole eetika“ nõuetele, mida mitmed riigid (Saksamaa, Soome jt) on praktikas kasutanud. Samas on ka Eesti riik muutunud tänaseks majanduslikult tugevamaks, mis võimaldab hea tahte korral asuda ülaltoodud probleemi lahendama. Ühtlasi oleks see sotsiaalselt ja poliitiliselt õigustatud riigimehelik samm, mis aitaks kindlasti kaasa olulise osa rahva võõrandumise ületamisele riigist ja valitsusest.
Akadeemilise käsitluse “Restitutsioon võrdlevas perspektiivis Eestis ja Leedus” Ida-Euroopas toimunud omandireformide taustal annab P.Plaks, juhendaja K.Paadam. Eestis läbiviidud restitutsiooniprotsessi on nimetatud üheks laialulatuslikumaks kogu Ida-Euroopas. Esiteks esitati õigustatud subjektide ringile väga vähe piiranguid, teiseks – kuna natsionaliseeritud maju oli palju, oli ka tagastatud majade hulk väga suur. Valdavalt kasutati elumajade füüsilist tagastamist, mis on alati komplitseerituim tagastamise viis. Lätis ja Leedus viidi protsess läbi tagasihoidlikumas ulatuses kui Eestis.
Leedu peamine seadusandlik eripära Eestiga võrreldes seisnes subjektide ringi piiramises. Vara ei tagastatud isikutele, kellel ei olnud tagastamise hetkel Leedu kodakondsust ning kes ei elanud tagastamise hetkel Leedus. Ungaris natsionaliseeriti vaid 25 protsenti elumajadest, ülejäänud korterid ja elumajad jäid eraomandissse. Otsest tagastamist välditi, kasutades valitsuse aktsiatega kompenseerimismehhanismi, mida sai kasutada maa ja eluasemete erastamiseks. Ida-Saksamaal ei olnud samuti suuri pingeid, kuna restitutsiooniprotsess jäi teiste kahe riigi ühinemisega seonduvate probleemide varju. Et tagastatud majad asusid endise Ida-Saksamaa territooriumil, kuid Ida-Saksamaal tekkis pärast kahe riigi ühinemist elamufondi ülejääk (paljud endised idasakslased lahkusid Lääne-Saksamaale) kulges kogu protsess suhteliselt rahulikult.
Kõige vähem tagastati vara Poolas, Rumeenias, Venemaal, Ukrainas ja Valgevenes. Poolas oli natsionaliseeritud elumaju vähe, ka puudus selles riigis pikka aega formaalne restitutsioonipoliitika ning vastav seadusandlus. Poola oli Ida-Euroopa riikide hulgas praktiliselt ainuke riik, kus tekkis diskussioon, kas vara on mõtet tagastama hakata, kuna leiti, et üks riik ei saa olla kohustatud vastutama teise riigi tegevuse eest. Rumeenias oli restitutsiooni tagasihoidliku ulatuse põhjuseks elumajade eraomandisse jäämine juba sotsialismi perioodil. Venemaal, Ukrainas ja Valgevenes aga ei olekski laiaulatuslik restitutsiooniprotsess olnud võimalik endisi omandiõigusi tõendava dokumentatsiooni puudulikkuse tõttu.
Elumajade restitutsiooniprotsessi juures on kõige rohkem sotsiaalseid pingeid tekitanud probleem tagastatud elumajadesse elama jäänud üürnike õiguste kaitse, kes sattusid pärast tagastamist võrreldes teistega ebavõrdsesse situatsiooni, kuna ei saanud teiste elanikega sarnaselt oma eluaset erastada.
Kuigi Leedus on riik võtnud restitutsiooniprotsessi reguleerimisel märksa suurema vastutuse kui Eestis, on tagastatud majade üürnike ja omanike hinnangud vara tagastamise protsessile ühtviisi negatiivsed. Seda võib seletada mõlemas riigis levinud ideoloogiaga, mis tunnustab omanikustaatust normina ning käsitleb üürnikustaatust läbikukkumisena eluasemeväljal. Seega ei olda üürnikustaatusega rahul ka siis, kui objektiivselt võttes ei ole olukord, vähemalt majanduslikelt väljavaadetelt, kõige lootusetum, nagu näiteks Leedus. Levinud ideoloogia väljenduseks on ka stigmatiseeriv suhtumine üürnikesse nii omanike kui kogu ühiskonna poolt.
Ideoloogia “omanikustaatus kui norm” avaldub eriti teravalt Eestis, kus riigi sekkumine ka üürisuhetesse üldisemalt on olnud tagasihoidlik. Samas on tehtud viga mõistetud ning viidatud vajadusele toetada ka neid leibkondi, kes eluaset ei oma. Nii näiteks on lähiaastate riikliku poliitika kohaselt kavas pakkuda eluaseme üürijatele senisest suuremat kindlust seadusandliku regulatsiooni näol (Eesti eluasemevaldkonna arengukava aastateks 2007-2013) ja jätkata munitsipaalelamuehitusprogrammidega (nt Tallinna elamuehitusprogramm “5000 eluaset Tallinnasse”), et kindlustada sundüürnikele ning teistele abivajajatele võimalikult kvaliteetne eluase.
R.Saarma esitab juristi arvamuse omandireformiga seotult igamise mõistest ja ainelise vara tagastamise õiguslikust sisust, järeldades, et igamise institutsiooniga ei saa lahendada sundüürnike kollisioone; ainelise vara tagastamise analüüsi hindab ta aga mõneti tänamatuks ja ka keeruliseks. Tuginedes aprillis 2004.a. koostatud rahvusvahelisele raportile “Omandireform ja omandireformi läbiviimine Eesti Vabariigis aa. 1991 – 2004”, tuleb esile rida ebakohti meie omandireformis:
1. Omandireform ja selle läbiviimine pole kooskõlas EV Põhiseadusega. Käsitletava perioodi jooksul on eiratud ja jätkuvalt eiratakse Eesti Vabariigi Põhiseaduse kolme põhiprintsiipi: 1) Õiguskindluse printsiipi § 3; 2) Õiguspärase ootuse printsiipi § 10;
3) Võrdse kohtlemise printsiipi § 12, mille tulemusena on rikutud EV Põhiseaduse üheksat paragrahvi I p.§3, II p.§ 9, §10, §12, §13, §15, § 25,§ 32, §33.
2. Omandireformi elluviimisel pole kinni peetud ei kehtivast siseriiklikust ega rahvusvahelisest seadusandlusest.
3. Alates oktoobrist 2002 kestab seadusvaakum, kus Riigikohus luges ORAS § 7 lg 3 vastuolus olevaks Põhiseaduse § 13 lg-ga 2 ja § 14 nende koostoimes. Ükski riigiinstitutsioon pole oma seisukohta välja öelnud, kui pikaks võib seadusvaakum venida, samal ajal tõstetakse inimesi jätkuvalt välja nende seadusjärgsetest kodudest. (Nüüdseks on küll nii President kui Riigikohus ja ka Riigikogu oma tahet avaldanud, kuid õigusriigipäraste lahendite puudulikkusest tulenevalt ei võta kohalik omavalitsus, kellele on omandireformi teostamise kohustus pandud, nt Tallinnas neid täitmisele, kuna riik ei ole eraldanud tekkivate kollisioonide lahendamiseks vahendeid.)
4. Massiliselt on toime pandud ebaseaduslikke tagastamisi ja läbi viidud ebaseaduslikke erastamisi.
5. ÕVVTK komisjonide moodustamisega tekitati kohtute õigustes olevad institutsioonid ja seega olukord, mis on vastuolus EV-s kehtiva ülima seadusandliku dokumendi - EV Põhiseadusega. ÕVVTK komisjonid üle kogu riigi on teinud arvukalt kas tahtlikult või tahtmatult valesid tagastamisotsuseid, millede tagasipööramiseks on ainuke rakendusse jõudnud tee seni olnud üksikjuhtudega kohtutes käimine.
6. President, õiguskantsler, peaminister, justiitsminister, siseminister, Politseiamet, Kaitsepolitseiamet, Riigiprokuratuur, Riigikontroll on õigusnormidest kinnipidamist kontrollinud ja tuvastanud seaduserikkumisi, pole aga ebaseaduslikke sätteid tühistanud ega teo toimepanijaid vastutusele võtnud. Ükski riigiinstitutsioon pole kas tahtnud või suutnud reageerida, et pöörata kuritegelik ebaseaduslik olukord seaduse kohaseks. Linnavalitsuste põhimäärused kohustavad linnavalitsusi tühistama ebaseaduslikud otsused ja korraldused nende ilmnemisel. Seda aga pole tehtud kordagi ja toimitud on vaid kohtuotsuse ajendil.
7. Vastavalt Põhiseadusele on Eesti kohtusüsteem 3-e astmeline, tegelikkuses on aga Riigikohtu juures asuv institutsioon, kelle pädevuses on menetlusloa andmine, neljas aste, millest tulenevalt paljud kohtuvaidlused ei ole jõudnud Riigikohtu saali ja on suundunud rahvusvahelistesse kohtutesse, sh. Euroopa Kohtusse, ÜRO Kriminaalkohtusse jm. Samal ajal on arvukalt ühesugute baasandmetega kohtulahendid nii Haldus-, Ringkonna- kui Riigikohtus, mis on üksteisega risti vastukäivad.
Nimetatud raportis on välja toodud rida sotsiaalseid probleeme, mida on kaasa toonud eelpoolmainitud rikkumised. Varaline restitutsioon on olnud suunatud eelkõige just endiste omanike, nende pärijate ja volitatud isikute õiguste tagamisele. Teatavasti ORAS § 2 lg 2 välistab vara tagastamise uue ülekohtu tekitamisel. Uus ülekohus ei pea tingimata väljenduma milleski konkreetses, näiteks perede tänavaletõstmises. Ülekohus on seegi, kui endine omanik või tema esindaja maja- või korterielanikke pidurdamatult tülitab, neile helistab, ähvarduskirju saadab, oma võimu näitab. Paljud pereisad ja -emad on oma kodust ilma jäänud, paljusid ootab see ees.
Mõistetav on 1940. a vara omanike õiguste ennistamine neile siis kuulunud varale, kuid selgusetuks jääb, mis alusel jagatakse neile formaaljuriidilistele (fiktiivsetele) omanikele ja nende pärijate laia ringi nn. õiguslikele subjektidele üle kogu maailma Eesti rahva 1990ndate aastate vara. Sellist ühiskondlikku kokkulepet ( seadust ) meil ei ole. Varade ümberjagamine nende tagastamise sildi all on tegelikult majanduspoliitiline vägivald oma rahva kallal.
A.Tuurand käsitleb sundüürniku staatusesse sattumise psühholoogilisi tagajärgi, avades inimorganismi vastureaktsioonid frustratsioonile ehk ego kaitsemehhanismide arenguetapid kuni isiksuse moondumise ja psüühika laostumiseni. Kokkuvõtvalt toob psühholoogia- ja majandusteaduste magister välja praegusel etapil kõige olulisema: Omandireformi aluste seaduse (ORAS) vastuvõtmisega Eestis 1991. aastal vallandati nii majanduslik kui psüühiline terror osa kodanikkonna suhtes, rööviti nendelt inimestelt igasugune turvatunne. Turvalisuse tunne on füsioloogiliste vajaduste järel inimeksistentsi üks põhivajadusi. Turvalisusvajaduse rahuldamise võimatus toob paratamatult kaasa kahetsusväärsed tagajärjed – võõrandumise riigist ning frustratsiooni kõigis oma ilmingutes: agressiivsus, taganemine, regression, isolatsioon, repression, psüühilised ja psühhosomaatilised haigused, alkoholism, enesetapud jpm. Hind, mida sundüürnikel on tulnud maksta, on ränk: nõrk vaimne tervis, füüsilised häired, kahjustatud suhted ja purunenud perekonnad jms.
Säärane varade tagastamise otsus sai sündida vaid külmast ratsionaalsusest, pidamata kümneid tuhandeid oma maa kodanikke respekti vääriliseks. Poliitikute pillatud tühisõnad Eestist kui õigusriigist ning iga inimese hindamatust väärtusest riigile, kutsuvad kümnetes tuhandetes sundüürnikes ja ka kõrvalseisjais esile pigem naeru kui nutu. Kui esialgu oli sundüürnike viha suunatud uusomanike ja seadust rakendama asunud toonase peaministri M.Laari vastu, siis hiljem pöördus see vihaks kogu riigiaparaadi vastu, kulmineerudes paljudel juhtudel vaenuks kogu Eesti Vabariigi vastu. ORASe ellurakendamine kustutas väga paljude usu Eestisse kui õigusriiki ning riigiaparaadi tahtesse kaitsta kõige tähtsamat – kodanikku ja tema kodu.
Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium tellis õigusarvamuse omandireformi käigus tagastatud eluruumides elavatele ja/või elanud üürnikele kompensatsiooni maksmise võimalikkusest Advokaadibüroolt Paul Varul, millest P.Varul tegi ettekande konverentsil “Omandireformi õiglased lahendid” 20. veebruaril 2007.a. Õigusliku arvamuse järelmid on:
1.Eesti õigussüsteemi aluspõhimõtted võimaldavad õigusakti andmist, millega reguleeritakse sundüürnikele kompensatsiooni maksmist seonduvalt nende kasutuses olnud ja /või olevate eluruumide tagastamisega omandireformi käigus. Samas tuleb mainitud õigusakti välja töötamisel arvestada eelkõige põhiseaduse ja sellest tulenevate õigusprintsiipide nõuetega. Õigusarvamuse koostajate arvates on kõige olulisem pidada silmas võrdse kohtlemise ning proportsionaalsuse põhimõtteid.
2.Kompensatsiooni maksmine oleks põhjendatud nendele sundüürnikele (või üürniku perekonnaliikmele, kes elas koos nüüdseks surnud üürnikuga ümberasujale kuulunud õigusvastaselt võõrandatud majas), kes enne ORAS-e jõustumist sõlmitud üürilepingute alusel kasutavad eluruume ümberasujale tagastatud elamus või on kasutanud enne ORAS-e jõustumist sõlmitud üürilepingu alusel eluruume elamus selle elamu ümberasujale tagastamise ajal. Teistele sundüürnikele ei pea me kompensatsiooni maksmist põhjendatuks ja seda asjaolu tõttu, et teistele omandireformi õigustatud subjektidele (seega mitte ümberasujatele) kuulunud ja õigusvastaselt võõrandatud ning nüüdseks tagastatud eluruumide üürnike jaoks oli alates ORAS-e jõustumisest 20.06.1991 ja Eesti Vabariigi riiklike ja munitsipaaleluruumide erastamise seaduse jõustumisest 01.07.1992 selge, et nende kasutuses olevate eluruumide tagastamise korral ei ole neil võimalik nimetatud eluruume erastada. Seega ei ole siin tegemist õiguspärase ootuse põhimõtte rikkumisega. Lisaks sellele ei ole nimetatud sundüürnike ring ühtne, ühtsetel alustel arvutatava või sama suurusega kompensatsiooni maksmine kõikidele nendele sundüürnikele oleks problemaatiline ja samuti võiks kompensatsiooni maksmine kõikidele sundüürnikele, keda on arvuliselt ilmselt tunduvalt rohkem kui ümberasujatele kuulunud õigusvastaselt võõrandatud ja tagastatud elamutes elavaid üürnikke, koormata ebaproportsionaalselt raskelt teisi ühiskonnaliikmeid.
3.Makstava kompensatsiooni suuruse osas näeme kahte alternatiivset lahendusvarianti. Esmalt oleks mõeldav maksta kompensatsioonina välja üürniku poolt kasutatava või kasutatud eluruumi turuhind selle üürniku poolt vabastamise aja seisuga, millest on maha arvatud selle eluruumi erastamise kulud. Juhul kui otsustatakse eluruumi turuhinna hüvitamise kui kompensatsiooni kasuks, tuleks läbi viia iga sellise eluruumi hindamine ja sellise hindamise läbiviimisega kaasnevad kulud peaksid jääma Eesti Vabariigi kanda.
Teise, alternatiivse variandina oleks mõeldav maksta üürnikule iga tema poolt kasutatava või kasutatud eluruumi ruutmeetri eest kompensatsioonina teatud sümboolsem rahasumma (nt 1000 krooni iga ruutmeetri eest). Sellise kompensatsiooni eesmärgiks oleks hüvitada üürniku jaoks tekitatud segadus, teadmatus ja ebamäärane lootus korteri erastamiseks.
4.Õigus taotleda kompensatsiooni maksmist ning õigus saada riigilt rahalist kompensatsiooni seonduvalt elamu tagastamisega ümberasujale peaks tekkima ajaliselt pärast seda, kui üürnikule on ümberasuja omandireformi õigustatud subjektiks tunnistamise otsus, elamu tagastamise korraldus ja üleandmise akt kätte toimetatud ning nimetatud kolme dokumendi kättetoimetamisest on möödunud vähemalt 30 päeva (soovitame pikemat tähtaega, nt 2 kuud) ja sundüürnik ei ole elamu tagastamist vaidlustanud. Kompensatsiooni taotlemise avalduste esitamine peaks olema võimalik mõistliku aja jooksul (nt 6 kuud kuni 1 aasta) alates kompensatsiooni taotlemise avalduse esitamise õiguse tekkimisest. Menetlema neid oleks pädevad eluruumi asukoha järgsed valla- või linnavalitsuse täitevorganid. Kompensatsiooni maksmiseks vajalik raha peaks tulema riigieelarvest ning samuti tuleks riigieelarve kaudu hüvitada kohalikele omavalitsustele taotluste menetlemise ja otsuste tegemisega seonduvad kulud. Kompensatsiooni välja maksmist peaks korraldama kas Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium või Rahandusministeerium.
5.Sundüürnikele kompensatsiooni maksmist soovitame reguleerida eraldi seadusega, mis oleks kõige enam kooskõlas õigusselguse põhimõttega.
Vandeadvokaat J.Oja on samuti seisukohal, et vajalik on eraldi seaduse vastu võtmine Riigikogu poolt. Sundüürnike, kellel oleks õigus taotleda kompensatsiooni, määratlemisel toob ta olulisena esile vajaduse vaadelda eraldi neid sundüürnikke, kes sattusid sundüürnike seisukorda pärast algse ORAS-e teksti muutusi, st rikuti õiguspärase ootuse printsiipi seaduse stabiilsusele ja kelle seisukord seega halvenes hiljem ettenägematult. Kompensatsiooni taotlemise ja maksmise otsustamine peaks olema riikliku süsteemi, mitte kohaliku omavalitsuse osaks.
Üldise õiguse põhimõtete järgi peaks igale sundüürnikule väljamakstav kompensatsioonisumma ühe pereliikme kohta olema kõigile võrdne, et vältida ebavõrdse kohtlemise süüdistusi. Selle aluseks võiks aga olla antud paikkonnas analoogilise tasemega eluruumi ruutmeetri keskmine turuhind, nt seisuga 1.jaan.2007 vm. Samuti peaks olema määratletud, mitme ruutmeetri kaotatud eluruumi kasutusõiguse eest konkreetne isik saab kompensatsiooni.
Täienduses oma õiguslikule arvamusele tuuakse välja Riigikohtu õiguspraktikast tulenevana põhimõte, et moraalse kahju tekitamisel peab kannatanu tõendama ka reaalse kahju esinemist. See põhimõte on küll mugandatav sundüürnike asjadele, kes kaotasid ju reaalselt erastamisõiguse korterile ja maale, mis on reaalselt rahaliselt hinnatav summa. ORAS-e teksti korduva muutmise tulemusena on toimunud õiguse üldpõhimõtteks oleva õiguspärase ootuse printsiibi rikkumine, sest seaduses tehtav muudatus ei tohi olla õiguse subjektide suhtes sõnamurdlik. Omaette probleemide ringi moodustab aga küsimus, et paljude sundüürnike elu on viimased 15 aastat olnud ebakindel ja häiritud. Sellise riigipoolse käitumise tagajärjel on inimesed pideva stressi all, kannatavad moraalselt ja füüsiliselt ning on kaotanud tervise. Siin saab olla kompensatsiooniks vaid vastava rahasumma väljamaksmine.
ORAS § 2 lg.2 sätestatud põhimõte – omandireform ei tohi tekitada uut ülekohut – on ju sisuliselt samuti üks õiguse aluspõhimõtteid, mis aga sundüürnike puhul on jäänud deklaratiivseks.
Koostas V.Rekkaro

matches:
§ 3
§ 10
§ 12
§10
§12
§13
§15
§ 25
§33
Riigikohus
§ 7
§ 13
§ 14
Riigikohus
§ 2
§ 2


Teenistuslehe vorm ning teenistuslehe pidamise ja teenistusstaaži arvutamise kord – Riigi Teataja
Teenistuslehe vorm ning teenistuslehe pidamise ja teenistusstaaži arvutamise kord - sisukord
§ 1 Teenistusleht
§ 2 Teenistuslehe avamine
§ 3 Teenistuslehele märgitavad andmed
§ 4 Muudatuste ja paranduste tegemine teenistuslehel
§ 5 Teenistuslehe hoiustamine
§ 6 Teenistusstaaži arvutamise kord
RT I, 13.11.2012, 11
Vastu võetud 08.11.2012 nr 91
Määrus kehtestatakse avaliku teenistuse seaduse § 107 lõike 2 ja § 124 lõike 5 alusel.
§ 1. Teenistusleht
Teenistusleht on määruse lisas toodud vormi kohaselt täidetud dokument, mis annab ülevaate ametniku isikuandmetest, teenistuskäigust, teenistusstaaži arvestuse peatumisest ja distsiplinaarkaristustest.
§ 2. Teenistuslehe avamine
Isikule, kes ei ole varem teenistuses olnud või kelle kohta pole teenistuslehte peetud, avatakse määruse lisas toodud vormi kohane teenistusleht teenistusse võtmisel. Enne käesoleva määruse jõustumist avatud teenistuslehti peetakse edasi vormil, millel need on avatud, arvestades käesolevas määruses ja sellele lisatud vormis sätestatud erisustega.
§ 3. Teenistuslehele märgitavad andmed
(1) Teenistuslehele märgitakse järgmised ametniku andmed:
1) ees- ja perekonnanimi ning isikukood, viimase puudumisel sünniaeg;
3) teenistuslehe avamisel teenistusse asumisele eelnev avaliku teenistuse staaž (edaspidi eelnev staaž), teenistuskäik, sealhulgas teenistussuhte lõppemise alus koos viitega vabastamise aluseks oleva seaduse paragrahvile, lõikele ja punktile;
4) avaliku teenistuse seaduse § 83 punktide 1 ja 7 alusel avaliku võimu teostamise õiguse peatumine;
(2) Teenistuslehe punkt 1 täidetakse isikut tõendava dokumendi alusel.
(3) Teenistuslehe punktis 2 märgitakse ametivande andmise kuupäev ja ametiasutus, kus ametivanne on antud.
(4) Teenistuslehe punktis 3 kajastatakse teenistuskäik avaliku teenistuse seaduse § 6 lõigetes 2 ja 3 loetletud riigi ja kohaliku omavalitsuse üksuse ametiasutustes ning teenistuslehe avamisel teenistusse asumisele eelnev staaž.
(5) Isikutel, kes asuvad esmakordselt teenistusse või kelle kohta teenistuslehte avaliku teenistuse seaduse § 124 kohaselt ei ole peetud, märgitakse eelnev staaž (aastates, kuudes ja päevades) teenistuslehte avavas ametiasutuses teenistusse asumise kuupäevale eelneva kuupäeva seisuga. Nende isikute teenistuslehele, kellel ametikohale asumise kuupäevale eelneva kuupäeva seisuga avaliku teenistuse staaži ei ole, tehakse kanne eelneva staaži puudumise kohta.
(6) Kande õigsust tõestab kande teinud isik oma nime ja allkirjaga ning ametiasutuse pitseriga. Ametnik annab allkirja eelneva staažiga tutvumise kohta.
(7) Teenistuslehe punktis 3 tehakse teenistuskäigu kajastamisel järgmised kanded:
1) veerus 1 märgitakse iga kande järjekorranumber;
2) veerus 2 märgitakse teenistusse asumise või teisele ametikohale üleviimise päev;
3) veerus 3 märgitakse teenistussuhte viimane päev;
4) veerus 4 tehakse kanded ametikohale nimetamise ning teisele ametikohale üleviimise kohta koos ametiasutuse, struktuuriüksuse ja ametikoha nimetuse märkimisega ning teenistussuhte lõpetamise kohta viitega vabastamise aluseks oleva seaduse paragrahvile, lõikele ja punktile;
5) veerus 5 märgitakse kande aluseks oleva dokumendi nimetus, number ja kuupäev;
6) veerus 6 märgitakse kande teinud isiku ees- ja perekonnanimi ning lisatakse allkiri ja ametiasutuse pitser.
(8) Teenistuslehe punktis 4 kajastatakse avaliku võimu teostamise õiguse peatumine avaliku teenistuse seaduse § 83 punktide 1 ja 7 alusel järgmiselt:
1) veergudes 1 ja 2 märgitakse vastavalt avaliku võimu teostamise õiguse peatumise alguse ja lõppemise päev;
2) veerus 3 märgitakse avaliku võimu teostamise õiguse peatumise kestus kalendripäevades;
3) veerus 4 märgitakse kande tegemise aluseks olnud dokumendi nimetus, number ja kuupäev;
4) veerus 5 märgitakse kande teinud isiku ees- ja perekonnanimi ning lisatakse allkiri ja ametiasutuse pitser.
(9) Teenistuslehe punktis 5 kajastatakse ametnikule määratud distsiplinaarkaristused ja nende kustutamine:
1) veerus 1 märgitakse distsiplinaarkaristuse määramise kuupäev;
2) veerus 2 märgitakse kohaldatud distsiplinaarkaristuse liik vastavalt avaliku teenistuse seaduse §-le 70 või avalikku teenistust reguleeriva eriseaduse asjakohasele paragrahvile;
3) veerus 3 märgitakse karistuse määramise dokumendi nimetus, kuupäev ja number;
4) veerus 4 märgitakse distsiplinaarkaristuse kustutamise kuupäev, juhul kui karistus on kustutatud avaliku teenistuse seaduse § 79 lõikes 3 sätestatud korras;
5) veerus 5 märgitakse distsiplinaarkaristuse kustutamise dokumendi nimetus, kuupäev ja number, juhul kui karistus on kustutatud avaliku teenistuse seaduse § 79 lõikes 3 sätestatud korras.
(10) Vajaduse korral täiendatakse teenistuslehte lisalehekülgedega. Enne määruse jõustumist avatud teenistuslehele lisatakse lisaleht punktiga „Avaliku võimu teostamise õiguse peatumine avaliku teenistuse seaduse § 83 punktide 1 ja 7 alusel”.
(11) Enne määruse jõustumist avatud teenistuslehe juures olevad lisadokumendid jäetakse teenistuslehe vahele.
§ 4. Muudatuste ja paranduste tegemine teenistuslehel
(1) Ebatäpse kande parandamisel või muutmisel tõmmatakse kanne maha ühe joonega ja kirjutatakse õige kanne.
(2) Kande kehtetuks tunnistamisel tõmmatakse kanne maha ühe joonega ja kirjutatakse märge „Kanne kehtetu”.
(3) Muudatused isikuandmetes ning kannete parandused ja kehtetuks tunnistamised tõendab parandaja oma allkirjaga ja teenistuslehe punktides 3 „Teenistuskäik” ja 4 „Avaliku võimu teostamise õiguse peatumine avaliku teenistuse seaduse § 83 punktide 1 ja 7 alusel” ka ametiasutuse pitseriga.
(4) Kandeid parandab ja tunnistab kehtetuks kande teinud ametiasutus või tema õigusjärglane, selle puudumisel kõrgemalseisev ametiasutus esitatud dokumentide alusel. Parandused ja muudatused teenistuslehe punktis 1 teeb ametiasutus, kus ametnik teenistuses on.
§ 5. Teenistuslehe hoiustamine
(1) Teenistussuhte lõppemisel või avaliku teenistuse seaduse § 124 lõigetes 1, 2, 3 ja 6 sätestatud juhtudel saadab ametiasutus teenistuslehe viivitamata hoiule Rahandusministeeriumisse. Isiku asumisel teisele ametikohale teises ametiasutuses saadab teenistussuhte lõpetanud või tähtajalise üleviimise tõttu avaliku võimu teostamise õiguse peatanud ametiasutus teenistuslehe viivitamata teise ametiasutusse. Rahandusministeeriumis hoiul olev teenistusleht väljastatakse ametiasutusele kirjaliku taotluse alusel viie tööpäeva jooksul.
(2) Teenistusest lahkunud isiku teenistuslehest teeb ametiasutus endale enne Rahandusministeeriumile või teisele ametiasutusele saatmist haldusmenetluse seaduse § 24 kohaselt kinnitatud ärakirja. Isiku soovil antakse ka temale teenistuslehe kinnitatud ärakiri.
(3) Teenistuslehe kaotsimineku või hävimise korral annab viimane ametiasutus või tema õigusjärglane, selle puudumisel kõrgemalseisev ametiasutus, välja teenistuslehe duplikaadi, tehes esilehe parempoolsesse ülemisse nurka märke „Duplikaat”.
§ 6. Teenistusstaaži arvutamise kord
(1) Teenistusstaaži arvutatakse täisaastates. Erinevatel ajavahemikel või erinevates ametiasutustes täiskuudest ülejäänud kalendripäevad summeeritakse ning iga 30 päeva eest lisatakse üks kuu.
(2) Enne 1. jaanuari 1996. a teenitud avaliku teenistuse staaži arvutamise kohta vanaduspensioni suurenduse määramisel annab selgitusi Sotsiaalkindlustusamet.
Soodustingimustega töölepingu alusel töötava töötaja kohta, sealhulgas avaliku teenistuse seaduse § 124 lõikes 3 nimetatud töötaja kohta, peab ametiasutus ja avaliku teenistuse seaduse § 124 lõikes 3 nimetatud asutus teenistuslehte edasi kuni 31. märtsini 2018. a töölepingu seadusest tulenevate erisustega.
Lisa Teenistuslehe vorm


RTL 2007, 28, 509
Vastu võetud 28.03.2007 nr 36
Määrus kehtestatakse «Inimgeeniuuringute seaduse» § 12 lõike 7, § 18 lõike 2, § 20 lõike 4 ja § 21 lõike 6 alusel.
§ 1. Sotsiaalministri 17. detsembri 2001. a määruses nr 125 «Geenidoonoriks saamise nõusoleku vorm, selle täitmise ja säilitamise kord» (RTL 2002, 1, 6) tehakse järgmised muudatused:
« (2) Määrusega kehtestatavad nõuded on täitmiseks kohustuslikud geenivaramu vastutavale töötlejale ja geenivaramu volitatud töötlejatele.»;
« (1) Geenidoonoriks saamise nõusoleku vormi tutvustamist geenidoonoriks saamisest huvitatud isikule (edaspidi isik) ning vormi täitmist ja edastamist geenivaramu vastutavale töötlejale korraldab ning teostamise eest vastutab volitatud töötleja, kelle vastav õigus tuleneb geenivaramu vastutava töötlejaga sõlmitud lepingust.»;
§ 2. Sotsiaalministri 17. detsembri 2001. a määruses nr 126 «Geenidoonori koeproovi, DNA kirjelduse ja terviseseisundi kirjelduse väljastamise kord» (RTL 2002, 1, 7) § 1 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (2) Määrusega kehtestatavad nõuded on täitmiseks kohustuslikud geenivaramu vastutavale töötlejale, geenivaramu volitatud töötlejale ning mis tahes kolmandale isikule, kes võtab vastu kodeeritud koeproove, DNA kirjeldusi või terviseseisundi kirjeldusi.».
§ 3. Sotsiaalministri 17. detsembri 2001. a määruses nr 127 «Geenidoonori kodeeritud koeproovi, DNA kirjelduse ja terviseseisundi kirjelduse säilitamise tingimused» (RTL 2002, 1, 8) § 1 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Määrusega kehtestatavad nõuded on täitmiseks kohustuslikud geenivaramu vastutavale töötlejale ning geenivaramu volitatud töötlejale, kes soovib saada või on saanud geenivaramu vastutavalt töötlejalt kodeeritud koeproovide, sealhulgas DNA, DNA kirjelduste ja terviseseisundi kirjelduste säilitamise õiguse. Volitatud töötlejaks võib olla ka geeniuurija, kellel on olemas selleks vajalikud vahendid ja tingimused.».
§ 4. Sotsiaalministri 17. detsembri 2001. a määruse nr 128 «Geenidoonori koeproovi, DNA kirjelduse, terviseseisundi kirjelduse ja tagasikodeerimist võimaldavate andmete hävitamise kord» (RTL 2002, 1, 9) § 1 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (2) Määrusega kehtestatavad nõuded on täitmiseks kohustuslikud geenivaramu vastutavale töötlejale ja geenivaramu volitatud töötlejatele ning isikutele, kelle valduses on geenivaramust pärit koeproov, DNA kirjeldus või terviseseisundi kirjeldus.».
Sotsiaalministri 28. märtsi 2007. a määruse nr 36 «Sotsiaalministri määruste muutmine»
Sotsiaalministri 17. detsembri 2001. a määruse nr 125 «Geenidoonoriks saamise nõusoleku vorm, selle täitmise ja säilitamise kord»
Geenidoonoriks saamise nõusolek
Käesolev dokument sisaldab põhilist informatsiooni geenidoonori õiguste kohta, et aidata mul otsustada, kas ma soovin saada geenidoonoriks. Geenidoonori õigusi reguleerib «Inimgeeniuuringute seadus». Täiendav informatsioon geenidoonoriks saamise ja olemise kohta sisaldub geenidoonori infomapis. Nõusoleku vormi, seadust ja infomappi tutvustab mulle asjatundja ja ma võin seejuures esitada küsimusi.
Mind on teavitatud ja ma olen teadlik järgmistest asjaoludest:
1) Eesti Geenivaramu projekti eesmärk on Eesti rahvastiku tervise- ja geeniandmeid sisaldava andmekogu «Geenivaramu» loomine. Geenivaramu võimaldab teha teaduslikke ning rakenduslikke geeni- ja terviseuuringuid haiguste teket mõjutavate geenide leidmiseks. Geenivaramu abil tehtavad uuringud on jätkuvad ja ei ole piiratud käesoleva aja teaduse tasemega.
2) Nõusoleku andmine on täiesti vabatahtlik. Kedagi ei tohi diskrimineerida geenidoonoriks olemise või mitteolemise fakti alusel. Keegi ei tohi kallutada mind geenidoonoriks saamise nõusolekut andma.
3) Ma ei või nõuda koeproovi andmise, terviseseisundi kirjelduse või sugupuu koostamise, uurimise ja uurimistulemuste kasutamise eest tasu. Olen teadlik asjaolust, et minu koeproovil võib olla mõningane kommertsväärtus ning teadus- ja arendusasutused ja äriühingud võivad saada andmeid anonüümsete geenidoonorite kohta. Koeproovi, tereviseseisundi kirjelduse, teiste isikuandmete ning sugupuu omandiõigus läheb üle Geenivaramu vastutavale töötlejale Tartu Ülikoolile.
4) Kui ma soovin, siis võin esitada geenivaramu vastutavale töötlejale täiendavat informatsiooni enda kohta. Geenivaramu vastutav töötleja võib saada isikuandmeid ning andmeid minu terviseseisundi kohta teistest andmekogudest. Mul on õigus keelata minu kohta Geenivaramus hoitava terviseseisundi kirjelduse täiendamine, uuendamine ja kontrollimine.
5) Mul on õigus mitte teada geeniuuringute tulemusena saadud andmed pärilike omaduste ja pärilikkusriskide kohta.
6) Mul on õigus teada enda geeniandmeid ja teisi minu kohta Geenivaramus hoitavaid andmeid, välja arvatud sugupuud. Mul on õigus geneetilisele nõustamisele minu kohta geenivaramus hoitavate andmetega tutvumisel. Ma saan tasuta tutvuda Geenivaramus minu kohta hoitavate andmetega.
7) Kellelgi ei ole õigust tutvuda Geenivaramus minu kohta hoitavate andmetega, v.a kui andmed on kodeeritud (muudetud anonüümseks). Ma võin anda nõusoleku arstile minu kohta Geenivaramus hoitavate andmetega tagasikodeeritud kujul tutvumiseks. Tagasikodeerimist teostab Geenivaramu vastutav töötleja seaduses sätestatud juhtudel ja korras.
8) Geenivaramu vastutav töötleja võib väljastada Geenivaramust koeproove, DNA kirjeldusi ja terviseseisundi kirjeldusi ainult kodeeritud vormis nii, et geenidoonori isik jääb andmete saajale teadmata.
9) Mul on igal ajal õigus taotleda Geenivaramu vastutavalt töötlejalt tagasikodeerimist võimaldavate andmete hävitamist. Minu isiku õigusvastase avalikustamise korral on mul õigus nõuda kahju hüvitamist ning Geenivaramu vastutavalt töötlejalt minu koeproovi, DNA kirjelduse ja terviseseisundi kirjelduse hävitamist.
10) Ma võin oma geenidoonoriks saamise nõusoleku tagasi võtta kuni koeproovi või terviseseisundi kirjelduse kodeerimiseni.
11) Olen teadlik asjaolust, et Tartu Ülikooli kui Geenivaramu vastutava töötleja tegevuse lõpetamisel läheb inimgeeniuuringute seaduse kohaselt Tartu Ülikooli omandis olevate koeproovide ja andmete, samuti geenidoonorite kirjalike nõusolekute omandiõigus üle Eesti Vabariigile.
Käesolevale dokumendile alla kirjutades annan enda vaba ja teavitatud nõusoleku
1) saada geenidoonoriks;
2) anda 50 ml veeniverd kasutades ühekordselt kasutatavaid vahendeid;
3) koostada minu terviseseisundi kirjeldus ja sugupuu;
4) kanda koeproov, terviseseisundi kirjeldus ja sugupuu kodeerituna Geenivaramusse;
5) kasutada neid geeniuuringuteks, rahva tervise uurimiseks ja statistilistel ning muudel seadusega kooskõlas olevatel eesmärkidel.
Käesolevast nõusoleku vormist jääb koopia geenidoonorile.
Ees- ja perekonnanimi _____________________________________________
Isikukood või sünniaeg _____________________________________________
Sugu _____________________________________________
Elukoht _____________________________________________
Geenidoonori esindaja
Allkiri: _____________________________________________
Informatsioon koeproovi võtja kohta: