Lapsehoiuteenuse ja eralasteaia toetamise kord – Riigi Teataja
Lapsehoiuteenuse ja eralasteaia toetamise kord
Lapsehoiuteenuse ja eralasteaia toetamise kord - sisukord
§ 2 Lapsehoiuteenuse toetus
2 Lapsehoiuteenuse rahastamine
§ 4 Lapsehoiuteenuse rahastamise alused
§ 8 Lapsehoiuteenuse osutaja teavitamiskohustus
21 Eralasteaia toetamine
§ 91 Eralasteaed ja nõuded toetuse saajale
§ 92 Toetuse määr
§ 93 Toetuse taotlemine, määramine ja maksmine
RT IV, 24.04.2020, 24
[RT IV, 28.06.2017, 42 - jõust. 01.07.2017]
Vastu võetud 17.02.2016 nr 3
RT IV, 26.02.2016, 3
21.06.2017 RT IV, 28.06.2017, 42 01.07.2017
19.09.2018 RT IV, 28.09.2018, 2 01.10.2018
19.12.2018 RT IV, 29.12.2018, 7 01.01.2019
22.04.2020 RT IV, 24.04.2020, 23 27.04.2020
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lg 1 p 5, erakooliseaduse § 2 lõike 1 ja § 22 lõike 4 ning sotsiaalhoolekande seaduse § 452 lõike 1 alusel.
(1) Määrus reguleerib Rakvere linna eelarves selleks ettenähtud vahendite arvelt toetuse määramist lapsehoiuteenuse osutajale ning eralasteaia pidajale.
(2) Lapsehoiuteenus on lapse seadusliku esindaja (edaspidi vanem) toimetulekut või töötamist toetav teenus, mille osutamise vältel tagab lapse hooldamise, arendamise ja turvalisuse lapsehoiuteenuse osutaja.
(3) [Kehtetu - RT IV, 29.12.2018, 7 - jõust. 01.01.2019]
§ 2. Lapsehoiuteenuse toetus
[RT IV, 29.12.2018, 7 - jõust. 01.01.2019]
(1) Lapsehoiuteenuse osutaja määruse tähenduses on füüsilisest isikust ettevõtja või juriidiline isik, kellel on kehtiv tegevusluba.
(2) Lapsehoiuteenuse toetuse saajaks on 3-7-aastane laps:
1) kelle enda ja lapsehoiuteenuse osutajaga lepingu sõlminud vanema elukohana on Eesti rahvastikuregistrisse kantud Rakvere linn ja
2) kellele lapsehoiuteenuse osutamine toimub arsti soovituse ja linnavalitsuse lastehoolekande komisjoni ettepanekul.
(3) Toetuse määr ühe lapse kohta ühes kalendrikuus on 70-95% Rakvere linnavalitsuse kinnitatud munitsipaallasteasutuste kulude madalaimast maksumusest ühe lapse kohta kuus.
(4) Lapsehoiuteenuse toetuse saamiseks esitab avalduse lapse vanem või seaduslik esindaja.
(5) Lapsehoiuteenuse toetuse määramise või sellest keeldumise otsustab Rakvere linnavalitsus. Taotluse rahuldamisel sõlmitakse toetuse kasutamise kohta leping, kus sätestatakse toetuse suurus ühe teenuse saaja kohta ühes kuus, arveldamise kord ja vanema omaosaluse määr.
(6) Toetust makstakse alates lapsehoiuteenuse osutamise alguskuupäevast kuni lapsehoiuteenuse osutamise lõppemiseni või lapse seitsmeaastaseks saamisel õppeaasta lõpuni.
(7) Toetus makstakse lapsehoiuteenuse osutajale arve alusel eelmisel kuul osutatud lapsehoiuteenuse eest. Arve tuleb esitada iga kuu 5. kuupäevaks. Arvel peab olema ära näidatud teenuse saaja ees- ja perekonnanimi ja isikukood.Toetus makstakse lapsehoiuteenuse osutajale arve alusel eelmisel kuul osutatud lapsehoiuteenuse eest. Arve tuleb esitada iga kuu 5. kuupäevaks. Arvel peab olema ära näidatud teenuse saaja ees- ja perekonnanimi ja isikukood
(1) Toetuse määr ühe lapse kohta ühes kalendrikuus on 70-95% Rakvere linnavalitsuse kinnitatud munitsipaallasteasutuste kulude madalaimast maksumusest ühe lapse kohta kuus.
(2) Linnavalitsus kinnitab toetuse määra ja teenuse saajate arvu eelarveaastaks hiljemalt kümne tööpäeva jooksul pärast linnaeelarve vastuvõtmist arvestades eelarve võimalusi ja teenuse vajajate arvu. Toetuse määr kehtestatakse ühe kuu ja ühe tööpäeva kohta. Tööpäeva maksumus on 1/20 kuu toetusest.
2. peatükk Lapsehoiuteenuse rahastamine
[Kehtetu - RT IV, 29.12.2018, 7 - jõust. 01.01.2019]
§ 4. Lapsehoiuteenuse rahastamise alused
[Kehtetu- RT IV, 29.12.2018, 7 - jõust. 01.01.2019]
§ 8. Lapsehoiuteenuse osutaja teavitamiskohustus
21. peatükk Eralasteaia toetamine
§ 91. Eralasteaed ja nõuded toetuse saajale
(1) Eralasteaed on eraõigusliku juriidilise isiku asutus (edaspidi eralasteaia pidaja), mis tegutseb erakooliseaduse alusel, omab kehtivat koolitusluba ning võimaldab alusharidust koolieelse lasteasutuse riiklikule õppekavale vastava õppekava alusel.
(2) Toetuse saamiseks peab eralasteaia pidaja vastama järgmistele nõuetele:
1) eralasteaia pidaja ja tema tegevus vastab õigusaktides sätestatud nõuetele;
2) eralasteaia pidajal on kehtiv koolitusluba;
3) eralastaed asub Rakvere linna haldusterritooriumil;
4) eralasteaias käiv laps on kolme (on saanud kolmeaastaseks jooksva aasta 30. septembriks) kuni seitsmeaastane (või kuni koolis õppima asumiseni) ning tema enda ja ühe seadusliku esindaja elukoha andmetena on rahvastikuregistrisse kantud Rakvere linn;
5) toetatava lapse andmed on kantud Eesti Hariduse Infosüsteemi;
6) toetatav laps ei kasuta lapsehoiuteenust või õppekohta teises asutuses;
7) eralasteaia pidajal ei ole ajatamata maksuvõlga.
§ 92. Toetuse määr
(1) Toetuse määr ühe lapse kohta kuus on kuni 100% Rakvere linna munitsipaallasteaia õppekoha jooksvaks eelarveaastaks kehtestatud ühe kuu madalaimast arvestuslikust maksumusest.
(2) Rakvere linnavalitsus kinnitab toetatavate õppekohtade maksimaalse arvu eelseisvaks õppeaastaks hiljemalt 1. juuliks.
§ 93. Toetuse taotlemine, määramine ja maksmine
(1) Toetuse saamiseks eelseisvaks õppeaastaks esitab eralasteaia pidaja Rakvere Linnavalitsusele elektrooniliselt taotluse hiljemalt 1. septembril.
(2) Taotluses tuleb märkida järgmised andmed:
1) taotleja nimi ja eralasteaia nimi, kontaktandmed;
2) toetatavate laste arv;
3) lapsevanema poolt tasumisele kuuluv summa.
(3) Toetuse määramise või sellest keeldumise otsustab Rakvere linnavalitsus korraldusega. Toetus määratakse eralasteaia pidajale iga lapse kohta ühes kuus. Korralduses märgitakse toetuse saaja andmed, eralasteaia nimi, toetatavate laste maksimaalne arv ning vajadusel muud toetuse määramisega seotud tingimused
(4) Toetust makstakse igakuiselt. Toetuse maksmise aluseks on eralasteaias käivate laste arv Eesti Hariduse Infosüsteemis jooksva kuu 10. kuupäeva seisuga. Toetuse maksmiseks esitab eralasteaia pidaja arve, milles on näidatud toetatavate laste arv. Arve tasub Rakvere Linnavalitsus 14 päeva jooksul pärast 10. kuupäeva möödumist. Toetus makstakse arvel näidatud pangakontole. Juhul, kui esitatud arves on puudusi, pikeneb toetuse maksmise tähtaeg puuduste kõrvaldamise tähtaja võrra.
(5) Eralasteaia pidaja täidab teavitamiskohustust määruse §-s 8 sätestatud korras.
(1) Ametiasutusel on õigus kontrollida toetuse sihtotstarbelist kasutamist.
(2) Linnavalitsus võib otsustada toetuse maksmise peatamise või lõpetada toetuse maksmise ja nõuda makstud toetuse täielikult või osaliselt tagasi, kui:
3) toetuse saaja ei täida sotsiaalhoolekande seaduses või erakooliseaduses, selle alusel antud õigusaktides ja käesolevas määruses sätestatud kohustusi;
(2) Enne määruse jõustumist eraldatud toetuse maksmine toimub vastavalt sõlmitud toetuse kasutamise lepingule, kuid mitte kauem kui 2016. aasta 31. detsembrini. Muus osas kohaldatakse lapsehoiuteenuse osutamisele käesolevas määruses sätestatut.
(21) Toetuse määra õppeaastaks 01.09.2017- 31.08.2018 kehtestab Rakvere linnavalitsus hiljemalt 1. augustil 2018. a.
(22) Käesoleva määruse alusel lapsehoiuteenust saavate ja eralasteaias käivate laste vanematele makstakse toetust eralasteasutuse õppemaksu tasumisel 2020. aasta aprilli ja mai eest määras, mis on kuni 7% kehtivast Vabariigi Valitsuse poolt kehtestatud töötasu alammäärast. Eralasteasutustes käiva lapse vanem esitab igakuuliselt toetuse saamiseks Rakvere Linnavalitsusele taotluse, milles tuleb esitada järgmised andmed:
1) taotleja ja lapse nimi ning kontaktandmed;
2) pangakonto andmed;
3) tasu maksmist tõendavad dokumendid.
[RT IV, 24.04.2020, 23 - jõust. 27.04.2020]


text:
Riigikogu ToimetisedEelmised numbridNr 17Õiguskantsleri roll põhiseaduse kaitsel
Õiguskantsleri Eesti mudel on unikaalne. Põhiseaduslikkuse järelevalve ja õigusvahemehe (ombudsmani) funktsiooni sellisel kujul maailmas ühendatud pole. Põhiseaduse 10. aastapäeval peetud ettekandes “Õiguskantsler ja/või ombudsman” (http://www.oiguskantsler.ee/index.php?konedID=32&show=koned&menuID=22) analüüsisin õiguskantsleri ja ombudsmani funktsiooni ühendamise plusse ja miinuseid. Vaatamata mõningatele eranditele (Väino Linde Riigikogus 27.09.2007 – http://www.riigikogu.ee/?op=steno&stcommand=stenogramm&date=1190876700#pk735) ei tekita praegu enam kelleski kahtlusi otsus ühendada õiguskantsleri ja ombudsmani funktsioon. Praktilistele raskustele lisaks tooks nende funktsioonide eraldamine kaasa vajaduse põhiseaduse muutmise ja vähemalt ühe rahvusvahelise lepingu denonsseerimise järele. Artiklis keskendun seetõttu õiguskantsleri tegevuse teisele olulisele tahule – põhiseaduslikkuse järelevalvele.
Kirjutamine õiguskantsleri põhiseaduslikust rollist ning piirist legitiimse põhiseaduse kaitse ja mittelegitiimse poliitikasse sekkumise vahel võib mõnele meenutada tuntud rahvalikku lugu sellest, kuidas kits kärneriks sai. Õiguskantsler on saanud poliitikute käest piisavalt noomida selle eest, et ta pole osanud “jääda oma liistude juurde” või on “lasknud mööda suurepärase võimaluse vait olla”.
Artiklis jagan oma seitsmeaastase praktika käigus tekkinud mõtteid õiguskantsleri kui põhiseadusliku institutsiooni rolli kohta, samuti sellest, kuidas mõista õiguse ja poliitika vahekorda õiguskantsleri töös. Kõigepealt tutvustan lühidalt õiguskantsleri institutsiooni ja teen lühikese ekskursi ajalukku, et vaadata, millisena nägid õiguskantsleri institutsiooni meie põhiseaduse autorid.
Õiguskantsleri funktsioonid
Eesti Vabariigi põhiseadusest tulenevad järgmised õiguskantsleri funktsioonid:
1) õiguskantsler kui põhiseadus- ja seaduspärasuse järelevalvaja (põhiseaduse § 139lõige 1: Õiguskantsler on oma tegevuses sõltumatu ametiisik, kes teostab järelevalvet seadusandliku ja täidesaatva riigivõimu ning kohaliku omavalitsuse õigustloovate aktide põhiseadusele ja seadustele vastavuse üle.);
2) õiguskantsler kui ombudsman (põhiseaduse § 139 lõige 2: Õiguskantsler analüüsib seaduste muutmise, uute seaduste vastuvõtmise ja riigiasutuste töö kohta talle tehtud ettepanekuid ning esitab vajaduse korral Riigikogule ettekande.);
3) õiguskantsler kui kõrgem kriminaalprokurör (põhiseaduse § 139 lõige 3: Õiguskantsler teeb Riigikogule põhiseaduse §-des
76, 85, 101, 138, 153 ettenähtud juhtudel ettepaneku Riigikogu liikme, Vabariigi Presidendi, Vabariigi Valitsuse liikme, riigikontrolöri, Riigikohtu esimehe või Riigikohtu liikme kriminaalvastutusele võtmiseks.).
Põhiseaduslikkuse järelevalvel võib õiguskantsleri tegevuse tinglikult jagada eel- ja järelkontrolliks. Eelkontrolli teostamiseks võimaldab põhiseaduse § 141 lõige 2 õiguskantsleril sõnaõigusega osa võtta Riigikogu ja Vabariigi Valitsuse istungitest.
Sõnaõigus Vabariigi Valitsuse istungil võimaldab õiguskantsleril tähelepanu juhtida kõige ilmsematele eelnõude puudustele ja hankida oma tööks vajalikku informatsiooni. Riigikogus võib õiguskantsler sõnaõigusega osa võtta täiskogu ja komisjoni istungist. Kahjuks on levinud eksiarvamus, et kui õiguskantsler on osalenud Vabariigi Valitsuse või Riigikogu istungil, siis on see justkui garantii, et vastuvõetud seadus või määrus on põhiseadusega kooskõlas ja selle edaspidine vaidlustamine välistatud.
Eelnõu menetlemise käigus on võimalik tähelepanu juhtida üksnes kõige ilmsematele vigadele, sest vastuolud põhiseadusega ilmnevad enamasti siiski seaduse rakendamisel. Seetõttu on ekslik arvamus, mille kohaselt õiguskantsler peab läbi vaatama kõik riigis vastuvõetud õigustloovad aktid, millest võib hea fantaasia korral välja arendada järelduse: “Kui pärast õigustloova akti vastuvõtmist pole õiguskantsler mõistliku aja jooksul seda akti vaidlustanud, on see akt põhiseaduse ja seadustega kooskõlas.”
Kuidas toimub järelkontroll
Õiguskantsleri järelkontrolli võib jagada kaheks – ettepaneku tegemine õigusakti andnud organile viia vabatahtlikult õigusakt põhiseadusega vastavusse ja põhiseaduslikkuse järelevalve menetluse algatamine Riigikohtus. Igaühel on õigus pöörduda avaldusega õiguskantsleri poole seaduse või mõne muu õigustloova akti põhiseadusele ja seadusele vastavuse kontrollimiseks (õiguskantsleri seaduse § 15). Õiguskantsler võib kontrollida õigustloova akti põhiseadusele vastavust ka omal initsiatiivil.
Kui õiguskantsler leiab, et seadusandliku või täidesaatva riigivõimu või kohaliku omavalitsuse õigustloov akt on põhiseaduse või seadusega vastuolus, teeb ta akti vastuvõtnud organile ettepaneku viia see kahekümne päeva jooksul põhiseaduse või seadusega kooskõlla (põhiseaduse § 142 lõige 1). Kui akt ei ole kahekümne päeva jooksul põhiseaduse või seadusega kooskõlla viidud, teeb õiguskantsler Riigikohtule ettepaneku tunnistada see akt kehtetuks (põhiseaduse § 142 lõige 2).
Aastast 1993 kuni 2007. aasta 31. detsembrini on õiguskantsler teinud 387 ettepanekut erinevate õigustloovate aktide kooskõlla viimiseks põhiseadusega. Kõrvalepõikena on sobilik küsida, kuidas üldse hinnata õiguskantsleri töö tulemuslikkust. On kostnud väiteid, et õiguskantsleri tööd tuleb hinnata selle järgi, kui mitu ettepanekut on ta teinud õigustloovate aktide põhiseadusega kooskõlla viimiseks (Hanno Pevkur Riigikogus 18.12.2007 – http://www.riigikogu.ee/?op=steno&stcommand=stenogramm&date=1197961500#pk1333). Sellise lähenemisega ei saa nõustuda. Õiguskantsleri töö tulemuslikkust põhiseaduslikkuse järelevalvel ei näita seaduste põhiseadusega kooskõlla viimiseks tehtud ettepanekute arv. Ettepanekule lisaks on õiguskantsleril võimalik õigusloomet põhiseaduspäraseks kujundada Riigikogule tehtavate ettekannete ja eelnõudele antavate arvamuste kaudu.
Teatavasti võimaldab põhiseadus (§ 139 lõige 2) õiguskantsleril teha ettekande, mis ei kohusta Riigikogu kahekümne päeva jooksul seadust kooskõlla viima, vaid viitab lahendamist vajavatele õiguslikele ebakõladele. Need nii-öelda pehmemad vormid põhiseaduslikust vastuolust teavitamiseks ei pane Riigikogu aja mõttes sundseisu ning võimaldavad lahenduseni jõuda mõistliku aja jooksul ja koostöös.Kuidas hinnata õiguskantsleri tegevuse mõju põhiseaduskultuuri ja põhiseadusteadlikkuse kasvule ning sedakaudu väärtushinnangute ja hoiakute kujundamisele? Jäägu see sedakorda vastuseta.
Pilk Põhiseaduse Assamblee aega
Siinkohal on sobiv heita pilk minevikku ja vaadata, kuidas kujundati õiguskantsleri institutsiooni Eesti Vabariigi põhiseaduse loomise ajal Põhiseaduse Assamblees.
Põhiseaduse Assamblees ei tekitanud vaidlusi mitte niivõrd küsimus õiguskantsleri normikontrolli funktsioonist, kuivõrd sellest, kas õiguskantsler võiks lisaks täita ka õigusvahemehe ehk ombudsmani ülesandeid. Assamblee stenogrammides on õiguskantslerit või õigushoidjat peetud seadusandluse ja õigussüsteemi kujunemise järelevalvajaks (Liia Hänni koguteoses “Põhiseadus ja Põhiseaduse Assamblee”, lk 765) ning õigusdokumentide põhiseadusele vastavuse ja kvaliteedi kontrollijaks (Jüri Rätsep samas, lk 309). Oluliseks peeti omainitsiatiivi ja demokraatia põhimõtete järgimist õiguskantsleri poolt. Põhiseaduse Assamblees ütles Jüri Adams õiguskantsleri institutsiooni tutvustades: “Oleme vajalikuks pidanud sisse tuua institutsiooni, kellel on otsene kohustus, sõltumata sellest kas mingi kodanikegrupp juhib sellele tähelepanu või ei, tõstatada omal algatusel võimu otsuste põhiseaduspärasuse küsimus.” Ja lisas, et “ühiskonna kaitsmine riigi eest saab olema lähematel aastatel üks olulisemaid ülesandeid” (Jüri Adams samas, lk 138).
Eelnevast võib õiguskantsleri rolli iseloomustamiseks välja tuua märksõnad: õigussüsteemi kujunemise järelevalvamine, õigusdokumentide kvaliteedi hindamine ja demokraatliku ühiskonna kaitseks omal initsiatiivil sekkumine.Sedasilmas pidades on kummaline, et on tõstatatud küsimus, kas õiguskantsleril on põhiseaduslikkuse järelevalve teostamisel õigus vaidlustada ainult õigusakti andja tegevust või ka tegevusetust või ebapiisavat tegevust (Riigikohtu üldkogu 21.05.2008, nr 3-4-1-3-07).
Põhiseaduse § 139 kohaselt teostab õiguskantsler järelevalvet seadusandliku ja täidesaatva riigivõimu ning kohaliku omavalitsuse õigustloovate aktide põhiseadusele ja seadustele vastavuse üle. Kuna põhiseadus näeb seadusandjale õigusloome kujundamiseks ette nii piiranguid (keelde) kui ka positiivseid kohustusi, siis peab abstraktse põhiseaduslikkuse järelevalve korras olema tõhusalt kontrollitav nii seadusandja tegevus kui ka tegevusetus.
Kui seaduses puudub midagi, mis seal põhiseaduse kohaselt peaks olema, siis ei ole tegemist põhiseadusele vastava seadusega ning põhiseaduse § 139 lõikest 1 tulenevalt allub see õiguskantsleri järelevalvele. Vastasel korral oleks abstraktse normikontrolli põhiseaduslik ulatus seadusandja otsustada ja nii saaks Riigikogu normitehniliste võtete abil sisuliselt vältida õiguskantsleri järelevalvet õigusloome põhiseaduspärasuse üle. Õiguskantsleri pädevuse sisustamisel tuleb nii õiguskantsleri seadust kui ka põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seadust tõlgendada põhiseaduse valguses ja põhiseadusega kooskõlas, mitte vastupidi.
Õiguskantsleri roll ja asend põhiseaduslikkuse järelevalves võimaldab küsida, kas õiguskantsler on põhiseaduse kohtu prokurör, põhiseaduslikkuse järelevalve kohtueelne menetleja või põhiseaduslikkuse järelevalve esimene kohtuaste.
Ebatraditsiooniline “eeskoda”
Mida näitab statistika? Põhiseaduslikkuse järelevalve korras on Riigikohus ajavahemikus 1993. aastast kuni 31. detsembrini 2007 lahendanud 192 asja, nendest 79 juhul on õigusakt tunnistatud kehtetuks või põhiseadusega vastuolus olevaks. Teisisõnu on Riigikohus 79 juhul kujundanud Eesti põhiseadusmaastikku. Õiguskantsler on samal ajavahemikul teinud erinevate õigusaktide andjatele 387 ettepanekut viia õigusaktid põhiseadusega kooskõlla. Nendest 366 juhul on õigusakti korrigeeritud vastuvaidlematult, 19 juhul Riigikohtu abiga ja kahel korral on õiguskantsleri taotlus tunnistada õigustloov akt kehtetuks Riigikohtus põhjendamatuks tunnistatud. Kas need kiretud numbrid ei anna alust väitele, et Eestis on dualistlik põhiseaduslikkuse järelevalve süsteem? Mida meile pajatavad Põhiseaduse Assamblee stenogrammid? Jüri Adamsi töörühma esitatud põhiseaduse eelnõu § 104 lõike 1 kohaselt oli õiguskantsleri nimetamine ette nähtud eluaegsena Riigivanema poolt Riigikogu soovitatud ja Riigikohtu heakskiidetud kandidaatide hulgast (Põhiseadus ja Põhiseaduse Assamblee, lk 1179). Selles võis näha soovi siduda õiguskantsler Riigikohtuga. Hiljem jõuti selleni, et õiguskantsler ei ole siiski Riigikohtuga institutsionaalselt seotud.
Eelnevat arvesse võttes oleks ehk kõige täpsem rääkida õiguskantslerist kui Riigikohtu eeskojast. Täpsemini öeldes: põhiseaduskontrolli asjades on õiguskantsler justkui Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kambri eeskoda. Samas on see ebatraditsiooniline “eeskoda”: pererahva üllatuseks võib sellest eeskojast põhiseaduslike vaidluste näol sisse astuda ootamatuid külalisi. Siinkohal ei pea ma silmas mitte ainult nn poliitilise maiguga põhiseadusvaidluste algatamist õiguskantsleri poolt. Teadupärast on õiguskantsleril õigus anda Riigikohtule arvamus kõigis põhiseaduslikes vaidlustes. Õiguskantsleri roll ei peaks piirduma ainult konkreetse vaidluse lahendamise puhul arvamuse andmises. Oluline on õiguskantsleri arvamuse kaudu edasi arendada põhiseaduslikku mõtet ja sellega tugevdada põhiseaduse aluspõhimõtete kaitset. Selleks on õiguskantsler mitmel korral pakkunud Riigikohtule mõttearendusi või tõstatanud küsimusi, mis pole antud asja lahendamisega vältimatult seotud, kuid mis on olulised põhiseaduse või kohtumenetluse normide edaspidisel tõlgendamisel. Õiguskantsler on kohtule esitatud arvamuses korduvalt juhtinud tähelepanu sellele, et Riigikohus võiks muuta senist meie arvates ekslikku praktikat (Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium 10.12.2004, nr 3-4-1-24-04).Teeb kurvaks, kui Riigikohus õiguskantsleri kui menetlusosalise arvamuses seisukohta ei võta. Riigikohtunik (ja Põhiseaduse Assamblee juhataja) Tõnu Anton on oma eriarvamuses nn liiklusseaduse asjas eelnevaga seoses märkinud: “Põhiseaduse § 139 lõikest 1 nähtub, et õiguskantsleri olulisim ülesanne on põhiseaduslikkuse järelevalve. Õiguskantsleri arvamuses esitatud väidete tähelepanuta jätmine pole kooskõlas selle põhiseadusliku institutsiooni pädevuse, riigi kooskõlalise tegevuse nõude ja põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse põhimõtetega.” (Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium 10.12.2004, nr 3-4-1-21-04e.)
Murendatud põhiseadus
Järgnevalt peatun põhiseaduslikkuse järelevalvega seotud aktuaalsetel probleemidel. Euroopa Liiduga ühinemine on oluliselt murendanud meie põhiseadust ja sedakaudu ka põhiseaduslikkuse järelevalvet. Puudub riigisisene menetlus, kuidas hinnata Euroopa Liidu esmase õiguse (aluslepingute) kooskõla Eesti Vabariigi põhiseaduse aluspõhimõtetega. Igal Eesti Vabariigi kodanikul peab olema võimalus esitada küsimus, kas Euroopa Liidu sõlmitavad aluslepingud on kooskõlas Eesti põhiseaduse aluspõhimõtetega või mitte.
Tuleb nõustuda Riigikohtu kohtunike Erik Kergandbergi (Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium 11.05.2006, nr 3-4-1-3-06-e2) ja Villu Kõve (Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium 11.05.2006, nr 3-4-1-3-06-e1) eriarvamusega Riigikohtu seisukohale Eesti Vabariigi põhiseaduse § 111 tõlgendamisel. Eriarvamuse kohaselt ülehindas Riigikohus Euroopa Liidu õiguse ülimuslikkust ega andnud seisukohta, milline tähendus Eesti põhiseadusliku korra jaoks on põhiseaduse täiendamise seaduse paragrahvis 1 sisalduval tingimusel, et Eesti võib kuuluda Euroopa Liitu, lähtudes põhiseaduse aluspõhimõtetest.
Kuidas ja millises menetluses tagada, et Euroopa Liidu õigusaktid ja Euroopa Liidu õigusnorme taasesitavad riigisisesed normid ei piiraks põhiseaduses sätestatud õigusi ja vabadusi?
Ajakirjanduse vahendusel oleme kursis sellega, kuidas Itaalia taotluse alusel ja suuroperatsiooni käigus peeti Eestis kinni ja loovutati kohtu loal Itaaliale isik, kelle kahtlustamine põhines vähestel ja kontrollimata andmetel (vt nt Politsei tabas… 2007).
Isiku loovutamine teisele Euroopa Liidu liikmesriigile ja sellele eelnev vahistamine kujutavad endast tõsist vabadusõiguse riivet. Põhiõiguste riive tuleneb suuresti ka raamotsuse aluspõhimõtetest. Nimelt tugineb vahistamismäärus vastastikuse usalduse põhimõttele ja taotluse saanud liikmesriigile ei ole antud võimalust hinnata teo faktilisi asjaolusid. Seetõttu on teises liikmesriigis koostatud vahistamismääruse kohtulik kontroll Eestis piiratud vahistamismääruse õiguslike aluste, mitte tõendatusega.
Prokuratuuril ja kohtul ei ole raamotsuse mõtte ja sätte kohaselt kohustust kontrollida selle isiku alibit, kelle suhtes on esitatud vahistamismäärus. Raamotsus on ette nähtud tagamaks loovutamismenetluse efektiivsust, mitte põhiõiguste kaitset. Raamotsus ja selle riigisisene kord kriminaalmenetluse seadustikus ei sätesta selgesõnaliselt isikutele kaitset, mis võimaldaks vaidlustada vahistamismääruse aluseks oleva kahtlustuse ja esitada õigustavaid tõendeid. Seetõttu võib tekkida põhjendatud küsimus vastuolust Euroopa inimõiguste kaitse konventsiooni artikliga 6 (fair trial) ja Eesti põhiseaduse § 24 lõikega 5 (õigus edasi kaevata). Kuigi nimetatud vastuväited saab esitada kriminaalmenetlust läbiviivas liikmesriigis, on selle eelduseks isiku vahistamine ja üleandminevälisriigile, kus vabaduse võtmine jätkub. Õiguskaitsevahendite piiratus ei pruugi tagada riigisisese menetlusega võrdset õiguste kaitset.
Eespool viidatud probleemid Euroopa Liidu õiguse ja põhiseaduse kooskõlalisel tõlgendamisel annavad mulle põhjuse minna ajas kuus aastat tagasi ja korrata kriitikat, mis põhiseaduse täiendamise seadusele ehk nn kolmandale aktile sai tehtud: “III akti on küll lihtne menetleda, kuid mitte rakendada” (Jõks 2002).
Esitatud näidetega sobib iseloomustada põhiseaduslikkuse järelevalve marginaliseerumise tendentsi. Seoses Euroopa Liidu õiguse ülimuslikkusega, voolab järjest enam põhiseaduslikku järku vaidlusi põhiseaduslikkuse järelevalve kanalist mööda.
Tulemuseks võib olla õigusselguse ja õiguskindluse vähenemine ning põhiõiguste ja – vabaduste kaitse võimaluste ahenemine. Seadusandjal, Riigikohtul ja õiguskantsleril on, mille üle pead murda.
Mõni sõna sellest, mis vahe õigupoolest on õigusel ja poliitikal, ning kui ketserlikult küsida, kas suurt vahet tegelikult üldse on. Kui õiguskantsler räägib põhiseadusest lähtudes näiteks erakondade rahastamise läbipaistvama reguleerimise vajadusest või kui Riigikohus ütleb Riigikogule, et parlamendi suutmatus lahendada baltisaksa ümberasujate vara tagastamisega seotud probleeme on võtmas põhiseadusvastast mõõdet, siis kus lõpeb õigus ja kus algab poliitika.
Üritan kõigepealt üldistatult sõnastada põhjused, miks on õiguskantsleri tegevust peetud sobimatult poliitiliseks:
1) omainitsiatiiv – enamik poliitiliselt tundlikke teemasid on Õiguskantsleri Kantseleis algatatud omal initsiatiivil. On avaldatud arvamust, et õiguskantsler nii-öelda korjab üles populaarseid teemasid (Oravapartei vahetaks… 2007);
2) riigi positiivsete kohustuste, sealhulgas sotsiaalriigi printsiibist tulenevate kohustuste rõhutamine. Näiteks võib tuua ettepaneku Riigikogule korrastada vaesusabi süsteemi, et oleks tagatud inimväärikus neile, kes ei suuda endaga toime tulla (õiguskantsleri 03.02.2004 ettekanne nr 1 Riigikogule seaduse “2004. aasta riigieelarve” § 6 lõikega 6 kehtestatud toimetulekupiiri määra vastavust põhiseaduse §-dele 10 ja 28 lõikele 2);
3) demokraatia üldküsimuste tõstatamine – proportsionaalsuse põhimõtte järgimine Riigikogu valimiste seaduses, valimisliitude osalemise võimaldamine kohalikel valimistel, erakondade rahastamise kontrolli tõhustamine, Riigikogu liikmete õigus kuuluda riigi äriühingute nõukogusse, Riigikogu liikme ja kohaliku omavalitsuse volikogu liikme ametite ühitamatus;
4) tundub, et rohkem kui konkreetsed teemad on poliitilist eliiti häirinud vahendid ja vorm, kuidas õiguskantsler oma ülesandeid täidab. Pean silmas asjaolu, et oma sõna maksmapanemiseks ning avaliku arvamuse kujundamiseks on õiguskantsler kasutanud avalikkusega suhtlemisel samasuguseid vahendeid nagu poliitilised jõud valijaskonna sümpaatia võitmiseks.
Õigusel ja poliitikal erinev keel
Põhiseadus annab poliitikale üldised raamid, määratledes poliitika mänguruumi. Üldiselt on see mänguraam avaralt defineeritud – poliitika saab teha kõike, mis jääb põhiseadusega sätestatud raamidesse. Põhiseaduse enda raamid on ühtlasi nii õiguslikud kui ka poliitilised.
Põhiline, mis võimaldab õigust ja poliitikat eristada, on erinev keel, mida kasutatakse. Isegi ühest ja samast asjast – näiteks Riigikogu liikme ametiga ühitamatutest ametitest – räägitakse täiesti erinevates “keeltes”. Võib väita, et kuigi ka Riigikohus ja õiguskantsler on eksistentsiaalses mõttes paratamatult “poliitilised” institutsioonid, seisneb nende institutsioonide põhiseadusega ettekirjutatud poliitika kõrgelt formaliseeritud juriidilise “keele” ja argumentatsiooni kasutamises vastandina poliitilisele keelele ja argumentatsioonile. Sellest on õigussotsioloogiliselt huvitavalt ja veenvalt kirjutanud prantsuse sotsioloog Pierre Bourdieu (Bourdieu 1987).
Milles seisneb poliitilise ja juriidilise “keele” peamine erinevus? Eelkõige juriidilise keele ja mõttelaadi palju suuremas reguleerituses ja piiratuses. Õiguskantsleri ja Riigikohtu “keel” on piiratud põhiseaduse tõlgendamisega ja peab lähtuma sellest tõlgendamisest kui seatud ülesandest. Poliitika keel on peaaegu piiramatu.
Teiseks väljendab poliitik demokraatlikus pluralistlikus ühiskonnas paratamatult teatud huvirühma kui tahes legitiimset huvi. Poliitiku ülesanne demokraatias on huvirühma huvile võimalikult lai kandepind tekitada. Poliitik on ja peabki olema erapoolik, isegi kui ta üritab mõjuda nii-öelda rahvusülesena. Kui mingile institutsioonile on usaldatud põhiseaduse tõlgendamise ülesanne, peab see institutsioon igal juhul püüdma olla maailmavaateliselt erapooletu. Põhiseaduse tõlgendamisega ei tohi mängida palli ühte väravasse, vastasel korral lakatakse olemast erakondadeülene ning võimalikult paljusid argumente ja huve legitiimsena arvesse võttev
Siinkohal ei pääse me mööda ka õiguskantsleri aktiivsuse ja omainitsiatiivi küsimusest.
Kui aktiivne võib olla õiguskantsler
Näiteks USA-s on sisult sarnane õiguspoliitiline vaidlusteema Ülemkohtu kohtunike aktiivsuse probleem, judicial activism. Paljud konservatiivid peavad judicial activism’i taunitavaks nähtuseks, samal ajal kui enamiku liberaalide arvates saab selle kaudu kehtestada ja kaitsta olulisi ühiskondlikke või vähemusrühmade huve. Peamine konservatiivide vastuväide kohtunike aktivismile USA-s pärineb demokraatia teooriast: demokraatlikus ühiskonnas peaksid kõik olulised õiguspoliitilised otsused olema taandatavad rahva tahtele ja seega tehtud rahvaesindajate poolt. Parlamendi liikmed on rahvas otse valinud, kuid kohtunikud ja Eesti tingimustes ka õiguskantsler on teisese, tuletatud demokraatliku legitimatsiooniga.
Kui demokraatia teooriast tulenev nõue, et õiguspoliitilised otsused peaksid olema otseselt taandatavad rahva tahtele, on kandvaim argument kohtuliku aktivismi vastu, siis mida võiks esile tuua kohtuliku aktivismi mudeli kaitseks.
Esimene oluline moment on vähemuste põhiseaduslik kaitse enamuse tahte eest. Kõrvalmärkusena olgu öeldud, et ka Riigikogu enamus on palunud õiguskantslerilt kaitset parlamendi vähemuse eest (Riigikogu liikmete Igor Gräzini ja Evelyn Sepa 17.06.2005 kiri õiguskantslerile poliitilise välireklaami keelustamise põhiseaduspärasuse kontrollimiseks. Õiguskantsleri menetlus nr 6-1/050905).
Riigikogu võim ei saa olla absoluutne. Keegi peab kontrollima, et parlamendi enamus oma enamust vähemuse suhtes ei kuritarvita. Seadusandja enamus võib eksida põhiseaduse sätetest ja garantiidest kinnipidamisel. Põhiseadus annab igaühele, sealhulgas vähemustele, teatud garantiid, millest ka rahva (see tähendab enamuse) tahtele viidates pole lubatud “üle sõita”. Mida väiksema hulga inimeste kätte koondub enamuse võim, seda ohtlikum see põhiseadusriigile on. Seetõttu ongi demokraatiatesse sisse ehitatud nn checks and balances süsteemid, et oleks mingi kontroll, kui enamus kaotab reaalsustaju. Selle välise kontrolli kriteerium on põhiseaduse mõte ja sõna, mitte poliitiline tahe kui niisugune. Peavad ju põhiseaduse aluspõhimõtted kujundama poliitikat, mitte vastupidi.
Eesti demokraatia vajab jätkuvalt põhiseadusliku kontrolli institutsioone, mis seisaksid Suurest Mängust pisut kõrval ja oleksid valmis ning võimelised vajaduse korral käe ette panema.
Kui asjad meie demokraatia ja põhiseadusliku kultuuriga oleksid heas korras, siis peaksid Riigikohus ja õiguskantsler olema konservatiivsemad ja hoidma nii-öelda madalamat profiili. Kui demokraatlik süsteem toimib laitmatult, pole juristidel harilikult tarvis seda kõrvalt torkida. Meie poliitilises kultuuris – osalt selle nooruse tõttu – esineb ikkagi liialt palju diilitamist, korporatiivsust, poliitilise kokkuleppe kõikvõimsuse pettekujutelma. Meie demokraatia noorust iseloomustab ilmekalt kas või ajakirjas Economist möödunud aastal avaldatud demokraatia edetabel, milles Eesti paigutus puuduliku demokraatiaga riikide hulka (http://www.economist.com/media/pdf/DEMOCRACY_TABLE_2007_v3.pdf).
Põhiseadusliku demokraatia piiramise püüded ei hiili kunagi kohale üleöö. Või nagu professor Marju Luts-Sootak oma esinemises kohtunike foorumil tabavalt rõhutas: “Totalitarism saabub harva mingi ühekordse aktiga, enamasti ikka tuvisammul ja väga tihti ka õigusemõistmise sisusse hiilimisi sisse imbudes” (http://www.riigikohus.ee/?id=802).
Riigikohtu ja õiguskantsleri roll on põhiseaduslikke väärtusi kaitsta, mitte neid ohverdada. Seetõttu tulebki Riigikohtul ja õiguskantsleril põhiseadust ja seadusi tõlgendada ning praktikat kujundada viisil, mis tagab parima võimaliku põhiõiguste ja vabaduste ning põhiseaduse aluspõhimõtete kaitse.
Bourdieu, P. (1987). The Force of Law. – The Hastings Law Journal 38 (5).
Jõks, A. (2002). Põhiseadus muutuste künnisel. – Postimees, 17. apr. – http://vana.www.postimees.ee/index.html?op=lugu&rubriik=6&id=54950&number=479
Oravapartei vahetaks Jõksi välja (2007). – Eesti Päevaleht, 28. aug. – http://www.epl.ee/artikkel/397648
Politsei tabas suuroperatsiooni käigus 21 Itaalia juveeliärisid röövinud (2007). – Eesti Päevaleht online, 21. veebr. – http://www.epl.ee/artikkel/375255
Põhiseadus ja Põhiseaduse Assamblee (1997). Koguteos. Tallinn: Juura.

matches:
§ 139
§ 139
§ 139
§ 141
§ 15
§ 142
§ 142
§ 139
§ 139
Riigikohus
Riigikohus
§ 104
Riigikohus
Riigikohus
§ 139
§ 111
Riigikohus
§ 24
Riigikohus
§ 6
Riigikohus
Riigikohus


Haljala Rahvamaja põhimäärus – Riigi Teataja
Haljala Rahvamaja põhimäärus
Haljala Rahvamaja põhimäärus - sisukord
§ 2 Tegevuse eesmärk
§ 3 Ülesanded ja õigused
§ 4 Rahvamaja juhtimine
§ 5 Rahvamaja nõukogu
§ 6 Rahvamaja vara, finantseerimine, aruandlus ja järelevalve
§ 7 Rahvamaja ümberkorraldamine ja tegevuse lõpetamine
RT IV, 26.02.2019, 4
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lg 1 p 34 ja Haljala valla põhimääruse § 36 lg 1 alusel.
(1) Haljala Rahvamaja (edaspidi rahvamaja) on Haljala vallavalitsuse (edaspidi vallavalitsus) hallatav kultuuriasutus, kelle kõrgemalseisvaks organiks on Haljala Vallavalitsus (edaspidi valitsus).
(2) Rahvamaja asukoht on Tallinna mnt 13, Haljala alevik, Haljala vald, Lääne-Virumaa.
(3) Rahvamajal on oma nimetusega pitsat ja valitsuse poolt kinnitatud sümboolika.
(4) Rahvamaja ei ole juriidiline isik ning registreeritakse riigi ja kohaliku omavalitsuse asutuste riiklikus registris.
(5) Rahvamajal on Haljala Vallavolikogu (edaspidi volikogu) poolt kinnitatud eelarve ning tegevuseks eraldatud vara.
(6) Rahvamaja põhimääruse ning selle muudatused ja täiendused kinnitab volikogu.
(7) Rahvamaja juhindub oma tegevuses Eesti Vabariigi seadustest ja teistest õigusaktidest, Haljala valla õigusaktidest ning käesolevast põhimäärusest.
(8) Rahvamaja teeninduspiirkond on Haljala vald.
§ 2. Tegevuse eesmärk
Rahvamaja tegevuse eesmärk on Haljala valla elanike kultuurilise teenindamise tagamine, rahvakultuuri säilitamine ja arendamine ning huvi- ja vabaajategevuste korraldamine ja koordineerimine Haljala valla haldusterritooriumil.
§ 3. Ülesanded ja õigused
(1) Rahvamaja ülesanded Haljala vallas on:
1) kohaliku kultuurielu edendamine, sealhulgas kohalike elanike kultuuriline ja meelelahutuslik teenindamine;
2) eesti rahvakultuuri säilitamine ja arendamine, kultuuritraditsioonide jätkamine;
3) harrastuskollektiivide töö koordineerimine;
4) taidlus- ja huviringide töö koordineerimine;
5) rahvapidude ja kultuuriürituste läbiviimine;
6) valla suurürituste korraldamine;
7) professionaalse kunsti vahendamine;
8) kinofilmide demonstreerimise korraldamine;
10) valla elanikele õppe- ja enesetäiendamise võimaluste pakkumine;
11) huvitegevuse korraldamine ja vaba aja veetmise võimaluste pakkumine kõikidele elanikkonna vanusegruppidele;
12) koostöö tegemine Eesti ja välismaa kultuuri-, spordi- ja haridusasutustega, samuti teiste asutuste ja organisatsioonidega valla kultuurielu paremaks korraldamiseks;
13) hallatava vara korrashoidmine, parendamine ja säilitamine;
14) muude põhitegevusest tulenevate ülesannete täitmine.
(2) Ülesannete täitmiseks on Rahvamajal õigus:
1) kasutada sihtotstarbeliselt Haljala valla poolt temale üle antud vara;
4) osaleda kultuuriorganisatsioonide, liitude ja töögruppide tegevuses;
5) saada vajalikku teavet ja andmeid vallavalitsuselt, tema struktuuriüksustelt;
6) teostada muid õigusaktidest ja käesolevast põhimäärusest tulenevaid toiminguid;
7) rentida oma käsutuses olevat vara vastavalt kehtestatud korrale;
8) osutada muid oma põhitegevusega seotud tasulisi teenuseid.
§ 4. Rahvamaja juhtimine
(1) Rahvamaja tööd juhib juhataja.
(2) Juhataja ametikoha täitmiseks korraldab vallavalitsus avaliku konkursi. Konkursi kuulutab välja ja selle läbiviimise korra kehtestab vallavalitsus. Konkursi võitnud isiku kinnitab ametisse vallavalitsus.
(3) Juhatajaga sõlmib, ütleb üles ja muudab töölepingu vallavanem või tema volitatud esindaja.
(4) Juhataja on Rahvamaja seadusejärgne esindaja tema töölepingu kehtivuse ajal.
(5) Rahvamaja struktuuri ja töötajate koosseisu kinnitab juhataja kooskõlastades selle eelnevalt vallavalitsuse istungil.
(6) Juhataja:
1) korraldab Rahvamaja tegevust ja vastutab selle ülesannete täitmise eest;
2) esitab vallavalitsusele kinnitamiseks Rahvamaja töötajate koosseisu;
3) tegutseb tööandjana asutuse töötajate suhtes;
4) sõlmib töölepinguid Rahvamaja töötajatega ning määrab kindlaks töötajate tööülesanded, õigused, kohustused ja vastutuse;
5) koostab ja kinnitab Rahvamaja töökorralduse reeglid, töökaitsealased juhendid ja töötajate ametijuhendid;
6) annab oma pädevuse piires Rahvamaja töö sisemiseks korraldamiseks käskkirju ja kontrollib nende täitmist;
7) sõlmib ülesannete täitmiseks ja Rahvamaja eelarve piires lepinguid Haljala Vallavalitsuse ja Haljala Vallavolikogu poolt sätestatud korras;
8) korraldab Rahvamajale saabunud kirjade ja avalduste lahendamist ning vastamist;
9) koostab järgneva aasta kultuuriürituste ajakava, kooskõlastab selle nõukoguga ja esitab selle vallavalitsusele kinnitamiseks hiljemalt 1. detsembriks;
10) peab Rahvamaja töö arvestust, analüüsib tegevust ja annab oma tegevusest aru valitsusele ja volikogule;
11) esitab valitsusele Rahvamaja eelarve projekti;
12) koostab koostöös nõukoguga Rahvamaja arengukava;
13) esitab valitsusele arengukava ja põhimääruse täiendamise või muutmise ettepanekuid;
14) tagab Rahvamaja valdusse antud vallavara säilimise, asjakohase korrashoiu ja sihtotstarbelise kasutamise;
15) täidab ülesandeid, mis tulenevad õigusaktidest ja käesolevast põhimäärusest.
(7) Juhataja äraolekul asendab teda juhataja poolt käskkirjaga määratud isik.
§ 5. Rahvamaja nõukogu
(1) Rahvamaja tegevuseks paremate tingimuste loomisele kaasaaitamiseks, Rahvamaja kultuurilise ja majandustegevuse jälgimiseks moodustatakse kuni seitsmeliikmeline nõukogu.
(2) Nõukogu koosseisu kinnitab valitsus neljaks aastaks.
(3) Nõukogusse kuuluvad valitsuse esindaja, erinevate huvigruppide ja valdkondade esindajad ja Rahvamaja tegevust toetavate organisatsioonide esindaja.
(4) Nõukogu valib oma liikmete hulgast esimehe, kes juhib nõukogu tööd.
(5) Nõukogu liige võib isikliku avalduse alusel tagasi astuda.
(6) Nõukogu töövormiks on koosolek. Koosoleku kutsub kokku esimees vastavalt vajadusele, kuid mitte harvem kui kaks korda aastas.
(7) Koosolek on otsustusvõimeline, kui kohal on rohkem kui pooled nõukogu liikmetest.
(8) Koosolek protokollitakse. Protokollile kirjutab alla koosoleku juhataja ja protokollija ning protokollid säilitatakse ühtsetel alustel Rahvamaja dokumentidega.
(9) Nõukogu otsused võetakse vastu poolthäälteenamusega ja need on soovitusliku iseloomuga.
(10) Nõukogu pädevuses on:
1) valitsusele ettepanekute tegemine Rahvamaja põhimääruse, arengukava ja eelarve kinnitamise või muutmise kohta;
2) Rahvamaja tegevuse hindamine, analüüsimine ja omapoolsete ettepanekute tegemine Rahvamaja juhatajale töö paremaks planeerimiseks;
3) ettepanekute tegemine juhatajale ja valitsusele rahaliste vahendite otstarbekama kasutamise ja materiaalse baasi arendamise kohta;
4) juhataja aruande ärakuulamine;
5) Rahvamaja tegevusplaani läbivaatamine.
(11) Nõukogu ülesannete täitmatajätmisel on valitsusel õigus nõukogu laiali saata.
(12) Nõukogu liikme tööd ei tasustata.
§ 6. Rahvamaja vara, finantseerimine, aruandlus ja järelevalve
(1) Rahvamaja vara moodustavad talle Haljala valla poolt sihtotstarbeliseks valdamiseks ja kasutamiseks antud ehitised, seadmed, inventar ja muu vara.
(2) Vara valdamine, kasutamine ja käsutamine toimub vastavalt vallavolikogu poolt kehtestatud Haljala vallavara valitsemise korrale.
(3) Rahvamajal on vallaeelarve osana oma eelarve.
(4) Tasulistest teenustest ja muudest allikatest saadud vahendid jaotatakse vallaeelarve kaudu üldistel alustel.
(5) Rahvamaja võib saada täiendavaid rahalisi vahendeid sihtasutustelt ja annetustest. Juhataja teavitab vallavalitsuse rahandusosakonda nende vahendite kasutamisest.
(6) Rahvamaja võib taotleda toetusi fondidelt ja võtta vastu sihtannetusi toetajatelt.
(7) Rahvamaja tasuliste teenuste hinnakirja kinnitab valitsus.
(8) Rahvamaja raamatupidamise arvestust korraldab vallavalitsus õigusaktidega kehtestatud korras.
(9) Rahvamaja tegevuse üle teostab kontrolli vallavalitsus ja nõukogu.
(10) Rahvamaja valduses oleva vallavara kasutamise sihipärasust ning eelarve kulude vastavust valla eelarvele kontrollib vallavalitsus ja vallavolikogu revisjonikomisjon.
§ 7. Rahvamaja ümberkorraldamine ja tegevuse lõpetamine
(1) Rahvamaja ümberkorraldamise ja tegevuse lõpetamise otsustab vallavolikogu.
(2) Rahvamaja tegevuse lõpetab vallavalitsus vallavolikogu poolt kehtestatud korras.
Tunnistatakse kehtetuks Haljala Vallavolikogu 19.12.2000 määrus nr 14 „Haljala Rahvamaja põhimääruse kinnitamine“.


text:
2-17-1722/31 Riigikohtu tsiviilkolleegium 11.12.2019
VÕS § 802 lg 1
TsMS § 33 lg 1
TsMS § 277 lg 1
VÕS § 862
Kui hageja tugineb võlatunnistuse (kehtivale) andmisele, peab hageja seda kostja vastuväite esitamisel ka tõendama. (p 10.1)
Kui isik väidab, et tema nimel on keegi teine dokumendile alla kirjutanud, siis on tegemist dokumendi ehtsuse vaidlustamisega TsMS § 277 mõttes. Sellisel juhul piisab dokumendi ehtsuse vaidlustamise põhistamiseks TsMS § 277 lg 1 mõttes isiku samast väitest, sest isiku allkirja ehtsuse hindamine vajab eriteadmisi (mida kohtul üldjuhul ei ole), milleks tuleks üldjuhul määrata käekirjaekspertiis Dokumendi ehtsuse vaidlustamise avalduse põhistamiseks TsMS § 277 lg 1 järgi piisab mh ka poole väitest, et dokumendilt nähtuv allkiri ei ole ei tema ega tema esindaja antud. (p 10.2)
Kui pool ei tunnista kohtumenetluses teise poole esitatud dokumendi, millest on esitatud üksnes valguskoopia, olemasolu, peab valguskoopia esitanud pool valguskoopiale vastava dokumendi olemasolu tõendama. Kohus peab andma talle võimaluse esitada dokumendi originaal. Juhul kui ka pärast originaali esitamist jääb pool seisukohale, et tema ega tema esindaja ei ole sellele dokumendile alla kirjutanud, peab dokumendi esitanud pool TsMS § 230 lg 1 kohaselt dokumendi ehtsust tõendama. Selleks on võimalik eelkõige taotleda, et kohus määraks käekirjaekspertiisi, ning kohtul tuleks üldjuhul käekirjaekspertiis ka määrata. (p 10.3-10.4)
Juhul kui kohustatud pool ei taotle eelnimetatud juhul kohtu määratud tähtaja jooksul käekirjaekspertiisi ega esita muid tõendeid dokumendi ehtsuse tõendamiseks, võib kohus TsMS § 277 lg 4 esimese lause järgi keelduda oma määrusega selle tõendi vastuvõtmisest. Selline määrus tuleb teha enne asja sisulise arutamise algust, sest alles kohtulahendis tõendi vastuvõtmisest keeldumine oleks pooltele üllatuslik (vt selle kohta Riigikohtu 20. juuni 2014. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-41-14, p-d 10 ja 11; 1. veebruari 2019. a otsus tsiviilasjas nr 2-15-13216/93, p 15). (p 10.4)
Kohtul on kohustus tagada, et toimikus ei oleks tõlketa dokumente. Alates 1. jaanuarist 2009 sätestab TsMS § 33 lg 1 esimene lause kohtu kohustuse (mitte vaid õiguse) nõuda menetlusosaliselt avalduse, taotluse, kaebuse või vastuväite eestikeelset tõlget, kui see ei ole esitatud eesti keeles. (p 13.1)
3-2-1-4-17 Riigikohus 29.03.2017
Alates 1. jaanuarist 2009 sätestab TsMS § 33 lg 1 esimene lause kohtu kohustuse (mitte vaid õiguse) nõuda menetlusosaliselt avalduse, taotluse, kaebuse või vastuväite eestikeelset tõlget, kui see ei ole esitatud eesti keeles (vt RKTKm nr 3-2-1-138-09, p 13). (p 10)
TsMS § 33 lg 1 lubab kohtul aktsepteerida menetlusosalise enda või kolmanda isiku (s.o hoiatamata tõlgi) tehtud tõlget. Siiski võimaldab TsMS § 33 lg 2 kehtiv redaktsioon nõuda kohtul vandetõlgi tehtud või notari kinnitatud tõlke esitamist kohtule esitatavatest võõrkeelsetest dokumentidest. TsMS § 33 lg 2 annab kohtule kaalutlusõiguse niisuguse kvalifitseeritud tõlke nõudmisel. Kohtul tuleks üldjuhul nõudagi kvalifitseeritud tõlget ja seda kindlasti siis, kui tegemist on asja lahendamise seisukohalt olulise tähtsusega dokumendiga või kui tõlke vastavust algdokumendi sisule on kohtul endal raske kontrollida (nt ei valda kohtunik ise piisavalt algdokumendi keelt või sisaldab algne dokument keerulist erialateksti). (p 17)
Kostja kohtusse ilmumist tuleb Lugano 2007. aasta konventsiooni art 24 esimese lause alusel pidada üldjuhul vaikivaks nõustumiseks asja allumisega sellele kohtule, kus asi algatati, ning seega vaikivaks kokkuleppeks kohtualluvuse kohta. Art 24 teine lause näeb ette erandid sellest üldeeskirjast. Konventsioon ei sätesta seda, millal peab kostja kohtualluvuse vaidlustama. Selle kindlakstegemiseks tuleb kohaldada TsMS § 329 lg-t 2. (p 14)
3-2-1-138-09 Riigikohus 17.12.2009
TsMS § 410
TsMS § 410 ei anna sõltumata hageja taotlusest kohtule õiguse valida, kas teha tagaseljaotsus või lahendada asi sisuliselt. Kui hageja vastavat taotlust ei esita või kui kohus taotlust ei rahulda, lükkab kohus asja arutamise edasi. Seega ei ole kohtul õigust lahendada asi sisuliselt, kui hageja seda ei taotle. TsMS § 414 kohaldub siis, kui on täidetud TsMS §-s 410 sätestatud eeldus, st hageja on esitanud vastava taotluse. Lisaks tuleb arvestada sellega, et kohus võib lahendada asja sisuliselt üksnes siis, kui hagi aluseks olevad asjaolud on kohtu arvates sellise otsuse tegemiseks piisavalt välja selgitatud (TsMS § 414 lg 1).
Kui kohus leiab kohtuistungil, et asi on võimalik lahendada sisuliselt, kuid hageja ei ole sellist taotlust esitanud, on kohtul õigus selgitada hagejale võimalust taotleda asja sisulist lahendamist. Menetlustoimingu tegemise või tegemata jätmise tagajärgede selgitamise õigus on kohtul ka juhul, kui menetlusosalist esindab advokaat.
Enne 1. jaanuari 2009. a kehtinud TsMS § 33 lg 1 andis kohtule juhul, kui menetlusosaline esitas kohtule võõrkeelse dokumendi, võimaluse nõuda esitajalt dokumendi tõlget. Muukeelseid dokumente võiks menetlusosalisele anda üksnes tema nõusolekul. Alates 1. jaanuarist 2009 sätestab TsMS § 33 lg 1 esimene lause kohtu kohustuse nõuda menetlusosaliselt avalduse, taotluse, kaebuse või vastuväite eestikeelset tõlget, kui see ei ole esitatud eesti keeles.
3-2-1-29-07 Riigikohus 11.04.2007
Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi lahend nr 3-2-1-132-06.
3-2-1-31-01 Riigikohus 04.06.2001
Kohus menetles asja vene keeles ilma kostja esindaja nõusolekuta ja kasutas kohtuistungil tõlki. Tõlgi juuresolek ei asenda protsessiosalise seaduslikku õigust eestikeelsele menetlusele kohtus. Asja menetlemist vene keeles ilma kostja esindaja nõusolekuta tuleb pidada oluliseks protsessiõigusnormi rikkumiseks, mis on aluseks ringkonnakohtu poolt TsMS § 333 lg 2 kohaldamisele.
3-2-1-125-00 Riigikohus 10.11.2000
TsMS § 7 lg 1 kohaselt on tsiviilkohtumenetluse keel eesti keel ja lg 2 järgi on protsessiosalistel ja teistel isikutel, kes kohtumenetluse keelest aru ei saa, õigus teha avaldusi, anda seletusi ja ütlusi, esineda kohtus ja esitada taotlusi tõlgi vahendusel emakeeles või mõnes muus keeles, mida ta valdab.

matches:
§ 802
§ 33
§ 277
§ 862
§ 277
§ 277
§ 277
Kohus
§ 230
kohus
kohus
§ 277
§ 33
Riigikohus
§ 33
§ 33
§ 33
§ 33
§ 329
Riigikohus
§ 410
§ 410
kohus
kohus
§ 414
kohus
§ 414
kohus
§ 33
§ 33
Riigikohus
Riigikohus
Kohus
§ 333
Riigikohus
§ 7


§ 67 Haigusloo õendusloo osa
§ 68 Õendusloo kanded
§ 69 Haigusloo jälgimislehe osa
§ 70 Jälgimislehe kanded
§ 71 Haigusloo ravilehe osa
§ 72 Ravilehe kanded
RT I, 25.07.2012, 8
16) ravileht;
Koduõenduskaart on patsiendile koduõendusteenuse osutamist tõendav dokument, mille vormistab õde sellekohase teenuse osutamisel. Koduõenduskaart vormistatakse koduõendusteenuse osutaja valitud vormi kohaselt.
8) [Kehtetu – RTL 2010, 14, 272 - jõust. 01.04.2010]
(3) Koduõenduskaarti kantakse koduõendusteenuse käigus sooritatavad tegevused, raviprotseduurid ja laboriuuringud (edaspidi õe poolt sooritatudtegevused) vastavalt sotsiaalministri 10. jaanuari 2002. a määruse nr 11 «Iseseisvalt osutatavate õendusabi tervishoiuteenuste loetelu» paragrahvi 5 lõigetes 2–7 olevale loetelule.
2) hooldusravi tervishoiuteenuse osutamisel;
(3) Määruse § 4 lõike 1 punkt 14, § 33 punktid 14, 15 ja 16, § 34 lõige 2, § 67–72 ja 11. jagu kehtivad 1. jaanuarini 2012. a.
(4) Kui käesoleva määruse 14. jaos sätestatud õenduslugu ei ole võimalik objektiivsetel põhjustel vormistada, loetakse kuni 1. jaanuarini 2012. a koduõendusteenuse osutamine tõendatuks määruse 11. jaos sätestatud koduõenduskaardi vormistamisega.
(5) Kui määruse 14. jaos sätestatud õenduslugu ei ole võimalik objektiivsetel põhjustel vormistada, loetakse kuni 1. jaanuarini 2012. a statsionaarse eriarstiabiga koos osutatud õendusabi ja hooldushaiglas õendusabi osutamine tõendatuks, kui on vormistatud määruse §-des 67 ja 68 sätestatud haigusloo õendusloo osa, §-des 69 ja 70 sätestatud haigusloo jälgimislehe osa ning §-des 71 ja 72 sätestatud haigusloo ravilehe osa.


§ 381 Registreeringuandmete muutumisest ja tegevuse lõpetamisest teavitamine
§ 382 Registreeringuandmete õigsuse kinnitamine, registreeringu peatamine ja registrist kustutamine
§ 65 Järelevalveametniku õigused ja kohustused
§ 66 Järelevalveametniku eririietus
§ 69 Järelevalveametniku ettekirjutus
§ 70 Järelevalveametniku ettekirjutuse vaidlustamine
RT I, 02.07.2013, 14
03.02.2011 RT I, 25.03.2011, 1 01.01.2014
(1) Reguleeriv võrk peab tagama maaviljeluseks sobiva mullaveerežiimi ja minimeerima hajureostuse leviku ohu.
(8) Maaparandussüsteemi ehitamise tehnilised nõuded kehtestab põllumajandusminister.
(6) Maaparandussüsteemi ehitusprojekti sisu- ja vorminõuded ning projekteerimisnormid kehtestab põllumajandusminister.
(4) Käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud ettevõtja peab esitama uurimistöö tulemused nii projekteerimistingimuste taotlejale kui ka PMA-le uurimistöö lõpetamisest arvates 30 tööpäeva jooksul.
(5) Maaparanduse uurimistööle esitatavad nõuded kehtestab põllumajandusminister.
(3) Ehitusprojekti ekspertiisi võib teha ettevõtja, kellel on maaparandusalal tegutsevate ettevõtjate registri registreering maaparandusekspertiisi alal.
(4) Maaparandussüsteemi ehitusprojekti ekspertiisile esitatavad nõuded ja ekspertiisi tegemise korra kehtestab põllumajandusminister.
(3) Maaparandussüsteemi ehitusloa taotluse ning ehitusloa sisu- ja vorminõuded kehtestab põllumajandusminister.
(2) Kui järelevalve käigus ilmneb käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud asjaolu, peatab PMA ehitusloa kehtivuse peatamise aluseks olevast asjaolust teadasaamisest arvates kümne tööpäeva jooksul. Taotlejale saadetakse otsus selle tegemisest arvates kolme tööpäeva jooksul posti teel.
(8) Maaparandussüsteemi omanikujärelevalve tegemise korra kehtestab põllumajandusminister.
(3) Maaparandussüsteemi kasutuselevõtu akti sisu- ja vorminõuded kehtestab põllumajandusminister.
(3) Maaparandussüsteemi ekspertiisi võib teha ettevõtja, kellel on maaparandusalal tegutsevate ettevõtjate registri registreering maaparandusekspertiisi alal.
(4) Maaparandussüsteemi ekspertiisile esitatavad nõuded ja ekspertiisi tegemise korra kehtestab põllumajandusminister.
(3) Käesoleva paragrahvi lõike 1 punktides 2, 3 ja 6 nimetatud maaparandussüsteemi ehitamise tehniliste dokumentide koostamise korra ning sisu- ja vorminõuded kehtestab põllumajandusminister.
Isik võib tegutseda maaparanduse uurimistöö, maaparandussüsteemi projekteerimise, maaparanduse omanikujärelevalve, maaparanduse ekspertiisi või maaparandusehituse alal (edaspidi maaparandusala), kui ta on ettevõtja äriseadustiku tähenduses ning tal on maaparanduse alal tegutsevate ettevõtjate registri registreering ja vastavasisuline õigussuhe käesoleva seaduse §-s 28 nimetatud pädeva isikuga (edaspidi vastutav spetsialist) või ta on vastaval maaparandusalal tegutsev füüsilisest isikust ettevõtja, kes on ise pädev tegutsema vastutava spetsialistina.
(11) Enne käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud taotluse esitamist tasutakse riigilõiv riigilõivuseaduses sätestatud määra järgi.
1) ettevõtja nimi ja äriregistri kood ning ettevõtja asukoht ja muud kontaktandmed;
(5) Maaparandusalal tegutseva ettevõtja registreerimistaotluse ja registreeringuandmete muutmise taotluse vorminõuded ning taotluse esitamise korra kehtestab põllumajandusminister.
(1) Registri volitatud töötleja teeb registreeringu või muudab registreeringuandmeid registreerimistaotluses, registreeringuandmete muutmise taotluses või käesoleva seaduse alusel tehtud ettekirjutuses esitatud andmete alusel taotluse ja selles sisalduvaid andmeid tõendavate dokumentide või ettekirjutuse saamisest arvates viie tööpäeva jooksul.
3) vastutavaks spetsialistiks esitatud isik ei vasta vastutavale spetsialistile esitatud nõuetele, sealhulgas juhul, kui tema kohta on jõustunud kohtuotsus vastaval maaparandusalal tegutsemise õiguse äravõtmise kohta;
4) ettevõtja ei ole tasunud riigilõivu.
§ 381. Registreeringuandmete muutumisest ja tegevuse lõpetamisest teavitamine
(4) Kui ettevõtja ei esita kinnitust registreeringuandmete õigsuse kohta, kustutab registri volitatud töötleja peatatud registreeringu kuue kuu möödumisel registreeringu peatamisest.
31) ettevõtja ei ole käesoleva seaduse §-s 381 sätestatud korras teatanud oma registreeringuandmete muutumisest ja registreering on olnud peatatud vähemalt kaks kuud või kui ettevõtja ei ole käesoleva seaduse §-s 381 sätestatud korras teatanud registreeritud tegevusalal tegevuse lõpetamisest – nimetatud asjaolu tuvastamisest arvates;
14) järelevalveametniku ettekirjutuse andmed;
(5) Maaparandushoiutöödele esitatavad nõuded kehtestab põllumajandusminister.
(3) Maaparandussüsteemi ühiseesvoolu uuendusprojekti sisu- ja vorminõuded kehtestab põllumajandusminister.
(1) Maaparandushoiutööde sihipäraseks korraldamiseks koostatakse alamvesikonna maaparandushoiukava (edaspidi maaparandushoiukava), mis on kooskõlas veeseaduse alusel koostatava vastava veemajanduskava (edaspidi veemajanduskava) põhimõtetega.
2) maaparandusühistute soovituslikud tööpiirkonnad.
(5) Maaparandushoiukava sisu- ja vorminõuded ning kava koostamise korra kehtestab põllumajandusminister.
(1) Enne avalikustamist kooskõlastatakse maaparandushoiukava alamvesikonna territooriumil asuva maavalitsuse, Keskkonnaameti ja kohaliku omavalitsusega.
(3) Maaparandushoiukava avaliku väljapaneku ja arutelu koha, alguse ja kestuse teatab PMA vähemalt üks nädal enne avaliku väljapaneku ja arutelu algust ametlikus väljaandes Ametlikud Teadaanded. Samuti avaldatakse sellekohane teade üleriigilist mõju omava maaparandushoiukava puhul vähemalt ühes üleriigilises päevalehes, ühe maakonna piires mõju omava maaparandushoiukava puhul maakondlikus ajalehes ning kohalikku mõju omava maaparandushoiukava puhul kohalikus ajalehes.
(1) Riiklikku järelevalvet käesoleva seaduse ja selle alusel kehtestatud õigusaktide nõuete täitmise üle teostab PMA (edaspidi järelevalveasutus).
§ 65. Järelevalveametniku õigused ja kohustused
(1) Järelevalveametnik teostab oma pädevuse piires riiklikku järelevalvet käesoleva seaduse ja selle alusel kehtestatud õigusaktides sätestatud nõuete täitmise üle. Üldjuhul tehakse järelevalvetoiming ette teatamata.
(2) Enne järelevalvetoimingu tegemist peab järelevalveametnik esitama ametitõendi. Järelevalveametniku õigus teha järelevalvetoimingut peab kajastuma ametitõendil.
(3) Järelevalveametnikul on õigus kinnisasja omaniku või tema volitatud isiku juuresolekul või nimetatud isikute juuresolekuta, kui kinnisasjal viibimise aeg on omanikuga või tema volitatud isikuga kokku lepitud, viibida kinnisasjal, kuhu kavandatakse või kus ehitatakse maaparandussüsteemi või kus tuleb teha hoiutöid, või viibida vajaduse korral naaberkinnisasjadel ning takistamatult kontrollida käesoleva seaduse ja selle alusel kehtestatud õigusaktide nõuete täitmist.
(4) Järelevalveametnikul on õigus nõuda maavaldajalt, käesoleva seaduse §-s 27 nimetatud ettevõtjalt ja maaparandusühistult vajalikku teavet, asjakohaste dokumentide ärakirju ja väljavõtteid, isiku teadmisel jäädvustada kontrollimise ajal valitsev olukord, kasutades selleks tehnilisi vahendeid, võtta tasuta kontrollproove kasutatavatest ehitusmaterjalidest ja -toodetest või mullast, tellida ekspertiisi ning teha muid vajalikke toiminguid.
(5) Järelevalveametnik on kohustatud hoidma talle järelevalve teostamise käigus teatavaks saanud ärisaladust. Isikuandmeid võib avalikustada isikuandmete kaitse seaduse kohaselt. Ärisaladuse võib avalikustada, kui selle hoidmine ohustab inimese elu või tervist või keskkonda.
(6) Käesoleva seaduse alusel tehtud järelevalvetoimingute käigus maavaldajale, käesoleva seaduse §-s 27 nimetatud ettevõtjale või ühistule tekitatud kulusid ei hüvitata, välja arvatud järelevalveametniku tegevusega tekitatud kahju, mille hüvitamisele kohaldatakse riigivastutuse seaduses sätestatut.
§ 66. Järelevalveametniku eririietus
(1) Järelevalveametnik peab mõne järelevalvetoimingu ajal kandma eririietust.
(2) Nende järelevalvetoimingute loetelu, mille tegemise ajal peab järelevalveametnik kandma eririietust, ja eririietuse kirjelduse kehtestab põllumajandusminister.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud eririietuse soetamise kulud kaetakse selleks riigieelarves ettenähtud vahenditest.
(2) Järelevalve käigus määratud ekspertiisi võib teha käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuetele vastav isik, kui ta ei ole varem sama ehitusprojekti või maaparandussüsteemi ekspertiisi teinud.
Maaparandussüsteemiga toimunud avarii põhjuseid uurib PMA, kelle järelevalveametnikel on uurimisel käesoleva seaduse §-s 65 sätestatud õigused ja kohustused.
§ 69. Järelevalveametniku ettekirjutus
(2) Järelevalveametnik teeb ettekirjutuse asjaomasele isikule või tema esindajale allkirja vastu teatavaks kas kohapeal või saadab selle isikule väljastusteatega tähtkirjaga kümne tööpäeva jooksul järelevalvetoimingu tegemisest arvates. Kui isik või tema esindaja keeldub ettekirjutust vastu võtmast, tehakse ettekirjutusele selle kohta märge ning ettekirjutus saadetakse isikule väljastusteatega tähtkirjaga vastuvõtmisest keeldumisest arvates kolme tööpäeva jooksul.
(3) Järelevalveametnik saadab ettekirjutuse ärakirja vastava registri volitatud töötlejale lihtkirjaga ettekirjutuse tegemisest arvates kolme tööpäeva jooksul.
§ 70. Järelevalveametniku ettekirjutuse vaidlustamine
Kui ettekirjutuse saaja ei nõustu järelevalveametniku ettekirjutusega, võib ta järelevalveasutuse juhile esitada vaide ettekirjutusest teadasaamisest arvates kümne tööpäeva jooksul.
Järelevalve tulemused avalikustatakse PMA veebilehel.
(1) Käesoleva seaduse § 52 nõuete kohane maaparandushoiukava koostatakse arvestusega, et käesoleva seaduse § 54 lõikes 8 nimetatud vesikonna maaparandushoiukava oleks kinnitatud 2011. aasta 22. detsembriks.


text:
 Riigikohus juhtis tähelepanu varasemale karistatavuslüngale | Riigikohus
Riigikohus juhtis tähelepanu varasemale karistatavuslüngale
Riigikohus piiritles tänases lahendis seksuaalset ahistamist vägistamisest ja muudest sugulise iseloomuga tegudest, tühistades maa- ja ringkonnakohtu otsuse kohtuasjas, mille süüdistuse kohaselt hõõrus süüdistatav hetkeliselt või lühema aja vältel oma jalaga laste jala säärepiirkonda ja ühel korral asetas korduvalt, kuid hetkeliselt ka oma käe lapse reiele ja põlvele. Maa- ja ringkonnakohus mõistsid mehe kirjeldatud tegude eest süüdi vägistamise (KarS § 141) ja suguühtega võrdsustatud sugulise iseloomuga teo (KarS § 145) paragrahvi alusel.
Riigikohus leidis, et lapse õigus kehalisele puutumatusele ja vaimse ning füüsilise tervise kaitsele peavad vaieldamatult olema tagatud. Kolleegium märkis, et süüdistatav käitus kannatanute tahte vastaselt, tema tegevus oli kehaline ja sel oli seksuaalne tähendus ning oma käitumisega alandas ta kannatanute inimväärikust. Riigikohtu hinnangul oli süüdistatava käitumisviis kahtlemata ahistav ning kannatanuid oluliselt häiriv, kuid oma raskusastmelt ei olnud see siiski võrdväärne tegudega, mis on karistatavad vägistamise või suguühtega võrdsustatud sugulise iseloomuga teo paragrahvide alusel.
Kehtiva karistusseadustiku järgi oleksid süüdistatava teod karistatavad seksuaalse ahistamisena (KarS § 1531 lg 1). Seksuaalse ahistamise eest kehtestati karistus alates 6. juulist 2017, et kuulutada karistatavaks ka olemuslikult kergemad tahtevastased seksuaalse tähendusega teod. Seksuaalse ahistamisena käsitatavad teod kahjustavad kannatanu seksuaalset enesemääramisõigust ja kehalist puutumatust vähem kui KarS §-des 141 ja 145 kirjeldatud kuriteod.
Enne 6. juulit 2017 seadus seksuaalse ahistamise eest karistust ette ei näinud. Kuna see täiendus jõustus pärast süüdistuses märgitud tegude toimepanemist, ei saanud kohus raskema seaduse tagasiulatuva kohaldamise keelu tõttu kvalifitseerida süüdistava käitumist ümber seksuaalseks ahistamiseks. Kolleegiumi hinnangul ei vasta süüdistuses kirjeldatud teod ka ühelegi muule tegude toimepanemise ajal kehtinud karistusseadustikus sätestatud süüteokoosseisule.
Kuna tegude toimepanemise ajal karistusseadustikus seksuaalne ahistamine kui karistatav tegu puudus ja süüdistatava käitumine ei ole hõlmatud KarS §-des 141 ja 145 sätestatud koosseisudega, tühistas Riigikohus Harju Maakohtu 12. oktoobri 2017 ja Tallinna Ringkonnakohtu 22. märtsi 2018 otsuse.
OTSUS 1-17-6580

matches:
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
§ 141
§ 145
Riigikohus
§ 1531
kohus
Riigikohus


§ 5 Taotluse eraldamine
RT IV, 13.10.2017, 9
Vastu võetud 09.10.2017 nr 13
Määrus kehtestatakse noorsootöö seaduse § 151, § 152, kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lõike 1 ja § 22 lõike 1 punkti 5 alusel.
(1) Huvitegevuse toetusfondi kasutamise korraga (edaspidi Fond) kehtestatakse Tõlliste valla eelarvest eraldatava huvitegevuse ringide edasiarendamise ja uute huvitegevuse ringide käivitamiseks toetuse taotlemise ja aruandluse esitamise kord.
(2) Fondist on võimalik taotleda Tõlliste vallas tegutsevatel mittetulundusühingutel, Tõlliste valla asutustel ja teistel asutustel, mis tegelevad 7-19aastaste noorte huvitegevusega.
(3) Taotlusi saavad esitada mittetulundusühingud, kellel on täidetud alljärgnevad tingimused:
1) mittetulundusühing tegutseb Tõlliste vallas;
2) mittetulundusühingul on esitatud majandusaasta aruanne ja ei ole äriregistri andmetel kustutamishoiatust;
3) mittetulundusühingul ei ole riiklike maksude võlga ega tähtajaks tasumata jäetud maksusummalt arvestatud intressivõlga;
4) mittetulundusühingul ei ole Tõlliste valla ees võlgnevusi.
(4) Taotlusi saavad esitada haridusasutused ja teised asutused, kellel on täidetud alljärgnevad tingimused:
1) põhimääruse järgi tegelevad nad noortega või noortevaldkonnas;
2) ei ole saanud taotletava tegevuse jaoks rahastust Valga linna, Karula valla, Taheva valla, Tõlliste valla ja Õru valla huvihariduse ja huvitegevuse kavast perioodiks 01.09.2017-31.12.2018 muude tegevuste alt.
(5) Taotlused vaatab läbi ja teeb toetuse eraldamise ettepaneku Tõlliste Vallavalitsus (edaspidi vallavalitsus). Toetusi eraldatakse vallavalitsuse korraldusega.
(1) Toetust saavad taotleda käesoleva määruse § 1 lõikes 2 nimetatud mittetulundusühingud ja asutused.
(2) Toetuse saamiseks esitab taotleja vallavalitsusele vormikohase taotluse, mida saab esitada vallavalitsuse poolt kehtestatud tähtaegadel, millest antakse teada valla kodulehel.
(3) Toetuse taotluse ja aruandluse vormi kinnitab vallavalitsus.
(1) Fondist saab taotleda kaht liiki toetusi: olemasoleva huvitegevuse ringi edasiarendamiseks või uue huvitegevuse ringi käivitamiseks.
(2) Olemasoleva huvitegevuse ringi edasiarendamiseks saab taotleda toetust järgmistele tegevustele:
1) osalustasu vähendamiseks s.h vajaduspõhine toetus osalustasude kulude katmiseks;
3) huvialaringi laiendamiseks s.h teenuse mahu kasvatamiseks;
(3) Uue huvitegevuse ringi käivitamiseks saab taotleda toetust järgmistele tegevustele:
3) huvitegevuse jaoks vajalike ruumide rendiks;
(1) Vallavalitsus vaatab 15 (viieteistkümne) tööpäeva jooksul läbi tähtajaliselt esitatud taotluse, kontrollib dokumentide vastavust ja õigsust ning hindab taotluse vastavust toetuse eraldamise põhimõtetele ja tingimustele. Puuduste esinemisel taotluses informeerib komisjon sellest taotlejat. Puuduste kõrvaldamiseks antakse aega kuni 3 (kolm) tööpäeva. Kui taotleja ei kõrvalda puudusi määratud tähtajaks, tagastatakse taotlejale esitatud dokumendid ja menetlus toetuse määramiseks lõpetatakse.
(2) Vallavalitsusel on õigus küsida taotlejalt lisainformatsiooni ning nõuda taotlejalt täiendavaid andmeid ja dokumente.
(3) Kui vallavalitsus tuvastab valeandmete teadliku esitamise, lõpetatakse menetlus toetuse määramiseks.
§ 5. Taotluse eraldamine
(1) Toetuse saaja peab esitama lepingus märgitud aegadeks vallavalitsusele aruande toetuse kasutamise kohta.
(2) Aruandluses peab kajastuma toetuse kasutamine ning elektrooniliselt või paberkandjal ringipäevik.
(3) Vallavalitsusel on õigus nõuda toetuse kasutamise aruande juurde täiendavaid materjale.
(1) Vallavalitsusel on õigus kontrollida eraldatud toetuste kasutamist ning esitatud andmete õigsust.
1) toetuse saaja ei esita toetuse kasutamise kohta aruandeid ja/või käesoleva määruse § 8 lõikes 1 nimetatud dokumente või esitab valeandmeid;


Räpina Raamatukogu põhimäärus – Riigi Teataja
Räpina Raamatukogu põhimäärus
Räpina Raamatukogu põhimäärus - sisukord
3 TÖÖKORRALDUS, STRUKTUUR JA JUHTIMINE
§ 10 Juhataja õigused ja kohustused
§ 11 Raamatukogu töötajad
§ 12 Raamatukogu nõukogu moodustamine
§ 14 Nõukogu töökord
§ 15 Kogud
§ 16 Teenindus
§ 17 Lugeja ja tema vastutus
5 FINANTSEERIMINE, MAJANDAMINE JAARUANDLUS
§ 18 Varad ja raamatupidamine
§ 20 Aruandlus ja kontroll
§ 21 Raamatukogu ümberkorraldamine või tegevuse lõpetamine
RT IV, 23.10.2012, 49
Vastu võetud 25.04.2012 nr 12
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 1 punkti 34 ning rahvaraamatukogu seaduse § 6 lõike 1 ja Räpina valla põhimääruse § 26 lõike 5 alusel.
(1) Raamatukogu nimi on Räpina Raamatukogu (edaspidi raamatukogu).
(2) Raamatukogu asukoht ja aadress on Kooli 5, Räpina linn, Räpina vald, Põlva maakond, sihtnumber 64504.
Raamatukogu teeninduspiirkonnaks on järgmised Räpina valla külad: Köstrimäe, Nulga, Rahumäe, Raigla, Ristipalo (osaliselt), Sillapää, Suure-Veerksu, Sülgoja ja Tooste külad ning Räpina linn.
Raamatukogu põhimääruse kehtestab, muudab või tunnistab kehtetuks Räpina Vallavolikogu vallavalitsuse ettepanekul.
2) teha kättesaadavaks raamatukogus puuduvad teavikud, kasutades raamatukogudevahelist laenutust ning tellides raamatukogu kogudes puuduvad teavikud lugeja soovil ja kulul;
3. peatükk TÖÖKORRALDUS, STRUKTUUR JA JUHTIMINE
(3) Raamatukogu teenindus korraldatakse ja raamatukogu kasutatakse vastavalt raamatukogu kasutamise eeskirjale, mille kinnitab Räpina Vallavolikogu.
(4) Raamatukogu lahtioleku ajad kinnitab vallavalitsus.
(1) Raamatukogus on täiskasvanute osakond, milles on kojulaenutus ning lugemissaal, laste ja noorte osakond ja avalik internetipunkt.
(2) Raamatukogu täidab Räpina Ühisgümnaasiumi kooliraamatukogu ülesannet põhikogu osas.
(4) Juhatajaga sõlmib, peatab, muudab ja ütleb üles töölepingu vallavanem või tema volitatud ametiisik.
§ 10. Juhataja õigused ja kohustused
(1) Juhataja kohustub tagama raamatukogule õigusaktidega antud ülesannete täitmise ja kandma vastutust raamatukogu arengu ning rahaliste vahendite õiguspärase kasutamise ning käesoleva põhimääruse täitmise eest.
2) sõlmib, peatab, muudab ja ütleb üles töölepingud raamatukogu töötajatega;
§ 11. Raamatukogu töötajad
(1) Raamatukogu töötajad on juhataja, raamatukoguhoidjad ja muu personal.
(2) Raamatukoguhoidja peab vastama kutsestandardis „Raamatukoguhoidja III, IV, V" kehtestatud kutsenõuetele.
(3) Raamatukogu struktuuri ja koosseisu kinnitab vallavalitsus korraldusega.
(4) Töötaja tööülesanded määratakse töölepingu lisaks oleva ametijuhendiga.
§ 12. Raamatukogu nõukogu moodustamine
(1) Raamatukogu nõukogu (edaspidi nõukogu) on raamatukogu juures tegutsev organ, kelle ülesanne on suunata raamatukogu tegevust ning teha ettepanekuid juhatajale ja vallavalitsusele raamatukoguteeninduse korraldamise osas ning asutuse arengu, vara ja eelarvega seotud küsimustes.
(2) Nõukogu koosseisu määrab vallavalitsus raamatukogu juhataja ettepanekul.
1) raamatukogu tegevuse nõustamine ja hindamine ning raamatukogu juhatajale ja vallavalitsusele ettepanekute tegemine raamatukoguteeninduse otstarbekamaks korraldamiseks;
4) raamatukogu kasutamise eeskirjale ning eriteenuste nimekirjale ja teenuste hinnakirjale hinnangu andmine;
5) muude raamatukogu tegevust puudutavate küsimuste läbi arutamine;
§ 14. Nõukogu töökord
(3) Nõukogu koosolekud kutsub kokku nõukogu esimees, tema äraolekul aseesimees, v.a käesoleva põhimääruse § 12 lõikes 6 sätestatud juhul.
(4) Nõukogu võtab otsused vastu lihthäälteenamusega. Häälte võrdsel jagunemisel otsustab nõukogu esimehe hääl.
§ 15. Kogud
§ 16. Teenindus
§ 17. Lugeja ja tema vastutus
(1) Raamatukogu teenuseid võib kasutada igaüks, v.a käesoleva paragrahvi lõikes 8 toodud juhul.
5. peatükk FINANTSEERIMINE, MAJANDAMINE JAARUANDLUS
§ 18. Varad ja raamatupidamine
§ 20. Aruandlus ja kontroll
§ 21. Raamatukogu ümberkorraldamine või tegevuse lõpetamine
Määrus jõustub 01. mail 2012. aastal.


Kiirgustöötaja ja elaniku efektiivdooside seire ja hindamise kord, radionukliidide sissevõtust põhjustatud dooside doosikoefitsientide ning kiirgus- ja koefaktori väärtused ning nende mõõtmise kord – Riigi Teataja
Kiirgustöötaja ja elaniku efektiivdooside seire ja hindamise kord, radionukliidide sissevõtust põhjustatud dooside doosikoefitsientide ning kiirgus- ja koefaktori väärtused ning nende mõõtmise kord
Kiirgustöötaja ja elaniku efektiivdooside seire ja hindamise kord, radionukliidide sissevõtust põhjustatud dooside doosikoefitsientide ning kiirgus- ja koefaktori väärtused ning nende mõõtmise kord - sisukord
2 Efektiivdooside seire
§ 2 Efektiivdooside hindamiseks teostatav kiirgusseire
§ 3 Kiirgusseire tulemustest teavitamine
§ 4 Seirevõrgud
§ 5 Efektiivdooside hindamiseks seiratavad keskkonnakomponendid ja mõõtmiste sagedus
§ 6 Seires kasutatavad näitajad
3 Nõuded seireandmete kohta
§ 7 Nõuded proovikogumise ja mõõteandmete kirjete kohta
§ 8 Kiirgustöötaja efektiivdooside seire andmed
§ 9 Keskkonna radioaktiivsuse seire andmed kiirgustegevuskohas
§ 10 Radioaktiivsete heidete seireandmed ja hindamine normaalolukorras
§ 11 Radioaktiivsete heidete kiirgusmõju hindamine mitteplaneeritud vallandumiste korral
§ 12 Seireandmete esitamine
4 Efektiivdooside mõõtmine
§ 13 Efektiivdooside arvutamine ja hindamine
§ 14 Efektiivdoosi koefitsiendid
RT I, 22.11.2016, 22
Vastu võetud 18.11.2016 nr 54
Määrus kehtestatakse kiirgusseaduse § 100 lõike 4 ja § 101 lõike 2 alusel.
1) ambientdoosi ekvivalent H*(d) – doosiekvivalendi väärtus ICRU-keras sügavusel d korrastatud kiirgusväljas välja suunaga vastassuunalisel raadiusel;
2) aktiivsuskontsentratsiooni indeks I – ehitusmaterjali radioaktiivsust iseloomustav dimensioonitu suurus, mis arvutatakse järgmise valemi järgi:
kus Ci tähistab radionukliidi i mõõdetud aktiivsuskontsentratsiooni (ühik Bq/kg) ja Ai on ehitusmaterjali kasutusalast sõltuv radionukliidile i vastav parameeter (Bq/kg), mille väärtused on esitatud käesoleva määruse lisas 1;
3) ICRU-kera – Rahvusvahelise Kiirgusühikute Komisjoni ehk ICRU (International Commission on Radiation Units) määratud 30 cm diameetriga koe-ekvivalentsest materjalist kerakujuline inimkeha mudel ioniseeriva kiirguse neeldumise arvutamiseks, mille tihedus on 1 g/cm³ ja mille koostises on kaaluliselt 76,2% hapnikku, 11,1% süsinikku, 10,1% vesinikku ja 2,6% lämmastikku;
4) isikudoosi ekvivalent Hp(d) – doosiekvivalent kehapinna mingi punkti all paiknevas pehmes koes sügavusel d (mm);
5) oodatav efektiivdoos E(T) – radioaktiivsete ainete sissevõtust möödunud ajavahemiku T jooksul saadav efektiivdoos:
kus t0 on sissevõtu aeg ja Ė(t) on efektiivdoosi kiirus ajahetkel t;
6) radooni ja torooni tütarproduktide efektiivdoosi koefitsient – efektiivdoosi suurus, mis saadakse α-kiirguse potentsiaalse energia ühikkontsentratsiooniga radooni või torooni tütarprodukte sisaldava õhu sissehingamisest ühe tunni jooksul ning mille ühikuks on Sv/(J h/m³);
7) radooni 222Rn või torooni 220Rn tütarproduktide α-kiirguse potentsiaalne energia – radooni või torooni tütarproduktide radioaktiivse lagunemise käigus kiiratav α-kiirguse koguenergia, mille potentsiaalse energia ühikuks on džaul (J);
8) väljutusfaktor f1 – faktor, mis näitab, milline osa sissesöödud radionukliidi kogusest väljutatakse seedetrakti kaudu kehavedelikesse;
9) kopsupeetuse tüüp – klassifikaator, mis iseloomustab sissehingatud radionukliidi kopsust kehavedelikesse ärastuse kiirust, mille juures eristatakse kolme kopsupeetuse tüüpi, mis tähistavad radionukliidi kiiret (F), mõõdukat (M) ja aeglast (S) ärastust kopsust.
2. peatükk Efektiivdooside seire
§ 2. Efektiivdooside hindamiseks teostatav kiirgusseire
(1) Efektiivdooside hindamiseks tehtav kiirgusseire hõlmab radioaktiivsustasemete seiret ning seireandmete kvaliteedikontrolli, edastamist ja arhiveerimist.
(2) Kiirgusseires osalevad laboratooriumid võtavad perioodiliselt, kuid mitte harvemini kui üks kord kahe aasta jooksul, osa rahvusvahelistest võrdlusharjutustest, et tagada esitatavate andmete vastastikune võrreldavus.
(3) Efektiivdooside seiresse ja hindamisse kaasatakse vajaduse korral kiirgusekspert.
§ 3. Kiirgusseire tulemustest teavitamine
Kiirgustegevusloa omaja teavitab viivitamatult Keskkonnaametit, kui seire tulemustest ilmneb, et kiirgustegevusest, sealhulgas radioaktiivsetest heidetest, radioaktiivsetest jäätmetest, looduskiiritusega seotud tegevusest ja muudest asjaoludest või radioloogilistest avariidest põhjustatud:
1) elaniku efektiivdoos on või võib olla suurem kui 0,1 mSv aastas või looduskiiritusega seotud korrektiivtegevuse või ainult looduslikke radionukliide sisaldavate radioaktiivsete ainete käitlemise korral elaniku efektiivdoos on või võib olla suurem kui 0,3 mSv aastas;
2) ehitusmaterjalide, tänavate ja mänguväljakute ehitusmaterjalide või täitepinnase aktiivsuskontsentratsiooni indeks I on või võib olla suurem kui 1.
§ 4. Seirevõrgud
(1) Keskkonnaamet määrab seire korraldamiseks kindlaks elanikkonna jaotuse piirkonnas, territooriumi esinduslikud geograafilised piirkonnad ning keskkonnakomponendile vastava hõre- ja tiheseirevõrgu.
(2) Hõreseirevõrgu proovivõtukohtades kasutatakse mõõtmiseks suure tundlikkusega mõõteseadmeid, mille mõõtepiirkond ja tundlikkus võimaldavad määrata radioaktiivsuse tegelikku taset ja selle taseme muutumist ajas.
(3) Tiheseirevõrgu proovivõtukohtades on lubatud hinnata radioaktiivsustasemete piirkondlikke keskväärtusi. Usaldusväärsete üleriigiliste keskväärtuste arvutamise tagab tiheseirevõrgu mõõteseadmete määramistundlikkus.
(4) Hõreseirevõrgus tehakse mõõtmisi üldjuhul üks kord kuus, tiheseirevõrgus üks kord kvartalis.
§ 5. Efektiivdooside hindamiseks seiratavad keskkonnakomponendid ja mõõtmiste sagedus
(1) Efektiivdooside hindamiseks seiratavad keskkonnakomponendid on:
1) väliskiirituse seire;
2) õhukandeliste osakeste seire;
3) radooni seire ruumide õhus;
4) pinnavee seire;
5) olmevee seire;
6) pinnase seire;
7) piima seire;
8) segutoidu seire.
(2) Efektiivdooside hindamiseks tehtavate mõõtmiste sagedus on:
1) õhukandeliste osakeste ja väliskiirituse seirel pidev;
2) piima ja segutoidu seirel vähemalt üks kord kvartalis;
3) pinnase, pinnavee ja olmevee seirel vähemalt üks kord aastas;
4) radooni seirel ruumide õhus vähemalt üks kord kolme aasta jooksul.
§ 6. Seires kasutatavad näitajad
(1) Kiirgustöötaja ja elaniku efektiivdooside hindamiseks ning kiirgusohutushinnangu jaoks tehakse väliskiirituse seiret ja radionukliidide sissevõtu seiret.
(2) Väliskiirituse seires kasutatakse järgmisi näitajaid:
1) isikuseires isikudoosi ekvivalenti Hp(d);
2) maa-ala seires ambientdoosi ekvivalenti H*(d);
3) keskkonna radioaktiivsuse, kiirgustegevuse, avariikiirituse olukorra, selle tagajärgede ning varasema kiirgustegevuse tagajärgede seires keskkonnas olevate ning sinna sattunud radioaktiivsete saasteainete aktiivsuskontsentratsiooni aja- ja ruumijaotusi õhus, vees ja pinnases ning loomatoidus, inimese toiduainetes ja joogivees, vajaduse korral füüsikalist ja keemilist olekut.
(3) Käesoleva paragrahvi lõike 2 punktis 1 nimetatud näitaja puhul valitakse suure läbitungimisvõimega kiirguse korral sügavus d = 10 mm, nõrga läbitungimisvõimega kiirguse korral naha jaoks d = 0,07 mm ja silma jaoks d = 3 mm. Kiirgustöötaja doosiseire korral on välisest kiiritusest saadav efektiivdoosi komponent võrdsustatav isikudoosi ekvivalendiga Hp(10).
(4) Radionukliidide sissevõtu seires kasutatakse näitajaid, mis iseloomustavad:
1) määratud ajavahemikul kiirgustöötaja, elaniku või elanikkonna vaatlusrühma liikme sissehingatud ja sissesöödud radionukliidide aktiivsust või aktiivsuskontsentratsiooni või vajaduse korral füüsikalist ja keemilist olekut;
2) radooni seirel radooni aktiivsuskontsentratsiooni õhus.
3. peatükk Nõuded seireandmete kohta
§ 7. Nõuded proovikogumise ja mõõteandmete kirjete kohta
(1) Proovikogumise andmed sisaldavad:
1) proovi iseloomustust;
2) proovi liiki;
3) proovi töötlemise kirjeldust, kuupäeva ja vajaduse korral kellaaega;
4) proovikogumise kuupäeva, sh alguse ja lõpu kuupäeva;
5) vajaduse korral proovikogumise kellaaega;
6) vajaduse korral proovikogumise kestust tundides;
7) teavet proovikogumise kohta, sealhulgas kohanimi, geograafilised koordinaadid, pinnavete korral jõe, järve, veehoidla või mere nimi.
(2) Mõõteandmed sisaldavad:
1) laboratooriumi nimetust;
2) radionukliidi;
3) aparatuuri tüüpi;
4) aktiivsuse või aktiivsuskontsentratsiooni väärtust;
5) määramatust;
6) määramatuse liiki;
7) väärtuse ühikut;
8) väärtuse liiki;
9) viitekuupäeva, milleks aktiivsuse väärtus on antud, kui see on asjakohane;
10) jõevee voolukiirust, kui see on asjakohane;
11) piima ja joogivee tootmiskiirust, kui see on asjakohane;
12) aastatoodangut või tarbimist joogivee korral, kui see on asjakohane.
§ 8. Kiirgustöötaja efektiivdooside seire andmed
Kiirgustöötaja efektiivdooside seirel esitatakse andmed:
1) seireaparatuuri, seire korraldamise ja mõõtmiste kvaliteedi tagamise kohta;
2) töökohtadel kiiritusraja kaudu saadava väliskiirituse ja kui see on asjakohane, siis ka sisekiirituse keskmiste ja maksimaalsete kiirgusdooside kiiruste kohta;
3) doosikiiruste hindamise meetodite ja mudelite kohta;
4) doosiandmete registreerimise ja säilitamise kohta;
5) kehtivate doosipiirmäärade ja tegutsemistasemete kohta.
§ 9. Keskkonna radioaktiivsuse seire andmed kiirgustegevuskohas
Keskkonna radioaktiivsuse seirel kiirgustegevuskoha lähedal esitatakse andmed:
1) väliskiirituse seire kohta;
2) õhu, vee, pinnase ja toiduahelate radioaktiivsuse seire kohta, kui need on asjakohased;
3) proovide liikide ja proovivõtmise sageduse kohta;
4) seireseadmete ja seirekorralduse kohta normaal- ja avariiolukorras;
5) seire kvaliteedi tagamise kohta;
6) seireandmete registreerimise ja säilitamise kohta.
§ 10. Radioaktiivsete heidete seireandmed ja hindamine normaalolukorras
(1) Õhukandeliste heidete ja vedelheidete seirel esitatakse andmed:
1) proovikogumise, mõõtmise ja analüüsimeetodite kohta;
2) seireaparatuuri ja analüüsi kvaliteedi tagamise kohta;
3) radioaktiivsete heidete päritolu, radionukliidide sisalduse ja füüsikalis-keemilise esinemisvormi kohta;
4) aastaste vallandatavate koguste, käitlusmeetodite ja vallandusradade kohta.
(2) Heidete kiirgusmõju hindamisel inimesele esitatakse:
1) andmed õhukandeliste heidete kiirgusmõju hindamisel kasutatavate mudelite ja parameetrite, nagu heidete atmosfääridispersioon, sadenemine maapinnale ja resuspensioon, toiduahelad, inhalatsioon ja väliskiiritus, dieet ja kiirituse kestus ning muude modelleerimiseks vajalike parameetrite kohta;
2) õhukandeliste heidete aktiivsuskontsentratsioonide ja efektiivdoosi tasemete hindamiseks radionukliidide keskmised aktiivsuskontsentratsioonid õhus maapinna lähedal aastas ja kontsentratsioonid maapinnal rajatise läheduses ning elanike vaatlusrühma liikmete, laste ja imikute efektiivdoosid kõigi oluliste kiiritusradade kaudu;
3) vedelheidete kiirgusmõju arvutamiseks kasutatavad mudelid ja parameetrid, nagu heidete dispersioon vees, levi sadenemise ja ioonvahetuse kaudu, toiduahelad, merepritsmete inhalatsioon ja väliskiiritus, dieet ja kiirituse kestus, modelleerimiseks vajalikud muud parameetrid;
4) vedelheidete aktiivsuskontsentratsioonide ja efektiivdoosi tasemete hindamisel radionukliidide keskmised aktiivsuskontsentratsioonid vees aastas, kus need on suurimad, rajatise läheduses ning elanike vaatlusrühma liikmete, laste ja imikute efektiivdoosid kõigi oluliste kiiritusradade kaudu.
§ 11. Radioaktiivsete heidete kiirgusmõju hindamine mitteplaneeritud vallandumiste korral
Näidisavariide kiirgusmõju hindamisel esitatakse:
1) ülevaade sise- ja välisavariidest, mis võivad tekitada radioaktiivsete ainete vallandumise, analüüsitud avariide nimistu ja kirjeldus koos nende valiku põhjendustega;
2) vallandumisel atmosfääri – vallandumise hindamise lähte-eeldused, kiiritusrajad ja ajakäik, vabanenud oluliste radionukliidide kogus ja füüsikalis-keemiline esinemisvorm, atmosfääridispersiooni, pinnasadenemise, resuspensiooni, toiduahelate ja oluliste kiiritusradade maksimaalsete kiiritustasemete hindamisel kasutatud mudelid ja parameetrid, radioaktiivsuse maksimaalsed ajas integreeritud õhukontsentratsioonid maapinna lähedal ja maksimaalsed sadenemised maapinnale rajatise lähedal kuiva ja märja ilmaga, asjakohased maksimaalsed efektiivdoosid täiskasvanutele, lastele ja imikutele kõigi oluliste kiiritusradade kaudu;
3) vallandumisel veekeskkonda – vallandumise arvutamise lähte-eeldused, kiiritusrajad ja ajakäik, vabanenud oluliste radionukliidide kogus ja füüsikalis-keemiline esinemisvorm, veedispersiooni, sadenemise ja ioonvahetuse kaudu toimuva levi, toiduahelates levi ja oluliste kiiritusradade maksimaalsete kiiritustasemete hindamisel kasutatud mudel ja parameetrid ning asjakohased täiskasvanute, laste ja imikute maksimaalsed efektiivdoosid kõigi oluliste kiiritusradade kaudu.
§ 12. Seireandmete esitamine
(1) Kiirgusseires osalevad laboratooriumid esitavad Keskkonnaametile kõik kalendriaasta seireandmed hiljemalt aruandeaastale järgneva aasta 31. märtsiks. Seireandmete koosseisus märgitakse kasutatud meetodite määramistundlikkus ja seireprogrammis arvesse võetud määramatused.
(2) Keskkonnaamet korraldab seireandmete hindamist ja edastab kõik andmed kohe pärast nende tunnustamist Euroopa Komisjonile. Kõik kalendriaasta andmed ja riigi seirearuanne edastatakse Euroopa Komisjonile hiljemalt aruandeaastale järgneva aasta 30. juuniks.
4. peatükk Efektiivdooside mõõtmine
§ 13. Efektiivdooside arvutamine ja hindamine
(1) Efektiivdoosi hindamiseks jaotatakse erineva energiaga ja eri liiki kiirgustest koosnev kiirgusväli kiirgusfaktori WR erinevatele väärtustele vastavateks allkomponentideks R. Koe või elundi C summaarne ekvivalentdoos arvutatakse kiirgusfaktori WR väärtustega korrutatud osaneeldumisdooside summana:
kus DC,R on kiirgusliigi R tekitatud keskmine neeldumisdoos koes või elundis C.
(2) Kiirgusfaktori WR väärtused eri kiirgusliikide jaoks on esitatud käesoleva määruse lisas 2.
(3) Oodatava efektiivdoosi hindamisel arvutatakse vajaduse korral eelnevalt oodatav ekvivalentdoos HC(T) radioaktiivsete ainete sissevõtust möödunud ajavahemiku T jooksul järgmiselt:
kus t0 on sissevõtu aeg ja ḢC(t) on ekvivalentdoosi kiirus ajahetkel t koes või elundis C. Kui ajavahemik T ei ole määratletud, võrdsustatakse see täiskasvanutel 50 aastaga ja lastel aastatega kuni 70 aasta vanuseni.
(4) Eri kudede ja elundite korral leitakse summaarne efektiivdoos käesoleva määruse lisas 3 esitatud koefaktoritega WC korrutatud elundite ja kudede keskmiste ekvivalentdooside HC summana:
(5) Vanuserühma g kuuluva kiirgustöötaja ja elaniku aastane efektiivdoos arvutatakse ja selle vastavust kehtestatud doosipiirangutele hinnatakse järgmise valemi alusel:
kus Evälis on väliskiirituse aastane efektiivdoos, on radionukliidide sissesöömisest saadav oodatav efektiivdoos ja on radionukliidide sissehingamisest saadav oodatav efektiivdoos; h(g)i, ing ja h(g)i, inh on vanuserühma g kuuluva isiku efektiivdoosi koefitsiendid, mis väljendavad radionukliidi i ühikaktiivsuse sissehingamisest või sissesöömisest saadavat oodatavat efektiivdoosi (ühikutes Sv/Bq). Ji, ing ja Ji, inh on aasta jooksul sissehingamisel ja sissesöömisel manustatud radionukliidi i kogus, väljendatuna aktiivsuse ühikutes (Bq). Asjakohane oodatav efektiivdoos on täiskasvanutel eeldatavalt integreeritud 50 aasta vältel ja lastel aastate vältel kuni 70 aasta vanuseni.
(6) Kiirgusenergia E pideva jaotuse korral korrutatakse iga neeldumisdoosi element vahemikus E kuni E+dE vastava kiirgusfaktori väärtusega ja tulemused summeeritakse.
§ 14. Efektiivdoosi koefitsiendid
(1) Elaniku, soost sõltumata, radionukliidide, radooni ja torooni tütarproduktid välja arvatud, sissesöömise ja sissehingamise efektiivdoosi arvutamiseks kasutatakse käesoleva määruse lisades 4 ja 5 esitatud koefitsiente.
(2) Kiirgustöötaja ning 18 aasta vanuse ja vanema praktikandi ja üliõpilase jaoks on radionukliidide, radooni ja torooni tütarproduktid välja arvatud, sissesöömise ja sissehingamise efektiivdoosi arvutamise koefitsiendid esitatud käesoleva määruse lisas 6.
(3) Kiirgustöötaja, 18 aasta vanuse ja vanema praktikandi ning üliõpilase ja, kui asjakohane, ka elaniku radionukliidide sissesöömisest oodatava efektiivdoosi koefitsiendi valikuks vajalikud väljutusfaktori f1 väärtused on esitatud käesoleva määruse lisas 7.
(4) Aurude ja gaaside kujul esinevate radionukliidide sissehingamisest põhjustatud efektiivdooside hindamisel eristatakse kolme ainete rühma neile omaste erinevate doosikoefitsientidega:
1) lahustuvad ja reageerivad gaasid, mille efektiivdoosi koefitsiendid ühikutes Sv/Bq on esitatud käesoleva määruse lisas 8;
2) väärisgaasid, välja arvatud radoon ja toroon, mille efektiivdoosi koefitsiendid ühikutes (Sv/d)/(Bq/m³) on esitatud käesoleva määruse lisas 9;
3) radooni ja torooni tütarproduktid, mille efektiivdoosi koefitsiendid elamutes ja töökohtadel ühikutes Sv/(J h/m³) on esitatud käesoleva määruse lisas 10.
(5) Kiirgustöötaja ja elaniku efektiivdoosi koefitsiendi valikul arvestatakse järgmisi tingimusi:
1) kui radionukliidi kopsupeetuse tüüp ja väljutusfaktori f1 väärtus on teada, kasutatakse käesoleva määruse lisades 4, 5 ja 6 esitatud efektiivdoosi koefitsienti;
2) kui kopsupeetuse tüüp ja väljutusfaktori f1 väärtus ei ole teada, kasutatakse radionukliidi efektiivdoosi koefitsiendi suurimat väärtust.
(6) Keemiliste elementide ja nende ühendite sissehingamisest kiirgustöötaja saadava efektiivdoosi hindamiseks vajalik kopsupeetuse tüüp ja väljutusfaktori f1 väärtus on esitatud käesoleva määruse lisas 11.
(7) Sissehingamisest saadava elaniku efektiivdoosi hindamiseks vajalikud kopsupeetuse tüübid keemiliste elementide kaupa on esitatud käesoleva määruse lisas 12. Valitud kopsupeetuse tüüpe ja väljutusfaktori f1 väärtusi kasutatakse käesoleva määruse lisas 5 esitatud sissehingamisel saadava elaniku efektiivdoosi koefitsientide valikuks.
(8) Efektiivdoosi koefitsientide tabuleeritud väärtused arvestavad, et oodatava efektiivdoosi arvutamise ajavahemik T võrdub täiskasvanul 50 aastaga ja lapsel aastatega kuni vanuseni 70 aastat.
Lisa 1 Parameeter ehitusmaterjalide, tänavate ja mänguväljakute ehitusmaterjalide või täitepinnase aktiivsuskontsentratsiooni indeksi arvutamiseks
Lisa 2 Eri kiirgusliikide kiirgusfaktori väärtused
Lisa 3 Eri kudede või elundite koefaktori väärtused
Lisa 4 Elanike eri vanuserühmade efektiivdoosi koefitsiendid radionukliidi i sissesöömisel erinevate väljutusfaktori väärtuste korral
Lisa 5 Elanike eri vanuserühmade efektiivdoosi koefitsiendid radionukliidi i sissehingamisel eri kopsupeetuse tüüpide ning väljutusfaktori erinevate väärtuste korral
Lisa 6 Kiirgustöötajate efektiivdoosi koefitsiendid vastavalt radionukliidi i sissehingamisel 1 µm ja 5 µm diameetriga aerosoolidena ja sissesöömisel kopsupeetuse eri tüüpide ning väljutusfaktori erinevate väärtuste korral
Lisa 7 Kiirgustöötaja ja, kui asjakohane, elaniku keemiliste elementide ja nende ühendite väljutusfaktorid radionukliidide sissesöömisel
Lisa 8 Vanuserühma g kuuluva elaniku ja kiirgustöötaja lahustuvate ja reageerivate gaaside sissehingamise efektiivdoosi koefitsiendid
Lisa 9 Väärisgaaside sissehingamise efektiivdoosi koefitsiendid
Lisa 10 Radooni ja torooni tütarproduktide sissehingamise efektiivdoosi koefitsiendid elamutes ja töökohtadel
Lisa 11 Kopsupeetuse tüübid ja väljutusfaktori väärtused keemiliste elementide ja nende ühendite sissehingamisel kiirgustöötaja jaoks
Lisa 12 Aerosoolide ning aurude ja gaaside sissehingamisest saadava elaniku efektiivdoosi hindamiseks vajalikud keemiliste elementide kopsupeetuse tüübid