Pankroti väljakuulutamisega moodustub võlgniku varast pankrotivara (PankrS § 35 lg 1 p 1 ja § 108) ning võlgniku õigus pankrotivara valitseda ja käsutada läheb üle pankrotihaldurile (PankrS § 36 lg 1 ja § 35 lg 1 p 2). Seega ei sõltu pankrotivõlgniku vara valitsemise ja käsutamise õiguse üleminek pankrotihaldurile prokuratuuri toimingust või määrusest ning halduril ei ole põhjust taotleda prokuratuuri kaudu kriminaalmenetluses kohaldatud vara aresti lõpetamist. (p 20) Pankroti väljakuulutamisest alates peab pankrotihaldur võtma viivitamata üle võlgniku vara valduse ja asuma pankrotivara valitsema (PankrS § 124 lg 1 esimene lause). Muu hulgas tähendab see pankrotivarasse sellise vara väljanõudmist, mis ei ole võlgniku valduses (PankrS § 124 lg 1 teine lause). Sellest lähtuvalt võib haldur nõuda valduse ülevõtmiseks pankrotivarasse ka enne pankroti väljakuulutamist kriminaalmenetluses arestitud võlgniku vara. Kui selline vara on kriminaalmenetluses kohaldatud arestiga KrMS § 142 lg 7 alusel ära võetud, tuleb pankrotihalduril vara väljanõudmiseks taotleda prokuratuurilt või uurimisasutuselt prokuratuuri kaudu pankrotivõlgniku aresti alt vabanenud vara üleandmist. (p 21) Juhul, kui prokuratuur keeldub pankrotivõlgnikule kuuluva kriminaalmenetluses arestitud vara üleandmisest pankrotihaldurile, on pankrotihalduril võimalus vaidlustada KrMS § 228 lg-te 1 ja 2 alusel uurimiskaebe korras prokuratuuri toiming või määrus, millega keelduti pankrotivarasse kuuluva eseme üleandmisest. Nimetatud tegevuse peale uurimiskaebe korras esitatud kaebuse lahendamine vastab uurimiskaebemenetluse olemusele ja eesmärgile ning võimaldab ühtlasi saavutada kaebuse eesmärki. KrMS §-s 142 nimetatud vara arestimise määrus tehakse üksnes selle adressaadina nimetatud isiku või isikute kohta (RKKKm 3-1-1-95-13, p 10) ja seega on pankrotihaldur võlgniku vara valitsejana puudutatud isik. Sellest tulenevalt võib prokuratuuri tegevuse peale esitatud pankrotihalduri kaebuse rahuldamisel Riigiprokuratuur (KrMS § 229 lg 2) või eeluurimiskohtunik (KrMS § 231 lg 3) kohustada prokuratuuri andma pankrotihaldurile üle uurimisasutuse või prokuratuuri valduses oleva pankrotivõlgniku vara. (p 22) Pankrotihaldur saab pankroti väljakuulutamisel nõuda siiski üksnes sellise vara valduse üleandmist, mis kuulub pankrotivõlgnikule. (p 23) Olukorras, kus on tekkinud põhjendatud kahtlus, et kriminaalmenetluses arestitud sõiduk ei kuulu registrijärgsele omanikule, vaid pankrotivõlgnikule, võib haldur taotleda pankroti väljakuulutamisest alates sellise sõiduki valduse üleandmist. (p 26)
Pankroti väljakuulutamisest alates peab pankrotihaldur võtma viivitamata üle võlgniku vara valduse ja asuma pankrotivara valitsema (PankrS § 124 lg 1 esimene lause). Muu hulgas tähendab see pankrotivarasse sellise vara väljanõudmist, mis ei ole võlgniku valduses (PankrS § 124 lg 1 teine lause). Sellest lähtuvalt võib haldur nõuda valduse ülevõtmiseks pankrotivarasse ka enne pankroti väljakuulutamist kriminaalmenetluses arestitud võlgniku vara. Kui selline vara on kriminaalmenetluses kohaldatud arestiga KrMS § 142 lg 7 alusel ära võetud, tuleb pankrotihalduril vara väljanõudmiseks taotleda prokuratuurilt või uurimisasutuselt prokuratuuri kaudu pankrotivõlgniku aresti alt vabanenud vara üleandmist. (p 21) Juhul, kui prokuratuur keeldub pankrotivõlgnikule kuuluva kriminaalmenetluses arestitud vara üleandmisest pankrotihaldurile, on pankrotihalduril võimalus vaidlustada KrMS § 228 lg-te 1 ja 2 alusel uurimiskaebe korras prokuratuuri toiming või määrus, millega keelduti pankrotivarasse kuuluva eseme üleandmisest. Nimetatud tegevuse peale uurimiskaebe korras esitatud kaebuse lahendamine vastab uurimiskaebemenetluse olemusele ja eesmärgile ning võimaldab ühtlasi saavutada kaebuse eesmärki. KrMS §-s 142 nimetatud vara arestimise määrus tehakse üksnes selle adressaadina nimetatud isiku või isikute kohta (RKKKm 3-1-1-95-13, p 10) ja seega on pankrotihaldur võlgniku vara valitsejana puudutatud isik. Sellest tulenevalt võib prokuratuuri tegevuse peale esitatud pankrotihalduri kaebuse rahuldamisel Riigiprokuratuur (KrMS § 229 lg 2) või eeluurimiskohtunik (KrMS § 231 lg 3) kohustada prokuratuuri andma pankrotihaldurile üle uurimisasutuse või prokuratuuri valduses oleva pankrotivõlgniku vara. (p 22) Olukorras, kus on tekkinud põhjendatud kahtlus, et kriminaalmenetluses arestitud sõiduk ei kuulu registrijärgsele omanikule, vaid pankrotivõlgnikule, võib haldur taotleda pankroti väljakuulutamisest alates sellise sõiduki valduse üleandmist. (p 26) Nii tsiviil- kui ka kriminaalkohtu praktikas on valitsemas arusaam, et kuigi riik on kehtestanud kohustuse registreerida sõidukid liiklusregistris, ei ole selle registri kannete põhjal võimalik teha eraõiguslikult lõplikku järeldust sõiduki omandiõiguse kohta (vt RKKKm 3 1-1-79-13, p 12). Sõiduauto nagu mis tahes muugi vallasasja omand antakse üle asjaõigusseaduse (AÕS) § de 92‒94 alusel ning eelkõige on selleks vajalik valduse üleandmine omandajale ja kokkulepe omandi ülemineku kohta (käsutustehing). Kanne liiklusregistris ei ole sõiduki omandi ülemineku eelduseks, samuti ei saa ainuüksi kandele tuginedes sõidukit heauskselt omandada, nagu see on võimalik nt kinnistu puhul AÕS § 561 järgi. Seega on sõiduki nagu muudegi vallasasjade omandi üleminekuks vaja kokkulepet selle kohta ja valduse üleandmist, mitte liiklusregistri kannet (vt RKTKm 3-2-1-133-13, p d 21 jj). Ehkki kriminaalmenetluse raames sõiduki arestimise korral lähtutakse arestitava vara omaniku kindlaksmääramisel eelduslikult liiklusregistri kandest, ei ole välistatud, et tuginedes kõnealust presumptsiooni kummutavatele andmetele, jõutakse järeldusele, et vara saab arestida liiklusregistrijärgsest kandest erineva omaniku varana (RKKKm 3-1-1-79-13, p 13). Teiseks ei võta kriminaalmenetluses tehtud arestimismäärus sõiduki registrijärgselt omanikult õigust kaitsta enda väidetavat omandiõigust tsiviilkohtumenetluse korras (vt RKKKm 3-1-1-95-13, p-d 9-10). Pärast PankrS § 45 alusel kriminaalmenetluses kohaldatud aresti lõppemist on sõiduki registrijärgsel omanikul võimalik pankrotimenetluses esitada pankrotihaldurile taotlus (PankrS § 123 lg 3) kolmandale isikule kuuluva vara välistamiseks pankrotivarast või kohtule hagi vara pankrotivarast välistamiseks vajaduse korral koos vindikatsioonihagiga AÕS § 80 alusel (vt RKTKo 3-2-1-134-10). (p 27)
Normid, mis reguleerivad poolte vahetumist kohtumenetluses, peavad muu hulgas tagama, et vaidlusaluse eseme võõrandamisega ei oleks võimalik tekitada õigustatud isikutele raskusi oma õiguste maksmapanekul, ja nii saab näiteks vaidlusaluse eseme võõrandamise jätta tähelepanuta nn irrelevantsuspõhimõtte järgi. Sama põhimõte kehtib ka juhul, kui vaidlusalune ja hagi esitamise ajal eeldatavasti hagejale kuuluv õigus loetakse menetluse vältel nõude ülemineku käsutustehingu kehtetuks tunnistamise tõttu algusest peale tegelikult kuuluvaks varasemale õigustatud isikule. Ka sel juhul peab menetluslikult olema tagatud, et lõppastmes oleks võimalik olemasolevat nõuet maksma panna. Kostja ei saa vabaneda tema vastu eksisteerivast nõudest üksnes põhjusel, et vaieldakse nõude kuuluvuse üle. Menetluse jätkamine samade menetlusosalistega võimaldab säilitada senises menetluses saavutatut ja see, et nõue kuulub selle üleandmise aluseks olnud käsutustehingu kehtetuks tunnistamise tõttu mitte hagejale, vaid eelmisele võlausaldajale, on irrelevantsuspõhimõtte alusel võimalik jätta tähelepanuta. (p 12) TsMS § 210 lg 2 järgi ei mõjuta vaidlusaluse eseme omandi või muu sellesarnase õiguse üleandmine või nõude loovutamine kolmandale isikule (eriõigusjärglus) iseenesest asja menetlust. See tähendab, et kui ese, mille üle vaieldakse, läheb menetluse vältel õigusjärgluse korras üle kolmandale isikule, siis on võimalik hagi rahuldada vaatamata sellele, et menetlusosaline on vahetunud. Sama põhimõte kohaldub ka olukorras, kus menetluse vältel jõustub kohtulahend, millega nõude tunnustamise hagi esitanud võlausaldaja loetakse nõude kaotanuks põhjusel, et käsutustehing, millega arvatav võlausaldaja nõude esialgu omandas, on vahepeal tagasivõitmise korras kehtetuks tunnistatud. See tähendab, et nõude materiaalõiguslik tagasiminek esialgsele võlausaldajale ei mõjuta asja menetlust. (p 13) TsMS § 210 lg 4 sätestab, et kui eseme võõrandab hageja ja asjas tehtav otsus ei kehtiks TsMS § 460 kohaselt õigusjärglase suhtes, võib kostja esitada hagejale vastuväite, et hageja on nõudeõiguse kaotanud. TsMS § 460 lg 1 esimese lause kohaselt kehtib jõustunud kohtuotsus ka isikute kohta, kes on saanud pärast hagi esitamist menetlusosaliste õigusjärglaseks. Sama paragrahvi teise lõike järgi ei kehti otsus sellise õigusjärglase suhtes, kes on omandanud vaidlusaluse eseme ega teadnud omandamise ajal kohtuotsusest või hagi esitamisest. Materiaalõiguslikus mõttes uue võlausaldaja suhtes ei kehtiks asjas tehtav lahend TsMS § 460 lg 2 järgi ainult juhul, kui ta ei oleks teadnud nõude loovutamise käsutustehingu kehtetuks tunnistamise otsuse jõustumise ajal, et nõude tunnustamise üle vaieldakse praeguses menetluses. (p 14)
Nõude loovutamine on käsutustehing TsÜS § 6 lg 3 tähenduses, sest sellega muudetakse olemasoleva nõudeõiguse kuuluvust. Nõude kui mittekehalise eseme käsutamine erineb asja kui kehalise eseme käsutamisest ehk omandi üleandmisest, kus käsutus vajab selle lõpuleviimiseks veel reaalakti (nt valduse üleandmist) või õigustoimingut (nt kande tegemist kinnistusraamatusse), mis on väljapoole äratuntavad. Nõude käsutuse toime saavutamiseks ei ole selliseid lisatoiminguid vaja teha. Nõude loovutamise põhiliseks õiguslikuks tagajärjeks on uue võlausaldaja astumine võlasuhtesse eelmise asemele. Kui asja üleandmisele suunatud käsutustehingu kehtetuks tunnistamine vajab selle lõpliku toime saavutamiseks veel reaalakti või õigustoimingut, siis nõude loovutamise käsutustehingu kehtetuks tunnistamisel ei ole selliste lisatoimingute tegemine vajalik ja loetakse, et uus võlausaldaja ei ole kunagi esialgse asemele astunud. (p 18) Kui kehaliste esemete ehk asjade puhul võimaldab seadus omandada neid osal juhtudel ka õigustamata isikutelt ehk mitteomanikelt (AÕS § 56 lg 3 ja § 95), siis nõuete heauskne omandamine ei ole võimalik. Kui loovutatud nõue ei kuulu isikule, kes nõude loovutab, vaid kellelegi teisele, ei muutu nõude omandaja võlausaldajaks isegi juhul, kui ta oli heauskne. (p 19)
Sõidukit kui vallasasja saab AÕS § 276 lg 1 ja § 277 lg 1 järgi pantida, kuna tegemist on üleantava varaga ja selle pantimine ei ole keelatud. (p 26) 1. juulist 2003 kuni 30. juunini 2011 ei saanud sõidukitele kehtivat registerpanti seada, sest sellel ajavahemikul kehtinud regulatsioon liiklusregistri kohta ei vastanud AÕS § 297 lg 1 nõuetele. Õiguslik olukord muutus kehtiva liiklusseaduse jõustumisel 1. Juulist 2011. Kehtiv regulatsioon vastab põhiosas AÕS § 297 lg 1 nõuetele ja sellel alusel liiklusregistrisse kantud registerpante saab lugeda vähemalt eelduslikult kehtivaks. (p-d 29, 30, 32). Sõidukite pantimine on võimalik ka hüpoteegi koosseisus koos kinnisasjaga. Hüpoteek ulatub mh kinnisasja päraldistele, v.a kui need ei ole kinnisasja omaniku omandis. Kinnisasja päraldiseks saab lugeda ka sõiduki, kui see vastab TsÜS § 57 tunnustele. (p 34) Sõiduk võib olla ka seadusjärgse pandiõiguse esemeks. (p 35) Sõiduk võib olla koormatud ka kohtu või muu pädeva ametiasutuse seatud pandiõigusega. Ka käsutuskeeld ei takista enne sõiduki arestimist seatud või tekkinud pandiõiguse realiseerimist. Ka ei takista sõiduki arestimine iseenesest selle heauskset omandamist valdusele tuginedes AÕS § 95 alusel ega ka sõidukit koormavate õiguste lõppemist omandaja suhtes AÕS § 951 alusel. (p 36)
AÕS § 80 alusel ei ole võimalik rahuldada hagi asjade kaudse valdaja vastu. Hagi rahuldamine otsese valdaja vastu sõltub sellest, kas asja kaudse valdaja valdus on seaduslik. (p 13) Juhul, kui hageja nõuab AÕS § 80 alusel asja välja otseselt valdajalt ning kostja (otsene valdaja) väidab vastu, et asja omanikuks on keegi kolmas isik, kes ka tegelikult peab ennast asja omanikuks, on hagejal mõistlik esitada tuvastushagi (TsMS § 368 lg 1) omandiõiguse kuuluvuse kindlakstegemiseks selle isiku vastu. (p 14)
Võõra asja omandamiseks AÕS § 95 lg 1 järgi on oluline asja otsesesse valdusse saamise hetkel teadmine sellest, kas asja käsutanud isikul oli asja käsutamise õigus. Omandaja peab olema asja otsese valduse saamisel heauskne (vt Riigikohtu 23. märtsi 2005. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-18-05, p-d 14–16). (p 16) Vallasasjade käsutamiseks ei ole seaduses sätestatud kohustuslikku tehinguvormi. Lepingu muutmise vormis VÕS § 13 lg 2 järgi kokku leppimine ei välista käsutuse tegemist muus vormis. (p 15)
3-2-1-118-02 Riigikohus 31.10.2002
Kas antud juhul tuleks omandi üleandmise hindamisel lähtuda AÕS §-st 93 või 94, oli kohtu hinnata. Ringkonnakohus on rikkunud TsMS §-s 228 sätestatut, jättes need sätted kohaldamata ainuüksi põhjusel, et asja omandaja neile ei tuginenud.
AÕS tunnustab ka mitteomaniku sõlmitud asjaõiguslepingut. Heauskne omandamine on võimalik läbi AÕS §-de 92-94. Kohus on tuvastanud heauskse omandamise eeldused ja võtnud seisukoha, et asja omandaja oli pahauskne, seda põhjendamata. Pahausksust ei tõenda antud situatsioonis (asja omandaja sai korteri valduse kolmandalt isikult, mitte müüjalt; väited tehingute väga lühikese ajavahemiku jooksul toimumise kohta) asjaolu, et tehingu seaduslikkuse kontrollimiseks ei selgitanud asja omandaja välja korteri eelnevaid omanikke ja ei teinud selgeks vahepealsete tehingute asjaolusid. Pahausksuse tõendamiseks oleks pidanud olema mingi asjaolu, mis andnuks alust väita, et asja omandaja teadis, et asja müüja ei omanud korteri käsutamise õigust.
3-2-1-148-01 Riigikohus 10.12.2001
Asjas tuvastati, et korteri üürile andmisel andis kostja üle ka korteri otsese valduse, seega läks vaidlusalune korter kostja valdusest välja tema tahte kohaselt ning AÕS § 95 lg 3 ei kuulu kohaldamisele.
Tulenevalt AÕS § 39 lg-st 1 lõpeb valdus muu hulgas ka tegelikust võimust loobumisega asja üle. Korteri valduse üleandmisel üürnikule loobus kostja vabatahtlikult korteri valdusest, s.o tegelikust võimust korteri üle. Korteri otsesest valdusest loobumine seoses selle üürile andmisega pole vaadeldav tegeliku võimu teostamise mööduva katkestusega, mis AÕS § 39 lg 2 järgi valdust ei lõpeta.
3-2-1-81-01 Riigikohus 20.06.2001
Kostja on sõminud võlaõigusliku ostu-müügilepingu, mille objektiks on abikaasade ühisomandis olev asi. Tulenevalt TsK § 242 ja AÕS § 92 on selline tehing vallasasja võõrandamistehing, mille sõlmimine on keelatud abikaasa kirjalik nõusolekuta (PKS § 17 lg 4). Seda keeldu rikkuv tehing on TsÜS § 66 lg 2 alusel tühine.
Ringkonnakohus on jätnud asja õigesti lahendamiseks tähtsad asjaolud tuvastamata. Sellega rikkus ta TsMS § 227 lg 1, mille kohaselt peab kohtuotsus olema seaduslik ja põhjendatud ja 330 lg 4, mis näeb ette märkida otsuses ringkonnakohtu tuvastatud asjaolud ja nendest tehtud järeldused, tõendid, millele on rajatud kohtu järeldused.
Kuigi võõrandaja ei olnud õigustatud omandit aiamajale üle andma, võis isik omandada selle AÕS § 95 lg 1 alusel heauskselt, kui ei esine pahausksust või kui aiamaja ei väljunud omandaja valdusest tema tahte vastaselt. Omaniku tahte vastaselt tema valdusest väljaläinud asja võib heauskselt valdajalt välja nõuda, kui valdaja ei ole asja omandanud igamisega (AÕS § 95 lg 4). Asja uuel läbivaatamise tuleb ringkonnakohtul tuvastada aiamaja omaniku valdusest väljumise asjaolud ning hinnata omaniku väiteid valdaja pahausksusest.
3-2-1-90-01 Riigikohus 19.06.2001
AÕS § 65 lg 1 kohaselt saab isik, kelle õigust on ebaõige kandega rikutud ja kes soovib kannet muuta, esitada kande muutmiseks või kustutamiseks hagi. Kinnistusraamatu kanne on AÕS § 57 lg 1 kohaselt ebaõige, kui see on tehtud õigusliku aluseta või see alus on hiljem ära langenud.
Ostja poolt omanikuks saamine eeldab AÕS § 92 lg 1 kohaselt ka asjaõiguslikku kokkulepet selle kohta, et omand läheb üle ostjale. Asja müümine mitteomaniku poolt ei muuda müügilepingut tühiseks ega anna alust lepingu pooleks mitteolevale isikule seda vaidlustada. Ka ei tooks ostu-müügilepingu kehtetus iseenesest kaasa asjaõigusliku omandiõiguse üleandmise kokkuleppe kehtetust.
Isik, kes on asja üleandmisega omandanud heauskselt, on AÕS § 95 lg 1 kohaselt asja omanik asja oma valdusse saamisest ka siis, kui võõrandaja ei olnud õigustatud omandit üle andma. Asjas on tuvastatud, et hoone omanik oli omandajale teatanud, et võõrandaja pole omanik. Seega on omandaja AÕS § 95 lg 2 järgi pahauskne, sest ta pidi teadma, et võõrandajal pole õigust omandit hoonele üle anda.


Jõelähtme valla keskraamatukogu põhimäärus – Riigi Teataja
Jõelähtme valla keskraamatukogu põhimäärus
Jõelähtme valla keskraamatukogu põhimäärus - sisukord
§ 1 Raamatukogu eesmärk
§ 2 Raamatukogu nimi, asukoht ja struktuur
2 RAAMATUKOGU TEGEVUS
§ 8 Raamatukogu kogud ja teeninduse korraldus
§ 9 Kontroll, järelevalve ja aruandlus
RT IV, 30.05.2013, 9
Vastu võetud 22.12.2011 nr 77
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lg 2, § 22 lg 1 p 34, § 22 lg2, § 35 lg 2, rahvaraamatukogu seaduse § 6 lg 1 ja § 12 lg 1 ja kultuuriministri 12.07.2004 määruse nr 9 „Rahvaraamatukogu töökorralduse juhend“ § 8 lg 5, põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 41 lg 5 alusel.
§ 1. Raamatukogu eesmärk
(1) Käesolev põhimäärus sätestab Jõelähtme valla keskraamatukogu (edaspidi raamatukogu) eesmärgid ja ülesanded, tema juhtimise ja struktuuri, vara valdamise ja kasutamise korra, finantseerimise alused ning aruandluse ja kontrolli.
(2) Raamatukogu on üldkasutatav rahvaraamatukogu ja Jõelähtme valla (edaspidi valla) raamatukoguteeninduse keskus ning tema teeninduspiirkonnaks on valla territoorium.
(3) Raamatukogu juhindub oma tegevuses rahvaraamatukogu seadusest, UNESCO rahvaraamatukogude manifestist, käesolevast põhimäärusest ning teistest õigusaktidest.
(4) Raamatukogu eesmärgiks on tagada elanike vaba ja piiramatu juurdepääs informatsioonile, teadmistele, inimmõtte saavutustele ja kultuurile, toetada elukestvat õppimist ja enesetäiendamist.
(5) Raamatukogu asutamise otsustab, põhimääruse ja selle muudatused kinnitab Jõelähtme Vallavolikogu (edaspidi volikogu).
§ 2. Raamatukogu nimi, asukoht ja struktuur
(1) Raamatukogu on Jõelähtme Vallavalitsuse (edaspidi vallavalitsuse) hallatav asutus.
(2) Raamatukogu ametlik nimetus on Jõelähtme valla keskraamatukogu.
(3) Raamatukogu postiaadress on Saha tee 7b, Loo alevik, 74201 Jõelähtme vald, Harju maakond.
(4) Raamatukogu struktuuri kuuluvad järgmised üksused:
1) Loo raamatukogu, Saha tee 7b, Loo alevik, 74201 Jõelähtme vald, Harju maakond;
2) Kostivere raamatukogu, Raasiku tee 2a, Kostivere alevik, 74204 Jõelähtme vald, Harju maakond;
3) Jõelähtme külaraamatukogu, Jõelähtme küla, 74202 Jõelähtme vald, Harju maakond;
4) Neeme raamatukogu, Neeme küla, 74226 Jõelähtme vald, Harju maakond;
5) Kaberneeme raamatukogu, Kaberneeme küla, 74211 Jõelähtme vald.
(5) Raamatukogu töötajate koosseisu ja palgamäärad kinnitab direktori ettepanekul vallavalitsus.
(6) Personali õigused, kohustused ja vastutus määratakse kindlaks käesoleva põhimääruse ja töökorraldusreeglite ning töölepingutega.
(7) Raamatukogu personali ülesanne on tagada raamatukogu häireteta töö ja majandamine ning vara säilimine ja korrasolek.
2. peatükk RAAMATUKOGU TEGEVUS
(1) Tegevuse eesmärkide täitmiseks raamatukogu:
1) osutab vallaelanikele ning teistele soovijatele põhiteenuseid vastavalt rahvaraamatukogu seadusele ja teistele õigusaktidele ning raamatukogu kasutamise eeskirjadele;
3) kogub, säilitab ja teeb kättesaadavaks Jõelähtme valda käsitleva informatsiooni.
4) osutab tasulisi eriteenuseid (paljundustööd, väljatrükid üldkasutatavatest andmebaasidest), kusjuures eriteenuste eest võetava tasu suuruse kinnitab vallavalitsus;
5) osaleb valla arengukava eelnõu väljatöötamises ja kultuurielu koordineerimises;
6) teeb koostööd teiste raamatukogudega.
(2) Neeme raamatukogu on Neeme kooli õpikeskkonna osa ning toetab oma tegevusega kooli õppekava täitmist;
(2) Direktori vaba ametikoha täitmiseks korraldab vallavalitsus avaliku konkursi. Konkursi läbiviimise tingimused ja korra kehtestab ning konkursi korraldab vallavalitsus.
(3) Direktoriga sõlmib töölepingu vallavanem. Direktoriga sõlmitakse kolme kuni viieaastane tähtajaline tööleping.
(4) Direktoril peab olema raamatukogunduse või infoteaduste kõrgharidus, selle puudumisel raamatukoguhoidja kutsekvalifikatsiooni neljas aste.
1) vastutab raamatukogu üldseisundi, varade säilimise eest;
2) korraldab raamatukogu tegevust ja vastutab põhiülesannete täitmise eest;
3) valdab, kasutab ja käsutab raamatukogu valduses olevat vara vastavalt volikogu poolt kehtestatud korrale;
4) esitab vallavalitsusele kinnitamiseks raamatukogu struktuuri ja töötajate koosseisu;
5) sõlmib, muudab ja ütleb üles raamatukogu töötajate töölepingud;
6) juhindudes vallavalitsuse poolsetest ettekirjutustest koostab raamatukogu eelarve projekti;
7) korraldab ja vastutab eelarve vahendite sihipärase kasutamise eest;
8) peab läbirääkimisi, sõlmib kokkuleppeid ja esindab raamatukogu oma pädevuse piires;
10) kehtestab käskkirjaga raamatukogu töökorralduse eeskirjad;
11) esitab raamatukogu tegevuse kohta õigusaktides ettenähtud aruandeid;
12) täidab muid raamatukogu juhtimisega seotud ülesandeid.
13) kinnitab raamatukogu ja tema struktuurüksuste lahtioleku ajad.
(1) Raamatukogu töö hindamiseks ja muude raamatukogu tegevust puudutavate oluliste küsimuste läbiarutamiseks moodustatakse vähemalt kolmeliikmeline raamatukogu nõukogu (edaspidi nõukogu).
(2) Ettepaneku nõukogu liikmete määramise kohta teeb raamatukogu direktor. Nõukogusse ei kuulu raamatukogu töötajad. Nõukogu valib oma liikmete hulgast esimehe.
(4) Nõukogu töötab tema poolt vastu võetud kodukorra alusel ja tema töövormiks on koosolek
(5) Nõukogu kutsub kokku esimees vähemalt kaks korda aastas.
(6) Raamatukogu direktor osaleb nõukogu koosolekutel sõnaõigusega.
1) ettepanekute tegemine raamatukoguga seonduvate sihtprogrammide ja -projektide väljatöötamiseks ning nende väljatöötamises osalemine;
2) raamatukogu tegevuse analüüsimine ja arengukavade kohta ettepanekute tegemine;
(8) Nõukogu teeb oma otsused poolthäälteenamusega. Nõukogu on otsustusvõimeline, kui kohal on vähemalt kaks kolmandikku liikmetest.
(9) Nõukogu koosolekud protokollitakse ja protokollide koopiad esitatakse vallavalitsusele ja raamatukogule.
(10) Nõukogu tegutseb ühiskondlikel alustel ja nõukogu liikmete töö ei ole tasustatav.
Raamatukogul on õigus:
1) saada vallavalitsuselt ja teistelt valla asutustelt vajalikku teavet ja abi oma ülesannete täitmiseks;
2) teha ettepanekuid raamatukogu valdkonda puudutavate õigusaktide ettevalmistamiseks, muutmiseks või täiendamiseks ning valmistada ette vastavad eelnõud;
3) võtta eriteenuste eest tasu vastavalt vallavalitsuse poolt kinnitatud tasumääradele;
4) täiendada kogusid vahetuste ja annetustega;
5) osa võtta valla arengukava koostamisest, täiendamisest ja muutmisest;
6) osa võtta kirjandusega ja raamatukogu tööga seonduvatest raamatukogu välistest üritustest ning koolitustest;
7) teha ettepanekuid raamatukogu töö paremaks korraldamiseks;
8) teha muid õigusaktidest ja käesolevast põhimäärusest tulenevaid toiminguid.
(1) Raamatukogu vara kuulub Jõelähtme valla omandisse. Raamatukogu valduses oleva vara valdamine, kasutamine ja käsutamine toimub vastavalt volikogu kehtestatud vallavara kasutamise korrale.
5) laekumistest sihtasutustelt ja sihtkapitalidelt ning muudest allikatest.
(3) Raamatukogule äriühingute, organisatsioonide ja üksikisikute poolt annetatud vara võetakse vallavalitsuse poolt arvele ja kasutatakse sihtotstarbeliselt.
(4) Raamatukogu varade arvestust korraldab vallavalitsus ja peab vallavalitsuse raamatupidamine.
(5) Raamatukogu kasutuses oleva vallavara omandivormi muutmine toimub volikogu poolt kehtestatud korras.
(2) Raamatukogu teeninduse korraldus, lugejate õigused ja kohustused kehtestatakse raamatukogu kasutamise eeskirjas, mille kinnitab volikogu.
§ 9. Kontroll, järelevalve ja aruandlus
(2) Järelevalvet raamatukogude võrgu üle teostab Kultuuriministeerium.
(3) Raamatukogu esitab oma tegevuse kohta õigusaktides ettenähtud aruanded.
(1) Raamatukogu tegevuse ümberkorraldamine või tegevuse lõpetamine toimub volikogu otsusel.
(1) Jõelähtme valla keskraamatukogu alustab tööd 1.01.2012
(2) Raamatukogu esimese töötajate koosseisu struktuuri kinnitab vallavalitsus vastavat valdkonda juhtiva abivallavanema ettepanekul.
(3) Jõelähtme Vallavolikogu 30. november 2009 määrusega nr 2 kehtestatud „Jõelähtme valla raamatukogude kasutamise eeskiri“ kehtib Jõelähtme valla keskraamatukogus kuni uue raamatukogu kasutamise eeskirja kehtestamiseni.
(4) Tunnistada kehtetuks alljärgnevad määrused:
1) Jõelähtme Vallavolikogu 03.09.2009 määrus nr 137 “Loo Raamatukogu põhimäärus”;
2) Jõelähtme Vallavolikogu 03.09.2009 määrus nr 138 “Kostivere Raamatukogu põhimäärus”;
3) Jõelähtme Vallavolikogu 03.09.2009 määrus nr 139 “Jõelähtme Raamatukogu põhimäärus”;
4) Jõelähtme Vallavolikogu 03.09.2009 määrus nr 140 “Kaberneeme Raamatukogu põhimäärus”;
5) Jõelähtme Vallavolikogu 03.09.2009 määrus nr 141 “Neeme Raamatukogu põhimäärus”.


Audru Muuseumi põhimääruse kinnitamine – Riigi Teataja
Audru Muuseumi põhimääruse kinnitamine
Audru Muuseumi põhimääruse kinnitamine - sisukord
§ 10 Muuseumi vara
§ 11 Muuseumi finantseerimine
§ 14 Muuseumi tegevuse ümberkujundamine või lõpetamine
§ 15 Muuseumi põhimääruse kinnitamine, täiendamine või muutmine
RT IV, 17.05.2014, 48
Vastu võetud 08.05.2014 nr 20
Käesolev põhimäärus sätestab Audru Muuseumi (edaspidi muuseum) eesmärgid ja ülesanded, juhtimise korralduse, juhataja õigused ja kohustused, finantseerimise alused ning aruandluse ja kontrolli.
(1) Muuseumi ametlik nimetus on Audru Muuseum.
(2) Muuseumi postiaadress on Pärna allee 14, 88301 Audru, Pärnumaa.
(1) Muuseum on Audru Vallavalitsuse (edaspidi vallavalitsus) valitsemisalas tegutsev vallamuuseum ja valla hallatav asutus.
Muuseumi tegevuse eesmärk on tagada Audru valla piirkonnale olulise pärandi kogumine, säilitamine ja eksponeerimine, et see oleks kasutatav nii tänastele kui ka tulevastele põlvkondadele. Muuseumi missioon on hoida kultuuri järjepidevust ja pakkuda tuge paikkonna kultuuriidentiteedi säilimisele ning tutvustamisele.
9) teeb vallavalitsusele ettepanekuid muuseumi põhitegevusega seotud tasuliste teenuste kehtestamiseks;
10) avaldab oma tegevusest ülevaateid valla infolehes;
Muuseumi põhisuundade kavandamine ning töö hindamine toimub koostöös muuseumi, Audru Muuseumi Sõprade Seltsi ning vallavalitsusega vähemalt kord aastas.
2) esindab muuseumi suhetes teiste juriidiliste ja füüsiliste isikutega;
3) kasutab kooskõlas Audru valla õigusaktidega muuseumi valduses olevat vallavara ja muuseumi rahalisi vahendeid ning tagab nende sihipärase ja otstarbeka kasutamise;
4) esitab vallavalitsusele muuseumi eelarveprojekti;
6) rakendab abinõusid muuseumi majandusliku ja tehnilise baasi arendamiseks;
7) kinnitab ürituste ajakava;
9) teeb vallavalitsusele ettepanekuid muuseumi töö paremaks korraldamiseks;
10) teeb vallavalitsusele ettepanekuid põhimääruse täiendamise või muutmise kohta;
(4) Muuseumi nõuandvaks organiks on nõukogu.
(5) Muuseumi nõukogu moodustatakse vähemalt kolmeliikmelisena.
(6) Muuseumi nõukogu koosseisu kinnitab vallavanema ettepanekul vallavalitsus.
§ 10. Muuseumi vara
(1) Muuseumi vara moodustavad tema kasutusse Audru valla poolt antud varad.
(4) Vallavalitsus kui muuseumi haldaja on kohustatud kindlustama kogude füüsilise turvalisuse ja säilimise tagamiseks vajalikud tingimused.
(5) Kõik asjad, mida muuseum on ajutiselt või püsivalt omandanud, peavad olema korrektselt ja täielikult dokumenteeritud, et hõlbustada nende päritolu kindlaks tegemist ja identifitseerimist, seisukorra jälgimist ja hooldust.
§ 11. Muuseumi finantseerimine
(1) Muuseumil on oma eelarve Audru valla eelarves.
§ 14. Muuseumi tegevuse ümberkujundamine või lõpetamine
§ 15. Muuseumi põhimääruse kinnitamine, täiendamine või muutmine
Tunnistada kehtetuks Audru Vallavolikogu 02.04.1998 määrus nr 21 „Audru muuseumi asutamine ja põhimääruse kinnitamine“.


Kuni 10. jaanuarini 2009 kehtinud ÜTS § 542 lg 1 kohaselt sai selle süüteo toimepanijaks olla erilise isikutunnusega isik, s.o bussi-, trammi-, trollibussi- või taksojuht. Ühistranspordiseaduse kohaselt võib taksovedu teostada üksnes sellise sõidukiga, millele on taksoveoloa alusel väljastatud kehtiv sõidukikaart ja vaid selline sõiduk on ühistranspordiseaduse mõttes takso ning sellise sõidukiga sõitjate vedu teostav füüsiline isik taksojuht. Neid isikuid, kes kasutasid sõidukeid, millele olid küll kinnitatud taksotunnused, kuid millele ei olnud väljastatud kehtivat sõidukikaarti, ei saanud ÜTS § 542 lg 1 järgi karistada, kuna nad ei olnud ühistranspordiseaduse tähenduses taksojuhtidena vaadeldavad. Lähtuvalt 10. jaanuaril 2009 jõustunud ÜTS § 542 lg 1 sõnastusest pole varasemas kohtupraktikas väljendatud seisukohad enam kehtiva süüteokoosseisu sisustamiseks asjakohased. Kehtivas süüteokoosseisus on sõna ""taksojuht"" asendatud sõnaga ""autojuht"". Selline muudatus tulenes vajadusest kehtestada vastutus taksotunnuseid ja neid matkivaid tunnuseid kasutavatele autojuhtidele, kellel puudub taksoveo osutamise eelduseks olev tegevusluba ning sõidukikaart. Seega sooviti ühistranspordiseaduse muutmisega vaadeldava väärteokoosseisu toimeala laiendada ka nendele isikutele, kelle tegevus evib oma sisult küll ühistransporditeenuse osutamise tunnuseid, kuid kellel sellise teenuse osutamise õigus tegelikult puudub. Kõnealusel põhjusel ei eelda ÜTS § 542 lg-s 1 kirjeldatud süüteokoosseis, et toimepanija oleks käsitatav mõne ühistranspordiseaduses nimetatud subjekti � näiteks ühissõidukijuhi või vedajana. Ühistranspordiseaduse § 542 lg 1 kujutab endast blanketset koosseisu, mille sisustamisel tuleb juhinduda sõitjate bussiliiniveo, bussijuhuveo, taksoveo ja pagasiveo nõuetest. Nende nõuete kohaselt on tasuline sõitjatevedu õiguspärane, kui veoteenuse osutaja täidab seaduse või alamalseisvate õigusaktidega ettenähtud tingimusi. Muul viisil pole selline tegevus reeglina lubatav. Ühistranspordiseaduse ega ka Eeskirja reguleerimisala ei puuduta pelgalt õiguslikes raamides tegutsevaid subjekte, vaid oluliselt laiemat isikute ringi. Kummastki õigusaktist tulenevate piirangute rikkumise eest karistusõigusliku vastutuse kehtestamise eesmärki teenib ka ÜTS §-s 542 kirjeldatud väärteokoosseis. Ka Eeskirja § 15 lg-s 7 sätestatud keeld kasutada sõidukil, mille kohta pole välja antud sõidukikaarti taksoveoks, taksotunnuseid matkivat tunnust, on ühemõtteliselt suunatud nendele isikutele, kellel taksoveoteenuse osutamiseks õiguslikku alust ei ole ja keda ei saa seetõttu käsitada ühistranspordiseaduses nimetatud subjektidena.


text:
Halduskohtu otsuse vaidlustamisega ringkonnakohtus realiseeritakse PS § 24 lõikes 5 sätestatud õigust enda kohta tehtud kohtuotsuse peale seadusega sätestatud korras kõrgemalseisvale kohtule edasi kaevata. Edasikaebeõigus laieneb selle olemusest tulenevalt PS § 9 lõike 2 alusel ka juriidilistele isikutele.
Selles kohtuasjas riivab edasikaebeõigust HKMS § 91 lõike 1 teine lause, mis ei luba ringkonnakohtul arvestada äriühingu tegelikku majanduslikku võimet riigilõivu tasuda ja lähtuvalt sellest otsustada, kas äriühing tuleb apellatsioonkaebuse esitamiselt riigilõivu tasumise kohustusest vabastada või mitte. HKMS § 91 lõike 1 teises lauses sätestatu tõttu ei ole äriühingul võimalik esitada apellatsioonkaebust ning realiseerida oma PS § 24 lõikest 5 tulenevat õigust.
Seadusandja peab tagama tegeliku võimaluse PS § 24 lõikes 5 sätestatud edasikaebeõiguse kasutamiseks ka neile äriühingutele, kellel pole ajutise maksevõimetuse tõttu võimalik riigilõivu tasuda. Kui seadusandja otsustab luua süsteemi, kus apellatsioonkaebuse riigilõivud on võrdlemisi kõrged, tuleb lisaks avada ka ajutiselt maksejõuetutele äriühingutele võimalus apellatsioonkaebuselt tasutava riigilõivu maksmisest osaliselt või täielikult vabastamiseks.
HKMS § 91 lõike 1 teine lause on PSJKS § 15 lõike 1 punkti 2 alusel põhiseadusega vastuolus olev ja kehtetu osas, milles see ei võimalda apellatsiooniastmes vabastada täielikult või osaliselt riigilõivu tasumisest äriühingut, mis ei vasta selles sättes märgitud kriteeriumitele.
PS § 24 lõikes 5 sisaldub lihtsa seadusereservatsiooniga edasikaebeõigus, mida saab piirata igal põhiseadusega kooskõlas oleval põhjusel. Riigikohus on tsiviilkohtumenetluses apellatsioonkaebuselt riigilõivu tasumise nõude legitiimseteks eesmärkideks menetlusosaliste õigusemõistmise kulutuste kandmisest osavõtu põhimõtet ja menetlusökonoomiat (vt Riigikohtu lahendite nr 3-2-1-60-10 punkti 53; ja nr 3-2-1-62-10 punkti 45).
Halduskohtumenetluses on PS § 24 lg 1 5 riive legitiimseks eesmärgiks menetlusökonoomia ja õigusemõistmise kulude osalise kandmise põhimõte. HKMS § 91 lõike 1 teise lausega tekitatud riive aitab tagada menetlusökonoomiat eelkõige läbi selle, et vähendatakse apellatsiooniastmes kohtuasjade ja riigilõivust vabastamise taotluste hulka. Õigusemõistmise kulude menetlusosaliste kanda jätmisel tuleb aga arvestada, et halduskohtusüsteem peab viima ellu ka võimude lahususe ja tasakaalustatuse põhimõtet. Kuna kontrollitakse ka täidesaatva ja seadusandliku riigivõimu tegevust, ei tule haldusasjades menetlusosalisel osaleda kohtuasja läbivaatamisel tekkinud kulude kandmisel kogu ulatuses, vaid üksnes osaliselt.
Riigikohtu halduskolleegium on HKMS § 91 lõike 1 tõlgendamise kohta märkinud, et kui taotlusest, majandusliku seisu teatisest ja muudest kaebaja esitatud tõenditest nähtub, et isikul ei olnud kaebust esitades riigilõivu tasumine faktiliselt võimalik, tuleb ta üldjuhul riigilõivu tasumisest osaliselt või täielikult vabastada. Taotluse võib jätta rahuldamata vaid siis, kui õigust, mida kaebusega kaitsta soovitakse, ei saa pidada kaebaja jaoks oluliseks või kui kaebus on perspektiivitu (vt 04.10.2010 määrus nr 3-3-1-64-10 punkti 7; 22.06.2010 määruse nr 3-3-1-20-10 punkti 15).
Tsiviilasjas eraõiguslikule juriidilisele isikule menetlusabi andmise otsustamisel tema majandusliku seisundi hindamise kohta on Riigikohus kujundanud oma seisukoha kohtuasjas nr 3-2-1-62-10 (p-d 62.2 ja 62.3). Menetlusabi võib taotleda vaid juhul, kui ei saa eeldada, et riigilõivu kannaks asja vastu varalist huvi omavad isikud, nagu juriidilise isiku liikmed, osanikud või aktsionärid. Kui eraõiguslikul juriidilisel isikul on riigilõiv võimalik katta suuremate raskusteta müüdava vara arvel, tuleb menetlusabi andmisest keelduda ning anda tähtaeg riigilõivu tasumiseks seejuures arvestades, et asja müümiseks jääks piisav tähtaeg. Valdavalt on selles otsuses väljendatud seisukohad kohaldatavad ka halduskohtumenetluses.
Ringkonnakohtul tuleb apellatsioonkaebuse esitamisel riigilõivu vabastamise taotluse lahendamisel kaaluda eeskätt taotluse rahuldamata jätmise majanduslikke tagajärgi apellandi suhtes. Riigilõivu tasumise kohustus ei tohi viia äriühingut sellisesse majanduslikku seisu, kus on tõenäoliselt vajalik pankrotiavalduse esitamine. Samuti ei tohi riigilõivu tasumine ülemääraselt kahjustada äriühingu ettevõtlusvabadust.

matches:
§ 24
§ 9
§ 91
§ 91
§ 24
§ 24
§ 91
§ 15
§ 24
Riigikohus
§ 24
§ 91
§ 91
Riigikohus


Rahandusministeerium on kohalikele omavalitsustele selgitanud aktuaalseid teemasid ja andnud enamlevinud küsimustele vastuseid läbi ringkirjade. Ringkirjad on koondatud siia lehele järjestuses uuemad eespool.
15. novembril 2019 saatis Rahandusministeerium kohalikele omavalitsustele infokirja riigihalduse ministri määruse kohta
1. Käesoleva aasta 1. novembril hakkas kehtima vormistusnõuete määrus.
Riigihalduse minister andis 17. oktoobril määruse nr 50 Planeeringu vormistamisele ja ülesehitusele esitatavad nõuded. Määruse andmise aluseks oli planeerimisseaduse (PlanS) § 3 lõikes 6 toodud volitusnorm. Määruses on toodud kõiki liiki planeeringutele kehtivad nõuded, mis reguleerivad nii planeeringu seletuskirja, jooniseid kui ka vähesel määral lisasid. Seega mõjutab määrus eelkõige ruumilise planeerimise valdkonnas tegutsevaid osapooli – planeeringu koostamise korraldajaid (kohalikke omavalitsusi, samuti Rahandusministeeriumit ja teisi ministeeriume, kellele planeeringu koostamine ülesandeks on tehtud) ning nende planeerimiskonsultante.
Määrusega seatud nõuded näevad ette, et edaspidi on kõik kehtestatavad planeeringud digitaalselt vormistatud. Planeeringu vormistatavad osad on planeerimise tulemusena valminud seletuskiri ja joonised ning planeeringu juurde kuuluvad lisad. Planeeringu joonised koosnevad nõuete järgi vormistatud digitaalsetest kihtidest (vt määruse lisa 1 ja määruse lisa 2) ning nende kihtide loetavalt kujundatud esituskujudest (vt käesoleva kirja p 3). Määruse koostamisel tehti tihedat koostööd mitmete huvigruppide ja asutustega. Määrus on läbinud kolm tutvustamise ja praktikutelt sisendi saamise ringi (kaks mitteametlikku ja ühe ametliku kooskõlastusringi), mil vormistusnõuded saadeti arvamuste avaldamiseks kohalikele omavalitsustele, kohalike omavalitsuste liidule, planeeringutega kokku puutuvatele ametkondadele ja erialalistele huvigruppidele. Saadud asjakohane ja planeerimise praktikat sisaldav tagasiside oli väärtuslikuks sisendiks määruse koostamisele.
2. Miks seda määrust vaja on?
Määruse kehtestamine on vajalik, et tagada planeeringu vormistamine ja ülesehitus ühtselt kogu Eestis. Rahandusministeeriumi poolt 2019. a alguses tellitud uuringust Eestis kehtivate detailplaneeringute hulga ning nende seletuskirja ja jooniste andmekandja formaadi väljaselgitamine selgus, et Eestis on kehtivaid detailplaneeringuid ligikaudu 15 000. Enamjaolt on kehtivad detailplaneeringud kättesaadavad paberkandjal, kuid mitte alati arhiivis, vaid sageli konkreetse ametniku käes või mujal süstematiseerimata ja avalikkusele kättesaamatul kujul. Vaid ligikaudu 25% Eestis kehtivate detailplaneeringute seletuskirjadest ning 37% detailplaneeringute joonistest on kättesaadavad masinloetaval kujul.
Üldplaneeringute kättesaadavuse kohta puudub informatsioon, kuid eeldada võib, et ka nende kättesaadavus on suures osas tagatud pigem paberkandjal.
Määrus aitab tagada planeeringute omavahelist võrreldavust ja paremat kättesaadavust nii otsustajatele kui ka avalikkusele. Nõuete kohaselt vormistatud planeeringuid saab säilitada digitaalsetes andmekogudes ning planeeringulahendust saab efektiivsemalt kasutada edaspidise ehitustegevuse ja maakasutuse alusena. Loodetavasti tõhustub ehitustegevuse õiguspärasuse kontroll, sest näiteks praegu tuleb ehitusloa, mis on kättesaadav ehitisregistrist, planeeringule vastavuse hindamiseks otsida planeeringut kohaliku omavalitsuse kodulehelt või arhiivist. Planeeringute digitaalsel ja ühetaolisel vormistamisel on aga planeeringud kergemini leitavad, mistõttu muutub lihtsamaks ka ehituslubade planeeringutele vastavuse kontrollimine.
Seni on planeeringute vormistamise ja ülesehituse nõuded olnud riigi tasandil reguleerimata ning neid on vajadusel reguleerinud kohalikud omavalitsused iseseisvalt või siis on need olnud reguleerimata. Kohalikul omavalitsusel on jätkuvalt õigus vajadusel reguleerida oma määrusega kohaliku tasandi planeeringute (detail-, üld- ja kohaliku omavalitsuse eriplaneeringute) vormistamise ja ülesehituse nõudeid selles osas, mis ei ole riigihalduse ministri määruses reguleeritud ega lähe sellega vastuollu.
3. Milline on määruse sisu?
Eelnõu koosneb seitsmest paragrahvist. Määruse § 1 sätestab määruse reguleerimisala: määruse nõudeid kohaldatakse kõikidele planeeringutele nende kehtestamisel. Lisaks märgib paragrahv, et kuigi edaspidi tuleb järgida planeeringute vormistamisel määruse nõudeid, võib nendes küsimustes, mida määruses ei reguleerita, kohalik omavalitsus anda ise välja õigusakte. Seega on kohalikul omavalitsusel õigus vajadusel reguleerida näiteks planeeringute leppemärke, menetluskorda või arhiveeritavate eksemplaride arvu.
Üldised nõuded planeeringu vormistamisele ja ülesehitusele on kirja pandud määruse § 2. Planeering koosneb joonistest ja seletuskirjast ning nende juurde kuuluvatest lisadest, mis võib olla näiteks asjakohaste mõjude (nt sotsiaalsete, kultuuriliste, majanduslike või looduskeskkonnaga seotud mõjude) hindamise või vajadusel keskkonnamõju strateegilise hindamise aruanne, eksperthinnang vms. Selles paragrahvis on toodud nii planeeringu digitaalselt vormistamise nõue kui ka tingimus, et planeeringutes (nii joonistel kui seletuskirjas) peab olema üheselt mõistetavalt ja arusaadavalt vahet tehtud kolme erinevat tüüpi infol: millised on ruumilise terviklahenduse tagamiseks määratud tingimused, millised on nende tingimuste seadmise aluseks olnud põhjendused ning millised on alusandmed.
Nõuded planeeringu seletuskirjale on sätestatud §-s 3. Seal on loetletud seletuskirja põhimõttelised osad, millest sõnaline osa ehk planeeringu tekst peab koosnema. Seletuskirjast peab selguma tervikliku ruumilahenduse mõte ning tingimused selle saavutamiseks ja tagamiseks.
Määruse §-s 4 seatakse nõuded planeeringu jooniste esituskujule (neid nimetatakse tavaliselt lihtsalt joonisteks). Jooniste esituskujud on digitaalsete kihtide kujundatud ja küljendatud versioonid, mida saab veebis esitleda (tavaliselt pdf kujul) ja vajadusel välja trükkida. Need on vajalikud selleks, et vormistatav joonis oleks loetav ja andmed oleksid rühmitatud (nt tehnovõrkude joonis).
Määrusega seatud nõuded jooniste digitaalsetele kihtidele (määruse § 5) aitavad edaspidi planeeringute jooniseid digitaalselt kasutada. Digitaalsed kihid ehk andmegrupid koosnevad nii jooniste alusandmetest ja esituskihtidest kui ka planeeringulahenduse kehtestatud kihtidest. See tähendab, et digitaalsed kihid kajastavad kogu planeeringu koostamise jaoks vajalikke infokihte. Nendele andmekihtidele, mida pole loodud planeeringulahendusega (nt mõõdistatud kihid, rasteraluskaardid, leppemärgid, navigatsiooni teave, olemasolevad kitsendusi põhjustavad objektid jne), ei lisata kehtestatud planeeringulahenduse infot. Planeeringuga loodud info tuleb panna omaette kihtidele ehk planeeringulahenduse kehtestatud kihtidele. Kehtestamise järgselt tuleb digitaalsete kihtide üldine info ja planeeringulahenduse kehtestatud kihtide nimekiri esitada maakatastri pidajale ehk Maa-ametile (vt määruse lisa 1). Samuti tuleb maakatastri pidajale esitada määruse lisa 2 kohaselt vormistatud planeeringulahenduse kehtestatud kihid ise. Lisas 2 on määratud planeeringulahenduse kehtestatud kihtide vormistamise tehniline kirjeldus ehk nõuded kihtide koostamiseks.
4. Millal ja kuidas määrust rakendada?
Määrus jõustus 1. novembril 2019. See tähendab, et kõik planeeringud, mis algatatakse ja koostatakse pärast seda kuupäeva, peavad planeeringu kehtestamisel vastama vormistusnõuete määrusele. Kohalikul omavalitsusel tuleb seda arvestada juba planeeringute algatamisel, lähteseisukohtade koostamisel, hangete tegemisel ja avalikustamisel.
Pooleliolevatele planeeringutele sätestatakse määruse §-ga 7 nn üleminekuaeg, mille jooksul oleks võimalik enne määruse jõustumist algatatud, kuid määruse jõustumisel veel pooleli olevad planeeringud määrusega vastavusse viia
Kuna planeeringute koostamine on pikk protsess, mis mõnikord kestab aastaid, siis on planeeringutele, v.a detailplaneeringud, üleminekuajaks ette nähtud pool aastat. See tähendab et üldplaneeringud ja kohaliku omavalitsuse eriplaneeringud mille koostamine on pooleli ja need kehtestatakse hiljem kui 1. mai 2020, peavad kehtestamisel vastama määruses toodud nõuetele. Seega on vajalik määruse nõuetega kooskõlla viia koostamisel olevad üldplaneeringud (vt artikkel Kui kaugele on tänaseks päevaks jõutud uute üldplaneeringutega?), sest üldplaneeringus sisalduvad maakasutus- ja ehitustingimused peavad olema arusaadavad ja järgitavad kõigile ühtemoodi. Üldplaneeringud on aluseks kohaliku omavalitsuse eriplaneeringu ja detailplaneeringute koostamisel ning detailplaneeringu koostamise kohustuse puudumisel projekteerimistingimuste väljastamisel.
Pooleliolevatele detailplaneeringutele rakendatakse määrust alates 1. novembrist 2020. Kuna enne määruse jõustumist algatatud, kuid veel kehtestamiseni jõudmata detailplaneeringute hulk on oluliselt suurem kui teistel planeeringu liikidel, ja seega ka võimalik vormistusliku külje täiendamise või muutmise vajadus on ulatuslikum, siis nende osas on määrusega vastavusse viimise ajaks nähtud ette 12 kuuline tähtaeg määruse jõustumisest. Seega koostamisel olevad detailplaneeringud, mis kehtestatakse peale 1. novembrit 2020, peavad kehtestamisel vastama määruses toodud nõuetele. Vältimaks kehtestamisel määruse nõuetega mittevastavust, on juba koostamise ajal soovituslik määruse nõudeid järgida.
Pooleliolevate planeeringute nõuetega vastavusse viimine ei too kaasa ülemäärast kiirustamist ega ka märkimisväärset halduskoormust. Teatud kulud, eelkõige ajaline kulu või teatav koormuse tõus võivad siiski esineda, kuid see ei kaalu üles üldist kasu, mis saavutatakse vormistunõuete ühtlustamisega terves Eestis. Planeeringuid kasutavate erinevate osapoolte informatsiooni ühtlustamine ja riigi ühtsesse andmekogusse korrektselt vormistatud planeeringute kättesaadavus kaaluvad võimalikud kulud üles. Koostamisel olevate planeeringute ümbervormistamisega tekkiv lisakulu on iga planeeringu puhul vaid ühekordne, sest planeering tuleb nõuetekohaseks vormistada kehtestamise hetkeks.
5. Mida Rahandusministeerium teeb, et aidata KOV-del paremini määrusest rakendada?
Ministeerium on määruse väljatöötamise perioodil 2019 teinud ja kavatseb ka 2020 aastal läbi viia määruse tehnilisi selgitamisi ja infopäevi kõigile huvilistele.
Ministeeriumil on kavas koostada määruse rakendamiseks seletuskirja baasil juhend, mis aitaks planeeringute vormistamist edaspidi teha. Plaanime juhendi valmis saada järgmise aasta esimeses pooles. Juhendmaterjali oluliseks osaks on viited nõuete kohaselt vormistatud jooniste näidisfailidele, mida kavandame koostada kõikides enamlevinud joonestamis- ja GIS-programmides. Näidisfailid plaanime kättesaadavaks teha juba käesoleva aasta lõpuks.
Rohkem informatsiooni vormistusnõuete määruse ja infopäevade kohta leiate portaalist, kust on kättesaadav nii määrus, kui ka määruse eelnõu juurde koostatud seletuskiri ja seletuskirja lisaks olev kooskõlastustabel. Portaalist on tulevikus leitavad ka juhendmaterjalid.
Lisaks soovime teavitada Teid riiklikult kehtivate planeeringute ühtse andmekogu arendamisest, mille eesmärk on lihtsustada planeeringuandmete ristkasutust ning vähendada kehtivate planeeringute leidmisele kuluvat aega. Ühtse andmekogu loomise vajalikkust on rõhutanud ka 2019. aastal valminud Planeeringute andmekogu eeluuring ja tulevikuvaate (TO-BE) analüüs samuti on tegevus ülesandena esitatud Vabariigi Valitsuse tegevusprogrammis. Nii analüüsi koostamisel kui Eestis kehtivate detailplaneeringute hulga ning nende seletuskirja ja jooniste andmekandja formaadi väljaselgitamise uuringu teostamisel kerkis korduvalt üles küsimus, kas ja millal arendatakse välja ka planeeringute menetluse ühtne infosüsteem. Hetkel planeeringute menetlemise riiklikku infosüsteemi arendamist ei toimu, järgmistel aastatel on Rahandusministeeriumil kavas põhjalikumalt analüüsida kas ning millisel kujul oleks vastava infosüsteemi arendamine otstarbekas.
21. juunil 2019 saatis Rahandusministeerium kohalikele omavalitsustele infokirja planeeringute koostamiseks
Ühinemise ja liitumise teel 2017. aastal moodustunud 51 kohalikku omavalitsust on tänaseks algatanud kogu haldusterritooriumit hõlmava üldplaneeringu, et kavandada omavalitsusele terviklik ruumilahendus. Kokku on üle Eesti üldplaneeringut koostama asunud 64 kohalikku omavalitsust 79-st ja see arv on suurenemas. Üle 25 kohaliku omavalitsuse on hanke kaudu leidnud või peagi leidmas üldplaneeringu koostamisel endale toeks planeerimiskonsultandi. Lisaks on mitmeid omavalitsusi, kellel on võimekus koostada üldplaneering oma jõududega.
Planeeringust on kasu siis, kui see on aja- ja asjakohane, elluviidav ning kooskõlas soovitud arengu eesmärkidega. Tunnustame ja soovime toetada omavalitsusi selles töömahukas ja Teie valla või linna edasiste arenguvõimaluste jaoks olulist mõju omavas protsessis. Üldplaneering on kohaliku omavalitsuse tähtsaim töövahend ruumilise arengu kavandamisel, selle tähendust koostoimes arengukavaga ei saa kohaliku elu strateegilise juhtimisvahendina alahinnata. Üldplaneeringu alusel tehtavad ruumiotsused omavad olulist mõju nii omavalitsuses tegutsevate ettevõtjate kui ka elanike jaoks. Üldplaneeringu koostamisel kokkulepitud põhimõtted ja tingimused on aluseks kohaliku omavalitsuse edasise maakasutus- ja ehitustegevuse kavandamisel.
Kohalikel omavalitsustel on üldplaneeringu koostamisel juhtiv roll. See tähendab kohustust võtta vastutus nii planeeringulahenduse koostamise, koostöö kui ka planeeringu elluviimise eest. Rahandusministeerium toetab kohalikke omavalitsusi uute üldplaneeringute koostamisel läbi erinevate meetmete – koolitused, praktilised töötoad, asjakohased uuringud, juhised.
1. Üldplaneeringu koostamine s.h vajadusel konsultatsioonihanke läbiviimine
Oleme koondanud veebilehele planeerimine.ee üldplaneeringute koostamist abistavaid juhendeid, ametkondade ettekannete slaide, koostööd, kooskõlastamist ja kaasamist puudutavaid materjale, teavet üldplaneeringu uuringute ja analüüside meetme ning üldplaneeringu töötubade kohta jmt. Kõik üldplaneeringu koostamiseks olulisim info ja materjalid leitavad alajaotusest üldplaneeringute koostamine 2019-2020, materjal täieneb jooksvalt.
Üldplaneeringu koostamise tõhusaim juhendmaterjal on „Nõuandeid üldplaneeringu koostamiseks“, mis on valminud eelmisel 2018. aasta kevadel Rahandusministeeriumi planeeringute osakonna poolt kokku kutsutud eksperdirühmas. Nõustikku on koondatud kogu planeerimisprotsessi hõlmav sisuline juhatus olulisemate teemade kaupa, millele kohalik omavalitsus leiab paiklikke olusid arvestavad lahendused. Üldplaneeringu koostamine peab algama olemasoleva olukorra analüüsimisest (vt nõustiku lisa 1), andmete mõtestamisest, seoste leidmisest, järelduste tegemisest. Analüüsi tulemusena selgitatakse välja, mis olemasolevas olukorras ja senistes arengusuundumustes toetab või pärsib valitud arengu-eesmärkide saavutamist. Üldplaneeringu teise osa moodustab reeglite kogum, mis toetab visiooni elluviimist. Seda saab teha läbi üldplaneeringu ülesannete lahendamise (vt nõustiku lisa 2).
Täna koostatavate planeeringute sisu raamistab tervikuna vajadus kohandada üldplaneeringu lahenduse kaudu asustust, elukeskkonda ja taristut sobivaks, seejuures valdavates piirkondades kahanevale ja vananevale elanikkonnale. Selleks aitavad sihte seada „Suunised kahanevate piirkondade säästlikuks ruumiliseks planeerimiseks“.
Üldplaneeringu koostamine on intellektuaalselt keerukas tegevus, mis nõuab tasemel meeskonda ja head koostööd. Omavalitsustel, kes on hanget ette valmistamas, soovitame panustada tehnilise kirjelduse läbimõtlemisse, kui esimesse sammu kvaliteetse üldplaneeringu saavutamisel, s.h pakkumuse hindamise kriteeriumite sõnastamise selgusele. Madalaima hinnaga pakkumus ei võrdu üldplaneeringu puhul automaatselt majanduslikult soodsaima pakkumusega. Riigihangete seadus võimaldab läbi viia väärtuspõhiseid hankeid, kus lisaks maksumusele saab seada ka sisulisi hindamiskriteeriume. Hanke ettevalmistamisel võiksite tutvuda „Soovitustega ruumilise planeerimise konsultatsioonihanke läbiviimiseks“. Kogemused on näidanud, et tegutsedes targa ja nõudliku tellijana, on võimalik saada oluliselt kvaliteetsemaid tulemusi.
Lisaks soovitame uuesti üle vaadata planeerimisseaduse 2. peatükk, mis annab nii omavalitsusi, maa- ja metsaomanikke kui ka ametkondi ühendavad põhimõtted. Põhimõtete paremaks mõistmiseks on koostatud selgitav dokument „Planeerimise põhimõtete rakendamine“.
Maakonnaplaneeringud on riigi poolt koostatud ruumilised planeeringud, mis lähtuvad üleriigilise planeeringu põhimõtetest, kuid annavad suunised üldplaneeringute koostamiseks. Kõik uued maakonnaplaneeringud on kehtestatud aastatel 2017-2019. Planeerimisseaduse § 55 lõike 2 kohaselt on maakonnaplaneering üldplaneeringu alus. Sisuliste kohapõhiste väljakutsete lahendamisel on kohalikule omavalitsustele parimateks partneriteks Rahandus-ministeeriumi regionaalhalduse osakonna piirkondlike talituste ruumilise planeerimise peaspetsialistid, kelle kontaktid on leitavad aadressilt https://maakonnaplaneering.ee/kontakt.
2. Üldplaneeringu koostamise töötoad 2019-2020
Üldplaneeringute koostamise toetamiseks viib Rahandusministeeriumi koostööpartner Vesterra OÜ koos valdkondlike ekspertidega läbi töötoad üheksal korral viies Eesti regioonis, toimumiskohaga Viljandis, Virumaal Sõmerus, Tallinnas, Valgas ja Pärnus.
Töötubade eesmärk tõsta kohaliku omavalitsuse ruumilise planeerimisega tegelevate ametnike ja töötajate (s.h planeerimisspetsialistid, arenguspetsialistid, valla- ja linna-arhitektid, abivallavanemad ja -linnapead, vallavanemad ja linnapead, volikogu liikmed jne) võimekust ja saada nõu valdkondlikelt ekspertidelt kohaliku omavalitsuse planeeringute koostamisel ja elluviimisel. Muuhulgas teha kindlaks piirkonna jaoks olulised valikud ja planeerida selle arengut läbimõeldult. Kuigi töötubade formaat on suunatud eelkõige kohalikule omavalitsusele, on töötubadest saadav informatsioon kasulik ka omavalitsuse valitud konsultandile.
Esimesed viis töötuba on teoreetilis-praktilised töötoad. Teoreetilises osas annavad vald-kondlikud eksperdid (arendusstrateeg; kommunikatsiooni- ja kaasamise spetsialist; strateegilise vaatega arhitekt-planeerija; detailplaneeringute ja projekteerimistingimuste tasandi vaatega arhitekt-planeerija; maastikuarhitekt-planeerija; liikuvuse spetsialist; keskkonnaspetsialist; muinsuskaitsespetsialist ja energeetika, s.h taastuvenergeetika spetsialist) teoreetilise tausta ja raamistiku ning tutvustavad häid näiteid nii Eestist kui ka mujalt maailmast. Praktilises osas lahendatakse kohalikelt omavalitsustelt koondatud teabe põhjal ja kohapeal tekkinud praktilisi küsimusi valdkondlike ekspertide ja töötoas osalejate koostöös. Viimased neli töötuba on ainult praktilised töötoad. Nende töötubade eesmärk on koostöös ekspertidega analüüsida koostatavates üldplaneeringutes väljapakutavaid lahendusi.
Töötubadesse registreerimise võimalusest teavitatakse eraldi e-kirjaga. Esimese viie teoreetilis-praktiliste töötoa ajakava on toodud tabelis (viit).
Töötubade tutvustused toimusid 3. ja 4. juunil Viljandis ja Tallinnas, ettekanded on kättesaadavad siit: https://planeerimine.ee/koolitused-leht/koolitusmaterjalid2019/. Ava-üritustel tutvustati lisaks „Eesti väikeasulate uuringut“, mis kirjeldab asulate olukorda väljaspool keskuslinnu ja teeb ettepanekud väikeasulate elujõu hoidmiseks nii riigi kui omavalitsuse tasandil. Uuring ja selle järeldused koos veebikaardiga on abiks üldplaneeringute ja ka arengukavade koostamisel.
Töötoad on ellu kutsutud meetme „Riigi võimekuse tõstmine inimressursside arendamise ja institutsionaalse suutlikkuse parendamise kaudu“ tegevuse „Kohalik ja regionaalne arendusvõimekus“ raames. Meetme eesmärk on suurendada inimeste ameti- ja erialast pädevust, juhtimis- ja koostöövõimekust ning institutsionaalset suutlikkust. Töötoad on osalejatele tasuta. Lisainfot töötubade toimumise ja korralduse kohta leiab portaalist https://planeerimine.ee/yldplaneering/yldplaneeringu-tootoad/.
3. Üldplaneeringu uuringute ja analüüside toetuse taotlused
Üldplaneeringu koostamiseks vajalike uuringute ja analüüside läbiviimiseks on võimalik taotleda toetust. Toetust antakse uuringuteks, mis on vajalikud juba algatatud üldplaneeringu koostamiseks ja seotud planeerimisseaduse § 75 ülesannetega. Taotluste esitamise tähtaeg on 5. august 2019. Täpsem informatsioon on kättesaadav Riigi Tugiteenuste Keskuse kodulehelt. Taotlusvooru rahastatakse Euroopa Sotsiaalfondi meetmest „Kohalik ja regionaalne arendusvõimekus“.
4. Eesti mereala planeering
Eraldi informeerime mereäärseid kohalikke omavalitsusi üleriigilise mereala planeeringu eskiislahenduse menetlusest. Toimunud on planeeringu eelnõu tutvustavad avalikud arutelud perioodil 11.06 – 20.06. Täpsemat infot leiab Eesti mereala portaalist, kust on võimalik saada informatsiooni üleriigilise mereala planeeringu koostamise põhiseisukohtadest ning meri-maismaa seoste ja merealal toimuvate tegevuste mõjust kohalikule elule. Mereala planeering annab mereäärse maismaa planeerimiseks vajadusel suuniseid mh kohalike omavalitsuste üld- ja eriplaneeringute ning detailplaneeringute koostajatele. Ootame kohalikke omavalitsusi mereplaneeringu koostamisel kaasa rääkima ja oma ettepanekuid esitama. Loodame, et kasutate mereala planeeringu eelnõust saadavad sisendit ka oma üldplaneeringute koostamisel. Täname neid, kes on eskiislahenduse avalikul väljapanekul juba oma ettepanekuid esitanud. Ühtlasi teavitame, et planeerime aasta lõpus korraldada täiendava avalikustamise, et huvirühmad saaksid enne planeeringu kooskõlastamist ametiasutustega veel täiendatud planeeringu-lahenduse ja mõjude hindamise aruandega tutvuda ja ettepanekuid esitada. Täiendavat infot jagab vajadusel Rahandusministeeriumi nõunik Triin Lepland.
5. Rahandusministeeriumi koostöö ametkondadega üldplaneeringu planeerimis-menetluse sujuvama kulgemise eesmärgil
Rahandusministeerium teeb jooksvalt koostööd üldplaneeringuid kooskõlastavate amet-kondadega ning peab nendega sisulisi arutelusid arusaamade ühtlustamiseks üldplaneeringute koostamiseks ettepanekute esitamisel ning tingimuste ja suuniste seadmisel. Koostöö tegemisel peavad nii kohalik omavalitsus kui kooskõlastaja silmas pidama, et planeering on erinevate väärtuste kompromiss konkreetses asukohas, mistõttu peab neid konkreetses ruumis kaaluma mh teiste valdkondade vajaduste suhtes. Hea ja terviklik ruumilahendus eeldab tarka planeerijat ning paindlikku ja eesmärgile suunatud koostööd koostöö tegijate poolt.
Näitena on üldplaneeringutes vajalik senisest läbimõeldumalt käsitleda teedevõrku ning tagamaks tasakaalustatud ja kvaliteetne ruumikäsitlus tuleb üldplaneeringus tähelepanu pöörata ehitatavale keskkonnale koos muinsuskaitseliste väärtuste ja teiste kohalike väärtustega.
Küsimuste korral ametkondadega suhtlemisel palume pöörduda Rahandusministeeriumi regionaalhalduse osakonna piirkondliku talituse ruumilise planeerimise peaspetsialisti poole ja teha koostööd asjaomaste ametkondade piirkondlike esinduste spetsialistidega. Keskselt koordineerib suhtlust ametiasutustega Rahandusministeeriumi regionaalhalduse osakonna üldplaneeringute nõunik Tuuli Veersalu.
6. Planeeringute kooskõlastamine Keskkonnaametiga
Keskkonnaamet on veebilehele lisanud info, millistel juhtudel tuleb planeering nendega kooskõlastada ja millistel juhtudel on amet planeeringusse kaasatav. Näiteks, kehtivate õigusaktide kohaselt ei ole Keskkonnaametil õiguslikku alust teha rohevõrgustiku osas otsustusi, mistõttu ei ole põhjendatud planeeringu kooskõlastamiseks saatmine Keskkonnaametile vaid rohevõrgustiku teemal. Küll saab Keskkonnaamet olla sellisel juhul planeerimismenetluses kaasatav ja anda oma arvamuse.
7. Muutunud planeeringute kooskõlastamine Maa-ametis ja Keskkonnaministeeriumis
Maa-amet kooskõlastab planeeringu kui planeeringualal asub Keskkonnaregistri maardlate nimistus olev maardla või selle osa (geoloogia osakond). Jätkuvalt riigi omandis oleva maa ja Keskkonnaministeeriumi valitsemisel oleva maa puhul, mille volitatud asutuseks on Maa-amet, annab üldplaneeringule arvamuse Keskkonnaministeerium (riigivara osakond). Keskkonnaministeeriumi valitsemisel oleva maa puhul, mille volitatud asutuseks on Riigimetsa Majandamise Keskus, annab üldplaneeringule arvamuse Riigimetsa Majandamise Keskus. Neid üldplaneeringuid, mille põhilahenduseosas on Maa-amet juba arvamuse andnud, ei ole vaja täiendavalt Keskkonnaministeeriumile esitada.
Keskkonnaministeerium peab oluliseks, et üldplaneeringus märgitakse ära riigi omandis olevad maad, mida kohalik omavalitsus soovib perspektiivis taotleda munitsipaalomandisse. Täpsema info saamiseks palume pöörduda Keskkonnaministeeriumi riigivaraosakonda Antti Pääsukene.
8. Vormistusnõuete määrus
Rahandusministeeriumi poolt 2019. a tellitud uuringust „Eestis kehtivate detailplaneeringute hulga ning nende seletuskirja ja jooniste andmekandja formaadi väljaselgitamine“ selgus, et Eestis on kehtivaid detailplaneeringuid ligikaudu 15 000. Enamjaolt on kehtivad detailplaneeringud kättesaadavad paberkandjal, kuid mitte alati arhiivis, vaid tihti planeerimisspetsialisti või mõne teise ametniku käes. Vaid ligikaudu 25% Eestis kehtivate detailplaneeringute seletuskirjadest ning 37% detailplaneeringute joonistest on kättesaadavad masinloetaval kujul.
Planeeringute koostamise kvaliteedi tõstmiseks ja planeeringute parema kasutatavuse ning kättesaadavuse tagamiseks on Rahandusministeeriumi planeeringute osakond ette valmistanud planeerimisseaduse § 3 lõike 6 punktides 3 ja 4 sätestatud volitusnormi alusel määruse eelnõu „Planeeringu vormistamisele ja ülesehitusele esitatavad nõuded“. Määruse lisades on erilist tähelepanu pööratud jooniste digitaalsele vormistamisele: sätestatakse, et planeeringujoonised koosnevad andmekihtidest, millele seatakse tehnilised kriteeriumid. Määruse ja selle lisade eelnõu kohta oleme küsinud arvamusi nii kohalikelt omavalitsustelt, riigiasutustelt kui ka erialaspetsialistidelt, tagasiside põhjal oleme korrigeerinud ja täiendanud nii määrust kui selle lisasid ning täpsustanud eelnõu juurde koostatud seletuskirja. Määrus jõuab peatselt kooskõlastusringile
Vormistusnõuete määruse eelnõu keskendub planeeringute ühtsete nõuete seadmisele kõikjal Eestis, mis loob eeldused planeeringute keskse kättesaadavuse korraldamiseks ning lihtsustab kõigi osapoolte jaoks planeeringute sisuga tutvumist ja planeeringute kasutamist. Kuigi määrus seab nõudeid kõigile planeerimisseaduses toodud planeeringute liikidele, on Rahandusministeeriumi eesmärgiks, et hetkel koostamisel olevad üldplaneeringud saaksid vormistatud juba uute nõuete kohaselt. Seetõttu on määruse jõustumine uutele algatatavatele planeeringutele plaanitud eeloleval suvel, tõenäoliselt augustist 2019. a. Menetluses pooleliolevatele detailplaneeringutele rakendub määrus aasta pärast jõustumist ja teistele planeeringuliikidele, s.h üldplaneeringutele pool aastat pärast jõustumist.
Rahandusministeeriumi planeeringute osakond teeb ettevalmistusi ühtse planeeringute andmekogu moodustamiseks. Andmekogu eesmärk on tulevikus muuta kehtivate planeeringute digiandmete kättesaadavus kiiremaks ja efektiivsemaks, hõlbustades planeeringuandmete ristkasutust ja lihtsustades kasutamist muudes menetlustes (näiteks loamenetlused). Valmimas on andmekogu eel- ja ärianalüüs, ettevalmistamisel on rahastustaotlus andmekogu arendamiseks. Arvestades rahastustaotluste menetlemise võimalikku ajaperioodi, asjakohaste õigusaktide muutmise vajadust ning andmekogu arenduse ajakulu, saab prognoosida ühtse planeeringute andmekogu tööle asumist kõige varem paari aasta pärast.
Ajakohaste planeeringute kättesaadavuse tagamine nii koostamise ajal kui kehtestamise järgselt on planeeringu koostamise korraldaja ülesanne.
Loodame, et käesolevas ringkirjas toodud informatsioonist on nii üldplaneeringute kui ta detailplaneeringute koostamisel abi. Kirjas on välja toodud ka viited materjalidele ja partnerid, kelle poole täiendavate küsimuste korral pöörduda.
17. aprillil 2018 saatis Rahandusministeerium kohalikele omavalitsustele ringkirja detailplaneeringu menetlemiste tähtaja kohta.
Kehtiva planeerimisseaduse (PlanS) § 139 lõige 2 sätestab, et detailplaneeringu kehtestamise või kehtestamata jätmise otsus tehakse hiljemalt kolme aasta möödumisel detailplaneeringu algatamisest arvates. Planeerimisseaduse eelnõu juurde koostatud seletuskiri märgib kolme aastase tähtaja sätestamise kohta järgmist: „Nimetatud aja möödudes peab kohalik omavalitsus tegema detailplaneeringu kehtestamise või kehtestamata jätmise otsuse. Tähtaja kehtestamine aitab tagada, et detailplaneeringute koostamine toimuks mõistliku aja jooksul ega jääks venima.“
Samasisulise kolme aastase koostamise tähtaja nõude sätestab ka ehitusseadustiku ja planeerimisseaduse rakendamise seadus § 1 lõige 4 menetluses olevatele detail-planeeringutele: pooleliolevate detailplaneeringute menetlus viiakse lõpule hiljemalt 2018. aasta 1. juuliks, mis on kolm aastat planeerimisseaduse kehtima hakkamisest. Rakendamise seaduse eelnõu juurde koostatud seletuskiri märgib: „lisatud on nõue, et enne kõnesoleva seaduse jõustumist algatatud detailplaneeringute menetlus tuleb lõpetada kolme aasta jooksul alates kõnesoleva seaduse jõustumisest. Sätestatud tähtaeg ühildub PlanS-s kehtestatud detailplaneeringu menetlemise tähtajaga. Menetluse lõpuni viimine tähendab, et kohaliku omavalitsuse üksusel tuleb võtta vastu otsus, kas detailplaneering kehtestada või mitte. Seega ei tähenda sätte sõnastus, et detailplaneering tuleb ilmtingimata kehtestada. Tähtaeg on vajalik, et isikutele oleks selge, kuidas ja millistel tingimustel nad võivad oma omandit kasutada.“
Seega peab juba planeeringu algatamisel arvestama sellega, et planeerimismenetluse jaoks vajalike toimingute tegemine toimuks kindla kava alusel ja mõistliku aja jooksul. Seda saab tagada eelkõige seades planeerimismenetluses erinevate toimingute läbiviimiseks vahetähtaegasid sõltuvalt toimingu keerukusest (nt esialgse lahenduse koostamiseks üks aasta või avalikustamisel tehtud muudatuste sisseviimiseks üks kuu).
Kuna iga planeering ja selle menetlus on selle asukoha unikaalsuse tõttu teistest erinev, siis võib juhtuda, et mõned planeerimismenetlused võtavad planeeritust kauem aega sõltuvalt näiteks koostamisest huvitatud isikute soovidest ja võimalustest ning laiema avalikkuse huvist planeeringu vastu. Soovitame detailplaneeringu koostamise korraldajatel analüüsida iga poolelioleva planeerimismenetluse juhtumit eraldiseisvalt ning võtta ühendust osapooltega, kes huvisid ja kohustusi omavad.
Haldusmenetluse seaduse (HMS) § 41 näeb ette, et kui haldusakti või toimingut ei ole võimalik anda või sooritada ettenähtud tähtaja jooksul, peab haldusorgan viivituseta tegema teatavaks haldusakti andmise või toimingu sooritamise tõenäolise aja ning näitama ettenähtud tähtajast mittekinnipidamise põhjuse. Eeltoodule on viidatud ka PlanS eelnõu kohta koostatud seletuskirjas. Kui planeeringu kehtestajal ei ole võimalik planeeringut kolme aasta jooksul kehtestada (näiteks vajalike kooskõlastuste andmata jätmisel või muudel, temast mitte sõltuvatel põhjustel), kuid samas ei ole põhjendatud ka menetluse lõpetamine, anda teada viivituse põhjustest ning määrata otsuse tegemise tõenäoline aeg.
Põhjendatud juhtudel võib olla vajalik kolmeaastase tähtaja pikendamine vastavalt haldusmenetluse seadusele. Pikendada ei ole võimalik kõigi kohalikus omavalitsuses käesoleval hetkel pooleliolevaid detailplaneeringuid ühe otsusega ühetaoliselt, sest erinevatel detailplaneeringutel on „venima jäämisel“ erinev põhjus. Seega tuleb igakordselt üksikjuhtumi põhiselt välja selgitada pikendamise võimalikkus ja vajadus ning eeldatav aeg, mis kulub veel planeeringu menetlemisele. Teatud põhjendatud juhtudel on võib menetlustähtaja pikendamine olla vajalik ja õiguspärane. Oluline on teavitada menetluse tähtaja kulgemisest ja viivituse põhjustest nii koostamisest huvitatud isikuid, laia avalikkust ja kui ka koostööpartnereid, et ka nemad teaksid, millise aja jooksul on kohalikul omavalitsusel kavas haldusotsus teha.
Põhjendatud juhtudel võib olla mõistlik detailplaneeringu koostamise lõpetamine. Kuni 30.06.2015 kehtinud PlanS planeerimismenetluse lõpetamise aluseid ei sätestanud, mistõttu lähtuda tuleb HMS-i regulatsioonist. Haldusakti andmise menetluse lõppemise alused on toodud HMS § 43. Kui taotletud haldusakt otsustatakse jätta andmata, antakse haldusakti andmata jätmise kohta haldusakt. Detailplaneeringute puhul, mis on algatatud kehtiva PlanS alusel, on koostamise lõpetamise alused toodud PlanS § 129. Paragrahvis on sätestatud, et planeeringu koostamise korraldaja võib otsustada detailplaneeringu koostamise lõpetamise, kui koostamise käigus ilmnevad asjaolud, mis välistavad planeeringu elluviimise tulevikus, või planeeringu koostamise eesmärk muutub oluliselt koostamise käigus või planeeringu koostamise korraldaja eelarves puuduvad vahendid planeeringu koostamise, koostamise tellimise ja mõjude hindamisega kaasnevate kulude kandmiseks ja planeeringu koostamisest huvitatud isik selliseid kulusid ei kanna.
Põhjendatud juhtudel võib olla otstarbekas planeeringu osaline kehtestamine. Tagada tuleb, et planeeringu osalisel kehtestamisel oleks kehtestatav osa iseseisvalt (ilma kehtestamata jäänud detailplaneeringu osata) elluviidav ja asjakohaste mõjudega arvestatud.
Detailplaneeringute koostamisele tähtaja sätestamise eesmärk on olnud kõigile osapooltele – nii planeeringu koostamisest huvitatud isikutele kui ka laiale avalikkusele – teada andmine, et vajalikud planeeringud valmivad kindla aja vältel. Kohaliku omavalitsuse kui planeeringu koostamise korraldaja eesmärk peab olema viia planeeringumenetlused läbi efektiivselt, viivitusteta ning õigusaktidega kooskõlas.
16. märtsil 2018 saatis Rahandusministeerium kohalikele omavalitsustele ringkirja üldplaneeringu koostamise ettevalmistamise kohta.
Kohalike omavalitsuste haldusreformi käigus tekkis 2017. aasta oktoobris ja novembris 51 kohalikku omavalitsust, kus tuleb ühe aasta jooksul algatada üldplaneering ning kolme aasta jooksul peale üldplaneeringu algatamist see kehtestada. Kohalikud omavalitsused, kelle haldusterritoorium haldusreformi raames ei muutunud, ei ole kohustatud uut üldplaneeringut koostama, kuid võivad seda teha omaalgatuslikult või riigihalduse ministri ettepanekul. Rahandusministeeriumile teadaolevalt on uue üldplaneeringu koostamisele asunud ka mitmed kohalikud omavalitsused, kellel selleks seadusest tulenevat kohustust pole.
Suur osa Eesti kohalikest omavalitsustest asub lähiajal kujundama oma ruumilist terviklahendust muutunud oludele vastavaks. Üldplaneeringu eesmärk on kogu kohaliku omavalitsuse territooriumi ruumilise arengu põhimõtete ja suundumuste määratlemine. Sellega määratakse ka üldised maakasutus- ja ehitustingimused järgnevateks aastateks. Üldplaneering annab võimaluse esile tuua üldised väärtused ja huvid, mis tagavad parimal võimalikul moel kohaliku omavalitsuse jätkusuutliku ruumilise arengu nii elanike kui ka ettevõtjate seisukohast.
Käesolevasse kirja on koondatud soovitused üldplaneeringu algatamise ettevalmistamiseks kohalikele omavalitsustele, kes hakkavad üldplaneeringut koostama.
Kehtiva üldplaneeringu ülevaatus. Üldplaneeringu koostamist ei alustata tühjalt kohalt. Kohalikel omavalitsustel on olemas kehtivad üldplaneeringud, mida ka regulaarselt üle vaadatakse. Seega peab uue üldplaneeringu koostamisele eelnema analüüs, mis on olnud kehtiva üldplaneeringu tugevused ja nõrkused. Analüüsi järeldusi on otstarbekas arvestada juba uue üldplaneeringu algatamisel, et nii volikogul kui planeeringut koostavatel spetsialistidel oleks selge, millest uue üldplaneeringu koostamisel hoiduda ning milliseid põhimõtteid säilitada. Punktid, millele tuleks keskenduda üldplaneeringu ülevaatamisel uue planeeringu eeltööna, on toodud siin.
Enne algatamist tuleks koondada tervikpilt omavalitsuse ja selle piirkondade peamistest näitajatest – piirkondlikud aset leidnud ja prognoositavad rahvastikuprotsessid, maakasutuses toimunud ja tulevikus toimuvad muudatused, tööstus- ja äripiirkondade paiknemine ja areng jm. Kuna maakonnaplaneering on üldplaneeringu koostamise aluseks, siis on vajalik arvestada ka maakonnaplaneeringus sätestatuga. Eeltoodust ülevaate omamine võimaldab planeeringu algatamisel mõista, milline üldine lähenemissuund planeeringu aluseks võtta (kahanevad ja kasvavad piirkonnad, aktiivse majandustegevusega piirkonnad jm). Näited küsimustest, millele tuleks olemasoleva olukorra hindamise juures tähelepanu pöörata, on toodud siin.
Samuti on otstarbekas enne üldplaneeringu ja mõjude hindamise algatamist sõnastada üldplaneeringu eesmärk ning peamised ootused üldplaneeringu sisule ja vormistusele (ennekõike jooniste osas) ning mõjude hindamisele. Abimaterjal nende sõnastamiseks asub siin.
Üldplaneeringu koostamise töökorraldus. Ülevaade ootustest üldplaneeringule ja mõjude hindamisele annab kohalikule omavalitsusele tõepärase ettekujutuse sellest, kas on olemas võimekus planeering ise koostada. Kaardistada tuleb kohaliku omavalitsuse ametkonna pädevused ja tööjõuressurss ning vajadusel kaasata täiendavalt pädevus, mis endal puudub. Algatamise hetkel tuleb läbi mõelda eelarvelised vajadused ja võimalused ning otsustada, kas planeering koostatakse täielikult omavalitsuse enda pädevusi ja tööjõuressurssi kasutades või kaasatakse ka välised eksperdid. Juhul kui planeeringu koostamiseks, mõjude hindamiseks või uuringute teostamiseks eksperdid kaastakse, tuleb läbi mõelda nende täpsed tööülesanded ja teenusega saadav lisaväärtus. Rollijaotuse selgitused asuvad siin.
Juhul kui kohaliku omavalitsuse pädevuse täiendamiseks hangitakse täiendavat oskusteavet konsultatsiooniteenuse näol, tuleb lähtuda riigihangete seadusest. Oluline on hangitava teenuse täpne kirjeldamine, et mõlemad lepingu osapooled saaksid aru, mis kuulub teenuse sisse. Eesti Planeerijate Ühing koostöös Rahandusministeeriumi planeeringute osakonna ning riigihangete- ja riigiabi osakonnaga on koondanud soovitused planeerimiskonsultandi poolt osutatavate teenuste hankimise hõlbustamiseks konsultatsioonihanke läbiviimise juhisesse. Planeeringuhanke läbiviimise olulisemad punktid on toodud siin.


Pärnu Linnaorkestri põhimäärus – Riigi Teataja
Pärnu Linnaorkestri põhimäärus - sisukord
2 TEGEVUSE KORRALDAMINE
§ 5 Töö planeerimise alused
§ 6 Põhimõtted
§ 10 Peadirigent
§ 12 Loomenõukogu
4 ORKESTRI VARA, FINANTSEERIMINE JA EELARVE, JÄRELEVALVE
§ 13 Orkestri vara
§ 14 Finantseerimine ja eelarve
5 ORKESTRI ÜMBERKORRALDAMINE, ÜMBERKUJUNDAMINE JA TEGEVUSE LÕPETAMINE
§ 16 Ümberkorraldamine, ümberkujundamine ja tegevuse lõpetamine
RT IV, 29.12.2011, 61
Vastu võetud 30.11.2010 nr 42
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 1 punkti 34, etendusasutuse seaduse § 4 lõike 2, Pärnu Linnavolikogu 18. septembri 2008 määruse nr 21 „Pärnu linna põhimääruse“ § 56 lõike 2 alusel.
Pärnu Linnaorkester (edaspidi orkester) on Pärnu Linnavalitsuse (edaspidi linnavalitsus) hallatav etendusasutus, kes juhindub oma tegevuses etendusasutuse seadusest, käesolevast põhimäärusest ja muudest õigusaktidest. Orkester on Pärnu Filharmoonia õigusjärglane.
Orkester asub Pärnus. Orkestri postiaadress on Nikolai 3, Pärnu, postiindeks 80010.
Orkestri põhieesmärgiks on professionaalse muusikakultuuri edendamine Pärnu linnas.
Orkestri ülesanded on:
1) rahvuskultuuri rikastamine süvamuusika propageerimise kaudu;
2) hooaja kujundamine kontsertide planeerimise, korraldamise ja esitamise kaudu;
3) tööprojektide algatamine ja läbiviimine koostöös heliloojate, salvestusi ja plaadistusi teostavate institutsioonide ja teiste asutustega;
4) orkestri repertuaari ja tegevust tutvustavate trükiste kirjastamine, levitamine ja säilitamine;
5) linnale olulistel traditsioonilistel avalikel üritustel ja kontsertidel esinemine.
§ 5. Töö planeerimise alused
(1) Orkestri töö planeerimise aluseks on orkestri arengukava tegevuskava, mille alusel koostatakse repertuaari- ja tööplaan.
(2) Repertuaariplaani koostab peadirigent ja kinnitab loomenõukogu ettepaneku alusel direktor kalendriaastaks.
(3) Orkestri tööplaani koostavad direktor ja peadirigent. Orkestri tööplaan kooskõlastatakse orkestri loomenõukogu ja linnavalitsuse haridus- ja kultuuriosakonnaga ning kinnitatakse vastava ala abilinnapea poolt iga aasta 01. novembriks järgmiseks kalendriaastaks.
§ 6. Põhimõtted
Orkestril on õigus:
1) osutada oma põhitegevusega seotud tasulisi teenuseid ning korraldada põhiülesannete täitmiseks vajalikku majandustegevust. Tasuliste teenuste hinnakirja kinnitab linnavalitsus.
2) kutsuda orkestri juurde (välis-) esinejaid (dirigendid, solistid, õpetajad, orkestrandid jne);
3) anda kontserte ning salvestada muusikat vastavalt tellijatega sõlmitud lepingutele;
4) korraldada oma esinemisi Eestis ja välisriikides;
5) olla organisatsioonide liige;
6) korraldada konkursse ja meistrikursusi.
(1) Orkester koostab kooskõlas käesoleva põhimäärusega ning Pärnu linna arengukavaga orkestri arengukava neljaks aastaks. Arengukavas määratakse orkestri tegevuse missioon, eesmärgid, arengu põhisuunad, üldine tegevuskava ja vahendid ning arengukava uuendamise kord. Arengukava koostamise ja uuendamise eest vastutab orkestri direktor.
(2) Arengukava kiidavad heaks orkestri peadirigent ja loomenõukogu.
(3) Arengukava kooskõlastab linnavalitsus.
(4) Arengukava kinnitab orkestri direktor.
(1) Administratiivselt juhib orkestri tööd direktor ja kunstiliselt peadirigent.
(2) Direktori vaba ametikohta täitmiseks korraldatakse avalik konkurss. Peadirigendi vaba ametikoha täitmiseks võib vajadusel kuulutada avaliku konkursi. Konkursi tingimused ja korra kehtestab ning konkursi viib läbi linnavalitsus.
(1) Orkestri direktori kinnitab ametisse ja vabastab ametist linnavalitsus linnapea ettepanekul. Direktoriga sõlmib, muudab ja lõpetab töölepingu linnapea.
(2) Orkestri direktor:
1) juhib orkestri tegevust vastavalt käesolevale põhimäärusele ja vastutab orkestrile pandud ülesannete täitmise, arengu ja rahaliste vahendite sihipärase kasutamise eest;
2) võtab tööle orkestri töötajad ning sõlmib, muudab ja lõpetab nendega töölepingud;
3) määrab kindlaks töötajate töökohustused, töötasud ja kinnitab ametijuhendid;
4) esindab orkestrit ja volitab selleks vajadusel teisi isikuid;
5) sõlmib lepinguid ja sooritab muid põhimäärusest, töölepingust ja ametijuhendist tulenevaid tehinguid temale kinnitatud eelarve piires;
6) kasutab kooskõlas õigusaktidega orkestri valduses olevat linnavara ja rahalisi vahendeid sihipäraselt ja otstarbekalt;
8) kinnitab orkestri töökorralduse alused, samuti muud orkestrisisesed eeskirjad;
9) moodustab vajadusel nõuandva õigusega komisjone või nõukogusid;
10) koostab orkestri eelarve eelnõu ja vastutab kinnitatud eelarvest kinnipidamise eest;
11) tagab orkestri asjaajamise vastavalt kinnitatud asjaajamiskorrale;
12) lahendab muid käesolevast põhimäärusest, oma töölepingust ja õigusaktidest tulenevaid ülesandeid;
13) vastutab oma pädevuse piires orkestri põhimäärusele vastava tegevuse, orkestri arengu ning rahaliste vahendite õiguspärase kasutamise eest.
§ 10. Peadirigent
(1) Orkestri peadirigendi kinnitab ametisse ja vabastab ametist linnavalitsus linnapea ettepanekul. Peadirigendiga sõlmib, muudab ja lõpetab töölepingu linnapea või tema poolt volitatud ametiisik.
(2) Orkestri peadirigent:
1) töötab välja orkestri töö loomingulise kontseptsiooni ning vastutab orkestri loominguliste eesmärkide saavutamise eest;
2) vastutab orkestri mängutaseme eest ja algatab selle tõstmiseks orkestrantide atesteerimisi ja konkursse;
3) koostab orkestri repertuaariplaani ja külalisesinejate nimekirja ning vastutab kavva võetavate teoste ja külalisesinejate kunstilise taseme eest;
4) valmistab ette ja dirigeerib kontserdikavasid, mille arv hooaja jooksul on määratud orkestritööplaanis.
(1) Orkestri töötajate koosseisu kinnitab linnavalitsus. Töötamine orkestris toimub töölepingu alusel ja seda reguleeritakse töösuhteid reguleerivate õigusaktidega.
(2) Orkestri loominguliste töötajate õigused ja kohustused on määratletud etendusasutuse seadusega, töösuhteid reguleerivate õigusaktidega, töölepingutega ja orkestri töökorralduseeskirjaga.
§ 12. Loomenõukogu
Loomingulise tegevuse kavandamise ja hindamisega seotud küsimuste läbivaatamiseks tegutseb orkestri juures loomenõukogu, mille koosseisu kuuluvad orkestri direktor, peadirigent, kontsertmeister ja/või orkestrantide esindaja, Kultuuriministeeriumi esindaja ja Eesti Kontserdi esindaja. Loomenõukogu koosseisu kinnitab linnavalitsus ja selle kodukorra kinnitab direktor.
§ 13. Orkestri vara
Orkestri vara valdamine, kasutamine ja käsutamine toimub Pärnu linnavolikogu (edaspidi volikogu) poolt kehtestatud korras.
§ 14. Finantseerimine ja eelarve
(1) Orkestri eelarve tulud moodustuvad riigi- ja linnaeelarve eraldistest, laekumistest sihtasutustelt, annetustest ning omategevusest saadud tuludest.
(2) Orkestri kulud kantakse linnaeelarvest.
(3) Orkestri raamatupidamise arevestust ja aruandlust korraldab linnavalitsuse vastav struktuuriüksus.
(1) Orkestri põhimääruse järgsete ülesannete täitmise üle teostab järelevalvet linnavalitsuse haridus- ja kultuuriosakond.
(2) Orkestri rahaliste vahendite ja muu vara kasutamise üle teostab järelevalvet linnavalitsuse sisekontrolliteenistus.
§ 16. Ümberkorraldamine, ümberkujundamine ja tegevuse lõpetamine
Orkestri ümberkorraldamine, ümberkujundamise ja tegevuse lõpetamise otsustab volikogu.