Makseasutuste omavahendite aruandluse kord, omavahendite minimaalsuuruse arvutamise põhimõtted ning aruannete skeemid, aruannete koostamise metoodika ja esitamise kord – Riigi Teataja
Makseasutuste omavahendite aruandluse kord, omavahendite minimaalsuuruse arvutamise põhimõtted ning aruannete skeemid, aruannete koostamise metoodika ja esitamise kord
Makseasutuste omavahendite aruandluse kord, omavahendite minimaalsuuruse arvutamise põhimõtted ning aruannete skeemid, aruannete koostamise metoodika ja esitamise kord - sisukord
§ 3 Maksetehingu liigi kohta kasutatavate mõistete selgitused
§ 4 Maksetehingu viisi kohta kasutatavate mõistete selgitused
§ 5 Klientide kohta kasutatavate mõistete selgitused
2 Omavahendid
§ 7 Esimese taseme omavahendite suuruse arvutamise erisused
§ 8 Teise taseme omavahendite suuruse määramise erisused
§ 9 Püsivate üldkulude meetod
§ 10 Maksete mahu meetod
§ 11 Indikaatoritel põhinev meetod
§ 12 Koostatavad aruanded
§ 14 Aruannete esitamine
§ 15 Esitatud aruannete kontroll
§ 17 Aruande esitamise turvamine
§ 18 Isikusamasuse tuvastamine aruannete esitamisel
RT I, 29.11.2018, 15
[RT I, 26.01.2018, 2 - jõust. 31.01.2018]
Vastu võetud 21.10.2010 nr 54
RT I 2010, 81, 613
jõustumine 04.11.2010
17.02.2011 RT I, 25.02.2011, 7 31.03.2011
01.10.2012 RT I, 04.10.2012, 6 31.12.2012
17.01.2013 RT I, 22.01.2013, 5 31.03.2013
12.08.2015 RT I, 18.08.2015, 1 30.09.2015
20.01.2018 RT I, 26.01.2018, 2 31.01.2018
Määrus kehtestatakse „Makseasutuste ja e-raha asutuste seaduse” § 65 lõike 8 ja § 82 lõike 4 alusel.
Käesolev määrus sätestab makseasutuste omavahendite aruandluse täpsema korra, omavahendite minimaalsuuruse arvutamise põhimõtted ja Finantsinspektsioonile esitatavate makseasutuse aruannete skeemid, aruannete koostamise metoodika ja esitamise korra.
Määrust kohaldatakse kõikidele Eestis tegevusloa saanud äriühingutele, kes on makseasutused makseasutuste ja e-raha asutuste seaduse (edaspidi seaduse) § 5 lõike 1 mõistes.
§ 3. Maksetehingu liigi kohta kasutatavate mõistete selgitused
(1) Maksetehing on igasugune sularaha sissemaksmine ja väljamaksmine ning raha ülekandmine, sõltumata selle aluseks olevast maksja ja saaja vahelisest õigussuhtest.
(2) Sissetulev maksetehing on maksetehing, mille algatajaks on maksja või makse saaja ja mis teostatakse sularaha sissemaksena aruandvasse makseasutusse.
[RT I, 04.10.2012, 6 - jõust. 31.12.2012]
(3) Väljaminev maksetehing on maksetehing, mille algatajaks on maksja või makse saaja ja mis teostatakse sularaha väljavõtmisena aruandvast makseasutusest või raha ülekandena aruandvas makseasutuses avatud maksekontolt.
(4) Sisene maksetehing on makseasutuse sisene maksetehing, mille algatajaks on maksja või makse saaja ja mis teostatakse raha ülekandena aruandvas makseasutuses avatud maksekontodel.
(5) Riigisisene maksetehing on maksetehing, kus nii maksja makseteenuse pakkuja kui ka saaja makseteenuse pakkuja asuvad Eesti Vabariigis.
(6) Piiriülene maksetehing on maksetehing, kus maksja makseteenuse pakkuja või saaja makseteenuse pakkuja asub väljaspool Eesti Vabariiki.
(7) Riigiväline maksetehing on maksetehing, kus nii maksja makseteenuse pakkuja kui ka saaja makseteenuse pakkuja asuvad väljaspool Eesti Vabariiki.
(8) Algatatud maksetehing on maksja taotlusel makse algatamise teenuse pakkuja algatatud maksetehing.
§ 4. Maksetehingu viisi kohta kasutatavate mõistete selgitused
(1) Otsekorraldus on ühekordne või määratud perioodilisusega korduv maksetehing, mille algatajaks on makse saaja või seadusega sätestatud kolmas isik ja mis algatatakse volituse alusel, mille maksja on andnud otse makse saajale, makse saaja makseteenuse pakkujale või maksja enda makseteenuse pakkujale.
(2) Kaardimakse on maksja kontolt makse saaja kontole maksekaardi või muu sarnase vahendi abil tehtav maksetehing, mis on algatatud kas müügiterminalist või makseautomaadist.
(3) Maksejuhis kui maksetehingu algatamise alus edastatakse makseasutusele kas paberil või mõne telekommunikatsiooni-, digitaalse või infotehnoloogilise seadme abil. Maksejuhiseks loetakse ka määratud perioodilisusega korduv ja kindla suurusega püsikorraldus.
§ 5. Klientide kohta kasutatavate mõistete selgitused
Mõisteid klientide kohta kasutatakse rahandusministri 28. novembri 2008. a määruse nr 40 „Investeerimisühingu, investeerimisühingu emaettevõtja ja välisriigi investeerimisühingu filiaali aruannete sisu, koostamise metoodika ja esitamise kord” §-s 4 nimetatud tähenduses.
[RT I, 18.08.2015, 1 - jõust. 30.09.2015]
2. peatükk Omavahendid
(1) Omavahendite arvutamisel lähtutakse seaduse §-des 65 ja 72–76 omavahendite kohta sätestatust.
(2) [Kehtetu - RT I, 26.01.2018, 2 - jõust. 31.01.2018]
(3) Omavahendite koostisosad võetakse arvesse nende bilansilises väärtuses, kui seadusest või käesolevast määrusest ei tulene teisiti.
(4) Seaduse § 72 lõikes 2 sätestatud omavahendite arvutamisel võetakse arvesse seaduse § 65 lõigetes 31, 4 ja 6 sätestatud piirangud.
§ 7. Esimese taseme omavahendite suuruse arvutamise erisused
[Kehtetu - RT I, 26.01.2018, 2 - jõust. 31.01.2018]
§ 8. Teise taseme omavahendite suuruse määramise erisused
§ 9. Püsivate üldkulude meetod
(1) Omavahendite minimaalsuuruse arvutamisel püsivate üldkulude meetodi alusel lähtutakse seaduse §-st 73.
(3) [Kehtetu - RT I, 26.01.2018, 2 - jõust. 31.01.2018]
(31) [Kehtetu - RT I, 26.01.2018, 2 - jõust. 31.01.2018]
(4) [Kehtetu – RT I, 04.10.2012, 6 - jõust. 31.12.2012]
(5) [Kehtetu – RT I, 04.10.2012, 6 - jõust. 31.12.2012]
(6) [Kehtetu – RT I, 04.10.2012, 6 - jõust. 31.12.2012]
(61) [Kehtetu – RT I, 04.10.2012, 6 - jõust. 31.12.2012]
(7) [Kehtetu - RT I, 26.01.2018, 2 - jõust. 31.01.2018]
§ 10. Maksete mahu meetod
(1) Omavahendite minimaalsuuruse arvutamisel maksete mahu meetodi alusel lähtutakse seaduse §-dest 74 ja 76.
§ 11. Indikaatoritel põhinev meetod
(1) Omavahendite minimaalsuuruse arvutamisel indikaatoritel põhineva meetodi alusel lähtutakse seaduse §-dest 75 ja 76.
(2) Seaduse § 75 lõike 1 punktides 1–4 nimetatud näitajate summa arvutamisel ei võeta arvesse erakorralist tulu ja saadud kindlustushüvitisi.
(3) Seaduse § 75 lõike 2 rakendamisel võetakse aluseks viimane aktsionäride üldkoosolekul või osanike koosolekul kinnitatud majandusaasta aruanne.
(4) Kui ühel kolmest aastast on seaduse § 75 lõike 1 punktides 1–4 nimetatud näitajate summa negatiivne või null, siis võetakse kolme aasta keskmise arvutamisel arvesse ainult nende aastate näitajate summa ja aastate arv, mil näitajate summa oli positiivne.
§ 12. Koostatavad aruanded
(1) Makseasutus, kellele ei kohaldata seaduse §-s 11 sätestatud erandeid, koostab ja esitab:
1) „Maksetehingute aruande” vastavalt lisale 1;
2) „Klientide vara aruande” vastavalt lisale 2;
3) „Omavahendite aruande” vastavalt lisale 3;
4) Makseasutuse bilansi” vastavalt lisale 5;
5) Makseasutuse kasumiaruande” vastavalt lisale 6.
(11) Makseasutus, kes osutab üksnes seaduse § 3 lõike 1 punktis 7 nimetatud makse algatamise teenust, ei esita käesoleva paragrahvi lõike 1 punktis 2 nimetatud „Klientide vara aruannet”.
(2) Makseasutus, kellele kohaldatakse seaduse § 11 lõikes 1 või 2 sätestatud erandit, koostab ja esitab:
1) „Klientide vara aruande” vastavalt lisale 2;
2) „Makseasutuse bilansi” vastavalt lisale 5;
3) „Makseasutuse kasumiaruande” vastavalt lisale 6;
4) „Erandit kasutava makseasutuse maksetehingute aruande” vastavalt lisale 4.
(21) Makseasutus, kes osutab seaduse § 3 lõike 1 punktis 7 või 8 nimetatud makseteenust või mõlemat nimetatud makseteenust, koostab ja esitab „Vastutuskindlustuse miinimumväärtuse aruande” vastavalt lisale 7.
(22) Käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud aruannete perioodiks on poolaasta ja aruanded esitatakse 20 päeva jooksul pärast aruandeperioodi lõppu.
(23) Makseasutuse, kes osutab seaduse § 3 lõike 1 punktis 8 nimetatud makseteenust, aruande perioodiks on aasta ja aruanded esitatakse 20 päeva jooksul pärast majandusaasta lõppu.
(24) Makseasutuse, kes osutab seaduse § 3 lõike 1 punktis 7 nimetatud makseteenust, käesoleva paragrahvi lõikes 21 nimetatud aruande perioodiks on aasta ja aruanne esitatakse 20 päeva jooksul pärast majandusaasta lõppu.
(3) Aruannete esitamisel peab makseasutus kasutama järgmisi aruannete koode:
1) „Maksetehingute aruanne” koodiga 5603;
2) „Klientide vara aruanne” koodiga 5604;
3) „Omavahendite aruanne” koodiga 5600;
4) Makseasutuse bilanss” koodiga 5601;
5) Makseasutuse kasumiaruanne” koodiga 5602;
6) „Erandit kasutava makseasutuse maksetehingute aruanne” koodiga 5605;
7) „Vastutuskindlustuse miinimumväärtuse aruanne” koodiga 5606.
(4) [Kehtetu - RT I, 26.01.2018, 2 - jõust. 31.01.2018]
(5) Makseasutusena tegutsev hoiu-laenuühistu koostab ja esitab bilansi ja kasumiaruande Finantsinspektsioonile Eesti Panga kaudu vastavalt Eesti Panga presidendi 6. novembri 2012. a määrusele nr 8 „Hoiu-laenuühistu bilansi ja kasumiaruande koostamise nõuded ning aruannete Eesti Pangale esitamise kord.
[RT I, 22.01.2013, 5 - jõust. 31.03.2013]
(1) Aruanded koostatakse eurodes.
(2) Paragrahvi 12 lõigetes 1 ja 2 nimetatud aruannetes kajastatavad andmed esitatakse täisühikutes, kui õigusaktis ei ole sätestatud teisiti.
(3) Välisvaluutas fikseeritud summad arvutatakse eurodesse ümber aruandeperioodi viimase tööpäeva Euroopa Keskpanga kursiga.
(6) Riigi kood esitatakse aruandes suurtähtedega vastavalt rahvusvahelise standardi ISO 3166 riikide ja territooriumide kahetäheliste koodide tabelile.
(7) Erandit kasutava makseasutuse maksetehingute aruandes esitatakse andmed kõikide kuude kohta ka siis, kui mõnel kuul teenust ei osutatud. Erandi kohaldamise tegevusloa saamisele eelnenud kuude kohta märgitakse aruande veergudel „Kogusumma” ja „Arv” väärtus null (0).
(8) Makseasutuse bilansis ja kasumiaruandes kajastatakse varad, kohustused, omakapital, tulud ja kulud kooskõlas Eesti hea raamatupidamistavaga või Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses 1606/2002/EÜ rahvusvaheliste raamatupidamisstandardite kohaldamise kohta (ELT L 243, 11.09.2002, lk 1–4) sätestatud korra kohaselt Euroopa Komisjoni poolt vastu võetud rahvusvaheliste finantsaruandluse standarditega, võttes arvesse käesolevas määruses toodud erisusi.
(9) Finantsinspektsioonile esitatavates aruannetes kajastatakse õiglases väärtuses mõõdetavate finantsvarade õiglase väärtuse muutus makseasutuse kasumiaruandes ja finantsvarade ümberhindluse reservi selle tarbeks ei kasutata.
(10) Makseasutuse kasumiaruandes näidatakse õiglases väärtuses mõõdetavate finantsinvesteeringutega seotud tekkepõhiselt arvestatud intressid ning välja kuulutatud dividendid finantstulude ja -kulude vastavatel alamkirjetel.
§ 14. Aruannete esitamine
(1) Paragrahvi 12 lõigetes 1 ja 2 nimetatud aruanded esitatakse Finantsinspektsioonile elektrooniliselt XMLis (Extensible Markup Language) vormindatud dokumentidena.
(2) Makseasutus on aruannete esitamisel kohustatud järgima tehnilisi nõudeid, mis on avaldatud Finantsinspektsiooni veebilehel.
§ 15. Esitatud aruannete kontroll
§ 17. Aruande esitamise turvamine
[Kehtetu – RT I, 04.10.2012, 6 - jõust. 31.12.2012]
§ 18. Isikusamasuse tuvastamine aruannete esitamisel
(1) Käesolevat määrust kohaldatakse aruannete koostamisel ja esitamisel aruandeperioodide kohta, mis lõpevad 2010. aasta 31. detsembril või hiljem.
(2) Kuni 2010. aasta 31. detsembrini arvutatakse välisvaluutas fikseeritud summad ümber Eesti kroonidesse Eesti Panga kursiga.
(3) Määruse 2018. aasta 31. jaanuaril jõustunud redaktsiooni kohaldatakse aruandeperioodide kohta, mis algavad 2018. aasta 1. jaanuaril või hiljem.
Lisa 1 Maksetehingute aruanne
Lisa 2 Klientide vara aruanne
Lisa 3 Omavahendite aruanne
Lisa 4 Erandit kasutava makseasutuse maksetehingute aruanne
Lisa 5 Makseasutuse bilanss
Lisa 6 Makseasutuse kasumiaruanne
Lisa 7 Vastutuskindlustuse miinimumväärtuse aruanne


text:
õigusvaidlus Archives - Vandeadvokaat Risto Käbi õigusblogi
õigusvaidlus
18.01.2017 15.05.2019 Risto Käbi
12.03.2014 03.06.2019 Risto Käbi
Kohtusse pöördumine on õiguse tagatis
(Uuendatud 03.06.2019) Kohtusse pöördumine oma õiguste kaitseks toob mõnikord kaasa üksjagu kõhklusi. Kohus ei tundu selline koht, kuhu vabatahtlikult minna ja kui ma sinna lähen, saavad kõik näha, et ma oma eluga hakkama ei saa. Tegelikult on kohus ja kohtumenetlus kesksed osad õigussüsteemis, tagades et õigus saaks maksma pandud.
Kohtu roll õiguste teostamisel
Olen kirjutanud, et edukaks kohtuasjaks peaks olema perspektiivikas asi ja vajaminevad ressursid. Nende olemasolu muidugi ei garanteeri edu ning riskid võivad realiseeruda ka Sinu kahjuks. Võib-olla ilmnevad tõendid, millega ei osanud arvestada või luuakse menetluse käigus Sulle ebasoodne õiguslik pretsedent. Jah, kohtuskäimisest võib mõnikord saada kulukas õppetund. Ent milline on alternatiiv?
Häda on selles, et kohtule (pidades siin all silmas ka muid vaidlusorganeid nagu vahekohus, töövaidluskomisjon jne) õigussüsteemis alternatiivi ei ole. Kui Sa põhimõtteliselt kohtusse ei pöördu, jääb õigus mõnikord ainult paberile. Kohustused nende ees, kes oma õigusi ei kaitse, saab jätta rahulikult täitmata.
Tekib Sul õiguslik probleem ja muidugi ei ole õige alati kohe kohtusse tormata. Pöördud hoopis oma advokaadi või juristi poole, lased asja uurida ja saadad oma õiguste rikkujale nõudekirja. Parimal juhul viib see kohtuvälise lahenduse leidmise protsessini, aga mis siis saab, kui vastus on keelduv või vastust ei tulegi. Mis edasi?
Kohtusse pöördumine kui otsuse koht
Edasi ei olegi muud, kui astuda järgmine samm – anda asi kohtusse. Või jätta asi sinnapaika ja otsustada, et see või teine õigus ei ole tegelikult oluline. Aga siis ei saa Sa öelda, et “õigus Eestis inimest ei kaitse”, sest keegi teine peale Sinu neid kaitsma ei tule.
Päris palju inimesi tunneb kohtu ees nii suurt aukartust, et põhimõtteliselt ei söanda sinna pöörduda. On see ettekujutus, et menetlus saab olema nagu Kafka “Protsessis” või arusaam, et kes olen mina ja kui tähtis on minu õigus, et kohtu aega üldse raisata. Inimlik on ka soov mitte olla oma õiguste kaitsel sunnitud ise aktiivne olema, vaid küsida, kas tõesti keegi teine (nt riik) ei peaks tulema ja selle töö ise ära tegema.
Ometi on kohus õigussüsteemi täiesti normaalne osa, mille peamine roll ongi õiguslikult “üleannetuid” korrale kutsuda ja õigus päriselt maksma panna. Kui Sul on õiguslik vaidlus, siis kohus lahendab selle, sest see on tema töö. Kui meil on õigusriik ja asju tuleb ajada vastavalt seadusele ning seda tagab kohus, siis on kohtusse pöördumine ka täiesti normaalne õigus ja Sinu jutule võtmine mitte riigi heatahtlikkus, vaid kohustus.
Aeg-ajalt leiab end olukorras, kus kliendi asja perspektiiv on hea, rahalised võimalused on olemas (ja kui ei ole, siis miks mitte uurida riigilt saadava õigusabi võimalusi), aga seda otsustavat viimast sammu paraku ei järgnegi.
Kohtusse pöördumine kui märk tõsiseltvõetavusest
On olemas rida inimesi ja ettevõtteid, kes ei asugi enne “liigutama”, kui asjale ei ole nn ametlikku käiku läbi nende vastu kohtusse (töövaidluskomisjoni, prokuratuuri jne) pöördumise antud. Ka peale advokaadi nõudekirjade saamist nad lihtsalt ootavad, et mis ja kas üldse edasi saab. Selline ootus ja passiivsus on tihti ka põhjendatud taktika, kuna ülal toodud tugevad kõhklused kohtusse pöördumisel on reaalne nähtus.
Juhtub, et juba kohtusse pöördumine iseenesest algatab lõpuks tõsisemad läbirääkimised, mis lõppevad rahuldava kompromissiga. Nad ainult ootasid, et näha, kas Sul on sisu, kas Sa oled võitleja, kas Sind tuleb respekteerida või saab Sinust üle sõita.
Ja tegelikult lõppevad mõistlikes nõuetes ning aruka ressursihaldusega läbi viidud protsessid Sulle enamasti edukalt. Kohtuvaidlus ei ole õnnemäng, see on mõistuslik tegevus. Võit on muidugi magus ka.
Kohtuasjad / Kohus	0	kommentaari
14.03.2013 27.09.2019 Risto Käbi
(Uuendatud 27.09.2019) Õigusi on võimalik teostada erinevatel viisidel. Ükskõik, kas oled saatmas nõudekirja, esitamas kahjunõuet või apellatsiooni, selleks peab juriidiliselt alust olema ehk Sul peab olema case. Kirjutan, millest edukas õiguslik positsioon (case) koosneb ja mis asja perspektiivi hindamises keerulist on.
Teooria on lihtne: case koosneb kahest osast – asjaolud ja õigusnorm.
1. Asjaolud. Nende all peetakse silmas fakte, reaalses elus toimunud või toimuvaid sündmusi. Keegi sõitis Sinu auto mõlki, sündis laps, esitati taotlus, viljasaak ikaldus jne.
Asjaolud ei ole kirjas seaduses (õigusnormis), need eksisteerivad meid ümbritsevas tegelikkuses. Nii ei ole võlaõigusseaduse § 396 lg-s 1 toodud laenulepingu definitsioon (sh seal nimetatud „laenuandja“, „laenusaaja“ ja „laen“) asjaolu, vaid õigusnorm. Konkreetne sõlmitud „laenuleping nr 123456“ ja selles sisalduvad kokkulepped aga on kõik just asjaolud.
Vähestel asjaoludel on meie elus õiguslik tähendus ja juristi kunst on need olulised faktid üles leida. Mõnikord toob klient kõik faktid ise lauale, teinekord tuleb kõvasti kive ümber pöörata, et midagi leida. Tuleb ka ette, et advokaat peab uurima välja ka selliseid fakte, mida klient ei taha talle anda ja võib-olla endalegi tunnistada. Seejärel tuleb mõelda, kas ja kuidas on need asjaolud tõendatavad. Head juristid mõtlevad muidugi juba ette ka neile asjaoludele, mis ei pruugi olla nende klientidele soodsad, kuid mille esiletõus vaidluses on võimalik ja tõenäoline.
Asjaoludega seoses saab klient advokaadi tööd tublisti kergendada, andes ammendava info asjaomaste sündmuste kohta, olemasolevad tõendid ja vastates ausalt advokaadi fakte puudutavatele küsimustele.
Õigusnorme ei saa käega katsuda, nad ei eksisteeri reaalselt meie ümber, vaid üksnes õigusaktides. Õigusaktid leiad Eestis Riigi Teatajast. Tegelikkuses on erinevaid õigusnorme (mitte ainult Eesti siseseid, vaid rahvusvahelisi) väga palju, millele lisanduvad nende tõlgendamist mõjutavad kohtulahendid. Kliendil on enamasti raske advokaati õigusnormi leidmisel ja tõlgendamisel aidata.
Arvesse lähevad õigusnormidena vaid nn ametlikult kehtestatud normid. Eetiline „kuldreegel“, igapäevaelu tavad jms tähendust ei oma. Mõnel juhul võivad need (nt mingi valdkonna tavad) siiski olulised olla, kuid sellisel juhul peab eksisteerima ka õigusnorm, mis sellise olulisuse ette näeb.
Kuigi sõlmitud lepingutes sisalduvad samuti kokku lepitud kohustuslikud reeglid (nt üürilepingutes sätestatakse sageli seadust dubleerides kohustus tasuda üüri), ei ole nende näol tegu mitte õigusnormide, vaid asjaoludega. Oluline on see seetõttu, et asjaolusid tuleb tõendada ja kõigepealt kohtule esitada, õigusnormi olemasolu aga mitte.
Asjaolude ja neid reguleeriva õigusnormi olemasolul on Sul õiguslik alus oma õiguste teostamiseks. Kui kasvõi üks neist puudub, ei ole Sul õiguslikult midagi. Võid küll olla pannud toime väärteo tunnustega teo (on olemas asjaolud), aga kui selle eest karistuse ette näinud norm enam ei kehti (st õigusnorm puudub), karistust ei järgne. Menetlejal puudub Sinu vastu case.
Nõustava juristi töö seisneb mõnikord mitte ainult asjaoludest õiguslike järelduste tegemises, vaid ka asjaolude endi kujundamises (nt olulise lepingu sõlmimist nõustades).
Lihtsale teooriale vaatamata ei ole õigusliku aluse hindamine tingimata lihtne tegevus. Kas alustada sellest, et töötada läbi absoluutselt kõik eksisteerivad õigusnormid (sest muidu me ei tea, millised asjaolud võivad olla olulised) või sellest, et kulutada terve igavik ka kõige tähtsusetumate asjaolude kohta ammendava info kogumiseks (et teha kindlaks, millised võivad olla asjas olulised õigusnormid)? Mõlemad praktiliselt võimatud ülesanded.
Elu ise ei ole mustvalge – asjaolud, samuti õigusnormid kätkevad endas vähemalt teatud ebakindlust küsimuses, kas need on Sulle soodsad või mitte. Tulenevad õigused-kohustused võivad juba normist endast lähtuvalt olla üheselt kindlaks määramata või määratletud vahemikuna (nt karistuse määr või halduse diskretsiooniõigus).
Õigusnormide kohaldamisel on raske hinnata keskmisi, mitteäärmuslikke juhtumeid, mis aga on praktikas valdavad. Näiteks küsimus, kas 15-päevane tähtaeg on konkreetsel juhul mõistlik või mitte. Seadusest tähtaja osas tulenev kriteerium „mõistlik“ tähendab minule üht ja Sulle teist. Senine kohtupraktika võib olla, et kolm päeva on mõistlik, 60 päeva mitte. Mida nüüd arvata 15 päeva kohta?
Oskusi ja kogemust omades ning läbimõeldult tegutsedes on võimalik juhtumi õiguslikku “tugevust” mitte ainult ratsionaalselt hinnata, vaid mõnel juhul lausa oluliselt mõjutada. Et Sul ikka oleks case.

matches:
Kohus
kohus
kohus
kohus
Kohus
§ 396