Riigikogu 06.12.2000 seadus; jõustumiskuupäev 01.02.2002
redaktsioon 01.04.2019 - 01.01.2020 [RT I, 19.03.2019, 71]
§ 4< <!- END 4 -!> sup>1. Notari ametipitsat
§ 20 <!- END 19 -!> . Notari asendamine
(1) Valdkonna eest vastutav minister nimetab Notarite Koja ettepanekul notarile asendaja käesoleva seaduse § 18 lõike 3 punktides 2-4 ja lõikes 8 sätestatud juhtudel ning kui notar viibib ametikohustuste täitmisest eemal rasedus-, sünnitus- ja lapsehoolduspuhkuse tõttu ning tema ametitegevust ei peatata.
(2) Käesoleva seaduse § 20 lõigete 1-3 kohaselt kandidaaditeenistuse väljaõppe kestel notari asendajaks nimetatud notarikandidaat ei saa asendamise eest täiendavat tasu.
8) Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT L 351, 20.12.2012, lk 1-32) artikli 60 ja II lisa alusel tunnistuse väljaandmine Eestis täitmisele kuuluva notariaaldokumendi koostamise kohta;
81) Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 650/2012, mis käsitleb kohtualluvust, kohaldatavat õigust ning otsuste tunnustamist ja täitmist, ametlike dokumentide vastuvõtmist ja täitmist pärimisasjades ning Euroopa pärimistunnistuse loomist (ELT L 201, 27.07.2012, lk 107-134), artikli 59 lõike 1 ja II lisa alusel tunnistuse väljaandmine notariaaldokumendi õigusliku jõu kohta Eestis ning artikli 60 lõike 2 ja II lisa alusel tunnistuse väljaandmine Eestis täitmisele kuuluva notariaaldokumendi koostamise kohta;
82) nõukogu määruse (EÜ) nr 4/2009 kohtualluvuse, kohaldatava õiguse, kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise ning koostöö kohta ülalpidamiskohustuste küsimustes (ELT L 007, 10.01.2009, lk 1-79) artikli 48 lõike 3 ning III ja IV lisa alusel väljavõtte väljaandmine Eestis täitmisele kuuluva notariaaldokumendi koostamise kohta;
(1) Nõustamine ametiteenusena võib hõlmata ka dokumendi koostamist ja maksekäsu kiirmenetluse avalduse esitamist notari vahendusel, samuti isiku esindamist haldusmenetluses, kohtus tsiviilkohtumenetluse seadustiku § 475 lõike 1 punktides 1, 3-5, 8-11 ja 13-14 nimetatud hagita asja menetluses ning pärija esindamist pärandvara pankrotimenetluses.
(5) Ametiteenuseid osutab notar oma tööpiirkonnas. Käesoleva seaduse § 32 lõike 3 punktides 3-5 nimetatud ametiteenuseid võib notar osutada ka väljaspool oma tööpiirkonda.
1) konsulaarametnik - konsulaarseaduses sätestatud tingimustel;
2) valla- ja linnasekretär - dokumendi ärakirja ja väljavõtte õigsuse kinnitamisel ning pensioni, elatisraha ja toetuste vastuvõtmise volikirja ning pensioni ja toetuste teise isiku arveldusarvele kandmise avalduse tõestamisel;
3) avalik arhiiv - arhivaali ärakirja ja väljavõtte ning arhiiviteatise õigsuse kinnitamisel;
4) kohtunik, kohtunikuabi, kohtu kantseleijuhataja, kohtu arhivaar ning kinnistus- ja registrisekretär - kohtus säilitatava dokumendi ärakirja ja väljavõtte õigsuse kinnitamisel;
5) maamõõtja - piiriprotokollile ja kinnisasjade jagamise, liitmise, piiride muutmise ning kinnisasja osade vahetamise plaanile antud kinnisasja omaniku allkirja õigsuse kinnitamisel;
51) ümberkruntimist läbi viima õigustatud isik - maakorralduse osalise ja piiratud asjaõiguse omaja ümberkruntimiskavale antud allkirja õigsuse kinnitamisel;
6) vandetõlk - dokumendi tõlke ja ärakirja õigsuse kinnitamisel;
7) vangladirektor - kinnipeetava ja vahistatu allkirja õigsuse ning kinnipeetava taotlusel dokumendi ärakirja ja väljavõtte õigsuse kinnitamisel.
Enne käesoleva seaduse ametiteenuste regulatsiooniga täiendamist käesoleva seaduse § 15 kohaselt sõlmitud ametikindlustuslepingud kehtivad edasi käesoleva seaduse § 32 lõike 3 punktides 5-9 nimetatud ametiteenuste suhtes.


1. Millised eeldused peavad olema täidetud, et isik saaks kodualuse maa maamaksusoodustust? 2. Kas kodualuse maa maamaksusoodustuse saamiseks tuleb maamaksu subjektil esitada avaldus? 3. Millises ulatuses on kodualuse maa maamaksust vabastatud maa ühis- ja kaasomanikud? 4. Millises ulatuses on kodualuse maa maamaksust vabastatud korteriomandi omanikud, kes elavad hoones, kus asuvad lisaks eluruumidele ka äripinnad? 5. Kas kohaliku omavalitsuse üksus võib lisaks MaaMS § 11 lõikes 1 nimetatud soodustusele täiendavalt maamaksust vabastada pensionärid ja represseeritud? 6. Millises registris sisalduvad andmed hooneühistu liikmete osamaksude proportsiooni kohta? 7. Millises registris sisalduvad andmed maatulundusmaa õuemaa kõlvikute pindalade kohta? 8. Kuidas arvutada kodualuse maa maamaksusoodustust, kui kinnistusraamatu andmetel on kinnistu koosseisus mitu katastriüksust ja hoone asub üksnes ühel neist katastriüksustest? 9. Kas kodualuse maa maamaksusoodustuse saamiseks peab maal asuv hoone olema registreeritud riiklikus ehitisregistris? 10. Kas kodualuse maa maamaksusoodustuse saamiseks peab maal asuma elamu? 11. Kui rahvastikuregistris on isiku elukoha aadress märgitud valla täpsusega, kas siis isik saab kodualuse maa maamaksusoodustust? 12. Kas kodualuse maamaksusoodustuse arvutamisel arvestatakse ka maakatastris kajastatud elamumaa kõlvikuid? 13. Kui maamaksu subjektile kuulub ühes kortermajas mitu korteriomandit, siis millisel neist saab rakendada kodualust maamaksusoodustust? 14. Millisest riiklikust registrist saab kohaliku omavalitsuse üksus infot oma haldusterritooriumil asuvatel katastriüksustel paiknevate hoonete kohta? 15. Kuidas arvutatakse maamaksusoodustust alates 2015. aasta 1. jaanuarist hajaasustusega alal asuvalt maatulundusmaalt? --- --- --- --- --- --- --- --- --- --- --- --- --- --- --- 1. Millised eeldused peavad olema täidetud, et isik saaks kodualuse maa maamaksusoodustust? Seaduse kohaselt on maamaksusoodustuse saamise eelduseks vajalik nelja asjaolu üheaegne esinemine: isik peab olema maa omanik või maa kasutaja maamaksuseaduse (edaspidi MaaMS) § 10 mõistes; maa peab olema elamumaa sihtotstarbega või maatulundusmaa sihtotstarbega maa koosseisu kuulub õuemaa kõlvik; maal asub hoone; maal asuvas hoones on maa omaniku või maa kasutaja püsiv elukoht vastavalt rahvastikuregistrisse kantud elukoha andmetele. 2. Kas kodualuse maa maamaksusoodustuse saamiseks tuleb maamaksu subjektil esitada avaldus? Maa omanikul ega MaaMS §-s 10 nimetatud maakasutajal ei ole maksusoodustuse saamiseks vaja avaldust esitada. Maksusoodustus arvestatakse automaatselt. 3. Millises ulatuses on kodualuse maa maamaksust vabastatud maa ühis- ja kaasomanikud? Kui maa on isikute ühis- või kaasomandis ning nende elukoht on rahvastikuregistri andmetel maamaksust vabastatud maal asuvas hoones, on nad vabastatud ühe hoonestatud elamumaa või maatulundusmaa sihtotstarbega maaüksuse maamaksu tasumisest. Maksuvabastus kehtib linnas, vallasiseses linnas, alevis, alevikus ning kohaliku omavalitsuse või maavanema poolt tiheasustusega alaks määratud alal sõltumata ühis- või kaasomanike arvust kokku 1500 m2 ning mujal kokku kuni 2 ha ulatuses. MaaMS § 11 lõikes 3 sätestatud vabastuse ulatus on maatulundusmaa osas seotud õuemaa kõlvikuga. Maamaksu tasumisest on vabastatud üksnes maa ühis- või kaasomanikud, kelle elukoht on vastavalt rahvastikuregistri andmetele maamaksust vabastatud maal asuvas hoones. Maa ühis- või kaasomanikud on maamaksu tasumisest vabastatud proportsionaalselt oma omandi osa suurusele maatükist, kuna asjaõigusseaduse kohaselt jagunevad ühise asjaga seotud õigused ja kohustused ühis- ja kaasomanike vahel proportsionaalselt vastavalt nende omandi osa suurusele. Näiteks kui tiheasustusega alal asuv 1500 m2 suurune hoonestatud elamumaa sihtotstarbega maatükk kuulub võrdsetes osades kahe isiku kaasomandisse ja vaid ühe kaasomaniku elukoht on maatükil asuvas hoones, siis on maamaksu tasumisest vabastatud vaid hoones oma elukoha registreerinud kaasomanik 750 m2 ulatuses. Korteriomandite omanikele sätestab seadus erandi. Seaduse tingimustele vastav iga korteriomandi omanik on vabastatud maamaksu tasumisest kortermaja juurde kuuluva elamumaa või maatulundusmaa õuemaa kõlviku osas tiheasustusega alal kokku 1500 m2 ning hajaasustusega alal kokku kuni 2 ha ulatuses. 4. Millises ulatuses on kodualuse maa maamaksust vabastatud korteriomandi omanikud, kes elavad hoones, kus asuvad lisaks eluruumidele ka äripinnad? Maa omanikud, kellele kuuluva maa sihtotstarve on osaliselt elamumaa ja osaliselt ärimaa, omavad kaasomandina nii elamise otstarbeks ette nähtud maad kui ka ärilisel eesmärgil kasutatavat maad. Tulenevalt korteriomandiseadusest ning asjaõigusseaduse kaasomandi valdamist, kasutamist ja käsutamist reguleerivatest sätetest, peab isik maksma vastavalt temale kuuluva osa suurusele kaasomandil lasuvaid makse ning maamaksuseadusest tulenevalt maamaksu proportsionaalselt korteriomandi suurusega nii elamumaa kui ka ärimaa eest. Kui elamumaalt on korteriomanik maamaksu tasumisest vabastatud, siis temale kaasomanikuna kuuluva ärimaa osa eest tuleb korteriomanikul tasuda ka edaspidi maamaksu proportsionaalselt korteriomandi suurusega. 5. Kas kohaliku omavalitsuse üksus võib lisaks MaaMS § 11 lõikes 1 nimetatud soodustusele täiendavalt maamaksust vabastada pensionärid ja represseeritud? Kohaliku omavalitsuse üksus võib MaaMS § 11 lõigete 5 ja 6 kohaselt vabastada maamaksust riikliku pensionikindlustuse seaduse alusel pensioni saaja (edaspidi pensionär) tema omandis või kasutuses oleva elamumaa või maatulundusmaa õuemaa kõlviku osas tiheasustusega alal kuni 1500 m2 ulatuses ja represseeritu ja represseerituga võrdsustatud isiku okupatsioonirežiimide poolt represseeritud isiku seaduse mõistes (edaspidi represseeritu) kogu tema omandis või kasutuses oleva elamumaa või maatulundusmaa õuemaa kõlviku osas. Väljaspool tiheasustusega ala ei ole võimalik pensionäri täiendavalt maamaksust vabastada. Represseeritu kasutuses olev kogu elamumaa või maatulundusmaa õuemaa kõlviku võib vabastada maamaksust olenemata sellest, kas maaüksus asub tiheasustusega alal või mitte. Pensionär ega represseeritu ei pea olema maa ega hoone omanik vaid ta võib olla MaaMS §-s 10 sätestatud maakasutaja. MaaMS § 11 lõigetes 5 ja 6 sätestatud vabastuse rakendamise oma haldusterritooriumil otsustab kohaliku omavalitsuse volikogu. Maamaksuvabastuse ulatuse otsustamisel tuleb volikogul lähtuda MaaMS § 11 lõigetes 5 ja 6 sätestatud ulatusest ning põhiseaduse §-s 12 sätestatud võrdse kohtlemise põhimõttest, mis kohustab võrreldavaid isikute gruppe kohtlema ühesuguselt, kui ei esine mõistlikku ja asjakohast põhjust nende erinevaks kohtlemiseks. Seega ei tohi volikogu MaaMS § 11 lõigetes 5 ja 6 sätestatud vabastuste kehtestamisel kohelda ebavõrdselt pensionäre ja represseerituid, kelle elukoht on rahvastikuregistri kohaselt registreeritud vabastuse sätestanud kohaliku omavalitsuse territooriumil ning pensionäre ja represseerituid, kelle elukoht on registreeritud mujale. Seega lisaks MaaMS § 11 lõikes 1 sätestatud automaatsele vabastusele võib volikogu otsustada maamaksust täiendavalt vabastada pensionärid ja represseeritud MaaMS § 11 lõigetes 5 ja 6 sätestatud ulatuses. 6. Millises registris sisalduvad andmed hooneühistu liikmete osamaksude proportsiooni kohta? Info hooneühistu liikmete nimekirja ja liikmete osamaksude proportsiooni kohta on kättesaadav mittetulundusühingute ja sihtasutuste registrist aadressil https://ariregister.rik.ee/. 7. Millises registris sisalduvad andmed maatulundusmaa õuemaa kõlvikute pindalade kohta? Maakatastriseaduse § 10 lõike 1 kohaselt peavad katastriüksuse plaanile olema kantud katastriüksuste piirid, ehitised (hooned, rajatised), kõlvikute paiknemine ja kitsendusi põhjustavate objektide asukoht ning andmed kõlvikute pindalade kohta. Kuna andmeid katastriüksuste kõlvikulise koosseisu kohta ei ole kajastatud peale maakatastri üheski teises riiklikus registris, siis on õuemaa kõlviku kindlaksmääramisel võimalik lähtuda üksnes maakatastrisse kantud andmetest. Ka maatüki maksustamishinna arvutamise aluseks on vastavalt Vabariigi Valitsuse 22.05.2001 määruse nr 179 „Maa maksustamishinna arvutamise kord“ §-le 3 maakatastrisse kantud andmed, millega on võimalik tutvuda Maa-ameti geoportaalis aadressil http://geoportaal.maaamet.ee/. 8. Kuidas arvutada kodualuse maa maamaksusoodustust, kui kinnistusraamatu andmetel on kinnistu koosseisus mitu katastriüksust ja hoone asub üksnes ühel neist katastriüksustest? Kui kinnistusraamatu andmetel on kinnistu koosseisus mitu katastriüksust ja hoone asub üksnes ühel neist katastriüksustest, arvutatakse maamaksusoodustus üksnes selle katastriüksuse osas, millel asub hoone. MaaMSi § 11 lõike 1 eesmärgiks on vabastada koduomanik talle kuuluva või tema kasutuses oleva hoone aluse ning hoone juurde kuuluva maa eest maamaksu tasumisest. Kuna katastriüksus, millel ei asu maa omaniku või maakasutaja hoonet, ei ole vajalik hoone teenindamiseks või seal asub hoone, mis ei ole rahvastikuregistri andmetel isiku elukoht, siis ei vabastata maa omanikku või maa kasutajat maamaksu tasumise kohustusest vastava katastriüksuse osas. 9. Kas kodualuse maa maamaksusoodustuse saamiseks peab maal asuv hoone olema registreeritud riiklikus ehitisregistris? MaaMS § 11 lõike 1 kohaselt peab maamaksusoodustuse saamiseks maamaksu subjektile kuuluval või tema kasutuses oleval maal asuma faktiliselt hoone. Maamaksusoodustuse saamine ei sõltu asjaolust, kas hoone on riiklikus registris registreeritud või mitte. 10. Kas kodualuse maa maamaksusoodustuse saamiseks peab maal asuma elamu? MaaMS § 11 lõike 1 kohaselt ei ole hoone liik oluline. Maamaksusoodustuse saamiseks peab maamaksu subjektile kuuluval või tema kasutuses oleval maal asuma hoone. 11. Kui rahvastikuregistris on isiku elukoha aadress märgitud valla täpsusega, kas siis isik saab kodualuse maa maamaksusoodustust? Ei saa, sest MaaMS § 11 lõike 1 kohaselt peab maa omaniku või maa kasutaja püsiv elukoht vastavalt rahvastikuregistrisse kantud elukoha andmetele olema maal, mille osas isik soovib maamaksusoodustust, asuvas hoones. 12. Kas kodualuse maamaksusoodustuse arvutamisel arvestatakse ka maakatastris kajastatud elamumaa kõlvikuid? MaaMS § 11 lõike 1 kohaselt saab maamaksust vabastada üksnes elamumaa sihtotstarbega maa või maatulundusmaa sihtotstarbe koosseisu kuuluva õuemaa kõlviku. Osadel elamumaa katastriüksuste plaanidel on küll informatiivse väljana ära märgitud ka kõlvikud, n.t õuemaa, haritav maa, looduslik rohumaa, kuid maamaksu arvutamisel elamumaa osas määratud kõlvikuid ei arvestata. Keskkonnaministri 30.11.2001 määruse nr 50 „Maa korralise hindamise tulemuste kehtestamine“ lisades ei ole elamumaa osas määratud kõlvikutele eraldi väärtust. Seega pole võimalik elamumaa osas määratud kõlvikutele eraldi väärtust arvutada. 13. Kui maamaksu subjektile kuulub ühes kortermajas mitu korteriomandit, siis millisel neist saab rakendada kodualust maamaksusoodustust? Kui isiku elukohaks on vastavalt rahvastikuregistrisse kantud elukoha andemetele kortermajas asuv üks korteriomanditest, siis on isik vabastatud maamaksu tasumise kohustusest üksnes tema elukohaks oleva korteriomandi juurde kuuluva maa osas. 14. Millisest riiklikust registrist saab kohaliku omavalitsuse üksus infot oma haldusterritooriumil asuvatel katastriüksustel paiknevate hoonete kohta? Maa-ameti koduleheküljel asuva aadressiandmete süsteemi (edaspidi ADS) menetlusrakenduse kaudu on kohaliku omavalitsuse üksustel võimalik alla laadida väljavõte konkreetse omavalitsusüksuse katastriüksuste hoonestatuse kohta (st kas katastriüksusel on ADS andmetel hooneid või mitte). Omavalitsusüksuste kaupa koostatud väljavõte on allalaetav ADS menetlusrakendusest (nõuab autentimist). Kogu Eesti kohta saab erinevaid mahukaid aadressiandmete väljavõtteid (mh ka katastriüksuste hoonestatuse väljavõte) tasuta ja ilma autentimata alla laadida ADS avalikust rakendusest väljavõtete lehelt. 15. Kuidas arvutatakse maamaksusoodustust alates 2015. aasta 1. jaanuarist hajaasustusega alal asuvalt maatulundusmaalt? MaaMS § 11 lõike 1 kohaselt vabastatakse seaduses sätestatud nõuetele vastav isik maamaksu tasumisest maatulundusmaa osas üksnes õuemaa kõlviku ulatuses. 01.01.2015 jõustuva MaaMS redaktsiooni § 111 lõige 2 sätestab, et kui maksuvabastus või -soodustus on seotud kõlvikuga, arvutatakse maksuvabastus või -soodustus kõlviku pindalale vastavast maksustamishinna osast. Näide: Saaremaal Torgu vallas hinnatsoonis H0807001 asub 17,72 ha suurune maatulundusmaa sihtotstarbega maksustatav maatükk. Maatulundusmaa koosseisus on järgmised kõlvikud – metsamaa 13,70 ha, muu maa 3,89 ha ja õuemaa 0,13 ha. Maamaksumäär on 2,3%. Maa kuulub ühele eraisikule ning tema elukoht on sellel maal asuvas hoones. Keskkonnaministri 30. novembri 2001. aasta määruse nr 50 „Maa korralise hindamise tulemuste kehtestamine“ lisa 180 „Torgu valla maa väärtuste loetelu sihtotstarbe liikide ja kõlvikute kaupa“ kohaselt on Torgu valla hinnatsoonis H0807001 asuva maatulundusmaa sihtotstarbega maa vääruste loetelu kõlvikute kaupa järgmine: metsamaa väärtuseks 205 eurot ühe ha kohta, muu maa väärtuseks 32 eurot ühe ha kohta ning kuni 1000 m2 õuemaa väärtuseks 0,38 eurot ühe m2 kohta ja üle 1000 m2 jääva õuemaa väärtuseks 0,02 eurot ühe m2 kohta. Kuna maksustatav maatükk hõlmab mitut erinevat kõlvikut, siis esmalt arvutatakse kõlvikutele eraldi maksustamishinnad: Pindala Maa väärtus Maksustamishind Metsamaa 13,70 ha 205 €/ha 2809 € Muu maa 3,89 ha 32 €/ha 124 € Õuemaa 1000 m2 0,38 €/m2 380 € 300 m2 0,02 €/m2 6 € KOKKU 17,72 ha 3320 € Maksustamishind esitatakse Maksu- ja Tolliametile 10 euro täpsusega, seega õuemaa maksustamishind on kokku ümardatult 390 eurot. MaaMS § 11 lõike 1 kohaselt on hajaasustusega alal asuva maatulundusmaa sihtotstarbega maatüki omanik maamaksust vabastatud õuemaa kõlviku osas kuni 2 ha ulatuses. Maksuvaba osa arvutatakse õuemaa kõlviku pindalale vastavast maksustamishinna osast. Maamaksumäära 2,3% korral on maksuvabastus seega 0,023 x 390 eurot = 8,97 eurot. Maksu- ja Tolliamet arvutab maamaksu järgmise valemi alusel (andmete struktuur ja valemis kasutatud lühendite kirjeldused): Maks_kokku=ym/100*(YMHIND+SYHIND50*0.5+SYHIND100*0)+pm/100*(PMHIND+SPHIND50*0.5+SPHIND100*0)-psood-ksood Maamaksu arvutuskäik on järgmine: Maks_kokku=(2,3/100* 3320) – 8,97 = 67,39 eurot.


Koeru Perekodu põhimäärus – Riigi Teataja
Koeru Perekodu põhimäärus
Koeru Perekodu põhimäärus - sisukord
§ 2 Suunamine asenduskodusse ja lahkumine asenduskodust
§ 4 Asenduskodu juhtimine
§ 5 Reorganiseerimine ja tegevuse lõpetamine
Koeru Vallavolikogu
RT IV, 04.10.2013, 69
Vastu võetud 26.09.2013 nr 17
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 1 punkti 4 ja sotsiaalhoolekandeseaduse § 17 lõike 4 alusel.
(1) Koeru Perekodu (edaspidi asenduskodu) on orbude ja vanemliku hoolitsuseta jäänud lastele asenduskoduteenuse pakkumiseks loodud hoolekandeasutus.
(2) Asenduskodus tagatakse lastele nende eale ja seisundile vastav hooldamine, rehabilitatsioon, meditsiinilise abi korraldamine, kasvatamine ja arendamine.
(3) Asenduskodu on Koeru valla munitsipaalasutus, millel on oma põhimäärus, pitsat ja arveldusarve. Asenduskodu aadress on Sõpruse 7-17/18, Koeru, 73001, Järvamaa.
(4) Asenduskodu lähtub oma tegevuses Eesti Vabariigi põhiseadusest, teistest seadustest ja õigusaktidest ning käesolevast põhimäärusest.
(5) Asenduskodu asutab Koeru Vallavolikogu.
(6) Soovitav laste arv asenduskodus on kuni 16.
(7) Sõltuvalt kohalikest oludest ja asenduskodu võimalustest võib asenduskodu omaniku nõusolekul osutada muid teenuseid lastele ja lastega perekondadele.
§ 2. Suunamine asenduskodusse ja lahkumine asenduskodust
(1) Lapse suunab asenduskodusse lapse elukohajärgne omavalitsus eelneval kokkuleppel asenduskodu omanikuga. Asenduskodusse ei saa suunata last vastu tema tahet, kui see ei ole vastuolus lapse huvidega.
(2) Lapsed võivad olla asenduskodus täisealiseks saamiseni. Kui üle 18-aastased kasvandikud jätkavad õpinguid, jäävad nad asenduskodusse kooli lõpetamiseni.
(3) Lapse asenduskodusse paigutanud omavalitsus koos asenduskoduga on kohustatud leidma ja säilitama kontakti asenduskodus viibiva lapse vanemate, sugulaste või lapsele oluliste isikutega, kui see ei ole vastuolus lapse huvidega.
(4) Kodust ja perekonnast eraldatud lapsel on õigus saada teavet oma päritolu, perest eraldamise põhjuse (kui see ei ole vastuolus lapse huvidega) ja tema tulevikku puudutavate küsimuste kohta, samuti osaleda teda puudutavate otsuste tegemisel, kui ta on selleks võimeline.
(5) Asenduskodu abistab lapse elukohajärgset omavalitsust lapse tagasipöördumisel oma perekonda, lapse lapsendamisel või lapse andmisel eestkostele või kasuperekonda.
(6) Asenduskodu koos lapse elukohajärgse omavalitsusega korraldavad lapse iseseisva elu alustamise. Aasta enne kasvandiku täisealiseks saamist võimaldab asenduskodu tal harjutada iseseisvat elamist.
(7) Lapse paigutamisel asenduskodusse annab kohalik omavalitsus koos lapsega üle vajalikud dokumendid alljärgnevast loetelust:
1) perekonna üldiseloomustus (majanduslik olukord, vanemate tervislik seisund, pere kriisiolukorra kestus, pere võimalused ja võimekus lapse kasvatamisega toime tulla, andmed surnud vanemate vara kohta jne);
2) lapse iseloomustus lasteaiast või koolist;
3) omavalitsuse otsus lapse suunamiseks asenduskodusse;
4) sünnitunnistus või arstliku komisjoni otsus lapse vanuse kohta;
5) juhtumiplaan;
6) haridusdokument;
7) tõend lapse viimase elukoha kohta;
8) dokumendid lapsevanemate kohta (surmatunnistus, kohtulahend, tõend vanemate haiguse kohta või lapse kasvatamise võimetust tõendavad muud dokumendid);
9) kohtulahend lapse eraldamise kohta perekonnast või hagiavalduse koopia.
(8) Asenduskodu on kohustatud lapse kohta pidama toimikut vastavalt õigusaktidele.
(9) Lapse lahkumisel asenduskodust antakse lapse dokumendid allkirja vastu üle lapse seaduslikule esindajale või täisealiseks saanud lapsele. Koopiad säilitatakse toimikus arhiivi paigutamiseks.
(1) Asenduskodu põhieesmärk on asenduskoduteenuse osutamine orbudele ja vanemliku hoolitsuseta lastele ja noortele.
(2) Asenduskodu eesmärk on lapsele ja noorele tema põhivajaduste rahuldamiseks peremudelile tugineva elukorralduse pakkumine, talle turvalise ja arenguks soodsa elukeskkonna loomine ning lapse ettevalmistamine võimetekohaseks toimetulekuks täiskasvanuna.
§ 4. Asenduskodu juhtimine
(1) Asenduskodu kõrgeimaks organiks on omaniku poolt moodustud hoolekogu.
(2) Hoolekogu koosseisu kinnitab ja teeb selles muudatusi Koeru Vallavalitsus.
(3) Hoolekogu on alaliselt tegutsev nõuandev organ, kelle ülesanne on jälgida, et asenduskodu tegevus vastaks laste arengule ja huvidele ning teha sellesuunalist koostööd personaliga.
1) kuulab ära juhataja aruande asenduskodu kasvatustegevusest ning majandamisest;
2) annab juhatajale ja vallavalitsusele soovitusi eelarve koostamisel ja eelarvevahendite otstarbekaks kasutamiseks;
3) osaleb arengukava, põhimääruse ja muude dokumentide koostamisel;
4) teeb juhatajale ja vallavalitsusele ettepanekuid lastele soodsa arengukeskkonna tagamiseks;
5) osaleb oma esindaja (esindajate) kaudu juhataja vaba ametikoha täitmiseks korraldatud konkursi komisjoni töös;
(5) Hoolekogul on õigus saada juhatajalt ja vallavalitsuselt oma tööks vajalikku informatsiooni.
(6) Oma töö korraldamiseks valib hoolekogu oma liikmete hulgast esimehe ja aseesimehe.
(7) Hoolekogu töövorm on koosolek, mis toimub vähemalt üks kord poolaastas hoolekogu esimehe või perekodu juhataja ettepanekul.
(8) Hoolekogusse kuulub 5-7 liiget, sealhulgas perekodu, vallavalitsuste ja muude asutuste esindajad.
(9) Asenduskodu tööd juhib juhataja, kellega sõlmib ja lõpetab töölepingu Koeru vallavanem.
(10) Asenduskodu juhatajale esitatavad nõuded:
2) vähemalt 5-aastane lastega töötamise kogemus;
3) ei tohi olla kriminaalkorras karistatud.
(11) Asenduskodu juhataja vastutab kogu asenduskodu tegevuse eest.
(12) Asenduskodu juhataja:
1) juhib asenduskodu pedagoogilist ja finants-majanduslikku tegevust;
2) võtab tööle vallavolikogu poolt kinnitatud koosseisu alusel asenduskodu personali, sõlmib ja lõpetab nendega töölepingud; vallavolikogu kinnitab esitatud koosseisu igal aastal esimese kolme kuu jooksul;
3) töötab välja ja kinnitab töötajate ametijuhendid ja nõustab töötajaid;
4) tagab lastele turvalise ja arengut soodustava keskkonna;
5) koostab asenduskodu eelarve ja aruandluse ning esitab selle õigusaktiga ettenähtud korras;
6) sõlmib lepinguid oma pädevuse piires, esindab asenduskodu ametiasutustes;
7) võimaldab oma töötajatele täiendõpet;
8) kutsub vähemalt üks kord kahe kuu jooksul kokku töötajate ühisnõupidamise;
9) juhib ja suunab asenduskodusisest elu, analüüsib töö tulemusi ja kavandab asenduskodu arengusuunad;
10) kinnitab asenduskodu sisekorra eeskirjad.
§ 5. Reorganiseerimine ja tegevuse lõpetamine
Asenduskodu reorganiseeritakse või tema tegevuse lõpetab Koeru Vallavolikogu seadusega kehtestatud korras.
(1) Tunnistada kehtetuks Koeru Vallavolikogu 21. juuni 2007 aasta määrus nr 14 „Koeru Vallavolikogu 30.09.1999 a määruse nr 16 „Koeru valla perelastekodu põhimääruse kinnitamine“ muutmine“.
(2) Tunnistada kehtetuks Koeru Vallavolikogu 30.03.2000 aasta määrus nr 6 „Koeru valla perelastekodu hoolekogu põhimäärus“.


text:
Petra Engler versus Janus Versand GmbH.
Eelotsusetaotlus: Oberlandesgericht Innsbruck - Austria.
Brüsseli konventsioon - Artikli 5 punktide 1 ja 3 ning artikli 13 esimese lõigu punkti 3 tõlgendamine - Eksitava reklaami saanud tarbija õigus nõuda näiliselt võidetud tasu kohtu korras - Kvalifitseerimine - Artikli 13 esimese lõigu punktis 3 või artikli 5 punktis 1 osutatud lepingutega seotud hagi või artikli 5 punktis 3 osutatud lepinguvälise kohustusega seotud hagi - Tingimused.
Kohtuasi C-27/02.
Kohtuasi C‑27/02
(Oberlandesgericht Innsbruck’i esitatud eelotsusetaotlus)
Brüsseli konventsioon – Artikli 5 punktide 1 ja 3 ning artikli 13 esimese lõigu punkti 3 tõlgendamine – Eksitava reklaami saanud tarbija õigus nõuda näiliselt võidetud tasu kohtu korras – Kvalifitseerimine – Artikli 13 esimese lõigu punktis 3 või artikli 5 punktis 1 osutatud lepingutega seotud hagi või artikli 5 punktis 3 osutatud lepinguvälise kohustusega seotud hagi – Tingimused
Kohtujurist F. G. Jacobsi ettepanek, esitatud 8. juulil 2004
Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 20. jaanuar 2005
1. Konventsioon kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta – Kohtualluvus tarbijalepingute puhul – Konventsiooni artikli 13 esimese lõigu punkt 3 – Kohaldatavuse tingimused – Hagi, milles tarbija, kelle alaline asukoht on liikmesriigis, nõuab teises liikmesriigis asuvalt postimüügiga tegelevalt äriühingult näiliselt võidetud tasu väljamõistmist – Hagi, mis seose puudumise tõttu kauba- või teenusetarnelepinguga ei ole lepingutega seotud hagi osutatud sätte tähenduses
(27. septembri 1968. aasta konventsioon, artikli 13 esimese lõigu punkt 3)
2. Konventsioon kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta – Kohtualluvus erandjuhtudel – Kohtualluvus lepingutega seotud asjades – Lepingutega seotud hagi – Mõiste – Hagi, milles tarbija, kelle alaline asukoht on liikmesriigis, nõuab teises liikmesriigis asuvalt postimüügiga tegelevalt äriühingult näiliselt võidetud tasu väljamõistmist – Hõlmamine – Tingimused – Tarbijale lähetatud saadetis, kus teda näidati nimeliselt võidusumma saajana – Lubaduse vastuvõtmine tarbija poolt ja võidusumma väljamaksmise nõue – Võidusumma väljamaksmise sõltumatus kauba tellimisest ja sellise tellimuse puudumine – Mõju puudumine
(27. septembri 1968. aasta konventsioon, artikli 5 punkt 1)
1. Käsitledes 27. septembri 1968. aasta konventsiooni kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades, mida on muudetud 9. oktoobri 1978. aasta konventsiooniga seoses Taani Kuningriigi, Iirimaa ning Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi ühinemisega, 25. oktoobri 1982. aasta konventsiooniga seoses Kreeka Vabariigi ühinemisega, 26. mai 1989. aasta konventsiooniga seoses Hispaania Kuningriigi ja Portugali Vabariigi ühinemisega ning 29. novembri 1996. aasta konventsiooniga seoses Austria Vabariigi, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi ühinemisega, artikli 13 esimest lõiku, mis puudutab kohtualluvust tarbijalepingute puhul, tuleb märkida, et kõnealuse sätte punkt 3 on kohaldatav ainult siis, kui esiteks, nõude esitaja on eraisikust lõpptarbija, kes ei ole lepingut sõlminud oma kutse- ega majandustegevuses, teiseks, kui hagi on seotud selle tarbija ja kutselise müüja vahel sõlmitud lepinguga, mille esemeks on vallasasjade tarnimine või teenuste osutamine ja mille alusel on lepingupooltel tekkinud vastastikused omavahel seotud kohustused, ning kolmandaks, kui artikli 13 esimese lõigu punkti 3 alapunktides a ja b sätestatud kaks eritingimust on täidetud.
Järelikult olukorras, kus kutseline müüja pöördus tarbija poole, lähetades talle nimelise postisaadetise, mis sisaldas võidulubadust koos kataloogi ja tellimislehega, millega osalisriigis, kus on tarbija alaline asukoht, pakuti müügiks vallasasju, eesmärgiga saada tarbijalt vastus ettevõtja pöördumisele, kuid kus ettevõtja toimingud ei viinud siiski tarbija ja kutselise müüja vahel lepingu sõlmimiseni, mis vastaks artikli 13 esimese lõigu punktis 3 sätestatud tingimustele ja mille raames oleksid pooled vastastikku siduvale kokkuleppele jõudnud, ei saa tarbija esitatud hagi võidusumma väljamaksmise nõudes pidada lepingulise iseloomuga nõudeks nimetatud sätte tähenduses.
(vt punktid 34, 36, 38)
2. Kohtualluvuse reegleid, mis on sätestatud 27. septembri 1968. aasta konventsioonis kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades, mida on muudetud 9. oktoobri 1978. aasta konventsiooniga seoses Taani Kuningriigi, Iirimaa ning Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi ühinemisega, 25. oktoobri 1982. aasta konventsiooniga seoses Kreeka Vabariigi ühinemisega, 26. mai 1989. aasta konventsiooniga seoses Hispaania Kuningriigi ja Portugali Vabariigi ühinemisega ning 29. novembri 1996. aasta konventsiooniga seoses Austria Vabariigi, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi ühinemisega, tuleb tõlgendada järgmiselt:
– hagi, milles tarbija oma elukohariigi õigusaktide alusel nõuab teises osalisriigis asuvalt postimüügiga tegelevalt äriühingult näiliselt võidetud tasu väljamõistmist, kujutab endast lepingulist nõuet kõnealuse konventsiooni artikli 5 punkti 1 mõttes tingimusel, et ühest küljest see äriühing, eesmärgiga ajendada tarbijat lepingut sõlmima, on tarbijale nimeliselt lähetanud saadetise, mis võib jätta mulje, et talle makstakse välja tasu niipea, kui huvitatud isik on saadetisele lisatud „väljamaksekupongi” tagasi saatnud, ja teisest küljest nimetatud tarbija nõustub müüja seatud tingimustega ja tegelikult nõuab lubatud tasu väljamaksmist;
– seevastu, isegi kui nimetatud saadetis sisaldab muu hulgas sama äriühingu kauba reklaamkataloogi ja „mittesiduva proovitellimuse” tellimislehte, siis need kaks asjaolu, et tasu väljamaksmine ei sõltu kauba tellimisest ja et tarbija ei ole tegelikult sellist tellimust esitanud, ei mõjuta ülaltoodud tõlgendust.
(vt punkt 61 ja resolutiivosa)
20. jaanuar 2005(*)
Kohtuasjas C-27/02,
mille esemeks on eelotsusetaotlus 3. juuni 1971. aasta protokolli 27. septembri 1968. aasta konventsiooni kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades tõlgendamise kohta Euroopa Kohtus alusel, mille Oberlandesgericht Innsbruck (Austria) esitas 14. jaanuari 2002. aasta otsusega, mis saabus Euroopa Kohtusse 31. jaanuaril 2002, menetluses
arvestades kirjalikus menetluses ja 26. mai 2004. aasta kohtuistungil esitatut,
– P. Engler, esindaja: Rechtsanwalt K.-H. Plankel ja Rechtsanwalt S. Ganahl,
– Janus Versand GmbH, esindaja: Rechtsanwalt A. Matt,
– Austria valitsus, esindaja: C. Pesendorfer, keda abistas Rechtsanwalt A. Klauser,
– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: A.-M. Rouchaud ja W. Bogensberger,
1 Eelotsusetaotlus puudutab 27. septembri 1968. aasta konventsiooni kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT 1972, L 299, lk 32), mida on muudetud 9. oktoobri 1978. aasta konventsiooniga seoses Taani Kuningriigi, Iirimaa ning Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi ühinemisega (EÜT L 304, lk 1, ja muudetud tekst lk 77), 25. oktoobri 1982. aasta konventsiooniga seoses Kreeka Vabariigi ühinemisega (EÜT L 388, lk 1), 26. mai 1989. aasta konventsiooniga seoses Hispaania Kuningriigi ja Portugali Vabariigi ühinemisega (EÜT L 285, lk 1) ning 29. novembri 1996. aasta konventsiooniga seoses Austria Vabariigi, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi ühinemisega (EÜT 1997, C 15, lk 1; edaspidi „Brüsseli konventsioon”) artikli 5 punktide 1 ja 3 ning artikli 13 esimese lõigu punkti 3 tõlgendamist.
2 Taotlus on esitatud kohtuasjas P. Engler, Austria kodakondsusega, elukoht Lustenau (Austria) versus Saksa õiguse alusel kaugmüügiga tegelev äriühing Janus Versand GmbH (edaspidi „Janus Versand”), asukoht Langenfeld (Saksamaa) seoses hagiga viimatinimetatult teatud tasu väljamõistmise nõudes, kuna see äriühing lähetas P. Englerile nimelise saadetise, millega jättis talle mulje, et ta on võitnud teatud auhinna.
3 Brüsseli konventsiooniga määratud kohtualluvuse reeglid on sätestatud selle II jaotises, mis koosneb artiklitest 2–24.
4 Brüsseli konventsiooni II jaotise 1. jao, pealkirjaga „Üldsätted”, koosseisu kuuluva artikli 2 esimene lõik sõnastab järgmise põhimõtte:
5 Brüsseli konventsiooni samasse jakku kuuluva artikli 3 esimene lõik sätestab:
„Isikuid, kelle alaline asukoht on osalisriigis, saab teise osalisriigi kohtusse kaevata üksnes käesoleva jaotise 2.–6. jaos sätestatud korras.”
6 Brüsseli konventsiooni artiklites 5–18, mis moodustavad II jaotise 2.–6. jao, on sätestatud imperatiivsed või erandjuhte käsitlevad kohtualluvuse erinormid.
7 Brüsseli konventsiooni II jaotise 2. jao pealkirjaga „Kohtualluvus erandjuhtudel” koosseisus asuva artikli 5 sõnastuse kohaselt:
1) lepingutega seotud asjades selle paiga kohtusse, kus tuli täita asjaomane kohustus; […]
3) lepinguvälise kahju puhul selle paiga kohtusse, kus kahjustav sündmus on toimunud;
8 Brüsseli konventsiooni sama II jaotise 4. jao pealkirjaga „Kohtualluvus tarbijalepingute puhul” moodustavad artiklid 13–15.
9 Brüsseli konventsiooni artikkel 13 on sõnastatud järgmiselt:
„Menetluste puhul seoses lepinguga, mille isik (edaspidi “tarbija”) on sõlminud oma majandustegevusest või kutsealast väljajääval eesmärgil, määratakse kohtualluvus kindlaks käesoleva jao alusel, ilma et see mõjutaks artikli 4 ja artikli 5 lõike 5 kohaldamist, kui tegemist on:
3) muud liiki kauba- või teenusetarnelepinguga, ja kui:
b) tarbija on selles riigis teinud lepingu sõlmimiseks vajalikud toimingud.
Kui tarbija sõlmib lepingu poolega, kelle alaline asukoht ei ole osalisriigis, kuid mõnes osalisriigis on tema filiaal, esindus või muu üksus, loetakse see riik nimetatud filiaali, esinduse või muu üksuse tegevusest tulenevate asjade puhul tema alaliseks asukohaks.
Käesolevat jagu ei kohaldata transpordilepingutele.”
10 Brüsseli konventsiooni artikli 14 esimese lõigu sõnastuse kohaselt:
„Tarbija võib algatada menetluse teise lepinguosalise vastu selle osalisriigi kohtutes, kus on nimetatud osalise alaline asukoht, või selle osalisriigi kohtutes, kus on tema enese alaline asukoht.”
11 Sellest kohtualluvuse reeglist võib kõrvale kalduda üksnes Brüsseli konventsiooni artiklis 15 sätestatud tingimustel.
12 Austria tarbijakaitseseaduse (BGB1. 1979/140) § 5j on sõnastatud järgmiselt:
„Ettevõtted, kes saadavad konkreetsele tarbijale võidulubadusi või muid sarnaseid teateid, mille sõnastus jätab tarbijale mulje, et ta on võitnud teatud auhinna, on kohustatud selle tarbijale üle andma; tarbijal on õigus see auhind kohtu korras sisse nõuda.”
13 See säte lisati tarbijakaitseseadusesse sidevahendi abil sõlmitud lepinguid käsitleva Austria seaduse (BGB1. I, 1999/185) artikliga 4, kui Austria siseriiklikku õigusesse võeti üle Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. mai 1997. aasta direktiiv 97/7/EÜ tarbijate kaitse kohta sidevahendi abil sõlmitud lepingute korral (EÜT L 144, lk 19; ELT eriväljaanne 15/03, lk 332).
14 Kõnealune säte jõustus 1. oktoobril 1999.
15 Oberlandesgericht Innsbruck täpsustab oma eelotsusetaotluses, et osutatud § 5j eesmärk on anda tarbijale nõudeõigus „võidulubaduse” sissenõudmiseks kohtu korras, kui tarbija on viidud eksitusse sellega, et kutse- või majandustegevuses tegutsev isik võttis temaga isiklikult ühendust ja jättis talle mulje, et ta on võitnud teatud auhinna, samas kui tehingu tegelik sisu, millega püüti jõuda kaubatellimuseni, esines üksnes väikeses kirjas või teate vähemärgatavas osas ja raskesti arusaadavas sõnastuses.
16 Põhikohtuasja toimikust nähtub, et 2001. aasta alguses sai P. Engler sidevahendi abil kaupade müügiga tegelevalt Janus Versand’ilt postisaadetise, mille viimatinimetatu oli talle nimeliselt tema elukoha aadressil lähetanud. See postisaadetis sisaldas niihästi „väljamaksekupongi”, mille vorm ja sisu jättis saajale mulje, et ta on nimetatud äriühingu korraldatud „sularahaloosimise” käigus võitnud rahalise võidu 455 000 Austria šillingi suuruses summas, kui ka äriühingu kaubakataloogi, mida see oma kliendisuhetes pakkus, esinedes ka „Handelskontor Janus GmbH” nime all, kusjuures kataloogile oli lisatud tellimisleht „mittesiduva proovitellimuse” vormistamiseks. P. Englerile saadetud reklaamprospektis osutas Janus Versand, et temaga võib ühendust võtta muu hulgas Interneti kaudu aadressil: http://www.janus-versand.com/.
17 „Väljamaksekupongil” on sõna „kinnitus”, samuti rasvases trükis võidunumber. Saaja ning kupongikasutaja nimi ja aadress on P. Engleri omad, kõige selle juurde on lisatud märkus „isiklik – ümbervahetamisele ei kuulu”. „Väljamaksekupongil” on samuti rasvases trükis näidatud võidusumma (455 000 Austria šillingit) ja selle all sama summa sõnades, ühtlasi kellegi Ulrich Mändercke allkirjaga kinnitus, mis tõendab, et „võidusumma on näidatud õigesti ja kooskõlas meie alusdokumentidega”; selle allkirja juures seisab märge „vannutatud ja diplomeeritud ekspertide kutseühing ja sekretariaat”. Lisaks paluti P. Engleril kleepida „väljamaksekupongil” selleks ettenähtud kohta saadetises leiduv „sekretariaadi ametlik tempel” ja saata Janus Versand’ile tagasi „mittesiduva proovitellimuse” tellimisleht. „Väljamaksekupongil” on üks lahter kuupäeva ja allkirja jaoks, märge „täita” ja väikeses trükis märkus loosimises osalemise ja väljamaksetingimuste kohta. P. Engler pidi „väljamaksekupongile” märkima, et ta on need tingimused läbi lugenud ja nendega nõustunud. Lõpuks palus „väljamaksekupong” saajat saata see dokument nõuetekohaselt täidetuna veel täna läbivaatamiseks tagasi, selleks oli lisatud kirjaümbrik.
18 P. Engler saatis „väljamaksekupongi” Janus Versand’ile kirjeldatud tingimustel tagasi, nagu see äriühing oli tal palunud teha, kuna arvas, et sellest piisab 455 000 Austria šillingi suuruse lubatud võidusumma kättesaamiseks.
19 Janus Versand esialgu ei vastanud, hiljem aga keeldus nimetatud summat P. Englerile üle kandmast.
20 Seepeale esitas viimatinimetatu Janus Versand’i vastu Austria kohtusse hagi, mis tugines peamiselt tarbijakaitseseaduse §-le 5j ja milles paluti sellelt äriühingult mõista hageja kasuks välja summa 455 000 Austria šillingit, arvestades juurde intressid ja kulud. P. Engleri arvates oli tegu lepingulise nõudega, kuna Janus Versand tegi võidulubadust andes talle pakkumise sõlmida selle äriühinguga müügileping vallasasjade ostmiseks. Selline nõue tugineb siiski ka muudele hagi alustele, mis on eelkõige seotud lepingueelsete kohustuste rikkumisega. Teise võimalusena leiab hageja põhikohtuasjas, et tema nõue on esitatud lepinguvälise kohustuse pinnalt.
21 Janus Versand väitis, et nimetatud nõue ei allu Austria kohtutele ja rõhutas esmalt, et postisaadetis, millel hagi rajaneb, ei pärine temalt, vaid hoopis Handelskontor Janus GmbH’lt, mis on üks teine äriühing, ning seejärel kinnitas, et ta ei ole P. Englerile mingit tasu lubanud, ja lõpuks, et ta ei ole viimatinimetatuga lepingulistes suhetes.
22 Landesgericht Feldkirch (Austria) otsustas 2. oktoobril 2001 P. Engleri hagi pädevuse puudumise tõttu mitte menetleda, kuna viimatinimetatu ei ole suutnud tõendada Janus Versand’i seotust tasulubaduse saatjaga, kes on „Handelskontor Janus GmbH, Postfach 1670, Abt. 3 Z 4, D−88106 Lindau”.
23 P. Engler kaebas selle otsuse edasi Oberlandesgericht Innsbruck’i.
24 Nimetatud kohus leidis, et rahvusvahelise kohtualluvuse küsimuse lahendamisel tuleb juhinduda Brüsseli konventsioonist. Selleks on oluline määratleda, kas Engleri esitatud hagi tuleb käsitleda lepingulise nõudena Brüsseli konventsiooni artikli 5 punkti 1 mõttes või on selline hagi esitatud lepinguvälise või lepingueelse kohustuse pinnalt nimetatud artikli punkti 3 mõttes või veel seda, kas sellele laieneb osutatud konventsiooni artikli 13 esimese lõigu punkt 3.
25 Eelotsusetaotluse esitanud kohus toob esile, et Oberster Gerichtshof (Austria) on Euroopa Kohtule sarnase küsimuse juba esitanud kohtuasjas C‑96/00: Gabriel, milles otsus on tehtud 11. juulil 2002 (EKL 2002, lk I-6367), s.o pärast käesoleva eelotsusetaotluse esitamist Euroopa Kohtule, kuid et selle kohtuasja aluseks olevad asjaolud erinevad käesoleva kohtuasja asjaoludest. Gabrieli kohtuasjas seadis asjaomane ettevõte tõepoolest loteriist osavõtu ja järelikult ka väidetava võidusumma väljamaksmise sõltuvusse tellimusest, mille tarbija pidi eelnevalt esitama, samas kui praegu menetluses olevas asjas ei ole tasu üleandmise tingimuseks ei kauba tellimine tarbija poolt ega selle kättetoimetamine Janus Versand’i poolt. „Väljamaksekupongi” tagasisaatmine pidi olema selleks piisav.
26 Siiski sai tarbija väidetavat võidusummat käsitleva teatega samaaegselt ettevõtte kaubakataloogi ja tellimislehe „mittesiduva proovitellimuse” vormistamiseks, mis ilmselgelt pidi teda mõjutama sõlmima müügilepingut selle äriühingu pakutavate vallasasjade ostmiseks. Siit tegi eelotsusetaotluse esitanud kohus järelduse, et kui eespool viidatud Gabrieli asjas tehtud kohtuotsuses oli vallasasjade müügileping sõlmitud, siis käesolevas kohtuasjas, sõltumata tasulubadusest, mida käesoleval juhul võib vaadelda eraldi, on poolte vahel ainult lepingueelsed suhted.
27 Oberlandesgericht Innsbruck leidis neil asjaoludel, et tema menetluses oleva vaidluse lahendamine sõltub Brüsseli konventsiooni tõlgendamisest, otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas sidevahendi abil sõlmitud lepinguid käsitleva Austria seaduse […] § 1 lõikega 2 muudetud Austria tarbijakaitseseaduse […] § 5j alusel tarbijale tagatud õigus nõuda ettevõtetelt kohtu korras välja näiliselt võidetud auhind, kui ettevõtted saadavad (või on saatnud) konkreetsele tarbijale võidulubadusi või muid sarnaseid teateid, mille sõnastus jätab (või on jätnud) tarbijale mulje, et ta on võitnud teatud auhinna, on ühtlasi […] Brüsseli konventsiooni:
a) artikli 13 [esimese lõigu] punkti 3 mõttes lepinguline nõue
b) artikli 5 punkti 1 mõttes lepinguline nõue
c) artikli 5 punkti 3 mõttes lepinguväline nõue,
kui tavapäraselt ettevaatlikul tarbijal oli talle saadetud dokumentide põhjal alust arvata, et võidetud tasu kättesaamiseks tarvitses tal vaid juurdelisatud väljamaksekupong tagasi saata, ning et võidusumma väljamaksmine ei ole sõltuvuses tellimuse esitamisest ega tasu lubanud ettevõtte poolt kauba kättetoimetamisest, samas kui tarbija on koos võidetava võidusumma lubadusega saanud sama ettevõtte kaubakataloogi ja tellimislehe mittesiduva proovitellimuse esitamiseks?”
28 Põhikohtuasja faktilisi asjaolusid arvestades tuleb esitatud küsimust mõista nii, et sisuliselt on päritud, kas Brüsseli konventsioonis sätestatud kohtualluvuse reegleid tuleb tõlgendada selliselt, et hagi, milles tarbija oma elukohariigi õigusaktide alusel nõuab teises osalisriigis asuvalt postimüügiga tegelevalt äriühingult näiliselt võidetud tasu väljamõistmist, kujutab endast lepingulist nõuet Brüsseli konventsiooni artikli 5 punkti 1 või artikli 13 esimese lõigu punkti 3 mõttes või lepinguvälisel kohustusel põhinevat nõuet sama konventsiooni artikli 5 punkti 3 mõttes, kui see äriühing oli kõnealusele tarbijale nimeliselt lähetanud saadetise, mis jätab mulje, et talle makstakse välja tasu niipea, kui ta seda saadetisele lisatud „väljamaksekupongi” tagasi saates nõuab, ning kui see saadetis sisaldas ühtlasi sama äriühingu kauba reklaamkataloogi ja „mittesiduva proovitellimuse” tellimislehte, ilma et mainitud tasu väljamaksmine sõltuks kauba tellimisest, ning kui tarbija ei ole tegelikult sellist tellimust esitanud.
29 Selliselt sõnastatud küsimusele vastamiseks tuleb esmalt meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt mahub Brüsseli konventsiooni artikli 5 punktis 3 sätestatud lepinguvälise kahju mõiste alla igasugune nõue, mis taotleb kostja vastutusele võtmist ega ole seotud lepingulise kohustusega sama konventsiooni artikli 5 punkti 1 tähenduses (vt eelkõige 27. septembri 1988. aasta otsus kohtuasjas 189/87: Kalfelis, EKL 1988, lk 5565, punkt 17; 26. märtsi 1992. aasta otsus kohtuasjas C‑261/90: Reichert ja Kockler, EKL 1992, lk I-2149, punkt 16; 27. oktoobri 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑51/97: Réunion européenne jt, EKL 1998, lk I-6511, punkt 22; eespool viidatud Gabrieli kohtuotsus, punkt 33, ja 1. oktoobri 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑167/00: Henkel, EKL 2002, lk I8111, punkt 36).
30 Eelnevast järeldub, et kõigepealt tuleb tuvastada, kas põhikohtuasjas menetletav nõue on lepingulise iseloomuga.
31 Selles osas tuleb sedastada, et Brüsseli konventsiooni artikli 5 punkt 1 käsitleb lepingulisi kohustusi üldiselt, samas kui selle artikkel 13 puudutab eraldi tarbija poolt sõlmitud teatud liiki lepinguid.
32 Kuna Brüsseli konventsiooni artikkel 13 on niisiis lex specialis (erinorm) artikli 5 punkti 1 suhtes, tuleb esmalt määratleda, kas käesoleva kohtuotsuse punktis 28 sõnastatud eelotsuse küsimuses kirjeldatud tunnustega hagi võib kuuluda artikli 13 rakendusalasse.
33 Euroopa Kohus on varem korduvalt leidnud, et Brüsseli konventsioonis, nimelt selle artikli 5 punktides 1 ja 3 ning artiklis 13 kasutatud mõisteid tuleb tõlgendada autonoomselt, tuginedes seejuures nimetatud konventsiooni ülesehitusele ja eesmärkidele, et tagada konventsiooni ühetaoline kohaldamine kõigis osalisriikides (vt eelkõige 21. juuni 1978. aasta otsus kohtuasjas 150/77: Bertrand, EKL 1978, lk 1431, punktid 14–16; 19. jaanuari 1993. aasta otsus kohtuasjas C‑89/91: Shearson Lehman Hutton, EKL 1993, lk I-139, punkt 13; 3. juuli 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑269/95: Benincasa, EKL 1997, lk I-3767, punkt 12; 27. aprilli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑99/96: Mietz, EKL 1999, lk I2277, punkt 26, ja eespool viidatud Gabrieli kohtuotsus, punkt 37).
34 Käsitledes Brüsseli konventsiooni artikli 13 esimest lõiku, on Euroopa Kohus eelmises punktis esitatud põhjendustele tuginedes leidnud, et kõnealuse sätte punkt 3 on kohaldatav ainult siis, kui esiteks, nõude esitaja on eraisikust lõpptarbija, kes ei ole lepingut sõlminud oma kutse- ega majandustegevuses, teiseks, kui hagi on seotud selle tarbija ja kutselise müüja vahel sõlmitud lepinguga, mille esemeks on vallasasjade tarnimine või teenuste osutamine ja mille alusel on lepingupooltel tekkinud vastastikused omavahel seotud kohustused, ning kolmandaks, kui artikli 13 esimese lõigu punkti 3 alapunktides a ja b sätestatud kaks eritingimust on täidetud (vt eespool viidatud Gabrieli kohtuotsus, punktid 38–40 ja 47–51).
35 Tuleb tõdeda, et põhikohtuasja taolises asjas ei ole kõik need tingimused täidetud.
36 Vaidlust ei ole selles, et taolises olukorras põhikohtuasja hageja on tegelikult tarbija, kellele laieneb Brüsseli konventsiooni artikli 13 esimene lõik, ja et müüja pöördus tarbija poole kõnealuse artikli punkti 3 alapunktis a kirjeldatud viisil, lähetades talle nimelise postisaadetise, mis sisaldas võidulubadust koos kataloogi ja tellimislehega, millega osalisriigis, kus on tarbija alaline asukoht, pakuti müügiks vallasasju, eesmärgiga saada tarbijalt vastus ettevõtja pöördumisele, kuid käesoleval juhul ei viinud toimingud siiski tarbija ja kutselise müüja vahel lepingu sõlmimiseni, mis vastaks kõnealuses artiklis sätestatud tingimustele ja mille raames oleksid pooled vastastikku siduvale kokkuleppele jõudnud.
37 Seega on vaieldamatu, et põhikohtuasjas ei olnud tarbija väidetava võidu saamine sõltuvuses sellest, kas ta tellib Janus Versand’i pakutavat kaupa, ja P. Engler tegelikult tellimust ei esitanud. Lisaks ei nähtu toimikust kuidagi, et viimatinimetatu oleks lubatud võidusumma väljamaksmist nõudes tunnistanud mingeid omapoolseid kohustusi nimetatud äriühingu ees, kuigi võidusumma kättesaamine võib tekitada kulutusi.
38 Neil asjaoludel ei saa sellist hagi, nagu P. Engler põhikohtuasjas on esitanud, pidada lepingulise iseloomuga nõudeks Brüsseli konventsiooni artikli 13 esimese lõigu punkti 3 tähenduses.
39 Vastupidiselt sellele, mida väidavad P. Engler ja Austria valitsus, ei kummuta seda tõdemust kõnealuse sätte eesmärk, mis on tarbija kui nõrgema osapoole tõhusa kaitse tagamine, ega asjaolu, et käesoleval juhul Janus Versand’i poolt tarbijale nimeliselt lähetatud saadetises sisaldus „mittesiduvaks proovitellimuseks” nimetatud tellimislehe vorm, mis ilmselt pidi ajendama tarbijat selle äriühingu müüdava kauba tellimust esitama.
40 Nagu juba kõnealuse artikli 13 sõnastusest ilmneb, on selles mõeldud ühemõtteliselt „kauba- või teenusetarnelepingu[t]”, mille tarbija „on sõlminud”.
41 Käesoleva kohtuotsuse punktides 36–38 esitatud tõlgendust toetab tarbija sõlmitud lepingutega seotud kohtualluvust käsitlevate normide paigutus Brüsseli konventsiooni II jaotise 4. jaos, arvestades konventsiooni süsteemi.
42 Brüsseli konventsiooni artiklid 13–15 moodustavad nimelt erandi selle konventsiooni artikli 2 esimeses lõigus sätestatud üldpõhimõttest, mille kohaselt allub asi selle osalisriigi kohtutele, mille territooriumil on kostja alaline asukoht.
43 Siit järeldub, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb Brüsseli konventsiooni artiklites 13–15 sätestatud kohtualluvuse erinorme tõlgendada kitsalt, neid ei saa laiendada juhtudele, mida kõnealune konventsioon sõnaselgelt ei kata (vt eelkõige eespool viidatud Bertrand’i kohtuotsus, punkt 17; Shearson Lehman Huttoni kohtuotsus, punktid 14–16; Benincasa kohtuotsus, punkt 13 ja Mietzi kohtuotsus, punkt 27).
44 Kuna Brüsseli konventsiooni artikli 13 esimese lõigu punkt 3 ei ole kohaldatav kohtuasjas, milles esinevad käesoleva otsuse punktis 28 sõnastatud küsimuses kirjeldatud asjaolud, on järelikult vaja välja selgitada, kas taolist hagi, nagu põhikohtuasjas esitatud, võib pidada lepinguliseks nõudeks selle konventsiooni artikli 5 punkti 1 mõttes.
45 Selles osas tuleb esmalt tõdeda, et nagu juba Brüsseli konventsiooni artikli 5 punkti 1 sõnastusest ilmneb, ei eelda see lepingu sõlmimist (vt selle kohta 17. septembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑334/00: Tacconi, EKL 2002, lk I7357, punkt 22).
46 Ühtlasi tuleb meenutada, et Euroopa Kohus on asunud seisukohale, et lepingulise kohustuse olemasolu käsitlevate vaidluste kohtualluvuse küsimus tuleb lahendada vastavalt Brüsseli konventsiooni artikli 5 punktile 1, ja et see säte on kohaldatav isegi siis, kui vaidlus poolte vahel käib lepingu sõlmimise üle (vt 4. märtsi 1982. aasta otsus kohtuasjas 38/81: Effer, EKL 1982, lk 825, punktid 7 ja 8).
47 Lisaks tuleneb kohtupraktikast, et kohustusi, mis on tekkinud ühingu ja tema liikmete vahelistest suhetest, tuleb vaadelda kui lepingulisi kohustusi Brüsseli konventsiooni sellesama artikli 5 punkti 1 mõttes, sest eraõigusliku ühinguga liitumisel tekivad osapoolte vahel tihedad seosed, mis on samaliigilised lepingupoolte vahel tekkivate suhetega (vt 22. märtsi 1983. aasta otsus kohtuasjas 34/82: Peters, EKL 1983, lk 987, punktid 13 ja 15).
48 Eeltoodust tuleneb, nagu sedastas kohtujurist oma ettepaneku punktis 38, et Euroopa Kohus ei tõlgenda Brüsseli konventsiooni artikli 5 punktis 1 sätestatud mõistet „lepingutega seotud asjades” kitsalt.
49 Siit järeldub, et käesoleva kohtuotsuse punktides 38 ja 44 antud seisukoht, mille kohaselt põhikohtuasjas esitatud hagi ei ole lepingulise iseloomuga Brüsseli konventsiooni artikli 13 esimese lõigu tähenduses, ei ole iseenesest takistuseks, et see hagi võiks ikkagi olla lepinguga seotud asi sama konventsiooni artikli 5 punkti 1 mõttes.
50 Lahendamaks küsimust, kas põhikohtuasjas on tegu sellise juhtumiga, tuleb meenutada, et kohtupraktikast tuleneb ühest küljest, et kuigi Brüsseli konventsiooni artikli 5 punkt 1 ei eelda lepingu sõlmimist, on kohustuse kindlakstegemine siiski selle sätte kohaldamiseks nõutav, kuna kohtualluvus määratakse lepinguga seotud asjades selle paiga järgi, kus asjaomane kohustus on täidetud või tuli täita (vt eespool viidatud Tacconi kohtuotsus, punkt 22). Teisest küljest on Euroopa Kohus mitmel juhul leidnud, et lepinguga seotud asjana kõnealuse sätte tähenduses ei saa mõista olukorda, kus pooled ei ole vabatahtlikult võtnud endale mingeid kohustusi teise osapoole suhtes (17. juuni 1992. aasta otsus kohtuasjas C‑26/91: Handte, EKL 1992, lk I-3967, punkt 15; eespool viidatud Réunion européenne jt kohtuotsus, punkt 17; eespool viidatud Tacconi kohtuotsus, punkt 23, ja 5. veebruari 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑265/02: Frahuil, EKL 2004, lk I‑1543, punkt 24).
51 Järelikult eeldab kõnealuse artikli 5 punktis 1 sätestatud lepinguga seotud asja kohtualluvuse erinormi kohaldamine selle juriidilise kohustuse määratlemist, mille isik on endale vabatahtlikult teise isiku suhtes võtnud ja millel põhineb hageja nõue.
52 Selles osas on eelotsusetaotluse esitanud kohus tõdenud, et antud juhul lähetas kutseline müüja omal algatusel tarbijale, kes polnud selleks mingit soovi avaldanud, tema elukoha aadressil postisaadetise, kus teda näidati nimeliselt võidusumma saajana.
53 Selline saadetis, mille saajad ja saatmise vahendid valis saatja, tuleneb üksnes saatja vabast tahtest ja võib seega tähendada endale vabatahtlikult võetud kohustust käesoleva kohtuotsuse punktis 50 viidatud kohtupraktika mõttes.
54 Lisaks leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et võidulubadus, mille sellistes tingimustes andis kutseline müüja, kes ei toonud selgelt esile juhuslikkuse momenti või isegi kasutas väljendeid, mis võivad viia tarbija eksitusse, eesmärgiga mõjutada teda sõlmima lepingut kutselise müüja poolt pakutavate kaupade hankimiseks, andis saadetise saajale alust mõistlikult uskuda, et võidusumma makstakse talle välja pärast seda, kui ta on lisatud „väljamaksekupongi” tagasi saatnud.
55 Teisest küljest tuleneb eelotsusetaotluse esitanud kohtu edastatud toimikust, et vaidlusaluse saadetise saaja võttis tema kasuks antud võidulubaduse sõnaselgelt vastu, nõudes näiliselt võidetud summa väljamaksmist.
56 Vähemalt sellest hetkest alates tuleb põhikohtuasja taolistel asjaoludel kutselise müüja poolt vabatahtlikult tehtud tegu hinnata kui siduvat akti, millest tegijal tekivad sellised kohustused nagu lepingutega seotud asjades. Seetõttu ja arvestades seda, et lõpliku hinnangu andmine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu pädevuses, võib samuti lugeda täidetuks käesoleva kohtuotsuse punktis 50 viidatud kohtulahendites osutatud tingimust, mis eeldab osapoole juriidilist kohustust teise osapoole suhtes.
57 Tuleb lisada, et taolise hagi, nagu tarbija esitas põhikohtuasjas, eesmärk on nõuda kohtu korras elukutseliselt müüjalt välja näiliselt võidetud tasu, mille väljamaksmisest viimane keeldus. Hagi põhineb seega üheselt vaidlusalusel võidulubadusel, mille täitmata jätmise tõttu pidi näiline kasusaaja pöörduma kohtusse.
58 Siit järeldub, et põhikohtuasjas on täidetud kõik tingimused Brüsseli konventsiooni artikli 5 punkti 1 kohaldamiseks.
59 Kohtujuristi ettepaneku punktis 48 esitatud põhjenduste kohaselt ei oma asjas tähtsust ainuüksi selline fakt, et elukutselisel müüjal puudus tegelikult tahe lubatud võidusummat saadetise saajale üle anda. Arvestades käesoleva kohtuotsuse punktis 45 öeldut, kehtib sama ka asjaolu kohta, et tasu väljamaksmine ei sõltunud kaupade tellimisest ja et tarbija ei ole sellist tellimust tegelikult esitanud.
60 Neil asjaoludel on taolisele hagile, millega P. Engler eelotsusetaotluse esitanud kohtusse pöördus, Brüsseli konventsiooni artikli 5 punkt 1 kohaldatav selliselt, nagu tuleneb ka käesoleva kohtuotsuse punktist 29, et ei ole enam vajadust kaaluda kõnealuse konventsiooni artikli 5 punkti 3 kohaldatavust.
61 Eeltoodud kaalutlustel tuleb esitatud küsimusele vastata, et Brüsseli konventsiooni kohtualluvuse reegleid tuleb tõlgendada järgmiselt:
Kohtualluvuse reegleid, mis on sätestatud 27. septembri 1968. aasta konventsioonis kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades, mida on muudetud 9. oktoobri 1978. aasta konventsiooniga seoses Taani Kuningriigi, Iirimaa ning Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi ühinemisega, 25. oktoobri 1982. aasta konventsiooniga seoses Kreeka Vabariigi ühinemisega, 26. mai 1989. aasta konventsiooniga seoses Hispaania Kuningriigi ja Portugali Vabariigi ühinemisega ning 29. novembri 1996. aasta konventsiooniga seoses Austria Vabariigi, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi ühinemisega, tuleb tõlgendada järgmiselt:

matches:
§ 5
§ 5
kohus
kohus
kohus
§ 1
§ 5
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus
kohus


Kõrveküla Raamatukogu põhimäärus – Riigi Teataja
Kõrveküla Raamatukogu põhimäärus - sisukord
§ 2 Nimi, õiguslik seisund ja asukoht
§ 3 Raamatukogu struktuur ja teeninduspiirkond
§ 9 Raamatukogu töötajad
4 ASJAAJAMINE, VARA, FINANTSEERIMINE, MAJANDAMINE JA ARUANDLUS
§ 12 Raamatukogu vara ja vahendid
§ 13 Raamatukogu rahalised vahendid ja finantseerimine
5 KOGUD, TEENINDUS JA LUGEJAD
§ 16 Teenindus raamatukogus
RT IV, 05.01.2019, 78
Vastu võetud 20.12.2018 nr 44
Käesolev põhimäärus sätestab Kõrveküla Raamatukogu ülesanded, juhtimise korralduse, juhi õigused ja kohustused, struktuuri ja muud tegevuse korraldamise olulised küsimused.
§ 2. Nimi, õiguslik seisund ja asukoht
(1) Asutuse nimi eesti keeles on Kõrveküla Raamatukogu, ametlik nimi inglise keeles on Kõrveküla Public Library, asukoht ning postiaadress: Haava tn 6, Kõrveküla alevik, Tartu vald, 60512 Tartu maakond.
(2) Kõrveküla Raamatukogu (edaspidi raamatukogu) on Tartu Vallavalitsuse (edaspidi vallavalitsus) hallatav asutus.
(3) Raamatukogu juhindub oma tegevuses UNESCO rahvaraamatukogude manifestist, rahvaraamatukogu seadusest, Tartu Vallavolikogu (edaspidi vallavolikogu) ja vallavalitsuse õigusaktidest, muudest õigusaktidest ja käesolevast põhimäärusest.
(4) Raamatukogu omab oma töötajate suhtes tööandja õigusi ja täidab tööandja kohustusi.
(5) Raamatukogu töötajate koosseisu kinnitab vallavalitsus raamatukogu direktori (edaspidi direktor) ettepanekul.
(6) Raamatukogu tegevust reguleerivate küsimuste lahendamisel nõustab direktorit raamatukogu nõukogu ( edaspidi nõukogu).
§ 3. Raamatukogu struktuur ja teeninduspiirkond
(1) Raamatukogu teeninduse korraldus ning lugejate õigused ja kohustused sätestatakse vallavolikogu poolt kinnitatud raamatukogu kasutamise eeskirjas.
(2) Raamatukogu struktuuris on komplekteerimisosakond ja kaks teenindusosakonda (Kõrveküla raamatukogu ja Härma harukogu).
(3) Raamatukogu teeninduspiirkond on Kõrveküla ja Vahi alevik ning Aovere, Arupää, Haava, Lombi, Möllatsi, Tila, Vesneri ja Väägvere küla ning maakonnaraamatukogu ülesannete täitmisel Tartu maakond.
(2) Raamatukogul ja harukogul on templid teavikute märgistamiseks.
(1) Raamatukogu eesmärk on tagada elanikele juurdepääs informatsioonile, teadmistele, inimmõtte saavutustele ning kultuurile, toetada elukestvat õppimist ja enesetäiendamist ning teha koostööd piirkonna haridus- ja kultuuriasutustega, külakogukonnaga, mittetulundusühingute ja sihtasutustega.
(2) Raamatukogu põhieesmärk maakonnaraamatukogu ülesannete täitmisel on Vabariigi Valitsuse kultuuripoliitika põhisuundade jälgimine, maakonna raamatukogudele teavikute komplekteerimine, tegevuse analüüsimine ja aruandluse korraldamine, erialane nõustamine ja täiendkoolituse korraldamine.
(1) Raamatukogu põhiteenused on lugejatele vajalike teavikute kogumine, säilitamine ja kättesaadavaks tegemine, avaliku teabe seaduse alusel üldkasutatava andmesidevõrgu kaudu avalikustatud teabega tutvumiseks arvuti kasutamise võimaldamine.
(2) Õigusaktides sätestatud ülesannete täitmiseks raamatukogu:
1) komplekteerib raamatukogu kogud, täiendab neid ning peab fondide arvestust õigusaktidega sätestatud korras kindlustades nende säilimise;
2) arvestab ja töötleb raamatukokku saabunud teavikud;
3) omavalitsustega sõlmitavate lepingute alusel komplekteerib maakonnaraamatukogu ülesannete täitmisel rahvaraamatukogude kogud, koostab elektroonilist kataloogi;
5) korraldab raamatukogutöö arvestust ja esitab vastavad aruanded;
7) teeb teatmebibliograafilist tööd;
8) osutab interneti teenuseid ning tagab avalikule teabele üldkasutatava andmesidevõrgu kaudu juurdepääsu;
9) korraldab raamatuvarade tutvustamiseks üritusi ja lugejakoolitusi;
10) on Kõrveküla Põhikooli õpikeskkonna osa Härma harukogu baasil, toetab oma tegevusega kooli õppekava täitmist ja täidab ühtlasi kooliraamatukogu ülesannet põhikogu osas;
11) maakonnaraamatukogu ülesannete täitmisel juhendab teisi maakonna rahvaraamatukogusid, korraldab nende erialast nõustamist ja raamatukogutöötajate täiendkoolitust;
14) osutab raamatukogu kasutajatele tasulisi eriteenuseid;
16) täidab teisi õigusaktidega pandud ülesandeid.
(1) Raamatukogu tööd juhib ja korraldab direktor, kellel on raamatukogunduslik või infoteaduste alane kõrgharidus või raamatukoguhoidja kutsekvalifikatsioon
(2) Direktori vaba ametikoha täitmiseks kuulutab vallavalitsus välja avaliku konkursi ja kehtestab konkursi korra.
(3) Direktori kinnitab ametisse vallavalitsus vallavanema ettepanekul.
(4) Raamatukogu direktori palga kinnitab vallavanem käskkirjaga lähtudes vallaeelarves raamatukogule kinnitatud eelarve osast.
(5) Direktor vastutab raamatukogu tegevuse, arengu ja vara eest ning tagab raamatukogule pandud ülesannete täitmise.
(6) Direktor kindlustab raamatukogu tulemusliku ja häireteta töö, teeb koostööd raamatukogu nõukogu ja vallavalitsusega.
(7) Raamatukogu töö korraldamiseks on direktoril õigus anda käskkirju.
(1) Esindab raamatukogu ning tegutseb raamatukogu nimel ilma täiendavate volitusteta kõigis riigi- ja omavalitsusorganites ja -asutustes ning suhetes füüsiliste ja juriidiliste isikutega.
(2) Kinnitab õigusaktidega kehtestatud nõuetele vastavad töökorralduse reeglid ja teised raamatukogu haldusdokumendid, tagab töötervishoiu, tööohutuse ja andmekaitse nõuete täitmise.
(3) Võtab tööle raamatukogu töötajaid ning sõlmib, muudab ja lõpetab nendega töölepingud, määrab kindlaks töötajate tööülesanded, õigused, kohustused ja vastutuse.
(4) Määrab töötajate töötasu suuruse lähtudes vallaeelarves raamatukogule kinnitatud eelarve osast.
(5) Määrab raamatukogu palgafondi piires töötajatele lisatasusid, preemiaid ja ühekordseid toetusi.
(6) Korraldab raamatukogu asjaajamist, aruannete koostamist ja esitamist vastavalt õigusaktidega kehtestatud nõuetele.
(7) Juhib lähtudes kehtivatest õigusaktidest raamatukogu majandus- ja finantstegevust.
(8) Tagab raamatukogu tegevuse ja üldise arengu, algatab või osaleb raamatukogu tegevust reguleerivate õigusaktide ja raamatukogu põhimääruse eelnõu ning arengukava koostamisel ja esitab need kinnitamiseks vallavalitsusele või vallavolikogule.
(9) Osaleb raamatukogu tegevust puudutavate küsimuste arutamisel vallavalitsuse või vallavolikogu istungitel.
§ 9. Raamatukogu töötajad
(1) Raamatukogu töötajad on direktor ja teised töötajad.
(2) Töötamine raamatukogus toimub töölepingu alusel vastavalt töösuhteid reguleerivatele õigusaktidele.
(3) Töötajate tööülesanded määratakse töölepinguga ning tööjuhenditega.
4. peatükk ASJAAJAMINE, VARA, FINANTSEERIMINE, MAJANDAMINE JA ARUANDLUS
(2) Asjaajamise korraldamisel lähtub raamatukogu arhiiviseaduses, avaliku teabe seaduses, isikuandmete kaitse seaduses, digitaalallkirja seaduses, Vabariigi Valitsuse kehtestatud teenuste korraldamise ja teabehalduse alustes sätestatust.
(3) Asjaajamine, dokumendiringlus ja arhiveerimine reguleeritakse asjaajamiskorraga, mille kehtestab raamatukogu direktor.
§ 12. Raamatukogu vara ja vahendid
§ 13. Raamatukogu rahalised vahendid ja finantseerimine
1) Tartu valla eelarvest;
2) raamatukogu kogude regulaarne varustatus teavikutega lähtuvalt raamatukogu eesmärgist ja teeninduspiirkonna elanike arvust;
(1) Raamatukogu esitab oma tegevuse kohta õigusaktides ettenähtud aruanded. Vallavalitsus esitab Kultuuriministeeriumile aruande rahvaraamatukogudele riigieelarvest eraldatud summade kasutamise kohta hiljemalt eelarveaastale järgneva aasta 20. jaanuariks;
(2) Maakonnaraamatukogu ülesannete täitmisel esitab raamatukogu Kultuuriministeeriumile maakonna rahvaraamatukogude statistilise ja sisulise töö koondaruande hiljemalt iga aasta 1. märtsiks.
5. peatükk KOGUD, TEENINDUS JA LUGEJAD
(1) Raamatukogu kogud on koostiselt universaalsed, sisaldades teeninduspiirkonna elanike põhivajadustele vastavaid, erinevates keeltes, eri tüüpi ja eri laadi teavikuid.
(2) Kogude koostamisel arvestab raamatukogu Kõrveküla Põhikooli õpilaste õppimise ja õpetajate poolt loodava õppekeskkonna vajadustega, et toetada koolis kõigi õppeainete ja õppesuundade ning huvitegevuse toimimist.
§ 16. Teenindus raamatukogus
(2) Avaliku teabe seaduse alusel üldkasutatava andmesidevõrgu kaudu avalikustatud teabega tutvumiseks võimaldatakse teabe taotlejal kasutada arvutit. Raamatukogu töötajad on kohustatud abistama isikuid riigi- ja kohaliku omavalitsuse veebilehtedele juurdepääsu saamiseks.


text:
õigus mitte anda tunnistusi iseenda või oma lähedaste vastu
KrMS § 407 välistab alaealise õiguse esitada kaebus maakohtu kohtuniku määruse peale, millega kohtunik annab KrMS § 406 lg 3 järgi loa paigutada alaealine kasvatuse eritingimusi vajavate õpilaste kooli. KrMS § 407 riivab PS § 24 lg-s 5 tagatud edasikaebepõhiõigust. (p 33)
PS § 15 lg 1 esimeses lauses tagatud üldise kaebepõhiõiguse kaitsealas on olukord, kus kohus ei ole isiku õiguste üle otsustanud. PS § 24 lg-s 5 tagatud edasikaebepõhiõiguse kaitsealasse kuulub aga olukord, kus on olemas isiku õigusi ja vabadusi puudutav kohtu otsustus. Sellisele seisukohale on asunud Riigikohtu üldkogu (vt nt Riigikohtu üldkogu 30. märtsi 2011. a otsus kohtuasjas nr 3-3-1-50-10, p 48). Kui menetluses, mille tulemusena kohus otsustuse langetas, olid menetlusosalise menetluslikud õigused piiratud, tuleb seda arvestada edasikaebepõhiõiguse riive mõõdukuse kaalumisel. (p 32)
PS § 24 lg 5 annab igaühele õiguse tema kohta tehtud kohtuotsuse peale seadusega sätestatud korras edasi kaevata kõrgemalseisvale kohtule. PS § 24 lg 5 eesmärgiks on tagada kohtulahendi kontroll, vältimaks eksimusi ja vigu kohtulahendites (vt Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 25. märtsi 2004. a otsus asjas nr 3-4-1-1-04, p 21). Riigikohus on leidnud, et tulenevalt kohustusest tõlgendada põhiõigusi sätestavaid norme laiendavalt ja tagamaks põhiõiguste lünkadeta kaitse, peab edasikaebeõigus põhimõtteliselt olema tagatud kõigi kohtulahendite puhul sõltumata nende nimetusest (vt nt Riigikohtu üldkogu 10. novembri 2011. a otsus haldusasjas nr 3-3-1-28-11, p 25). Seetõttu kuulub PS § 24 lg 5 kaitsealasse õigus kaevata kõrgemalseisvale kohtule ka määruse peale. (p 30)
PS § 24 lg-s 5 tagatud edasikaebepõhiõiguse kaitsealasse kuulub aga olukord, kus on olemas isiku õigusi ja vabadusi puudutav kohtu otsustus. Sellisele seisukohale on asunud Riigikohtu üldkogu (vt nt Riigikohtu üldkogu 30. märtsi 2011. a otsus kohtuasjas nr 3-3-1-50-10, p 48). (p 32)
Riigikohus on leidnud, et PS § 24 lg-st 5 ei tulene õigust vaidlustada eranditult kõiki kohtulahendeid ja seadusandja on pädev kohtulahendi olemusest lähtuvalt ning mõistlikele põhjendustele tuginedes edasikaebeõigust diferentseerima (Riigikohtu üldkogu 10. novembri 2011. a otsus haldusasjas nr 3-3-1-28-11, p 27). Riigikohus on kohtumenetluse ökonoomsust ja asja kiiret lahendamist käsitlenud PS § 24 lg-s 5 sätestatud kaebeõiguse piiramise põhiseaduspärase eesmärgina (Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 25. märtsi 2004. a otsus kohtuasjas nr 3-4-1-1-04, p 21). (p 36)
KrMS §-s 407 sätestatud edasikaebeõiguse piirangut võib pidada sobivaks abinõuks kohtusüsteemi tõhususe ja mõjutusvahendi kohaldamise menetluse kiiruse tagamisel. Kohtusüsteemi üldise tõhususe tagamiseks on piirang ka vajalik, sest kui eesmärgiks on kohtute aja ja kulude kokkuhoid, pole muu vahendiga võimalik samaväärset kokkuhoidu saavutada. (p 40) KrMS §-s 407 sätestatud edasikaebeõiguse piirang ei ole mõõdukas abinõu kohtusüsteemi tõhususe saavutamiseks ja riivab PS § 24 lg-s 5 sätestatud põhiõigust ebaproportsionaalselt. Arvestades seda, et menetluses, milles alaealise kasvatuslike erivajadustega õpilaste kooli paigutamiseks loa andmise määrus tehakse, puudub alaealisel õigus ärakuulamisele ja kaitsele, samuti mõju, mille määrus toob kaasa alaealise õiguste jaoks, peab alaealisel olema võimalik taotleda maakohtu otsustuse õigsuse kontrolli kõrgema astme kohtus. KrMS § 407 on osas, milles välistab alaealise õiguse esitada kaebus määruse peale, millega kohus annab loa paigutada alaealine kasvatuse eritingimusi vajavate õpilaste kooli, vastuolus PS § 24 lg-ga 5. (p 47)
PS § 15 lõike 1 esimeses lauses sätestatud kohtusse pöördumise põhiõiguse piiramise eesmärkidena on riigilõivude puhul legitiimsed õigusemõistmise kulutuste kandmisest osavõtu põhimõte ja menetlusökonoomia (Riigikohtu üldkogu 16. mai 2008. aasta otsus asjas nr 3-1-1-88-07, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika; Riigikohtu üldkogu 12. aprilli 2011. aasta otsus asjas nr 3-2-1-62-10, punkt 45; Riigikohtu üldkogu 6. märtsi 2012. aasta otsus asjas nr 3-2-1-67-11, punkt 25.5). (p 31)
3-4-1-12-12 Riigikohus 28.06.2012
Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium tunnistas 20. juuni 2012. a otsusega asjas nr 3-4-1-10-12 põhiseadusega vastuolus olevaks ja kehtetuks kehtiva riigilõivuseaduse § 57 lg 1 koostoimes lisa 1 viimase lausega osas, milles tsiviilasjas hinna puhul üle 639 116 euro 48 sendi tuleb hagiavalduselt tasuda riigilõivu 3% tsiviilasja hinnast, kuid mitte rohkem kui 95 867 eurot 47 senti. RLS § 57 lg 22 järgi tasutakse tsiviilasjas tehtud maakohtu otsuse peale apellatsioonkaebuse esitamisel riigilõivu sama palju, kui tuleb tasuda hagi või muu avalduse esialgsel esitamisel maakohtule, arvestades apellatsioonkaebuse ulatust. Oleks mõeldamatu rakendada viidatud riigilõivuseaduse normi selliselt, et määrata apellatsioonkaebuselt tasutav riigilõiv riigilõivuseaduse lisa 1 viimase lause järgi, mis on tunnistatud hagiavalduse esitamisel tasutava riigilõivu osas põhiseadusega vastuolus olevaks ja kehtetuks. (p 30) Kolleegium tunnistab PSJKS § 15 lg 1 p 2 alusel põhiseaduse §-dega 24 lg 5 ja 11 vastuolus olevaks ja kehtetuks RLS (RT I, 23.03.2011, 1; RT I, 02.03.2012, 5) § 57 lg-d 1 ja 22 koostoimes lisa 1 viimase lausega osas, milles tsiviilasjas hinnaga üle 639 116 euro 48 sendi tuleb apellatsioonkaebuselt tasuda riigilõivu 3% tsiviilasja hinnast, kuid mitte rohkem kui 95 867 eurot 47 senti. (p 32)
3-4-1-9-12 Riigikohus 20.06.2012
PS § 15 lg 1 esimeses lauses sätestatud põhiõiguse piiramise õigustusena saab arvestada üksnes teisi põhiõigusi või põhiseaduslikke väärtusi (Riigikohtu üldkogu 16. mai 2008. a otsus asjas nr 3-1-1-88-07, p 43, ja seal viidatud kohtupraktika). Riigikohtu üldkogu järeldas asjas nr 3-2-1-62-10 tehtud otsuse p-s 45, et põhiseaduse järgi saab lugeda lubatavaks eesmärki, et hagimenetluses kantakse vähemalt rahaliste vaidluste puhul riigi tehtavad kulud õigusemõistmisele eelkõige menetlusosaliste endi makstavate lõivude arvel (õigusemõistmise kulutuste kandmisest osavõtu põhimõte). Tsiviilkohtumenetluses järgib menetlusosaliste õigusemõistmise kulutuste kandmisest osavõtu põhimõte riigieelarvevahendite säästliku avalikke huve arvestava kasutamise huvi ja on seega põhiseaduslik väärtus ning kohtusse pöördumise õiguse legitiimne riive (Riigikohtu üldkogu 6. märtsi 2012. a otsus asjas nr 3-2-1-67-11, p 25.5). Samuti on riigilõivu legitiimseks eesmärgiks põhiseaduse tähenduses menetlusökonoomia, et vältida põhjendamatute, pahatahtlike jms kaebuste menetlemist (vt ka Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 15. detsembri 2009. a otsus asjas nr 3-4-1-25-09, p 23). (p 31) Asjassepuutuvateks säteteks on RLS § 57 lg 1 koostoimes lisaga 1 osas, milles tsiviilasjas hinnaga 447 381 eurot 53 senti kuni 511 293 eurot 18 senti tuleb hagiavalduselt tasuda riigilõivu 16 617 eurot 2 senti. (p 28) Kolleegiumi hinnangul ei ole praeguses asjas vaidlustatud riigilõiv vajalik meede menetlusökonoomia ega õigusemõistmise kulutuste kandmisest osavõtu eesmärgi täitmiseks. (p 38)
3-4-1-7-12 Riigikohus 07.05.2012
RLS § 57 lõiked 1 ja 22 (RT I 2010, 21, 107; RT I, 30.12.2011, 4) koostoimes lisaga 1 alusel tsiviilasjas nõudelt hinnaga 63 911 eurot 64 senti kuni 95 867 eurot 47 senti määratud riigilõiv 5432 eurot 49 senti, ja tsiviilasjas nõudes hinnaga 191 734 eurot 94 senti kuni 223 690 eurot 76 senti määratud riigilõiv 9267 eurot 18 senti on põhiseadusega vastuolus, kuna arvestades Eesti keskmise kuupalga määra ja töötasu alammäära, võib ka kuni 31. detsembrini 2010 kehtinud 117 750-kroonine või ka mõnevõrra väiksem riigilõiv hoida isikuid põhjendamatult ja pahatahtlikult kohtusse pöördumast ning saavutada sellega sama efektiivselt, kuid isikute õigusi vähem piiravalt menetlusökonoomia eesmärgi. (pp 45, 49) 5432 euro 49 sendi ja 9267 euro 18 sendi suurused hagilt tasutavad riigilõivud ületavad ühe tsiviilasja keskmist arvestuslikku kulu ringkonnakohtus vastavalt ligi 7,8 ja 13,2 korda. Oluliselt väiksem riigilõiv kataks tõenäoliselt õigusemõistmise kulud, kuid oleks kohtusse pöörduda soovivale isikule vähem koormav. (p 46)
Abinõu proportsionaalsuse kaalumisel on vaja hinnata ka ühiskonnaolusid, st majanduslikku ruumi, kus õiguslik regulatsioon toimib (Riigikohtu üldkogu 12. aprilli 2011. aasta otsus asjas nr 3-2-1-62-10, punkt 48.3). Üldkogu võrdles asjas nr 3-2-1-67-11 vaidlustatud riigilõivu määra 2010. aastal kehtinud Eesti keskmise brutokuupalga määra ning töötasu alammääraga, samuti Justiitsministeeriumi 2010. aasta andmetega ühe tsiviilasja keskmise arvestusliku kulu kohta. Ka põhiseaduslikkuse järelevalve asjas nr 3-4-1-7-12 on selline võrdlus vaidlustatud kehtivate riigilõivumäärade põhiseaduslikkuse kaalumisel asjakohane. (p 44)
Riigikohus saab kontrollida riigilõivu suuruse põhiseaduspärasust sõltumata menetlusabi taotluse lahendamisest. (p 36) Riigikohtu üldkogu ja põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium on pidanud võimalikuks kontrollida riigilõivu suuruse põhiseaduspärasust nii hagi esitamisel (vt üldkogu 6. märtsi 2012. aasta otsus asjas nr 3-2-1-67-11, punkt 18; põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 15. detsembri 2009. aasta otsus asjas nr 3-4-1-25-09, eriti punkt 19) kui ka apellatsioonkaebuse esitamisel (vt põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 14. aprilli 2011. aasta otsus asjas nr 3-4-1-1-11, punkt 6) sõltumata sellest, et vastavalt hagejate ja apellandi menetlusabi taotlused olid enne jäetud rahuldamata. (p 37)
3-4-1-18-11 Riigikohus 22.11.2011
Halduskohtumenetluse seadustik § 30 lg 2 p 2
Halduskohtumenetluse seadustik § 47 1 lg 1
Halduskohtu määruse peale edasikaebeõiguse puudumine riivab PS § 24 lõikes 5 sätestatud põhiõigust. (p 41)
Edasikaebeõiguse piiramine võib olla põhimõtteliselt lubatav selleks, et tagada maksude parem laekumine. Samas ei aita olukord, kus MKS § 1361 alusel MKS § 130 lõikes 1 sätestatud toimingute tegemiseks antud kohtu loa peale on määruskaebuse esitamine välistatud, kaasa maksude paremale laekumisele. Teisisõnu ei sobi edasikaebeõiguse välistamine selle eesmärgi saavutamiseks. Nimelt ei takista loa andmise määruse peale määruskaebuse esitamine selle haldustoimingu sooritamist, milleks maksuhaldur MKS § 1361 lõike 1 alusel halduskohtult luba taotles (vt Riigikohtu üldkogu otsus kohtuasjas nr 3-3-1-28-11, punktid 30-34). (p 42)
Edasikaebeõiguse välistamine võib põhimõtteliselt olla õigustatud ka menetlusökonoomia kaalutlustel ehk täitetoimingu tegemiseks kuluva menetlusaja lühendamiseks ja kohtusüsteemi töökoormuse vähendamiseks. Edasikaebeõiguse välistamine ei aita aga lühendada täitetoimingu tegemiseks kuluvat menetlusaega, kuna seda toimingut on võimalik teha sõltumata määruskaebuse esitamisest. Samas kohtute töökoormuse vähendamisele aitab edasikaebeõiguse välistamine praegusel juhul kahtlemata kaasa ja on seega selle eesmärgi saavutamiseks sobiv ja vajalik abinõu. (p 43)
Kolleegiumi hinnangul ei kaalu aga vajadus vähendada kohtute töökoormust praegusel juhul üles MKS § 136^1 alusel MKS § 130 lõikes 1 nimetatud täitetoimingute tegemisega põhjustatava omandipõhiõiguse ja ettevõtlusvabaduse riive intensiivsust ja võimatust kaalul olevaid põhiõigusi halduskohtumenetluses muul viisil kaitsta. Kehtestatud edasikaebeõiguse piirangut ei saa seetõttu pidada mõõdukaks. (p 44)
3-4-1-17-11 Riigikohus 01.11.2011
Maakohtu otsuse vaidlustamine ringkonnakohtus on PS § 24 lõikes 5 sisalduva õiguse realiseerimine kaevata enda kohta tehtud kohtuotsuse peale seadusega sätestatud korras edasi kõrgemalseisvale kohtule. PS § 24 lõike 5 edasikaebeõigust saab seadusega piirata igal põhjusel, mis ei ole põhiseadusega keelatud (Riigikohtu üldkogu otsus kohtuasjas nr 3-2-1-62-10, punkt 38). Kaebeõigust riivab apellatsioonkaebuselt suure riigilõivu ettenägemine. (p 24)
Säästuga menetlusökonoomias ja menetlusosaliste osavõtuga õigusemõistmise kulutuste kandmisel ei või tekkida olukorda, kus isikul puudub üldse tegelik võimalus oma põhiõigusi kohtus kaitsta. Samuti ei või seadusandja luua kõrgete lõivude kehtestamisega olukorda, kus on välistatud kaheldavate või vaieldavate apellatsioonkaebuste esitamine – kohtu poole pöördumine ei tohi olla tagatud ainult kindla eduväljavaatega asjades. Edasikaebeõiguse piirangu ebamõõdukust suurendab oluliselt see, et apellatsioonkaebuse esitamiseks tuleb juba hagi esitamisel tasutud lõiv 3% samas ulatuses teist korda tasuda, st et tegelikult tuleb hagejal asja apellatsiooniastmesse viimiseks (hagi rahuldamata jätmise korral) tasuda hagilt riigilõivu kokku 6% asja hinnast. (p 27)
Isegi olukorras, kus äriühingul on võimalik taotleda apellatsioonkaebuse esitamiseks menetlusabi, tuleb kohtul PS § 15 lõike 2 kohaselt kontrollida kahtluse korral edasikaebeõigust takistava riigilõivu põhiseaduspärasust. (p 22)
Teoreetiline võimalus saada menetlusabi ei tähenda seda, et apellatsioonkaebuselt riigilõivu tasumiseks menetlusabi taotlev äriühing ei peaks olema valmis tasuma lõpuks kogu riigilõivu. Ka juhul, kui isikule antakse vaidluses menetlusabi, tuleb tal vaidluse kaotamise korral riigilõiv, mille tasumisest ta hagi esitamisel oli vabastatud, riigile siiski hüvitada (TsMS § 190 lõiked 4 ja 5). Seega tuleb kohtusse pöördujal võtta hagi esitamisel risk, et olenemata menetlusabi saamisest tuleb tal lõpptulemusena lõiv siiski tasuda. Menetluskulude riigi tuludesse tasumisest vabastamise aluseks saab TsMS § 190 lõike 7 järgi olla üksnes mõjuv põhjus, selliseks põhjuseks ei saa aga iseenesest olla asjaolu, et seaduses sätestatud riigilõivumäärad on liiga kõrged. (p 22)

matches:
§ 407
§ 406
§ 407
§ 24
§ 15
kohus
§ 24
kohus
§ 24
§ 24
Riigikohus
§ 24
§ 24
Riigikohus
§ 24
Riigikohus
§ 24
§ 24
§ 407
kohus
§ 24
§ 15
Riigikohus
§ 57
§ 57
§ 15
§ 57
Riigikohus
§ 15
§ 57
Riigikohus
§ 57
Riigikohus
Riigikohus
§ 30
§ 47
§ 24
§ 1361
§ 130
§ 1361
§ 136
§ 130
Riigikohus
§ 24
§ 24
§ 15
§ 190
§ 190


Muinsuskaitselise järelevalve dokumenteerimise ja läbiviimisega seotud kulu hüvitamise ning kinnismälestisel ja vallasmälestisel tehtud tööde dokumenteerimise kord – Riigi Teataja
Muinsuskaitselise järelevalve dokumenteerimise ja läbiviimisega seotud kulu hüvitamise ning kinnismälestisel ja vallasmälestisel tehtud tööde dokumenteerimise kord
Muinsuskaitselise järelevalve dokumenteerimise ja läbiviimisega seotud kulu hüvitamise ning kinnismälestisel ja vallasmälestisel tehtud tööde dokumenteerimise kord - sisukord
2 Muinsuskaitselise järelevalve aruanne
§ 2 Nõuded muinsuskaitselise järelevalve aruandele
§ 3 Muinsuskaitselise järelevalve aruande esitamine ja heakskiitmine
3 Muinsuskaitselise järelevalve kulu hüvitamine
§ 4 Kulu hüvitamise tingimused
§ 5 Hüvitise määr
§ 6 Hüvitise taotlemine
§ 7 Taotluse menetlemine ja hüvitise maksmine
§ 8 Taotluse rahuldamata jätmine
4 Töö dokumenteerimine
§ 9 Kinnismälestisel ja muinsuskaitsealal paikneval ehitisel tehtud töö dokumenteerimise nõuded
§ 10 Vallasmälestise konserveerimise ja restaureerimise dokumenteerimise nõuded
§ 11 Tööde aruande esitamine ja heakskiitmine
RT I, 14.05.2019, 1
Vastu võetud 09.05.2019 nr 21
Määrus kehtestatakse muinsuskaitseseaduse § 56 lõike 4, § 57 lõike 2 ja § 67 lõike 3 alusel.
Määrus sätestab:
1) muinsuskaitselise järelevalve dokumenteerimise korra ja nõuded aruandele;
2) muinsuskaitselise järelevalve läbiviimisega seotud kulu hüvitamise korra ja hüvitise määra, hüvitise taotlemise ja maksmise tingimused ning taotluse rahuldamata jätmise alused ja korra;
3) mälestisel ja muinsuskaitsealal asuval ehitisel tehtud tööde dokumenteerimise korra ja nõuded aruandele.
2. peatükk Muinsuskaitselise järelevalve aruanne
§ 2. Nõuded muinsuskaitselise järelevalve aruandele
(1) Muinsuskaitselise järelevalve aruande koostab järelevalvet teinud isik.
(2) Muinsuskaitselise järelevalve aruande põhiosas esitatakse tehtud tööde kokkuvõtlik kirjeldus, ülevaade kultuuriväärtusega detailide ja tarindite säilivuse kohta, ülevaade kasutatud töömeetoditest, tööde käigus avastatust koos vajalike jooniste ja fotodega ning kokkuvõtlik hinnang tehtud tööde muinsuskaitselisele kvaliteedile.
(3) Muinsuskaitselise järelevalve aruande lisadena esitatakse järgmiste dokumentide koopiad:
1) muinsuskaitse seisukohalt olulised väljavõtted ehitustööde päevikust ja ehitusnõupidamiste protokollid;
2) ekspertiisiaktid ja tööde käiku mõjutanud muud dokumendid;
3) tööde käigus tehtud uuringute aruanded;
4) mälestise avatud osade mõõdistusjoonised ja/või fotod koos selgitava teksti ja asukohta fikseerivate joonistega;
5) teostusjoonised ehitusprojektist erinevalt tehtu kohta;
6) dokumendid tehtud tööde üleandmise kohta tellijale.
§ 3. Muinsuskaitselise järelevalve aruande esitamine ja heakskiitmine
(1) Järelevalve aruanne esitatakse Muinsuskaitseametile või halduslepinguga volitatud asutusele (edaspidi koos amet) digitaalsel kujul PDF-vormingus digitaalallkirjastatult kuue kuu jooksul pärast tööde lõppemist.
(2) Kui aruannet või selle lisasid ei ole võimalik digitaalselt esitada või on põhjendatud esitada paberil, võib aruande esitada A4-formaadis paberile köidetuna.
(3) Amet kiidab esitatud aruande heaks 30 päeva jooksul selle esitamisest arvates.
(4) Kui esitatud aruandes on puudusi, tagastab amet aruande taotlejale puuduste kõrvaldamiseks ja annab selleks tähtaja.
3. peatükk Muinsuskaitselise järelevalve kulu hüvitamine
§ 4. Kulu hüvitamise tingimused
(1) Muinsuskaitselise järelevalve tellijale hüvitatakse tema kantud muinsuskaitselise järelevalve läbiviimise kulu, kui:
1) muinsuskaitseline järelevalve on määratud muinsuskaitseseaduse alusel;
2) muinsuskaitselise järelevalve on teinud pädev isik ja see on tehtud nõuetekohaselt;
3) amet on muinsuskaitselise järelevalve aruande heaks kiitnud.
(2) Muinsuskaitse järelevalve läbiviimise kulu hüvitamist on võimalik taotleda ühe tööde tegemise loa alusel tehtud tööde kohta ühe korra.
§ 5. Hüvitise määr
Muinsuskaitselise järelevalve kulu hüvitatakse 50% ulatuses muinsuskaitselise järelevalve läbiviimise kulust, kuid mitte rohkem kui üks tuhat viissada eurot.
§ 6. Hüvitise taotlemine
(1) Muinsuskaitselise järelevalve tellija (edaspidi taotleja) esitab ametile või kultuurimälestiste registri kaudu taotluse muinsuskaitselise järelevalve läbiviimise kulu eest hüvitise saamiseks.
4) mälestise või muinsuskaitsealal asuva ehitise ja tööde tegemise loa andmed;
5) muinsuskaitselise järelevalve tegija andmed;
6) pangakonto, millele taotletav hüvitis üle kanda;
7) taotluse esitamise kuupäev;
8) taotleja allkiri.
(3) Taotlusele lisatakse taotlejale osutatud teenuse maksmist tõendavad kuludokumendid.
(4) Muinsuskaitse järelevalve läbiviimise kulu hüvitamist saab taotleda kuue kuu jooksul pärast muinsuskaitselise järelevalve aruande heakskiitmist.
§ 7. Taotluse menetlemine ja hüvitise maksmine
(1) Amet vaatab taotluse läbi 15 tööpäeva jooksul nõuetekohase taotluse saamisest arvates. Amet võib taotluse menetlemise tähtaega taotlusega seotud asjaolude väljaselgitamiseks pikendada, teavitades sellest taotlejat.
(2) Kui esitatud taotluste summa ületab ametile eelarveaastaks eraldatud riigieelarvelisi vahendeid, otsustab amet hüvitamise järgmisel eelarveaastal sama taotluse alusel, teavitades sellest taotlejat.
(3) Amet võib nõuda kulutuste põhjendatuse kontrollimiseks täiendavaid dokumente või selgitusi.
(4) Amet kannab hüvitise taotluses näidatud pangakontole 20 tööpäeva jooksul hüvitise maksmise otsuse tegemisest arvates.
§ 8. Taotluse rahuldamata jätmine
Taotlus jäetakse rahuldamata, kui:
1) muinsuskaitseline järelevalve ei ole läbi viidud nõuetekohaselt;
2) muinsuskaitselist järelevalvet ei ole teinud pädev isik;
3) amet ei ole järelevalve aruannet heaks kiitnud;
4) taotleja on esitanud valeandmeid.
4. peatükk Töö dokumenteerimine
§ 9. Kinnismälestisel ja muinsuskaitsealal paikneval ehitisel tehtud töö dokumenteerimise nõuded
(1) Kui muinsuskaitselist järelevalvet ei ole määratud, dokumenteerib kinnismälestisel ja muinsuskaitsealal paikneval ehitisel tehtud töö tegija ja koostab sellekohase aruande.
(2) Töö aruandes esitatakse:
1) kasutatud materjalide loetelu;
2) kasutatud metoodika kirjeldus;
3) teostusjoonised ja fotod, sealhulgas mälestise kaetud või varjatud osade kohta, millega töid tehti.
§ 10. Vallasmälestise konserveerimise ja restaureerimise dokumenteerimise nõuded
(1) Vallasmälestise konserveerimise ja restaureerimise dokumenteerib ja koostab sellekohase aruande töö tegija.
1) andmed mälestise kohta, sealhulgas kultuurimälestiste registri number ja asukoht;
2) mälestise lühikirjeldus (objekti tüüp, paiknemine, vanus, tehnika, materjal jms);
3) tööde tegemise eesmärk;
4) tööde-eelne kirjeldus, hinnang seisukorrale;
5) tööde kirjeldus koos illustratiivse materjaliga (fotod, joonised);
6) töödes kasutatud materjalide ja töövõtete loetelu ja kirjeldus. Juhul kui tööde tegemisel tehti tegevuskavaga võrreldes muudatusi, tuleb lisada ka muudatuste põhjendus;
7) tööde tulemus ja hinnang kasutatud metoodikale, töövõtetele ja materjalidele;
8) vajaduse korral hooldamise soovitused.
§ 11. Tööde aruande esitamine ja heakskiitmine
(1) Tööde aruanne esitatakse ametile kolme kuu jooksul pärast tööde lõppemist.
(2) Tööde aruande esitamisele ja heakskiitmisele kohaldatakse käesoleva määruse §-s 3 sätestatut.