Avaleht / Töötajale / Töösuhted / Tööleping / Katseaeg
Töötajaga oli sõlmitud 2 kuuline tähtajaline tööleping. Kuna seadus ei võimaldanud töölepingu sõlmimisel määrata pikemat katseaeg kui 1 kuud, siis kas nüüd kui poolte kokkuleppel pikendaks lepingu tähtaega veel 6 kuuks või muudaks tähtajalise töölepingu tähtajatuks, on võimalik rakendada töötaja suhtes veel seni kasutamata 3 kuulist katseaega?
Tähtajaliste töölepingute puhul sõltub katseaja kestus lepingu kestusest. Kuni 8-ks kuuks sõlmitud tähtajalise töölepingu katseaeg peab piirduma poolega lepingu kogu kestusest. Kuna 2 kuuks sõlmitud tähtajalise töölepingu puhul ei saanud katseaja kestus olla pikem kui 1 kuu ja katseaeg tähtajalise töölepingu alusel on möödas, siis töölepingu tähtaja pikendamisel ega töölepingu tähtajatuks muutumisel, ei saa rakendada töötaja suhtes uut ega pikendatud katseaega.
Töölepingu seadus ei keela töölepingut üles öelda katseaja eesmärgi mittetäitmise tõttu, töölepingu seaduse (TLS) § 86 lg 1 alusel, töötajaga, kes on rase.
Milleks on vaja katseaega?
Katseaeg algab töötaja esimesest tööleasumise päevast ning kohaldatakse hindamisperioodina seadusest tulenevalt 4 kuud (TLS § 86 lg 1). Tööandjal on katseaja kestel võimalik hinnata töötaja sobivust kokkulepitud töö tegemiseks. Hinnata töötaja võimete, oskuste, teadmiste, tervise ja isikuomaduste vastavust tasemele, mis on nõutav töö tegemiseks. Samuti saab töötaja katseajal välja selgitada oma võimed, oskused ja valmisoleku konkreetsel töökohal töötamiseks. Katseaeg annab pooltele võimaluse jõuda selgusele, kas sõlmitud töösuhe vastab nende tahtele.
Varemkehtinud tööõiguse alusel oli töösuhte pooltel võimalus katseaja kohaldamises kokku leppida, kui seda ei tehtud, siis katseaega ei kohaldatud. Kehtiv töölepingu seadus, arvestades tööelus välja kujunenud praktikat, mille järgi enamuses töölepingutes lepitakse kokku katseajas, näeb ette seadusliku katseaja kohaldamist. See tähendab, et katseaeg tuleneb seadusest ja selles ei pea eraldi kokku leppima. Ainult siis kui tööandja ja töötaja on otsustanud katseaega lühendada või katseaja ära jätta, tuleb tööandjal sellest töötajat TLS § 6 lg 1 alusel kirjalikult teavitada.
Töölepingu ülesütlemisel katseajal tuleb pooltel ette teatada 15 kalendripäeva.
Töölepingu seadus § 86 lõige 1 tulenevalt on katseajaks esimesed 4 kuud alates töötaja faktilisest tööle asumise päevast. Katseaja eesmärgiks on hinnata, kas töötaja tervis, teadmised, oskused, võimed ja isikuomadused vastavad tasemele, mida nõutakse töö tegemisel. Kuna katseaeg kohaldub ka tähtajaliste lepingute puhul, siis ei või Töölepingu seadus § 86 lõige 3 alusel kuni 8 kuuks sõlmitud lepingute puhul katseaeg ületada poolt lepingu kestusest. Nii ei saa kuni 8 kuuks sõlmitud tähtajalise töölepingu katseaeg olla pikem kui 4 kuud ja 6-kuulise tähtajalise töölepingu puhul pikem kui 3 kuud.
Olin katseaja kestel haiguslehel 2 nädalat, tööandja väidab, et nüüd on katseaeg selle aja võrra pikem. Kas on tõesti nii?
Seadus ei reguleeri olukorda, kas katseaeg pikeneb aja võrra, millal töötajal on õigus keelduda töö tegemisest, näiteks haiguse korral. Katseaja eesmärgiga on kooskõlas, kui katseaeg pikeneb ajavahemiku võrra, mille jooksul ei ole võimalik katseaja eesmärki täita ehk hinnata töötaja sobivust tehtavale tööle.
Katseaja eesmärgiks töölepingu seaduse § 6 lõike 1 alusel on anda tööandjale võimalus hinnata töötaja tervise, teadmiste, oskuste, võimete ja isikuomaduste vastavust tasemele, mis on nõutav töö tegemisel. Olukorras, kus tööandjal puudub võimalus katseaja tulemusi hinnata (näiteks on töötaja haiguslehel, puhkusel, rasedus- ja sünnituspuhkusel, ajateenistuses), peatub katseaeg lähtuvalt katseaja eesmärgist. Katseaeg pikeneb ajavahemiku võrra, mille jooksul ei ole võimalik katseaja eesmärki täita ehk hinnata töötaja-tööandja-töö vastastikust sobivust.
Külastusi 7112, sellel kuul 7112


29.01.2009 RT I 2009, 13, 78 01.07.2009 , osaliselt 1.01.2010
3) [Kehtetu – RT I 2009, 13, 78 - jõust. 01.07.2009]
(4) [Kehtetu – RT I 2009, 13, 78 - jõust. 01.07.2009]
(6) [Kehtetu – RT I 2009, 13, 78 - jõust. 01.07.2009]
(2) [Kehtetu – RT I 2009, 13, 78 - jõust. 01.07.2009]
(2) Juhatus esitab aruande üldkoosolekule. Kui mittetulundusühingul on audiitor või revisjonikomisjon, peab aruandele lisama audiitori järeldusotsuse või revisjonikomisjoni arvamuse.
(3) Majandusaasta aruande kinnitamise otsustab üldkoosolek. Vähemalt 1/5 mittetulundusühingu liikmetest võivad mittetulundusühingult nõuda, et järeldusotsuse andnud audiitor või arvamuse andnud revident peab osalema majandusaasta aruande kinnitamise otsustamise juures ja andma järeldusotsuse või arvamuse kohta selgitusi, kui liikmed on esitanud sellekohase kirjaliku nõude vähemalt viis päeva enne üldkoosoleku toimumist.
(1) Ühineva mittetulundusühingu juhatus esitab ühe kuu möödudes ühinemislepingu heakskiitmisest avalduse ühinemise kandmiseks oma asukoha registrisse. Avaldusele lisatakse:
4) [Kehtetu – RT I 2009, 13, 78 - jõust. 01.07.2009]
§ 68. [Kehtetu – RT I 2009, 13, 78 - jõust. 01.07.2009]
(1) Jagunemises osaleva mittetulundusühingu juhatus esitab ühe kuu möödudes jagunemislepingu heakskiitmisest avalduse jagunemise kandmiseks oma asukoha registrisse. Avaldusele lisatakse:
Registrile kohaldatakse äriseadustiku § 22 lõikeid 4 ja 6, § 26, 27, 32 ja 321, § 33 lõikeid 11, 12 ja 4–10, § 41 lõikeid 1 ja 2, § 43–47, 50 ja 52, § 53 lõikeid 1–3, § 55 ja 56, § 57 lõikeid 1 ja 2, § 58, § 59 lõikeid 5 ja 6, § 63, 631 ja 66–71, § 5111 ja 5112 ning § 541 lõikeid 11 ja 4.
(4) [Kehtetu – RT I 2008, 59, 330 - jõust. 01.01.2009]


text:
acte eclairé
Vaidluse lahendamiseks on oluline võtta seisukoht, kas riigisisesed kohtud saavad MTA ametiabi korras esitatud ettevaatusabinõude kohaldamise taotlust lahendades hinnata ise tõendeid, sh Soome kohtu ettevaatusabinõude kohaldamise lahendit, ning otsustada oma siseveendumuse kohaselt abinõude kohaldamise eelduste täidetuse üle või peavad kohtud lähtuma sellest õiguslikust hinnangust, mille Soome kohus on oma lahendis faktiliste asjaolude kohta andnud. (p 12) Eesti seadusandja on direktiivi üle võttes leidnud, et direktiivi 2010/24/EL art 16 lg 1 viimane lause ei anna alust Soome kohtu antud luba ettevaatusabinõude rakendamiseks Eesti territooriumile üle kanda. Ka kolleegium eelistab direktiivi art 16 lg 1 tõlgendust, mille kohaselt on Soome kohtu ettevaatusabinõude rakendamiseks tehtud kohtulahend pelgalt üheks tõendiks, mida tuleb hinnata MKS § 136^1 eelduste kontrollimisel ja täitetoimingute lubamisel. Seda kinnitab artikli 16 lg 1 esimene lause, mille kohaselt rakendab taotluse saanud asutus ettevaatusabinõusid, kui see on tema riigisiseste õigusnormidega lubatud ja tema haldustavadega kooskõlas. (p 14) Kolleegiumi arvates ei ole siiski välistatud maksuhalduri (kes vahendab ka Soome maksuhalduri seisukohta) tõlgendus, et direktiivi art 16 lg 1 viimase lause järgi ei tohi taotlusele lisatud kohtulahendis kindlaks tehtud faktilistele asjaoludele antud hinnangust kõrvale kalduda ning Eesti on direktiivi ülevõtmisel eksinud. Seega ei nõustu kolleegium ringkonnakohtu seisukohaga, et tegemist oleks acte clair olukorraga. (p 15)
3-3-1-25-12 Riigikohus 18.09.2014
Lähtuvalt uurimispõhimõttest on põhimõtteliselt võimalik tõlgendada TS § 45 lg-t 1 selliselt, et kuna tollile antakse pädevus otsustada kauba hõivamise ja hävitamise üle, kaasneb sellega ka õigus tuvastada nimetatud otsuse tegemiseks vajalikud asjaolud, sh ka see, kas tegemist on piraatkaubaga. TS § 39 lg test 4 ja 6 ja HMS § de 38 ja 39 tulenevalt on tollil olemas ka võimalused intellektuaalomandi õiguse rikkumise tuvastamiseks haldusmenetluses. Tolli pädevus tuvastada intellektuaalomandi õiguse rikkumine oleks ka paremini kooskõlas Euroopa Liidu Nõukogu 22. juuli 2003. a määruse (EÜ) nr 1383/2003 preambuli p s 2 nimetatud tarbijate kaitse eesmärgiga ning võimaldaks preambuli p s 3 sätestatud keeldu tõhusamalt rakendada. Eeltoodud tõlgendus ei pruugi aga olla määrusega nr 1383/2003 kooskõlas. Liidetud kohtuasjades Philips ja Nokia on kohtujurist väljendanud seisukohta, et intellektuaalomandi õiguste rikkumise tuvastab tollist eraldiseisev asutus. Samas ei ole Euroopa Kohus ka välistanud intellektuaalomandi õiguse rikkumise tuvastamist haldusmenetluses. Määrusest nr 1383/2003 ei selgu kindlalt, kas siseriikliku õigusega on lubatud anda intellektuaalomandi õiguse rikkumise tuvastamise pädevus tollile ning kas tollil peab määruse eesmärkide tõhusaks järgimiseks olema õigus algatada intellektuaalomandi õiguse rikkumise kindlakstegemise menetlus. Ka siseriiklikku õigust saab tõlgendada mitmeti, kuid eelistada tuleb EL õigusega kooskõlas olevat tõlgendust. Seetõttu on vajalik taotleda Euroopa Kohtult eelotsust määruse nr 1383/2003 art 13 lg 1, määruse preambuli p de 2 ja 3 ning rakendusmääruse nr 1891/2004 preambuli p 1 tõlgendamise kohta (Euroopa Liidu toimimise lepingu art 267 lg 1 p "b" ja lg 3).
Vt määruse p-d 18, 22 ja 23.
Vt määruse p 24.
3-3-1-2-13 Riigikohus 21.03.2013
HMS § 8
HKMS § 235 lg 1
HKMS § 4 lg 3
HKMS § 95 lg 4
HKMS § 6 lg 1
HKMS § 5 lg 1 p-des 1 ja 2 sätestatud halduskohtu volitused sõltuvad sellest, kas Eesti-Läti programmi 2007–2013 raames moodustatud seirekomitee otsus on käsitatav haldusaktina HKMS § 6 lg 1 mõttes, mis seab üheks tingimuseks selle, et tegemist oleks haldusorganiga HMS § 8 tähenduses. Isegi kui seirekomitee ei oleks haldusorgan HMS § 8 mõttes ja seirekomitee otsused on liikmesriigi kohtus vaidlustatavad, ei pruugi see takistada halduskohtul seirekomitee otsuse suhtes HKMS § 5 lg 1 p-des 1 ja 2 sätestatud volitusi rakendada. Kohtul on võimalik kaaluda, kas jätta riigisisene õigus kohaldamata selles osas, mis on vastuolus EL õigusega.
Eelotsuse küsimise määrus on siseriikliku õiguse järgi vaidlustatav, kuna see takistab asja edasist menetlust. Eelotsuse taotlemise tagajärjeks on menetluse peatamine kohtuliku kaalumisvõimaluseta. Eelotsuse küsimise määruse tühistamine on aga välistatud Euroopa Liidu õigusest tulenevalt.
Kuna ringkonnakohus küsis Euroopa Kohtult eelotsust, siis tuli menetlus HKMS § 95 lg 4 esimese lause kohaselt peatada. Tegemist on kohustava sättega, mis ei võimalda kaaluda, kas menetlus peatada või mitte.
Eesti-Läti programmi 2007–2013 raames seirekomitee moodustamises ja töös osalevad Eesti valitsusasutused. See, et seirekomitee moodustamises ja töös osalevad ka teise riigi valitsusasutused, ei muuda seirekomiteed välisriigi võimu-organiks HKMS § 4 lg 3 mõttes. Samuti ei ole seirekomitee rahvusvaheline organisatsioon ega selle organ. Seega ei välistaks ainuüksi HKMS § 4 lg 3 halduskohtu pädevust seirekomitee otsuste peale esitatud kaebuste lahendamiseks. Halduskohtu pädevus ei sõltu HKMS § 4 lg 1 kohaselt sellest, kas avalikku võimu teostav üksus vastab HMS § 8 lg s 1 sätestatud haldusorgani mõistele. Kui seirekomitee teeb otsuseid Eesti isikute projektide rahastamise kohta, teostab seirekomitee avalikku võimu Eesti territooriumil ja Eesti isikute suhtes. Vaidlus tema tegevuse õiguspärasuse üle on oma laadilt avalik-õiguslik. Kui seirekomitee ei ole Euroopa Liidu organ, siis kuuluks vaidlus tema tegevuse üle HKMS § 4 lg 1 kohaselt halduskohtu pädevusse.
Euroopa Kohtu praktikast tulenevalt ei saa eelotsust küsiva kohtu pädevust siseriikliku õigusega piirata. Kõrgema astme kohus ei tohi madalama astme kohtu eelotsuse küsimusi muuta, neid tühistada ega kohustada kohut jätkama peatatud siseriiklikku menetlust. Ei ole keeldu kõrgema astme kohtule esitada samas asjas edasikaebemenetluses täiendavaid küsimusi, kui madalama astme kohus on juba Euroopa Kohtult eelotsust taotlenud.
3-3-1-95-06 Riigikohus 09.09.2009
Põllumajandusliku keskkonnatoetuse saamise täpsemad nõuded ning toetuse taotlemise, taotluse menetlemise ja toetuse maksmise täpsem kord § 82 lg 7
Põllumajandusminister on 20.04.2004 määrust nr 51 "Põllumajandusliku keskkonnatoetuse saamise täpsemad nõuded ning toetuse taotlemise, taotluse menetlemise ja toetuse maksmise täpsem kord" korduvalt täiendanud ja muutnud keskkonnatoetuse taotlejale esitatud nõudeid, taotlejate ringi kord piirates ja kord laiendades. Toetuse taotlejal on õiguspärane ootus, et tema taotlust menetletakse õiguspäraselt. Seejuures peavad toetuse taotlemise tingimused olema võimalikult selged ja arusaadavad. Euroopa Ühenduse õigus ei reguleeri igal aastal antavate põllumajanduse keskkonnapoliitikaga seotud toetuste eraldamist üksikasjalikult ega näe otsesõnu ette, et järgmisel aastal eraldatakse toetusi vaid neile, kelle suhtes on toetuse taotlus eelmisel aastal positiivselt lahendatud ja kes on seetõttu juba võtnud keskkonnapoliitikaga seotud kohustuse vähemalt viieks aastaks. Kohtul on tekkinud tõsised kahtlused, kas hoolimata sellest, et liikmesriigil on teatud pädevused toetustaotlustele esitatavate nõuete sätestamise osas, on põllumajandusministri 2004. a määruse nr 51 § 82 lg-ga 7 taotlejatele täiendavalt esitatud nõuded oma sisult vastavuses Euroopa Ühenduse õiguse eesmärkidega, sh EL Nõukogu määruses nr 1257/1999 sätestatud põllumajanduse keskkonnapoliitika toetuse mõttega. Kuivõrd ühenduse õigus pole selles küsimuses samuti üheselt mõistetav ning puudub vastavasisuline Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika, tuleb vaidluse lahendamiseks saada asjassepuutuva ühenduse õiguse osas selgust Euroopa Kohtult eelotsuse küsimise kaudu.

matches:
kohus
§ 136
Riigikohus
§ 45
§ 39
Kohus
Riigikohus
§ 8
§ 235
§ 4
§ 95
§ 6
§ 5
§ 6
§ 8
§ 8
§ 5
§ 95
§ 4
§ 4
§ 4
§ 8
§ 4
kohus
kohus
Riigikohus
§ 82
§ 82


Ministeeriumide ja Riigikantselei põhimäärusi käsitlevate Vabariigi Valitsuse määruste muutmine – Riigi Teataja
Ministeeriumide ja Riigikantselei põhimäärusi käsitlevate Vabariigi Valitsuse määruste muutmine
Vastu võetud 22.08.2000 nr 276
Määrus kehtestatakse «Vabariigi Valitsuse seaduse» (RT I 995, 94, 1628; 1996, 49, 953; 88, 1560; 1997, 29, 447; 40, 622; 52, 833; 73, 1200; 81, 1361 ja 1362; 87, 1468; 1998, 28, 356; 36/37, 552; 40, 614; 107, 1762; 111, 1833; 1999, 10, 155; 16, 271 ja 274; 27, 391; 29, 398 ja 401; 58, 608; 95, 843 ja 845; 2000, 49, 302; 51, 319 ja 320; 54, 352; 58, 378) paragrahvi 42 lõike 1 alusel.
§ 1. Vabariigi Valitsuse 12. novembri 1996. a määrusega nr 278 «Riigikantselei põhimääruse kinnitamine» kinnitatud «Riigikantselei põhimääruse» (RT I 1996, 79, 1406; 1998, 68, 1122; 1999, 4, 55; 76, 715; 2000, 64, 415) punkti 10 täiendatakse alapunktidega 51 ja 52 järgmises sõnastuses:
« 51) esindab Riigikantselei pädevuse piires riiki kohtus tsiviilasjades ja kriminaalasjades tsiviilhageja või -kostjana, võib anda üld- ja erivolitusi riigi esindamiseks kohtus ning tal on Riigikantselei pädevuse piires riigi lepingulise esindaja volitamise õigus tsiviilkohtu-, halduskohtu- ja kriminaalmenetluses;
52) korraldab Riigikantselei ülesannete täitmisest tulenevate kohtuasjade kohta informatsiooni kogumist ja edastamist;».
§ 2. Vabariigi Valitsuse 12. novembri 1996. a määrusega nr 284 «Kultuuriministeeriumi põhimääruse kinnitamine» kinnitatud «Kultuuriministeeriumi põhimääruses» (RT I 1996, 80, 1443; 1998, 41/42, 628; 1999, 100, 896) tehakse järgmised muudatused:
1) punkti 9 täiendatakse alapunktiga 41 järgmises sõnastuses:
« 41) tagab sisekontrolli süsteemi rakendamise ja siseauditi korraldamise ministeeriumis ja ministeeriumi valitsemisalas olevates valitsusasutustes ning valitsusasutuste hallatavates riigiasutustes;»;
2) punkti 9 täiendatakse alapunktidega 191 ja 192 järgmises sõnastuses:
« 191) esindab ministeeriumi valitsemisala piires riiki kohtus tsiviilasjades ja kriminaalasjades tsiviilhageja või -kostjana, võib anda üld- ja erivolitusi riigi esindamiseks kohtus ning tal on ministeeriumi valitsemisala piires riigi lepingulise esindaja volitamise õigus tsiviilkohtu-, halduskohtu- ja kriminaalmenetluses;
192) korraldab ministeeriumi valitsemisala piires informatsiooni kogumist ja edastamist riigi esindamise kohta kohtus;».
§ 3. Vabariigi Valitsuse 23. detsembri 1996. a määrusega nr 319 «Justiitsministeeriumi põhimääruse kinnitamine» kinnitatud «Justiitsministeeriumi põhimääruses» (RT I 1997, 1, 7; 32, 514; 73, 1208; 1998, 17, 275; 49, 736; 100, 1625; 1999, 25, 374; 100, 884; 2000, 24, 133; 52, 336) tehakse järgmised muudatused:
1) punkti 12 alapunkt 7 sõnastatakse järgmiselt:
« 7) teenistuslik järelevalve kohtute üle;»;
2) punkti 12 täiendatakse alapunktiga 14 järgmises sõnastuses:
« 14) valitsemisalas olevates riigiasutustes sisekontrolli süsteemi rakendamine ja siseauditi korraldamine.»;
3) punkti 18 täiendatakse alapunktidega 21 ja 22 järgmises sõnastuses:
« 21) esindab ministeeriumi valitsemisala piires riiki kohtus tsiviilasjades ja kriminaalasjades tsiviilhageja või -kostjana, võib anda üld- ja erivolitusi riigi esindamiseks kohtus ning tal on ministeeriumi valitsemisala piires riigi lepingulise esindaja volitamise õigus tsiviilkohtu-, halduskohtu- ja kriminaalmenetluses;
22) korraldab ministeeriumi valitsemisala piires informatsiooni kogumist riigi esindamise kohta kohtus;»;
4) punkti 18 alapunkti 4 täiendatakse pärast sõnu «valvab eelarve täpse ja otstarbeka täitmise üle» tekstiga «ning Euroopa Liidu poolt eraldatud vahendite, abi, toetuste ning muu välisabi sihipärase kasutamise üle;»;
5) punkti 18 täiendatakse alapunktiga 41 järgmises sõnastuses:
« 41) tagab sisekontrolli süsteemi rakendamise ja siseauditi korraldamise ministeeriumis ja ministeeriumi valitsemisalas olevates valitsusasutustes ning valitsusasutuste hallatavates riigiasutustes ja juhib vahetult ministeeriumi siseauditiosakonda;»;
6) punkti 18 täiendatakse alapunktiga 241 järgmises sõnastuses:
« 241) esitab ettenähtud korras Vabariigi Valitsusele arutamiseks analüüsi riigi esindamisest kohtus;»;
7) punkti 22 alapunktist 1 jäetakse välja sõna «siseauditiosakonna»;
8) punktis 46 asendatakse sõnad «kohtute revisjon» sõnadega «teenistuslik järelevalve kohtute üle».
§ 4. Vabariigi Valitsuse 23. detsembri 1996. a määrusega nr 321 «Teede- ja Sideministeeriumi põhimääruse kinnitamine» kinnitatud «Teede- ja Sideministeeriumi põhimääruse» (RT I 1997, 4, 12; 1998, 31/32, 428; 1999, 29, 410; 2000, 64, 416) punkti 14 täiendatakse alapunktidega 41 ja 42 järgmises sõnastuses:
« 41) esindab ministeeriumi valitsemisala piires riiki kohtus tsiviilasjades ja kriminaalasjades tsiviilhageja või -kostjana, võib anda üld- ja erivolitusi riigi esindamiseks kohtus ning tal on ministeeriumi valitsemisala piires riigi lepingulise esindaja volitamise õigus tsiviilkohtu-, halduskohtu- ja kriminaalmenetluses;
42) korraldab ministeeriumi valitsemisala piires informatsiooni kogumist ja edastamist riigi esindamise kohta kohtus;».
§ 5. Vabariigi Valitsuse 14. aprilli 1999. a määrusega nr 131 «Sotsiaalministeeriumi põhimääruse kinnitamine» kinnitatud «Sotsiaalministeeriumi põhimääruse» (RT I 1999, 40, 490; 2000, 45, 283) punkti 14 täiendatakse alapunktidega 41 ja 42 järgmises sõnastuses:
§ 6. Vabariigi Valitsuse 14. detsembri 1999. a määrusega nr 380 «Siseministeeriumi põhimääruse kinnitamine» kinnitatud «Siseministeeriumi põhimääruse» (RT I 1999, 96, 850) punkti 15 täiendatakse alapunktidega 41 ja 42 järgmises sõnastuses:
§ 7. Vabariigi Valitsuse 24. detsembri 1999. a määrusega nr 412 «Rahandusministeeriumi põhimääruse kinnitamine» kinnitatud «Rahandusministeeriumi põhimääruse» (RT I 1999, 102, 914) punkti 11 täiendatakse alapunktidega 41 ja 42 järgmises sõnastuses:
§ 8. Vabariigi Valitsuse 30. detsembri 1999. a määruses nr 437 «Keskkonnaministeeriumi põhimäärus» (RT I 2000, 2, 7; 32, 190) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 14 täiendatakse punktiga 41 järgmises sõnastuses:
« 41) esindab ministeeriumi valitsemisala piires riiki kohtus tsiviilasjades ja kriminaalasjades tsiviilhageja või -kostjana, võib anda üld- ja erivolitusi riigi esindamiseks kohtus ning tal on ministeeriumi valitsemisala piires riigi lepingulise esindaja volitamise õigus tsiviilkohtu-, halduskohtu- ja kriminaalmenetluses;»;
2) paragrahvi 14 punkti 9 täiendatakse pärast sõnu «määrab nende ülesanded ja alluvuse» sõnadega «, nimetab ametisse ja vabastab ametist siseauditi eest vastutavad isikud;»;
3) paragrahvi 29 punkt 13 sõnastatakse järgmiselt:
« 13) annab vastavale asekantslerile, siseauditi osakonna juhataja ministrile aru osakonna ülesannete täitmise kohta.»;
4) paragrahvi 36 punkt 9 sõnastatakse järgmiselt:
« 9) siseauditi osakonnal – hinnata ja analüüsida ministeeriumi, valitsemisala valitsusasutuste ja hallatavate riigiasutuste sisekontrolli süsteemi toimimist, selle tõhusust ja vastavust õigusaktidele;»;
5) paragrahvi 36 punkti 12 täiendatakse pärast sõnu «äriühingute arvestust» sõnadega «, koguda andmeid riigi esindamise kohta kohtus ministeeriumi valitsemisala piires ning tagada nende edastamine Justiitsministeeriumisse Vabariigi Valitsuse kehtestatud korras.».
§ 9. Vabariigi Valitsuse 17. märtsi 2000. a määruse nr 85 «Põllumajandusministeeriumi põhimäärus» (RT I 2000, 22, 128) paragrahvi 10 täiendatakse punktidega 41 ja 42 järgmises sõnastuses:
§ 10. Vabariigi Valitsuse 4. aprilli 2000. a määruse nr 116 «Haridusministeeriumi põhimäärus» (RT I 2000, 31, 183) paragrahvi 22 täiendatakse punktidega 21 ja 22 järgmises sõnastuses:
22) korraldab ministeeriumi valitsemisala piires informatsiooni kogumist ja edastamist riigi esindamise kohta kohtus;».
§ 11. Määrus jõustub 1. septembril 2000. a.
justiitsministri ülesannetes Tarmo LOODUS


Türi valla haridusasutuste arengukavade kinnitamise kord – Riigi Teataja
Türi valla haridusasutuste arengukavade kinnitamise kord
Türi valla haridusasutuste arengukavade kinnitamise kord - sisukord
§ 2 Arengukava eesmärk
§ 3 Haridusasutuse arengukava olemus
§ 4 Arengukava koostamine ja kinnitamine
§ 5 Arengukava muutmine
§ 7 Määruse avalikustamine
RT IV, 12.02.2016, 8
Vastu võetud 27.08.2008 nr 21
25.02.2010 01.03.2010
29.09.2010 05.10.2010
Määrus on antud kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 2, põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 67 lõike 2 ja koolieelse lasteasutuse seaduse § 91 lõike 3 alusel. (Muudetud Türi Vallavolikogu 29.09.2010 määrusega nr 39, jõust. 05.10.2010)
Määrusega kehtestatakse Türi valla koolide ja koolieelsete lasteasutuste (edaspidi haridusasutus) arengukavade kinnitamise eeldused ja kord.
§ 2. Arengukava eesmärk
Haridusasutuse arengukavas määratakse asutuse arenduse põhisuunad ja -valdkonnad, tegevuskava kolmeks aastaks ja arengukava uuendamise kord.
§ 3. Haridusasutuse arengukava olemus
(1) Haridusasutuse arengukava tuleneb õigusaktidest ning selles peegelduvad riiklikud, piirkondlikud ja haridusasutuse prioriteedid.
(2) Arengukava keskendub asutuse õppe- ja kasvatustegevuse tulemustele ja õpilaste ning pedagoogiliste töötajate töökeskkonnale, haridusasutuse õppekava väljatöötamisele ja rakendamisele ning ressursside otstarbekale kasutamisele.
(3) Arengukava lähtub asutuse senise tegevuse analüüsist ning hetkeolukorra kaardistamisest.
(4) Arengukava tegevuskava koostamisel arvestatakse haridusasutuse sisehindamise aruandes väljatoodud asutuse tegevuse tugevuste ja parendusvaldkondadega.
§ 4. Arengukava koostamine ja kinnitamine
(7) Haridusasutuse arengukava kinnitab Türi Vallavalitsus kui täitevorgan määrusega.
§ 5. Arengukava muutmine
(3) Pärast muudatuste kooskõlastamist esitab asutuse juht arengukava muutmise ettepanekud ametiasutuse haridus-, kultuuri- ja sotsiaalosakonnale, kes korraldab arengukava muutmise eelnõu koostamise
(5) Arengukava muutmise ja täiendamise otsustab Türi Vallavalitsus kui täitevorgan määrusega.
§ 7. Määruse avalikustamine
Määrus on jõus 1. septembrist 2008.


Riigimuuseumi Laidoneri Muuseum moodustamine – Riigi Teataja
Riigimuuseumi Laidoneri Muuseum moodustamine
Vastu võetud 26.02.2001 nr 6
RTL 2001, 33, 435
jõustumine 12.03.2001
14.10.2003/9 (RTL 2003, 110, 1734) 27.10.2003
30.09.2005 (RTL 2005, 104, 1577 ) 16.10.2005
Määrus kehtestatakse « Vabariigi Valitsuse seaduse» paragrahvi 43 lõigete 3 ja 5, « Muuseumiseaduse» paragrahvi 5 lõike 1 ja paragrahvi 6 lõike 1 alusel ning lähtudes Vabariigi Valitsuse 8. oktoobri 1996. a määrusega nr 244 kinnitatud « Valitsusasutuste hallatavate riigiasutuste moodustamise ja ümberkorraldamise ning nende tegevuse lõpetamise korrast ».
§1. Moodustada 1. märtsist 2001. a valitsusasutuse hallatav riigiasutus – riigimuuseum Laidoneri Muuseum asukohaga Mõisa tee 1, Viimsi alevik, Harju maakond.
§2. Laidoneri Muuseumi kõrgemalseisev valitsusasutus on Kaitseministeerium.
§3. Kinnitada Laidoneri Muuseumi põhimäärus (lisatud).
§4. Moodustada munitsipaalasutuse Viimsi Muuseumid struktuuriüksuselt Kindral Laidoneri Muuseum Laidoneri Muuseumile üleantava vara üleandmise ja vastuvõtmise komisjon koosseisus:
Kaitseministeeriumi avalike suhete osakonna nõunik;
komisjoni esimehe asetäitja:
MA Viimsi Muuseumid direktor;
Viimsi Vallavalitsuse raamatupidaja;
Kaitseministeeriumi kinnisvara- ja ehitusosakonna spetsialist;
Liia Kirss
Kaitseministeeriumi haldusosakonna nõunik;
Maie Rello
Kaitseministeeriumi rahandus- ja eelarveosakonna revisjoni büroo juhataja.
Komisjonil esitada üleandmise-vastuvõtmise akt Kaitseministeeriumile 1. aprilliks 2001. a
kaitseministri 26. veebruari 2001. a määrusele nr 6 «Riigimuuseumi Laidoneri Muuseum moodustamine»
LAIDONERI MUUSEUMI PÕHIMÄÄRUS
§1. Laidoneri Muuseum (edaspidi muuseum) on Kaitseministeeriumi valitsemisalas tegutsev riigimuuseum ja ministeeriumi hallatav riigiasutus. Muuseum on kultuuri ja sõjaajaloo uurimiskeskus, kogub, säilitab, uurib, vahendab ning eksponeerib kindral Johan Laidoneri elu ja tegevusega ning Eesti sõjaajalooga ja kaasaegse Eesti Vabariigi kaitsejõududega seotud materjale teaduslikel ja hariduslikel eesmärkidel.
§2. Muuseum juhindub oma tegevuses seadustest, Vabariigi Valitsuse ja kaitseministri määrustest ning muudest õigusaktidest, rahvusvahelistest konventsioonidest, kokkulepetest ja käesolevast põhimäärusest.
§3. Muuseumil on oma eelarve, pangakontod, oma nime ja väikese riigivapi kujutisega pitsat ning kehtivate õigusaktidega kooskõlas olev sümboolika.
§4. Muuseum juhindub asjaajamisel Kaitseministeeriumi asjaajamisjuhendist.
§5. Muuseum registreeritakse Vabariigi Valitsuse poolt kehtestatud korras.
§6. Muuseum asub Harju maakonnas. Postiaadress on Mõisa tee 1, 74001 Viimsi alevik.
MUUSEUMI ÜLESANDED
§7. Muuseumi tegevusvaldkond hõlmab Eesti sõjanduse ajalooga seotud esemete ja materjalide väljaselgitamist, kogumist, säilitamist, uurimist ja üldsusele vahendamist, samuti sõjaajaloolise uurimistööga tegelemist ning rahvusvaheliste sidemete arendamist teiste vastava ala institutsioonidega.
§8. Muuseumi ülesanded on:
1) sõjaajalooliste materjalide ja mälestuste kogumine;
7) sõjanduskultuuri pärandi avalikkusele vahendamine (näitused, avalikud üritused, trükised, loengud, konsultatsioonid, filmid jne);
9) museaalide, näituste, väljaannete ja teadusliku informatsiooni vahetamise korraldamine Eestis ja väljaspool Eestit asuvate teiste muuseumide, teadusasutuste ja isikutega;
12) muuseumi juurde sõjandusajaloost huvitatud kodanike vabatahtlike ühenduste koondamine.
§9. Oma ülesannete täitmiseks võib muuseum:
1) korraldada kogumistööd Eestis ja välisriikides;
2) korraldada teaduslikke konverentse, seminare ja konkursse;
4) korraldada näitusmüüke ja oksjoneid;
5) korraldada uuringuid ja koguda andmeid muuseumi töö paremaks korraldamiseks;
6) anda välja teaduslikke töid ja muuseumi tutvustavaid trükiseid;
7) korraldada museaalide, näituste, väljaannete ja teadusliku teabe vahetamist Eestis ja väljaspool Eestit asuvate muuseumide, teadusasutuste ja üksikisikutega;
8) nõustada oma erialal;
9) korraldada töötajate tööalast koolitust ja kutsealase pädevuse tõstmist;
10) soetada, deponeerida või üürida vastavalt vajadusele põhi- ja väikevahendeid ning eksponaate juriidilistelt ja üksikisikutelt;
11) toota ja müüa oma ülesannete täitmisega seotud kaupu (trükised, filmid, fotod, helisalvestised, näitlikud õppevahendid, suveniirid jm) ja osutada tasulisi teenuseid kaitseministri määratud korras;
12) levitada teavet ja reklaami muuseumi tegevuse kohta.
§10. Muuseum komplekteerib oma kogu iseseisvalt. Muuseumi eri liiki alakogud moodustavad puutumatu muuseumikogu, millest museaalide mahakandmine ja üleandmine toimub «Muuseumiseaduses» sätestatud korras.
§11. Muuseum koostab vastavalt temale pandud ülesannetele oma kogu komplekteerimise, teadustöö ja muu tegevuse plaanid ning esitab need kaitseministrile teadmiseks.
§12. Muuseumi juhib direktor, kellega sõlmib töölepingu kaitseminister. Muuseumi direktor valitakse ametisse avalikul konkursil kuni viieks aastaks.
§13. Muuseumi direktor:
4) esitab kaitseministrile kinnitamiseks muuseumi palgalise koosseisu, sõlmib, muudab ja lõpetab lepinguid muuseumi töötajatega. Ametikohtade täitmiseks võib direktor korraldada konkursse;
5) määrab kindlaks töötajate tööjaotuse, töökohustused ja ametipalgad lähtudes Vabariigi Valitsuse poolt kehtestatud korrast ja tingimustest, kinnitab töötajate ametijuhendid ning struktuuriüksuste põhimäärused;
7) sõlmib juriidiliste ja füüsiliste isikutega lepinguid ning sooritab muid tehinguid, mis on kooskõlas seaduste ja teiste õigusaktidega;
8) kasutab ja käsutab kooskõlas õigusaktidega muuseumi valduses olevat riigivara ja muuseumi rahalisi vahendeid ning tagab nende säilimise, sihipärase ja otstarbeka kasutamise;
10) kinnitab seadusega ettenähtud korras töösisekorraeeskirja ja raamatupidamise sise-eeskirjad, samuti muud muuseumisisesed eeskirjad ning kontrollib nende täitmist;
11) esitab kaitseministrile kinnitamiseks muuseumi tegevusega seotud tasuliste teenuste loetelu ja tasumäärad;
13) täidab muid ülesandeid, mis on talle pandud seaduse, Vabariigi Valitsuse määruse ja korralduse ning kaitseministri määruse ja käskkirjaga.
[RTL 2003, 110, 1734 - jõust. 27.10.2003]
§131. Muuseumi direktori asetäitja:
(1) Direktori asetäitja teadusalal:
7) korraldab muuseumi rahvusvahelist koostööd.
(2) Direktori asetäitja museoloogia- ja haldusalal:
8) teeb ettepanekuid direktorile muuseumi töörutiinide käskkirjaliseks reguleerimiseks;
9) esindab muuseumi koostööprojektides teiste Eesti muuseumide ja kultuuriasutustega, samuti koostöös Kaitseliidu, sõja-ajalooga tegelevate mittetulundusühingute ja vabadusvõitlejate organisatsioonidega.
[RTL 2005, 104, 1577 – jõust. 16.10.2005]
§14. Direktori äraolekul asendab teda direktori asetäitja teadusalal, viimase äraolekul direktori asetäitja museoloogia- ja haldusalal.
§15. Muuseumi struktuuriüksuste juhid vastutavad struktuuriüksusele pandud ülesannete täitmise eest. Struktuuriüksuste juhtimine, juhtide ülesanded, õigused ja kohustused, alluvus ja asendamine määratakse kindlaks struktuuriüksuste põhimäärustes, mille kinnitab direktor.
§16. Muuseumi tegevuse põhisuundade kavandamiseks, muuseumi töö paremaks korraldamiseks, tema tegevuse hindamiseks ja kaitseministrile vastavate ettepanekute esitamiseks on muuseumil nõukogu. Nõukogu koosseisu, tema pädevuse ja töökorra kinnitab kaitseminister.
§17. Muuseumi struktuuri kuuluvad struktuuriüksused ja nende ülesanded on:
1) kogude osakond, mille koosseisu kuuluvad esemekogud, dokumentaalmaterjalide kogu, fotokogu, fondiraamatukogu ja konserveerimislabor. Osakonna põhiülesanded on kogude säilitamine, süstematiseerimine, uurimine, kasutatavuse tagamine uurimistööks, konserveerimine, restaureerimine, säilitustingimuste tagamine ja kontroll;
2) ekspositsiooniosakond, mille põhiülesandeks on püsiekspositsiooni loomine ja arendamine ning korrashoid; ühekordsete näituste ja temaatiliste tähtsündmuste korraldamine, muuseumi üldkujunduse eest vastutamine, sealhulgas trükiste ja reklaammaterjalide ettevalmistamine ja tootmise organiseerimine;
3) haldusosakond, mille põhiülesandeks on muuseumi kinnis- ja vallasvara korrashoiu ja hoolduse tagamine; eksponaatide restaureerimises osalemine ning muuseumi tööks vajaliku transpordi tagamine.”.
§18. Muuseumi valduses oleva riigivara valdamine, kasutamine ja käsutamine toimub «Riigivaraseaduses» või selle alusel kehtestatud korras.
§19. Muuseumi tegevust finantseeritakse riigieelarvest. Muuseum võib saada rahalisi vahendeid oma tegevusega seotud tasulistest teenustest, oma tegevusest saadavast tulust ning laekumistest sihtasutustelt ja sihtkapitalidelt.
§20. Muuseum peab raamatupidamisarvestust ja esitab aruandeid õigusaktidega kehtestatud korras.
§21. Muuseum esitab rahaliste vahendite kasutamise aruandeid ja ülevaateid oma tegevusest Kaitseministeeriumile viimase poolt kehtestatud korras.
§22. Muuseumi finantsmajanduslikku tegevust revideerivad Kaitseministeerium ja Riigikontroll.
§23. Muuseumi ümberkujundamine ja tegevuse lõpetamine toimub Vabariigi Valitsuse kehtestatud korras.


PS § 28 lõikes 2 tagatud põhiõiguse kaitsealast välja jäävatel eesmärkidel toetuste maksmisel peab seadusandja arvestama põhiseadusest tulenevate nõuetega, sealhulgas PS §-st 12 tuleneva võrdse kohtlemise nõudega (punkt 29). PS § 12 lõike 1 kohaselt on kõik seaduse ees võrdsed. Kedagi ei tohi diskrimineerida rahvuse, rassi, nahavärvuse, soo, keele, päritolu, usutunnistuse, poliitiliste või muude veendumuste, samuti varalise ja sotsiaalse seisundi või muude asjaolude tõttu. PS § 12 lõige 1 tagab õigusliku võrdsuse, mis hõlmab ka seadusloome võrdsust. Üldise võrdsuspõhiõigus riivega on tegemist siis, kui ebavõrdselt koheldakse sarnases olukorras olevaid isikuid. Seadusloome võrdsuse põhimõtet on rikutud, kui ebavõrdset kohtlemist ei ole võimalik põhiseaduslikult õigustada (punkt 35).
Võrdsuspõhiõiguse riive hindamisel võrdles kolleegium eritoetust (ÕÕS § 5 lõige 5) saavaid kutsekooli õpilasi ja vajaduspõhist õppetoetust (ÕÕS § 2 punkt 4) saavaid üliõpilasi (võrreldavad grupid). Sarnaselt kutsekooli õpilase eritoetusega on üliõpilastele mõeldud vajaduspõhine õppetoetus majanduslikust olukorrast lähtuv rahaline toetus kõrghariduse omandamisega kaasnevate kulutuste katmiseks. Seega makstakse nii kutsekooli õpilasele eritoetust kui ka üliõpilasele vajaduspõhist õppetoetust selleks, et kõrvaldada majanduslikke takistusi hariduse omandamisel. Erinevalt kutsekooli õpilase eritoetusest, ei arvata üliõpilase vajaduspõhist õppetoetust toimetulekutoetuse arvestamisel isiku sissetuleku hulka (p 36).
Üliõpilaste ja kutsekooli õpilaste erineva kohtlemise põhjusena on menetlusosalised välja toonud seadusandja soovi soodustada kõrghariduse omandamist. Seadusandja eesmärk edendada kõrghariduse omandamist on kolleegiumi hinnangul võrdsuspõhiõiguse riiveks legitiimne (p 37).
PS § 28 lõike 2 esimese lause kohaselt on Eesti kodanikul õigus saada riigilt abi vanaduse, töövõimetuse, toitjakaotuse ja puuduse korral. Selles sättes on tagatud soorituspõhiõigus, mille kaitseala riivatakse siis, kui riik jätab abivajajale piisava abi tagamata (punkt 26).
Riigi abi vajadus puuduse korral on seotud toimetulekupiiriga, millest lähtudes makstakse isikule või perekonnale toimetulekutoetust. Toimetulekupiirile vastav sissetulek peaks tagama inimese või perekonna minimaalsed tarbimiskulud esmavajaduste rahuldamiseks (SHS § 22 lõige 1). SHS § 22-2 lõike 1 kohaselt on toimetulekutoetuse arvestamise aluseks üksi elava isiku või perekonna kõigi liikmete eelmise kuu netosissetulek, millest arvatakse maha makstud elatis, jooksval kuul tasumisele kuuluvad eluruumi alalised kulud ning kehtestatud toimetulekupiir. Seega arvatakse üldjuhul sissetuleku hulka ka isikule makstud toetused. SHS § 22-1 lõige 2 sätestab loetelu toetustest, mida toimetulekutoetuse arvestamisel sissetuleku hulka ei arvata. Juhul kui inimene saab toetust, mida SHS § 22-2 lõike 2 loetelus ei ole, arvatakse see toetus tema sissetuleku hulka. Kui selle tulemusel ületab inimese kuusissetulek toimetulekupiiri, siis talle toimetulekutoetust ei maksta. Sisuliselt saab inimene sellises olukorras valida, kumba toetust – kas toimetulekutoetust või mõnda spetsiifilist toetust – ta taotleb (punkt 27). PS § 28 lõikes 2 tagatud põhiõiguse kaitseala riivaks see, kui riik ei maksaks toetust, mis on mõeldud aitamaks PS § 28 lõikes 2 nimetatud vajaduse puhul, aga samuti see, kui selline toetus arvataks isiku sissetuleku hulka toimetulekutoetuse arvestamisel (punkt 28). Teisalt on SHS § 22-1 lõikes 2 toetusi, mida riik maksab eesmärgil, mis ei kuulu otseselt PS § 28 lõikes 2 toodud soorituspõhiõiguse kaitsealasse. PS § 28 lõikes 2 tagatud põhiõiguse kaitsealast välja jäävatel eesmärkidel toetuste arvamine isiku sissetuleku hulka toimetulekutoetuse arvestamisel ei riiva PS § 28 lõikes 2 tagatud põhiõigust. Siiski peab seadusandja arvestama ka selliste toetuste maksmisel põhiseadusest tulenevate nõuetega, sealhulgas PS §-st 12 tuleneva võrdse kohtlemise nõudega (punkt 29). Kutsekooli õpilasele ÕÕS § 5 lõike 5 alusel makstava eritoetuse eesmärgiks on võimaldada juurdepääs kutseharidusele, leevendades õpilase majanduslikust olukorrast tingitud takistusi. Kuna kutsehariduse edendamine ei kuulu PS § 28 lõike 2 kaitsealasse, ei riiva see, et kutsekooli õpilasele makstav eritoetus arvatakse toimetulekutoetuse arvestamisel sissetuleku hulka, PS § 28 lõikes 2 tagatud põhiõigust (punkt 34).


Argo Mõttuse kaebuse läbi vaatamata jätmine – Riigi Teataja
Argo Mõttuse kaebuse läbi vaatamata jätmine
RT III, 01.03.2019, 2
Vastu võetud 27.02.2019 nr 73
20.02.2019 esitas Argo Mõttus Vabariigi Valimiskomisjonile kaebuse, milles vaidlustab valimiste veebilehel www.valimised.ee loenduri (taimeri) olemasolu.
Taimer andis enne elektroonilise hääletamise (e-hääletamise) algust teada e-hääletamise algus- ja lõppaja ning näitas jooksvalt e-hääletamise alguseni jäänud aega päevades, tundides ja minutites. Kaebaja esitas 17.02.2019 riigi valimisteenistusele selgitustaotluse küsimusega, mis eesmärgiga on e-hääletamise taimer valimised.ee pealehel. Riigi valimisteenistus vastas 18.02.2019 e-kirjaga, et loendur on informatiivse tähendusega.
Kaebaja väidab, et kandidaatide registreerimiseks esitamise toimingu tähtaja kohta sellist informatiivset taimerit kodulehel ei olnud. Kaebaja viitab valimiste veebilehel olevale tabelile „Valimistoimingud ja tähtajad 2019. a Riigikogu valimistel“, kus on kirjas nii kandidaatide registreerimiseks esitamise kui ka e-hääletamise tähtajad.
Kaebaja taotleb e-hääletamise algusaega näitava ja kõigi järgnevate taimerite põhiseadusevastaseks tunnistamist. Lisaks taotleb kaebaja ebavõrdse kohtlemise eest tekitatud kahju hüvitamist. Kaebaja palub viidates PSJKS § 38 lg-le 2 edastada kaebuse ka Riigikohtule.
Kaebaja leiab, et valimiste ühetaolisuse ehk võrdsuse põhimõttest tulenevalt ei tohi ühele toimingule (suunatud osadele hääleõiguslikele kodanikele ehk hääletamisõigust omavaile kodanikele) sellist taimerit lisada ja teisele toimingule (suunatud teistele hääleõiguslikele kodanikele ehk kandideerimisõigust omavaile kodanikele) üldse lisamata jätta. Kaebusest järeldub, et kaebaja mõtleb toimingu all, millele taimerit ei olnud lisatud, kandidaatide registreerimiseks esitamise tähtaja valimiste veebilehel äratoomist. Kaebaja väidab viidates Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 04.02.2019 lahendile kohtuasjas 5-19-1, et ühele toimingule sellise lisainformatsiooni lisamise ja teisele toimingule mittelisamise puhul on tegemist ebavõrdse kohtlemisega. Kaebaja leiab, et teda diskrimineeritakse, kuna ta on jäetud ilma informatsioonist, mis toonuks tähtajale rohkem selgust. Kaebaja põhjendab kaebust RKVS § 1 lg 2 ja põhiseaduse sätete rikkumisega.
1. Kaebaja taotleb e-hääletamise algusaega näitava ja kõigi järgnevate taimerite põhiseadusevastaseks tunnistamist. Vabariigi Valimiskomisjoni pädevuses ei ole informatsiooni tunnistamine põhiseadusevastaseks. Vabariigi Valimiskomisjoni ülesanne on mh valvata valimiste korraldajate tegevuse järele ja lahendada nende toimingute peale esitatud kaebusi. RKVS-i § 69 kohaselt on kaebus selle seaduse tähenduses Vabariigi Valimiskomisjonile esitatav nõuetekohaselt vormistatud taotlus tunnistada seadusvastaseks valimiste korraldaja toiming ja sama seaduse §-s 721 sätestatud korras Riigikohtule esitatav kaebus Vabariigi Valimiskomisjoni otsuse või toimingu peale.
2. Käesoleval juhul on A. Mõttus esitanud Vabariigi Valimiskomisjonile kaebuse, milles vaidlustab riigi valimisteenistuse poolt veebilehele www.valimised.ee e-hääletamise toimumise kohta loenduri (taimeri) lisamist, mis enne e-hääletamise algust andis teada e-hääletamise algus- ja lõppaja ning näitas jooksvalt e-hääletamise alguseni jäävat aega.
3. RKVS-i § 70 kohaselt on kaebuse esitamise õigus üksikisikul, kandidaadil ja erakonnal, kes leiab, et tema õigusi on vaidlustatava toiminguga rikutud. Avalikes huvides valimiskaebuse esitamine ei ole võimalik (vt ka Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi lahendeid kohtuasjades nr 3-4-1-35-05 p 10, 3-4-1-6-13 p 20 ja 3-4-1-31-14 p 16).
4. Veebilehel www.valimised.ee on riigi valimisteenistus avaldanud kandideerimis- ja hääletamistoimingute tähtajad. Loenduri (taimeri) puhul on tegemist lisainformatsiooniga e-hääletamise kohta, mille avaldamine ei mõjuta kuidagi kellegi õigust kandideerida või hääletada. Kaebusest ei nähtu, et kaebaja subjektiivseid õigusi oleks rikutud.
5. Kandidaatide registreerimiseks esitamise tähtaja küsimuses on A. Mõttus juba esitanud kaebuse, taotledes riigi valimisteenistuse toimingu, millega tema kandideerimisdokumente vastu ei võetud, seadusevastaseks tunnistamist ning tema Riigikogu valimiste kandidaadiks registreerimist. Vabariigi Valimiskomisjon jättis 21.01.2019 otsusega nr 64 kaebuse rahuldamata. Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium jättis 04.02.2019 otsusega kohtuasjas nr 5-19-1 rahuldamata A. Mõttuse kaebuse Vabariigi Valimiskomisjoni 21.01.2019 otsuse peale.
6. Kaebaja taotleb ka kaebuse edastamist Riigikohtule. Vabariigi Valimiskomisjon selgitab, et kaebuse Riigikohtule saab kaebaja esitada pärast asja lahendamist Vabariigi Valimiskomisjonis (RKVS § 721, PSJKS § 38 lg 1). Kaebus esitatakse Riigikohtule Vabariigi Valimiskomisjoni kaudu.
7. Seega ei vasta kaebus RKVS-i § 70 nõuetele ja Vabariigi Valimiskomisjonil on RKVS-i § 71 lg 3 kohaselt õigus jätta see läbi vaatamata.
Arvestades ülaltoodut ja tulenevalt RKVS-i § 71 lõikest 3 Vabariigi Valimiskomisjon otsustab:
jätta Argo Mõttuse kaebus läbi vaatamata.


Tänavakaubanduse korra ning kauba või teenuse müügi korra kinnitamine avalikul üritusel – Riigi Teataja
Tänavakaubanduse korra ning kauba või teenuse müügi korra kinnitamine avalikul üritusel
Tänavakaubanduse korra ning kauba või teenuse müügi korra kinnitamine avalikul üritusel - sisukord
2 TÄNAVAKAUBANDUS
§ 3 Tänavakaubandus
3 KAUBA VÕI TEENUSE MÜÜK AVALIKUL ÜRITUSEL
§ 8 Kohustused avalikul üritusel kauplemisel
§ 9 Registreerimistaotlus
4 JÄRELEVALVE JA VASTUTUS KÄESOLEVA KORRA RIKKUMISE EEST
§ 10 Järelevalve ja vastutus käesoleva korra rikkumise eest
RT IV, 03.07.2012, 6
Vastu võetud 21.04.2004 nr 8
Kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 1 punkti 37 ja kaubandustegevuse seaduse § 17 lõike 4 ja § 20 lõike 5 alusel Halinga Vallavolikogu määrab:
Käesolev kord sätestab Halinga valla territooriumil nõuded tänavakaubandusele ning kauba või teenuse müügi korra avalikul üritusel.
3) kaup – müügiks pakutav või müüdav vallasasi;
4) müügikoht – koht, kus kaupleja vahetult pakub ja müüb kaupa või pakub ja osutab teenust.
2. peatükk TÄNAVAKAUBANDUS
§ 3. Tänavakaubandus
Tänavakaubanduse korral müüb kaupa või teenust vallavalitsuse poolt lubatud tänaval või teises üldsusele avatud samalaadses kohas kaubanduse korraldaja omandis või valduses oleva müügikoha kaudu müügipileti alusel tegutsev kaupleja või isik, kes müüb kaupa või teenust väljaspool majandus- või kutsetegevust tänava- või turukaubanduse korras või avalikul üritusel.
(2) Kaupleja peab:
(1) Pärnu-Jaagupi alevis on tänavakaubandus lubatud Pärnu mnt 12 ja Pärnu mnt 16 asuvate hoonete vahelisel platsil paiknevatel müügilettidel ning ühel selleks märgistatud auto pealt või paviljonist müügi kohal ning ühel eraldi märgistatud istikute müügikohal.
(2) Toidukaupu müüakse ainult vallavalitsuse poolt märgistatud müügiletil.
(1) Tänavakaubanduse korras on keelatud müüa:
(2) Tänavakaubanduse korras on lisaks käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatule keelatud müüa kasutatud tööstuskaupu ning loomi loomakaitseseaduse (RT I 2001, 3, 4; 2002, 13, 78; 61, 375; 63, 387; 96, 566) tähenduses.
(1) Tänavakaubanduse korraldaja on kohustatud:
1) tagama müügikohtade korrashoiu ja hügieeninõuetele vastavuse;
2) väljastama müügipileteid vastavalt kaubandusseaduse nõuetele;
3) tagama kauplemispiirkonna korrashoiu;
4) informeerima kauplejaid müügikeeldudest ja nõuetest eri kaupade müügil;
5) tagama kauplemispiirkonnas kaubandusseaduse nõuete täitmise.
(2) Kauplejad on kohustatud hoidma korras müügikoha ümbruse 10 m raadiuses kauplemise ajal ja pärast kauplemist.
3. peatükk KAUBA VÕI TEENUSE MÜÜK AVALIKUL ÜRITUSEL
(1) Avalikul üritusel võib kaupa või teenust müüa kaupleja või isik, kes müüb kaupa või teenust väljaspool majandus- või kutsetegevust tänava- või turukaubanduse korras vallavalitsuse poolt väljastatud müügipileti alusel.
(2) Müügikohtade paiknemise ja arvu määrab kaubanduse korraldaja.
(3) Avalikul üritusel kaubanduse korraldajale ja tema poolt väljastatavale müügipiletile kohaldatakse kaubandustegevuse seaduse §-s 18 sätestatut.
(4) Lisaks käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatule peab kauplejal teatud kauba või teenuse müügi korral olema vastav registreering, tegevusluba või muu samaväärne dokument, kui see on seadusega nõutav.
(5) Avalikul üritusel ei tohi müüa kaupa või teenust, mille müük avalikul üritusel on seadusega keelatud.
§ 8. Kohustused avalikul üritusel kauplemisel
(1) Kaubanduse korraldaja või kauplemiskohtade valdaja on avalikul üritusel kohustatud:
3) tagama kauplemispiirkonna pideva korrashoiu;
(2) Kauplejad on kohustatud paigaldama neile kuuluva kauplemiskoha juurde prügiurnid ja tagama nende õigeaegse tühjendamise ning hoidma korras müügikoha ümbruse 10 m raadiuses kauplemise ajal ja pärast kauplemise lõppu.
§ 9. Registreerimistaotlus
Kaubanduse korraldamisel avalikul üritusel peab kaubanduse korraldaja esitama koos registreerimistaotlusega selle avaliku ürituse korraldaja kirjaliku nõusoleku. Kirjalikku nõusolekut ei ole vaja esitada, kui kaubanduse korraldaja on ka selle avaliku ürituse korraldaja.
4. peatükk JÄRELEVALVE JA VASTUTUS KÄESOLEVA KORRA RIKKUMISE EEST
§ 10. Järelevalve ja vastutus käesoleva korra rikkumise eest
1) Halinga Vallavalitsuse poolt volitatud ametnikud;
Määrus jõustub 29. aprillil 2004. a.
Rein Põld


text:
Käibemaksunipid arendajatele, ehitajatele ja kolimisfirmadele
Sisekaitseakadeemia hoone, mille kolimisel saab käibemaksuga kõvasti nipitada. Foto: Meeli Küttim
Kinnisvaraarendajad, ehitajad ja kolimisfirmad, mis teavad õigeid käibemaksunippe, võidavad suurettevõtete ja riigiasutuste kolimisest kõige rohkem.
Allpool olevad käibemaksu teemalised selgitused pärinevad 22. veebruaril käibemaksu veebiseminari korraldavast teemaveebist Raamatupidaja.ee, mille täispikka lugu saad lugeda siit.
Maksuküsimused kinnisvaraprojektidel on olulised, sest summad on suured ja kogemata sisse tulnud apsud võivad edaspidi väga kulukaks osutuda. Siinkohal ei ole põhjust rääkida massilisest pettuste harrastamisest ehitussektoris, vaid just firma juhi või raamatupidaja teadmatusest. Kõigega ei saagi ise kursis olla, aga oluline on teada, kus võivad probleemid tekkida. Praktikas tuleb üsna sageli ette olukordi, kus raamatupidaja on maksuarvestuses kõik õigesti teinud, kuid samas võib olla mitu õiget varianti ja rahaliselt võib mõni teine variant olla maksumaksjale kordades kasulikum. Üsna oluliselt mängib õige maksuarvestus rolli kinnisvara sisendkäibemaksu proportsiooni arvestamisel.
Sisendkäibemaksu mahaarvamise üldised alused on sätestatud käibemaksuseaduse (KMS) § 29 lg 1. KMS §?d 32 ja 33 reguleerivad sisendkäibemaksu mahaarvamist ja korrigeerimist juhul kui kaupu ja teenust kasutatakse nii maksuvaba kui ka maksustatava käibe tarbeks. KMS § 32 lg 1 kirjeldab sisendkäibemaksu osalist mahaarvamist, juhul kui maksukohustuslane kasutab kaupu ja teenuseid nii maksustatava kui maksuvaba käibe tarbeks. KMS § 32 lg 4 sätestab eraldi reegli põhivara sisendkäibemaksu arvestuse kohta. Põhivara sisendkäibemaksu korrigeeritakse vastavalt põhivara ning põhivara tarbeks soetatud kauba ja saadud teenuse tegelikule maksustatava käibe tarbeks kasutamise osatähtsusele sisendkäibemaksu korrigeerimise perioodi jooksul. Sisendkäibemaksu korrigeeritakse ainult nende põhivara tarbeks soetatud kaupade ja saadud teenuste puhul, mis suurendavad põhivara raamatupidamislikku väärtust. KMS § 32 lg 41 kohaselt on kinnisasja puhul sisendkäibemaksu korrigeerimise periood 10 aastat. Mis tähendab, et kümne aasta jooksul tuleb raamatupidamises täpset arvestust pidada, kui palju konkreetset kinnisasja maksustatava käibe tarbeks kasutatakse.
Aktuaalne on see teema juhul, kui kinnisvaraarendus on valmis ja kinnistut tervikuna ei müüda, näiteks jäävad osad korterid müümata ja need renditakse välja - osad eluruumideks ilma käibemaksuta ja osad äripindadeks koos käibemaksuga. Kui enne on maksukohustuslane kogu sisendkäibemaksu maha arvanud, siis nüüd maksuvaba käibe tekkimisel, tuleb tal iga aasta lõpul proportsionaalne osas sisendkäibemaksust riigile tagasi maksta. Samas annavad erinevad proportsiooni arvestamise viisid küllaltki erinevad tulemused. Mõlemad variandid võivad olla seadusega kooskõlas, kuid üks võib olla kordades maksumaksjale kasulikum.
KMS § 32 lg 42 sätestab, et sisendkäibemaksu korrigeeritakse iga kalendriaasta lõpul, lähtudes maksustatava käibe tarbeks põhivara kasutamise tegelikust osatähtsusest sellel kalendriaastal, välja arvatud §32 lõikes 5 nimetatud juhul. KMS § 32 lõiked 5 ja 51puudutavad korrigeerimist põhivara müügi korral.
KMS § 33 lg 1 täpsustab, et sisendkäibemaksu osalisel mahaarvamisel KMS § 32 lõikes 1 nimetatud juhul on maksukohustuslasel samal kalendriaastal lubatud kasutada kas proportsionaalse mahaarvamise meetodit või otsearvestuse ja proportsionaalse mahaarvamise segameetodit. KMS § 33 lõigetes 2 ja 3 on toodud nende meetodite rakendamise täpsem kord. Kui seadus annab meile ette kaks meetodit, kuidas sisendkäibemaksu proportsiooni arvutada, siis mille põhjal seda proportsiooni arvestada, seda nii täpselt reguleeritud ei ole. KMS küll viitab käibepõhisele proportsiooni arvestusele, kuid näiteks kinnisasjade puhul on Euroopa Liidu kohus aktsepteerinud ruutmeetripõhist proportsiooni arvestust. Sellega on rahul ka maksuhaldur, kui see peegeldab tegelikku kasutust täpsemalt ja objektiivsemalt.
Riigikohus on seisukohal, et põhivara sisendkäibemaksu korrigeerimise kohaldamisel peab maksumaksja valima sellise meetodi, mis annab kõige tõepärasema tulemuse. Kõige tõepärasem tulemus on võimalikult sarnane tulemusele, mis tekiks siis, kui ühe juriidilise isiku asemel oleks kaks juriidilist isikut, kellest ühel tekiks ainult maksustatav ja teisel ainult maksuvaba käibe. Kui maksumaksja valitud meetod annab ilmselgelt väära tulemuse, siis on maksuhalduril õigus rakendada maksu määramisel sellist meetodit, mis vastab paremini lisandväärtuse maksu põhimõttele ja KMS § 29 lõikest 1 tulenevale sisendkäibemaksu mahaarvamise üldisele põhimõttele.
EhitajaEhitusHooneKinnisvaraKinnisvaraarendusKäibemaksRiigikohus

matches:
§ 29
§ 32
§ 32
§ 32
§ 32
§32
§ 32
§ 33
§ 32
§ 33
kohus
Riigikohus
§ 29


text:
Kokku: 77| Näitan: 1 - 20
3-4-1-21-11 Riigikohus 01.11.2011
PS § 152 lg-st 1 tulenev kohustus jätta õigusakt kohaldamata, kui see on vastuolus põhiseadusega, hõlmab ka Riigikohut. Ka kassatsioonis võib esitada taotluse tunnistada regulatsioon või selle puudumine põhiseaduse vastaseks. Kassatsiooni menetlusse võtmise otsustamisel (KrMS § 349) hindab Riigikohus muu hulgas ka põhiseaduslikkuse järelevalve alustamise taotlust. KrMS § 349 lg-te 1 ja 4 kohaselt otsustab Riigikohus kassatsiooni menetlusse võtmise või sellest keeldumise määrusega, esitamata põhjendusi. Sellest, et Riigikohus määruses põhjendusi ei esita, ei saa teha järeldust, et kohus ei hinnanud kõiki kassatsioonkaebuses esitatud väiteid. (p 13)
3-4-1-15-10 Riigikohus 03.03.2011
MKS § 64 lg 1 p 6
MKS § 56
Kohus peab tunnistama asjassepuutuvas osas põhiseadusvastaseks ja jätma kohaldamata mis tahes menetlusnormi, mille kohaldamine tooks kaasa isiku põhiõiguste rikkumise. Sellise kohtulahendi alusel käivitub põhiseaduslikkuse järelevalve menetlus Riigikohtus. (p 13) Eeltoodu ei tähenda aga seda, et isikule peab kõikidel juhtudel olema kindlustatud võimalus tõstatada kohaldatava õigustloova akti põhiseaduslikkuse küsimus lõppastmes Riigikohtus. Õigus ja kohustus hinnata kahtluse korral konkreetses kohtuasjas kohaldatavate õigusnormide põhiseaduspärasust laieneb kõigi astmete kohtutele, mitte üksnes Riigikohtule. (p 15)
Põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seaduses ei sätestata võimalust esitada Riigikohtule individuaalkaebus. Erandjuhul saab isik siiski – tulenevalt PS §-dest 13, 14 ja 15 ning Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni kohaldamispraktikast – pöörduda oma põhiõiguste kaitseks otse Riigikohtu poole. Seda aga üksnes juhul, kui isikul ei ole ühtegi muud tõhusat võimalust kasutada PS §-ga 15 tagatud õigust kohtulikule kaitsele. See tähendab olukorda, kus riik ei ole täitnud kohustust luua põhiõiguste kaitseks kohane kohtumenetlus, mis oleks õiglane ja tagaks isiku õiguste tõhusa kaitse. Sellest tulenevalt on juhul, kui isiku õigus saada tõhusat kohtulikku kaitset on tagatud, tema individuaalkaebus lubamatu. Kaebus on lubamatu olenemata sellest, kas individuaalkaebuse esitamise ajaks on isik olemasolevat kohtuliku kaitse võimalust kasutanud või mitte või kas ta on selle võimaluse minetanud, s.t jätnud õigel ajal kasutamata (vt Riigikohtu 07.12.2009 määruse kohtuasjas nr 3-4-1-22-09 punkti 7 ja selles viidatud kohtupraktika). Riigikohus on pädev individuaalkaebust läbi vaatama üksnes juhul, kui kaebuse esitaja käsutuses ei ole ega ole olnud ühtegi tõhusat võimalust taotleda kohtult kaitset põhiõiguste rikkumise eest. (p 12)
Kehtivate menetlusseadustike kohaselt ei ole isikul võimalik esitada ennetavat kaebust. (p 16) Ei PS § 15 lõige 1 ega ka lõige 2 nõua, et isikul oleks võimalik esitada selline kaebus halduskohtule või Riigikohtule. Kaebuse puhul, millega vaidlustatakse õigustloova akti võimaliku põhiõiguste rikkumine ärahoidmiseks tulevikus, on sisuliselt tegemist abstraktse normikontrolli taotlusega. Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni kohaselt ei ole võimalik EIK-le esitada populaarkaebust konventsiooniga tagatud õiguste tõlgendamiseks. Konventsioon ei anna ka isikutele õigust vaidlustada mõnd sätet, toimingut või üksikakti üksnes seetõttu, et neile tundub, et need sätted võivad konventsiooni rikkuda, kuid nendest tulenevad tagajärjed isikuid otseselt ei puuduta. Eeltoodud järeldused on ülekantavad ka riigisisesele õiguskaitsevahendite süsteemile (vt ka Riigikohtu 10.06.2010 määruse kohtuasjas nr 3-4-1-3-10 punkti 14). (p 17)
Isik saab taotleda konkreetse normikontrolli algatamist kohtumenetlust reguleeriva sätte põhiseaduspärasuse hindamiseks selles samas kohtumenetluses, milles vaidlusalust sätet tuleks kohaldada. Kohus peab tunnistama asjassepuutuvas osas põhiseadusvastaseks ja jätma kohaldamata mis tahes menetlusnormi, mille kohaldamine tooks kaasa isiku põhiõiguste rikkumise. Sellise kohtulahendi alusel käivitub põhiseaduslikkuse järelevalve menetlus Riigikohtus. (p 13)
Eeltoodu ei tähenda seda, et isikule peab kõikidel juhtudel olema kindlustatud võimalus tõstatada kohaldatava õigustloova akti põhiseaduslikkuse küsimus lõppastmes Riigikohtus. Õigus ja kohustus hinnata kahtluse korral konkreetses kohtuasjas kohaldatavate õigusnormide põhiseaduspärasust laieneb kõigi astmete kohtutele, mitte üksnes Riigikohtule. (p 15)
KOKS § 18 lg 1 p 6 ja § 19 lg 2 p 1 sätestavad ametikohtade ühitamise keelu, mis teenib kohaliku omavalitsuse funktsioonide ja vastutuse lahususe organisatsioonilist tugevdamist nende ohtude vastu, mis võivad tuleneda ametikoha ja mandaadi ühitamisest esinduskogus. Tegemist on legitiimse eesmärgiga, mille saavutamiseks puuduvad muud vahendid peale vallavalitsusse asunud volikogu liikme volituste peatumise ja valla teenistusse ametnikuna asunud volikogu liikme volituste ennetähtaegse lõppemise. Valla- või linnavalitsuse liikme ning valla- või linnaametniku erinev kohtlemine on õigustatud sellega, et valitsuse liige kannab poliitilist vastutust volikogu ees, valla- või linnavalitsuse ametnik aga teenistusalast vastutust avaliku teenistuse seaduse järgi. (p 27)
Kohaliku omavalitsuse volikogu liikme volituste peatamiseks vajalik valimiskomisjoni kaks otsustust. Ühega lõpetatakse volikogu liikme volitused, teisega antakse asendusliikmele volitused. (p 14)
KOKS § 20 lg 2 seostab asendusliikme volituste alguse valimiskomisjoni otsusega, mis on juriidiline fakt, millest tekivad asendusliikme volitused. (p 20) Valimiskomisjoni otsuse põhjendavas osas oleks õiguslikult korrektne konstateerida millisel KOKS §-s 18 nimetatud alusel on volikogu liikme volitused ennetähtaegselt lõppenud, samuti tema asemele seetõttu asendusliikme määramine. Ka juhul, kui valimiskomisjon on otsuse resolutsioonis võtnud vastu otsustuse, et volikogu liikme volitused on lõppenud ennetähtaegselt, ei oma selline otsustus volikogu liikme volitusi lõpetava juriidilise fakti tähendust. (p 21)
Valla- või linnasekretärile KOKS § 18 lg-ga 3 pandud informeerimiskohustuse eesmärgiks on teavitada valimiskomisjoni asjaoludest, mis on kaasa toonud volikogu liikme volituste ennetähtaegse lõppemise selleks, et komisjon saaks määrata asendusliikme. (p 22)
Kohaliku omavalitsuse korralduse seadus seostab volikogu liikme volituste ennetähtaegse lõppemise sama seaduse § 18 lg-s 1 nimetatud juriidilise faktiga ega näe ette volikogu liikme volituste ennetähtaegset lõpetamise valimiskomisjoni otsusega. Seega lõpevad volikogu liikme volitused KOKS § 18 lg-s 1 nimetatud juriidilise fakti korral automaatselt. Selline regulatsioon tagab, et volikogu liikme volituste ennetähtaegne lõppemine ei sõltu valimiskomisjoni tegevusest või tegevusetusest, valimiskomisjonil puudub võimalus mõjutada näiteks süüdimõistva kohtuotsuse jõustumise korral volikogu liikme volituste lõppemist ega volituste lõppemise aega. (p 18)
KOKS § 20 lg 4 esimene lause on ebatäpne osas, milles viidatakse KOKS §-s 18 ette nähtud otsusele, kuna KOKS §-s 18 ei nimetata ühtegi valimiskomisjoni otsust ega seostata volikogu liikme volituste ennetähtaegset lõppemist valimiskomisjoni otsusega. (p 19)
3-4-1-6-10 Riigikohus 22.11.2010
Tallinna ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni põhitegevuspiirkonna veevarustuse ja reovee ärajuhtimise teenuse hinnad § 1
Riigikohtu pädevuses on PSJKS § 2 punkti 1 kohaselt lahendada taotlusi kontrollida õigustloova akti vastavust põhiseadusele. Kohaliku omavalitsuse üksuse üksikaktide kohta esitatud taotluste lahendamine ei kuulu Riigikohtu pädevusse. (p 41) Seadusandja määratud akti liik ei takista kohtul hinnata akti liiki akti sisu järgi. Seadusandja ei või oma suva järgi otsustada, et sisult üksikakti reguleerimisesemesse kuuluvas valdkonnas tuleb anda üldakt või vastupidi. Seda eelkõige põhjusel, et isiku õiguste kaitse on üksik- ja üldakti puhul erinev. (p 43)
Käesolevas asjas vaidlustatud õigusakt mõjutab otseselt ja vahetult tarbija õigusi, kuna tal ei ole võimalik hinna üle mingil viisil läbirääkimisi pidada ja seda olukorras, kus tal ei ole enamasti võimalik ka teenuseta toime tulla. Vaidlustatud õigusakt kitsendab oluliselt tarbija lepinguvabadust. Tarbija ei saaks tsiviilkohtumenetluses vaidlustada võlaõigusliku lepingu hinnatingimust, kuna see on õigusaktiga imperatiivselt kindlaks määratud. Sellise akti lugemine üldaktiks ja selle õiguspärasuse kontrolli võimaldamine üksnes põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluses ei ole põhjendatud. Vaidlustatud määruse liigitamine üldkorralduseks, mida on võimalik vaidlustada halduskohtus, tagab paremini veevarustuse ja reovee ärajuhtimise teenuse tarbijate huve ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni põhitegevuspiirkonnas. (p 56)
3-4-1-14-10 Riigikohus 11.11.2010
Isik saab pöörduda oma põhiõiguste kaitseks otse Riigikohtu poole üksnes juhul, kui tal ei ole ühtegi muud tõhusat võimalust kasutada PS §-ga 15 tagatud õigust kohtulikule kaitsele. See tähendab olukorda, kus riik ei ole täitnud kohustust luua põhiõiguste kaitseks kohast kohtumenetlus, mis oleks õiglane ja tagaks isiku õiguste tõhusa kaitse. Kui isiku õigus saada kohtulikku kaitset on tagatud, siis on tema individuaalkaebus lubamatu. Kaebus on lubamatu olenemata sellest, kas individuaalkaebuse esitamise ajaks on isik olemasolevat kohtuliku kaitse võimalust kasutanud või mitte või kas ta on selle võimaluse minetanud, s.t jätnud õigel ajal kasutamata (vt Riigikohtu 07.12.2009 otsuse kohtuasjas nr 3-4-1-22-09 p-i 7 ja selles viidatud kohtupraktikat). (p 9)
PS § 15 lg 1 teises lauses sätestatud õigus nõuda oma kohtuasja läbivaatamisel mis tahes asjassepuutuva seaduse, muu õigusakti või toimingu põhiseadusvastaseks tunnistamist ei tähenda seda, et isikule peab kõikidel juhtudel olema kindlustatud võimalus tõstatada kohaldatava õigustloova akti põhiseaduslikkuse küsimus lõppastmes Riigikohtus. PS § 15 ning § 152 sõnastuse ja mõtte kohaselt peab iga kohus kohtuasja lahendamisel hindama kohaldatava õiguse põhiseadusele vastavust, kui selle kohta on tekkinud kahtlused (vt ka Riigikohtu 08.06. 2009 otsuse asjas nr 3-4-1-7-08 p-i 21). Seega laieneb õigus ja kohustus hinnata kahtluse korral konkreetses kohtuasjas kohaldamisele tulevate õigusnormide põhiseaduspärasust kõigi astmete kohtutele, mitte üksnes Riigikohtule. (p 13)
Kui kohus leiab, et seadusandja ei ole loonud mingi põhiõiguse kaitsmiseks vajalikku menetluskorda, on kohtul võimalik tunnistada isiku õiguste kaitset võimaldava menetluse puudumine põhiseadusvastaseks ja lahendada kohtuasi, lähtudes menetluskorrast, mille seadusandja oleks kohtu hinnangul pidanud põhiseadusest tulenevalt selliseks olukorraks kehtestama (vt Riigikohtu 02.06.2008 otsuse asjas nr 3-4-1-19-07 p-i 32). Seega on kohtul konkreetse kohtuasja menetlemise raames ulatuslikud võimalused kontrollida asjassepuutuvate protsessinormide põhiseaduslikkust, kõrvaldada kõik põhiseadusvastased menetluspiirangud ja tagada isikule tõhus kohtulik õiguskaitse. (p 12)
PS § 15 lg-e 1 teine lause näeb ette igaühe õiguse nõuda "oma kohtuasja läbivaatamisel" mis tahes asjassepuutuva seaduse, muu õigusakti või toimingu põhiseaduse vastaseks tunnistamist. Kui kohus nõustub menetlusosalise seisukohaga, jätab ta põhiseadusvastase normi kohaldamata ning kohtulahendi alusel käivitub põhiseaduslikkuse järelevalve menetlus Riigikohtus (PS § 152 lõige 2; PSJKS § 4 lõige 3). (p 11)
3-4-1-21-09 Riigikohus 28.09.2010
PSJKS § 56 lg 1
TsMS § 451 1 lg 1
Halduskohtumenetluse seadustik § 21 lg 1
Halduskohtumenetluse seadustik § 5
kohtu määratud mõjud
Kuni ei ole selge, kuidas halduskohus lahendab talle esitatud kaebusest loobumise avalduse, ei ole selge, kas halduskohtu esitatud põhiseaduslikkuse järelevalve taotlus jääb püsima. Sellises olukorras ei saa põhiseaduslikkuse järelevalve asja edasi menetleda ja seda sisuliselt läbi vaadata. Menetlus põhiseaduslikkuse järelevalve asjas tuleb seetõttu peatada kuni kaebusest loobumise avalduse ja menetluse lõpetamise taotluse lahendamiseni halduskohtus. (p 11)
3-4-1-22-09 Riigikohus 07.12.2009
PS § 15 lg 1 teises lauses sätestatu ei tähenda seda, et isikule peab kõikidel juhtudel olema kindlustatud võimalus tõstatada kohaldatava õigustloova akti põhiseaduslikkuse küsimus lõppastmes Riigikohtu ees. PS §-de 15 ja 152 sätte ja mõtte kohaselt peab iga kohus kohtuasja lahendamisel hindama kohaldatava õiguse põhiseadusele vastavust, kui selle kohta on tekkinud kahtlused (vt ka Riigikohtu 08.06. 2009. a otsuse asjas nr 3-4-1-7-08 p-i 21). Seega laieneb õigus ja kohustus hinnata kahtluse korral konkreetses kohtuasjas kohaldamisele tulevate õigusnormide põhiseaduspärasust kõigi astmete kohtutele, mitte üksnes Riigikohtule. (p 11)
PS § 15 lg 1 teise lause kohaselt on isikul õigus nõuda mis tahes asjassepuutuva seaduse, muu õigusakti või toimingu põhiseadusvastaseks tunnistamist "oma kohtuasja läbivaatamisel". PS § 15 lgst 2 ja § 152 lg-st 1 tulenevalt peab kohus kas isiku taotlusel või omal algatusel tunnistama asjassepuutuvas osas põhiseadusvastaseks ja jätma kohaldamata mis tahes menetlusnormi, mille kohaldamine tooks kaasa isiku põhiõiguste rikkumise. Sellise kohtulahendi alusel käivitub põhiseaduslikkuse järelevalve menetlus Riigikohtus (PS § 152 lg 2; PSJKS § 4 lg 3). Kohtul on konkreetse kohtuasja menetlemise raames - sh talle esitatud kaebuse lubatavuse hindamisel - ulatuslikud võimalused kontrollida asjassepuutuvate protsessinormide põhiseaduslikkust, kõrvaldada kõik põhiseadusvastased menetluspiirangud ja tagada isikule tõhus kohtulik õiguskaitse. (p 10)
Isik saab pöörduda oma põhiõiguste kaitseks otse Riigikohtu poole üksnes juhul, kui tal ei ole ühtegi muud tõhusat võimalust kasutada PS §-ga 15 tagatud õigust kohtulikule kaitsele, s.t kui riik ei ole täitnud kohustust luua põhiõiguste kaitseks kohane kohtumenetlus, mis oleks õiglane ja tagaks isiku õiguste tõhusa kaitse. Kui isiku õigus saada kohtulikku kaitset on tagatud, siis on tema individuaalkaebus lubamatu olenemata sellest, kas isik on individuaalkaebuse esitamise ajaks olemasolevat kohtuliku kaitse võimalust kasutanud või mitte või kas ta on selle võimaluse minetanud, s.t jätnud õigel ajal kasutamata. (p 7)
Valimiskomisjonide tegevusele saab analoogia korras kohaldada haldusmenetluse seadust (vt Riigikohtu 08.11.2005 otsuse kohtuasjas nr 3-4-1-24-05 p-i 11 ja 14.11.2005 otsuse kohtuasjas nr 3-4-1-27-05 p-i 9). Sellest seadusest tuleneb, et valimiskomisjonid peavad välja selgitama menetletavas asjas olulise tähendusega asjaolud ja vajaduse korral koguma selleks tõendeid oma algatusel ehk kohaldama uurimispõhimõtet nagu see on sätestatud HMS §-s 6. (p 10)
Valimiskomisjoni otsus kaebuse rahuldamata jätmise kohta on oma olemuselt haldusakti andmiseks esitatud taotluse rahuldamata jätmine (vt Riigikohtu 02.04.2009 otsuse kohtuasjas nr 3-4-1-5-09 p-i 16). (p 11) Üheski seaduses ei ole reguleeritud, kuidas toimetada kätte valimiskaebuse rahuldamata jätmise otsus, mistõttu pidi valimiskomisjon lähtuma kaebuses toodud valikust. (p 12) Haldusakti kättetoimetamine selleks mitte ettenähtud viisil iseenesest ei välista kaebetähtaja kulgema hakkamist (Riigikohtu 05.05.2005 otsuse kohtuasjas nr 3-3-1-12-05 punkti 15). (p 15)
Kui tekib vaidlus selle üle, kas haldusakti adressaat on koormava haldusakti kätte saanud, on tõendamiskohustus haldusorganil ( vt Riigikohtu 09.05.2005 otsuse kohtuasjas nr 3-3-1-28-05 punkti 14). See seisukoht ülekantav ka valimiskomisjoni sellise otsuse kättetoimetamisele, millega jäeti kaebus rahuldamata. (p 14)
Hääletamistulemuste kinnitamine on vaidlustatav valimistoiming KOVVS § 64 lõike 1 tähenduses. Maakonna valimiskomisjoni pädevuses on selliste kaebuste läbivaatamine, millega vaidlustatakse hääletamistulemuste kinnitamise põhjusel, et artiklite avaldamises ja keelatud välireklaami tegemises seisnenud väidetavad õigusrikkumised mõjutasid oluliselt hääletamistulemust. Maakonna valimiskomisjon peab niisamuti kui Vabariigi Valimiskomisjon hindama tema kasutada olevate andmete põhjal, kas kaebuses väidetud tegevus on õigusrikkumine, samuti võtma seisukoha selle kohta, kas rikkumised mõjutasid või võisid oluliselt mõjutada hääletamistulemust. (p 9)
Kui maakonna valimiskomisjon peaks leidma, et seaduserikkumine mõjutas või võis hääletamistulemusi oluliselt mõjutada, võib ta KOVVS § 64 lõike 6 punkti 3 kohaselt teha Vabariigi Valimiskomisjonile ettepaneku tunnistada hääletamistulemused valimisjaoskonnas kehtetuks ning korraldada valimisjaoskonnas kordushääletamine. (p 9)

matches:
Riigikohus
§ 152
§ 349
Riigikohus
§ 349
Riigikohus
Riigikohus
kohus
Riigikohus
§ 64
§ 56
Kohus
Riigikohus
§ 15
Kohus
§ 18
§ 19
§ 20
§ 18
§ 18
§ 18
§ 20
Riigikohus
§ 1
§ 2
Riigikohus
§ 15
§ 15
§ 152
kohus
kohus
§ 15
kohus
§ 152
§ 4
Riigikohus
§ 56
§ 451
§ 21
§ 5
Riigikohus
§ 15
kohus
§ 15
§ 15
§ 152
kohus
§ 152
§ 4
§ 64
§ 64


Väljaspool kodu osutatavale üldhooldusteenusele suunamise tingimused ja kord – Riigi Teataja
Väljaspool kodu osutatavale üldhooldusteenusele suunamise tingimused ja kord
Väljaspool kodu osutatavale üldhooldusteenusele suunamise tingimused ja kord - sisukord
RT IV, 02.07.2019, 14
Vastu võetud 20.06.2019 nr 78
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lg 1 punkti 5 ja sotsiaalhoolekande seaduse § 20 alusel.
Käesolev määrus sätestab väljaspool kodu osutatavale üldhooldusteenusele (edaspidi teenus) suunamise ja teenuse osutamise tingimused ning korra.
Teenuse eesmärk on turvalise keskkonna ja toimetuleku tagamine täisealisele isikule, kes terviseseisundist, tegevusvõimest või elukeskkonnast tulenevalt ei suuda iseseisvalt koduses keskkonnas ajutiselt või püsivalt hakkama saada.
Teenust on õigustatud saama täisealine isik:
1) kelle rahvastikuregistrijärgne elukoht on Tori vallas;
2) kes east ja/või terviseseisundist, tegevusvõimest või elukeskkonnast tulenevalt vajab ööpäevaringselt kõrvalabi igapäevaeluks vajalike tegevuste elluviimisel ja kelle iseseisev toimetulek kodustes tingimustes ei ole võimalik;
3) kelle toimetulekut ei ole võimalik tagada teiste sotsiaalteenuste või –toetustega;
4) teenust on õigustatud saama ka isik, kelle tegelik elukoht on Tori vallas, kuid rahvastikuregistrijärgne elukoht on teises omavalitsusüksuses, kooskõlastades teenuse osutamise rahastamise eelnevalt vastava omavalitsusüksusega.
(1) Teenuse taotlemiseks esitatakse avaldus Tori Vallavalitsusele. Avaldusele lisatakse teenuse taotleja viimase kolme kalendrikuu pangakonto(de) väljavõte ja seadusjärgsete ülalpidamiskohustusega isikute pangakonto(de) väljavõtted.
(2) Tori Vallavalitsusel on õigus teha täiendavaid päringuid ning küsida täiendavaid dokumente teenuse taotleja ja tema seadusjärgsete ülalpidamiskohustusega isikute majandusliku toimetuleku väljaselgitamiseks.
(3) Teenuse taotlejal on õigus pöörduda otse teenuse pakkuja poole teenuse saamiseks, kui puudub vajadus täiendava kohaliku omavalitsuse abi järgi.
(1) Teenuse osutamise vajaduse välja selgitamiseks hindab Tori Vallavalitsuse sotsiaalosakond taotleja teenuse vajadust ja tegevusvõimet ning isiku enda ja tema seadusjärgsete ülalpidajate majanduslikku võimekust. Hindamise järgselt korraldab Tori Vallavalitsuse sotsiaalosakond teenuse osutamise või abistab sobiva teenusepakkuja leidmisel.
(2) Teenuse osutamise aluseks on teenuse saaja või tema seadusliku esindaja või seadusjärgse(te) ülalpidamiskohustusega isiku(te) ja teenuse osutaja vahel sõlmitud leping. Hooldustoetuse maksmisel on üheks lepingu osapooleks Tori vald.
(1) Väljaspool kodu osutatav üldhooldusteenus on tasuline teenus. Kui teenuse taotleja kasutuses või omandis on rahalisi vahendeid, vallas- või kinnisasju, mis võimaldavad teenuse eest tasuda, tasub taotleja hooldusteenuse eest ise täies ulatuses.
(2) Kui taotleja omaosalus ei kata teenuse maksumust, tasuvad puuduoleva osa eest seadusjärgsed ülalpidajad või muud hoolduskohustusega isikud, nende puudumisel teenuse saaja elukohajärgne kohalik omavalitsus.
(3) Üldhooldusteenuse eest tasumiseks puudujääva osa taotlemisel otsustab teenuse osutamise, isiku omavahenditest makstava osa suuruse ning hooldustoetuse suuruse Tori valla hoolekandekomisjon, arvestades isiku ja tema seaduslike ülalpidajate majanduslikku võimekust.
1) Sindi Linnavolikogu 10.03.2016 määruse nr 42 „Sotsiaalhoolekandelise abi andmise tingimused ja kord“ § 19 punkt 2 „väljaspool kodu osutatav üldhooldusteenus“ ning 3. peatüki 3. jagu „Väljaspool kodu osutatav üldhooldusteenus“;
2) Are Vallavolikogu 11.03.2016 määruse nr 6 „Sotsiaalhoolekandelise abi andmise tingimused ja kord“ § 20 punkt 2 „väljaspool kodu osutatav üldhooldusteenus“ ning 3. peatüki 3. jagu „Väljaspool kodu osutatav üldhooldusteenus“;
3) Tori Vallavolikogu 20.04.2016 määruse nr 16 „Sotsiaalhoolekandelise abi andmise tingimused ja kord“ § 15 lõike 3 punkt 3 „väljaspool kodu osutatav üldhooldusteenus“ ning § 29 „Väljaspool kodu osutatav üldhooldusteenus“.


Kokku: 369| Näitan: 61 - 80
ÄS § 403 lg 6 järgi on kahju hüvitamise eesmärgiks hüvitada osanikule või aktsionärile ühinemise tõttu tekkinud osaluse väärtuse vähenemine. (p 14) Ühinemisel ebaõige asendussuhte määramisega tekkinud osaluse väärtuse vahet saab osanik või aktsionär nõuda eelkõige ÄS § 398 lg 3 alusel ühendavalt ühingult. ÄS § 398 lg-d 3 ja 4 annavad osanikule või aktsionärile õiguse nõuda ühingult tagasimakset ja viivist, kusjuures ühendatava ühingu ühinemisotsust ebaõige asendussuhte tõttu ei saa ÄS § 398 lg 2 järgi kehtetuks tunnistada. Osanik või aktsionär võib tagasimakse suuruses leppida kokku kohtuväliselt või alternatiivselt pöörduda kolme kuu jooksul äriühingute ühinemise kandmisest ühendatava ühingu registrikaardile avaldusega kohtusse, et nõutava hüvitise suurus kindlaks määrataks (TsMS § 608 lg 2). Tagasimaksena nõutava hüvitise suuruse määramiseks on TsMS §-des 607 jj nähtud ette eraldi hagita menetlus. ÄS § 398 lg 3 alusel saab hüvitist (tagasimakset) nõuda eeldusel, et ühinemisel määrati asendussuhe liiga madalaks, sõltumata sellest, kas asendussuhe määrati liiga madalaks kellegi (nt juhatuse liikme, asjatundja, audiitori) süülise tegevuse tulemusena või mitte. (p 15) ÄS § 403 lg 6 alusel võidakse osanikule või aktsionärile hüvitada ebaõige asendussuhte määramisega tekkinud muu kahju (sh puhtmajanduslik), mis ei ole ÄS § 398 lg 3 mõttes tagasimaksega hõlmatud. See kahju võib seisneda näiteks ühingu osaniku või aktsionäri seaduses ja põhikirjas sätestatud osast või aktsiatest tulenevate või nendega seotud õiguste kaotuses või vähenemises. Lisaks võib osanik või aktsionär nõuda ÄS § 403 lg 6 alusel kahjuhüvitist näiteks selle eest, et kuigi osalus muutus ühinemise tõttu väärtusetuks või osaluse väärtus vähenes, oleks osanik saanud selle vahepealsel ajal kasumlikumalt võõrandada või saada rohkem dividende vms. Seega saab osanik või aktsionär ÄS § 403 lg 6 alusel nõuda hüvitist ka muu kahju eest, mis tekib ühinemise tõttu ja väljendub osaluse väärtuse vähenemises pärast ühinemist ning mille eest vastutatavad ÄS § 403 lg-s 6 nimetatud isikud, kui kahju hüvitamise nõude eeldused on täidetud (vt RKTKo nr 3-2-1-7-10, p-d 39–41). Kui osaniku või aktsionäri hüvitise nõue tagasimakse näol rahuldatakse, siis on osanikule või aktsionärile ebaõige osaluse ja õiglase osaluse väärtuste vahe hüvitatud, s.o osanik või aktsionär on saanud kohase vastusoorituse. (p 16) Osanikul või aktsionäril on õigus ÄS § 403 lg 3 alusel juhtorgani liikmelt tagasimaksele vastavat kahjuhüvitist nõuda erandjuhtudel. Selliseks juhtumiks võib olla näiteks olukord, kus tagasimakset ei saa ühendava ühingu vastu osaliselt või täielikult maksma panna ühingu maksejõuetuse või äriregistrist kustutamise tõttu ning tooma välja, et juhatuse liige on rikkunud mõnda osanikku või aktsionäri kaitsvat sätet analoogselt VÕS § 1045 lg 1 p-s 7 ja lg-s 3 sätestatuga (vt RKTKo nr 3-2-1-7-10, p 32) või et juhatuse liige on toime pannud tahtlikult heade kommete vastase teo analoogselt VÕS § 1045 lg 1 p-s 8 sätestatuga. Kahju hüvitamist eeltoodud normi alusel on õigus nõuda ka juhul, kui osanik või aktsionär sai pärast TsMS § 608 lg-s 2 sätestatud kolmekuulise tähtaja möödumist teada, et ebaõige asendussuhe oli määratud juhatuse liikme võltsitud andmete alusel, mistõttu ei olnud osanikul või aktsionäril võimalik enam tagasimakset nõuda. (p 18) ÄS § 403 lg 6 on kahju hüvitamise erinormiga, mis väljendab sama mõtet VÕS §-ga 1043 ja § 1045 lg 1 p-ga 7 (nende koostoimes), st tegemist on aktsionäride puhul nende kaitseks kehtestatud normide (kaitsenormide) rikkumisest tuleneva kahju hüvitamise nõudega. ÄS § 403 lg 6 ei välista ka juhatuse ja nõukogu liikmete vastutust muul alusel, mh muude deliktikoosseisude alusel (vt ka RKTKo nr 3-2-1-7-10, p 32). (p 16)
Kuigi PankrS § 35 lg 1 p 2 ja § 43 lg 1 reguleerivad sõnaselgelt olukorda, kus menetlusosaliseks on võlgnik, kohalduvad samad sätted ka juhul, kui hagi on võlgniku asemel ÄS § 187 lg 4 esimese lause või § 327 lg 4 esimese lause alusel esitanud võlausaldaja. Esitades eelnimetatud nõude, paneb võlausaldaja maksma võlgniku (äriühingu) nõuet ja seda vaatamata sellele, et menetlusosaliseks (hagejaks) on võlausaldaja. (p 16) Pankrotiseaduse sätted ei piira ühingu võlausaldaja õigust jätkata enne pankrotimenetlust algatatud menetlust, milles lahendatakse võlausaldaja nõuet kahjuhüvitise väljamõistmiseks ühingule. Pärast pankroti väljakuulutamist võib sellise nõude esitada pankrotihaldur, kuid kui võlgniku asemel on nõude enne pankroti väljakuulutamist esitanud võlausaldaja, on tal õigus menetlust jätkata, kui haldur ei astu tema asemel PankrS § 43 lg 1 alusel menetlusse. PankrS § 43 lg t 1 tuleb tõlgendada koostoimes ÄS § 187 lg ga 4 ja § 327 lg ga 4 selliselt, et pankrotihalduril on õigus astuda pärast võlgniku pankroti väljakuulutamist hageja asemel ka sellisesse menetlusse, milles menetletakse võlausaldaja hagi, millega võlausaldaja nõuab võlgnikust äriühingu juhtorgani liikmetelt kahju hüvitamist äriühingule. Kui pankrotihaldur menetlusse ei astu, on hagejal võlausaldajana õigus menetlust jätkata ja tema esitatud hagi ei muutu võlgniku pankroti väljakuulutamisega õiguslikult perspektiivituks. (p 17)
Võlausaldaja, kes esitab oma nõude jagunemisel osalenud ühingu juhatuse liikme vastu ja nõuab ÄS § 447 lg 3 alusel kahju hüvitamist põhjusel, et juhatuse liige ei teatanud õigel ajal jagunemisest, peab mh tõendama, et kui ta oleks saanud jagunemisest teada õigel ajal ehk viivitamatult pärast jaguneva ühingu kohta äriregistrisse jagunemiskande tegemist (ÄS § 447 lg 2^1), oleks tema nõue saanud rahuldatud. Kui nõude muud eeldused on täidetud, vastab kahjuhüvitis sel juhul summale, mille võrra on võlausaldaja nõude väärtus vähenenud aja jooksul, mil ta jagunemisest juhatuse liikme rikkumise tõttu ei teadnud. (p 15) Olukorras, kus esitatakse kahju hüvitamise nõue eraõigusliku juriidilise isiku juhatuse liikme vastu, tuleb kahjunõude esitamisel arvestada sellega, kas hagejal on või oli kõrvuti rikkujalt kahju hüvitamise nõudega võimalus nõuda kolmandalt isikult rikkumise tõttu tagasi enda tasutu. Sellises olukorras saab kahjuna käsitada vaid seda osa väidetavast kahjust, mille võrra hageja tagasinõudeõiguse väärtus on kahjuna nõutavast summast väiksem (vt selle kohta RKTKo nr 3-2-1-169-14, p 23; RKTKo nr 3-2-1-197-13, p 30; RKTKo nr 3-2-1-134-09, p 11; RKTKo nr 3-2-1-41-05, p 55). Eeltoodud põhimõte kohaldub ka siis, kui äriühingu võlausaldaja esitab kahju hüvitamise nõude äriühingu juhatuse liikme vastu, väites, et tal jäi täitmisnõudele (ja viivisele) vastav summa äriühingult kui võlgnikult saamata põhjusel, et juhatuse liige rikkus oma kohustusi. Samuti kohaldub see põhimõte ÄS § 447 lg-s 3 sätestatud nõude maksmapaneku võimalikkuse ja nõude ulatuse hindamisel. (p 15)
ÄS § 447 lg-s 3 sätestatud vastutuse kohaldamiseks jagunemisel osaleva ühingu juhatuse liikme suhtes peab juhatuse liige esmalt olema rikkunud oma kohustust jagunemisega seotud toimingute tegemisel, teiseks peab ühingu võlausaldajal olema tekkinud kahju (VÕS § 127 lg 1) ja kolmandaks peab juhatuse liikme kohustuse rikkumise ja võlausaldajale tekkinud kahju vahel olema põhjuslik seos. Juhatuse liikme kohustuse rikkumine peab seejuures olema süüline. (p 11) Võlausaldajatele äriühingu jagunemisest teatamise kohustus on kehtestatud võlausaldajate kaitseks ja see peab kaitsma võlausaldajaid selle eest, et nende võimalus saada oma nõue rahuldatud halveneb jagunemise tulemusena. Jaguneva äriühingu juhatuse liige, kes jätab võlausaldajatele jagunemisest teatamata, võib seega iseenesest vastutada ÄS § 447 lg 3 alusel võlausaldajale sellega tekitatud kahju eest. (p 13) Võlausaldaja, kes esitab oma nõude jagunemisel osalenud ühingu juhatuse liikme vastu ja nõuab ÄS § 447 lg 3 alusel kahju hüvitamist põhjusel, et juhatuse liige ei teatanud õigel ajal jagunemisest, peab mh tõendama, et kui ta oleks saanud jagunemisest teada õigel ajal ehk viivitamatult pärast jaguneva ühingu kohta äriregistrisse jagunemiskande tegemist (ÄS § 447 lg 2^1), oleks tema nõue saanud rahuldatud. Kui nõude muud eeldused on täidetud, vastab kahjuhüvitis sel juhul summale, mille võrra on võlausaldaja nõude väärtus vähenenud aja jooksul, mil ta jagunemisest juhatuse liikme rikkumise tõttu ei teadnud. (p 15)
ÄS § 447 lg-s 3 sätestatud vastutuse kohaldamiseks jagunemisel osaleva ühingu juhatuse liikme suhtes peab juhatuse liige esmalt olema rikkunud oma kohustust jagunemisega seotud toimingute tegemisel, teiseks peab ühingu võlausaldajal olema tekkinud kahju (VÕS § 127 lg 1) ja kolmandaks peab juhatuse liikme kohustuse rikkumise ja võlausaldajale tekkinud kahju vahel olema põhjuslik seos. Juhatuse liikme kohustuse rikkumine peab seejuures olema süüline. (p 11) Võlausaldajatele äriühingu jagunemisest teatamise kohustus on kehtestatud võlausaldajate kaitseks ja see peab kaitsma võlausaldajaid selle eest, et nende võimalus saada oma nõue rahuldatud halveneb jagunemise tulemusena. Jaguneva äriühingu juhatuse liige, kes jätab võlausaldajatele jagunemisest teatamata, võib seega iseenesest vastutada ÄS § 447 lg 3 alusel võlausaldajale sellega tekitatud kahju eest. (p 13) Võlausaldaja, kes esitab oma nõude jagunemisel osalenud ühingu juhatuse liikme vastu ja nõuab ÄS § 447 lg 3 alusel kahju hüvitamist põhjusel, et juhatuse liige ei teatanud õigel ajal jagunemisest, peab mh tõendama, et kui ta oleks saanud jagunemisest teada õigel ajal ehk viivitamatult pärast jaguneva ühingu kohta äriregistrisse jagunemiskande tegemist (ÄS § 447 lg 2^1), oleks tema nõue saanud rahuldatud. Kui nõude muud eeldused on täidetud, vastab kahjuhüvitis sel juhul summale, mille võrra on võlausaldaja nõude väärtus vähenenud aja jooksul, mil ta jagunemisest juhatuse liikme rikkumise tõttu ei teadnud. (p 15) Olukorras, kus esitatakse kahju hüvitamise nõue eraõigusliku juriidilise isiku juhatuse liikme vastu, tuleb kahjunõude esitamisel arvestada sellega, kas hagejal on või oli kõrvuti rikkujalt kahju hüvitamise nõudega võimalus nõuda kolmandalt isikult rikkumise tõttu tagasi enda tasutu. Sellises olukorras saab kahjuna käsitada vaid seda osa väidetavast kahjust, mille võrra hageja tagasinõudeõiguse väärtus on kahjuna nõutavast summast väiksem (vt selle kohta RKTKo nr 3-2-1-169-14, p 23; RKTKo nr 3-2-1-197-13, p 30; RKTKo nr 3-2-1-134-09, p 11; RKTKo nr 3-2-1-41-05, p 55). Eeltoodud põhimõte kohaldub ka siis, kui äriühingu võlausaldaja esitab kahju hüvitamise nõude äriühingu juhatuse liikme vastu, väites, et tal jäi täitmisnõudele (ja viivisele) vastav summa äriühingult kui võlgnikult saamata põhjusel, et juhatuse liige rikkus oma kohustusi. Samuti kohaldub see põhimõte ÄS § 447 lg-s 3 sätestatud nõude maksmapaneku võimalikkuse ja nõude ulatuse hindamisel. (p 15) Jagunemisel osalevate ühingute kui solidaarvõlgnike vastu on võlausaldajal lepingust tuleneva kohustuse täitmise nõue VÕS § 108 lg 1 järgi, samuti viivisenõue VÕS § 113 järgi. Jaguneva ühingu juhatuse liige võiks aga lepingupartneri täitmata jäänud kohustuse ja sellest tuleneva viivise kui kahju eest ÄS § 447 lg 3 alusel vastutada vaid siis, kui täidetud on selle normi kohaldamise eeldused. VÕS § 65 lg 1 järgi saab võlausaldaja valida üksnes seda, millise jagunemisel osaleva ühingu vastu ta täitmisnõude ja viivisenõude esitab. (p 16)


Jõhvi valla heakorraeeskirja täitmise koormised – Riigi Teataja
Jõhvi valla heakorraeeskirja täitmise koormised
Jõhvi valla heakorraeeskirja täitmise koormised - sisukord
RT IV, 18.05.2012, 26
Vastu võetud 20.06.2007 nr 76
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lg 1 punkti 4 ja § 36 lõike 2 alusel.
§ 1. Koormis on kohustus, mis kehtestatakse füüsilistele ja juriidilistele isikutele kohustuslike tööde tegemiseks Jõhvi valla heakorraeeskirja täitmisel ja see kehtestatakse isikutele nende omandis või valduses oleva kinnistu või muu nende kasutuses oleva territooriumi ning sellega vahetult piirneva üldkasutatava territooriumi heakorra tagamiseks.
§ 2. Koormise täitja või tema arvel teine isik on kohustatud:
1) koristama puhastusalalt jäätmed ja prahi;
2) niitma muru (lubatud maksimaalne kõrgus on 15 cm) ja rohumaid (vähemalt üks kord suve jooksul), lõikama kõnniteel liikumist takistavad puude ja põõsaste oksad, pügama heki, riisuma lehed, pühkima tolmu ja liiva;
3) koristama kõnniteel lume ja jää, tõrjuma libeduse ning eemaldama katusele kogunenud lume ja jääpurikad.
§ 3. Puhastusalal tuleb paragrahvi 2 punktides 1 ja 3 sätestatud nõuete täitmine tagada hommikul kella 7.00ks, järgides seejuures, et sellega kaasneks inimeste rahu võimalikult vähene häirimine (jää lahti tagumine jms). Vajadusel tuleb puhastusala korrastada ka päeva jooksul. Paragrahvi 3 punktis 2 sätestatud nõuete järgimine tagatakse vajaduse tekkimisel.
§ 4. Koormise täitja võib oma arvel lasta selle täita teisel isikul. Koormise täitja põhjendatud taotlusel on vallavolikogul õigus lubada tal koormise täitmise eest maksta vallale raha, mida kasutatakse paragrahvis 2 nimetatud koormise täitja kohustuseks olevate tööde tegemiseks. Taotluses tuleb ära näidata:
3) puhastusala aadress;
4) periood, mille jooksul soovitakse koormise täitmise eest maksta;
5) rahas maksmise põhjendus.
§ 5. Koormise täitja esitab paragrahvis 4 nimetatud taotluse vallavalitsusele, kes selgitab välja koormise maksumuse. Koormise maksumuse kindlaksmääramiseks tellib vallavalitsus vähemalt kahelt puhastustöid tegevalt ettevõtjalt hinnapakkumised taotluses nimetatud puhastusalal heakorratööde tegemise maksumuse selgitamiseks. Hinnapakkumine esitatakse eraldi suve- ja talvehooajaks.
§ 6. Koormise maksumuseks on madalama hinnapakkumise teinud ettevõtja pakutud hind.
§ 7. Vallavalitsus esitab saabunud taotluse koos madalama hinnapakkumisega volikogule otsuse tegemiseks. Koormise maksumus määratakse maksimaalselt üheks aastaks. Pärast tähtaja möödumist tuleb esitada uus taotlus, kui koormise täitja soovib ka edaspidi koormise täitmise eest maksta rahas.
§ 8. Vallavolikogu otsus väljastatakse koheselt taotluse esitajale. Taotluse esitaja peab vallavolikogu otsuses määratud tähtaja jooksul teatama vallavalitsusele, kas ta nõustub koormise eest maksma vallavolikogu poolt koormise maksumuseks määratud summa või korraldab koormise täitmiseks vajalike tööde tegemise ise.
§ 9. Pärast koormise täitja nõusoleku saamist sõlmib vallavalitsus madalama pakkumise teinud ettevõtjaga vastava lepingu, millest koheselt informeerib koormise täitjat, teatades koormise täitmise eest tasumise tähtajad ja koha.
§ 10. Koormise täitmata jätmisel vastutab isik kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 66² või karistusseadustiku § 261 alustel ja korras. Väärteo toimepanemise korral kohaldatakse karistusseadustiku üldosa ja väärteomenetluse seadustiku sätteid. Väärteo kohtuväline menetleja on vallavalitsus, politseiprefektuur või keskkonnainspektsioon. Vallavalitsusel on õigus käesoleva korra rakendamiseks kohaldada asendustäitmise ja sunniraha seadust.
§ 11. Määrus jõustub 1. juulil 2007. a.