Hanila valla ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga liitumise eeskiri – Riigi Teataja
Hanila valla ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga liitumise eeskiri
Hanila valla ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga liitumise eeskiri - sisukord
§ 4 ÜVK-ga liitumine.
§ 5 ÜVK-galiitumise taotlus
RT IV, 03.12.2013, 101
Vastu võetud 29.10.2008 nr 99
jõustumine 05.11.2008
Määrus kehtestatakse «Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni seaduse» § 5 lõike 2¹ ja § 6 lõike 1 alusel.
(1) Käesolev Hanila valla ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga liitumise eeskiri (edaspidi eeskiri) sätestab liitumise tingimused ja nõuded ning määrab liitumise korra Hanila vallas.
(2) Ühisveevärk ja kanalisatsioon (edaspidi ÜVK) rajatakse Hanila Vallavolikogu kinnitatud ÜVK arendamise kava alusel.
(3) Klientide nõuetekohase ühisveevärgiveega varustamise ning reovee ärajuhtimise ühiskanalisatsiooni kaudu tagab Hanila Vallavolikogu kinnitatud vee-ettevõtja.
(4) Ühisveevärgi vesi on mõeldud kasutamiseks olme-, tootmis- ja kastmisvajadusteks ning kahjutule kustutamiseks. Ühisveevärgi vee kvaliteet peab vastama riiklikult kehtestatud kvaliteedi-nõuetele.
(6) Avalikelt teedelt, tänavatelt ja väljakutelt sademe- ja drenaaživee ning muu pinnase- ja pinnavee vastuvõtt ühiskanalisatsiooni reguleeritakse Hanila Vallavalitsuse ja vee-ettevõtja vahelise lepinguga.
1) allklient – juriidiline või füüsiline isik, kes kasutab ÜVK teenuseid kliendi vahendusel nende-vahelise kokkuleppe kohaselt;
3) avalik veevõtukoht – ühisveevärgil asuva veevõtmise seadme (olmevesik, paakautode täitmise seade jms. ) koht koos teenindamiseks vajalike ehitistega;
4) fekaalid – kuivkäimlatest ja kogumiskaevudest väljaveetavad jäätmed;
7) kaitsevöönd – kitsendustega maa-ala ÜVK ehitiste kaitse ja ohutuse ning hoolduse tagamiseks;
8) kinnistu – kinnistusraamatusse iseseisva üksusena kantud kinnisasi, hoonestusõigus „Kinnistusraamatuseaduse“ § 51 punktides 1 ja 2 sätestatud tähenduses;
9) kinnistu kanalisatsioon – liitumispunktist kinnistupoolsed ehitised ja seadmed (sealhulgas hoovivõrk, ehitiste sisekanalisatsioon, reovee mõõtesõlm) kinnistult reovee ärajuhtimiseks ühiskanalisatsiooni;
10) kinnistu omanik – kinnisasja omanik, hoonestusõiguse omanik, korteriomanik ja korteri-hoonestusõiguse omanik ning kuni nende kinnistamiseni ka krundi õiguspärane valdaja ning ehitise kui vallasasja juurde kuuluva maa omanik või valdaja, samuti erastatavate elamute puhul kuni korteriühistu moodustamiseni kohustatud subjekt;
11) kinnistu veevärk – liitumispunktist kinnistupoolsed ehitised ja seadmed (sealhulgas hoovitorustikud, ehitiste siseveevärk jne) kinnistu veega varustamiseks ühisveevärgist;
12) klient – juriidiline või füüsiline isik, kes on vee-ettevõtjaga sõlminud teenuslepingu;
13) liitumine – kinnistu veevärgi torustiku ühendamine ühisveevärgi torustikuga või kinnistu kanalisatsiooni ühendamine ühiskanalisatsiooni torustikuga veevarustuse või reovee ärajuhtimise teenuste kasutamiseks;
14) liitumispunkt – ÜVK ühenduskoht kinnistu veevärgi ja kanalisatsiooniga;
15) liitumistasu – ühekordne tasu, mis tuleb kinnistu omanikul tasuda kinnistu veevärgi või kanalisatsiooni liitmiseks ÜVK-ga vee-ettevõtjale liitumiseks tehtud kulutuste katmiseks;
16) paisutuskõrgus – kõrgus, mille puhul on tagatud reovee äravool üleujutusriskita;
17) peakraan – viimane sulgemisseade ühendustorul enne kinnistu veevärki
18) peatoru – ÜVK torustik, mille kaudu toimub kinnistute veega varustamine või kinnistutelt reovee ärajuhtimine;
19) purgimine – tekkekohast äraveetud reovee ja fekaalide ühiskanalisatsiooni laskmine selleks ettenähtud kohas;
20) rajatis – maapinnaga püsivalt ühendatud inimtegevuse tulemusena valminud ehitis, mis ei ole hoone;
21) reovesi – on üle kahjutuspiiri rikutud ning puhastamist vajav vesi;
22) sademevee kanalisatsioon – rajatised ja seadmed sademe- ja drenaaživee ning muu pinnase- ja pinnavee ärajuhtimiseks;
23) sademevesi – sademetena langenud ning ehitiste, sh kraavide abil kogutav ja ärajuhitav vesi;
27) vee- või reovee mõõtesõlm – vee- või reovee mõõtmiseks ettenähtud vee- või reoveearvesti ja arvesti juurde kuuluvast armatuurist koosnev tehniline sõlm;
28) vee-ettevõtja – Hanila Vallavolikogu poolt määratud ning ÜVK kaudu veevarustuse ja reovee ärajuhtimise teenuseid osutav ettevõtja;
29) vääramatu jõud – inimtahtele allumatu loodusjõud (üleujutus, torm, paduvihm, pakane jne);
30) ühenduskraan – veevarustuse ühendustorul peatoru juures asuv sulgur, mis järgneva sulguri puudumisel on ühtlasi peakraaniks;
31) ühendustoru – kinnistu veevärki veega varustav või kinnistu kanalisatsioonist reovett vastuvõttev toru peatorust liitumispunktini;
32) ühiskanalisatsioon – ehitiste, rajatiste ja seadmete kompleks mitme kinnistu reovee ärajuhtimiseks ning mis on vee-ettevõtja hallatav või teenindab vähemalt 50 elanikku;
33) ÜVK avarii – ÜVK ehitiste või seadmete ettenägematu purunemine või rikki minek, mille tagajärjel oluliselt halveneb või katkeb klientide veega varustamine ja nendelt reovee ärajuhtimine, või on ohustatud inimesed, ehitised või keskkond;
34) ühisveevärgi vesi – ühisveevärgist vee-ettevõtja ja kliendi vahelise lepingu alusel võetav vesi;
35) ühisveevärk – ehitiste, rajatiste ja seadmete kompleks mitme kinnistu veega varustamiseks ning vee kasutamiseks kahjutule tõrjumisel, kui selleks ei ole ette nähtud muid veevõtukohti. Ühisveevärgi ehitiste, rajatiste ja seadmete kompleks on vee-ettevõtja hallatav või teenindab vähemalt 50 elanikku;
36) ühisvoolne kanalisatsioon – ehitiste, rajatiste ja seadmete kompleks reovee, sademe- ja drenaaživee ning muu pinnase- ja pinnavee ühiseks ärajuhtimiseks;
37) ÜVK – ühisveevärk ja -kanalisatsioon.
(5) Liitumispunktiks veevärgil on peakraan, mis kuulub ühisveevärgi hulka. Kui torustikul vahetult enne kinnistu piiri puudub sulgemisvahend, on liitumispunktiks koht, kus sisendustoru ületab kinnistu piiri. Krundistamata hoonestuse puhul on liitumispunktiks peakraan, kui vee-ettevõtja ja liituja ei ole kokku leppinud teisiti. Täpne liitumispunkti asukoht määratakse liitumislepingus.
(6) Liitumispunktiks kanalisatsioonitorustikul on kinnistupoolseim vaatluskaev avalikult kasutataval maa-alal kuni ühe meetri kaugusel kinnistu piirist. Vaatluskaev kuulub ühiskanalisatsiooni hulka. Selle puudumisel on liitumispunktiks peatorul koht, kus peatoru ületab kinnistu piiri. Kui hoone kanalisatsiooni väljalaskude kogumistorustik on kinnistu hoonestamata ala piiratuse tõttu paigaldatud väljapoole kinnistut, loetakse liitumispunktiks vaatluskaev, millest toimub äravool peatorusse. Krundistamata hoonestuse puhul on liitumispunktiks viimane vaatluskaev, millesse juhitakse hoonest reovett. Täpne liitumispunkti asukoht määratakse liitumislepingus.
(7) Kui ÜVK peatoru läbib kinnistut ja sellest hargneb torustik ehitisse, on peakraaniks peatorule lähim sulgur, kanalisatsiooni liitumispunktiks aga peatorul hargnemiskohas asuv vaatluskaev.
(8) Olemasoleva hoonestusega krundistamata aladel viiakse ala krundistamisel veevärgi ja kanalisat-sioonirajatiste piiritlus kooskõlla krundistatud alade piiritlusega. Kinnistu piiride muutmisel või kinnistu tükeldamisel täpsustatakse ka piiritlust. Kui eeltooduga kaasneb veevärgi- ja kanalisatsioonirajatiste ümberehitamise vajadus, esitab vee-ettevõtja vastavad nõuded detailplaneeringu või krundijaotusplaani läbivaatamisel.
§ 4. ÜVK-ga liitumine.
(7) Liitujate suhtes, kelle kinnistul paikneb või ehitatakse tootmishooned või -rajatised, lepitakse liitumistasu suuruses ja liitumise tingimustes kokku ÜVK omaniku või valdaja ja liituja vaheliste läbirääkimiste teel.
§ 5. ÜVK-galiitumise taotlus
(7) Liitumislepingu sõlmib ka klient, kes soovib muuta liitumise tehnilist lahendust või kes soovib suurendada tarbitava vee ja/või ärajuhitava heitvee hulka määral, mis tingib olemasoleva tehnilise lahenduse muutmise.
(1) Liitumistasu võtmise aluseks on kinnistule (kinnistutele) nõuetekohaseks teenuste osutamiseks, sealhulgas tuletõrjeveega varustamiseks kui see toimub ühisveevärgist, vajalike ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni torustike ning muude ehitiste ehitamiseks ja ümberehitamiseks tehtud või tehtavad kulud.
(3) ÜVK arendamise kavaga hõlmatud piirkonnas, kus ÜVK-ga ühendatakse rohkem kui 50 protsenti elamuid, mille ehitusluba on välja antud enne 1999. aasta 22. märtsi (ÜVKS § 6 lg 2 p 1) tagatakse liitumistasuga ainult kinnistu ühendamine ÜVK-ga. Liitumistasu võtmise aluseks on vastava kinnistu tarbeks ehitatavate ühendustorude ja liitumispunktide ehitamise tegelikud kulud. Eeltoodu kehtib juhul, kui piirkonna ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni ehitusaeg on kooskõlas Hanila valla ÜVK arendamise kavaga. Eelpoolnimetatud kinnistute liitumiseks tehtud kulud kaetakse vee-ettevõtjale teenuste hinna arvelt või hüvitatakse liitujale vallavalitsuse poolt.
(8) Ühtekuuluvusfondi projekti 2004/EE/16/C/PE/004 „Matsalu alamvesikonna vee- ja kanalisatsioonirajatiste rekonstrueerimine ja laiendamine“ raames rajatud torustike piirkonnas on liitumistasu arvutamise aluseks reaalselt ehitaja poolt tehtud kulutused kinnistute liitumiseks ühisveevärgi või kanalisatsiooniga, millest arvestatakse maha tagastamatu abina saadud toetused. Liitumistasu suuruse ja tasumise tingimused projekti asula kohta kehtestab kohalik omavalitsus vastavalt esitatud arvutustele.
(9) Eelnevas lõikes märgitud projektiga seotud eesmärkide täitmiseks tasub liituja torustikega liitumisel esimesel aastal peale torustike valmimist 0% arvutatud liitumistasust, teisel aastal tuleb tasuda 50% liitumistasust ja kolmandast aastast alates 100% liitumistasust.
(19) Vee-ettevõtjate vaheline, arendamise kava kohaste ühistes huvides kasutatavate, ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni ehitiste rajamise kulude tasumine toimub nendevaheliste lepingute alusel. Kui kulud tehti kinnistute liitumiste tagamiseks, kuuluvad need kinnistute liitumistasu hulka.
(1) Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni ehitiste rajamise kulude jagamisel kinnistute vahel võetakse aluseks eramajade korral kinnistute ja kortermajade korral korterite arv.
(2) Tootmis- ja ärimaadel või mujal, kus kinnistutele tagatud ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni teenuste mahud on oluliselt erinevad tavapärasest, on kulude jagamise aluseks kinnistutele tagatavad teenuste mahud.
Enne käesoleva eeskirja jõustumist liituja ning ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni omaniku või valdaja vahel sõlmitud liitumislepingud kehtivad kuni liitumislepingus sätestatud kohustuste täitmiseni liituja ning ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni omaniku või valdaja poolt.
Määrus jõustub 5. novembril 2008.


Laimjala vald - Volikogu koosoleku protokoll nr.5 2014
13. veebruar 2014.a.
Puudus: -------
Osa võtsid: vallavanem Vilmar Rei, maanõunik Piret Miller, ehitus- ja majandusnõunik Ado Aus, sotsiaalnõunik Rohta Lember, finantsnõunik Elle Toll.
Istungil osalesid: Maris ja Tarmo Karma, Väino Lodi
Ekraanile kuvatud istungi päevakorraprojekti tutvustas volikogu esimees Aarne Lember. Ekraanile kuvatud päevakorras oli kolm esimest punkti kokku viidud ühe otsuse eelnõu alla. (vormiline muudatus). Volikogu esimees pani hääletusele esitatud muudatusega päevakorra. 7 poolthäälega kinnitati ekraanile kuvatud päevakord.
1. Laimjala valla kohalike teede nimekirja kinnitamine – V.Rei; A.Aus otsus nr 14
2. Sotsiaaltoetuste määrade kinnitamine- R. Lember määrus nr 3
3. Laimjala valla 2014.aasta eelarve I lugemine – V.Rei; E.Toll
4. Peremehetu ehitise hõivamise algatamine – P.Miller otsus nr 15
5. Korruptsioonivastase seaduse rakendamine – M.Liiv määrus nr 4
6. Esindajate nimetamine Eesti Maaomavalitsuste Liitu otsus nr 16
7. Uuest arengukavast
Laimjala valla kohalike teede nimekirja kinnitamine
Saare maavanem on oma 23.12.2013.a. korraldusega nr 535 teinud ettepaneku Laimjala Vallavolikogu 12.09. 2006.a. otsuse nr 1-1/83 „ Laimjala valla teede nimekirja muutmine“ vastavusse viimine kehtivate õigusaktidega või tühistada otsus.
Laimjala vallavolikogu otsus nr 1-1/83 ei tuginenud
selle andmise ajal kehtinud õigusele. Otsuse alusena näidatud teeseaduse § 4 lõige 4 ja § 5 lõige 6 kaotasid kehtivuse 27.02.2005.a. Teeseaduse § 10 lõige 3 on volitusnormiks keskkonnaministrile metsatee seisundile nõuete kehtestamiseks. Teeseaduse § 25 lõike 3 kohaselt korraldab omavalitsus teehoidu kohalikel teedel ja on kohustatud nendel teedel looma tingimused ohutuks liiklemiseks. Kuna aga otsusega nr 1-1/83 ei lahendada teehoiu küsimusi, siis on viide § 25 lõikele 3 alusetu.
Seoses kõnealuse otsuse kooskõlla viimisega või tühistamisega, vaatas vallavalitsus üle ka teised valla teede nimekirjade kinnitamise otsused ja leidis samade alustena näidatud otsuse nr 30 15. 11.2005 „Laimjala valla teede nimekirja kinnitamine“.
Vallavalitsuse ettepanek on, et 2005.aasta ja 2006.aasta otsuseid ei ole 2014.aastal enam mõtet parandada ja vastavusse viia sel ajal kehtinud alustega, vaid tühistada eelpool nimetatud otsused.
Volikogu esimees A.Lember andis sõna T. Karmale (sõnavõtt lisatud protkollile) .
V.Lodi ärritus T.Karma jutu ja tehtud tegude ning valede peale.
Volikogu esimees A. Lember tegi ajaloos pika tagasivaate kõnealuse tee olemasolust ja avalikust kasutusest.
T.Karma jäi endiselt oma seisukohale, et tegemist ei ole teega teesedause mõistes.
Vallavanema selgitas veelkord, et selle tee kaudu on juurdepääs teistele kinnistutele ja valla avalikule puhkekohale Sääremäel.
Volikogu liige Viljar Rei tegi ettepaneku tulla valda siis, kui teil on ettepanek, kus on naabrid asja omavahel kokku leppinud, kuidas nad seal oma liikumist näha tahavad ja ka omalt poolt panustama, kui on ümber ehitamise plaanid.
Sellega arutelu lõpetati ja pandi otsuse eelnõu hääletusele.
Võttes aluseks haldusmenetluse seaduse § 64 lõike 1 ja § 68 lõike 2, 3 ja maavanema korralduse nr 535,
Laimjala Vallavolikogu o t s u s t a b:
1. Kinnitada Laimjala valla avalikuks kasutuseks määramata erateede nimekiri ( Lisa nr 1)
2. Kinnitada Laimjala valla avalikuks kasutuseks määratud kohalike teede nimekiri ( Lisa nr 2)
3. Tunnistada kehtetuks Laimjala Vallavolikogu 15.11.2005.a otsus nr 1-1/30 „Laimjala valla teede nimekirja kinnitamine“.
4.Tunnistada kehtetuks Laimjala Vallavolikogu 12.09.2006.a otsus nr 1-1/83 „ Laimjala valla teede nimekirja muutmine“.
Sotsiaaltoetuste määrade kinnitamine
Sel aastal ei ole eelarve koostamisel arvestatud valla sotsiaaltoetuste määrade muutmisega ( ei tõstmist ega langetamist) , eelmisel aastal tõusid kõik valla toetuste liigid.
Määrus võeti vastu 7 poolthäälega.
Määrus lisatud.
Laimjala valla 2014.aasta eelarve I lugemine
Vallavanem kuvas 2014 aasta eelarveprojekti stendile.
Eelarve räägiti tegevusalade kaupa lahti.
Vallavara müügist on planeeritud ühe korteri müük ja Vesiroti kinnistu müük.
Volinikud said oma küsimustele vastused ja eelarve I lugemine lõpetati ja juunati II lugemisele.
Peremehetu ehitise hõivamise algatamine
P. Miller selgitas asjaolusid . Selgitada välja ehitiste peremehetus ja võtta arvele Laimjala vallas Randvere külas paiknevad ehitised. Ehitiste viimane teadaolev omanik oli Vambola Viilma.
Kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 omavalitsusüksuse ülesanded ja pädevus punkt 3 alusel korraldab omavalitsusüksus neid kohaliku elu küsimusi:
2) mis ei ole seadusega antud kellegi teise otsustada ja korraldada. Sama seaduse §22 punkt 37) loetleb volikogu pädevuseks muud seadusega volikogu ainupädevusse antud küsimused, mille alla käib ehitise peremehetuks tunnistamine.
Laimjala valla põhimääruse § 23 lg1 alusel on Volikogul õigus korraldada Laimjala valla territooriumil oma ülesannete täitmiseks olulistes küsimustes vallaelanike küsitlusi.Peremehetu ehitise hõivamise kord reguleerib hoone ja rajatise kui peremehetu ehitise hõivamist asjaõigusseaduse rakendamise seaduse paragrahvi 13 lõike 2 alusel. õigusliku alusega püstitatud ehitistel.
p 8. Ehitise peremehetuse selgitab välja kohalik omavalitsus, kes hindab ehitist ja võtab selle arvele. Kui ehitisel ei ole valdajat, määrab kohalik omavalitsus ehitisele hooldaja.
Täideviimine, juhul kui vastuväiteid ei ole esitatud, toimub Peremehetu ehitise hõivamise kord p 9 alusel, mis ütleb, et pärast ehitise arvelevõtmist avaldab kohalik omavalitsus ametlikus väljaandes Ametlikud Teadaanded ja kohalikus ajalehes teate hõivatava ehitise, selle asukoha ning viimase teadaoleva omaniku kohta. Teade peab sisaldama üleskutset esitada vastuväiteid ehitise peremehetuse või selle kohaliku omavalitsuse poolt hõivamise kohta teates määratud tähtpäevaks. Vastuväidete esitamise tähtaeg ei või olla lühem kui kaks kuud. Peremehetu ehitise hõivamise kord punkt 10 alusel valla- või linnavolikogu või tema ülesandel valla- või linnavalitsus vaatab läbi esitatud vastuväited ja otsustab, kas ehitis on peremehetu või mitte.
Esitatud otsuse eelnõu pandi hääletusele.
Määruse eelnõu koos seletuskirjad oli volinikele välja saadetud. Esitatud eelnõu kohta täiendusi ega parandusi ei esitatud.
Määruse eelnõu võeti esitatud kujul vastu
(7 poolthäält).
Esindajate nimetamine Eesti Maaomavalitsuste Liitu
Ettekandja: vallasekretär- Merike Liiv
Vallasekretär selgitas EMOVL osalemist ja mis sellega seondub.
Volinikud tegis järgmised ettepanekud:
1. Nimetatada Laimjala vallavolikogu esindajaks Eesti Maaomavalitsuste Liidu Maapäevale
Aarne Lember ja tema asendajaks Laura Väli
2. Nimetada Laimjala vallavalitsuse esindajaks Eesti Maaomavalitsuste Liidu Maapäevale
Vilmar Rei ja tema asendajaks Ado Aus.
Uuest arengukavast
P. Miller esitas kokkuvõtte ekraanile (lisatud protokollile) .


Tulumaksuseaduse, sotsiaalmaksuseaduse ja maksukorralduse seaduse muutmise ning sellest tulenevalt teiste seaduste muutmise seadus – Riigi Teataja
Tulumaksuseaduse, sotsiaalmaksuseaduse ja maksukorralduse seaduse muutmise ning sellest tulenevalt teiste seaduste muutmise seadus
Väljaandja:RiigikoguAkti liik:seadusTeksti liik:algtekstJõustumise kp:01.07.2005Avaldamismärge:RT I 2005, 25, 193
Tulumaksuseaduse, sotsiaalmaksuseaduse ja maksukorralduse seaduse muutmise ning sellest tulenevalt teiste seaduste muutmise seadus1Vastu võetud 20.04.2005
Välja kuulutatud Vabariigi Presidendi 9. mai 2005. a otsusega nr 831
§ 1. Paragrahvi 13 lõike 3 punktid 1 ja 11 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
« 1) Vabariigi Valitsuse kehtestatud tingimustel ja piirmäärades avalikule teenistujale, töötajale või juriidilise isiku juhtimis- või kontrollorgani liikmele tööandja või tema asemel kolmanda isiku poolt makstavaid teenistus-, töö- või ametilähetusega seotud sõidu-, majutus- ja muude kulude hüvitisi ning päevaraha, samuti teises paikkonnas asuvale ametikohale nimetamisega seotud kolimiskulude hüvitisi ning loomeliidu poolt loovisikule seoses tema loometööga seotud lähetustega makstavaid sõidu- ja majutuskulude hüvitisi ning päevaraha;
11) käesoleva lõike punktis 1 nimetatud isikule tööandja või tema asemel kolmanda isiku poolt tehtavaid samas punktis nimetatud väljamakseid töö tegemise kohas kehtivates piirmäärades, kui töö tegemise koht asub välisriigis;».
§ 2. Paragrahvi 31 lõike 1 punkt 7 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 7) paragrahvi 13 lõike 3 punktides 1 ja 11 nimetatud kulude hüvitisi ja päevaraha samades punktides sätestatud piirmäärades;».
§ 3. Paragrahvi 39 täiendatakse lõikega 11
« (11) Dividendi saamise õiguse andva väärtpaberi võõrandamisest saadud kahju ei arvata maha muude väärtpaberite võõrandamisest saadud kasust, kui see väärtpaber omandati 30 päeva jooksul enne dividendiõiguslike isikute määramise kuupäeva ja võõrandati 30 päeva jooksul pärast eelnimetatud kuupäeva.»
§ 4. Paragrahvi 42 lõiget 3 täiendatakse teise lausega järgmises sõnastuses:
«Residendist füüsilisele isikule Eesti riigi poolt seaduse alusel makstava pensioni ja kogumispensionide seaduses sätestatud kohustusliku kogumispensioni väljamaksmisel võib käesoleva paragrahvi lõikes 1 ja 1
1 sätestatud maksuvaba tulu arvestada summeeritult kalendriaasta algusest.»
§ 5. Paragrahvi 48 lõike 4 punkt 4 muudetakse ja sõnastatakse
« 4) teenistus-, töö- või ametilähetusega seotud kulude hüvitamine või päevaraha maksmine Vabariigi Valitsuse kehtestatud piirmäärasid ületavas osas (§ 13 lõike 3 punkt 1, § 31 lõike 1 punkt 7) või töö tegemise kohas kehtivaid piirmäärasid ületavas osas, kui töö tegemise koht asub välisriigis (§ 13 lõike 3 punkt 11);».
§ 6. Paragrahvi 50 täiendatakse lõikega 11
« (11) Dividendi, mille aluseks olevalt kasumiosalt on teine äriühing maksnud tulumaksu Eestis või välisriigis või millelt on tulumaks kinni peetud, ei maksustata käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud tulumaksuga, kui dividendi saajale kuulus dividendi väljamaksmise ajal vähemalt 20% dividendi maksnud äriühingu aktsiatest, osadest või häältest. Samuti ei maksustata käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud tulumaksuga dividendi, mida makstakse residendist äriühingu välisriigis asuvale püsivale tegevuskohale omistatud kasumi arvel, kui sellelt kasumilt on püsiva tegevuskoha riigis tulumaks makstud. Arvesse võetakse ainult tulumaks, mille tasumine oli seaduse või välislepingu alusel kohustuslik.»
§ 7. Paragrahvi 53 täiendatakse lõikega 41
« (41) Väljamakseid, mida mitteresident teeb püsiva tegevuskoha kaudu või püsiva tegevuskoha arvel saadud dividendist, millelt on tulumaks kinni peetud või mille aluseks olevalt kasumiosalt on tulumaks Eestis või välisriigis makstud, ei maksustata käesoleva paragrahvi lõikes 4 sätestatud tulumaksuga, kui dividendi saajale kuulus dividendi väljamaksmise ajal vähemalt 20% dividendi maksnud äriühingu aktsiatest, osadest või häältest. Arvesse võetakse ainult tulumaks, mille tasumine oli seaduse või välislepingu alusel kohustuslik.»
§ 8. Paragrahvi 54:
« (5) Kui residendist äriühing on saanud dividendi mitteresidendist äriühingult või mitteresident on Eestis registreeritud püsiva tegevuskoha kaudu saanud dividendi teiselt mitteresidendist äriühingult, võib dividendi saaja § 50 lõike 1 või § 53 lõike 4 alusel tasumisele kuuluvast tulumaksust maha arvata välismaal dividendilt kinnipeetud tulumaksu. Maha võib arvata ainult selle osa välisriigi tulumaksust, mille tasumine oli seaduse või välislepingu alusel kohustuslik. Igas riigis tasutud tulumaksu kohta peetakse eraldi arvestust. Paragrahvi 50 lõike 11 või § 53 lõike 41 kohaselt mittemaksustatava dividendi aluseks olevalt dividendilt välisriigis tasutud tulumaksu arvesse ei võeta.»;
2) lõiked 51 ja 52 tunnistatakse kehtetuks;
3) lõige 53 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (53) Kui residendist äriühing või mitteresident Eestis registreeritud püsiva tegevuskoha kaudu on saanud litsentsitasu Hispaania, Kreeka, Leedu, Läti, Poola, Portugali, Slovakkia või Tšehhi residendist äriühingult või Euroopa Liidu liikmesriigi residendist äriühingult tema mõnes nimetatud riigis registreeritud püsiva tegevuskoha kaudu või arvel, võib litsentsitasu saaja § 50 lõike 1 või § 53 lõike 4 alusel tasumisele kuuluvast tulumaksust maha arvata neis riikides litsentsitasult kinnipeetud tulumaksu. Tulumaksu võib maha arvata, kui on täidetud vähemalt üks § 31 lõike 4 punktides 2–4 nimetatud tingimustest. Maha võib arvata ainult selle osa välisriigi tulumaksust, mille tasumine oli vastava riigi seaduse või välislepingu alusel kohustuslik. Igas riigis tasutud tulumaksu kohta peetakse eraldi arvestust.»;
4) täiendatakse lõikega 54 järgmises sõnastuses:
« (54) Kui residendist äriühing või mitteresident Eestis registreeritud püsiva tegevuskoha kaudu on saanud intressi Kreeka, Leedu, Läti, Poola või Portugali residendist äriühingult või Euroopa Liidu liikmesriigi residendist äriühingult tema mõnes nimetatud riigis registreeritud püsiva tegevuskoha kaudu, võib intressi saaja § 50 lõike 1 või § 53 lõike 4 alusel tasumisele kuuluvast tulumaksust maha arvata neis riikides intressilt kinnipeetud tulumaksu. Tulumaksu võib maha arvata, kui intressi maksva ja intressi saava äriühingu või nende ja kolmanda äriühingu osaluse puhul on täidetud vähemalt üks § 31 lõike 4 punktides 2–4 nimetatud tingimustest. Maha võib arvata ainult selle osa välisriigi tulumaksust, mille tasumine oli vastava riigi seaduse või välislepingu alusel kohustuslik. Igas riigis tasutud tulumaksu kohta peetakse eraldi arvestust.»
§ 9. Paragrahvi 56 lõige 21 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (21) Residendist äriühing on kohustatud § 50 lõikes 1 nimetatud dividendide ja muude kasumieraldiste suuruse ning saajate kohta esitama deklaratsiooni Maksu- ja Tolliameti piirkondlikule maksukeskusele. Deklaratsioon esitatakse ka dividendide kohta, mida § 50 lõike 11 alusel ei maksustata. Deklaratsiooni vorm ja täitmise kord kehtestatakse rahandusministri määrusega.»
§ 10. Paragrahvi 61:
1) lõige 8 tunnistatakse kehtetuks;
2) lõigetes 9 ja 12 asendatakse sõnad «tulumaksu määraga 26%» sõnadega «käesoleva seaduse § 4 lõikes 1 sätestatud tulumaksu määraga»;
3) täiendatakse lõikega 131 järgmises sõnastuses:
« (131) Vabatahtliku pensionifondi poolt osakuomanikule pärast osakuomaniku 55-aastaseks saamist tehtavad väljamaksed maksustatakse tulumaksu määraga 10% ka enne viie aasta möödumist väljamakse tegemiseks tagasivõetavate osakute omandamisest, kui fondi osakute esmane omandamine on toimunud enne 2004. aasta 1. maid ja esmasest omandamisest on möödunud vähemalt viis aastat.»;
4) täiendatakse lõigetega 25–28 järgmises sõnastuses:
« (25) Paragrahvi 54 lõigete 5 ja 53 alusel maha arvatava tulumaksu summa ei tohi vastavalt § 50 lõike 1 või § 53 lõike 4 alusel maksukohustuse tekkimise ajale ületada 2005. aastal 24/76, 2006. aastal 22/78 ning alates 2007. aastast 25% mitteresidendi makstud dividendide summast.
(26) Paragrahvi 50 lõiget 11, § 53 lõiget 4
1 ja § 54 lõiget 5 rakendatakse alates 2005. aasta 1. jaanuarist saadud dividendi arvel tehtud väljamaksetele.
(27) Kui residendist äriühing või mitteresident Eestis registreeritud püsiva tegevuskoha kaudu on enne 2000. aasta 1. jaanuari, 2003. või 2004. aastal saanud dividendi residendist äriühingult ning dividendi saajale kuulus dividendi maksmise ajal vähemalt 20% dividendi maksja aktsiatest, osadest või häältest, võib dividendi saaja § 50 lõike 1 või § 53 lõike 4 alusel tasumisele kuuluvast tulumaksust maha arvata summa, mis vastavalt § 50 lõike 1 või § 53 lõike 4 alusel maksukohustuse tekkimise ajale võrdub 2005. aastal 24/76-ga, 2006. aastal 22/78-ga ning alates 2007. aastast 25%-ga residendist äriühingult saadud dividendist.
(28) Kui residendist äriühing või mitteresident Eestis registreeritud püsiva tegevuskoha kaudu on enne 2005. aasta 1. jaanuari saanud dividendi mitteresidendist äriühingult, võib dividendi saaja § 50 lõike 1 või § 53 lõike 4 alusel tasumisele kuuluvast tulumaksust maha arvata välisriigis dividendilt kinnipeetud tulumaksu. Kui dividendi saanud residendist äriühingule kuulus dividendi väljamaksmise ajal vähemalt 20% dividendi maksnud mitteresidendist äriühingu aktsiatest, osadest või häältest, võib dividendi saaja § 50 lõike 1 või § 53 lõike 4 alusel tasumisele kuuluvast tulumaksust maha arvata lisaks dividendilt kinnipeetud tulumaksule ka dividendi aluseks olevalt kasumiosalt välisriigis tasutud tulumaksu. Käesoleva lõike alusel maha arvatava tulumaksu summa ei tohi vastavalt § 50 lõike 1 või § 53 lõike 4 alusel maksukohustuse tekkimise ajale ületada 2005. aastal 24/76, 2006. aastal 22/78 ning alates 2007. aastast 25% mitteresidendi makstud dividendi summast. Maha võib arvata ainult selle osa välisriigi tulumaksust, mille tasumine oli vastava riigi seaduse või välislepingu alusel kohustuslik. Igas riigis tasutud tulumaksu kohta peetakse eraldi arvestust.»
§ 11. Seadust täiendatakse normitehnilise märkusega järgmises sõnastuses:
« 1 EÜ Nõukogu direktiiv 90/435/EMÜ eri liikmesriikide emaettevõtjate ja tütarettevõtjate suhtes kohaldatava ühise maksustamissüsteemi kohta (EÜT L 225, 20.08.1990, lk 6–9);
EL Nõukogu direktiiv 2003/48/EÜ hoiuseintresside maksustamise kohta (ELT L 157, 26.06.2003, lk 38–48);
EL Nõukogu direktiiv 2003/49/EÜ eri liikmesriikide sidusühingute vaheliste intressimaksete ja litsentsitasude suhtes kohaldatava ühise maksustamissüsteemi kohta (ELT L 157, 26.06.2003, lk 49–54);
EL Nõukogu direktiiv 2003/123/EÜ, millega muudetakse direktiivi 90/435/EMÜ ühtse maksustamissüsteemi kohta, mida kohaldatakse erinevate liikmesriikide emaühingute ja tütarühingute puhul (ELT L 007, 13.01.2004, lk 41–44);
EL Nõukogu direktiiv 2004/76/EÜ, millega muudetakse direktiivi 2003/49/EÜ teatud liikmesriikide võimaluse osas rakendada üleminekuperioode eri liikmesriikide sidusühingute vaheliste intressimaksete ja kasutustasude suhtes kohaldatava ühise maksustamissüsteemi rakendamiseks (ELT L 157, 30.04.2004, lk 106–113).»
II. § 12. Sotsiaalmaksuseaduse (RT I 2000, 102, 675; 2001, 50, 285; 59, 359; 79, 480; 91, 544; 95, 587; 2002, 44, 284; 62, 377; 111, 662; 2003, 82, 549; 88, 587 ja 591; 2004, 37, 252; 84, 568; 89, 604; 2005, 9, 34) § 6 lõiget 1 täiendatakse punktiga 2
« 21) rahvusvahelise kaitseorganisatsiooni struktuuriüksuse ameti- või teenistuskohale lähetatud teenistuja või kaadrikaitseväelase kaasasolev mittetöötav abikaasa kuni vanaduspensioniikka jõudmiseni;».
III. Maksukorralduse seaduses (RT I 2002, 26, 150; 57, 358; 63, 387; 99, 581; 110, 660; 111, 662; 2003, 2, 17; 48, 341; 71, 472; 82, 554; 88, 591; 2004, 2, 7; 28, 188 ja 189; 30, 208; 45, 319; 56, 403; 84, 568 ja 569; 2005, 13, 66) tehakse järgmised muudatused:
§ 13. Paragrahvi 15 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Rahandusministeeriumil ja riikliku maksu maksuhalduril on õigus anda käesoleva seaduse ja maksuseaduste selgitamiseks ning tutvustamiseks selgitusi ja juhendeid, mille eesmärk on tagada seaduste ühetaoline kohaldamine.»
1) lõikest 1 jäetakse välja sõnad «elu-, asu- või tegevuskohajärgses»;
« (11) Kümne tööpäeva jooksul Eestis maksukohustuse tekkimisest arvates on Maksu- ja Tolliameti piirkondlikus maksukeskuses kohustatud end registreerima:1) mitteresidendist tööandja, sealhulgas füüsilisest isikust ettevõtja, välisesindus, välisriigi muu asutus, rahvusvaheline organisatsioon ja selle esindus, kui teda ei ole varem kantud maksukohustuslaste registrisse või mõnesse käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud registritest;2) seltsing, ühisus ja muu juriidilise isiku staatust mitteomav isikute ühendus.»;
« (2) Registreerimise kohta väljastab Maksu- ja Tolliameti piirkondlik maksukeskus tõendi, kuhu märgitakse käesoleva seaduse § 19 lõikes 1, § 20 lõikes 1, § 21 lõikes 1 või 3, §-s 211
või § 22 lõikes 1 nimetatud andmed.»
§ 15. Paragrahvi 20 lõike 1 punkt 4 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 4) tegevusala või tegevusalad;».
§ 16. Seadust täiendatakse §-ga 211 järgmises sõnastuses:
«§ 211. Seltsingu, ühisuse ja muu juriidilise isiku staatust mitteomava isikute ühenduse registreerimine
(1) Käesoleva seaduse § 18 lõike 11 punktis 2 nimetatud seltsingu, ühisuse ja muu juriidilise isiku staatust mitteomava isikute ühenduse registreerimiseks esitatakse Maksu- ja Tolliameti piirkondlikule maksukeskusele avaldus, kuhu on märgitud seltsingu, ühisuse või muu juriidilise isiku staatust mitteomava isikute ühenduse:1) nimi või nimetus ja aadress, kui need on olemas;
3) liikmete või kaasomanike nimed ja aadressid, välja arvatud käesoleva lõike punktis 4 sätestatud juhul;4) juhtimisõigusega liikmete, tegevjuhi või vara valitseja nimi ja aadress, kui kõik käesoleva lõike punktis 3 nimetatud isikud ei osale ühenduse juhtimises;5) tegevusala või tegevusalad, tegevuskoht ning aadress;6) vastutava isiku ees- ja perekonnanimi, isikukood (selle puudumisel sünnikuupäev, -kuu ja -aasta) ning elukoht.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud avaldusele lisatakse seltsingu, ühisuse või muu juriidilise isiku staatust mitteomava isikute ühenduse:1) tegevuse aluseks oleva dokumendi ärakiri;
2) vastutava isiku volitusi tõendav dokument.»
§ 17. Paragrahvi 22:
« (1) Käesoleva seaduse § 18 lõike 11 punktis 1 nimetatud mitteresidendist tööandja registreerimiseks esitatakse Maksu- ja Tolliameti piirkondlikule maksukeskusele avaldus, kuhu on märgitud:1) mitteresidendist tööandja nimi;
2) tööandja postiaadress asukohamaal, kui see on olemas;3) tööandja postiaadress Eestis, kui see on olemas;4) tööandjat esindava isiku nimi ja postiaadress;5) tööandja või tema volitatud isiku allkiri.»;
« (3) Mitteresidendist tööandjal on õigus end maksukohustuslaste registris registreerida ka enne maksukohustuse tekkimist, esitades selleks käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 2 nimetatud andmed ja dokumendid.»
§ 18. Paragrahvi 23 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Käesoleva seaduse §-des 18, 211 ja 22 nimetatud isikud on kohustatud teatama Maksu- ja Tolliameti piirkondlikule maksukeskusele viie tööpäeva jooksul oma tegevuse lõpetamisest, püsiva tegevuskoha likvideerimisest või §-des 19–21, 21
1 ja 22 loetletud andmete muutumisest.»
§ 19. Paragrahvi 24 lõiget 1 täiendatakse teise lausega järgmises sõnastuses:
«Paragrahvi 18 lõikes 11 nimetatud isiku võib registrisse kanda tagasiulatuvalt kuni 10 tööpäeva avalduse esitamise kuupäevast arvates.»
§ 20. Paragrahvi 27 lõike 1 punktid 1, 4 ja 6 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 1) käesoleva seaduse §-des 18–22 sätestatu kohaselt Maksu- ja Tolliametis registreeritud maksukohustuslase registrisse kandmise ja registrist kustutamise kuupäeva, tegevusala ja tegevuskohta, füüsilisest isikust ettevõtja tegevuse alguse ning lõpu kuupäeva, § 18 lõigetes 1 ja 11 nimetatud isikute puhul vastutava isiku andmeid ning § 23 lõikes 3 nimetatud andmeid;»
« 4) maksuvõlgade suuruse;»
« 6) kohtulahendit maksuvaidluses või resolutsiooni vaide lahendamise kohta, mille peale kohtusse kaebuse esitamise tähtaeg on kaebust esitamata möödunud;».
§ 21. Paragrahvi 28 lõike 3 punkt 3 tunnistatakse kehtetuks.
§ 22. Paragrahvi 29 täiendatakse punktiga 30 järgmises sõnastuses:
« 30) Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Ametile toetuse saamise nõuetekohasuse ja toetusraha sihipärase kasutamise kontrollimiseks sotsiaalmaksu tasumise kohta töötajate arvu ja tasutud summade kaupa kuude lõikes ning Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduses (RT I 2004, 24, 163; 34, 236; 2005, 5, 16) sätestatud ülesannete täitmiseks.»
§ 23. Paragrahvi 30 punkt 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 1) välisriigi pädevatele organitele selle riigi residendist maksumaksja maksumenetluses tähendust omavat teavet vastavalt välislepingus sätestatud tingimustele;».
« (2) Kui ilmnevad käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud asjaolud või kui menetlusosaline on esitanud taandamise taotluse samas lõikes nimetatud alustel, on maksuhalduri ametnik kohustatud sellest teatama tema ametisse nimetamise õigusega ametiisikule või Maksu- ja Tolliameti piirkondliku maksukeskuse või tolliinspektuuri juhatajale, kes peab taandamise vajalikkuse otsustama kolme tööpäeva jooksul taandamise taotluse esitamisest alates.»
§ 25. Paragrahvi 55 tekst muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«Kui menetlusosalise aadressi kohta puuduvad andmed või kui menetlusosaline ei ela ega asu registrisse kantud või maksuhaldurile teadaoleval aadressil ja tema tegelik viibimiskoht ei ole teada ning dokumenti ei ole muul viisil võimalik kätte toimetada, võib maksuhaldur dokumendi resolutiivosa avaldada ametlikus väljaandes Ametlikud Teadaanded. Dokumendi resolutiivosa avaldatakse vähemalt kahel korral ja vähemalt kahenädalase vahega. Dokumendi resolutiivosa loetakse kättetoimetatuks teistkordse avaldamise päevale järgneval päeval.»
§ 26. Paragrahvi 57 lõige 6 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (6) Arvestust võib pidada elektrooniliselt, kui on tagatud arvepidamise tulemusel loodud dokumentide, sealhulgas raamatupidamisregistrite säilimine käesoleva seaduse §-s 58 sätestatud tähtaja jooksul. Elektrooniliste dokumentide konvertimise ja muutmise korral tuleb tagada esialgsete andmete loetavus. Elektroonilist arvestust pidav maksukohustuslane on maksuhalduri nõudmisel kohustatud mõistliku aja jooksul esitama arvestuse tulemusel loodud dokumendid elektrooniliselt. Dokumendid peavad olema loetavad. Elektroonilisel kujul säilitatavaid dokumente peab olema võimalik teisendada loetava kujuga elektrooniliseks andmestikuks kogu §-s 58 sätestatud tähtaja jooksul.»
§ 27. Paragrahvi 62:
« 2) maksuhaldur kohustab haldusakti adressaati esitama dokumendid posti teel, kui see ei põhjusta haldusakti adressaadile ülemääraseid kulutusi või»;
« 4) maksuhaldur kohustab haldusakti adressaati esitama elektroonilisel kujul säilitatavaid dokumente elektrooniliselt.»
§ 28. Paragrahvi 74 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (2) Revidendi asendamise vajaduse korral võib Maksu- ja Tolliameti peadirektor või piirkondliku maksukeskuse või tolliinspektuuri juhataja revidendiks määrata teise Maksu- ja Tolliameti ametniku.»
§ 29. Paragrahvi 78 lõiget 3 täiendatakse punktiga 4 järgmises sõnastuses:
« 4) tutvustama revidendile raamatupidamissüsteemi ja raamatupidamisega seonduvaid infosüsteeme.»
§ 30. Paragrahvi 109 lõiget 4 täiendatakse kolmanda lausega järgmises sõnastuses:
«Kui tasaarvestatav summa ei ületa 50 krooni, siis maksukohustuslasele tasaarvestamise otsust ei väljastata, välja arvatud juhul, kui maksukohustuslane esitab vastava taotluse.»
§ 31. Paragrahvi 111 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (2) Kaupade importimisel ja eksportimisel tasumisele kuuluvate maksude tähtpäevaks tasumata jätmisel tekkinud maksuvõlga ei ajatata. Samuti ei ajatata maksu kinnipidaja maksuvõla tasumist, kui maksuvõlg tekkis sellest, et maksusumma jäeti kinni pidamata või tasumata.»
§ 32. Paragrahvi 119 täiendatakse lõikega 7 järgmises sõnastuses:
« (7) Intressi ei arvestata tollimaksu summalt, mis tuleb tasuda seoses sellega, et eksportiva riigi toll või muu selleks eksportivas riigis volitatud asutus on tunnistanud sooduspäritolu tõendi tagantjärele kehtetuks või nõuetele mittevastavaks ning maksukohustuslane ei olnud teadlik päritolutõendi valedel alustel väljastamisest.»
§ 33. Paragrahvi 130 täiendatakse lõikega 11
« (11) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud täitetoimingute tegemiseks esitab käesoleva seaduse § 46 lõikes 5 nimetatud isik kirjaliku taotluse.»
§ 34. Paragrahvi 131 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (3) Füüsilise isiku maksuvõla sissenõudmisel või tema pangakonto arestimisel ei kuulu maksuhalduri poolt igakuisele sissenõudmisele ega arestimisele ühe kuupalga alammäära suurune summa võlgniku ja iga tema ülalpeetava perekonnaliikme kohta. Informatsiooni ülalpeetavate olemasolu kohta annab maksuhaldurile isik, esitades maksuhalduri nõudmisel vajalikud dokumendid. Maksuhaldur võib korralduse andmisel lähtuda võlgniku ülalpeetavate olemasolu kohta talle teadaolevatest andmetest. Kui isik esitab pärast korralduse andmist ülalpeetavate olemasolu kohta varasemast erinevat teavet, muudetakse korraldust.»
§ 35. Seadust täiendatakse normitehnilise märkusega järgmises sõnastuses:
«1 EÜ Nõukogu direktiiv 77/799/EMÜ liikmesriikide pädevate asutuste vastastikuse abi kohta otsese maksustamise valdkonnas (EÜT L 336, 27.12.1977, lk 15–20);
EÜ Nõukogu direktiiv 79/1070/EMÜ, millega muudetakse direktiivi 77/799/EMÜ liikmesriikide pädevate asutuste vastastikuse abi kohta otsese maksustamise valdkonnas (EÜT L 331, 27.12.1979, lk 8–9);
EÜ Nõukogu direktiiv 92/12/EMÜ aktsiisiga maksustatava kauba üldise korralduse ja selle kauba valdamise, liikumise ning järelevalve kohta (EÜT L 76, 23.03.1992, lk 1–13);
EL Nõukogu direktiiv 2003/93/EÜ, millega muudetakse nõukogu direktiivi 77/799/EMÜ liikmesriikide pädevate asutuste vastastikuse abi kohta otsese ja kaudse maksustamise valdkonnas (ELT L 264, 15.10.2003, lk 23–24);
EL Nõukogu direktiiv 2004/56/EÜ, millega muudetakse direktiivi 77/799/EMÜ liikmesriikide pädevate asutuste vastastikuse abi kohta otsese maksustamise, teatavate aktsiisimaksude ja kindlustusmaksete maksustamise valdkonnas (ELT L 127, 29.04.2004, lk 70–72);
EL Nõukogu direktiiv 2004/106/EÜ, millega muudetakse direktiive 77/799/EMÜ liikmesriikide pädevate asutuste vastastikuse abi kohta otsese maksustamise, teatavate aktsiisimaksude ja kindlustusmaksete maksustamise valdkonnas ning 92/12/EMÜ aktsiisiga maksustatava kauba üldise korralduse ja selle kauba valdamise, liikumise ning järelevalve kohta (ELT L 359, 04.12.2004, lk 30–31);
EÜ Nõukogu direktiiv 76/308/EMÜ vastastikuse abi kohta Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi rahastamissüsteemi kuuluvatest meetmetest tulenevate nõuete ning põllumajandusmaksude ja tollimaksude sissenõudmisel (EÜT L 73, 19.03.1976, lk 18–23);
EÜ Nõukogu direktiiv 79/1071/EMÜ, millega muudetakse direktiivi 76/308/EMÜ vastastikuse abi kohta Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi rahastamissüsteemi kuuluvatest meetmetest tulenevate nõuete ning põllumajandusmaksude ja tollimaksude sissenõudmisel (EÜT L 331, 27.12.1979, lk 10);
EÜ Nõukogu direktiiv 92/108/EMÜ, millega muudetakse direktiivi 92/12/EMÜ aktsiisiga maksustatava kauba üldise korralduse ja selle kauba valdamise, liikumise ning järelevalve kohta ning direktiivi 92/81/EMÜ (EÜT L 390, 31.12.1992, lk 124–126);
EL Nõukogu direktiiv 2001/44/EÜ, millega muudetakse direktiivi 76/308/EMÜ vastastikuse abi kohta Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi rahastamissüsteemi kuuluvatest meetmetest tulenevate nõuete ning põllumajandusmaksude ja tollimaksude sissenõudmisel ning seoses käibemaksuga ja teatavate aktsiisimaksudega (EÜT L 175, 28.06.2001, lk 17–20).
IV. Tulumaksuseaduse, sotsiaalmaksuseaduse ja maamaksuseaduse muutmise seaduses (RT I 2003, 88, 587) tehakse järgmised muudatused:
§ 36. Paragrahvid 48 ja 49 tunnistatakse kehtetuks.
§ 37. Paragrahvi 70 lõikes 5 asendatakse sõnad «§-d 2, 18, 37 ja 48» sõnadega «§-d 2, 18 ja 37» ning lõikes 6 asendatakse sõnad «§-d 3, 38 ja 49» sõnadega «§-d 3 ja 38».
V. § 38. Tulumaksuseaduse, kohalike maksude seaduse ja maksukorralduse seaduse muutmise seaduse (RT I 2004, 45, 319) §-d 13 ja 14 ning § 20 lõiked 4 ja 5 tunnistatakse kehtetuks.
VI. § 39. Seaduse jõustumine
(1) Seadus jõustub 2005. aasta 1. juulil.
(2) Paragrahve 4, 6 ja 7, § 8 punkte 1 ja 2, § 9 ning § 10 punkte 1, 2 ja 4 kohaldatakse tagasiulatuvalt 2005. aasta 1. jaanuarist.
(3) Paragrahvi 8 punkte 3 ja 4 ning § 10 punkti 3 kohaldatakse tagasiulatuvalt 2004. aasta 1. maist.
EL Nõukogu direktiiv 2003/123/EÜ, millega muudetakse direktiivi 90/435/EMÜ ühtse maksustamissüsteemi kohta, mida kohaldatakse erinevate liikmesriikide emaühingute ja tütarühingute puhul (ELT L 007, 13.01.2004, lk 41–44);EL Nõukogu direktiiv 2004/76/EÜ, millega muudetakse direktiivi 2003/49/EÜ teatud liikmesriikide võimaluse osas rakendada üleminekuperioode eri liikmesriikide sidusühingute vaheliste intressimaksete ja kasutustasude suhtes kohaldatava ühise maksustamissüsteemi rakendamiseks (ELT L 157, 30.04.2004, lk 106–113).


Kokku: 123| Näitan: 1 - 20
3-19-1464/41 Riigikohtu halduskolleegium 19.12.2019
RHS § 114 lg 1
Vt p-d 13 ja 17.
Kuna seadus ega hankija ei kehtestanud koolitusplaanile sisu- ega vorminõudeid, pidi koolitusplaan kätkema endas teavet, mille esitamise kohustus pidi olema arusaadav n-ö keskmisele vastavas valdkonnas tegutsevale ettevõtjale. Euroopa Kohus on otsustanud, et võrdse kohtlemise põhimõtet ja läbipaistvuskohustust tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus ettevõtja kõrvale jätmine hankemenetlusest sellise kohustuse täitmata jätmisel, mis ei tulene sõnaselgelt selle menetlusega seotud dokumentidest ega kehtivast riigisisesest õigusest, vaid selle õiguse ja nende dokumentide tõlgendamisest ning liikmesriigi haldusasutuste või -kohtute poolt nendes dokumentides olevate lünkade täitmisest (otsus asjas nr C-309/18: Lavorgna, p 20). (p 13)
VAKO ega kohtud ei ole seotud hankija poolt hankemenetluse dokumendile antud tõlgendusega, kuid hankija otsust tühistades tuleb neil põhjendada, miks hankija tõlgendus on väär. Praegusel juhul ei olnud hankija käsitlus vastuolus ühegi õigusnormiga ega äritavaga. Ringkonnakohus pole näidanud, mille põhjal ta asus seisukohale, et vaidlusalune teave on nõutav koolitusplaani üldlevinud tähendusest tulenevalt. Kolleegiumi hinnangul pole selliseks seisukohaks alust. (p 14)
Hankija ei saa hankemenetluse selles faasis asuda pakkumusele esitama tingimusi, mida alusdokumendid ei sisalda. (p 15)
Kui seadus ei sätesta teisiti, võib hankija otsustada, kas ta usaldab pakkujate kinnitusi või nõuab vastavate asjaolude kindlakstegemiseks tõendeid. Praegusel juhul ei nõudnud hankija hankedokumendis koolitaja kinnituse esitamist. Seetõttu tuleb piisavaks pidada pakkuja kinnituse esitamist. Kohtul ei ole ilma seadusliku aluseta õigust sekkuda hankija kaalutlusõigusesse ning nõuda tõendi esitamist seal, kus hankija on õiguspäraselt otsustanud piirduda pakkuja kinnitusega. Hankemenetlus põhineb suurel määral pakkujate ühepoolsetel kinnitustel ja hankija võimalusel neid usaldada (RHS § 104, § 122 lg 3, § 175 lg-d 2 ja 4, § 178 lg 3 p 2). (p 16)
Euroopa Kohus on selgitanud, et kui hanke alusdokumentide tingimused ei võimalda pakkujatel oma hinnapakkumuses teatud andmeid välja tuua, võivad liikmesriigid anda pakkujatele võimaluse oma olukord nende nõuetega kooskõlla viia (otsus asjas nr C-309/18: Lavorgna, p 32). RHS § 46 lg 4 võimaldab hankijal anda pakkujale tähtaeg pakkumuses esitatud andmeid selgitavate andmete või dokumentide esitamiseks. Arvestades koolitusplaani mõiste määratlematust, on ekslik VAKO ja kohtute seisukoht, et hankija poleks tohtinud võimaldada kolmanda isiku pakkumuses koolitusplaani kohta esitatud andmeid täpsustada, kui need oleks olnud ebapiisavad. (p 17)
Hankija on hankeasjas vastustajaks sõltumata sellest, kas ta toetab halduskohtule esitatud kaebust või vaidleb sellele vastu. Menetluskulude jagamisel tuleb kaebaja kohta käivaid sätteid kohaldada vaidlustaja suhtes ning kolmanda isiku kohta käivaid sätteid isiku suhtes, kelle kasuks tegi otsuse hankija (RKHK otsus asjas nr 3-3-1-91-10, p 22).
Apellatsioonkaebuse rahuldamata jätmisel korral peab kaebaja kandma vaidlustaja, mitte aga hankija menetluskulud (HKMS § 108 lg 1 teine lause). Kui ringkonnakohus rahuldab kaebuse ja ühtlasi apellatsioonkaebuse, peaks vaidlustaja kandma nii kaebaja kui ka vastustaja põhjendatud menetluskulud. (p 19)
3-17-2718/30 Riigikohtu halduskolleegium 20.11.2019
Riigihangete seadus § 50 lg 2
Riigihangete seadus § 50 lg 1
Riigihangete seadus § 31 lg 4
Euroopa Kohus pole oma praktikas isegi ülalpool rahvusvahelist piirmäära nõudnud hindamismeetodite ammendavat kindlaksmääramist (otsus asjas nr C-6/15: Dimarso). Lihthanke eripära arvestades on nende puhul liikmesriikidel võimalik näha ette veelgi suurem paindlikkus. (p 24)
Kaebaja tegutseb põhikirja kohaselt küll avalikes huvides, kuid see toimub vaid kaebaja liikmeskonna vabatahtliku huvitegevusena. Kaebaja põhikirjalised eesmärgid (sh kultuuripärandi jäädvustamine ja tutvustamine, teaduse, kultuuri ja hariduse toetamine jne) seonduvad vähemalt osaliselt riigi ülesandega säilitada eesti kultuuri. Kultuur on samas oluliselt laiem eluvaldkond kui riigi ülesannetega hõlmatud tegevused (vrd spordi kohta RKHK otsus asjas nr 3-3-1-19-06, p 9). Kaebaja tegevus on vabakonna hobitegevus ja sellisena kaitstud põhiseadusliku ühinemisvabadusega (PS § 48 lg 1 esimene lause). (p 16)
Vt p 10 ja RKHK otsuse asjas nr 3-3-1-46-13 annotatsioone.
RHS v.r § 10 lg 1 p 6 ja lg 2 ning sellega ülevõetavate direktiivide eesmärk on vältida riigihanke reeglitest möödaminekut avalike ülesannete erasektorile delegeerimisega. Nende sätete eesmärk pole laiendada riigihanke reegleid mistahes isikule, kelle tegevuse vastu eksisteerib avalik huvi. Eesmärk pole ka hõlmata riigihangete režiimiga kõiki tegevusi, mida rahastatakse avalikest eelarvetest, sh Euroopa Liidu fondidest (vrd direktiivi 2014/24 põhjendus 4 lg 2).
RHS v.r § 10 lg 1 p 6 ja lg 2 kohaldamine eeldab seetõttu, et isiku asutamine või tegevus oleks seotud vajadustega, mida riik või kohaliku omavalitsuse üksus on üldistest huvidest tulenevalt otsustanud ise rahuldada või mille üle nad soovivad säilitada valitsevat mõju (vt RKHK otsus asjas nr 3-3-1-57-10, p 11; Euroopa Kohtu otsused asjades nr C-283/00: Komisjon/Hispaania, p-d 80, 85 ja 86; C-393/06: Aigner, p-d 39 ja 40; C-567/15: LitSpecMet, p 35). Teisisõnu, sätte kohaldamine eeldab, et isik täidab avalikku ülesannet (vrd Euroopa Kohtu otsus asjas nr C-300/07: AOK Rheinland/Hamburg, p-d 49 ja 50). Eraisik täidab avalikku ülesannet siis, kui pädev asutus on eraisikule õigusakti või lepinguga andnud volituse või pannud kohustuse osutada avalikes huvides sellist teenust, mille toimimise eest vastutab seaduse järgi lõppkokkuvõttes riik või mõni muu avalik-õiguslik juriidiline isik (RKHK otsus asjas nr 3-3-1-19-14, p 11; RKKK otsus nr 4-18-616/54, p 37). (p 13)
RHS v.r § 10 lg 1 p 6 ja lg 2 kohaldamiseks pole piisav pelgalt isiku vabatahtlik soov avalikku huvi edendada või avalik huvi isiku tegevuse vastu (RKHK otsus asjas nr 3-3-1-19-14, p 12; RKKK otsus nr 1-16-9105/108, p 43). Lisaks avalik-õigusliku juriidilise isiku lõppvastutusele on RHS v.r § 10 lg 1 p 6 ja lg 2 kohaldamiseks tarvis, et isiku asutamisel või hiljem on õigusakti või lepinguga isikule tekitatud juriidiline kohustus avalikes huvides tegutseda. Senises praktikas on ka rõhutatud, et avalik ülesanne peab olema ette nähtud vahetult seadusega või seaduse alusel või olema tõlgendamise teel õigusnormist tuletatav (RKEK määrus asjas nr 3-3-4-1-10, p 5; RKHK otsus asjas nr 3-3-1-72-11, p 8; RKKK otsused asjas nr 3-1-1-98-15, p-d 61 ja 62; ja otsus nr 1-16-9105/108, p 44). (p 14)
haldusülesanne
Eraisik täidab avalikku ülesannet siis, kui pädev asutus on eraisikule õigusakti või lepinguga andnud volituse või pannud kohustuse osutada avalikes huvides sellist teenust, mille toimimise eest vastutab seaduse järgi lõppkokkuvõttes riik või mõni muu avalik-õiguslik juriidiline isik (RKHK otsus asjas nr 3-3-1-19-14, p 11; RKKK otsus nr 4-18-616/54, p 37). (p 13)
Ainuüksi toetuse maksmine ei muuda vabakonna tegevust avaliku ülesande täitmiseks. (p 17)
Kvalifitseerimistingimuse vajalikkuse hindamine on esmajoones hankija ülesanne. Hankija võib nõuda, et tarnitavad seadmed ja nende paigaldus sobituks laitmatult tema spetsiifilise tegevusega. Varasem ehitamis- või renoveerimiskogemus soodustab pakkuja teadmiste ja oskuste kaudu kvaliteetse lõpptulemuse saavutamist. Hankijatel ei ole kohustust avardada pakkujate ringi teenuse kvaliteedi arvel. (p 19)
RHS v.r § 182 lg 4 järgi ei olnud aga RHS v.r § 31 lg 4 ja § 50 lg-d 1 ja 2 hankijale kohustuslikud lihthankes. Lihthanke dokumenti koostades pidi hankija lähtuma RHS v.r §-s 24, § 31 lg-tes 2–5 ja 8, §-des 32 ja 33, § 38 lg-tes 1–31 ja 5, §-des 39–41, §-des 47–50 sätestatust „või mõnest neist“. Seega oli kõnealuste sätete kohaldamine lihthankes fakultatiivne. (p 22)
Ka läbipaistvuse ja kontrollitavuse põhimõte (RHS v.r § 3 lg 2) ei tähenda lihthankes tingimata kohustust määrata pakkumuse kvaliteedi hindamise täpsemad kriteeriumid varem kindlaks. Lihthankeid iseloomustab paindlikkus, minimaalsed menetlusreeglid ja võimalus pidada läbirääkimisi. Riigihanke üldpõhimõtteid ei ole lihthankes põhjust sisustada sama rangelt kui hankemenetluses üldjuhul kehtivad reeglid (vrd seoses ideekonkurssidega RKHK otsus asjas nr 3-3-1-51-16, p 17.2). Vastasel korral muutuks hankemenetluse normide kohaldamisala piiramine lihthanke puhul sisutuks. Huvitatud isikute õiguste ja avaliku huvi riive saab konkreetses lihthankes avalduda pigem vähese intensiivsusega. Ülepingutatud nõuded kvaliteedi hindamisel kallutaks hankijaid liialt eelistama odavaimat pakkumust. See omakorda ei oleks kooskõlas muude riigihanke üldpõhimõtetega, iseäranis parima hinna ja kvaliteedi põhimõttega (RHS v.r § 3 p 1). (p 23)
Riigihanke korraldamise üldpõhimõtted nõuavad kvaliteedi hindamise kriteeriumide ja nende suhteliste osakaalude eelnevat kindlaksmääramist ja avaldamist lihthankes vähemalt siis, kui hankija hilisemate selgitustega ei ole konkreetsel juhul võimalik läbipaistvust ja kontrollitavust vajalikul määral tagada või kui ilma eelnevate kriteeriumideta ei ole välistatud pakkujate ebavõrdne kohtlemine. Oluliseks võib seejuures osutuda ka lihthanke eseme määratlus. Hankija peab aga arvestama, et hindamiskriteeriumide ja nende osakaalude eelneva kindlaks määramata jätmisega võib kaasneda risk, et hiljem ei pruugi hankemenetlus näida läbipaistev. (p 25)
3-15-1188/30 Riigikohtu halduskolleegium 03.10.2019
tegevuse kestvus
Põllumajandusministri 27.09.2010. a määruse nr 92 „Leader-meetme raames antava kohaliku tegevusgrupi toetuse ja projektitoetuse saamise nõuded, toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord“ § 36 lg 3 p 1 tuleb jätta kohaldamata vastuolu tõttu Euroopa Liidu õigusega (nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta art 72 lg-ga 1). (p 18)
Määruse nr 92 § 35 lg-s 2 sätestatud teavitamiskohustuse eesmärk on muu hulgas see, et PRIA saaks kontrollida, kas muudatuse tegemise korral tegevuse või investeeringuobjektiga seoses järgitakse endiselt toetuse kasutamisega seotud eeskirju, mh kestvuse nõuet. Teavitamiskohustus ei piirdu muudatustega, mida tehes minnakse tegevuse kestvuse tingimustega vastuollu, vaid muudatusest tuleb teada anda ka kahtluse korral, kas see on lubatav. Vastasel korral ei oleks PRIA ja kohaliku tegevusgrupi nõusoleku küsimisel mõtet. (p 31)
Praeguses asjas on PRIA kaebajapoolset eeskirjade eiramist tuvastades lähtunud kestvuse nõude sisustamisel ekslikult põllumajandusministri 27.09.2010. a määruse nr 92 „Leader-meetme raames antava kohaliku tegevusgrupi toetuse ja projektitoetuse saamise nõuded, toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord“ § 36 lg 3 p-st 1, selle asemel et hinnata kaebaja käitumise vastavust nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta art 72 lg-le 1. See ei too siiski vältimatult kaasa PRIA otsuse tühistamist. Kui kohtumenetluses leiab kinnitust, et kaebaja on talle ette heidetud tegevusega rikkunud kestvuse nõuet ka määruse nr 1698/2005 mõttes, siis võib osutuda õigeks PRIA lõppjäreldus, et kaebaja on eeskirju eiranud ja seetõttu tuli toetus tagasi nõuda. Hinnangu andmine eeskirjade eiramise kohta on faktidel põhinev otsustus, mis kaalumist ei nõua. (p 20)
Ka määruse nr 92 § 35 lg-s 2 sätestatud kohustuse täitmata jätmine on eeskirjade eiramine Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1306/2013 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise, haldamise ja seire kohta art 56 mõttes. Eeskirjade eiramise mõiste hõlmab ka liikmesriigi õigusnormide rikkumist (vt analoogia korras Euroopa Regionaalarengu Fondist rahastatavate projektidega seoses Euroopa Kohtu otsus liidetud kohtuasjades C-260/14 ja C-261/14, Judeţul Neamţ, p 37). Tegemist ei pruugi aga olla rikkumisega, mis õigustaks toetuse tervikuna tagasinõudmist. (p 32)
Vt ka p 34.
Vt p-d 16, 17, 19, 21, 22, 24–28, 34.
3-19-415/44 Riigikohtu halduskolleegium 19.06.2019
VRKS § 36 1 lg 2 p 5
VSS § 6 8 lg 1 p 8
Kinnipidamiskeskusse paigutamist õigustavat põgenemisohtu ei ole kohane põhjendada sellega, et ei ole alust välistada isikust lähtuvat võimalikku põgenemisohtu. Varjupaigataotleja põgenemisohu hindamisel tuleb iga juhtumi asjaolusid eraldi hinnata ning rangelt kontrollida kinnipidamise vajalikkust ja proportsionaalsust konkreetsel juhul (RKHK määrus nr 3-17-792/16, p 18.5; määrus asjas nr 3-3-1-93-16, p-d 12 ja 14). (p 11)
Puudutatud isiku piiri ületamise viis ja selleks tehtud ettevalmistused, kaasas olnud kirves ning pimeduse saabumisel Eestisse jõudmine ei anna alust järelduseks, et puudutatud isiku puhul esineb põgenemisoht. Pigem viitab piiri ebaseaduslikku ületamist ettevalmistav tegevus Vene Föderatsioonis ja piiri ebaseaduslikuks ületamiseks valitud aeg sellele, et puudutatud isik soovis vältida vahelejäämist Vene Föderatsiooni võimudele. Vaevalt saab harukordne olla juhtum, kus naaberriigist pärit rahvusvahelise kaitse taotleja ei soovi teha kodumaal läbi naaberriiki sisenemiseks vajalikke protseduure ning ületab piiri ebaseaduslikult. (p 12)
Põgenemisohtu ei saa põhjendada asjaoluga, et eelmisel õhtul kinni peetud puudutatud isik esitas rahvusvahelise kaitse kirjalikult vormistatud taotluse järgmisel päeval pärast lõunat. PPA on kinnitanud, et puudutatud isik avaldas juba kinnipidamisel soovi taotleda Eestis rahvusvahelist kaitset. Ei ole mõistlik eeldada, et ebaseaduslikult riiki sisenev isik esitaks rahvusvahelise kaitse saamise vormikohase avalduse juba piiril kinni pidamisel.
Ajavahemiku pikkus piiril kinni pidamise ja rahvusvahelise kaitse saamise vormikohase taotluse esitamise vahel võiks teatud juhtudel viidata sellele, et varjupaigataotlus on esitatud lahkumiskohustuse edasilükkamiseks või väljasaatmise vältimiseks. Kui taotlus on esitatud väljasaatmise vältimiseks, siis on võimalik kohaldada kinnipidamiskeskusse paigutamist VRKS § 361 lg 2 p 5 alusel. Väljasaatmise edasilükkamiseks või vältimiseks esitatud varjupaigataotluse puhul on alust järeldada, et esineb ka põgenemisoht, ehkki VSS §-s 68 ei ole seda asjaolu põgenemisohu juhtude loetelus nimetatud (vrd RKHK määrus asjas nr 3-3-1-52-14, p 12). (p 13)
Puudutatud isiku võimaliku tervisliku seisundiga ei ole põgenemise ohtu põhjendatud. Seda ei ole ka võimalik teha, sest VRKS § 361 lg 21 järgi on rahvusvahelise kaitse taotleja põgenemisohuna käsitatavad asjaolud loetletud VSS §-s 68. Selles sättes on esitatud nende asjaolude ammendav loetelu ning üheski neist pole põgenemisohtu seostatud võimaliku tervisliku seisundiga. VSS §-s 68 esitatud loetelu ammendavust kinnitab selle sätte aluseks olev Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16.12.2008. a direktiivi nr 2008/115/EÜ ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel art 3 p 7, mille kohaselt on põgenemise oht „õigusaktides kehtestatud objektiivsetel kriteeriumitel rajanevate selliste põhjuste olemasolu üksikjuhul, mis annavad alust arvata, et kolmanda riigi kodanik, kelle suhtes kohaldatakse tagasisaatmismenetlust, võib põgeneda“ (vrd määruse nr 604/2013 (Dublini III määrus) kohta tehtud Euroopa Kohtu 15.03.2017. a otsus C-528/15, Al Chodor, p 47).
Küll aga võib vajadus välja selgitada isiku tervislik seisund olla rahvusvahelise kaitse taotluse menetlemisel tähtsust omavaks asjaoluks, mille välja selgitamise vajadus õigustab kinnipidamiskeskusse paigutamist VRKS § 36^1 lg 2 p 4 alusel, kui kinnipidamiskeskus on tervisliku seisundi välja selgitamiseks sobiv koht. (p 16)
Kavatsedes salvestise teenistusalaselt edastada, et tõendada töökiusamist, ei töödelnud isik andmeid isiklikul otstarbel (vt nt Euroopa Kohtu otsus František Ryneš, C-212/13, p-d 32–33). (p 13)
IKS v.r ning sellest tulenevate õiguste ja kohustuste laienemist arenguvestluse salvestamisele ei välista asjaolu, et asutuse ametnikud täitsid arenguvestlust pidades teenistusülesandeid. Ametnikud on samal ajal ka füüsilised isikud, kellel on õigus isikuandmete kaitsele. Kas isikuandmete töötlemine on konkreetses olukorras lubatav, sõltub töötlemise õiguslikust alusest ja töötlemise põhimõtete järgimisest. (p 14).
Arenguvestluse salvestamisel ning hiljem salvestise edastamisel sisekontrolli osakonna ametnikule ja peadirektorile, on tegu isikuandmete töötlemisega IKS v.r § 5 mõttes. Seega on kaebaja IKS v.r § 7 mõttes isikuandmete töötleja ning arenguvestlusel osalenud juhtivad ametnikud IKS v.r § 8 mõttes andmesubjektid. Asutuse sisekontrolli osakonna ametnik ja peadirektor kui salvestise saajad olid IKS v.r §-st 9 tulenevalt kolmandaks isikuks, sest nad ei olnud andmetöötlejaks, andmesubjektiks ega töödelnud isikuandmeid isikuandmete töötleja alluvuses. (p 16)
Andmekaitsedirektiivi art 7 punkt f näeb ette, et liikmesriigid sätestavad, et isikuandmeid võib muuhulgas töödelda juhul, kui töötlemine on vajalik vastutava töötleja või andmeid saava kolmanda isiku või kolmandate isikute õigustatud huvide elluviimiseks, kui selliseid huve ei kaalu üles art 1 lg 1 kohaselt kaitstavate andmesubjekti põhiõiguste ja -vabadustega seotud huvid.
IKS v.r ega ükski teine riigisisene õigusakt art 7 p-s f sisalduvat isikuandmete töötlemist võimaldavat õiguslikku alust ette ei näe. Euroopa Kohus on korduvalt leidnud, et nii kaua kui direktiivi sätted on nende sätete sisu silmas pidades tingimusteta ja piisavalt täpsed, võivad üksikisikud neile siseriiklikus kohtus vaidluses riigi vastu toetuda nii juhul, kui riik on jätnud direktiivi siseriiklikku õigusesse ettenähtud tähtajal üle võtmata, kui ka juhul, kui direktiiv on üle võetud ebakorrektselt (vt ASNEF, C-468/10 ja C-469/10, p-d 51–55). Praegusel juhul vastab andmekaitsedirektiivi art 7 punkt f nendele tingimustele. Samuti on tegemist riigi ja üksikisiku vahelise teenistusalase vaidlusega. Seetõttu tuleb kohaldada otse direktiivi art 7 punkti f ja kontrollida, kas kaebaja oli õigustatud salvestama arenguvestlust ilma andmesubjektide nõusolekuta. (p 18)
Andmekaitsedirektiivi art 7 punkt f näeb ette kolm kumulatiivset tingimust hindamaks, kas isikuandmete töötlemine oli seaduslik: esiteks peab isikuandmete töötlemine toimuma vastutava töötleja või andmeid saava kolmanda isiku või kolmandate isikute õigustatud huvide elluviimiseks, teiseks peab isikuandmete töötlemine olema vajalik õigustatud huvide elluviimiseks, ja kolmandaks võib seda teha tingimusel, et selliseid huve ei kaalu üles andmesubjekti põhiõigused ja vabadused (Euroopa Kohtu otsus Rīgas satiksme, C-13/16, p 28). Määratlemata õigusmõiste „õigustatud huvi“ sisustamisel saab lähtuda kõigepealt sellest, et vastutava töötleja huvi peaks olema seadusega kooskõlas selleks, et seda oleks võimalik ellu viia. Samuti saab sättest järeldada, et isikuandmete töötlemise vajadus peaks olema reaalne, mitte hüpoteetiline. (p 19)
Õigustatud huvi hindamisel pole oluline, kas isikuandmete töötlemine lõpptulemusena võimaldas töötleja õigustatud huvi realiseerida. Isikuandmete töötlemise ajal ei olegi võimalik seda kindlalt teada. Praegusel juhul on oluline, et isikuandmeid töödeldi õigustatud huvi elluviimiseks ning kaebaja on asja materjalidest nähtuvalt avaldanud salvestise vaid asutuse teenistujatele, kellel ka tegelikult oli töökiusamise hindamisel määrav roll. (p 22)
Andmesubjektide, st arenguvestlust pidanud ametnike eraelu puutumatuse osana võib näha õigust, et nende tegevust teenistusülesannete täitmisel ei salvestataks ega seda salvestist ei edastataks kolmandatele isikutele. Need õigused on praegusel juhul siiski vähem kaalukad kui kaebaja huvi avaldada teenistusalase vestluse salvestis ametiasutuse juhtkonnale. Seejuures oli tegemist teenistusalase vestlusega, mille tulemused tuli vormistada kirjalikult. Seega oli sekkumine andmesubjektide eraellu minimaalne. Lisaks on andmesubjektide puhul tegemist kaebaja juhtivate ametnikega, kes peavad olema valmis selleks, et nende juhtimisvõtetest, sh arenguvestluse pidamise vormist ja viisist, teavitatakse asutuse juhti. Huvide kaalumisel saab arvesse võtta ka seda, et kaebaja edastas salvestise üksnes peadirektorile ja sisekontrolli osakonna ametnikule, kes töökiusamist uurisid. (p 25)
Kaebaja võis tugineda arenguvestluse salajasel salvestamisel ja salvestise edastamisel andmekaitsedirektiivi art 7 punktile f, sest tema õigustatud huvi ja vajadus tõendada töökiusamist oli kaalukam kui andmesubjektide õigus eraelu puutumatusele. (p 26)
Kaebaja võis tugineda arenguvestluse salajasel salvestamisel ja salvestise edastamisel andmekaitsedirektiivi art 7 punktile f, sest tema õigustatud huvi ja vajadus tõendada töökiusamist oli kaalukam kui andmesubjektide õigus eraelu puutumatusele. Praegusel juhul on kolleegium hinnanud vaid salvestise sisekontrolli osakonna ametnikule ja peadirektorile üleandmise mõju andmesubjektidele. Juhul, kui kaebaja avaldab salvestise määramata isikute ringile, võib tulemus olla teistsugune, sest riive tugevus arenguvestlust pidanud ametnike isikuandmete kaitseõigusele sõltub ka sellest, kellele ja kuidas andmeid avaldatakse. (p 26)
3-18-637/11 Riigikohtu halduskolleegium 29.05.2019
MKS § 51 3 lg 3
Vaidluse lahendamiseks on oluline võtta seisukoht, kas riigisisesed kohtud saavad MTA ametiabi korras esitatud ettevaatusabinõude kohaldamise taotlust lahendades hinnata ise tõendeid, sh Soome kohtu ettevaatusabinõude kohaldamise lahendit, ning otsustada oma siseveendumuse kohaselt abinõude kohaldamise eelduste täidetuse üle või peavad kohtud lähtuma sellest õiguslikust hinnangust, mille Soome kohus on oma lahendis faktiliste asjaolude kohta andnud. (p 12)
Eesti seadusandja on direktiivi üle võttes leidnud, et direktiivi 2010/24/EL art 16 lg 1 viimane lause ei anna alust Soome kohtu antud luba ettevaatusabinõude rakendamiseks Eesti territooriumile üle kanda. Ka kolleegium eelistab direktiivi art 16 lg 1 tõlgendust, mille kohaselt on Soome kohtu ettevaatusabinõude rakendamiseks tehtud kohtulahend pelgalt üheks tõendiks, mida tuleb hinnata MKS § 136^1 eelduste kontrollimisel ja täitetoimingute lubamisel. Seda kinnitab artikli 16 lg 1 esimene lause, mille kohaselt rakendab taotluse saanud asutus ettevaatusabinõusid, kui see on tema riigisiseste õigusnormidega lubatud ja tema haldustavadega kooskõlas. (p 14)
Kolleegiumi arvates ei ole siiski välistatud maksuhalduri (kes vahendab ka Soome maksuhalduri seisukohta) tõlgendus, et direktiivi art 16 lg 1 viimase lause järgi ei tohi taotlusele lisatud kohtulahendis kindlaks tehtud faktilistele asjaoludele antud hinnangust kõrvale kalduda ning Eesti on direktiivi ülevõtmisel eksinud. Seega ei nõustu kolleegium ringkonnakohtu seisukohaga, et tegemist oleks acte clair olukorraga. (p 15)
3-18-89/51 Riigikohtu halduskolleegium 03.05.2019
VangS § 6 lg 1
VSS § 17 1
Pikaajalise elaniku elamisloa kehtetuks tunnistamiseks piisab, kui isik kujutab endast ohtu avalikule korrale või julgeolekule. Kui PPA teeb pikaajalise elaniku elamisloa kehtetuks tunnistamisel ka lahkumisettekirjutuse ja kohaldab sissesõidukeeldu, tuleb tal Nõukogu 25.11.2003. a direktiivi 2003/109/EÜ pikaajalistest elanikest kolmandate riikide kodanike staatuse kohta art 12 lg-st 1 tulenevalt tuvastada isikust lähtuv tegelik ja piisavalt tõsine oht avalikule korrale või julgeolekule.
VMS § 241 lg 1 p 2 alusel ohtu hinnates tuleb kaebaja isikut, elukäiku, toime pandud õigusrikkumisi ja käitumist karistuse kandmise ajal ja hiljem nii positiivselt kui ka negatiivselt iseloomustavad asjaolud korrektselt tuvastada ning nende põhjal esitada selged ja konkreetsed põhjendused, miks on õigusnormis sätestatud ohulävend (sh peab lahkumisettekirjutuse ja sissesõidukeelu puhul olema kindlaks tehtud tegelik ja piisavalt tõsine oht) ületatud. Ohu hindamine hõlmab nii tõendite hindamist kui ka määratlemata õigusmõiste sisustamist ning see on kohtulikult kontrollitav. Kohtulikult piiratud mahus kontrollitav (HKMS § 158 lg 3) kaalutlusotsus on aga ohu tuvastamise järel ohu ja VMS § 241 lg-s 3 nimetatud asjaolude omavaheline kaalumine.
Vt täpsemalt Euroopa Liidu õigusest ja riigisisesest õigusest tuleneva pikaajalise elaniku elamisloa kehtetuks tunnistamise regulatsiooni kohta ohu tõttu avalikule korrale või riigi julgeolekule otsuse p 10 ja RKHK otsus nr 3-17-1545/81, p-d 14–23.
VangS § 6 lg 1 järgi on vangistuse täideviimise eesmärk kinnipeetava suunamine õiguskuulekale käitumisele ja õiguskorra kaitsmine. Vangla tihedast kontaktist kinnipeetavaga vangistuse ajal ning vangistuse eesmärgist tulenevalt on vangla hinnang kinnipeetava ohtlikkusele seoses uute kuritegude toimepanemisega väga olulise kaaluga. (p 14)
Isiku tervislik seisund on üks asjaoludest, mis võib mõjutada hinnangut temast lähtuvale ohule. PPA-le pidi olema teada, et kaebaja põeb rasket haigust. Uurimisprintsiibist lähtudes tulnuks PPA-l asjaolusid selgitada. (p 15)
Isiku järjepidev käitumismuster süütegude toimepanemisel viisil, et õiguskuuleka elu perioodid on äärmiselt napid või pea olematud, võib anda tunnistust tema tegelikust ja piisavalt tõsisest ohtlikkusest. Seda ka siis, kui toime pandud süüteod ei ole eraldi võetuna kõrge ühiskonnaohtlikkusega, kuid süüteod kogumis ning koos muude isikuga seotud asjas tähtsust omavate asjaoludega on piisavad, et jaatada tegeliku ja piisavalt tõsise ohu olemasolu. Otsusest peavad nähtuma siiski sellekohased konkreetsed ja selged isikut ja tema käitumist iseloomustavad põhjendused. Analüüsida tuleb kuritegude toimepanemise asjaolusid, laadi jms iseloomustavaid tegureid, samuti määratud karistuste suurust. (p-d 16–18)
Pikaajalise elaniku elamisloa kehtetuks tunnistamiseks piisab, kui isik kujutab endast ohtu avalikule korrale või julgeolekule. Kui PPA teeb pikaajalise elaniku elamisloa kehtetuks tunnistamisel ka lahkumisettekirjutuse ja kohaldab sissesõidukeeldu, tuleb tal Nõukogu 25.11.2003. a direktiivi 2003/109/EÜ pikaajalistest elanikest kolmandate riikide kodanike staatuse kohta art 12 lg-st 1 tulenevalt tuvastada isikust lähtuv tegelik ja piisavalt tõsine oht avalikule korrale või julgeolekule. Kohtul on lahkumisettekirjutuse õiguspärasust kontrollides kohustus välja selgitada ja hinnata, kas lahkumisettekirjutuse tegemisest alates on asjaoludes toimunud olulisi muudatusi, mille tagajärjel on isikust lähtuv oht avalikule korrale või julgeolekule oluliselt muutunud. Lahkumisettekirjutuse tegemise ja sissesõidukeelu kohaldamise menetluses on korrektsel ärakuulamisel oluline roll lisaks inimväärikuse tagamisele ka haldusakti sisulise õiguspärasuse seisukohalt. Lahkumiskohustuse vabatahtliku täitmise tähtaja määramata jätmine on kaalutlusotsus, mis eeldab isiku sellekohast ärakuulamist ja põhjendustes asjakohaste kaalutluste esitamist. Korrektne kaalumine on eriti oluline seetõttu, et vabatahtliku lahkumise tähtaja määramata jätmisega kaasneb üldjuhul imperatiivselt sissesõidukeelu kohaldamine. Vt täpsemalt Euroopa Liidu õigusest ja riigisisesest õigusest tuleneva pikaajalise elaniku elamisloa kehtetuks tunnistamise regulatsiooni kohta ohu tõttu avalikule korrale või riigi julgeolekule RKHK otsus nr 3-17-1545/81, p-d 14–23, ning ärakuulamise ja kaalutlusõiguse teostamise põhimõtete kohta lahkumisettekirjutuse tegemisel ja sissesõidukeelu kohaldamisel RKHK otsus nr 3-17-1545/81, p-d 32–34. (p 10)
Lahkumisettekirjutuse tegemine ja sissesõidukeelu kohaldamine ei ole karistused toime pandud õigusrikkumiste eest. Menetluse käigus tuvastatud asjaoludele toetudes tuleb esitada selged ja konkreetsed põhjendused, miks on õigusnormis sätestatud ohulävend ületatud. (p 12)
Lapse õiguste konventsiooni art-st 3 ning LasteKS § 5 p-st 3 ja §-st 21 tuleneb kohustus seada kõigis lapsi puudutavates ettevõtmistes esikohale lapse huvid. Kohustus hinnata ja kindlaks määrata lapse huvid seob ka PPA-d, kui ta teeb otsuse lapse vanema Eestis viibimise ja elamise õiguse ning viimasele sissesõidukeelu kohaldamise üle, sest see võib riivata lapse õigusi ja kohustusi. (p 23)
Kuigi lapse huvid ei ole välismaalasest vanemat puudutavas menetluses ainumäärava tähtsusega, tuleb PPA-l lapse huve ka tegelikult hinnata ja kindlaks määrata, et neid koostoimes muude asjas tähtsust omavate asjaoludega korrakohaselt kaaluda (HMS § 4 lg 2, § 6, VMS § 241 lg 3). Lapse huvide korrektne hindamine ja kindlaks määramine on eriti olulised olukorras, kus kolmanda riigi kodanikust välismaalase laps on Eesti kodanik (vrd Euroopa Kohtu otsus asjas nr C-133/15, Chavez-Vilchez jt). (p 24)
Isiku tervislik seisund ja ravivõimalused sihtriigis saavad olla vaid väga erandlikel juhtudel lahkumisettekirjutuse tegemist ja sissesõidukeelu kohaldamist välistavaks asjaoluks. Ka väljasaatmine on keelatud vaid juhul, kui terviseseisundit ja sihtriigi ravivõimalusi arvestades kaasneksid väljasaatmisega VSS §-s 17^1 sätestatud tagajärjed. (p 25)
Pikaajalise elaniku elamisloa kehtetuks tunnistamiseks piisab, kui isik kujutab endast ohtu avalikule korrale või julgeolekule. Kui PPA teeb pikaajalise elaniku elamisloa kehtetuks tunnistamisel ka lahkumisettekirjutuse ja kohaldab sissesõidukeeldu, tuleb tal Nõukogu 25.11.2003. a direktiivi 2003/109/EÜ pikaajalistest elanikest kolmandate riikide kodanike staatuse kohta art 12 lg-st 1 tulenevalt tuvastada isikust lähtuv tegelik ja piisavalt tõsine oht avalikule korrale või julgeolekule. Lahkumisettekirjutuse tegemise ja sissesõidukeelu kohaldamise menetluses on korrektsel ärakuulamisel oluline roll lisaks inimväärikuse tagamisele ka haldusakti sisulise õiguspärasuse seisukohalt. Igal üksikjuhtumil tuleb kaaluda, kas sissesõidukeeldu on vaja kohaldada ja milline sissesõidukeelu kestus on asjaolusid arvestades proportsionaalne. Vt täpsemalt Euroopa Liidu õigusest ja riigisisesest õigusest tuleneva pikaajalise elaniku elamisloa kehtetuks tunnistamise regulatsiooni kohta ohu tõttu avalikule korrale või riigi julgeolekule RKHK otsus nr 3-17-1545/81, p-d 14–23, ning ärakuulamise ja kaalutlusõiguse teostamise põhimõtete kohta lahkumisettekirjutuse tegemisel ja sissesõidukeelu kohaldamisel RKHK otsus nr 3-17-1545/81, p-d 32–34. (p 10)
VMS § 241 lg-s 3 on loetletud asjaolud, mida pikaajalise elaniku elamisloa kehtetuks tunnistamisel tuleb arvesse võtta. Neid asjaolusid tuleb kaaluda ka lahkumisettekirjutuse tegemisel pärast seda, kui on tuvastatud tegelik ja piisavalt tõsine oht avalikule korrale või julgeolekule (direktiivi 2003/109/EÜ art 12 lg 3). Üheks kaalumisel arvesse võetavaks asjaoluks on tagajärjed välismaalase perekonnaliikmete jaoks. (p 20)
riigi kohustus kaitsta lapsi
Tegevusele, mida ei saa pidada ettevõtluseks, ei kohaldu KonkS § 16, mis keelab ettevõtja poolt turgu valitseva seisundi kuritarvitamise, ning Konkurentsiametil ei olnud õiguslikku alust järelevalvet teostada. (p 22)
Jäätmevaldajate üle arvestuse pidamine ja nendega arveldamine ei ole iseseisvad teenused, mille jaoks eksisteeriks eraldi kaubaturg. Neil tegevustel on üksnes abistav funktsioon. Kui jäätmevedu ei ole korraldatud JäätS § 66 lg-s 11 sätestatud võimalust kasutades, vaid jäätmeveo teenuse osutaja arveldab jäätmevaldajatega otse, on jäätmevaldajate üle arvestuse pidamine ja nendega arveldamine otseselt seotud jäätme-veoteenuse osutamisega. Seevastu moodustab olukorras, kus KOV on jäätmeveo korraldanud JäätS § 66 lg 11 alusel selliselt, et jäätmeid vedava ettevõtja ainsaks kliendiks ja temale tasu maksjaks on KOV üksus või viimase volitatud MTÜ, jäätmevaldajate üle arvestuse pidamine ja nendega arveldamine osa jäätmeveo korraldamisest.
Jäätmeveo korraldamine on seadusest tulenev KOV ülesanne (otsus asjas nr 3-4-1-34-14, p 40), mida täites teostatakse avalikku võimu. Seega on sellisel viisil korraldatud jäätmeveo puhul jäätmevaldajate üle arvestuse pidamise ja nendega arveldamise puhul tegu avaliku võimu teostamisega seotud tegevusega, mida ei saa pidada ettevõtluseks KonkS § 2 lg-te 1 ja 2 mõttes. Järelikult ei kohaldu vaidlusalusele tegevusele KonkS § 16, mis keelab ettevõtja poolt turgu valitseva seisundi kuritarvitamise, ning Konkurentsiametil ei olnud õiguslikku alust järelevalvet teostada. (p 22)
Konkurentsiameti järelevalvepädevuse puudumisest hoolimata on JäätS § 66 lg 1^1 alusel korraldatud jäätmeveo puhul jäätmeveo teenustasude suurus kontrollitav. Kuivõrd KOV või selle volitatud MTÜ kehtestatud jäätmekäitluse teenustasu on avalik-õiguslik rahaline kohustus (RKPJK otsus asjas nr 3-4-1-34-14, p 38), saab iga jäätmevaldaja temale pandud kohustust vaidlustada halduskohtus, kui ta leiab, et selle suurus on ebaproportsionaalne. (23)
3-17-171/25 Riigikohtu halduskolleegium 01.04.2019
kaupade tariifne klassifitseerimine
Kombineeritud nomenklatuur (KN) on kehtestatud määrusega nr 2658/87/EMÜ, mille artikli 1 lõike 2 järgi hõlmab KN harmoneeritud süsteemi (HS) nomenklatuuri, sellesse lisatud ühenduse alajaotisi ning eelsätteid, jaotuste ja rühmade täiendavaid märkusi ning joonealuseid märkusi, mis on seotud KN alamrubriikidega. HS on kehtestatud kaupade kirjeldamise ja kodeerimise harmoneeritud süsteemi rahvusvahelise konventsiooniga. Määruse nr 2658/87/EMÜ artikli 2 alusel kehtestab komisjon Euroopa ühenduste integreeritud tariifi (TARIC). Artikli 3 lõigete 1 ja 2 järgi koosneb TARIC kood üldjuhul kümnest numbrist, mille esimesed kuus numbrit on HS nomenklatuuri rubriikide ja alamrubriikidega seotud, seitsmes ja kaheksas tähistavad KN alamrubriike ning TARIC alamrubriike tähistatakse üheksanda ja kümnenda numbriga. Eeltoodust tulenevalt on kaupade klassifitseerimiseks asjakohased KN klassifitseerimise üldreeglid, HS selgitavad märkused ja KN selgitavad märkused. (p-d 10–11)
Määruse (EL) nr 1306/2013 art 60, mille järgi ei anta põllumajandusalaste sektoripõhiste õigusaktidega ettenähtud eeliseid füüsilistele ega juriidilistele isikutele, kelle puhul on kindlaks tehtud, et nad tekitasid selliste eeliste saamiseks vajalikud tingimused kunstlikult, vastupidiselt kõnealuste õigusaktide eesmärkidele, väljendab üldist õiguste kuritarvitamise keeldu, mis on nii EL ühtse põllumajanduspoliitika kui ka üldse EL õiguse üldpõhimõte. Kuritarvituse kindlakstegemisel tuleb hinnata isiku tegevuse objektiivset ja subjektiivset külge. Esmalt tuleb tuvastada objektiivsete asjaolude kogum, millest tuleneb, et vaatamata ühenduse õigusnormides ette nähtud tingimuste formaalsele täitmisele, ei ole õigusnormides taotletud eesmärki saavutatud. Teiseks tuleb kindlaks teha tegevuse subjektiivne aspekt, st tahe saada ühenduse õigusnormidest tulenev eelis, luues kunstlikult selle saavutamiseks vajalikud tingimused (vt RKHK otsus asjas nr 3-3-1-38-07, p 19; Euroopa Kohtu otsused asjades nr C-251/16: Cussens jt, p 31; C-279/05, 22.11.2017: Vonk Dairy Products, p 33; C-110/99, 11.01.2007: Emsland-Stärke, 14.12.2000, p-d 52–53).
Toetuse saamise tingimuste kunstlik loomine ei pruugi seisneda vaid näilistes tehingutes. Selleks võib olla ka ebavajaliku vara soetamine. ELÜPS § 75 lg 1 järgi peavad maaelu arengu toetuse abil tehtavad kulud mh olema mõistlikud ja vajalikud toetuse eesmärgi saavutamiseks. Ka seda aspekti tuleb kuritarvituse tuvastamisel arvestada. Samas ei saa igal juhul ebavajalikuks lugeda sellise asja ostmist, mida taotleja kasutas varem kasutuslepingu või muu suhte alusel. Ettevõtja võib ettevõtluses varem muu suhte alusel kasutatud seadmed asendada põhivarana omandatava seadmega. Võimalus hankida töövahend teist liiki tehingu abil ei muuda vahendit ebavajalikuks.
Samuti ei ole alust kunstlikuks lugeda mistahes tehingut, mida poleks tehtud „tavaolukorras“, kui selle all pidada silmas tehingu tegemist ilma toetuseta. Toetuse eesmärk ongi ettevõtlust ergutada, sh innustada vähemalt mingis ulatuses tegema tehinguid, mille tegemiseks muidu puuduks majanduslik stiimul. (p 11)
Teisalt ei välista kulutuse mõistlikkus ja vajalikkus alati kuritarvitust. Tingimuse kunstliku loomisega võib olla tegu ka siis, kui ettevõtja ostab vajaliku ja mõistliku seadme endaga seotud äriühingult ning kulutuse kandmine on poolte tiheda seose tõttu vaid formaalne.
Toetuse abil tehtav investeering peaks põhimõtteliselt aitama parandada taotleja majanduslikku toimimist. Positiivne muutus ei pea siiski tingimata ja kohe väljenduma efektiivsuse või jõudluse kasvus. (p 12) Määruse (EL) nr 1305/2013 üldisele eesmärgile vastaks ka nt taotleja senise ettevõtluse säilitamine, mis ilma toetuseta hääbuks. (p 13)
Tingimuste kunstlikule loomisele tuginemiseks ei piisa vastustaja sellekohasest põhjendatud kahtlusest ning pelgalt põhjendatud kahtluse korral ei lähe toetuse saajale üle tõendamiskoormus kahtluse ümberlükkamiseks. (p 14)


text:
Saue valla laste ja noorte huvitegevuse toetamise kord erahuvikoolides ja eraspordiklubides – Riigi Teataja
Saue valla laste ja noorte huvitegevuse toetamise kord erahuvikoolides ja eraspordiklubides
Saue valla laste ja noorte huvitegevuse toetamise kord erahuvikoolides ja eraspordiklubides - sisukord
§ 4 Saue valla territooriumil tegutsevate huvikoolide baastoetus
§ 5 Toetuse ja baastoetuse taotlemine
RT IV, 05.01.2019, 26
Vastu võetud 27.12.2018 nr 53
(1) Käesolev määrus reguleerib erahuvikoolidele ja -spordiklubidele Saue valla eelarves ette nähtud vahendite arvelt antavate toetuste taotlemise, taotluste läbivaatamise, toetuste andmise ja toetuste kasutamise üle järelevalve teostamise korda (edaspidi määrus).
(2) Määruse eesmärk on soodustada Saue valla laste ja noorte võimalusi huvi- ja sporditegevuseks, võimaldades erahuvikoolidel ja spordiklubidel, kes pakuvad huviharidust Saue valla lastele ja noortele, taotleda oma tegevuskulude osalist katmist vallaeelarvest.
1) Saue valla laps on üldhariduskoolis või põhikoolijärgses kutseõppes õppiv kuni 19-aastane laps või noor, kelle elukohana on Eesti rahvastikuregistrisse kantud Saue vald;
2) toetus on sihtotstarbeline eraldis Saue valla eelarvest Saue valla laste huvitegevuse koolituskulude osaliseks katmiseks lapsevanema eest erahuvikoolis või
spordiklubis;
3) baastoetus on eraldis Saue valla eelarvest Saue valla laste huvitegevuse kulude osaliseks katmiseks erahuvikoolis või spordiklubis;
4) huvikool on erahuvikool või -spordiklubi, mis tegutseb mittetulundusühingu, sihtasutuse või muu eraõigusliku juriidilise isikuna;
5) Saue valla territooriumil tegutsev huvikool on erahuvikool või -spordiklubi, mille tegevus või gruppide tegevus toimub vähemalt 50 protsendi ulatuses Saue valla territooriumil;
6) Saue Vallavalitsus on Saue valla ametiasutus;
7) Saue vallavalitsus on Saue valla kollegiaalne täitevorgan.
(2) Toetust makstakse huvikoolile Saue valla lapse eest, kelle elukoht toetuse väljamaksmise aasta 1. jaanuari seisuga koos vähemalt ühe vanemaga on Eesti rahvastikuregistri andmetel Saue vallas.
(7) Juhul, kui laps käib korraga mitmes huvikoolis ja lapsevanem soovib muuta toetust saavat huvikooli, teavitab lapsevanem Saue Vallavalitsust hiljemalt toetuse saamise kuule eelneva kuu 20. kuupäevaks, millise huvikooli eest toetust makstakse.
(8) Toetuse saaja kohustub kasutama toetust sihtotstarbeliselt õppemaksu katteks ja vähendama toetuse suuruse võrra lapsevanema poolt üldkehtiva hinnakirja alusel tasutavat õppemaksu.
(9) Toetust makstakse huvikoolile 12 kuud aastas.
(10) Toetust makstakse huvikoolile sagedusega üks kord kuus, kui ei ole kokku lepitud teisiti.
(11) Toetust makstakse huvikoolile Saue valla lapse eest toetuse maksmise perioodil lapse huvikoolis õppima asumisele järgneva kalendrikuu 1. kuupäevast.
(12) Lapsevanem kohustub teavitama huvikooli ja Saue Vallavalitsust, kui laps lõpetab huvikoolis käimise hiljemalt eelneva kuu 20. kuupäevaks. Toetuse maksmine lõpetatakse lapse lahkumisel huvikoolist lahkumisest teavitamise kuule järgnevast kuust.
§ 4. Saue valla territooriumil tegutsevate huvikoolide baastoetus
(1) Saue valla territooriumil tegutsevad huvikoolid saavad taotleda laste ja noorte huvi- või sporditegevuste läbiviimiseks baastoetust.
(2) Baastoetuse taotlus tuleb esitada hiljemalt 30. novembriks.
(3) Baastoetus määratakse vastavalt huvi- või sporditegevuses osalevate Eesti rahvastikuregistris Saue valda registreeritud laste arvule toetuse saamisele eelneva aasta 1. novembri seisuga järgmistes määrades:
1) 1-20 osalejat, toetus 400 eurot;
2) 21 -50 osalejat, toetus 800 eurot;
3) 51-100 osalejat, toetus 1600 eurot;
4) 101 ja rohkem osalejat, toetus 3200 eurot.
§ 5. Toetuse ja baastoetuse taotlemine
(1) Toetuse ja baastoetuse taotlemiseks esitab huvikool Saue Vallavalitsusele kirjaliku taotluse.
(2) Järgmiseks kalendriaastaks toetuse ja baastoetuse taotlemiseks tuleb taotlus esitada Saue Vallavalitsusele hiljemalt 30. novembril.
(3) Saue Vallavalitsus kontrollib taotluse ning selles esitatud andmete vastavust määruse nõuetele ning nõuab vajadusel täiendavaid dokumente ja selgitusi. Puuduste esinemisel taotluses, dokumentides või andmetes annab Saue Vallavalitsus taotlejale täiendava tähtaja puuduste kõrvaldamiseks.
(4) Toetuse ja baastoetuse eraldamise või mitteeraldamise huvikoolile otsustab Saue vallavalitsus korraldusega 30 päeva jooksul arvates taotluse lahendamiseks viimase vajaliku ja nõuetekohase dokumendi esitamisest.
(5) Taotluse rahuldamise korral sõlmib Saue Vallavalitsus huvikooliga 30 päeva jooksul peale vastava otsuse tegemist toetuse kasutamise lepingu, milles sätestatakse vähemalt järgmised tingimused:
(6) Saue vallavalitsusel on õigus jätta taotlus rahuldamata, kui:
2) huvikool ei kõrvalda taotluses esinevaid puudusi määratud täiendava tähtaja jooksul;
3) huvikool on taotluses esitanud valeandmeid;
4) huvikoolil on võlgnevus kohaliku omavalitsuse või riigi ees;
5) huvikool ei ole eelneva toetuse kasutamise perioodi kohta esitanud vallavalitsusele nõuetekohast toetuse kasutamise aruannet.
(7) Taotluse rahuldamata jätmisest ning selle põhjustest teavitab Saue Vallavalitsus huvikooli kirjalikult.
(1) Eraldatud toetuse kasutamise sihtotstarbelise kasutamise kontrollimiseks esitab huvikool igal aastal 30. jaanuariks Saue Vallavalitsusele vormikohase toetuse kasutamise aruande eelmise aasta toetuse kasutamise kohta.
(2) Kontrolli toetuse kasutamise sihtotstarbelise kasutamise üle teostab Saue Vallavalitsus, kellel on õigus kontrolli teostamise käigus nõuda huvikoolilt toetuse kasutamise kohta kuludokumentide koopiaid, seletusi ja vahearuandeid ning viibida toetatava tegevuse läbiviimise juures.
(3) Saue Vallavalitsusel on õigus osaliselt või täies mahus lõpetada toetuse maksmine ja/või nõuda toetuse osalist või täielikku tagastamist, kui:
(1) Endise Saue linna territooriumil rakendatakse määrust alates 1. septembrist 2019.
(2) Käesoleva määruse § 4 rakendatakse alates 1. septembrist 2019.
(3) Käesoleva määruse § 3 lõiget 7 rakendatakse alates 1. augustist 2019.
(4) 2019. aastal makstakse baastoetust perioodi 1. september kuni 31. detsember eest proportsionaalselt § 4 sätestatud aastamääradega. Baastoetuste taotluste esitamise tähtaeg 2019. aastal on 31. juuli 2019.
(5) Käeoleva määruse § 5 lõikes 2 sätestatud tähtajaks 2019. aastaks toetuste taotluste esitamisel endiste Kernu ja Nissi valla territooriumitel tegutsevatele erahuvikoolidele ja spordiklubidele on 1. märts 2019 ning toetuse rakendamine võib toimuda tagasiulatuvalt alates 1. jaanuarist 2019.
(6) Tunnistada kehtetuks Saue Vallavolikogu 26.06.2014. a määrus nr 14 „Saue valla laste ja noorte huvitegevuse toetamise kord erahuvikoolides ja –spordiklubides“ alates 1. jaanuarist 2019.
(7) Tunnistada kehtetuks Saue Linnavolikogu 23.09.2010. a määrus nr 16 „Saue linna eelarvest noorte sporditegevuse toetamise kord“ alates 1. septembrist 2019.

matches:
§ 4
§ 5
§ 4
§ 5
§ 4
§ 3
§ 4
§ 5


Õpilaskodu tegutsemise tingimused ja kord – Riigi Teataja
Õpilaskodu tegutsemise tingimused ja kord
Õpilaskodu tegutsemise tingimused ja kord - sisukord
§ 1 Õpilaskodu tegutsemise põhimõtted
§ 2 Õpilaskodu tööaeg ja paiknemine
§ 3 Õpilaskodu personal
§ 4 Õpilaskodus õpilastele osutatavad teenused ja abi
§ 5 Õpilaskodu kodukord
RT I 2010, 56, 366
Vastu võetud 11.08.2010 nr 39
Määrus kehtestatakse «Põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse» § 39 lõike 3 alusel.
§ 1. Õpilaskodu tegutsemise põhimõtted
Õpilaskodus korraldatakse õppekavavälist tegevust, millega tagatakse õpilasele tema vajadustele ja huvidele vastavad õppimis-, elamis- ja kasvatustingimused.
§ 2. Õpilaskodu tööaeg ja paiknemine
(1) Õpilaskodusse vastuvõetud õpilastele võimaldatakse õpilaskodus elamine kogu õppeaasta jooksul, välja arvatud suvevaheajal. Kasvatuse eritingimusi vajavate õpilaste kooli õpilaskodus võimaldatakse elamine aastaringselt.
(2) Õpilase jalgsikäimise vahemaa õpilaskodust kooli ei tohi olla pikem kui 3 km.
§ 3. Õpilaskodu personal
(1) Õpilaskodu personali koosseisu määrab direktor.
(2) Direktori poolt määratud õpilaskodu personali koosseis peab võimaldama osutada õpilasele õpilaskodus käesolevas määruses sätestatud teenuseid ja abi ning arvestama «Põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse» § 74 lõike 2 alusel kehtestatud nõudeid õpilaskodu personali miinimumkoosseisule.
(3) «Põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse» § 39 lõikes 6 nimetatud riiklikult toetatavatele õpilaskodu kohtadele (edaspidi riiklikult toetatavad kohad) vastuvõetud õpilaste puhul peab ööpäevaringselt iga 15 õpilase kohta õpilaste juures viibima vähemalt üks kasvataja ning päevasel ajal veel üks pedagoog § 4 lõigetes 2 ja 3 nimetatud teenuste võimaldamiseks.
§ 4. Õpilaskodus õpilastele osutatavad teenused ja abi
(1) Kool tagab õpilase õpilaskodus viibimise ajal tema vaimse ja füüsilise turvalisuse ning tervise kaitse.
(2) Õpilaskodus loob kool õpilasele soodsad tingimused sotsiaalsete oskuste arendamiseks, õppimiseks, enesearenduseks, suhtlemiseks, huvitegevuseks, vaba aja sisustamiseks ning puhkamiseks, arvestades õpilaste individuaalseid vajadusi.
(3) Õpilaskodus peab olema tagatud õpilaste individuaalsetele vajadustele vastava nõustamisteenuse kättesaadavus, mis annab tuge õpilase eneseväärikustunde tõstmiseks.
(4) Riiklikult toetatavale kohale vastu võetud õpilase puhul teeb kool koostöös õpilase elukohajärgse valla- või linnavalitsuse sotsiaalabi ja -teenuseid korraldava struktuuriüksuse või ametiisikuga vähemalt kord poolaastas kokkuvõtte õppimis- ja elamistingimuste ning tugitegevuste mõjust õpilase arengule ning pere toimetulekule, mille alusel otsustatakse edasine teenuste ja abi osutamise vajadus õpilaskodus.
(5) Õpilaskodus õpilasele abi ja teenuse osutamisel lähtutakse õpilase seadusliku esindaja taotlusest ning kooli pedagoogide ja elukohajärgse valla- või linnavalitsuse sotsiaaltöötaja soovitustest, kuulates ära ka õpilase arvamuse.
(6) Õpilaskodus elava õpilase toitlustamisel kohaldatakse sotsiaalministri 15. jaanuari 2008. a määruses nr 8 «Tervisekaitsenõuded toitlustamisele koolieelses lasteasutuses ja koolis» lasteasutuses ööpäevaringsel ülalpidamisel olevate laste suhtes sätestatut.
(7) Vastava kokkuleppe alusel võivad õpilaskodus teenuste ja abiga kaasnevate kulude katmises osaleda õpilase elukohajärgne vald või linn või õpilase seaduslik esindaja.
§ 5. Õpilaskodu kodukord
(1) Õpilase elukorraldus õpilaskodus ning õpilaskodusse vastuvõtmise ja õpilaskodust väljaarvamise tingimused ja kord määratakse kooli direktori kinnitatud õpilaskodu kodukorras (edaspidi kodukord).
(2) Õpilane on kohustatud täitma kodukorda ja sellest tulenevalt temale kohalduvat päevakava.
(3) Õpilaskodu kodukorra koostamisel arvestatakse kooli õppe- ja kasvatustegevuse korraldusega ning õpilastele vajaliku abi ja teenuste osutamisega. Kodukord koostatakse selliselt, et õpilaste päevakavas jääks piisavalt aega huvitegevuseks ning see suunaks õpilast oma aega mõttekalt planeerima ja sisustama.
(4) Kool avalikustab kodukorra kooli veebilehel ning tutvustab seda õpilase õpilaskodusse vastuvõtmisel õpilasele ja tema seaduslikule esindajale. Kui õpilase elukoht ei ole õpilaskodu asukohajärgses vallas või linnas, saadetakse kodukord tutvumiseks ka õpilase elukohajärgsele valla- või linnavalitsusele.
Määrus jõustub 2010. aasta 1. septembril.
Kõrghariduse ja teaduse asekantsler kantsleri ülesannetes