Kaubandusliku loterii korraldamise, tingimuste ja teabe avaldamise juhend
Neljapäev, 09 Juuli 2009 16:15
1. Pädevus – Hasartmänguseaduse (edaspidi HasMS-i) § 66 lg 3 alusel on Maksu- ja Tolliametil õigus anda juhendeid hasartmängude korraldamisega seotud kohustuste ühetaoliseks täitmiseks. Juhend on kooskõlastatud Tarbijakaitseametiga, kellel on Tarbijakaitseameti põhimääruse § 14 lg 10 kohaselt õigus anda oma pädevuse piires välja soovituslikke juhendeid õigusaktidest tulenevate tarbijakaitsealaste nõuete järgimiseks.
2. Eesmärk ja kohaldamisala – Juhendi eesmärgiks on kaubandusliku loterii korraldamisega seotud kohustuste ühetaoline täitmine korraldajate poolt. Käesolev juhend sätestab nõuded ja tingimused kaubanduslike loteriide korraldamiseks, mille võidufond ületab 10 000 eurot. Samuti on juhend soovituslik materjal siis, kui kaubandusliku loterii võidufond on alla 10 000 euro.
3. Seadusandlus – Hasartmänguseadus, hasartmängumaksu seadus, reklaamiseadus, tarbijakaitseseadus ja kaubandustegevuse seadus.
4. Kaubanduslik loterii ja korraldamise koht
4.1. Kaubanduslikku loteriid käsitatakse hasartmänguseadusest tulenevalt ehk kaubanduslik loterii on kauba või teenuse pakkuja poolt kauba või teenuse müügi edendamiseks või kauba, teenuse või nende pakkuja reklaamimiseks korraldatav klassikaline või kiirloterii.
4.2. Kuivõrd kaubanduslik loterii on hasartmäng, siis kaubanduslikus loteriis osalemise tingimuseks on mängija poolt panuse tegemine, mängu tulemusel võib mängija saada võidu ning mängu tulemus määratakse osaliselt või täielikult juhuslikkusel põhineva tegevusega. Seega on tegu hasartmänguga (sh kaubandusliku loteriiga), kui mängus esineb kolm põhi tunnust: panus, võit ja juhuslikkus. Kui üks neist puudub, siis on tegemist meelelahutusega.
4.3. Kaubandusliku loterii korraldamise mängukohana käsitatakse kohta, sh kauplust ja kaubandusliku loterii korraldaja veebilehte, mille kaudu võimaldatakse tarbijale kaubanduslikus loteriis osalemine. Vaid eelnevalt nimetatud kohtades on lubatud korraldada ja reklaamida korraldatavat kaubanduslikku loteriid.
4.4. Kaubanduslikus loteriis osaleja ehk mängija peab olema füüsiline isik ning korraldaja ei tohi sõlmida mängijaga krediidilepingut panuse tegemise võimaldamiseks ega võimaldada mängijal mängukohas krediidilepingu sõlmimist teise isikuga.
5. Teadlikkus ja panus
5.1. Panust käsitatakse HasMS-i § 2 lg 2 mõistes, koostoimes § 47 lõikega 1. Panus on mängus osalemise eest tasutud rahasumma või hasartmängus osalemise õiguse saamise eesmärgil võetav rahaliselt hinnatav kohustus. Panuseks ei peeta tasu kommunikatsioonivahendite kasutamise eest, kui see ei laeku hasartmängukorraldajale ega ületa sellise kommunikatsioonivahendi kasutamise eest tavaliselt tasutavat summat. Kaubanduslikus loteriis osalemise õigus omandatakse koos kauba või teenuse omandamisega.
5.2. Eeldatakse, et panus sisaldub kauba või teenuse hinna sees ning ostmise hetkel või vahetult pärast ostu sooritamist peab tarbija olema teadlik kaubandusliku loterii toimumisest.
5.3. Kui ostjal ei olnud võimalik ostu sooritamise hetkel või vahetult pärast ostu sooritamist teada asjaolu, et tulevikus toimub ostjate vahel võidu loosimine, siis eeldatakse, et puudus panus ja tegemist ei ole kaubandusliku loteriiga.
6. Täiendavad varalised kohustused
6.1. Täiendavate varaliste kohustuste võtmise nõudmine kaubanduslikus loteriis osalejalt on keelatud (HasMS-i § 47 lg 1).
6.2. Täiendavaks varaliseks kohustuseks ei loeta:
tavatariifse kommunikatsioonivahendi kulu ehk kulu, millelt kaubandusliku loterii korraldaja ei teeni tulu
eritariifse kommunikatsioonivahendi kulu, kui see on pakutud alternatiivse võimalusena tasuta registreerumisele, tingimusel, et olemas on seos kauba või teenuse ostmisega ja alternatiivse võimaluse valinutel ei tohi olla eeliseid ülejäänute ees
7. Võit ja võidufond
7.1. Võit on hasartmängu tulemusena saadud mängija õigus omandada raha või muu hüve, millel on rahaliselt hinnatav väärtus.
7.2. Võidufond on hasartmängu tulemusel mängijatele antavate võimalike võitude rahaliste väärtuste summa. Kui võidufondi kuulub asi või varaline õigus, lähtutakse võidufondi arvutamisel asja või varalise õiguse harilikust väärtusest.
7.3. Kaubandusliku loterii võidufond võib olla kuni 100 000 eurot.
8. Kaubandusliku loterii korraldaja registreerimine
8.1. Kaubandusliku loterii korraldaja on kohustatud enne kaubandusliku loterii korraldamise alustamist registreerima end kaubandusliku loterii majandustegevuse registris (HasMS-i § 48 lg 1). Registreerimistaotlus tuleb esitada mõistliku aja jooksul enne kaubandusliku loterii korraldamist posti teel Põhja maksu- ja tollikeskuse aadressil Endla 8, 15177 Tallinn või digitaalselt allkirjastatuna e-posti aadressil pohja emta.ee. Registreerimistaotluse vorm ja juhend asuvad majandustegevuse registri kodulehe (http://mtr.mkm.ee/) rubriigis Taotluste vormid.
8.2. Alla 10 000 euro väärtuselise võidufondiga kaubanduslikku loteriid ei registreerita majandustegevuse registris, kuna sellisel juhul ei kuulu hasartmänguseaduse nõuded kohaldamisele. Samas on siiski tegemist hasartmänguga, kui mäng vastab käesoleva juhendi punktis 4.2 nimetatud tingimustele (vt ka HasMS-i § 2 lg 5 p 4).
9. Kaubandusliku loterii korraldamise mängureeglid ehk tingimused
9.1. Mängureeglid peavad sisaldama vähemalt järgmist teavet (HasMS-i § 47 lg 3):
kaubandusliku loterii korraldaja ärinime, olemasolu korral registrikoodi ja kontaktandmeid (aadressi, telefoni, e-posti)
kaubandusliku loterii korraldamise aega (algus- ja lõpukuupäeva)
võidufondi suurust
väljaantavate võitude andmeid (võitude loetelu ja rahalisi väärtuseid)
mängu kirjeldust, sh osalemise tingimusi ja korda
juhul, kui kaubanduslik loterii on kiirloterii, siis piletite tiraaюi
klassikalise loterii puhul tulemuste selgitamise ja avalikustamise aega, kohta ning korda
võidu saamise tõenäosust või selle arvulise väljendamise võimatuse korral võitja ja võidu suuruse määratlemise reegleid
võitude väljaandmise kohta, korda ja lõpptähtaega
teavet võitjatest teavitamise kohta
teavet osaleja andmete kasutamise (võitjate avalikustamise) kohta
võitude väljaandmise kohta või viisi, korda ja tähtaega
lisainformatsiooni saamise võimalusi (veebiaadressi, telefoni, kaupluseid)
mängijate esitatavate pretensioonide lahendamise korda ja tähtaega
9.2. Mängureeglid peavad olema kinnitatud kaubanduslikku loteriid korraldava isiku juhatuse otsusega. Mängureegleid võib muuta üksnes Maksu- ja Tolliameti kirjalikul nõusolekul.
9.3. Mängureeglid peavad olema mängukohas nähtaval või need tuleb esitada viivitamata mängija nõudmisel.
10. Kaubandusliku loterii tingimuste kohta teabe avaldamine
10.1. Kaubandusliku loterii tingimuste ehk mängureeglite täistekst peab olema osalejale kättesaadav. Kaubanduslikus loteriis osaleva kauba või teenusega peab kaasas olema kirjalik teave, mis sisaldab järgmiseid andmeid:
kaubandusliku loterii nimetust, korraldaja nime, aadressi ja telefoninumbrit ning võimalusel MTR-registreeringu numbrit
võitude väljaandmise kohta (kohti) ja tähtaega
klassikalise loterii puhul lisaks võitjate selgitamise aega ning kordumatut koodi või arvusid, millele mängija on teinud panuse
kiirloterii puhul lisaks loteriipiletite üldarvu korraldatavas loteriis ja võiduga piletite arvu võitude lõikes, kusjuures korraldaja ei tohi mõjutada võiduga piletite paiknemist tiraaюis
10.2. Teabe avalikustamist kaubandusliku loterii tingimuste ja võitude kohta ei käsitata reklaamina juhul, kui see vastab järgmistele nõuetele:
esitlus ei tohi olla provokatiivne, mis tähendab, et teave tuleb edastada võimalikult neutraalselt
esitleda tuleb kas mängureeglite täisteksti või miinimumosa sellest, mis on kaubandusliku loterii nimetus ja tingimuste täistekstiga tutvumise koht
kaubandusliku loterii nimetus ei tohi sisaldada üleskutset osaleda kaubanduslikus loteriis
11. Kaubandusliku loterii reklaamimine
11.1. Kaubanduslikule loteriile kui hasartmängule (st nii kaubanduslikule loteriile, mille võidufond on kuni 10 000 eurot kui ka üle 10 000 euro, vt HasMS-i § 2 lg 5 p 4 ja § 6) kehtivad reklaamiseaduse (edaspidi RekS-i) § 21 sätestatud nõuded.
11.2. Reklaam on lubatud (RekS-i § 21 lg 1):
kaubandusliku loterii korraldamise kohas
rahvusvahelisel reisijate veol kasutatava vee- ja õhusõiduki pardal ja rahvusvahelist reisijate liinivedu teenindava lennuvälja ja sadama reisiterminali hoones
korraldaja kodulehel
11.3. Reklaam ei tohi sisaldada üleskutset osaleda kaubanduslikus loteriis (RekS-i § 21 lg 3).
12. Kaubandusliku loterii maksustamine
12.1. Vastavalt hasartmängumaksu seaduse (edaspidi HasMMS-i) § 1 lg 1 p-le 3 maksustatakse (alates 1. juunist 2009) hasartmängumaksuga kaubandusliku loterii korraldamisel võidufond, kui võidufondi väärtus ületab 10 000 eurot. Alla 10 000 euro väärtuselise võidufondiga kaubandusliku loterii korraldamisel võidufondi hasartmängumaksuga ei maksustata.
12.2. Kaubandusliku loterii korraldaja esitab Maksu- ja Tolliametile hasartmängumaksu deklaratsiooni ja tasub hasartmängumaksu maksustamisperioodile järgneva kalendrikuu 15. kuupäevaks (HasMMS-i § 4 lg 1). Kaubandusliku loterii korraldamisel on maksustamisperiood kaubandusliku loterii korraldamise periood, mis algab mängureeglites märgitud panuste tegemise esimesel päeval ja lõpeb mängureeglites märgitud võitude väljaandmise viimasel päeval.
12.3. Hasartmängumaksu määr on 18% kaubandusliku loterii korraldamise võidufondist (HasMMS-i § 6 p 5).
12.4. Hasartmängumaksu deklaratsioonide vormid ja nende täitmise kord on kehtestatud rahandusministri määrusega.
Veel selles kategoorias: « Kaubandusliku loterii registreerimistaotlus


Kuriteoohvritele makstava riikliku hüvitise suuruse arvutamise kord – Riigi Teataja
Kuriteoohvritele makstava riikliku hüvitise suuruse arvutamise kord - sisukord
§ 2 Hüvitise liigitamise alused
2 ÜHEKORDSELT MAKSTAVATE HÜVITISTE ALUSEKS OLEVA VARALISE KAHJU ARVUTAMINE
§ 3 Ajutisest töövõimetusest tulenev kahju
§ 4 Ohvri ravikulud
§ 5 Prillidele, hambaproteesidele, kontaktläätsedele ja muudele keha funktsioone asendavatele abivahenditele ning riietele tekitatud kahju
3 PERIOODILISELT MAKSTAVATE HÜVITISTE ALUSEKS OLEVA VARALISE KAHJU ARVUTAMINE
§ 6 Püsivast töövõimetusest tulenev kahju
§ 7 Ohvri surmast tulenev kahju
RT I 2004, 11, 74
Vastu võetud 27.02.2004 nr 51
Määrus kehtestatakse «Ohvriabi seaduse» (RT I 2004, 2, 3) § 10 lõike 4 alusel.
Määrus reguleerib vägivallakuriteo ohvritele, nende ülalpeetavatele või ohvri ravikulud kandnud füüsilisele isikule makstava riikliku hüvitise (edaspidi hüvitis) suuruse arvutamist.
§ 2. Hüvitise liigitamise alused
(1) Hüvitise suuruse arvutamisel eristatakse ühekordselt ja perioodiliselt makstavaid hüvitisi.
(2) Kui hüvitise taotlejal on pärast ühekordselt makstava hüvitise suuruse kindlaksmääramist seaduse järgi jätkuvalt õigus hüvitist saada, arvutatakse ja makstakse hüvitist edaspidi perioodiliselt.
2. peatükk ÜHEKORDSELT MAKSTAVATE HÜVITISTE ALUSEKS OLEVA VARALISE KAHJU ARVUTAMINE
§ 3. Ajutisest töövõimetusest tulenev kahju
Ajutisest töövõimetusest tuleneva kahju arvutamiseks korrutatakse vastavalt «Ohvriabi seaduse» § 11 lõigete 2, 4, 5 või 6 alusel arvutatud ohvri ühe kalendripäeva keskmine tulu (edaspidi ühe kalendripäeva keskmine tulu) töövõimetuslehel märgitud töö- või teenistuskohustuste täitmisest vabastuse päevade arvuga ning sellest lahutatakse «Ohvriabi seaduse» § 10 lõikes 2 nimetatud summad, sealhulgas ohvrile määratud töövõimetushüvitis.
§ 4. Ohvri ravikulud
Ohvri ravikulude arvutamiseks liidetakse dokumentaalselt tõendatud ravimise ning ravimite ja keha funktsioone asendavate abivahendite soetamise, traumajärgsete tüsistuste kergendamise ja tervislikule seisundile kohase uue eriala õpetamisega seotud hädavajalikud kulutused ning eespool nimetatud asjaoludega seotud hädavajalikud sõidukulud ning sellest lahutatakse «Ohvriabi seaduse» § 10 lõikes 2 nimetatud summad.
§ 5. Prillidele, hambaproteesidele, kontaktläätsedele ja muudele keha funktsioone asendavatele abivahenditele ning riietele tekitatud kahju
Prillidele, hambaproteesidele, kontaktläätsedele ja muudele keha funktsioone asendavatele abivahenditele ning riietele tekitatud kahju puhul hüvitise arvutamisel võetakse aluseks nende parandamis- või soetamismaksumus ning sellest lahutatakse «Ohvriabi seaduse» § 10 lõikes 2 nimetatud summad.
3. peatükk PERIOODILISELT MAKSTAVATE HÜVITISTE ALUSEKS OLEVA VARALISE KAHJU ARVUTAMINE
§ 6. Püsivast töövõimetusest tulenev kahju
(1) Püsivast töövõimetusest tuleneva ühe kuu kahju arvutamiseks korrutatakse ohvri ühe kalendripäeva keskmine tulu arvuga 30 (edaspidi ühe kuu keskmine tulu) ning sellest lahutatakse «Ohvriabi seaduse» § 10 lõikes 2 nimetatud summad, sealhulgas ohvrile määratud töövõimetuspension.
(2) Töövõimetuspensioni ei lahutata juhul, kui ohver oli töövõimetuks tunnistatud juba enne tema suhtes vägivallakuriteo toimepanemist. Kui sellisele ohvrile määrati vägivallakuriteo tagajärjel suurem töövõimetuspension, arvatakse tema ühe kuu keskmisest tulust maha enne ja pärast vägivallakuritegu määratud töövõimetuspensioni vahe.
(3) Kui vägivallakuriteo tagajärjel püsivalt töövõimetuks tunnistatud ohver jätkab pärast töövõimetuks tunnistamist töötamist, lahutatakse tema ühe kuu keskmisest tulust «Ohvriabi seaduse» § 10 lõikes 2 nimetatud summad, sealhulgas ohvrile määratud töövõimetuspension ning tööle asumisele järgnevast kuust alates igakuine sotsiaalmaksuga maksustatav tulu.
§ 7. Ohvri surmast tulenev kahju
(1) Ohvri surmast tuleneva ühe kuu kahju arvutamiseks ühele ülalpeetavale korrutatakse ohvri ühe kuu keskmine tulu 75 protsendiga ning sellest lahutatakse «Ohvriabi seaduse» § 10 lõikes 2 nimetatud summad, sealhulgas ülalpeetavale määratud toitjakaotuspension.
(2) Ühe kuu kahju arvutamiseks kahele ülalpeetavale korrutatakse ohvri ühe kuu keskmine tulu 85 protsendiga ning sellest lahutatakse «Ohvriabi seaduse» § 10 lõikes 2 nimetatud summad, sealhulgas ülalpeetavatele määratud toitjakaotuspensionid.
(3) Ühe kuu kahju arvutamiseks kolmele või enamale ülalpeetavale korrutatakse ohvri ühe kuu keskmine tulu 100 protsendiga ning sellest lahutatakse «Ohvriabi seaduse» § 10 lõikes 2 nimetatud summad, sealhulgas ülalpeetavatele määratud toitjakaotuspensionid.
(4) Kui ülalpeetavad soovivad oma osa eraldamist neile määratud ühisest hüvitisest, jagatakse ühine hüvitis ülalpeetavate arvuga.


Raadioside piiramise kord – Riigi Teataja
Raadioside piiramise kord
Raadioside piiramise kord - sisukord
§ 2 Raadioside piiramine
§ 21 Raadioside piiramine riigikaitselist tähtsust omavatel tähistatud objektidel
§ 22 Raadioside piiramine kõrgendatud turvameetmeid nõudva sündmuse julgestamiseks selle toimumise piirkonnas
§ 3 Raadioside piiramisest teavitamine
§ 4 Raadiosidet piirava raadiotehnilise vahendi kasutamine
§ 5 Sagedusloa tingimuste kooskõlastamine
RT I, 26.05.2020, 7
Vastu võetud 12.12.2005 nr 301
RT I 2005, 67, 521
jõustumine 23.12.2008
11.11.2008 RT I 2008, 49, 273 29.11.2008
21.05.2020 RT I, 26.05.2020, 4 29.05.2020
Määrus kehtestatakse «Elektroonilise side seaduse» § 115 lõike 2 alusel.
Määrusega kehtestatakse raadioside piiramise kord objektidel ja sündmuste korral, kus on «Elektroonilise side seaduse» § 115 kohaselt õigus raadiosidet piirata.
§ 2. Raadioside piiramine
(1) Raadioside piiramine käesoleva määruse tähenduses on raadioside takistamine raadiotehniliste või muude vahenditega.
(2) Raadiosidet piirava vahendi valib «Elektroonilise side seaduse» §-s 115 sätestatud raadioside piiramise õigust omav isik õigusaktis sätestatud korras.
(3) Raadiosidet võib piirata kas ajutiselt kuni kolmeks ööpäevaks või alaliselt.
§ 21. Raadioside piiramine riigikaitselist tähtsust omavatel tähistatud objektidel
[RT I, 26.05.2020, 4 - jõust. 29.05.2020]
Kaitsevägi võib raadiosidet piirata järgmistel riigikaitselist tähtsust omavatel tähistatud objektide territooriumitel:
1) Kaitseväe või Kaitseliidu valduses olev territoorium;
2) Kaitseväe ajutine julgeolekuala;
3) territoorium, mille Vabariigi Valitsus on Kaitseväe korralduse seaduse § 53 lõike 3 alusel Kaitseväe territooriumiks määranud;
4) Kaitseväe või Kaitseliidu antava sõjaväelise väljaõppe territoorium väljaõppe ajal;
5) sõjalise riigikaitse toimimisega seotud riigikaitseobjekti territoorium, sealhulgas riigikaitseline ehitis ehitusseadustiku tähenduses.
§ 22. Raadioside piiramine kõrgendatud turvameetmeid nõudva sündmuse julgestamiseks selle toimumise piirkonnas
Sisejulgeolekut tagav asutus võib raadiosidet piirata järgmise kõrgendatud turvameetmeid nõudva sündmuse julgestamiseks selle toimumise piirkonnas:
1) massiline korratus;
2) põgenike massiline sisseränne;
3) massiline piiririkkumine;
4) rünnak objektile;
5) objekti hõivamine;
6) pantvangi võtmine;
7) isikukaitse;
8) kuriteo tõkestamine julgeolekuasutuste seaduse kohaselt.
§ 3. Raadioside piiramisest teavitamine
(1) Kui raadioside piiramine kestab üle 60 minuti, peab nähtaval kohal olema selgitav teave selle kohta, et piirkonnas on raadioside kasutamine piiratud. Tähistamise nõudest võib loobuda, kui teabe väljapanemine ei ole füüsiliselt või sündmuse asjaoludest lähtudes võimalik.
(2) Teabe raadioside piiramise piirkonna, kasutatava vahendi, eeldatava kestuse ja piiratavate raadiosageduste kohta peab raadioside piiramise õigust omav isik edastama Tarbijakaitse ja Tehnilise Järelevalve Ametile enne raadioside piiramist, välja arvatud lõigetes 3 ja 4 sätestatud juhtudel.
(3) Pärast hädaolukorra piirkonnas kriisi reguleerimise ja võimaliku plahvatuse piirkonnas raadioside piiramise lõppu peab raadioside piiramise õigust omav isik ühe tööpäeva jooksul teavitama Tarbijakaitse ja Tehnilise Järelevalve Ametit raadioside piiramise piirkonnast, raadioside piiramise ajast ja piiratud raadiosagedustest.
(4) Kõrgendatud turvameetmeid nõudva sündmuse toimumisel otsustab selle sündmuse julgestamise eest vastutav isik, kas julgeoleku kaalutlustest lähtuvalt on enne sündmuse toimumist võimalik esitada teavet raadioside piiramise kohta. Vastutav isik teavitab Tarbijakaitse ja Tehnilise Järelevalve Ametit raadioside piiramise ajast, kohast ja piiratavatest raadiosagedustest hiljemalt ühe tööpäeva jooksul enne sündmuse toimumist või ühe tööpäeva jooksul pärast sündmuse toimumist, kui teavitamine enne sündmuse toimumist ei olnud võimalik.
§ 4. Raadiosidet piirava raadiotehnilise vahendi kasutamine
(1) Raadiosidet piiravat raadiotehnilist vahendit on lubatud kasutada «Elektroonilise side seaduse» §-s 11 nimetatud sagedusloa alusel. Sagedusloata on lubatud kasutada kõrgendatud turvameetmeid nõudva sündmuse toimumise ajaks ajutiselt riiki sissetoodud raadiosidet piiravat raadiotehnilist vahendit.
(2) [Kehtetu - RT I, 26.05.2020, 4 - jõust. 29.05.2020]
(3) [Kehtetu - RT I, 26.05.2020, 4 - jõust. 29.05.2020]
(4) [Kehtetu - RT I, 26.05.2020, 4 - jõust. 29.05.2020]
(5) Vajaduse korral teostab Tarbijakaitse ja Tehnilise Järelevalve Amet raadiosidet piirava raadiotehnilise vahendi kontrollmõõtmised, millega määratakse raadioside piiramise ulatus ja häirekindlus väljaspool raadioside piiramise piirkonda.
(6) [Kehtetu - RT I, 26.05.2020, 4 - jõust. 29.05.2020]
§ 5. Sagedusloa tingimuste kooskõlastamine
(1) Sagedusloa taotleja on kohustatud kooskõlastama sagedusloa taotluse raadiosidet piirava raadiotehnilise vahendi kasutamiseks järgmise ministeeriumiga, keda või kelle valitsemisala asutuse ülesannete täitmist võib raadiosidet piirava raadiotehnilise vahendi kasutamine mõjutada:
3) Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium;
(2) Lõikes 1 nimetatud asjaomasel ministeeriumil on õigus lisada sagedusloa taotluse kooskõlastusele põhjendatud tingimusi raadiosidet piirava raadiotehnilise vahendi kasutusele võtmiseks ja kasutamiseks.
(3) Tarbijakaitse ja Tehnilise Järelevalve Amet võib nõuda taotlejalt lisakooskõlastusi juhul, kui taotleja on jätnud taotluse kooskõlastamata mõne lõikes 1 nimetatud asjaomase ministeeriumiga.


text:
Detailplaneeringu koostamise kohustuslikkus - GPK Partnerid
Geodeetiline alusplaan, ehk geoalus
Geodeetiline mahamärkimine
Geodeetiline teostusmõõdistus
Katastrimõõdistamine ehk maakorraldustööd:
GPS mõõdistamine
Detailplaneeringu koostamise kohustuslikkus
Detailplaneeringu koostamise kohustuslikkusradmin2019-02-19T18:05:58+03:00
Detailplaneeringu koostamise kohustuslikkus §3, §9
Alad ja juhud, millistel detailplaneeringu koostamine on kohustuslik, on määratud Planeerimisseaduse §3 lõikes 2. Detailplaneeringu koostamine on kohustuslik linnades ja alevites ning alevike ja külade olemasolevatel ja kavandatavatel selgelt piiritletavatel kompaktse asustusega territooriumi osadel järgmistel juhtudel:
Soovitused detailplaneeringu koostamiseks
 uute hoonete, välja arvatud üksikelamu kõrvalhooned, suvila kõrvalhooned ja aiamaja kõrvalhooned ning teised kuni 20 m² ehitusaluse pindalaga väikehooned, ehitusprojekti koostamise ja püstitamise aluseks,
 olemasolevate hoonete, välja arvatud üksikelamu, suvila ja aiamaja ning nende kõrvalhooned, maapealsest kubatuurist üle 33 protsendi suuruse laiendamise ja selle ehitusprojekti koostamise aluseks,
 maa-alade kruntideks jaotamise korral.
§ 3 lg 2 p 1 on sõnastatud nii, et üksikelamu, suvila ja aiamaja kõrvalhoonetele ei laiene teistele väikehoonetele seatud 20 m² piir.
Kõigil teistel juhtudel, näiteks mingi rajatise ehitamise aluseks, detailplaneeringu koostamine üldreeglina linnades, alevites ja teistel kompaktse asustusega aladel kohustuslik ei ole.
Alevike ja külade olemasolevad ja kavandatavad selgelt piiritletavad kompaktse asustusega territooriumi osad, st detailplaneeringu koostamise kohustusega alad, määratakse PLS § 8 lg 3 punkti 4 kohaselt üldplaneeringuga; kui need alad on üldplaneeringuga määramata, määratakse detailplaneeringu koostamise kohustusega alad ja juhud § 7 lg 3 p 5 kohaselt kehtestatud maakonnaplaneeringuga.
Detailplaneeringu kohustusega aladeks tuleks pidada kompaktse hoonestusega, tänavate ja ühiste tehnovõrkudega aleviku või küla osa. Kindlasti tuleks lugeda kompaktse asustusega territooriumi osaks PLS § 3 lg 2 mõistes olemasolevad ühtse tänavavõrgu ja tehnovarustusega endised suvila ja aianduskooperatiivid, kuigi nad ei ole ei küla ega alevik tavatähenduses.
Lisaks sellele on jäetud juhtudel kus üldreeglina kehtib detailplaneeringu koostamise kohustus kohalikule omavalitsusele § 9 lõikega 10 õigus lubada teatud hoonete ehitamist või krundijaotuse muutmist ilma detailplaneeringut oostamata ning vajadusel algatada detailplaneeringu koostamine § 9 lg 11 alusel ka nendel aladel või juhtudel, mille puhul üldreeglina detailplaneeringu koostamise kohustust ei ole.
Kui detailplaneeringu koostamise kohustusega alal või juhul kehtiv detailplaneering puudub, on tegutsemiseks lubatavad ja kokku lepitavad piirid määramata.
Kehtestatud detailplaneeringu puudumine tähendab detailplaneeringu kohustusega aladel ja juhtudel sisuliselt krundijaotuse määramise või muutmise, ning § 3 lõikes 2 nimetatud uute hoonete ehitamise ja olemasolevatele hoonetele juurdeehitiste tegemise keeldu.
50410, Eesti
+372 5665 9906
www.gpk.ee
Geoalused
GPS mõõdistamised

matches:
§3
§9
§3
§ 3
§ 8
§ 7
§ 3
§ 9
§ 9
§ 3


Numbris 2019 /6|Lk 420-427
Eesti on 2019. aasta majandusvabaduse indeksi järgi 15. kohal maailmas ja 7. kohal Euroopa regioonis *1 , olles võrreldes eelmise aastaga veidi kukkunud. Üheks tagasilanguse põhjuseks on olnud õigusemõistmise efektiivsuse vähenemine. *2 Õigusemõistmise efektiivsuse all peetakse silmas toimivat juriidilist raami, mis kaitseks ettevõtjaid riigi ja kolmandate isikute õigusrikkumiste eest, tagades toimivad ja piisavad õiguskaitsevahendid. *3 Ka normide selgusel ja nende kohaldamise ennustatavusel on selge mõju õiguskaitsevahendite rakendamisele, seega ka majandusvabadusele.
Käesolevas artiklis analüüsitakse ühte olulist aspekti juriidilise isiku karistusõigusliku vastutuse regulatsioonis, täpsemalt karistusseadustiku *4 (KarS) § 371 („Juriidilise isiku süü puudumine“) rakendusala. Vaatamata sellele, et säte jõustus juba 1. jaanuaril 2015, ei ole Eesti kohtud rohkem kui nelja aasta jooksul seda normi kordagi sisuliselt kohaldanud. *5 See tõstatab paratamatult küsimuse, kas sellel sättel puudub rakendusala, on see liiga väike (mistõttu asjaomased kaasused ongi väga erandlikud) või on sätte tõlgendamisel mindud liiga kitsale rajale.
KarS § 14 sätestab, et juriidiline isik vastutab seaduses sätestatud juhtudel teo eest, mis on toime pandud tema organi, selle liikme, juhtivtöötaja või pädeva esindaja poolt juriidilise isiku huvides. KarS § 371 ütleb omakorda, et juriidilisel isikul puudub süü, kui tema pädeva esindaja toimepandud tegu oli juriidilise isiku jaoks vältimatu.
Seda normi lugedes tekib mitu küsimust.
– Mis on üldse KarS § 371 eesmärk?
– Kes on juriidilise isiku pädev esindaja?
– Mida tähendab, et tegu oli juriidilise isiku jaoksvältimatu?
Alljärgnevalt püüavad autorid nendele küsimustele vastuseid leida.
2. KarS § 371 preventiivne eesmärk
Arutelu selle üle, kas karistusõigus on oma olemuselt rohkem preventiivne või repressiivne, on sama vana kui see õigusharu ise. Nagu ikka sõltub vastus sellele nii vaatlejast, vaatenurgast kui ka vaadeldavast olukorrast. Samuti võib küsida, kas (karistus)seaduse eesmärk on mõjutada inimkäitumist otse või kaude, selle rakendamise kaudu? Ühest küljest on selge, et reeglitel, millel puudub jõustamismehhanism, ei ole väga suurt mõju inimkäitumisele. Teisalt oleks äärmuslik asuda seisukohale, et karistusõigus saabki inimest mõjutada alles siis, kui riik seda tema suhtes rakendab. Tänapäevane karistusõigus, tuginedes mh positiivsele üldpreventsioonile *6 , eeldab (või vähemalt loodab), et karistusõigus ja selle rakendamine mõjutab siiski positiivselt ka nende inimeste käitumist, kes ise kohtu all ei ole.
Tulles eeltoodud tõdemusega käesoleva artikli uurimisküsimuste juurde, saab asuda kohe alustuseks seisukohale, et KarS §‑de 14 ja 371 eesmärgiks ei ole vaid see, et kohus saaks nende abil konkreetse kaasuse lahendada. Oluline on ka nende normide positiivne ja preventiivne mõju teistele juriidilistele isikutele.
Juriidiliste isikute karistamise vajaduse ja eelduste üle on palju diskuteeritud. Samuti selle üle, milliseid eesmärke juriidiliste isikute karistamine kannab. *7 Eelkõige on see küsimus aktuaalne seetõttu, et juriidilised isikud kui õiguslikud abstraktsioonid ise kuritegusid toime ei pane, nende teod taanduvad lõpuks füüsiliste isikute tegudele (tuletatud vastutus *8 ). Seetõttu võib õigustatult küsida, miks karistusõigus vaid füüsiliste isikutega ei piirdu ja kas ei ole hoopis ebaõiglane, kui juriidilise isiku karistamise tõttu saavad kaudselt karistada ka inimesed, kes ise kuritegu toime ei pannud (nt aktsionärid)?
Käesoleva artikli uurimisküsimuste valguses saab juriidiliste isikute karistamise olulisema õigustustena välja tuua selle, et juriidilise isiku (eelkõige majanduslikud) huvid võivad tekitada füüsilisele isikule täiendava psühholoogilise surve kuriteo toimepanemiseks. Näiteks aktsionäride kasumilootus võib panna ettevõtte *9 juhtkonna otsima ebaseaduslikke teid kasumi suurendamiseks.
Niisugust ohtu ei saa alahinnata. Uuringutest on selgunud, et mitmed Eestis juhtpositsioonil olevad isikud tunnetavad erasektori korruptsiooni ning leiavad, et sellele on mitu õigustust. *10 Nendeks on näiteks surve juhtidelt ehk käsk täita tööülesannet, konkurentide samaväärsed teod, väikeettevõtete seisukoht, et kasumi teenimine ning kapitali suurendamine annab õigustuse korruptsiooniks. *11 Näiteks 2017. aastal korraldatud küsitluste järgi peab korruptsiooni probleemiks vaid 57% küsitletutest ning võrreldes mitme teise ühiskondliku probleemiga vaevab korruptsioon elanikke aina vähem. *12 Seega on erasektori korruptsiooni või muude varavastaste süütegude toimepanemine juriidilise isiku huvides suuresti ka töötajate vale mõttelaadi leviku küsimus ning juriidiline isik peab siinjuures võtma meetmeid sellise käitumise ärahoidmiseks.
Juriidiliste isikute karistamise võimalus peaks (positiivse üldpreventsiooni kaudu) seesuguse mõtteviisi negatiivse mõju neutraliseerima. Seejuures on aga oluline vahe, kuidas säärane neutraliseerimisprotsess toimub füüsiliste isikute või juriidiliste isikute tasandil. Kui füüsiliste isikute puhul on see protsess peamiselt psühholoogiline ja selle edukusest annab aimu passiivseks jäämine (s.t inimene ei pane kuritegu toime), siis juriidiliste isikute puhul eeldab see, et ettevõtte heast käekäigust kõige rohkem võitvad inimesed (omanikud, tegevjuhtkond jne) rakendavad lisaks aktiivseid abinõusid (koolitused, sisekontroll jms), et kuritegusid juriidilise isiku huvides toime ei pandaks.
Seega võib asuda seisukohale, et KarS § 14, mis konkreetses kaasuses on omistamisnorm *13 , mille abil füüsilise isiku kuritegu kanda edasi juriidilisele isikule, omab ka laiemat preventiivset eesmärki suunata (kõiki teisi) juriidilisi isikuid rakendama abinõusid kuritegude ennetamiseks.
Tegelikku elu arvestades oleks siiski naiivne arvata, et ka kõige ausamad kavatsused või paremad ennetusprogrammid suudavad ära hoida kõiki võimalikke rikkumisi. Iseenesest võib alati asuda seisukohale, et praktika on kõige parem tõe kriteerium ja kuna kuritegu pandi toime, siis järelikult ei olnud ennetustegevus piisav. Samas tähendaks selline arusaam süüpõhimõttest (niivõrd, kui süüpõhimõtet üldse juriidiliste isikute karistamisele üle kanda saab) kaugenemist ja objektiivse vastutuse jaatamist karistusõiguses. Lisaks ei pruugi see olla kooskõlas õigluse põhimõttega, sest juriidilise isiku karistuse tõttu kannatavad sel juhul ka need, kes ise püüdsid hoolsad olla. Kolmandaks võiks see kaasa tuua mõningase käegalöömismeeleolu ettevõtetes, sest ka kõige suuremad pingutused ei pruugi juriidilise isiku positsiooni kriminaalmenetluses parandada. Samuti võib see pärssida ettevõtjate valmidust teha riigiga koostööd toimepandud kuriteo uurimisel.
Eelduslikult olid need argumendid meelel ka seadusandjal, kui 2015. aastal jõustati KarS § 371, mille järgi juriidilisel isikul puudub süü, kui tema pädeva esindaja toimepandud tegu oli juriidilise isiku jaoks vältimatu.
Eelnõu seletuskirjas on muudatust selgitatud sellega, et selle eesmärgiks on välistada juriidilise isiku vastutuse kohaldumine juhul, kui juriidilisel isikul ei olnud võimalik vältida pädeva esindaja poolt juriidilise isiku huvides süüteo toimepanemist. Kui juriidilisel isikul puudus võimalus vältida süüteo toimepanemist – s.t ta oli omalt poolt teinud kõik, et ära hoida pädeva esindaja sellist käitumist –, ei saa talle seda tegu ka ette heita. *14
Kuigi eelnõu seletuskiri on üsna napp, on siinjuures oluline välja tuua, et nimetatud sätet seostatakse otseselt etteheidetavuse kontseptsiooniga ehk normatiivse süümõistega. *15 Ka KarS § 371 enda sõnastus viitab expressis verbis süüle, täpsemini selle puudumisele. See on ka põhjus, miks kõnealune norm on sätestatud KarS üldosa 2. peatüki 3. jaos „Süü“. Erinevalt psühholoogilisest süümõistest on normatiivset süümõistet võimalik mõnede mööndustega rakendada ka juriidiliste isikutele, sest iseenesest on võimalik leida vastus küsimusele, kas konkreetses olukorras saab neutraalse kõrvaltvaataja hinnangul pidada ettevõtte käitumist piisavaks kuritegude ennetamisel või mitte.
Kokkuvõttes saab seega asuda seisukohale, et KarS § 371 peamine eesmärk on preventiivne: see loob lisamotivatsiooni ettevõtetele kuritegude ennetamiseks. Samavõrd oluline on ka sellega kaasnev õiguskindluse pakkumine. See arusaam mängib rolli ka alljärgnevas analüüsis pädeva esindaja mõiste ja teo välditavuse juures.
3. Pädev esindaja
Pädeva esindaja mõiste KarS § 14 lõikes 1 oli mõneti ebaselge juba enne KarS § 371 jõustumist. *16 Kui KarS jõustus 1. septembril 2002, sisaldas § 14 viidet ainult „organile“ või „juhtivtöötajale“, kelle kuritegu oli võimalik omistada juriidilisele isikule. Pädeva esindaja mõiste lisati sinna 28. juulil 2008 jõustunud seadusemuudatusega. *17 Muudatuste seletuskirja kohaselt on pädevaks esindajaks mõistlikult vastav isik, kes omab mingit konkreetset pädevust juriidilise isiku esindamisel, näiteks kaubandusagent või turustusspetsialist (eelduseks ei ole töösuhe). *18
2008. aasta muudatus lisati seletuskirja järgi seadusesse Saksa ja Ungari kriminaalõiguse eeskujul. *19 Saksa õiguse alusel vastutab juriidiline isik organi, organiliikme, registreerimata juriidilise isiku juhatuse või selle liikme, esindusõigusega äripartneri, juhtivateks ülesanneteks volitatud isiku või muu juhtivülesannetes olev isiku toimepandud väärtegude eest. *20 See kontseptsioon väljendab selgelt, et vastutuse saab tuletada füüsilise isiku teost, kellel on ühingus juhtiv roll. *21 Ungari karistusseaduse artikli 2 lõike 1 alusel omistatakse juriidilisele isikule järgmiste füüsiliste isikute teod: juhatus, juhatuse liige, töötaja, ametnik, müügijuht ja nõukogu liige, kellel on õigus ühingut esindada. *22 Seega ei tulene võrdlusriikide seadustest võimalust pädeva isiku liiga laiaks tõlgenduseks ja pigem viitavad seadused selgelt isikute seosele juhtiva positsiooniga.
Õiguskirjanduses on lisaks leitud, et pädevaks esindajaks võib olla ka isik, kellel on ühingu esindamise õigus kolmandate isikute suhtes (nt advokaat). *23
Kuigi 2008. aasta seadusemuudatuse eesmärk ja pädeva esindaja mõiste pole lõpuni arusaadavad, on siiski loogiline arvata, et organi ja juhtivtöötaja seni kehtinud mõistet peeti liiga kitsaks. *24 Isegi kui pädeva esindaja mõiste mingis kontekstis nüüd kattub *25 organi (nt võib ettevõtte juhatuse liiget kindlasti pidada selle pädevaks esindajaks) või juhtivtöötaja *26 omaga, siis on sellel ka iseseisev ja kaugemale ulatuv rakendusala. See muudatus võis lisaks kaasa tuua ka ühe suundumuse õigusmõtlemises. Kui seni oli KarS § 14 kontekstis väga oluline juhtivtöötaja mõiste sisustamine (sellest sõltus sageli juriidilise isiku karistamise võimalus) ja võis näha selle laiendavat tõlgendamist *27 , siis pädeva esindaja lisamisega muutus see küsimus mõnevõrra ebaolulisemaks. Nimelt piir, millal isik kaotas juhtivtöötaja pädevuse ja see läks üle pädeva esindaja pädevuseks, polnud tegelikult juriidilise isiku vastutuse seisukohalt enam oluline. Siiski tuleb mainida, et Riigikohus ei ole seni pädeva esindaja mõistet põhjalikult analüüsinud (eelkõige nt selle eristamiseks juhtivtöötaja mõistest) ega selle abil juriidilise isiku vastutust laiendatud. *28
Paragrahvi § 371 jõustumine 2015. aastal on toonud aga küsimuse, kus jookseb piir juhtivtöötaja ja pädeva esindaja vahel, uuesti teravalt päevakorrale. Süüst vabanemine on võimalik ainult juhul, kui tegu on toime pandud pädeva esindaja poolt. Seda, et see säte ei kehti juhtivtöötaja või organi tegude suhtes, on rõhutatud ka seletuskirjas. *29 Kõnealune seadusemuudatus on seetõttu selgelt kaasa toonud vajaduse analüüsida, kas pädeva esindaja mõistet tuleks tõlgendada senisest laiemalt (ja juhtivtöötaja oma sedavõrd kitsamalt).
Kuigi kohtupraktika järjekindlus sarnaste mõistete tõlgendamisel ja sellega kaasnev õigusselgus on omaette väärtus, tuleb antud juhul siiski asuda seisukohale, et teleoloogiline ja süstemaatiline tõlgendusargument annavad toe selleks, et alates KarS § 371 jõustumisest võtta juhtivtöötaja ja pädeva esindaja piiri määramisel aluseks hilisem säte. Lisaks, nagu öeldud, KarS § 14 kontekstis see vahetegu polegi tegelikult eriti oluline.
Arvestades § 371 eesmärki ning selle seost süü ja etteheidetavusega, saab asuda seisukohale, et säte ei peaks kohalduma vaid olukordadele, kus kuriteo on toime pannud juriidiliste isikute heast käekäigust kõige rohkem võitvad inimesed, ja seega tuleks juhtivtöötajana § 371 mõttes käsitada vaid juriidilise isiku tippjuhtkonda (nt tegevjuhti, kes ei ole juhatuse liige), mitte aga keskastme juhte.
Tippjuhtkonna (sõltumata sellest, kas nad on organi liikmed või mitte) välistamine KarS § 371 kohaldamisalast on õigustatud ka seetõttu, et oleks kohatu rääkida ettevõtte tõsimeelsest soovist ja tegevusest kuritegude ennetamisel, kui ettevõtte juht ise paneb toime kuriteo. Ainuüksi nõuetele vastavatest ennetusprogrammidest ei piisa, ka ettevõtte tegelik ärikultuur peab nendega kaasas käima ja selle eest vastutab eelkõige tippjuhtkond.
4. Teo vältimatus ja ennetusmeetmed
4.1. Teo vältimatus
KarS § 371 alusel puudub juriidilisel isikul süü, kui tema pädeva esindaja toimepandud tegu oli juriidilise isiku jaoks vältimatu. Seadus ega ka selle seletuskiri vältimatuse mõistet täpsemalt ei ava. Sarnast sõnastust kasutab aga KarS § 39, milles reguleeritakse keelueksimus (samuti süüd välistav asjaolu). Seetõttu tuleb esmalt analüüsida, kas keelueksimuse kontekstis kasutatava vältimatuse mõiste tõlgendust saaks üle kanda §-le 371.
Keelueksimuse kontekstis kasutatakse eksimuse vältimatuse hindamisel samasugust skeemi nagu ettevaatamatusdelikti puhul, kus küsitakse selle järele, kas isik pidi mingis olukorras tajuma suuremat ohtu, mis omakorda peaks motiveerima teda üles näitama suuremat hoolsust. Välditavuse kontroll peab andma vastuse küsimusele, kas isik, kellel oleks tekkinud kahtlus oma teo õiguspärasuses ja kes oleks õiguslikku olukorda mõistlikul viisil kontrollinud, oleks sellise kontrolliga eksimuse kõrvaldanud. *30 Samas on oluline ka see, et tegevusetuse korral peab isik küllaltki täpselt tajuma kohustava normi olemasolu, mistõttu eksimuse vältimatuse tõenäosus on suurem. *31
Kuigi keeleksimuse sätete tõlgendust ei saa üks ühele üle kanda KarS §-le 371, leiab siit siiski mõned pidepunktid. Näiteks saab siit üle võtta kaheastmelise kontrolliskeemi, mille järgi esmalt tuleb hinnata, kas ettevõttel oli võimalik kuriteo toimepanemise võimalust ette näha, ja teiseks, kas ta võttis kasutusele mõistlikud abinõud selle riski maandamiseks.
Üldise aluse vältimatuse hindamiseks annab aga KarS §-s 371 olev viide süüle. Nagu näidatud, on KarS aluseks oleva normatiivse süümõiste järgi süü etteheidetavus, ehk piltlikult öeldes neutraalse kõrvaltvaataja hinnang, kuidas samasuguses olukorras tegutsev keskmiselt hoolas ettevõtja oleks pidanud käituma. Seega on juriidilise isiku süü hindamine otseselt seotud tema juhtide hoolsuskohustusega *32 ehk vajalike ennetusmeetmete kasutusele võtmisega. *33 Kui juriidiline isik on rakendanud sobilikke ennetusmeetmed, et vältida tema nimel tegutsevate isikute poolt kuritegude toimepanemist, siis peaks juriidilise isiku süü olema selle sätte alusel välistatud. Küsimus on aga selles, milliseid ennetusmeetmeid saab pidada piisavaks.
4.2. Piisavad ennetusmeetmed
Kuriteo toimepanemise risk ja riski ettenähtavus võivad olla konkreetsed või abstraktsed. Oht on konkreetne näiteks juhul, kui äriühingu juhatusele saabub vihje, et mõni töötaja plaanib kuritegu. On selge, et sellises olukorras ei ole enam piisavad üldised ettevaatusabinõud (nt koolitus, uued sise-eeskirjad), vaid tuleb teha tõsiseid samme konkreetse ohu väljaselgitamiseks ja maandamiseks (nt sisejuurdluse korraldamine, isikuga töölepingu lõpetamine jms). Alljärgnevalt analüüsitakse ennetusmeetmeid ja nende piisavust eelkõige abstraktse ohu korral kuivõrd konkreetse ohu puhul sõltuvad need rohkem konkreetsest olukorrast, mistõttu on keerulisem teha piisava üldistusjõuga järeldusi.
Abstraktsetest ohtudest ja nende ennetusmeetmetest rääkides ei tohi siiski jääda liiga üldiseks. Ettenähtavuse kriteeriumi poolest võib eri liiki kuritegude toimepanemise tõenäosus küllaltki palju varieeruda. Näiteks ettevõttes, mille majandustegevusest suure osa moodustavad riigihanked, on suurem altkäemaksu andmise risk, kui ettevõttes, kelle kokkupuude ametiisikutega on väike. Samamoodi on ohtlikke jäätmeid käitleva ettevõtte puhul keskkonnavastase süüteo toimepanemise risk suurem kui näiteks pangal, viimast võivad varitseda aga jälle suuremad rahapesuriskid.
Abstraktsete ohtude puhul peab juriidiline isik valima nende ennetamiseks olukorrale sobivad meetmed. Seejuures on tähtis nii ettevõtte suurus kui ka tegutsemisvaldkond. On arusaadav, et paari töötajaga väikeettevõtte puhul ei ole võimalik nõuda samapalju kui rahvusvaheliselt suurkorporatsioonilt. Seega tuleb seesuguste meetmete puhul hinnata nii nende proportsionaalsust (juriidilise isiku suurus, organisatsiooni keerukus, turu suurus ja positsioon turul, õigusrikkumiste risk) kui ka nende tegelikku rakendumist.
Lisaks tuleb arvestada, et tegemist on dünaamilise keskkonnaga ja tänased piisavad meetmed ei pruugi enam olla seda homme. Siin võib paralleeli tuua järjekordselt keelueksimusega, kus konkreetsele eksimusele on võimalik tugineda näiteks kuni kohtulahendini, millega mitmeti tõlgendatav olukord saab lahenduse, ja järgmises kaasustes see argument enam paika ei pea. *34 Samasugune olukord võib tekkida ka ettevaatusabinõude ja ennetusmeetmete piisavuse hindamisel. Juhul kui mõne kuriteo risk või selle tõsidus (nt rahapesu) muutub üldiselt teadaolevaks mõne konkreetse kaasuse kaudu, siis võib selle maandamiseks piisavaks peetavate meetmete tase tulevikus tõusta.
4.3. Vastavuskontroll
Üheks võimaluseks ennetusmeetmete piisavust hinnata on vastavuskontroll (ingl compliance). Vastavuskontrolli süsteem on organisatsioonide juhtimise oluline osa, hõlmates nii organisatsiooni sisemiste reeglite, juhiste ja kirja pandud väärtuste kogumit kui ka nende järgimise kontrolli. Vastavuskontrolli eesmärk on tagada organisatsiooni tegevus, mis on kooskõlas seadustega ja kannab laiemalt eetilisi väärtusi. *35 Vastavuskontrolli raames hinnatakse organisatsiooni käitumise eri aspekte.
– Ennetusmeetmed on edukad ainult siis, kui neid toetavad tippjuhtkonna väärtused ja missioon (ingl tone at the top). Juhid määravad suures osas ära organisatsiooni väärtused ja selle eetilise kliima. Hästi toetatud väärtussüsteem ja eetiline keskkond loob aluse tegelikule organisatsioonikultuurile. Ainuüksi formaalsetest programmidest ei piisa, kui ettevõtte (sh selle juhtide) tegelik kultuur sellega kaasa ei tule.
– Ennetusmeetmed eeldavad lisaks sõnadele ka reaalseid tegusid ja inimesi, kes vastavuskontrolliga (nt siseaudit, riskijuhtimine jne) tegelevad. Organisatsioon peab olema valmis eraldama selleks vajalikud ressursid. Suuremates organisatsioonides on lisaks oluline, et ka organisatsiooni ülesehitus ja struktuur toetaksid riskide maandamist (nt siseauditi sõltumatus).
– Vastavuskontrolli olulise osa moodustab riskide hindamine. Riskianalüüsid on mõeldud selleks, et määrata suurema riskiga valdkonnad, kuhu rohkem tähelepanu ja ressursse suunata. Riske tuleb hinnata nii vastavuskontrolli süsteemi väljatöötamisel kui ka edaspidi.
– Kirjapandud põhimõtetel ja reeglitel on oluline roll kuritegude vältimisel. Üldiselt võib välja tuua kirjapandud põhimõtete/reeglite kolm taset: (a) eetilised väärtused, nendel põhinevad (b) standardid ja tegevuspõhimõtted (nt kingituste tegemise põhimõtted) ning omakorda nende jõustamiseks sobiv (c) menetluskord.
– Koolitus on üheks võtmeelemendiks kuritegude vältimisel. Koolitused võimaldavad esiteks inimestele teadvustada organisatsiooni väärtusi ja võimalikke riske, samas on see hea võimalus inimeste kaasamiseks. Koolitus on ka oluliseks tagasiside saamise kohaks. Näiteks võimalikud küsimused võivad viidata olulistele probleemidele või riskidele, millega tuleb rohkem tegeleda.
– Vastavuskontroll ei toimi ilma järelevalveta selle üle, kas kokkulepitud väärtustest peetakse kinni ja kehtestatud juhiseid järgitakse. Järelevalve all mõeldakse nii pideva ülevaate omamist teatavatest protsessidest kui ka näiteks auditeid kindlate valdkondade või protsesside kohta. Lisaks on oluline, et kerkinud kahtlusi kontrollitakse ja avastatud minetustele reageeritakse.
– Vastavuskontroll pole edukas, kui see piirdub ühekordse kampaaniaga. See peab olema pidev protsess, sest organisatsioon, riskid, väärtushinnangud, keskkond jms on ise pidevas muutumises.
4.4. Korruptsioonivastased eeskirjad
Lõpetuseks peatume veel lähemalt kahel üldisemal ennetusmeetmel, milleks on korruptsioonivastased põhimõtted ja vil. *36 Nende rakendamist peaksid kaaluma vähemalt kõik keskmise suurusega ettevõtted.
Korruptsioonivastane eeskiri peaks käsitlema eelkõige konkreetse juriidilise isiku tegevusvaldkonna spetsiifilisi riske, mis tuleks enne riskihindamise käigus ära kaardistada. Näiteks võiks eeskirjas olla reguleeritud kinke ja altkäemaksu eristamise juhud ning huvide konflikti olukorrad. Sõltuvalt ettevõtja tegevusvaldkonnast võib kingi ja altkäemaksu eseme eristamise raskuspunkt olla erinev. Näiteks võiks olla kindlaks määratud järgmiste hüvede klientidele andmise või neilt saamise kord: majutus, meelelahutus, reisid, poliitilised toetused, heategevuse, stipendiumite ja sponsorlusega seotud hüved. *37 Lisaks eristamisele peaks olema kindel sellistest olukordadest teavitamise süsteem ja võimalus küsida nõu tööandjalt või juhilt, kas konkreetne hüve on lubatud või mitte. Lubatus või lubamatus võiks olla kindlaks määratud kas konkreetse hüve väärtuse või iseloomuga. Ettevaatlik tuleks olla ka erinevate kliendiürituste korraldamisega, mistõttu tuleb silma peal hoida turunduspraktikal.
Huvide konfliktiga seoses võiks eelkõige määrata kindlaks isikute ringi, kelle puhul loetakse tehing tehtuks huvide konflikti olukorras. Isikute ringi kindlaksmääramisel võib aluseks võtta korruptsioonivastase seaduse *38 §-s 7 ja tulumaksuseaduse *39 §-s 8 sätestatu, ent seda isikute ringi võib vajadusel ka laiendada/kitsendada. Lisaks oleks mõistlik määrata kindlaks ka tehingud, mida peetakse lubamatuteks (ehk mille korral huvide konflikti jaatatakse), ja nende rahaline väärtus.
4.4. Vilepuhumine
Vilepuhumise *40 ühest definitsiooni on keeruline anda. *41 Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni (ILO) definitsiooni kohaselt on vilepuhuline lokulöömine (ingl whistleblowing) praeguste ja endiste töötajate poolt teavitamine teiste töötajate illegaalsest, ebaregulaarsest, ohtlikust või ebaeetilisest käitumisest või praktikast. *42 Ka Euroopa Liidu tasandil on eesmärgiks võetud vilepuhujate suurem kaitse ja 16. aprillil 2019 kiitis Euroopa Parlament heaks asjakohase direktiivi eelnõu. *43 Kuna tegemist on Euroopa Liidu toimimise lepingu *44 artiklite 289 ja 294 mõistes seadusandliku tavamenetlusega, mis näeb ette, et protsessi on Euroopa Parlamendi kõrval kaasatud ka Euroopa Liidu Nõukogu, siis järgmisena liigub Euroopa Parlamendi poolt vastu võetud direktiivi eelnõu hääletamiseks Euroopa Liidu Nõukogusse. Eelnevast johtuvalt on täna ebaselge, kas ja millal tekib Euroopa Liidu liikmesriikidel direktiivi ülevõtmise kohustus. OECD tungiv soovitus riikidele on see teema sellest hoolimata esimesel võimalusel ära reguleerida *45 ning praeguseks on 11 Euroopa Liidu liikmesriigis vilepuhumise regulatsioon ka vastu võetud (Eesti nende hulka ei kuulu).
Eesti vilepuhumise regulatsiooni puudumine ei takista aga ettevõtjal endal asjakohaseid meetmeid võtta. *46 Eeskuju võiks võtta näiteks Läti või Prantsusmaa vilepuhumise regulatsioonist. Esiteks tuleks määrata kindlaks isik, kes ettevõtja seisukohast on vilepuhuja. Peamine erinevus eri riikide vilepuhumise regulatsiooni vahel on see, kas vilepuhujaks on töösuhtes olev isik, kes on saanud teavet tööülesannetega seoses *47 , või on seda isikute ringi laiendatud. *48 Seega tasuks ettevõtjal kaaluda, kas vilepuhujateks peetakse vaid töösuhtes olevaid isikuid või ka äripartnereid või muu õigussuhte alusel ühinguga koostööd tegevaid isikuid.
Teiseks tuleks välja mõelda, mis kanalit pidi info liiguks. Võib luua nii organisatsioonisisese vihjekanali (olgu selleks siis eraldi e-posti aadress, usaldusisik, veebiportaal või abiliin) kui ka kasutada selleks teenust pakkuvaid kolmandaid osalisi (nt audiitor- või advokaadibürood). Lisaks on eri riikides olenevalt regulatsioonist loodud ka spetsiaalsed organisatsioonid/organid, kes vilepuhujate nõustamisega ja teabe vastu võtmisega tegelevad. *49
Kolmandaks peab olema tagatud ühingu sees vilepuhujate kaitse ja kindlus, et info edastamise korral jääb info edastanud isik, teabe sisu ja muu identifitseeritav anonüümseks. Lisaks peab olema tagatud, et vilepuhumise tõttu ei öelda üles töö- või muud koostöölepingut. Näiteks Läti seaduses on sätestatud põhimõte, et vilepuhujat ei tohi vilepuhumise käigus esitatud teabega seoses süüdistada ka ärisaladuse hoidmise kohustuse rikkumises, suunata teisele tööle või muul viisil represseerida. *50
Käesoleva artikli eesmärk oli analüüsida 2015. aastal jõustunud KarS § 371 kohaldamisala. Kuigi seda sätet pole kohtupraktikas veel rakendatud, ei maksa alahinnata selle laiemat mõju. Selle sätte üheks eesmärgiks on artikli autorite hinnangul luua lisamotivatsioon ettevõtetele kuritegude ennetamiseks, samavõrd oluline on ka sellega kaasnev õiguskindluse pakkumine.
Arvestades KarS § 371 eesmärki ning selle seost süü ja etteheidetavusega, saab asuda seisukohale, et sättes kasutatud pädeva esindaja mõistet tuleb tõlgendada laiemalt kui seni ning see peaks hõlmama ka keskastme juhte. Juhtivtöötajana § 371 mõttes tuleks käsitada vaid juriidilise isiku tippjuhtkonda. Pädeva esindaja liigkitsas käsitus oleks vastuolus sätte eesmärgiga.
Tänaseni ei ole kohtupraktikas analüüsitud ka küsimust, mida tähendab, et kuriteo toimepanemine oli juriidilise isiku jaoks vältimatu. Artiklis asusid autorid seisukohale, et vältimatuse tähendust tuleb avada (normatiivse) süümõiste valguses, mis sisuliselt tähendab etteheidetavust. Vältimatu on kuritegu juriidilise isiku jaoks seega siis, kui ta oli rakendanud piisavaid ennetusmeetmeid, mida oleks teinud (hüpoteetiline) sarnases olukorras tegutsev keskmiselt hoolikas ettevõtja.
*1 2019 index of economic freedom. Estonia. The Heritage Foundation. Arvutivõrgus: [Link] (09.09.2019).
*2 Graph the data. Overall score. The Heritage Foundation. Arvutivõrgus: [Link] cnts=estonia&type=11 (09.09.2019).
*3 Mõiste judicial effectiveness määratlust vt Economic Freedom: Policies for Lasting Progress and Prosperity. The Heritage Foundation. Arvutivõrgus: [Link] (09.09.2019).
*4 RT I 2001, 61, 364; RT I, 19.03.2019, 30.
*5 Autorid tuvastasid kohtulahendite elektroonilise andmebaasi (riigiteataja.ee) otsinguga vaid kaks kohtuotsust (kohtuasjad nr 1-16-9978/108 ja 1-16-2163/31), kus sellele paragrahvile on viidatud, kuid mitte põhjalikumalt analüüsitud ega rakendatud.
*6 Positiivse üldpreventsiooni kohta lähemalt vt nt Karistusõigus. Üldosa. J. Sootak (koost.). Tallinn 2010, lk 45.
*7 Vt nt M. Bogun. Juriidilise isiku karistamise eesmärgid ja nende realiseerumist tagavad meetmed. Magistritöö. Tartu: Tartu Ülikool 2015.
*8 Tuletatud ehk derivaatse vastutuse kohta lähemalt vt Karistusseadustik. Kommenteeritud väljaanne. J. Sootak, P. Pikamäe (koost.). Juura 2015, § 14 komm. 2.
*9 Autorid kasutavad käesolevas artiklis „ettevõtet“ samas tähendusest kui „juriidiline isik“.
*10 K. Eilart. Eraõigusliku juriidilise isiku kaitse omastamise, usalduse kuritarvitamise ja erasektori korruptsiooni eest. Magistritöö. Tallinn: Tartu Ülikool 2018, lk 6.
*11 L. Johannsen, K. H. Pedersen, M. Vadi, A. Reino, M-L. Sööt. Private-to-Private Corruption. A survey on Danish and Estonian business environment. Aarhus University, Tartu University, Ministry of Justice of Estonia 2016, lk 18. Arvutivõrgus: [Link] (09.09.2019).
*12 M.-L. Sööt. Justiitsministeerium. Korruptsioon Eestis 2016. Kolme sihtrühma uuring: elanike, ettevõtjate ja avaliku sektori töötajate korruptsiooniküsitluse tulemused. Tallinn 2017, lk 21. Arvutivõrgus: [Link] (09.09.2019).
*13 Karistusseadustik. Kommenteeritud väljaanne (viide 8), § 14 komm. 1.
*14 Seletuskiri karistusseadustiku ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu juurde, 554 SE, lk 21. Arvutivõrgus: [Link] (02.09.2019).
*15 Karistusseadustik. Kommenteeritud väljaanne (viide 8), § 32 komm. 1. Normatiivse süümõiste kohta vt lähemalt Karistusõigus (viide 6), lk 438–439.
*16 P. Pikamäe. Kes on juriidilise isiku pädev esindaja karistusseadustiku § 14 mõttes? – Juridica 2010/1, lk 8.
*17 RT I 2008, 33, 200.
*18 Seletuskiri karistusseadustiku ja kriminaalmenetluse seadustiku muutmise seaduse eelnõu juurde, SE 239, lk 3. Arvutivõrgus: [Link] (11.09.2019).
*19 Samas.
*20 Ordnungswidrigkeitengesetz, art 30 lg 1. Arvutivõrgus: [Link] (02.09.2019).
*21 A. Lohner. N. Behr. Corporate Liability in Germany. Baker Mackenzie. Arvutivõrgus: [Link] (02.09.2019).
*22 Ungari juriidilise isiku karistusõigusliku vastutuse aluseid vt Act CIV of 2001 on measures applicable to Legal entities under criminal law. Arvutivõrgus: [Link] (02.09.2019).
*23 P. Pikamäe (viide 16), lk 5.
*24 Tallinna Ringkonnakohus on kohtuasjas nr 1-14-3730 asunud nt seisukohale, et pädeva isiku esindaja mõiste rakendamisega soovis seadusandja juriidilise isiku vastutuse eeldusi (oluliselt) laiendada kooskõlas altkäemaksu alase töögrupi (Working Group on Bribery) soovitusega, sest seni kehtinud normi sõnastus välistas juriidilise isiku vastutuse hooletuse korral järelevalve teostamisel või lihttöötaja teo puhul.
*25 Karistusseadustik. Kommenteeritud väljaanne (viide 8), § 14 komm. 7.3.
*26 Nt kohtuasjades nr 1-17-948 ja 1-18-7051 on isik loetud korraga nii juhtivtöötajaks kui ka pädevaks esindajaks.
*27 Vt nt RKKKo 3-1-1-9-05: „Kuna suurettevõtete puhul ei tegele tippjuhid kõigi igapäevategevuses tõusetuvate küsimustega, vaid konkreetsetes valdkondades delegeeritakse vastutus edasi, siis sellest tulenevalt võib juhtivtöötajateks lugeda ka keskastme juhte, kellel konkreetses valdkonnas on õigus teha iseseisvaid otsustusi ja sellega suunata juriidilise isiku tahet.“
*28 Madalamate astmete kohtupraktikas leiab siiski näiteid, kus pädevaks esindajaks on loetud nt volitusel alusel juriidilist isikut esindanud isikut (kohtuasjad nr 1-18-1978 ja 1-15-10817), projektijuhti (kohtuasi nr 1-18-7051), äriühingu faktilist juhti (kohtuasjad nr 1-17-948 ja 1-18-5390), kauplusteketi kategooriajuhti (kohtuasi nr 1-14-3730). Seevastu kohtuasjas nr 1-15-10817 leiti, et nt äriühingu vähemusosanik ei ole pädev isik, samuti ei piisa vaid äriühingu nimel kolmandate isikutega suhtlemisest (kohtuasi nr 1-15-10993).
*29 Seletuskiri karistusseadustiku ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu juurde, 554 SE (viide 14), lk 21.
*30 Karistusseadustik. Kommenteeritud väljaanne (viide 8), § 39 komm. 7.
*31 Samas, § 39 komm. 12.
*32 N. Aas. Hea majandusruum sünnib riigi ja erasektori koostöös. – Äripäev, 18.06.2014, lk 2. Arvutivõrgus: [Link] (02.09.2019).
*33 Korruptsiooni kriminaalõigusliku reguleerimise konventsioon. – RT II 2001, 28, 140. Arvutivõrgus: [Link] (02.09.2019).
*34 Vt nt RKKKo 3-1-1-33-16.
*35 Eetika ja vastavuskontrolli programmide kohta vt nt Ethics and Compliance Programs. Deloitte. Arvutivõrgus: [Link] (09.09.2019).
*36 Lähemalt nende kohta vt K. Eilart (viide 10).
*37 Good Practice Guidance on Internal Controls, Ethics, and Compliance. OECD Council 2010, lk 2. Arvutivõrgus: [Link] (02.09.2019).
*38 RT I, 29.06.2012, 1; 13.03.2019, 96.
*39 RT I 1999, 101, 903; RT I, 19.03.2019, 108.
*40 Eesti keeles kasutatakse vilepuhumise kõrval ka lokulöömise mõistet.
*41 Vt vilepuhumise kohta eesti keeles nt T. Tiits. Rikkumisest teavitaja ehk „vilepuhuja“ õiguslik kaitse töösuhtes. Magistritöö. Tartu: Tartu Ülikool 2014.
*42 Mõiste “whistleblowing” definitsiooni vt ILO Thesaurus. Arvutivõrgus: [Link] (02.09.2019).
*43 Euroopa Parlamendi 16. aprilli 2019. aasta seadusandlik resolutsioon ettepaneku kohta võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv liidu õiguse rikkumisest teatavate isikute kaitse kohta (COM(2018)0218 – C8-0159/2018 – 2018/0106(COD). Arvutivõrgus: [Link] (02.09.2019).
*44 Euroopa Liidu lepingu ja Euroopa Liidu toimimise lepingu konsolideeritud versioon. – Euroopa Liidu Teataja C 326, 26/10/2012. Arvutivõrgus: [Link]
*45 Committing to Effective Whistleblower Protection. OECD 2016, p „Weaknesses of whistleblower protection laws for the private sector”, lk 11. Arvutivõrgus: [Link] (02.09.2019).
*46 Ühing Korruptsioonivaba Eesti on avaldanud põhjaliku tööriistakasti vihjeandmise mehhanismide edendamiseks ettevõtetes, vt [Link] (08.09.2019).
*47 Läti 01.05.2019 jõustunud vilepuhumise seaduse „Trauksmes celšanas likums“ ingliskeelne tõlge: [Link] (02.09.2019).
*48 S. Pelicier-Loevenbruck, C. Dumel. Decrypting the New Whistleblower Law in France. – Insight, 24.05.2017, lk 2. Arvutivõrgus: [Link] (02.09.2019).
*49 Läti „Trauksmes celšanas likums“ (viide 47).
*50 Samas,art 12.
*1 2019 index of economic freedom. Estonia. The Heritage Foundation. Arvutivõrgus: https://www.heritage.org/index/country/estonia (09.09.2019).
*2 Graph the data. Overall score. The Heritage Foundation. Arvutivõrgus: https://www.heritage.org/index/visualize? cnts=estonia&type=11 (09.09.2019).
*3 Mõiste judicial effectiveness määratlust vt Economic Freedom: Policies for Lasting Progress and Prosperity. The Heritage Foundation. Arvutivõrgus: https://www.heritage.org/index/book/chapter-2 (09.09.2019).
*11 L. Johannsen, K. H. Pedersen, M. Vadi, A. Reino, M-L. Sööt. Private-to-Private Corruption. A survey on Danish and Estonian business environment. Aarhus University, Tartu University, Ministry of Justice of Estonia 2016, lk 18. Arvutivõrgus: https://www.korruptsioon.ee/et/privatecorruptionstudy (09.09.2019).
*12 M.-L. Sööt. Justiitsministeerium. Korruptsioon Eestis 2016. Kolme sihtrühma uuring: elanike, ettevõtjate ja avaliku sektori töötajate korruptsiooniküsitluse tulemused. Tallinn 2017, lk 21. Arvutivõrgus: https://www.korruptsioon.ee/et/korruptsioon-eestis-kolme-sihtruhma-uuring-2017-0 (09.09.2019).
*14 Seletuskiri karistusseadustiku ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu juurde, 554 SE, lk 21. Arvutivõrgus: https://www.riigikogu.ee/tegevus/eelnoud/eelnou/78433b29-8b2f-4281-a582-0efb9631e2ad/Karistusseadustiku%20muutmise%20ja%20sellega%20seonduvalt%20teiste%20seaduste%20muutmise%20seadus (02.09.2019).
*18 Seletuskiri karistusseadustiku ja kriminaalmenetluse seadustiku muutmise seaduse eelnõu juurde, SE 239, lk 3. Arvutivõrgus: https://www.riigikogu.ee/tegevus/eelnoud/eelnou/d404e94e-ff0c-2b7d-69d1-ef7e11bc604e/Karistusseadustiku%20ja%20kriminaalmenetluse%20seadustiku%20muutmise%20seadus (11.09.2019).
*20 Ordnungswidrigkeitengesetz, art 30 lg 1. Arvutivõrgus: https://www.gesetze-im-internet.de/owig_1968/__30.html (02.09.2019).
*21 A. Lohner. N. Behr. Corporate Liability in Germany. Baker Mackenzie. Arvutivõrgus: https://globalcompliancenews.com/white-collar-crime/corporate-liability-in-germany/#_ftn1 (02.09.2019).
*22 Ungari juriidilise isiku karistusõigusliku vastutuse aluseid vt Act CIV of 2001 on measures applicable to Legal entities under criminal law. Arvutivõrgus: https://www.imolin.org/doc/amlid/Hungary/Hungary_Act_CIV_of_2001_on_measures_applicable_to_legal_entities_under_criminal_law.pdf (02.09.2019).
*32 N. Aas. Hea majandusruum sünnib riigi ja erasektori koostöös. – Äripäev, 18.06.2014, lk 2. Arvutivõrgus: https://www.aripaev.ee/blog/2014/06/18/hea-majandusruum-sunnib-riigi-ja-erasektori-koostoos (02.09.2019).
*33 Korruptsiooni kriminaalõigusliku reguleerimise konventsioon. – RT II 2001, 28, 140. Arvutivõrgus: https://www.riigiteataja.ee/akt/78526 (02.09.2019).
*35 Eetika ja vastavuskontrolli programmide kohta vt nt Ethics and Compliance Programs. Deloitte. Arvutivõrgus: https://www2.deloitte.com/br/en/pages/risk/solutions/programas-de-etica-compliance.html (09.09.2019).
*37 Good Practice Guidance on Internal Controls, Ethics, and Compliance. OECD Council 2010, lk 2. Arvutivõrgus: https://www.oecd.org/daf/anti-bribery/44884389.pdf (02.09.2019).
*42 Mõiste “whistleblowing” definitsiooni vt ILO Thesaurus. Arvutivõrgus: http://ilo.multites.net/default.asp (02.09.2019).
*43 Euroopa Parlamendi 16. aprilli 2019. aasta seadusandlik resolutsioon ettepaneku kohta võtta vastu Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv liidu õiguse rikkumisest teatavate isikute kaitse kohta (COM(2018)0218 – C8-0159/2018 – 2018/0106(COD). Arvutivõrgus: http://www.europarl.europa.eu/doceo/document/TA-8-2019-0366_ET.html (02.09.2019).
*44 Euroopa Liidu lepingu ja Euroopa Liidu toimimise lepingu konsolideeritud versioon. – Euroopa Liidu Teataja C 326, 26/10/2012. Arvutivõrgus: https://eur-lex.europa.eu/legal-content/ET/TXT/HTML/?uri=CELEX:12012E/TXT&from=ET.
*45 Committing to Effective Whistleblower Protection. OECD 2016, p „Weaknesses of whistleblower protection laws for the private sector”, lk 11. Arvutivõrgus: https://read.oecd-ilibrary.org/governance/committing-to-effective-whistleblower-protection_9789264252639-en#page13 (02.09.2019).
*46 Ühing Korruptsioonivaba Eesti on avaldanud põhjaliku tööriistakasti vihjeandmise mehhanismide edendamiseks ettevõtetes, vt http://www.transparency.ee/cm/publikatsioonid/vihjeandmise-mehhanism-ettevottes-tooriistakast (08.09.2019).
*47 Läti 01.05.2019 jõustunud vilepuhumise seaduse „Trauksmes celšanas likums“ ingliskeelne tõlge: https://likumi.lv/ta/en/en/id/302465-whistleblowing-law (02.09.2019).
*48 S. Pelicier-Loevenbruck, C. Dumel. Decrypting the New Whistleblower Law in France. – Insight, 24.05.2017, lk 2. Arvutivõrgus: https://www.littler.com/files/2017_5_insight_decrypting_the_new_whistleblower_law_in_france.pdf (02.09.2019).