Jõhvi valla ehitusmäärus – Riigi Teataja
Jõhvi valla ehitusmäärus - sisukord
§ 1 Ehitusmääruse reguleerimisala ja eesmärk
§ 2 Planeerimis- ja ehitustegevuse korraldamine
2 Volikogu ja valitsuse pädevus ning ülesannete jaotus planeerimis- ja ehitusvaldkonna korraldamisel
§ 4 Vallavolikogu pädevus
§ 5 Valitsuse pädevus
§ 6 Ametiasutuse ülesanded
3 Planeerimistegevus
§ 7 Planeerimise põhimõtted
§ 8 Lepingud planeerimismenetluses
§ 9 Planeeringu koostamise algatamise ettevalmistamine
§ 10 Planeeringu koostamise korraldamine
4 Ehitamise tingimused ning projekteerimine, ehitusluba ja kasutusluba
§ 11 Ehituslikud lisatingimused
§ 12 Projekteerimistingimuste taotlemine ja kooskõlastamine
§ 13 Projekteerimistingimuste määramine ja avalikustamine
§ 14 Ehitusprojekti nõuded
§ 16 Väikeehitis
§ 17 Ajutine ehitis
§ 18 Monumentaalkunsti- ja väikevormide püstitamine
§ 19 Kirjalik nõusolek
§ 21 Ehitise lammutamine
§ 22 Ehitise omaniku kohustused
§ 23 Ehitamisega seotud dokumentide kättesaadavus ja säilitamine
§ 24 Ehitusjärelevalve
5 Miljööväärtuslik hoonetusala
§ 25 Üldnõuded miljööväärtusega piirkondades
§ 26 Planeerimise nõuded
§ 27 Projekteerimise nõuded
§ 28 Ehitamise nõuded
§ 29 Hoonete välisilme muutmine
§ 30 Ehitise lammutamise nõuded
§ 31 Riiklik ehitisregister
§ 32 Volitamine
§ 33 Ehitusmääruse rakendamine
RT IV, 05.02.2015, 18
Vastu võetud 29.01.2015 nr 39
Määrus antakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lg 1 punkti 29 ja § 22 lõike 2 ja planeerimisseaduse paragrahvi 5 alusel ning lähtudes ehitusseaduse § 19 lõikest 4.
§ 1. Ehitusmääruse reguleerimisala ja eesmärk
(1) Jõhvi valla ehitusmäärus (edaspidi määrus) reguleerib planeerimise ja ehitamise põhimõtteid Jõhvi valla territooriumil ning määrab Jõhvi vallavolikogu ja -valitsuse ning ametiasutuse ülesannete jaotuse ja menetluskorra planeerimise ja ehitamise korraldamisel.
(2) Määruse ülesandeks on valla ja linna ruumilise planeerimise, ehitusliku projekteerimise ja ehitamise üldiste põhimõtete ning reeglite seadmine planeerimisseaduse (PlanS) ja ehitusseaduse (EhS) nõuete täpsustamiseks Jõhvi valla haldusterritooriumil.
(3) Määruse eesmärgiks on tagada võimalikult paljude Jõhvi valla elanike ja teiste isikute vajadusi ja huvisid arvestavad tingimused planeerimiseks, maakasutuseks ja ehitamiseks.
§ 2. Planeerimis- ja ehitustegevuse korraldamine
Jõhvi vallas korraldavad planeerimis- ja ehitustegevust Jõhvi vallavolikogu (edaspidi volikogu), Jõhvi vallavalitsus (edaspidi valitsus) ja Jõhvi Vallavalitsus ametiasutusena (edaspidi vallavalitsus).
1) planeering – tähistab üheaegselt üldplaneeringut, teemaplaneeringut ja detailplaneeringut;
2) üldplaneeringu või detailplaneeringu projekt – menetlusjärgus olev planeering;
3) lähteseisukohad – valitsuse poolt kinnitatud dokument, milles määratakse ära planeeringu koostamise täpsemad eesmärgid, planeeringu koostamisel arvestamisele kuuluvad varasemad planeeringud, projektid ja muud tööd, planeeringu eskiislahenduse väljapanekute ja avalike arutelude korraldamise vajadus ning toimumise koht, aeg ja kestus, vajalikud kooskõlastused, isikute kaasamise vajadus, samuti ka planeeringu vormistamise nõuded ja valitsuse poolsed muud olulised tingimused, mis ei ole sätestatud käesolevas määruses ja selle alusel välja antud valitsuse korraldustes;
4) huvitatud isik – isik, kes teeb planeeringu algatamise ettepaneku;
5) fassaadipass – dokument, millega määratakse olemasoleval hoonel fassaadikujunduse ja väiksemate fassaaditööde tingimused (värvilahendus, materjalid, arhitektuursed detailid jms). Fassaadi all käsitletakse kõiki hoone välisseinu;
6) projekteerimistingimused – valitsuse poolt kinnitatud dokument, milles määratakse arhitektuurilised ja ehituslikud tingimused ning muud projekteerimise lähteandmed ja isikud, kellega tuleb projekt kooskõlastada;
7) arhitektuursed lisatingimused – detailplaneeringu olemasolu korral valitsuse poolt kinnitatud dokument, milles täpsustatakse ehitise arhitektuurseid ja ehituslikke tingimusi, mida detailplaneering ei sisalda;
8) monumentaalkunstivormid – skulptuurid, monumendid, ausambad jms;
9) väikevormid – tänava- ja pargipingid, suunaviidad, linnakaardid, infostendid, hoonetele paigaldatavad mälestustahvlid ja sildid, prügikastid, haljastuskonteinerid jms.
2. peatükk Volikogu ja valitsuse pädevus ning ülesannete jaotus planeerimis- ja ehitusvaldkonna korraldamisel
§ 4. Vallavolikogu pädevus
2) valla või selle osa üldplaneeringu ning üldplaneeringu teemaplaneeringu koostamise algatamine, vastuvõtmine ja avaliku väljapaneku väljakuulutamine ning kehtestamine;
3) vallaga piirneva(te) kohaliku (kohalike) omavalitsus(t)e või nende territooriumi osade kohta ühise üldplaneeringu koostamise algatamine, vastuvõtmine ja avaliku väljapaneku väljakuulutamine ning kehtestamine;
4) valla või selle osa üldplaneeringut muutva detailplaneeringu koostamise algatamine, vastuvõtmine ja avaliku väljapaneku väljakuulutamine ning kehtestamine;
5) naaberomavalitsuste üldplaneeringute ja maakonnaplaneeringute kooskõlastamine;
6) olulise ruumilise mõjuga objekti asukoha valikuks planeeringu koostamise algatamine, vastuvõtmine ja avaliku väljapaneku väljakuulutamine ning kehtestamine, samuti algatamisest keeldumine;
7) PlanS § 10 lg 6¹ punktides 2 – 8 loetletud detailplaneeringute koostamise algatamine, vastuvõtmine ja avaliku väljapaneku väljakuulutamine ning kehtestamine, samuti algatamisest keeldumine;
8) kalda ehituskeeluvööndi vähendamise või suurendamise ettepanekut sisaldava detailplaneeringu koostamise algatamine, vastuvõtmine ja avaliku väljapaneku väljakuulutamine ning kehtestamine, samuti algatamisest keeldumine;
9) detailplaneeringu kehtetuks tunnistamine;
10) kinnisasja sundvõõrandamise taotluse esitamine planeeringu elluviimiseks;
11) riiklikult tähtsa ehitise asukohaettepaneku kohta läbirääkimiste pidamise otsustamine, kooskõlastuste andmine ja muude otsuste tegemine ning riiklikult tähtsa ehitise oma territooriumile paigutamisest keeldumise puhul seisukoha võtmine.
§ 5. Valitsuse pädevus
1) detailplaneeringu lähteseisukohtade, projekteerimistingimuste ja arhitektuursete lisatingimuste väljastamine;
2) detailplaneeringute koostamise algatamine, vastuvõtmine ja avaliku väljapaneku väljakuulutamine ning kehtestamine, samuti planeeringu algatamisest keeldumine käesoleva määruse paragrahvis 4 sätestamata juhtudel;
3) lihtsustatud korras detailplaneeringu algatamine ja kehtestamine;
4) detailplaneeringu algatamise taotluse vormi kehtestamine;
5) seisukoha võtmine planeeringu kooskõlastamisel esitatud ettepanekute ja vastuväidete kohta;
6) seisukoha võtmine planeeringu avaliku väljapaneku ajal esitatud ettepanekute ja vastuväidete kohta;
7) detailplaneeringu koostamisest loobumise otsustamine planeerimisseaduses sätestatud juhtudel;
8) ehitusloa väljastamine, ehitusloa väljastamisest keeldumine ja ehitusloa kehtetuks tunnistamine;
9) kirjaliku nõusoleku väljastamine ja kirjalikust nõusolekust keeldumine;
10) kasutusloa väljastamine, kasutusloa väljastamisest keeldumine ja kasutusloa kehtetuks tunnistamine;
11) planeeringute vormistamise nõuete kehtestamine, muutmine ja kehtetuks tunnistamine;
12) lepingute sõlmimise ja lõpetamise otsustamine planeerimismenetluses;
13) ajutise ehituskeelu kehtestamine;
14) avalikus kasutuses olevale territooriumile monumentide, skulptuuride ja mälestustahvlite paigalduslubade väljastamise otsustamine;
15) muude planeerimisseadusest ja ehitusseadusest tulenevate kohaliku omavalitsuse õiguste ja kohustuste täitmine, mis ei kuulu volikogu ainupädevusse ning mis ei ole määratud käesoleva määrusega vallavolikogu pädevusse.
§ 6. Ametiasutuse ülesanded
Vallavalitsus volitatud ametiisikute kaudu:
1) korraldab planeerimis-, projekteerimis- ja ehitusalast tegevust;
2) viib ellu valla üldise ehituspoliitika;
3) valmistab ette planeerimisalased lepingud ning korraldab nende sõlmimise;
4) peab dokumendihaldussüsteemis planeeringute kohta registrit;
5) korraldab planeeringu koostamise ajal esitatud ettepanekutele ja vastuväidetele vastamist;
6) valmistab ette valitsusele ja volikogule planeerimis- ja ehitusalaseid eelnõusid;
7) avaldab määratud väljaannetes planeeringualase informatsiooni.
3. peatükk Planeerimistegevus
§ 7. Planeerimise põhimõtted
(1) Valla ruumilisel planeerimisel lähtutakse planeerimisseadusest, valla üldplaneeringust, arengukavast ja eelarvestrateegiast.
(2) Volikogu või valitsus võib keelduda planeeringu algatamisest, vastuvõtmisest ja kehtestamisest tuginedes kaalutlusõigusele. Otsus peab olema põhjendatud valla majanduslike, õiguslike, sotsiaalsete, funktsionaalsete, esteetiliste, liiklustehniliste, looduslike ja/või muude tegurite tasakaalustatud käsitlusega.
(3) Volikogu või valitsus võib keelduda planeeringu algatamisest, kui taotletav planeering:
1) ei vasta valla ruumilisele arengule;
2) ei vasta valla arengukavale;
3) ei ole kooskõlas valla üldplaneeringu ja teemaplaneeringutega;
4) ei ole kooskõlas maakonnaplaneeringu ja maakonna teemaplaneeringutega;
5) on majanduslikult ebaotstarbekas taotletava planeeringuala varustamisel infrastruktuuri objektidega või muu asjaolu tõttu.
(4) Keskkonnamõju strateegilise hindamise koostamise algatab või jätab algatamata detailplaneeringu algatamise õigust omav organ.
§ 8. Lepingud planeerimismenetluses
(1) Vallavalitsus sõlmib enne detailplaneeringu koostamise algatamise otsuse tegemist järgmised lepingud:
1) vajadusel haldusleping detailplaneeringu koostamisest huvitatud isikuga planeeringu koostamise korraldamise osaliseks üleandmiseks planeerimisseaduses sätestatud ulatuses;
2) leping detailplaneeringukohaste avalikult kasutatava tee ja üldkasutatava haljastuse, välisvalgustuse ja vihmaveekanalisatsiooni väljaehitamise kohta kuni ehitusloale märgitud maaüksuseni;
3) leping detailplaneeringu elluviimisest tulenevate avalike objektide väljaehitamise tagamiseks.
(2) Käesoleva paragrahvi lõike 1 punktis 2 nimetatud lepingu võib sõlmida ka peale detailplaneeringu koostamise algatamise otsuse tegemist, kui lepingu sõlmimise kohustusest on huvitatud isikut enne planeeringu koostamise algatamise otsuse tegemist teavitatud ning enne detailplaneeringu koostamise algatamist ei olnud võimalik ette näha vajadust teede ning tehnovõrkude- ja rajatiste väljaehitamiseks.
(3) Enne käesoleva paragrahvi lõike 1 punktis 1 nimetatud halduslepingu sõlmimist või enne planeeringu algatamist on vallavalitsusel õigus nõuda informatsiooni planeeringu koostaja kohta, et anda hinnang planeeringu koostaja vastavusele planeerimisseaduses sätestatud nõuetele.
(4) Planeeringualal paiknevate planeeringu elluviimiseks vajalike teede, tehnovõrkude, haljastuse, mänguväljakute ning muu infrastruktuuri ja planeeringust tulenevate avalike objektide väljaehitamise tagamise leping sõlmitakse enne detailplaneeringu kehtestamist.
§ 9. Planeeringu koostamise algatamise ettevalmistamine
(1) Huvitatud isik esitab detailplaneeringu algatamiseks vallavalitsusele vormikohase taotluse ning lisab taotlusele:
1) detailplaneeringu eskiislahenduse, kus näitab ära olemasolevate ja planeeritavate hoonete asukohad ja mahud, kavandatava krundijaotuse, kruntide juurdepääsude, liikluskorralduse ja parkimise põhimõttelise lahenduse;
2) planeeringuala geodeetilise plaani (selle olemasolul);
3) valla üldplaneeringuga või seda täpsustava teemaplaneeringuga vastuolus oleva detailplaneeringu algatamise ettepaneku puhul üldplaneeringu muutmise ja planeeringulahenduse motiveeritud põhjendused lähtuvalt avalikust huvist ning majanduslikest, sotsiaalsetest, kultuurilistest jms kaalutlustest.
(2) Vallavalitsusel on õigus enne planeeringu algatamist tellida planeeringu elluviimisega kaasnevate võimalike keskkonnamõjude väljaselgitamiseks eelhindamine ning nõuda nende kulude hüvitamist huvitatud isikult.
(3) Vallavalitsusel on planeeringu koostamise algatamise ettevalmistamiseks õigus taotleda huvitatud isikult täiendavaid planeeringu algatamisega seotud lisadokumente, põhjendusi (sh üldplaneeringu muutmise korral) ja lisainformatsiooni (sh planeeringuga kavandatava tegevuse ja planeeringu elluviimisega kaasneda võiva keskkonnamõju kohta).
(4) Kui planeeringu algatamise ettepanek on vastuolus valla üldplaneeringu või seda täpsustava teemaplaneeringuga või maa-ala kohta kehtiva detailplaneeringuga või ei arvesta ruumilise arenguga kaasneva majandusliku, sotsiaalse ja kultuurilise keskkonna ning looduskeskkonna pikaajalisi suundumusi ja vajadusi, informeerib vallavalitsus eelnimetatud asjaolu(de)st kirjalikult ettepaneku tegijat. Vallavalitsus teatab huvitatud isikule oma seisukoha planeeringu algatamise ja võimalike lähteseisukohtade kohta ning annab talle mõistliku tähtaja oma seisukoha esitamiseks. Kui huvitatud isik ei esita oma seisukohti ette antud tähtajaks või ei taotle tähtaja pikendamist, tagastab vallavalitsus taotluse huvitatud isikule ja lõpetab menetluse.
(5) Vallavalitsus teeb detailplaneeringu algatamiseks vajalikud või sellega kaasnevad toimingud ning selgitab välja kavandatava detailplaneeringu elluviimisega kaasneda võivad mõjud, sealhulgas:
1) ajutise ehituskeelu kehtestamise vajaduse;
2) määrab isikud ja asutused, kes tuleb kaasata planeeringu koostamisse või kellega tuleb teha koostööd;
3) tuvastab kinnisasja sundvõõrandamise vajaduse;
4) detailplaneeringu lihtsustatud korras koostamise võimaluse;
5) keskkonnamõju hindamise algatamise vajaduse ja korraldab seaduses sätestatud seisukohtade küsimise hindamise vajalikkuse kohta enne otsuse tegemist;
6) vajaduse sõlmida leping detailplaneeringukohaste avalikult kasutatava tee ja üldkasutatava haljastuse, välisvalgustuse ja vihmaveekanalisatsiooni väljaehitamiseks ja teeb sellekohase ettepaneku huvitatud isikule;
7) teeb vajadusel ettepaneku huvitatud isikule halduslepingu sõlmimiseks planeeringu koostamise korraldamise osaliseks üleandmiseks;
8) informeerib valitsust vajadusest esitada volikogule otsuse eelnõu detailplaneeringu koostamise algatamiseks detailplaneeringu koostamise kohustuse puudumise korral;
9) selgitab, kas enne detailplaneeringu koostamise algatamise otsustamist tuleb esitada eskiislahendus;
10) arhitektuurikonkursi korraldamise vajaduse.
(6) Vallavalitsus korraldab üldplaneeringu algatamise ettevalmistamise ja teeb selleks vajalikke toiminguid, sealhulgas:
1) määrab isikud ja asutused, kellega koostöös tuleb üldplaneering koostada;
2) selgitab vajaduse üldplaneeringu koostamiseks vajalike alusuuringute läbiviimiseks ja esitab valitsusele ettepanekud vastavate riigihangete korraldamiseks;
3) teeb valitsusele ettepaneku üldplaneeringu koostamises osalevate töörühmade või ajutiste komisjonide moodustamise vajaduse ja valdkondade kohta;
4) korraldab üldplaneeringu keskkonnamõju strateegilist hindamise
(7) Üldplaneeringut koostava spetsialisti või üldplaneeringu koostamist juhtiva spetsialisti määrab valitsus pärast üldplaneeringu koostamise algatamist.
§ 10. Planeeringu koostamise korraldamine
(1) Planeeringu koostamist korraldab ja teeb selleks vajalikke toiminguid vallavalitsus, kui seaduses või muus õigusaktis ei ole määratud teisiti. Volikogu ja valitsus võivad planeeringu koostamiseks vajadusel moodustada töörühmi või ajutisi komisjone.
(2) Vallavalitsus kogub ja nõuab välja planeeringu koostamiseks vajalikke andmeid või volitab selleks planeeringu koostajat.
(3) Planeerimistegevuse avalikustamise tagab ja seda korraldab vallavalitsus planeerimisseaduses sätestatud korras.
(4) Planeerimistegevuse avalikustamine toimub vastava informatsiooni avaldamise kaudu Jõhvi valla veebilehel ja vastavas ajalehes, väljapanekute ja arutelude kaudu ning muul viisil (sh puudutatud isikute teavitamine kirja teel), mis tagab huvitatud isikute kaasamise, õigeaegse informeerimise ja võimaluse kaitsta oma huvisid planeeringu koostamise käigus.
(5) Planeerimistegevuse avalikustamine toimub ajalehes Jõhvi Teataja. Üldplaneerimisega seotud tegevus avalikustatakse lisaks Jõhvi Teatajale ajalehes Põhjarannik.
(6) Vallavalitsus avaldab informatsiooni kavatsetavatest planeeringutest ajalehes üks kord aastas hiljemalt iga aasta 31. märtsil.
(7) Planeeringu kooskõlastamise vajaduse planeerimisseaduses nimetamata kohalike omavalitsuste või riigiasutustega määrab valitsus lähtesisukohtades.
(8) Planeeringu koostamisel teeb koostööd olemasolevate ja/või kavandatavate tehnovõrkude valdajatega planeeringu koostaja (sh taotleb tehnilised tingimused tehnovõrgu valdajatelt), kui ei lepita kokku teisiti.
(9) Valitsuse pädevuses oleva detailplaneeringu algatab või keeldub algatamisest valitsus vastava korraldusega 30 päeva jooksul taotluse või kõikide nõutud lisadokumentide, põhjenduste ja lisainformatsiooni esitamise päevast arvates.
(10) Volikogu pädevuses oleva detailplaneeringu algatab või keeldub algatamisest volikogu vastava otsusega hiljemalt ülejärgmise kuu volikogu istungil, alates taotluse ning kõikide nõutud lisadokumentide, põhjenduste ja lisainformatsiooni esitamise päevast.
(11) Valitsus väljastab planeeringu koostamiseks lähteseisukohad kolme nädala jooksul planeeringu algatamise otsuse tegemise päevast arvates. Valitsus võib hilisemate otsustega lähteseisukohti muuta lähtuvalt huvitatud isiku taotlusest või planeeringu koostamise käigus selgunud asjaoludest.
(12) Planeeringu lähteseisukohad ja eskiislahendused avalikustab vallavalitsus vähemalt üks nädal enne avaliku arutelu toimumist valla planeeringuteregistris.
(13) Kui detailplaneeringu koostamise käigus ilmneb vajadus üldplaneeringu muutmiseks, toimub sellise detailplaneeringu edasine menetlemine vastavalt üldplaneeringut muutva detailplaneeringu menetlemist reguleerivatele sätetele. Kui huvitatud isikuga oli sõlmitud määruse § 8 lõike 1 punktis 1 nimetatud haldusleping, on valitsusel õigus haldusleping ühepoolselt lõpetada.
(14) Kui eskiislahenduse tutvustamise või planeeringu koostamise käigus ilmneb üldsuse kõrgendatud huvi detailplaneeringu vastu, võib vallavalitsus detailplaneeringu kooskõlastamiseks ja/või vastuvõtmiseks nõuda detailplaneeringu koostajalt täiendavate detailplaneeringut illustreerivate jooniste või maketi esitamist.
(15) PlanS kohaseks planeeringulahenduse illustratsiooniks võib olla 3D visualisatsioon, makett, kavandatava hoonestuse eskiislahendus või muu illustreeriv materjal. Illustratsiooni sisu kohta võib valitsus kehtestada lisanõudmisi lähteseisukohtadega.
(16) Kehtestatud üldplaneeringu põhilahenduse muutmise ettepanekut sisaldava detailplaneeringu koosseisu kuuluva üldplaneeringu teksti ja jooniste vastava osa muudatuste ettepaneku vormistab planeeringu koostaja vastavalt lähteseisukohtadele ning esitab selle vallavalitsusele digitaalselt vektorkujul (kaardid – dwg, dgn või mapinfo failidena; seletuskiri – doc failina), kui ei ole määratud teisiti.
(17) Erinevate otsuste ja/või korraldustega algatatud detailplaneeringuid võib siduda ühiseks detailplaneeringu projektiks, kui see on vallavalitsuse arvates mõistlik. Planeeringute sidumine vormistatakse pädeva organi otsusega.
(18) Valitsus esitab kehtestatud üldplaneeringu ja teemaplaneeringu(d) volikogule ülevaatamiseks hiljemalt neljandal kuul pärast vallavolikogu korralisi valimisi.
(19) Üldplaneeringu koostamise vajaduse ja järjestuse määrab kindlaks volikogu.
(20) Kui detailplaneeringu koostamisele ei ole kahe aasta jooksul alates vastava otsustuse teatavakstegemisest asutud, st ei ole vallavalitsusele ühtegi planeeringulahendust esitatud, on planeeringu algatamise otsuse teinud organil õigus planeeringu algatamise otsus kehtetuks tunnistada, millega muutuvad kehtetuks ka vastava planeeringu lähteseisukohad ja sõlmitud lepingu kehtivus lõpeb.
(21) Enne planeeringu koostamise algatamise otsuse kehtetuks tunnistamist informeerib vallavalitsus huvitatud isikut planeeringu koostamise algatamise otsuse kehtetuks tunnistamise kavatsusest ja annab talle mõistliku tähtaja oma seisukoha esitamiseks. Kui huvitatud isik ei esita oma seisukohti ette antud tähtajaks või ei taotle tähtaja pikendamist, tunnistab pädev organ planeeringu algatamise otsuse kehtetuks ning lõpetab planeeringu menetluse. Planeeringu algatamisotsuse kehtetuks tunnistamisest teavitatakse avalikkust ja puudutatud isikuid planeerimisseaduses algatamisest informeerimise sätete kohaselt.
(22) Kehtestatud planeeringute ülevaatamist korraldab ja ülevaatamise tulemustest informeerib avalikkust vallavalitsus. Informatsioon ülevaatamise tulemustest avaldatakse ajalehes ja Jõhvi valla veebilehel.
4. peatükk Ehitamise tingimused ning projekteerimine, ehitusluba ja kasutusluba
§ 11. Ehituslikud lisatingimused
(1) Ehituslike lisatingimustena võib käsitleda järgmisi üldisi põhimõtteid:
1) hoone paigutatakse ja püstitatakse planeeringuga või projekteerimistingimustega ette nähtud hoonestusalale ja tema põhimaht valla arhitekti poolt määratud ehitusjoonele;
2) ehitis planeeritakse nii, et oleks tagatud vaba juurdepääs selle ning teiste vahetus naabruses asuvate ehitiste remondiks, hoolduseks ning tulekahjude ja muude avariide ja õnnetuste likvideerimiseks;
3) hoone väljaulatuvad osad (trepid, keldriakende valguskaevud, rõdud, varikatused, karniisid, korstnad jne) kuuluvad ehitusaluse pinna hulka, juhul kui hoone fassaad paikneb tänava joonel, võivad hoone väljaulatuvad osad ulatuda üldkasutatavale kõnniteele selliselt, et oleks tagatud kõnnitee normaalne kasutamine vähemalt 2,5 meetri ulatuses;
4) ehitise kõik väljaulatuvad osad peavad paiknema kinnisasja (krundi) piires, millel ehitis asub, välja arvatud juhul, kui kinnisasja kasuks on seatud piiriülest ehitamist lubav asjaõigus või kui naaberkinnisasja omanik peab piiriülest ehitamist vastavalt asjaõigusseadusele lubama;
5) ehitise projekteerimisel ja ehitamisel tuleb jälgida tänava ehitusjoont, hoonete vahekaugus peab vastama tuleohutusnõuetele. Ehitised ei tohi paikneda krundi piirile lähemal kui 4 meetrit, et vältida sademetevee valgumist naaberkinnistule ja/või mitte varjata naaberkrundil asuva ehitisele langevat loomulikku valgust. Kahe naaberehitise vaheline kuja võib olla väiksem kui 8 meetrit, kui seda näeb ette detailplaneering või naabrite vaheline kokkulepe ning sellega on nõustunud Päästeamet;
6) tänava ja muu avaliku maa-ala äärsed piirded peavad järgima piirkonnale iseloomulikku lahendust ja valdavat kõrgust. Kruntide vahelised piirded ehitatakse naabrite omavahelisel kokkuleppel. Vabaplaneeringulise hoonestusega maa-aladel kruntide ala ei piirata. Krundi tänavapoolse piirde kõrgus võib olla üldjuhul kuni 1,5 meetrit. Kruntide vaheliste piirete kõrgus võib ulatuda naabrite kokkuleppel kuni 2 meetrini. Aladel, kus hoonete vaheline ruum on kõigile vabalt kasutatav puhke-, meelelahutus- või muu üldkasutatava alana, on piirdeaedade püstitamine keelatud, kui üld- ja detailplaneering või projekteerimistingimused ei näe ette teisiti;
7) kõrghaljastus peab üldjuhul paiknema naaberkrundi lõunapoolsest piirist või piiriehitisest vähemalt täiskasvanud puu poole kõrguse kaugusel, kui naaberkruntide omanikud ei lepi kokku teisiti;
8) mitmepereelamute abihoonete rajamine tuleb lahendada kompleksselt kõikide korterite vajadusi arvestades;
9) ehitise projekteerimisel ja ehitamisel tuleb kasutada nõuetele vastavaid ja keskkonda sobivaid materjale. Jõhvi linnas palk või palgi imitatsioon välisviimistlusmaterjalina ei ole lubatud;
10) üksikelamut, suvilat, aiamaja ja väikeehitist võib enda tarbeks ehitada ja omanikujärelevalvet teostada kinnistu või ehitise omanik. Tehnovõrkude ja -rajatistega seotud tööd nimetatud ehitistes peavad olema teostatud või kontrollitud majandustegevuse registrisse kantud vastava valdkonna registreeringut omava isiku poolt;
11) elamurajoonides on keelatud ehitustegevus ilma valitsuse eriloata ajavahemikus 1. septembrist 31. maini kella 23.00 – 7.00 ning 1. juunist 31. augustini kella 24.00 – 6.00, v.a õnnetusjuhtumite likvideerimine, avariitööd vms, mis tekitab inimest häirivat või tema tervist ja heaolu kahjustavat heli;
12) ehitisele vaivundamendi rajamise korral hoonestusega piirneval alal kuni 500 m ulatuses tuleb kasutada tehnoloogiat, mis võimalikult vähe kahjustab ja häirib ümbritsevat keskkonda;
13) arhitektuuriliselt sobimatud ja välisfassaadide välimust rikkuvad avatäited kuuluvad asendamisele ehitusjärelevalve korras nõututega.
(2) Hoone kõrguse määramisel loetakse selle kõrguseks hoone katuse kõrgeimat osa läbiva vertikaaltasapinna ja hoonet ümbritseva maapinna (sillutusriba) keskmise horisontaaltasapinna lõikepunkti ning katuse välispinna kõrgeima punkti vahelist kaugust. Rajatise kõrguse määramisel loetakse selle kõrguseks rajatise kõrgeima punkti ja ümbritseva maapinna normaaltasapinna ± 0.00 Balti süsteemis absoluutkõrguste vahet.
(3) Ehitamisel kruntidele, kuhu ei ole võimalik rajada ehitiste teenindamiseks vajalikul arvul parkimiskohti:
1) garanteerib arendaja vajalike parkimiskohtade väljaehitamise mujal linnas, maksimaalselt 500 m raadiuses rajatavast ehitisest, esitades ehitusloa taotlemisel koos ehitusprojektiga ka eraldiasuvate parkimiskohtade ehitusprojekti ning esitades kasutusloa taotlemisel valminud ehitise koos väljaehitatud eraldiasuvate parkimiskohtadega või;
2) sõlmib vallavalitsus krundi arendajaga kokkuleppe parkimiskohtade ehituse finantseerimiseks mujal linnas arendaja poolt. Leping vajalike parkimiskohtade ehituse finantseerimiseks sõlmitakse enne ehitusloa väljastamist. Vallavalitsusel on õigus nõuda garantiid finantseerimislepingu täitmise tagamiseks või
3) esitab arendaja enne ehitusloa väljastamist vallavalitsusele kirjalikud kokkulepped kinnistu(te) omanike/õiguspäraste valdajatega olemasolevate parkimiskohtade kasutamiseks.
(4) Arhitektuursed ja ehituslikud lisatingimused täpsustatakse üldjuhul projekti tellija, projekteerija ja arhitekti koostöös. Vajadusel väljastab vallavalitsus lisatingimuste täpsustamiseks kirjaliku seisukoha.
(5) Lisatingimuste täpsustamise eeltingimuseks on projekteeritava objekti ruumiprogrammi või eskiisprojekti esitamine vallavalitsusele.
(6) Omanik on kohustatud taotlema vallavalitsuselt kirjaliku kooskõlastuse:
1) ehitise välisviimistluse muutmiseks, välja arvatud üksikelamu osas, mis ei ole muinsuskaitse all või ei asu miljööväärtuslikul hoonestusalal, muinsuskaitsealal või linna keskuses;
2) hoone akende, rõdude, korstnate või välisuste kujunduse muutmiseks;
3) krundi tänavapoolse piirde muutmiseks või uue ehitamiseks; kruntide vahelised piirded rajatakse ja vajadusel muudetakse naabrite vahelisel kokkuleppel, kui üld- või detailplaneering või projekteerimistingimused ei näe ette teisiti.
(7) Teede ja tänavate ning tehnovõrkude ehitamist ja remonti, puurimistöid ja teisi mullatöid valla territooriumil reguleerib Jõhvi Vallavolikogu 16. novembri 2006 määrus nr 44 „Kaevetöö eeskiri Jõhvi vallas“.
(8) Reklaami paigaldamisel tuleb lähtuda Jõhvi Vallavolikogu 16. septembri 2010 määrusese nr 27 „Välireklaami paigaldamise eeskiri Jõhvi vallas“.
§ 12. Projekteerimistingimuste taotlemine ja kooskõlastamine
(1) Projekteerimistingimused on hoonete ja rajatiste ning sellega koos kogu krundi maa-ala ja piirete projekteerimise aluseks, kui projekteerimine ei toimu detailplaneeringu alusel.
(2) Hoonete ehitamiseks ja aluspinnasega kohtkindlalt ühendatud reklaamialuste (konstrukt-sioonide) püstitamiseks samuti tänavate, parklate, sildade, viaduktide, estakaadide, tunnelite, lennuväljade, kanalite, torujuhtmete, side- ja elektriliinide, spordi- ja puhkerajatiste, puhke- ja virgestusalade ning muude rajatiste ehitamiseks esitatakse taotlus projekteerimistingimuste määramiseks vallavalitsusele. Taotluse vorminõuded kinnitab valitsus.
(3) Projekteerimistingimused kehtivad kaks aastat. Valitsusel on õigus pikendada projekteerimistingimuste kehtivust ühe aasta võrra.
§ 13. Projekteerimistingimuste määramine ja avalikustamine
(1) Projekteerimistingimuste koostamise vajaduse otsustab hoonete ja rajatiste puhul valitsus huvitatud isiku taotluse alusel ja vastava ala spetsialist ettepanekul 15 päeva jooksul igal konkreetsel juhul eraldi, kas:
1) väljastada projekteerimistingimused või
2) projekteerida saab kehtiva detailplaneeringu alusel, arvestades arhitektuursete ja ehituslike lisatingimustega või
3) enne projekteerimist tuleb välja kuulutada arhitektuurikonkurss või
4) projekteerimise võimalikkuse kaalutlemiseks tuleb algatada detailplaneering või
5) tegevuse võib teostada ilma projektita.
(2) Väljastatud projekteerimistingimused avalikustatakse vallavalitsuse dokumendihaldusregistris.
§ 14. Ehitusprojekti nõuded
(1) Ehitusloa taotlemiseks esitatav ehitusprojekt peab olema koostatud ja kooskõlastatud vastavalt kehtestatud nõuetele ning ehitusseadusest tulenevas koosseisus.
(2) Kui ehitise suhtes on õigusaktiga kehtestatud tuleohutusnõuded, taotleb vallavalitsuse volitatud isik kirjalikule nõusolekule, ehitusloa taotlemisel ehitusseaduse kohaselt esitatavale ehitusprojektile ja ehitise kasutusloale heakskiidu Päästeameti kohalikult büroolt.
(3) Muinsuskaitsealal ja miljööväärtuslikul hoonestusalal asuvatel väärtuslikel hoonetel ning arhitektuurselt erilise lahendusega uusehitistel peab ehitusloa taotluseks esitatud projekti koosseisus olema lahendatud, vastavalt projekteerimistingimustele, akende, uste ja muude fassaade kujundavate detailide ebastandardsed sõlmed.
(4) Maapinnast üle 45 meetri kõrgusega ehitise ehitusprojekt peab olema Lennuameti poolt heaks kiidetud.
4) lammutada ehitusloale märgitud ehitis või selle osa.
(2) Ehitusluba annab ühtlasi õiguse ehitise tehnosüsteemide muutmiseks. Ehitusluba ehitise laiendamiseks annab ühtlasi õiguse sama ehitise rekonstrueerimiseks.
(3) Ehitusloa saamiseks esitatakse ehitusprojekt paberkandjal kahes eksemplaris koos ehitusloa taotlusega ja digitaalselt ühes eksemplaris vallavalitsusele ning tasutakse riigilõiv.
(4) Vallavalitsus kontrollib ehitusprojekti vastavust planeeringutele, projekteerimistingimustele ja muudele nõuetele ning korraldab vajadusel ehitusprojekti läbivaatamise vallavalitsuses.
(5) Ehitusloa väljastamise või sellest keeldumise otsustab vallavalitsus. Ehitusloa väljastab vallavalitsus korralduse alusel 20 päeva jooksul ehitusloa taotluse ja nõuetekohaselt vormistatud ehitusprojekti saamise päevast arvates.
(6) Ehitusluba on tähtajatu, kuid kaotab kehtivuse kui ehitamist ei ole alustatud kahe aasta jooksul ehitusloa väljastamise päevast arvates. Ehitamise alustamise päevaks loetakse esimest ehitusprojektile vastavate tööde tegemise päeva.
(7) Ehitusluba avalikustatakse riikliku ehitisregistri veebilehel.
§ 16. Väikeehitis
(1) EhS § 15 lõikes 1 nimetatud tunnustele vastavat väikeehitist (sh olemasolevaid ehitisi teenindavaid muid tehnovõrkude haruliine) võib ehitada valitsuse kirjalikul nõusolekul.
(2) Kirjaliku nõusoleku saamiseks esitatakse vallavalitsusele ehitisregistri vormikohane taotlus. Taotlusele lisatakse väikeehitise välismõõtudega varustatud eskiis, millel näidatakse väikeehitise soovitav asukoht, põhiplaan ja hoonete puhul vaated, tehnorajatise puhul lisatakse taotlusele tehnorajatise ehitusprojekt.
(3) Kuni 20 m² pinnaga väikeehitist võib ehitada ehitusloata ja kirjaliku nõusolekuta. Selline väikeehitis ei tohi paikneda eespool krundi ehitusjoont ja naaberkrundi piirile lähemal kui pool väikeehitise kõrgusest, kui puudub naaberkinnistu omaniku kooskõlastus.
(4) Väikeehitise ehitamine tuleb kooskõlastada tuleohutusnõuete osas järelevalvet teostava ametiasutusega. Hoone peab olema arhitektuurses kooskõlas krundi ja ümbruse varasema hoonestusega.
§ 17. Ajutine ehitis
(1) Ajutine ehitis on piiratud ajavahemikuks, kuid mitte kauemaks kui viieks aastaks ehitatud ehitis. Ajutise ehitise ehitamise korral määrab valitsus ehitise kasutamise aja kirjalikus nõusolekus, ehitusloas või kasutusloas.
(2) Ajutine ehitis peab vastama kõigile ehitusala reguleerivate õigusaktidega ehitisele esitatavatele nõuetele ja mis püstitatakse kuni viieks (5) aastaks valitsuse antud kirjaliku nõusoleku või väljastatud ehitusloaga kui üldplaneering seda lubab.
(3) Ehitise likvideerimise tähtpäev määratakse väljastatud kasutusloas.
§ 18. Monumentaalkunsti- ja väikevormide püstitamine
(1) Käesolev regulatsioon on täitmiseks kohustuslik kõikidele isikutele, kes soovivad püstitada või paigaldada monumentaalkunsti- või väikevorme Jõhvi vallas avalikult kasutatavale territooriumile või hoone fassaadile.
(2) Monumentaalkunsti- ja väikevormide paigaldamiseks esitatakse vallavalitsusele vabas vormis avaldus, millele on lisatud:
1) asendiplaan topo-geodeetilisel alusplaanil mõõtkavas 1:500, kuhu on märgitud paigaldatava monumentaalkunsti- ja väikevormi asukoht;
2) monumentaalkunsti- ja väikevormi joonised;
3) vajadusel muinsuskaitseameti kooskõlastus või arvamus;
4) kinnistu omaniku või valdaja kirjalik nõusolek.
(3) Kui monumentaalkunsti- ja väikevorm on käsitletav ehitisena, kohaldatakse avalduse menetlemisele määruses ehitusloa või kirjaliku nõusoleku andmisele sätestatud korda ja tähtaegu, arvestades käesolevas paragrahvis sätestatud erisusi.
(4) Monumentaalkunstivormid peavad olema varustatud eesti, vene ja inglise keelse ilmastikukindla teabetahvliga teose nimetuse, idee ja autori kohta.
§ 19. Kirjalik nõusolek
(1) Vallavalitsuse kirjalik nõusolek on nõutav ehitusseaduses toodud juhtudel.
(2) Kirjalik nõusolek väljastatakse ehitisregistris avaldatud vormikohase taotluse alusel. Vallavalitsusel on õigus enne kirjaliku nõusoleku andmist nõuda ehitise ohutusest, samuti detailplaneeringust, projekteerimistingimustest lähtuvalt ehitusprojekti.
(3) Kirjalik nõusolek on tähtajatu. Kirjalik nõusolek kaotab kehtivuse, kui ehitamist ei ole alusta-tud kahe aasta jooksul kirjaliku nõusoleku andmise päevast arvates.
(4) Kirjalik nõusolek avalikustatakse riikliku ehitisregistri veebilehel.
(1) Kasutusluba on vallavalitsuse nõusolek, et valminud ehitis või selle osa vastab ehitisele ettenähtud nõuetele ja seda võib kasutada vastavalt kavandatud kasutamise otstarbele. Valminud ehitist või selle osa võib kasutada vaid ettenähtud kasutamise otstarbel.
(2) Kasutusluba väljastatakse taotluse alusel, millele on lisatud kõik õigusaktidega ette nähtud dokumendid, pärast ehitise ülevaatust ja nõuetele vastavaks tunnistamist.
(3) Ehitise osale võib anda kasutusloa, kui ehitise osa on võimalik funktsionaalselt ja ohutult kasutada. Eluruumide kasutuselevõtmiseks on nõutav vähemalt ühe toa ja käimla olemasolu.
(4) Kasutusloa saamiseks esitatakse vallavalitsusele vormikohane taotlus koos seadustes ja nende alusel kehtestatud õigusaktides nõutud dokumentidega ning tasutakse riigilõiv. Ehitise tehnilised dokumendid esitatakse köidetult arhiveerimise nõuetele vastavalt formaadis A 4.
(5) Vallavalitsus kontrollib ehitise vastavust õigusaktidega ettenähtud nõuetele, kaasates vajadusel ehitise ülevaatuse tegemisse selleks pädevaid isikuid ja institutsioone.
(6) Ehitise kasutusloa väljastamise või sellest keeldumise ja kehtetuks tunnistamise otsustab vallavalitsus. Kasutusloa väljastab vallavalitsus korralduse alusel 20 päeva jooksul kasutusloa väljastamiseks vajaliku viimase dokumendi esitamise päevast arvates.
(7) Kasutusluba on tähtajatu. Ajutisele ehitisele väljastatakse kasutusluba tähtajaliselt kuni viieks aastaks.
(8) Kasutusluba avalikustatakse riikliku ehitisregistri veebilehel.
§ 21. Ehitise lammutamine
(1) Ehitise lammutamiseks esitab ehitise omanik vallavalitsusele taotluse ehitusloa väljastamiseks. Taotlusele tuleb lisada projekt ehitise lammutamiseks, topo-geodeetiline alusplaan, krundi plaan või muu asendiplaan, kus on näidatud lammutatav ehitis. Lammutusprojektis tuleb lahendada lammutatavad konstruktsioonid, lammutustööde kirjeldus, kasutatav tehnoloogia ja järjekord, konstruktsioonide ajutise toestamise viisid, lammutatavate ehitusmaterjalide ja –toodete ligikaudsed kogused ning käitlemiskohad, tehnovõrkudest lahti ühendamine, lammutusplatsi piirded ja lammutamise järgne krundi heakorrastamine. Topo-geodeetiline alusplaan või krundi plaan peab olema registreeritud vallavalitsuses.
(2) Lammutamisel tekkinud ehitusjäätmed käideldakse vastavalt Jõhvi valla jäätmehoolduseeskirjale.
(3) Korterelamu ja korteri ruumijaotuse muutmise eesmärgil teostatav kandvate seinte ja lagede ning muude konstruktsioonielementide lammutamine, samuti uute ukseavade tegemine kandvatesse seintesse ei ole üldjuhul lubatud.
(4) Korterite ümberehitamine, kui muudetakse korterite planeeringut uute avade tegemisega mittekandvatesse seintesse või kui lammutatakse mittekandvaid seinu, on lubatud Vallavalitsuse kirjaliku nõusolekuga. Vajadusel võib Vallavalitsus nõuda projekti.
(5) Ohtliku ehitise omanik peab ehitise viima vastavusse ehitisele esitatavate nõuetega või lammutama Vallavalitsuse korralduse alusel määratud päevaks järgides Määruses kehtestatud nõudeid.
(6) Õigusliku aluseta ehitatud ehitise omanik peab lammutama Vallavalitsuse korralduse alusel määratud päevaks järgides Määruses kehtestatud nõudeid.
(7) Ehitise lammutamisel tuleb ehitise omanikel esitada vallavalitsusele ehitise likvideerimise teatis.
§ 22. Ehitise omaniku kohustused
Ehitise omanik on kohustatud tagama:
1) kõigi vallas kehtivate ehitamist reguleerivate õigusaktide täitmise;
2) enne ehitamise alustamist ehitusloa olemasolu, kui ehitusluba on nõutav;
3) enne ehitamise alustamist vallavalitsuse kirjaliku nõusoleku olemasolu, kui kirjalik nõusolek on nõutav;
4) ehitusprojekti kohase ehitamise, kui ehitusprojekt on nõutav;
5) esitama ehitamise alustamise teatise, kui see on nõutav;
6) paigaldama kogu ehitamise ajaks informatsioonitahvli ettenähtud infoga, kui see on nõutav;
7) ehitise ning selle asukoha maaüksuse ja ohutuse ümbruskonnale ehitamise ajal ja ehitise kasutamisel;
8) ehitusjärelevalve teostaja juurdepääsu ehitisele ja ehitamise tehnilistele dokumentidele, välja arvatud riigisaladuseks tunnistatud teavet sisaldavale ehitisele ja riigikaitselisele ehitisele ning sellise ehitise ehitamise tehnilistele dokumentidele;
9) riikliku järelevalve teostaja juurdepääsu ehitisele ja ehitamise tehnilistele dokumentidele, kusjuures juhul, kui riikliku järelevalve teostajal on õigus korraldada avariide põhjuste uurimist, siis juurdepääsu riigisaladuseks tunnistatud teavet sisaldavale ehitisele ja riigikaitselisele ehitisele ning sellise ehitise ehitamise tehnilistele dokumentidele;
10) ehitise tehniliste dokumentide ning olemasolu korral ehitise mõõdistusprojekti säilitamise ehitise lammutamiseni või arhiiviseaduses sätestatud korras arhiivi üleandmiseni;
11) vajaduse korral ehitusprojekti ekspertiisi tegemise;
12) vajaduse korral ehitise ekspertiisi tegemise;
13) ehitamise isiku poolt, kellel on vastav pädevus ja õigus;
14) omanikujärelevalve määramise;
15) õigusaktis sätestatud juhtudel ehitise, selle osa ja ehitise tehnosüsteemi tehnilise kontrolli teostamise;
16) piirimärkide säilimise ning ehitise seintesse ja pinnasesse paigaldatud riiklike geodeetiliste märkide (reeperite ja polügonomeetria märkide) säilimise ja kasutatavuse.
§ 23. Ehitamisega seotud dokumentide kättesaadavus ja säilitamine
(1) Ehitamisega seotud dokumentide üle peab arvestust ja nende säilitamist korraldab vallavalitsus.
(2) Vallavalitsus tagab ehitusloa väljastamisega seotud dokumentide säilitamise kuni ehitise lammutamiseni või dokumentide arhiivi üleandmiseni.
(3) Määratud projekteerimistingimustega, ehitusprojektidega, ehitus- ja kasutuslubade jm dokumentidega saavad huvitatud isikud põhjendatud taotluse alusel tutvuda vallavalitsuses vastuvõtuaegadel.
§ 24. Ehitusjärelevalve
Ehitusjärelevalvet teostab ehitusseaduses sätestatud pädevuse kohaselt vallavalitsus, kes nimetab ehitusseaduse ning asendustäitmise ja sunniraha seaduse alusel õigustatud isiku ettekirjutuste tegemiseks ja sunnivahendi kohaldamiseks ning väärtegude kohtuvälise menetleja.
5. peatükk Miljööväärtuslik hoonetusala
§ 25. Üldnõuded miljööväärtusega piirkondades
(1) Jõhvi linna miljööväärtuslikul alal asuvate ehitiste planeerimisel, projekteerimisel ja ehitamisel tuleb arvestada täiendavate tingimustega, millised tulenevad Jõhvi linna vertikaalne ja miljööväärtuslike alade planeeringust (Entec AS töö nr 633, kehtestatud Jõhvi Linnavolikogu 20. juuli 2006 määrusega nr 28) ja teistest kehtivatest õigusaktidest.
(2) Ehitustegevuses miljööväärtusega hoonestusalal peab järgima hoonestus- ja ehitustavasid (kinnistute suurus, tänavate ja hoovide kattematerjal, ehitusjoon, hoonete korruselisus, paigutus ja mastaap, traditsioonilised ehitus- ja viimistlusmaterjalid, haljastustavad, krundi tänavapoolsed piirded jms) ning soodustama hoonestusala terviklikkuse säilimist ja taastamist.
(3) Hoone laiendamisel tuleb korrastada hoone kõik fassaadid. Uushoonete tänavaga külgnev sein tuleb kujundada fassaadina, kuhu on paigutatud aknad ja vähemalt üks sissepääs hoonesse.
(4) Ehitiste vahetusse lähedusse ja ehitistele paigaldatav reklaam ei tohi varjata ega segada vaadet miljööväärtuslikele hoonetele või nende detailidele.
§ 26. Planeerimise nõuded
(1) Kvartalite hoonestuspõhimõtete muutmise otstarbekuse otsustab detailplaneeringu algatamisel vallavolikogu, arvestades algset planeeringut ning hiljem kehtestatud planeeringuid.
§ 27. Projekteerimise nõuded
(1) Ehitiste püstitamise, laiendamise või rekonstrueerimise projekteerimine peab lähtuma vastava üldplaneeringu teemaplaneeringu nõuetest. Kui planeeringu või projekteerimistingimustega määratakse uuringute teostamise vajadus, tuleb need teostada enne projekti(de) koostamist.
(2) Uuringute alusel koostatakse eritingimused, mis on projekteerijale täitmiseks kohustuslikud. Uuringute aruannetest ja eritingimustest esitatakse üks eksemplar vallavalitsusele, kus korraldatakse nende säilitamine.
(3) Miljööväärtusega hoonestusalal on väikeehitise, mille ehitusalune pindala on 20 – 60 m², ehitusprojekti koostamine kohustuslik.
§ 28. Ehitamise nõuded
(2) Akende ja uste vahetamisel peavad uued olema analoogsed esialgsetega, säilitades materjalid, gabariidid, ruudujaotuse ja profiilid. Lubatud on sisemise raami ühekordne klaas vahetada klaaspaketi vastu. Akende ja uste vahetamiseks ning uute avade tegemiseks või vanade sulgemiseks on vajalik vallavalitsuse kirjalik nõusolek.
§ 29. Hoonete välisilme muutmine
(1) Kui hoone asub kinnismälestisel või selle kaitsevööndis, muinsuskaitsealal, muinsuskaitseala kaitsevööndis või miljööväärtuslikul hoonestusalal, kooskõlastatakse ehitise värvilahenduse muutmine või fassaadielementide (akende ja välisuste kujunduse muutmine, varikatused, päikesevarjud jms) paigaldamine muinsuskaitseametiga ning seejärel esitatakse vallavalitsusele vabas vormis avaldus kirjaliku kooskõlastuse saamiseks. Vajadusel väljastab valitsus ehitusloa või kirjaliku nõusoleku ning vallavalitsus fassaadipassi.
(2) Fassaadipassi saamiseks esitatakse vallavalitsusele kas elektrooniliselt või paberkandjal vabas vormis avaldus, milles näidatakse ära hoone asukoht ja millele lisatakse fassaadijoonised ning värvinäidistena või katalooginumbritena värvitoonid, mida soovitakse kasutada.
(3) Vallavalitsus väljastab kinnitatud fassaadipassi 15 päeva jooksul taotluse esitamisest.
§ 30. Ehitise lammutamise nõuded
(1) Miljööväärtusega hoonestusala ehitist saab lammutada, kui seda pole võimalik ehitustehnilise ekspertiisi andmetel enam restaureerida. Vajadusel võib vallavalitsus tellida täiendava ekspertiisi.
§ 31. Riiklik ehitisregister
Riiklikku ehitisregistrisse edastab andmeid ja väljastab kinnitatud väljavõtteid vallavalitsus.
§ 32. Volitamine
(1) Raudteeseaduse § 31 lõikes 2 nimetatud arvamuse annab valitsus.
(2) Lennundusseaduse §s 35 nimetatud kooskõlatused hangib vallavalitsus.
§ 33. Ehitusmääruse rakendamine
(1) Jõhvi Vallavolikogu 16. augusti 2007 määrus nr 80 “Jõhvi valla ehitusmäärus“ tunnistatakse kehtetuks.


text:
Eelotsusetaotlus – Direktiiv 97/67/EÜ – Postiteenuste siseturu arengut käsitlevad ühiseeskirjad – Universaalse postiteenuse osutamine – Määratud ettevõtja ainuõigused – Postmarkidest erinevate postimaksevahendite väljaandmine
Kohtuasjas C‑259/18,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Juzgado de lo Mercantil n° 3 de Madridi (Madridi kaubanduskohus nr 3, Hispaania) 20. juuni 2017. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 11. aprillil 2018, menetluses
koosseisus: koja president F. Biltgen, kohtunikud J. Malenovský ja L. S. Rossi (ettekandja),
– Asendia Spain SLU, esindajad: abogada I. Moreno-Tapia Rivas, abogada E. de Félix Parrondo ja abogado J. Botella Carretero,
– Hispaania valitsus, esindajad: V. Ester Casas, hiljem M. J. García-Valdecasas Dorrego,
– Prantsuse valitsus, esindajad: A.-L. Desjonquères, E. de Moustier ja R. Coesme,
– Euroopa Komisjon, esindajad: L. Nicolae ja J. Rius Riu,
1 Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivi 97/67/EÜ ühenduse postiteenuste siseturu arengut ja teenuse kvaliteedi parandamist käsitlevate ühiseeskirjade kohta (EÜT 1998, L 15, lk 14; ELT eriväljaanne 06/03, lk 71), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. veebruari 2008. aasta direktiiviga 2008/6/EÜ (ELT 2008, L 52, lk 3, parandus ELT 2015, L 225, lk 49), (edaspidi „direktiiv 97/67“).
2 Eelotsusetaotlus esitati kohtuvaidluses, mille pooled on Sociedad Estatal Correos y Telégrafos SA (edaspidi „Correos“) ja Asendia Spain SLU ning ese viimase poolt postmarkidest erinevate postimaksevahendite turustamine.
Direktiiv 97/67
3 Direktiivi 97/67 põhjendustes 8, 16 ja 20 on märgitud:
„(8) meetmed, millega püütakse tagada turu järkjärguline ja kontrollitav liberaliseerimine ning kindlustada nõuetekohane tasakaal selle rakendamisel, on vajalikud postiteenuste vaba osutamise tagamiseks kogu ühenduses, võttes arvesse universaalteenuse osutajate kohustusi ja õigusi;
(16) sellise teenusevaliku säilitamine, mida võib reserveerida kooskõlas asutamislepingu eeskirjadega ja ilma konkurentsieeskirjade kohaldamist piiramata, on õigustatud, et tagada universaalteenuse toimimine majanduslikult tasakaalustatud tingimustes; […]
(20) lähtudes avalikust korrast ja julgeolekust, võib liikmesriikidel olla õigustatud huvi anda ühele või mitmele enda määratud üksusele õigus paigaldada avalikult kasutatavatele teedele postisaadetiste vastuvõtmiseks ettenähtud postkastid; samadel põhjustel peaks neil olema õigus määrata üksus või üksused, kes vastutavad päritoluriiki identifitseerivate postmarkide väljaandmise eest, ning üksused, kes vastutavad siseriiklike õigusaktide kohaselt kohtu- või haldusmenetluse käigus kasutatava tähtsaadetiste teenuse osutamise eest; […]“.
4 Direktiivi artikli 7 lõigetes 1–4 on sätestatud:
„1. Liikmesriigid ei anna ega säilita ainu- või eriõigusi postiteenuste osutamise alustamiseks ega postiteenuste osutamiseks. Liikmesriigid võivad rahastada universaalteenuste osutamist, kasutades ühte või mitut lõigetes 2, 3 ja 4 sätestatud vahenditest või muid asutamislepinguga kooskõlas olevaid vahendeid.
2. Liikmesriigid võivad tagada universaalteenuste osutamise, hankides sellised teenused riigihankemenetluste suhtes kohaldatavate eeskirjade ja normide kohaselt, sealhulgas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivis 2004/18/EÜ (ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta [(ELT 2004, L 134, lk 114; ELT eriväljaanne 06/07, lk 132))] sätestatud võistlevate läbirääkimiste või läbirääkimisega menetluse kohaselt, kas lepinguteate avaldamisega või mitte.
3. Kui liikmesriik teeb kindlaks, et universaalteenuse osutamise kohustused, nagu need on sätestatud käesolevas direktiivis, on seotud netokuludega, mis on arvutatud I lisa arvesse võttes, ning kujutavad endast universaalteenuse osutajale või osutajatele ebaõiglast rahalist koormust, võib ta võtta kasutusele:
a) mehhanismi, millega maksta asjaomasele ettevõtjale või asjaomastele ettevõtjatele hüvitist riigi vahenditest, või
b) mehhanismi universaalteenuse osutamise kohustuse netokulu teenuste osutajate ja/või kasutajate vahel jagamiseks.
4. Kui netokulu jagatakse lõike 3 punkti b kohaselt, võib liikmesriik luua hüvitusfondi, mida võib rahastada teenuse osutajate ja/või kasutajate poolt tehtud maksetest ning mida sellel eesmärgil haldab abisaajast või -saajatest sõltumatu organ. Liikmesriigid võivad teenuse osutajatele artikli 9 lõike 2 kohaselt loa andmise tingimuseks seada kohustuse teha kõnealusesse fondi rahaline osamakse või täita universaalteenuse osutamise kohustusi. Sellisel viisil võib rahastada artiklis 3 sätestatud universaalteenuse osutaja või osutajate universaalteenuse osutamise kohustusi.“
5 Direktiivi artiklis 8 on ette nähtud:
„Artikli 7 sätete kohaldamine ei piira liikmesriikide õigust korraldada postkastide paigutamist avalikult kasutatavatele teedele, anda välja postmarke ja osutada oma siseriiklike õigusaktide kohase kohtu- või haldusmenetluse käigus kasutatavat tähtsaadetiste teenust.“
Direktiiv 2008/6
6 Direktiivi 2008/6 põhjendused 2, 10, 11, 13 ja 25 on sõnastatud järgmiselt:
„(2) [Direktiiviga 97/67/EÜ] kehtestati ühenduse tasandil postisektorit reguleeriv raamistik, mis hõlmab meetmeid universaalteenuse osutamise tagamiseks ja nende postiteenuste piirmäärade sätestamist, mida liikmesriigid võivad universaalteenuse säilitamiseks reserveerida oma universaalteenuse osutajale või osutajatele, et hakata neid järk-järgult ja üha laialdasemalt vähendama, ning ajakava turu konkurentsile avamise jätkamist käsitleva otsuse tegemiseks, et luua postiteenuste siseturg.
(10) Direktiivi 97/67/EÜ kohaselt viidi läbi tuleviku-uuring, milles hinnati, kuidas mõjub universaalteenuse osutamisele igas liikmesriigis ühenduse postiteenuste siseturu rajamise lõpuleviimine aastal 2009. Komisjon vaatas samuti põhjalikult läbi ühenduse postisektori, seejuures telliti uuringud kõnealuse sektori majandus-, sotsiaalsete ja tehnoloogiliste arengute kohta ning viidi läbi põhjalikud konsultatsioonid huvitatud pooltega.
(11) Tuleviku-uuringus märgitakse, et eesmärgi tagada direktiivi 97/67/EÜ kohaselt liikmesriikide määratletud kvaliteedistandardile vastava universaalteenuse jätkusuutlik osutamine võib ühenduse kõikides osades 2009. aastaks saavutada ilma reserveeritud valdkonna vajaduseta.
(13) Tuleviku-uuring näitab, et reserveeritud valdkond ei tohiks enam olla eelistatud lahendus universaalteenuse osutamise rahastamiseks. […]
(25) Läbiviidud uuringute põhjal ja pidades silmas võimaluste andmist postiteenuste siseturu vabaks arenguks, on kohane lõpetada reserveeritud valdkonna ja eriõiguste kasutamine universaalteenuse rahastamise tagamiseks.“
7 30. detsembri 2010. aasta seaduse 43/2010 universaalse postiteenuse, kasutajate õiguste ja postituru kohta (ley 43/2010 del servicio postal universal, de los derechos de los usuarios y del mercado postal, BOE nr 318, 31.12.2010, lk 109195; edaspidi „seadus 43/2010“), millega võetakse üle direktiiv 2008/6, artikkel 33 on sõnastatud järgmiselt:
„Universaalse postiteenuse osutamise ja selle nõuetekohase toimimise tagamiseks tagatakse määratud ettevõtjale:
e) postmarkide või muude postimaksevahendite levitamine, kusjuures jaemüük võib toimuda postivõrgu või kolmandate isikute kaudu.“
8 Seadusega 43/2010 määrati Correos Hispaanias universaalset postiteenust osutavaks ettevõtjaks.
9 Asendia Spain on ettevõtja, kellel on luba osutada Hispaania turul postiteenuseid.
10 Kuivõrd viimati nimetatu turustas postmarkidest erinevaid postimaksevahendeid, siis palus Correos eelotsusetaotluse esitanud kohtul Juzgado de lo Mercantil no 3 de Madridil (Madridi kaubanduskohus nr 3, Hispaania) algatada menetlus ebaausa konkurentsi asjas.
11 Correos heidab sellega seoses Asendia Spainile ette kolme väidetavalt ebaausat tegevust, mis olevat põhjustanud talle kahju; nendeks on esiteks Correose kasutatavaid marke imiteerivate ja nendega segiaetavate postimaksevahendite või ettemakstud etikettide turustamine, teiseks nende postimaksevahendite turustamine väljaspool oma sisepostivõrku ning kolmandaks nende postimaksevahendite kasutajate ebapiisav teavitamine sellest, et saadetised, mille eest on niimoodi tasutud, võib panna ainult teatavatesse postkastidesse.
12 Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates sõltub see, kas Asendia Spaini tegevus on ebaaus või mitte, sellest, millise ulatusega tagatised tulenevad Correosele seadusest 43/2010. Sellega seoses viitab see kohus Tribunal Supremo (Hispaania kõrgeim kohus) kohtupraktikale, mille kohaselt ei saa välistada, et seaduse 43/2010 artikli 33 punkti e tuleb tõlgendada nii, et Correosel on postmarkidest erinevate postimaksevahendite turustamise ainuõigus.
13 Kuivõrd Juzgado de lo Mercantil no 3 de Madridil (Madridi kaubanduskohus nr 3) oli kahtlusi selles, kas selliselt tõlgendatav säte on kooskõlas liidu õigusega, otsustas ta menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas [direktiivi 97/67] artikli 7 lõikega 1 ja artikliga 8 on vastuolus riigisisene õigusnorm, mille kohaselt kuulub universaalset postiteenust osutama määratud ettevõtjale antud tagatiste hulka ka ainuõigus levitada postmarkidest erinevaid postimaksevahendeid?
2. Kui vastus eelmisele küsimusele on jaatav, siis kas Euroopa Liidu postiõiguse normidega on kooskõlas see, kui eraõiguslikelt postiettevõtjatelt nõutakse, et neil peavad olema füüsilised klienditeeninduspunktid, selleks et nad saaksid levitada ja turustada postmarkidest erinevaid postimaksevahendeid?“
14 Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt on ELTL artiklis 267 sätestatud menetlus Euroopa Kohtu ja liikmesriikide kohtute koostöö vahend, mille abil Euroopa Kohus annab liikmesriikide kohtutele juhtnööre liidu õiguse tõlgendamisel, mida need kohtud vajavad nende menetluses oleva vaidluse lahendamiseks (27. novembri 2012. aasta kohtuotsus Pringle, C‑370/12, EU:C:2012:756, punkt 83 ja seal viidatud kohtupraktika).
15 Selles kontekstis saab ainult liikmesriigi kohus, kellele vaidlus on esitatud ja kes kannab vastutust tehtava lahendi eest, hinnata kohtuasja eripärast lähtuvalt nii seda, kas tal on lahendi tegemiseks vaja eelotsust, kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust. Seega, kui esitatud küsimused käsitlevad liidu õiguse tõlgendamist, on Euroopa Kohus põhimõtteliselt kohustatud tegema otsuse (27. juuni 2017. aasta kohtuotsus Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania, C‑74/16, EU:C:2017:496, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika).
16 Sellest järeldub, et eeldatakse selliste liidu õiguse tõlgendamise küsimuste asjakohasust, mille liikmesriigi kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta määratleb omal vastutusel ja mille tõesuse kontrollimise pädevus Euroopa Kohtul puudub. Euroopa Kohus võib jätta liikmesriigi kohtu esitatud taotluse läbi vaatamata üksnes juhul, kui on ilmselge, et taotletaval liidu õiguse tõlgendusel ei ole mingit seost põhikohtuasja asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või ka siis, kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (6. septembri 2016. aasta kohtuotsus Petruhhin, C‑182/15, EU:C:2016:630, punkt 20 ja seal viidatud kohtupraktika).
17 Viimati nimetatud juhuga seoses tuleb märkida, et vajadus jõuda liidu õiguse sellise tõlgenduseni, mis on liikmesriigi kohtule tarvilik, nõuab, et liikmesriigi kohus määratleks esitatavate küsimuste faktilise ja õigusliku raamistiku või vähemalt selgitaks nende küsimuste aluseks olevaid faktilisi hüpoteese. Nimelt on Euroopa Kohus pädev tegema otsuse liidu õigusakti tõlgenduse kohta üksnes nende asjaolude põhjal, mis liikmesriigi kohus on talle esitanud (21. juuni 2018. aasta kohtumäärus Idroenergia, C‑166/18, ei avaldata, EU:C:2018:476, punkt 12 ja seal viidatud kohtupraktika).
18 Ühtlasi peab eelotsusetaotluse esitanud kohus esitama täpsed põhjendused, miks tal tekkisid küsimused liidu õiguse teatavate sätete tõlgendamise kohta ja miks ta pidas vajalikuks pöörduda eelotsuse küsimustega Euroopa Kohtu poole. Lisaks on tingimata vaja, et liikmesriigi kohus selgitaks natukenegi põhjusi, miks ta on valinud välja liidu õiguse sätted, mida ta palub tõlgendada, ning samuti seost, mida ta näeb nende sätete ja tema menetluses olevas kohtuasjas kohaldatavate riigisiseste õigusnormide vahel (21. juuni 2018. aasta kohtumäärus Idroenergia, C‑166/18, ei avaldata, EU:C:2018:476, punkt 13 ja seal viidatud kohtupraktika).
19 Need eelotsusetaotluse sisu kohta käivad nõuded on sõnaselgelt esitatud Euroopa Kohtu kodukorra artiklis 94, millest eelotsusetaotluse esitanud kohus peab olema ELTL artikli 267 alusel toimuva koostöö raames teadlik ja millest ta peab rangelt kinni pidama (21. juuni 2018. aasta kohtumäärus Idroenergia, C‑166/18, ei avaldata, EU:C:2018:476, punkt 14 ja seal viidatud kohtupraktika).
20 Neid nõudeid on pealegi kirjeldatud ka Euroopa Liidu Kohtu soovitustes liikmesriikide kohtutele eelotsuse taotlemiseks (ELT 2018, C 257, lk 1). Nende soovituste punktist 16 nähtub, et „[e]elotsusetaotluse esitanud kohus peab […] esitama täpsed viited põhikohtuasja asjaolude suhtes kohaldatavatele riigisisestele sätetele“ (vt selle kohta 21. juuni 2018. aasta kohtumäärus Idroenergia, C‑166/18, ei avaldata, EU:C:2018:476, punktid 16 ja 17).
21 Komisjon väidab oma kirjalikes seisukohtades, et eelotsusetaotluses ei ole esimesest küsimusest arusaamiseks piisavalt teavet põhikohtuasja faktilise raamistiku ja asjakohaste riigisiseste õigusnormide kohta. Seetõttu tuleb see küsimus lugeda tema arvates vastuvõetamatuks.
22 Ent eelotsusetaotlusest nähtub esiteks selgelt, et eelotsusetaotluse esitanud kohus peab tegema otsuse küsimuses, kas ebaaus on kaubandustava, mis seisneb selles, et Asendia Spain pakub müügiks postmarkidest erinevaid postimaksevahendeid, ja teiseks, et selle tava ebaausus sõltub vastusest küsimusele, kas seaduse 43/2010 artikli 33 punktiga e Correosele antud selliste postimaksevahendite levitamise ainuõigus on kooskõlas direktiivi 97/67 artiklitega 7 ja 8.
23 See, et komisjon leiab, et väär on viis, kuidas eelotsusetaotluse esitanud kohus tõlgendab Hispaania õigust, ning et seaduse 43/2010 artikli 33 punkt e ei anna seega Correosele mingit ainuõigust, ei ole käesoleva kohtuotsuse punktides 16 ja 17 nimetatud kohtupraktikat arvestades asjakohane.
24 Sellest järeldub, et esimene küsimus on vastuvõetav.
25 Seevastu ei ole vastuvõetav teine küsimus.
26 Nagu märgivad sisuliselt nii Prantsuse valitsus kui ka komisjon oma kirjalikes seisukohtades, ei määratle eelotsusetaotluse esitanud kohus nimelt kuidagi teise küsimuse faktilist ja õiguslikku raamistikku. Eeskätt ei selgita see kohus, miks ta arvab, et tema eelotsusetaotluses viidatud ainsast riigisisesest õigusnormist, see tähendab seaduse 43/2010 artikli 33 punktist e, tuleb järeldada, et sellega pannakse eraõiguslikele postiettevõtjatele kohustus omada füüsilisi klienditeeninduspunkte, selleks et nad saaksid levitada ja turustada postmarkidest erinevaid postimaksevahendeid.
27 Peale selle ei ole eelotsusetaotluses kindlaks määratud neid liidu õiguse sätteid, mille tõlgendamist eelotsusetaotluse esitanud kohus palub, kui mitte arvestada üldise viitega „Euroopa Liidu postiõiguse normidele“; see takistab Euroopa Kohtul mõista seost liidu õiguse ja põhikohtuasja suhtes kohaldatavate riigisiseste õigusnormide vahel.
28 Neil tingimustel ei ole Euroopa Kohtule teada vajalikke faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus teisele küsimusele, mis on seetõttu ilmselgelt vastuvõetamatu.
29 Oma esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 97/67 artikli 7 lõiget 1 ja artiklit 8 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline riigisisene õigusnorm, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mis tagab universaalset postiteenust osutama määratud ettevõtjale ainuõiguse levitada postmarkidest erinevaid postimaksevahendeid.
30 Sellele küsimusele vastamiseks piisab märkusest, et kõnealuse artikli 7 lõike 1 sõnastusest endast nähtub, et „[l]iikmesriigid ei anna ega säilita ainu- või eriõigusi postiteenuste osutamise alustamiseks ega postiteenuste osutamiseks“.
31 Nii on selle sättega vastuolus kõik sellised riigisisesed õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mis annavad postiteenuste osutajatele ainuõigusi, sealhulgas seega ka ainuõiguse turustada postmarkidest erinevaid postimaksevahendeid.
32 Seda lähenemisviisi toetab ka direktiivi 97/67 ajalooline ja teleoloogiline tõlgendus.
33 Nagu tuleneb direktiivi 97/67 põhjendusest 16, kujutas direktiivi esialgse versiooni kehtimisajal reserveeritud valdkondade säilitamine endast eelistatud lahendust universaalteenuse osutamise rahastamiseks. Direktiivi 2008/6 põhjendustest 10, 11, 13 ja 25 tuleneb sellegipoolest, et nimetatud direktiivi vastuvõtmisel asus liidu seadusandja lõpuks seisukohale, et arvestades tuleviku-uuringutega, mis viidi läbi hindamaks, kuidas mõjub universaalteenuse osutamisele postiteenuste siseturu rajamise lõpuleviimine, on nüüd võimalik saavutada põhieesmärk tagada universaalteenuse jätkusuutlik osutamine reserveeritud valdkondi säilitamata, ning et seetõttu „on kohane lõpetada reserveeritud valdkonna ja eriõiguste kasutamine universaalteenuse rahastamise tagamiseks“.
34 Isegi juhul, kui universaalteenuse jääknetokulu ettevõtjaväline rahastamine osutub endiselt vajalikuks, ei ole pealegi direktiivi 97/67 artikli 7 lõigetes 2‑4 toodud sõnaselgelt lubatud universaalteenuse rahastamisvõimaluste hulgas ära nimetatud määratud ettevõtjale ainu- või eriõiguste andmist.
35 Eespool toodud kaalutlustele ei räägi vastu direktiivi 97/67 artikkel 8, mille kohaselt artikli 7 sätete kohaldamine ei piira liikmesriikide õigust korraldada muu hulgas postmarkide väljaandmist oma riigisiseste õigusaktide kohaselt.
36 Selliste postmarkidest erinevate postimaksevahendite väljaandmine, nagu Asendia Spaini levitatavad postimaksevahendid, ei kuulu nimelt ilmselgelt selle artikli 8 esemelisse kohaldamisalasse, mis käsitleb vaid postkastide paigutamist avalikult kasutatavatele teedele, postmarkide väljaandmist ja kohtu- või haldusmenetluse käigus kasutatavat tähtsaadetiste teenust.
37 Sellist järeldust kinnitab lisaks asjaolu, et esiteks tuleb artiklit 8 tõlgendada kitsalt, sest sellega nähakse ette erand direktiivi 97/67 artikli 7 lõikes 1 sätestatud põhimõttelisest reeglist, millega püütakse saavutada direktiivi 2008/6 põhieesmärk, milleks on direktiivi pealkirjast endast tulenevalt postiteenuste siseturu rajamise lõpuleviimine. Teiseks tuleneb direktiivi 97/67 põhjendusest 20, et liikmesriigid võivad vaid avalikust korrast ja julgeolekust lähtudes endiselt määrata eeskätt üksuse või üksused, kellel on õigus anda välja päritoluriiki identifitseerivaid postmarke; mingeid muid universaalteenuse rahastamisega seonduvaid põhjuseid ei aktsepteerita.
38 Kõigist eespool toodud kaalutlustest nähtub, et esimesele küsimusele tuleb vastata, et direktiivi 97/67 artikli 7 lõiget 1 ja artiklit 8 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline riigisisene õigusnorm, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mis tagab universaalset postiteenust osutama määratud ettevõtjale ainuõiguse levitada postmarkidest erinevaid postimaksevahendeid.
39 Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. detsembri 1997. aasta direktiivi 97/67/EÜ ühenduse postiteenuste siseturu arengut ja teenuse kvaliteedi parandamist käsitlevate ühiseeskirjade kohta, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. veebruari 2008. aasta direktiiviga 2008/6/EÜ, artikli 7 lõiget 1 ja artiklit 8 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selline riigisisene õigusnorm, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mis tagab universaalset postiteenust osutama määratud ettevõtjale ainuõiguse levitada postmarkidest erinevaid postimaksevahendeid.

matches: kohus Kohus Kohus kohus Kohus kohus Kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus


text:
Pentus-Rosimannuse võit jäi vormistamata, riigikohus võttis Autorollo tsiviilasja uuesti menetlusse - Delfi Eesti
Pentus-Rosimannuse võit jäi vormistamata, riigikohus võttis Autorollo tsiviilasja uuesti menetlusse
27.veebruar 2017 14:39
Riigikohus võttis menelusse pankrotis transpordifirma Autorollo pankrotihaldurite Martin Krupi ja Katrin Prüki taotluse riigikohtus uuesti arutada Autorollo pankrottimineku asjaolusid.
Riigikohus on juba korra Autorollo asja arutanud. Eelmise aasta aprillis tegi riigikohus otsuse, millega tühistas ringkonnakohtu otsuse nõuda Autorollo pankrotistumise eest solidaarselt välja 163 817 eurot Keit Pentus-Rosimannuselt, tema abikaasa Rain Rosimannuselt ja advokaat Siim Roodelt.
Ringkonnakohus leidis, et kõik kolm osalesid Autorollo varade väljakantimises, jättes võlausaldajatele tühjad pihud. Riigikohus leidis aga, et ringkonnakohus on liiga kergekäeliselt kolmiku kantimises vastutavaks teinud.
Riigikohus saatis asja tagasi ringkonnakohtusse arutamiseks ja andis kaasa omapoolsed juhtnöörid, kuidas asja tuleks lahendada. Ringkonnakohus tegigi oktoobris uue otsuse, mille kohaselt nii Rosimannused ega Roode ei vastuta Autorollo vara kantimise eest.
Autorollo võlausaldajad kaebasid selle otsuse jälle riigikohtusse ja nüüd hakkab riigikohus ringkonnakohtu uut otsust uuesti arutama.
Autorollo pankroti asjus toimub ka kriminaalmenetlus, kus kohtu all on Roode ja firma endine omanik, Pentus-Rosimannuse isa Väino Pentus. Selles asjas on nii Pentus kui Roode süüdi mõistetud nii maakohtus kui ringkonnakohtus. Nii Roode kui Pentus kaebasid süüdimõistmise kriminaalasjas edasi riigikohtusse.
Autorollo skandaal on praeguseks käinud juba viis aastat. Selle aja jooksul on see lisaks suurele avalikule huvile inspireerinud ka viimase aastavahetuse "Ärapanijat", mis pani selle laulu sisse.
MÄRKSÕNAD Autorollo Keit Pentus-Rosimannus Rain Rosimannus Siim Roode
Pentus-Rosimannus erakonna juhatusse ei kandideeri (20) 19.12.2016
Autorollo kohtulahend: Siim Roode karistust karmistati, ta sai ettevõtluskeelu (73) 01.12.2016

matches: riigikohus riigikohus Riigikohus Riigikohus riigikohus Riigikohus Riigikohus riigikohus


Väljaandja:PõllumajandusministerAkti liik:määrusTeksti liik:terviktekstRedaktsiooni jõustumise kp:01.07.2013Redaktsiooni kehtivuse lõpp:31.08.2015Avaldamismärge:RT I, 12.06.2013, 6
Põllumajandusuuringute Keskuse põhimäärus [RT I, 12.06.2013, 1 - jõust. 01.07.2013] Vastu võetud 08.01.2004 nr 1RTL 2004, 6, 75jõustumine 24.01.2004Muudetud järgmiste aktidega (näita)VastuvõtmineAvaldamineJõustumine15.12.2004RTL 2004, 157, 236601.03.200517.02.2006RTL 2006, 20, 34305.03.200612.04.2007RTL 2007, 34, 59428.04.200705.02.2009RTL 2009, 16, 19201.03.200907.02.2011RT I, 11.02.2011, 301.03.201121.01.2013RT I, 25.01.2013, 201.03.201318.03.2013RT I, 21.03.2013, 101.04.201303.06.2013RT I, 12.06.2013, 101.07.2013Määrus kehtestatakse "Vabariigi Valitsuse seaduse" § 43 lõike 5 ja § 49 lõike 1 punkti 10 alusel.[RTL 2004, 157, 2366 - jõust. 01.03.2005] 1. peatükk ÜLDSÄTTED § 1. Põllumajandusuuringute Keskus (edaspidi Keskus, lühendatult PMK, inglise keeles Agricultural Research Centre ) on põllumajandusministri 29. detsembri 1997. a määrusega nr 18 «Taimetoodangu Inspektsiooni ja Taimse Materjali Kontrolli Keskuse moodustamine» moodustatud Põllumajandusministeeriumi valitsemisalas tegutsev ministeeriumi hallatav riigiasutus.§ 2. Keskus juhindub oma tegevuses Eesti Vabariigi seadustest, Vabariigi Valitsuse määrustest ja korraldustest, põllumajandusministri määrustest ja käskkirjadest, teistest õigusaktidest ning käesolevast põhimäärusest.§ 3. Keskusel on väikese riigivapi kujutise ja oma nimega pitsat, põllumajandusministri kinnitatud eelarve ning kehtestatud korras registreeritud sümboolika.§ 4. Keskuse aadress on Teaduse 4/6, Saku, 75501 Harju maakond. Keskuse mujal asuvate struktuuriüksuste aadressid tuuakse ära nende põhimäärustes.2. peatükk KESKUSE TEGEVUSVALDKOND JA PÕHIÜLESANDED § 5. Keskuse põhiülesanneteks Eestis kehtivatest õigusaktidest tulenevate riikliku järelevalve teostajate teenindamiseks vajalike tegevustena on:1) sortide riiklike registreerimis- ja majanduskatsete tegemine sortide registreerimiseks ja sordilehte võtmiseks;
12) Viljandi katsekeskus, mille ülesanne on sordilehe koostamiseks vajalike majanduskatsete, uute sortide registreerimiskatsete ja sertifitseeritavate seemnepartiide ametlike järelkontrolli põldkatsete läbiviimine;[RTL 2009, 16, 192 - jõust. 01.03.2009] 13) [Kehtetu – RTL 2007, 34, 594 – jõust. 28.04.2007] 14) Kuusiku katsekeskus, mille ülesanne on teaduslike põldkatsete ja sordivõrdluskatsete korraldamine. § 21. Keskuse osakonna koosseisu võib kuuluda büroo, laboratooriumi koosseisu võib kuuluda sektor, katsekeskuse koosseisu võivad kuuluda sektor ja katsejaam. Osakonna, laboratooriumi ja katsekeskuse pädevus, ülesanded ja juhtimine sätestatakse selle põhimääruses, mille kinnitab direktor. Keskuse struktuuri võib kuuluda väljaspool struktuuriüksust asuv töökoht. Struktuuriüksuse juhi ja väljaspool struktuuriüksust asuva töökoha ülesanded, alluvus, õigused ja vastutus lepitakse kokku töölepingus.[RT I, 12.06.2013, 1 - jõust. 01.07.2013] 5. peatükk VARA, FINANTSEERIMINE, ARUANDLUS JA KONTROLL § 22. Keskuse valduses oleva vara valdamine, kasutamine ja käsutamine toimub «Riigivaraseaduses» ja selle alusel kehtestatud õigusaktides ettenähtud korras.§ 23. Keskuse tegevust finantseeritakse riigieelarvest.§ 24. Keskuse osutatavate tasuliste teenuste hinnad arvutab Keskus teenuste osutamise otseste ja tegelike kulude põhjal. Teenuste hindade arvutlus peab olema läbipaistev ja kliendile tema soovi korral kättesaadav.§ 25. Keskus koostab ja esitab aruandeid õigusaktidega kehtestatud korras.[RT I, 11.02.2011, 3 - jõust. 01.03.2011] § 26. Keskus esitab oma tegevuse ülevaated Põllumajandusministeeriumile viimase kehtestatud korras.[RT I, 11.02.2011, 3 - jõust. 01.03.2011] § 27. Keskuse tegevust kontrollivad Põllumajandusministeerium ja Riigikontroll.§ 28. [Kehtetu – RT I, 11.02.2011, 3 - jõust. 01.03.2011] 6. peatükk ÜMBERKORRALDAMINE JA TEGEVUSE LÕPETAMINE § 29. Keskuse tegevuse korraldab ümber või lõpetab Põllumajandusministeerium seadusega kehtestatud korras.7. peatükk [Kehtetu - RT I, 12.06.2013, 1 - jõust. 01.07.2013] § 30. [Kehtetu - RT I, 12.06.2013, 1 - jõust. 01.07.2013] 8. peatükk RAKENDUSSÄTTED § 31. Määrust kohaldatakse alates 1. jaanuarist 2004. a.§ 32. [Käesolevast tekstist välja jäetud.]


text:
Millist õigust kohaldatakse? - Rootsi
Rahvusvaheline eraõigus on Rootsis kodifitseeritud ainult osaliselt ning see koosneb õigusaktidest ja pretsedendiõigusest. Õigusaktide peamine eesmärk on nende rahvusvaheliste konventsioonide jõustamine, millega Rootsi on ühinenud. Peamised õigusnormid on järgmised.
Abielu ja eestkostega seotud rahvusvahelisi õigussuhteid käsitleva seaduse (Lagen (1904:26 s. 1) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap och förmynderskap; rootsikeelne lühend „IÄL“) 3. peatüki paragrahvid 4 ja 6
Abielu, lapsendamise ja eestkostega seotud rahvusvahelisi õigussuhteid käsitleva määruse (Förordningen (1931:429) om vissa internationella rättsförhållanden rörande äktenskap, adoption och förmynderskap; „NÄF“) paragrahvid 9, 12 ja 13
Lapsendamisega seotud rahvusvahelisi õigussuhteid käsitleva seaduse (Lagen (1971:796) om internationella rättsförhållanden rörande adoption; „IAL“) paragrahv 2
Isadusega seotud rahvusvahelisi küsimusi käsitleva seaduse (Lagen (1985:367) om internationella faderskapsfrågor; „IFL“) paragrahvid 2, 3 ja 6
Abikaasade ja elukaaslaste varaliste suhetega seotud rahvusvahelisi küsimusi käsitleva seaduse (Lagen (1990:272) om internationella frågor rörande makars och sambors förmögenhetsförhållanden; „LIMF“) paragrahvid 3–5
1996. aasta Haagi konventsiooni käsitleva seaduse (Lagen (2012:318) om 1996 års Haagkonvention) paragrahv 1 ning vanemliku vastutuse ja lastekaitsemeetmetega seotud kohtualluvust, kohaldatavat seadust, tunnustamist, kohtuotsuste täitmist ja koostööd käsitleva 1996. aasta Haagi konventsiooni artiklid 15–22
Nõukogu 18. detsembri 2008. aasta määruse (EÜ) nr 4/2009 (kohtualluvuse, kohaldatava õiguse, kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise ning koostöö kohta ülalpidamiskohustuste küsimustes) artikkel 15 ja ülalpidamiskohustuste suhtes kohaldatavat õigust käsitlev 2007. aasta Haagi protokoll
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. juuli 2012. aasta määruse (EL) nr 650/2012 (mis käsitleb kohtualluvust, kohaldatavat õigust ning otsuste tunnustamist ja täitmist, ametlike dokumentide vastuvõtmist ja täitmist pärimisasjades ning Euroopa pärimistunnistuse loomist) artiklid 20–38
Lepingud ja ost-müük
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määrus (EÜ) nr 593/2008 lepinguliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta („Rooma I määrus“)
Käskveksleid käsitleva seaduse (Växellagen 1932:130) paragrahvid 79–87
Tšekke käsitleva seaduse (Checklagen 1932:131) paragrahvid 58–65
Kaupade müügi suhtes kohaldatavat õigust käsitlev seadus (Lagen (1964:528) om tillämplig lag beträffande köp av lösa saker; „IKL“)
Töötajate kaasamise seaduse (Lagen (1976:580) om medbestämmande i arbetslivet; „MBL“) paragrahvid 25a, 31a ja 42a
Teatavate kindlustuslepingute suhtes kohaldatavat õigust käsitlev seadus (Lagen (1993:645) om tillämplig lag för vissa försäkringsavtal)
Kaubandusliku meresõidu seadustiku (Sjölagen 1994:1009) 13. peatüki paragrahv 4 ja 14. peatüki paragrahv 2
Tarbijalepinguid käsitleva seaduse (Lagen (1994:1512) om avtalsvillkor i konsumentförhållanden) paragrahv 14
Tarbijate kaitset seoses puhkuseosakute ja pikaajaliste puhkusetoodetega käsitleva seaduse (Lagen (2011:914) om konsumentskydd vid avtal om tidsdelat boende eller långfristig semesterprodukt) 1. peatüki paragrahv 4
Kaug- ja lävemüüki käsitleva seaduse (Lagen (2005:59) om distansavtal och avtal utanför affärslokaler) 3. peatüki paragrahv 14
Tarbijale müügi seaduse (Konsumentköplagen 1990:932) paragrahv 48
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. juuli 2007. aasta määrus (EÜ) nr 864/2007 lepinguväliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta („Rooma II määrus“)
Liiklusõnnetusega tekitatud kahju käsitleva seaduse (Trafikskadelagen 1975:1410) paragrahvid 8, 14 ja 38
Rootsi ja Norra vahel 9. veebruaril 1972 sõlmitud põhjapõtrade karjatamise konventsiooni käsitleva seaduse (Lagen (1972:114) med anledning av konventionen den 9 februari 1972 mellan Sverige och Norge om renbetning) paragrahv 1
Taani, Soome, Norra ja Rootsi vahel 19. veebruaril 1974 sõlmitud keskkonnakaitsekonventsiooni käsitleva seaduse (Lagen (1974:268) med anledning av miljöskyddskonventionen den 19 februari 1974 mellan Danmark, Finland, Norge och Sverige) paragrahv 1
Nõukogu 29. mai 2000. aasta määruse (EÜ) nr 1346/2000 maksejõuetusmenetluse kohta („maksejõuetuse määrus“) artiklid 4, 8–11, 14, 15, 28 ja 43 (Euroopa Parlament ja nõukogu on võtnud vastu muudetud määruse, mis jõustus 2015. aasta suvel)
Taanis, Soomes, Islandil või Norras asuva varaga seotud maksejõuetuse suhtes kohaldatavaid õigusnorme käsitleva seaduse (Lag (1934:67) med bestämmelser om konkurs, som omfattar egendom i Danmark, Finland, Island eller Norge) paragrahvid 1, 3 ja 5–8
Taanis, Soomes, Islandil või Norras ilmnenud maksejõuetuse tagajärgi käsitleva seaduse (Lag (1934:68) om verkan av konkurs, som inträffat i Danmark, Finland, Island eller Norge) paragrahvid 1, 4–9 ja 13
Teises Põhjamaade riigis asuva varaga seotud maksejõuetust käsitleva seaduse (Lag (1981:6) om konkurs som omfattar egendom i annat nordiskt land) paragrahvid 1, 3–8 ja 12
Teises Põhjamaade riigis ilmnenud maksejõuetuse mõju käsitleva seaduse (Lag (1981:7) om verkan av konkurs som inträffat i annat nordiskt land) paragrahvid 1, 4–9, 13 ja 14
Rootsi on ühinenud järgmiste mitmepoolsete konventsioonidega, millega sätestatakse kohaldatavat õigust käsitlevad eeskirjad. Rootsi lähenemisviis rahvusvahelistele lepingutele on dualistlik ning kõnealused mitmepoolsed konventsioonid tuleb inkorporeerida Rootsi õigusesse (vt eespool).
Rahvaste Liiga
1930. aasta konventsioon käskvekslite ja lihtvekslitega seotud kollisiooninormide kohta
1931. aasta konventsioon tšekkidega seotud kollisiooninormide kohta
Haagi rahvusvahelise eraõiguse konverents
1955. aasta konventsioon kaupade rahvusvahelise müügi suhtes kohaldatava õiguse kohta
1961. aasta konventsioon testamendi vormiga seotud kollisiooninormide kohta
Vanemliku vastutuse ja lastekaitsemeetmetega seotud kohtualluvust, kohaldatavat seadust, tunnustamist, kohtuotsuste täitmist ja koostööd käsitlev 1996. aasta konventsioon
Ülalpidamiskohustuste suhtes kohaldatavat õigust käsitlev 2007. aasta Haagi protokoll
Lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse 1980. aasta konventsioon (pärast 17. detsembrit 2009 sõlmitud lepingutele kohaldatakse konventsiooni asemel Rooma I määrust)
Põhjamaade konventsioonid
Taani, Soome, Islandi, Norra ja Rootsi vaheline 1931. aasta konventsioon, milles sätestatakse abielu, lapsendamist ja eestkostet käsitleva rahvusvahelise eraõiguse normid (viimati muudetud 2006. aasta muutmiskonventsiooniga)
Rootsi, Taani, Soome, Islandi ja Norra vaheline 1933. aasta konventsioon maksejõuetuse kohta („Põhjamaade maksejõuetuskonventsioon“)
Taani, Soome, Islandi, Norra ja Rootsi vaheline 1934. aasta konventsioon pärimise, testamentide ja pärandvara valitsemise kohta (viimati muudetud 2012. aasta muutmiskonventsiooniga)
Taani, Soome, Norra ja Rootsi vaheline 1974. aasta keskkonnakonventsioon
Rootsi ja Norra vahel 1972. aastal sõlmitud põhjapõtrade karjatamise konventsioon (1972 års konvention mellan Sverige och Norge om renbetning)
Rootsi õiguses puudub õigusnorm, mis kohustab kohtuid kohaldama välisriigi õigust omal algatusel. Küsimust on käsitletud peamiselt pretsedendiõiguses ning eristatakse vabatahtlikku menetlust (dispositiva mål), st menetlust küsimustes, mille pooled võivad lahendada kokkuleppega, ja kohustuslikku menetlust (indispositiva mål), st menetlust küsimustes, mille saab lahendada ainult kohus. Tsiviilkohtumenetlustes, kus pooltel on õigus ise omavahel kokku leppida, kohaldatakse välisriigi õigust ainult menetluspoole taotlusel. On näiteid paljudest välisriikidega seotud juhtudest, milles on kohaldatud Rootsi õigust, sest kumbki pool ei ole välisriigi õiguse kohaldamist taotlenud. Menetlustes, mille puhul kohtuväline kokkulepe ei ole võimalik, näiteks isaduse tuvastamisel, on aga palju näiteid juhtudest, milles kohus on omal algatusel kohaldanud välisriigi õigust.
Rootsi rahvusvahelises eraõiguses üldiselt tagasisaadet ja edasiviidet ei aktsepteerita. Erandiks on siiski käskveksleid käsitleva seaduse paragrahvi 79 lõige 2 ja tšekke käsitleva seaduse paragrahvi 58 lõige 2, mis puudutavad välisriigi kodaniku õigust teha käskvekslite või tšekkidega seotud tehinguid. Põhjuseks on asjaolu, et kõnealused sätted põhinevad rahvusvahelistel konventsioonidel. Veel üks erand on sätestatud teises Põhjamaade riigis ilmnenud maksejõuetuse mõju käsitleva seaduse paragrahvi 9 lõikes 2. Seoses abielu ametliku kehtivusega tunnustatakse tagasisaadet ja edasiviidet abielu ja eestkostega seotud rahvusvahelisi õigussuhteid käsitleva seaduse paragrahvi 1 lõikes 7.
Rootsi rahvusvahelises eraõiguses puudub üldine õigusnorm ühendava teguri muutumise kohta: küsimust reguleerib iga juhtumi korral erinev seadus. Näiteks on abikaasade ja elukaaslaste varaliste suhetega seotud rahvusvahelisi küsimusi käsitleva seaduse paragrahvi 4 lõikes 1 sätestatud: „Kui kohaldatavas õiguses ei ole kokku lepitud, on kohaldatavaks õiguseks pärast abiellumist abikaasade alaliseks elukohaks (hemvist) saanud riigi õigus“, ja sama seaduse paragrahvi 4 lõikes 2 on märgitud, et „kui mõlemad abikaasad asusid hiljem elama teise riiki ja elasid seal vähemalt kaks aastat, kohaldatakse kõnealuse riigi õigust“.
Rootsi rahvusvahelise eraõiguse üldiseks põhimõtteks on, et välisriigi õiguse sätet ei tohiks kohaldada, kui selle kohaldamine oleks ilmselgelt vastuolus Rootsi õigussüsteemi aluspõhimõtetega. Sellised sätted sisalduvad paljudes rahvusvahelist eraõigust käsitlevates õigusaktides, kuid see ei tähenda siiski, et avaliku korraga seotud piirang peab tuginema õigusaktile. Väga vähestes kohtuotsustes on leitud, et välisriigi õigust ei saa kohaldada avaliku korraga seotud põhjendusel.
Seda, millised Rootsi õigusnormid on rahvusvaheliselt kohustuslikud, otsustab tavaliselt kohus.
Kui kohus leiab, et kohaldada tuleks välisriigi õigust, kuid ei tunne välisriigi õiguse sisu, saab toimida kahel viisil: kohus uurib asja ise või palub poolel esitada vajalik teave. Valik sõltub sellest, kumb viis on otstarbekam. Kui kohus otsustab asja ise uurida, võib ta kasutada justiitsministeeriumi abi. Üldiselt on kohtu roll kohustuslikes menetlustes aktiivsem kui vabatahtlikes menetlustes (vt eespool). Vabatahtlikus menetluses, kus pooled võivad omavahel kokku leppida, võib kohus jätta uurimise menetluse pooltele.
Rootsi on lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse 1980. aasta konventsiooni osalisriik. Mõnes valdkonnas kehtivad muud õigusnormid. Pärast 17. detsembrit 2009 sõlmitud lepingutele kohaldatakse konventsiooni asemel Rooma I määrust.
Kaupade müüki reguleerib kaupade müügi suhtes kohaldatavat õigust käsitlev seadus, millega on siseriiklikku õigusesse üle võetud 1955. aasta Haagi konventsioon kaupade rahvusvahelise müügi suhtes kohaldatava õiguse kohta. Seadus on Rooma I määruse suhtes esimuslik. See ei hõlma siiski tarbijalepinguid. Paragrahv 3 lubab ostjal ja müüjal määrata kohaldatav õigus kindlaks kokkuleppel. Paragrahvis 4 on sätestatud, et kui pooled ei ole kohaldatavat õigust valinud, kohaldatakse müüja alalise asukoha riigi õigust. Kõnealusest reeglist tehakse erand, kui müüja on tellimuse vastu võtnud ostja asukohariigis, ning börsil või enampakkumisel tehtud ostude puhul.
Rooma I määrusest tehakse erand ka mõnede tarbijalepingute puhul. Tarbijale müügi seaduse paragrahvis 48, tarbijalepinguid käsitleva seaduse paragrahvis 14, tarbijate kaitset seoses puhkuseosakute ja pikaajaliste puhkusetoodetega käsitleva seaduse 1. peatüki paragrahvis 4 ning kaug- ja lävemüüki käsitleva seaduse 3. peatüki paragrahvis 14 on sätestatud erieeskirjad, mille eesmärk on kaitsta tarbijaid kollisiooninormide eest. Neis on sätestatud, et teatud olukorras kohaldatakse EMP liikmesriigi õigust, kui sellega on tagatud tarbija parem kaitse.
Käskveksleid käsitleva seaduse paragrahvides 79–87 ja tšekke käsitleva seaduse paragrahvides 58–65 on sätestatud käskveksleid ja tšekke puudutavad erinormid. Need põhinevad 1930. aasta Genfi konventsioonil käskvekslite ja lihtvekslitega seotud kollisiooninormide kohta ja 1931. aasta Genfi konventsioonil tšekkidega seotud kollisiooninormide kohta.
Teatavaid kahjukindlustuslepinguid reguleerib teatavate kindlustuslepingute suhtes kohaldatavat õigust käsitlev seadus.
Lepinguväliste kohustuse suhtes kohaldatavat õigust reguleerib Rooma II määrus.
Rootsi rahvusvahelises eraõiguses on isiku staatuse määramisel olnud peamine ühendav tegur tema kodakondsus. Nüüd on aga nii palju juhtumeid, milles kodakondsuse asemel on peamiseks ühendavaks teguriks alaline elukoht, et ei saa rääkida enam isiku staatust määravast ühest ja ainsast ühendavast tegurist. Rootsi rahvusvahelises eraõiguses määratakse „isiku staatus“ tema õigus- ja teovõime ning nime alusel.
Vastavalt abielu ja eestkostega seotud rahvusvahelisi õigussuhteid käsitleva seaduse 1. peatüki paragrahvile 1 tuleb Rootsis abiellumise õigus kindlaks määrata Rootsi õiguse kohaselt, kui üks pooltest on Rootsi kodanik või tema alaline elukoht on Rootsis. Vastavalt abielu, lapsendamise ja eestkostega seotud rahvusvahelisi õigussuhteid käsitleva seaduse paragrahvile 1 kehtivad samasugused eeskirjad seoses teiste Põhjamaadega.
Abielu ja eestkostega seotud rahvusvahelisi õigussuhteid käsitleva seaduse 4. ja 5. peatükis ning abielu, lapsendamise ja eestkostega seotud rahvusvahelisi õigussuhteid käsitleva seaduse paragrahvides 14–21a on sätestatud eestkostet ja hooldust puudutavad erinormid.
Seoses lepingute sõlmimise teovõimega sisaldub vastus osaliselt Rooma I määruse artiklis 13. Käskvekslite või tšekkidega seotud lepingute sõlmimise teovõime suhtes kohaldatakse käskveksleid käsitleva seaduse paragrahvi 79 ja tšekke käsitleva seaduse paragrahvi 58.
Kohtumenetluse seadustiku (rättegångsbalken) 11. peatüki paragrahvis 3 on sätestatud hagejaks ja kostjaks olemise teovõimet puudutav erinorm, mille kohaselt välisriigi kodanik, kes enda koduriigis ei saa kohtumenetluses osaleda, võib seda Rootsis siiski teha, kui ta on Rootsi õiguse kohaselt teovõimeline.
Rootsi rahvusvahelise eraõiguse kohaselt kuuluvad nimega seotud küsimused isikustaatuse valdkonda. See tähendab, et kui näiteks üks abikaasa võtab endale teise abikaasa nime, siis ei käsitata seda abielu õigusliku tagajärjena isiklikus sfääris. Isikunimede seaduse (namnlagen, 1982:670) paragrahvi 50 kohaselt ei kohaldata seadust Rootsi kodanike suhtes, kelle alaline elukoht on Taanis, Norras või Soomes; siit võib järeldada, et seadust kohaldatakse Rootsi kodanike suhtes, kelle alaline elukoht on mujal. Paragrahvis 51 on sätestatud, et seadust kohaldatakse välisriigi kodaniku suhtes, kelle alaline elukoht on Rootsis.
Rootsi materiaalõiguses ei eristata abielust ja väljaspool abielu sündinud lapsi ning Rootsi rahvusvahelises eraõiguses puuduvad konkreetsed kollisiooninormid, mille alusel otsustatakse, kas laps on sündinud abielust või väljaspool abielu või kas lapse saab tagantjärele seaduslikuks tunnistada.
Seoses isaduse tuvastamise suhtes kohaldatava õigusega kehtivad erinevad isaduse eeldamise ja kohtus tuvastamise õigusnormid. Isaduse eeldamist reguleerib isadusega seotud rahvusvahelisi küsimusi käsitleva seaduse paragrahv 2. Selles on sätestatud, et meest, kes on või on olnud abielus lapse emaga, käsitatakse lapse isana, kui see tuleneb selle riigi õigusest, millest sai lapse sündimisel lapse elukohariik, või kui selle õiguse kohaselt ei käsitata isana kedagi, kui see tuleneb selle riigi õigusest, mille kodanikuks laps sündimisel sai. Kui lapse sündimisel sai tema alaliseks elukohaks Rootsi, lahendatakse küsimus siiski alati kooskõlas Rootsi õigusega. Kui isadus tuleb tuvastada kohtus, kohaldab kohus selle riigi õigust, mis oli lapse alaliseks elukohaks esimese astme kohtu otsuse tegemise ajal.
Lapsendamisega seotud rahvusvahelisi õigussuhteid käsitleva seaduse paragrahvi 2 lõike 1 kohaselt peab lapsendamistaotlust arutav Rootsi kohus kohaldama Rootsi õigust. Paragrahvi 2 lõikes 2 on siiski sätestatud, et kui taotlus on seotud alla 18-aastase lapsega, peab kohus kaaluma, kas taotleja või laps on kodakondsuse, alalise elukoha või muu asjaolu tõttu seotud teise riigiga ja kas see võib põhjustada lapsele raskusi, kui kõnealuses riigis lapsendamist ei tunnustata.
Seoses lapsendamise õiguslike tagajärgedega juhul, kui välisriigi lapsendamismäärus Rootsis kehtib, käsitletakse lapsendatud last eestkoste ja ülalpidamise seisukohast lapsendaja lapsena, kes on sündinud Rootsis kehtivast abielust. Pärimise puhul näeb seadus siiski ette, et lapsendatud last ja lapsendaja enda lapsi koheldakse võrdselt üksnes siis, kui lapsendamine toimus Rootsis. Kui lapsendamine toimus välisriigis, määratakse lapsendatud lapse pärimisõigus kooskõlas õigusega, mis üldiselt reguleerib pärimisõigust, st kodakondsusriigi õigusega.
Lapse ülalpidamise kohustuse suhtes kohaldatav õigus määratakse kindlaks vastavalt ülalpidamiskohustuste suhtes kohaldatavat õigust käsitlevale 2007. aasta Haagi protokollile. Üldreeglina kohaldatakse ülalpidamiskohustuse suhtes lapse alalise elukoha riigi õigust. Kui isik, kes on selle õiguse kohaselt ülalpidamiskohustuslane, ei maksa lapsele elatist, kohaldatakse kohtu asukohariigi õigust. Kui isik, kes on kummagi õiguse kohaselt ülalpidamiskohustuslane, ei maksa lapsele elatist ja mõlemad on sama riigi kodanikud, kohaldatakse nende kodakondsusriigi õigust.
Abiellumise õiguse kohta vt eespool punkt 3.3. Üldreeglina loetakse abielu lehtivaks, kui see on kehtiv abielu sõlmimise riigis (abielu ja eestkostega seotud rahvusvahelisi õigussuhteid käsitleva seaduse 1. peatüki paragrahv 7).
Abielu õiguslikud tagajärjed võib jagada kaheks – isikliku eluga seotud tagajärjed ja abieluvaraga seotud tagajärjed (vt allpool punkt 3.6). Abielu peamine isikliku eluga seotud tagajärg seisneb selles, et abikaasadel on vastastikune kohustus teineteist üleval pidada. Rootsi rahvusvahelises eraõiguses ei peeta abielu õiguslikeks tagajärgedeks abikaasa pärimisõigust, teise abikaasa nime võtmist või kohustust pidada üleval teise abikaasa lapsi ning kohaldatava õiguse määravad kindlaks pärimist, isikunimesid jne käsitlevad kollisiooninormid.
Abikaasa ülalpidamise kohustuse suhtes kohaldatav õigus määratakse kindlaks vastavalt ülalpidamiskohustuste suhtes kohaldatavat õigust käsitlevale 2007. aasta Haagi protokollile. Üldreeglina kohaldatakse ülalpidamiskohustuse suhtes ülalpidamiskohustuslase alalise elukoha riigi õigust. Kui üks abikaasa on selle õiguse kohaldamise vastu ja abielu on tihedamalt seotud muu riigi õigusega (eelkõige abikaasade viimase ühise alalise elukoha riigi õigusega), kohaldatakse selle riigi õigust.
Abielulahutusega seotud küsimuste suhtes on abielu ja eestkostega seotud rahvusvahelisi õigussuhteid käsitleva seaduse 3. peatüki paragrahvi 4 lõikes 1 sätestatud, et Rootsi kohus peab kohaldama Rootsi õigust. Paragrahvi 4 lõikes 2 on ette nähtud erand, mida kohaldatakse juhul, kui mõlemad abikaasad on välisriigi kodanikud ja kumbki neist ei ole Rootsis alaliselt elanud vähemalt ühe aasta jooksul.
Rootsi materiaalõiguses ei ole abikaasade lahuselu või abielu tühistamist ette nähtud ning puuduvad ka sellistel juhtudel üldiselt kohaldatavad kollisiooninormid. Seoses Põhjamaadega on abielu, lapsendamise ja eestkostega seotud rahvusvahelisi õigussuhteid käsitleva seaduse paragrahvis 9 sätestatud, et abikaasade lahuselu korral kohaldab kohus oma asukohariigi õigust.
Abieluvara suhtes kohaldatavat õigust reguleerib abikaasade ja elukaaslaste varaliste suhetega seotud rahvusvahelisi küsimusi käsitlev seadus. Seaduse paragrahv 3 võimaldab abikaasadel või abielluda kavatsevatel isikutel sõlmida kirjaliku lepingu, milles on sätestatud, et nende abieluvara suhtes kohaldatakse selle riigi õigust, kus lepingu sõlmimise ajal on neist ühe alaline elukoht või mille kodanik üks neist on.
Kui abikaasad ei ole sõlminud kehtivat kokkulepet kohaldatava õiguse kohta, on seaduse paragrahvi 4 kohaselt kohaldatavaks õiguseks selle riigi õigus, kuhu nad asuvad alaliselt elama pärast abiellumist. Kui mõlemad abikaasad asuvad hiljem elama teise riiki ja elavad seal vähemalt kaks aastat, kohaldatakse selle riigi õigust. Kui aga mõlema abikaasa alaline elukoht juba oli selles riigis abielu ajal või mõlemad on selle riigi kodanikud, kohaldatakse selle riigi õigust alates sinna elama asumise hetkest.
Seaduse paragrahvis 5 on sätestatud, et kokkulepe kohaldatava õiguse kohta on kehtiv, kui see on sõlmimise ajal kooskõlas abieluvara suhtes kohaldatava õigusega. Kui kokkulepe kohaldatava õiguse kohta sõlmitakse enne abiellumist, on see kehtiv, kui see on kooskõlas õigusega, mida hakatakse kohaldama abiellumise korral. Kokkulepe kohaldatava õiguse kohta on vormiliselt kehtiv, kui see vastab selle riigi õiguse vorminõuetele, kus see on sõlmitud või kus on abikaasade alaline elukoht.
Põhjamaadega seoses on abielu, lapsendamise ja eestkostega seotud rahvusvahelisi õigussuhteid käsitlevas seaduses sätestatud erinormid.
Testamendi ja pärimisega seoses kohaldatavaid kollisiooninorme reguleerib Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. juuli 2012. aasta määrus (EL) nr 650/2012, mis käsitleb kohtualluvust, kohaldatavat õigust ning otsuste tunnustamist ja täitmist, ametlike dokumentide vastuvõtmist ja täitmist pärimisasjades ning Euroopa pärimistunnistuse loomist. Määruses sätestatud kollisiooninormid on kohaldatavad sõltumata sellest, kas rahvusvaheline seos on liikmesriigi või kolmanda riigiga.
Testamendi kehtivust reguleerivad rahvusvahelise pärimise seaduse (Lagen (2015: 417) om arv i internationella situationer) – millega on siseriiklikku õigusesse üle võetud 1961. aasta Haagi konventsioon testamendi vormiga seotud kollisiooninormide kohta – 2. peatüki paragrahvis 3 sätestatud erinormid. Testamenti peetakse vormiliselt kehtivaks, kui see vastab testamendi koostamise riigi või selle riigi õiguse vorminõuetele, kus oli testaatori alaline elukoht või mille kodanik testaator oli testamendi koostamise või oma surma ajal. Kui testament on seotud kinnisvaraga, peetakse seda samuti vormiliselt kehtivaks, kui see vastab selle riigi õiguse vorminõuetele, kus kinnisvara asub. Sama kehtib ka testamendi tühistamise kohta. Tühistamine kehtib, kui see on kooskõlas õigusega, mille kohaselt on testament vormiliselt kehtiv.
Asjaõiguses kehtivad kollisiooninormid ainult teatavatel juhtudel, mis on seotud laevade, õhusõidukite, finantsinstrumentide ja õigusvastaselt kõrvaldatud kultuuriobjektidega, ning teatavaid olukordi reguleerivad Põhjamaade maksejõuetuse konventsioon ja maksejõuetuse määrus.
Näiteks vallas- ja kinnisvara müümise ja hüpoteegiga koormamise puhul määratakse õiguslikud tagajärjed kooskõlas selle riigi õigusega, kus vara müügi või hüpoteegi seadmise ajal asus. Kõnealune õigus määrab kindlaks omandiõiguste laadi, kuidas omandiõigused tekivad ja lõpevad, millised on vorminõuded ja millised õigused tekivad omandiõigusest kolmandatele isikutele.
Seoses välisriigi pandiõigusega on kohtupraktikas sedastatud, et kui müüja teadis pandiõiguse tekkimise ajal, et vara viiakse Rootsi ja pandiõigus Rootsis ei kehti, oleks müüja pidanud kasutama panti, mis vastab Rootsi õiguse nõuetele. Lisaks puuduvad välisriigi pandiõigusel õiguslikud tagajärjed, kui vara Rootsi viimisest on möödunud teatud aeg. Eeldatakse, et välisriigi võlausaldajal on olnud aega nõuda uue pandi seadmist või võlga sisse nõuda.
Rootsis ilmnenud maksejõuetuse korral kohaldatakse Rootsi õigust nii maksejõuetusmenetluse kui ka teiste küsimuste, näiteks menetluse algatamise tingimuste suhtes.
Teiste Põhjamaadega seotud juhtudel määratakse kohaldatav õigus kindlaks erinormide alusel, mis põhinevad 1933. aasta Põhjamaade maksejõuetuse konventsioonil ning lisati Rootsi õigusesse 1981. aastal jõustunud õigusaktiga. Soome puhul kohaldatakse siiski maksejõuetuse määrust (vt allpool) ning Islandi puhul 1934. aasta õigusaktis sätestatud norme. Põhjamaade maksejõuetuse konventsiooni üldpõhimõte on, et ühes osalisriigis algatatud maksejõuetusmenetlus hõlmab ka seda võlgniku vara, mis asub teises osalisriigis. Selliseid küsimusi nagu võlgniku õigus kontrollida oma vara ja pankrotivara hulka arvatav vara reguleerib üldiselt selle riigi õigus, kus maksejõuetusmenetlus toimub.
Maksejõuetuse määruses on sätestatud erinormid, mida kohaldatakse ELi liikmesriikidega seotud asjades.
Viimati uuendatud: 13/04/2018

matches: kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus


Välismaalaste seaduse, pagulaste seaduse, väljasõidukohustuse ja sissesõidukeelu seaduse ning isikut tõendavate dokumentide seaduse muutmise seadus – Riigi Teataja
Välismaalaste seaduse, pagulaste seaduse, väljasõidukohustuse ja sissesõidukeelu seaduse ning isikut tõendavate dokumentide seaduse muutmise seadus
Vabariigi Presidendi 30. jaanuari 2001. a otsusega nr 979
§ 1. Välismaalaste seaduses (RT I 1993, 44, 637; 1999, 50, 548; 54, 582; 71, 686; 88, 808; 101, 900; 2000, 25, 148; 33, 197; 40, 254) tehakse järgmised muudatused:
« § 2. Volitatud asutused
(2) Vabariigi Valitsuse määratud valitsusasutuse juht võib volitada sama valitsusasutuse vanem- või kõrgemat ametnikku sooritama valitsusasutuse nimel käesoleva paragrahvi 1. lõikes nimetatud toiminguid.»;
2) paragrahvi 141 lõike 1 punkti 1 täiendatakse pärast sõna «valitsusasutuste» sõnadega «ja vastavate valitsusasutuste ametnike»;
3) seadust täiendatakse §-ga 142 järgmises sõnastuses:
« § 142. Elamis- ja tööloa andmise, pikendamise ja tühistamise pädevus
(2) Vabariigi Valitsus otsustab erandina elamisloa andmise, andmisest keeldumise või elamisloa pikendamisest keeldumise, kui taotleja on «Eesti Vabariigi ja Vene Föderatsiooni vahelise Kokkuleppe Vene Föderatsiooni relvajõudude pensionäride sotsiaalsete tagatiste küsimustes Eesti Vabariigi territooriumil» (RT II 1995, 46, 203) artikli 2 punktis 3 märgitud, täpsustatud ja Eesti poolt aktsepteeritud nimekirjas.»
§ 2. Pagulaste seaduse (RT I 1997, 19, 306; 1999, 18, 301; 25, 365) § 2 senine tekst loetakse esimeseks lõikeks ning paragrahvi täiendatakse teise lõikega järgmises sõnastuses:
« (2) Vabariigi Valitsuse määratud valitsusasutuse juht võib volitada sama valitsusasutuse vanem- või kõrgemat ametnikku sooritama valitsusasutuse nimel käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud toiminguid.»
§ 3. Väljasõidukohustuse ja sissesõidukeelu seadust (RT I 1998, 98/99, 1575; 1999, 84, 762; 2000, 40, 254; 58, 376) täiendatakse §-ga 131 järgmises sõnastuses:
« § 131. Ettekirjutuse tegemise, tähtaja pikendamise ja järelevalvemeetmete kohaldamise pädevus
Kodakondsus- ja Migratsiooniameti peadirektor võib volitada sama valitsusasutuse vanem- või kõrgemat ametnikku Kodakondsus- ja Migratsiooniameti nimel tegema ettekirjutust, pikendama ettekirjutuse tähtaega ja otsustama järelevalvemeetmete kohaldamist.»
§ 4. Isikut tõendavate dokumentide seaduses (RT I 1999, 25, 365; 2000, 25, 148; 26, 150; 40, 254; 86, 550) tehakse järgmised täiendused:
« § 151. Dokumendi väljaandmise, väljavahetamise ja kehtetuks tunnistamise pädevus
Välisminister ning Kodakondsus- ja Migratsiooniameti peadirektor võivad volitada vastava valitsusasutuse vanem- või kõrgemat ametnikku valitsusasutuse nimel dokumenti välja andma või sellest keelduma, välja vahetama või sellest keelduma ning dokumenti kehtetuks tunnistama.»;
2) paragrahvi 17 lõiget 1 täiendatakse teise lausega järgmises sõnastuses:
«Nimetatud valitsusasutuse juht võib volitada nimetatud toimingut sooritama sama valitsusasutuse vanem- või kõrgemat ametnikku.»