Keila linna ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga liitumise eeskirja kinnitamine – Riigi Teataja
Keila linna ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga liitumise eeskirja kinnitamine
KO 2006, 234, 2463
Määrus kehtestatakse Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni seaduse § 5 lõike 21 ja § 6 lõike 1 alusel ning kooskõlas Kohaliku omavalitsuse korralduse seadusega § 6 lõikega 1 ja § 22 lõike 1 punktiga 37.
§ 1. Määrusega kinnitatakse Keila linna ühisveevärgi ja –kanalisatsiooniga liitumise eeskiri vastavalt määruse lisale.
§ 2. Määrus jõustub 01. jaanuaril 2007. aastal.
Keila Linnavolikogu 28. novembri 2006 määrusega nr 28
KEILA LINNA ÜHISVEEVÄRGI JA –KANALISATSIOONIGA LIITUMISE EESKIRI
1.1. Keila linna ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga liitumise eeskirja (edaspidi eeskiri) eesmärk on kindlaks määrata ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga liitumise põhimõtted Keila linnas.
1.2. Eeskirja kohaldatakse koos ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni seaduse ja teiste õigustloovate aktidega.
1.3. Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni omanik või valdaja peab vastavalt käesolevale eeskirjale võimaldama kinnistu veevärgi ühendamise ühisveevärgiga ning kinnistu kanalisatsiooni ühendamise ühiskanalisatsiooniga ühisveevärgi ja ühiskanalisatsioonirajatistega kaetud alal.
1.4. Kinnistu loetakse ühisveevärgi ja –kanalisatsioonirajatistega kaetud alal asuvaks, kui kinnistu piir ei asu ühisveevärgi ja –kanalisatsiooni peatorust kaugemal kui 30 meetrit.
1.5. Kinnistu veevärgi ja kanalisatsiooni liitumine ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga toimub kinnistu veevärgi ja kanalisatsiooni omaniku või valdaja taotlusel tema ja ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni omaniku või valdaja (edaspidi vee-ettevõtja) vahel sõlmitud lepingu alusel.
1.6. Liitumisleping ja käesoleva eeskirja punktis 8.2. nimetatud akt on aluseks kliendilepingu sõlmimisel.
1.7. Liitumispunkt on ühisveevärgi ja –kanalisatsiooni omaniku või valdaja määratud ühisveevärgi ja –kanalisatsiooni ühenduskoht kinnistu veevärgi või kanalisatsiooniga. Liitumispunkt asub avalikult kasutataval maal kuni üks meeter väljaspool kinnistu piiri. Liitumispunkt on ühisveevärgi ja –kanalisatsiooni oluline osa. Kui liitumispunkti ei ole võimalik määrata eelnimetatud tingimustel, määratakse liitumispunkt ühisveevärgi ja –kanalisatsiooni omaniku või valdaja ja kinnistu omaniku või valdaja kokkuleppel.
1.8. Liitumispunktid fikseeritakse kirjalikult piiritlusaktis koos skeemiga, mis on kliendilepingu osa. Avalikelt teedelt, tänavatelt ja väljakutelt sademe- ja drenaaživee ning muu pinnase- ja pinnavee ärajuhtimise rajatiste puhul on liitumispunktiks ühiskanalisatsiooni vaatluskaev või ühenduskoht peatoruga ning sellisel juhul piiritlusakti ei koostata. Liitumispunktide muutmine toimub poolte kokkuleppel ja taotleja kulul.
1.9. Käesolevas eeskirjas liitumistaotluse, liitumistingimuste, liitumislepingu ja liitumistasu kohta sätestatut kohaldatakse ka kinnistu sadeveetorustike liitumise korral ühiskanalisatsiooniga, arvestades seda, et sadeveetorustike ühendamine ühiskanalisatsiooniga on lubatud vaid juhul, kui see on vooluhulki ja torustike läbimõõtu arvestades tehniliselt võimalik ega kahjusta ühiskanalisatsiooni toimimist.
2. Liitumistaotluse esitamine
2.1. Ühisveevärgi ja/või -kanalisatsiooniga liitumiseks esitab liituja vee-ettevõtjale vormikohase taotluse, mis peab sisaldama järgmisi andmeid:
2.1.1. omaniku nimi ja elu- või asukoha-aadress;
2.1.2. kinnistu aadress või maatüki katastritunnus;
2.1.3. vee kasutamise otstarve (olme- või tootmisvajadus);
2.1.4. vee keskmine ööpäevatarve ja suurim tunnitarve;
2.1.5. ärajuhitava reovee hulk ja koostis.
2.2. Taotlusele tuleb lisada kinnistu plaan mõõtkavas 1:500, millel on näidatud kõik olemasolevad ehitised (hooned, rajatised) ja nende ühendused tehnovõrkudega ning kavandatavate hoonete eeldatav paiknemine.
2.3. Vee-ettevõtja võib nõuda täiendavaid andmeid või selgitusi, kui need on vajalikud taotluse läbivaatamiseks.
2.4. Eeskirja punktis 2.1 nimetatud taotluse esitab ka klient, kes soovib muuta liitumise tehnilist lahendust või kes soovib suurendada tarbitava vee ja/või ärajuhitava reovee hulka määral, mis tingib olemasoleva tehnilise lahenduse muutmise.
3. Liitumistaotluse läbivaatamine
3.1. Vee-ettevõtja vaatab esitatud taotluse läbi 30 kalendripäeva jooksul arvates selle kättesaamisest. Vee-ettevõtja võib vajadusel pikendada taotluse läbivaatamise tähtaega kuni 15 kalendripäeva, teatades sellest kirjalikult liitujale.
3.2. Esitatud taotluses ja lisatud dokumentides puuduste ilmnemisel lepivad vee-ettevõtja ja taotluse esitaja kokku tähtaja puuduste kõrvaldamiseks.
3.3. Vee-ettevõtja ei rahulda taotlust, kui liituja:
3.3.1. veevajadust ei ole võimalik ühisveevärgist rahuldada, selle nõuetekohast toimimist kahjustamata;
3.3.2. tahab juhtida ühiskanalisatsiooni reovett, milles ohtlike ainete sisaldus ei vasta nõuetele;
3.3.3. reovee kogust ei ole võimalik juhtida ühiskanalisatsiooni seda kahjustamata.
3.4. Taotluse rahuldamisest keeldumist peab vee-ettevõtja kirjalikult põhjendama.
4. Liitumistingimused
4.1. Taotluse rahuldamisel väljastatakse liitujale liitumistingimused, mis on aluseks kinnistu veevärgi ja kanalisatsiooni ning ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni ühendustorustiku projekti (edaspidi projekt) projekteerimisele.
4.2. Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni liitumistingimustes määratakse:
4.2.1. liitumispunkt(id);
4.2.2. tehnilised (eri)nõuded;
4.2.3. vee lubatud keskmine ööpäevatarve;
4.2.4. ärajuhitava reovee hulk, lubatud reostumus ja nõuded ärajuhtimisrežiimi kohta;
4.2.5. isik(ud), kellega tuleb projekt kooskõlastada;
4.2.6. liitumistingimuste kehtivusaeg.
4.3. Liitumistingimuste kehtivusaja möödumisel on liitujal õigus nõuda liitumistingimuste kehtivusaja pikendamist. Pikendamisel on vee-ettevõtjal õigus esitada täiendavaid õigusaktidest tulenevaid tingimusi.
5. Projekti koostamine ja muutmine
5.1. Projekt koostatakse ehitusseaduses sätestatud korras.
5.2. Vee-ettevõtjal on vajadusel õigus nõuda projektis täiendavaid andmeid, arvutusi, selgitusi, eksperthinnanguid jms, mis on vajalikud tagamaks vee- ja/või kanalisatsioonirajatise korrektset tehnilist lahendust ning keskkonnasäästlikku toimimist.
5.3. Igasugune liitumiseks vajaliku projekti muutmine ning kõrvalekaldumine projektist lahendatakse ehitusseaduses sätestatud korras.
6. Liitumisleping
6.1. Liitumisleping sõlmitakse peale ehitusprojekti kooskõlastamist ja enne ehitamise algust. Liituja esitab kirjaliku taotluse liitumislepingu sõlmimiseks. Liitumislepingus sätestatakse:
6.1.1. dokumendid, mille alusel ehitustöid teostatakse (liitumistingimused, projekt, jms);
6.1.2. liitumistasu suurus ja tasumise kord;
6.1.3. vee-ettevõtja ja liituja muud õigused ning kohustused.
6.2. Vee-ettevõtja võib liitumislepingu lõpetada juhul, kui liituja ei täida liitumislepingust tulenevaid kohustusi ning vee-ettevõtja on teda eelnevalt kirjalikult hoiatanud. Vee-ettevõtjal on õigus liitumisleping lõpetada, teatades sellest kaks nädalat kirjalikult ette, kui liituja ei täitnud (ei asunud täitma) hoiatuses märgitud tähtajaks oma kohustusi.
6.3. Liitumislepingu sõlmib ka klient, kes soovib muuta liitumise tehnilist lahendust või kes soovib suurendada tarbitava vee ja/või ärajuhitava heitvee hulka määral, mis tingib olemasoleva tehnilise lahenduse muutmise.
6.4. Liitumislepingu lõpetamisel ei kompenseeri vee-ettevõtja liitujale kulutusi, mida liituja on enne liitumislepingu lõpetamist teinud.
6.6. Liitumisega seotud vaidlused lahendatakse õigusaktidega ettenähtud korras.
7. Liitumistasu
7.1. Ühisveevärgi ja/või -kanalisatsiooniga liituja maksab ühekordset liitumistasu. Liitumistasu eest rajatakse liitumispunktid ja liitumiseks vajalikud ühisveevärgi ja –kanalisatsiooni torustikud/rajatised. Juhul kui projekti koostab vee-ettevõtja, lisatakse liitumistasule juurde ka projekti koostamise kulud. Samuti lisanduvad liitumistasule ehitusjärelevalve kulud ning muud liitumisega seotud kulud.
7.2. Liitumistasu peab tasuma ka klient, kes soovib muuta liitumise tehnilist lahendust või kes soovib suurendada tarbitava vee ja/või ärajuhitava reovee hulka määral, mis tingib olemasoleva tehnilise lahenduse muutmise.
7.3. Liitumislepingu alusel koostatakse liitumistasu arve. Liitumistasu tasutakse ühekordse maksena arvel näidatud kuupäevaks. Vee-ettevõtja nõusolekul võib liitumistasu maksta osade kaupa, sel juhul määratakse liitumistasu maksmise kord ja tähtajad kindlaks liitumislepingu lisaks olevas maksegraafikus.
7.4. Ühisveevärgi ja –kanalisatsioonirajatistega kaetud alal arvutatakse kinnistu liitumistasu suurus (LT) järgmiselt:
LT = M1 + M2 + M3, kus
M1 - kinnistu tarbeks ehitatava ühendustoru ja liitumispunkti maksumus (kr);
M2 - kinnistu tarbeks vajalike ühisveevärgi või –kanalisatsiooni pea- ja magistraaltorustike ehitamise ja ümberehitamise maksumus (kr);
M3 - kinnistu tarbeks vajalike ühisveevärgi või –kanalisatsiooni muude ehitiste ehitamise ja ümberehitamise (ümberseadistamise) maksumus (kr).
7.5. Ühisveevärgi ja –kanalisatsioonirajatistega katmata ala liitumistasu määr MQ (kr/m2) arvutatakse järgmiselt:
RQ + RV + RO
Mq = n n
∑ Ski + ∑ Shi
RQ– ala ühisveevärgi või –kanalisatsiooni torustike, liitumispunktide ning muude ehitiste maksumus (kr);
RV– ala veega varustamiseks või reovee ärajuhtimiseks väljaspool ala tehtavate ja varem tehtud ning alal varem tehtud ühisveevärgi ja –kanalisatsiooni ehitiste ehitamise ja ümberehitamise maksumus (kr);
RO– ala veega varustamiseks või reovee ärajuhtimiseks ühisveevärgi ja –kanalisatsiooni omaniku poolt väljaspool ala ja alal varem ostetud ning ostetavate veevärgi ja –kanalisatsiooni ehitiste maksumus (kr).
Ski– ala i-kinnistu (krundi) pindala liitumistasu arvutamiseks (m2), i = 1, …, n;
Shi– ala i-kinnistu (krundi) ehitusõiguse kohase hoonestuse, varem hoonestatud planeeringuta alal seal paikneva hoonestuse, suletud brutopind (m2), i = 1, …, n.
7.6. Kinnistu liitumistasu suurus Pki (kr) arvutatakse järgmiselt:
Pki = MQ × (ski + shi)
7.7. Kinnistu liitumistingimused ja liitumistasu suurus liitumisel sademevee kanalisatsiooniga toimub liituja ja sadevee kanalisatsiooni omaniku kokkuleppel.
8. Ühendus- ja/või tänavatorustiku ning ühendatava kinnistu veevärgi ja kanalisatsiooni ehitamine ja kasutuselevõtmine
8.1. Ühendustorustiku ning ühendatava kinnistu veevärgi ja kanalisatsiooni (edaspidi kinnistu torustik) ehitamine toimub ehitusseaduses sätestatud korras. Ühendustorustiku ehitamist korraldab vee-ettevõtja, kui ei ole kokku lepitud teisiti.
8.2. Ehitustööde lõppemisel kontrollib vee-ettevõtja esindaja kinnistu torustiku ja ühendustorustiku vastavust nõuetele. Ühendustorustiku ja kinnistu torustiku vastavust nõuetele kinnitab kirjalik vastuvõtuakt (edaspidi akt), millele kirjutavad alla liituja, ühendustorustiku ehitaja ja vee-ettevõtja esindaja.
8.3. Enne akti koostamist peab ehitustööde teostaja esitama vee-ettevõtja esindajale ja linnavolikogu volitatud isikule järgmised dokumendid:
8.3.1. teostusjoonised;
8.3.2. kasutatud materjalide ja seadmete sertifikaadid või neid asendavad dokumendid;
8.3.3. torustike ja rajatiste katsetusaktid;
8.3.4. vee-ettevõtja nõudel veetorustike ja veevärgirajatiste sanitaartöötlusaktid;
8.3.5. torustikega ühendatud tehnoloogiaseadmete loetelu ja tehnilised näitajad.
8.4. Vee-ettevõtja loal võib valmisehitatud ühendustorustikku kasutada kinnistu ehitusaegseks veega varustamiseks ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni kasutamise eeskirjas sätestatud ajutise kasutamislepingu alusel ja tingimustel.
8.5. Vee-ettevõtjal on õigus kokkuleppel liitujaga kontrollida kinnistusiseste võrkude teostust ning osaleda kõigi katsetuste ja sanitaartöötluste juures.
8.6. Uusi tehnoloogiaseadmeid võib kinnistu veevärgiga ühendada ainult vee-ettevõtja loal.
8.7. Vee-ettevõtja alustab vee andmist ja reovee ärajuhtimist pärast kliendilepingu sõlmimist, liitumistasu maksmist, eeskirja punktis 8.2. nimetatud akti allkirjastamist ja kliendilepingus kokkulepitud tähtajal.


LGBT olukord Eestis – Eesti Inimõiguste Keskus
Tagasi eelmise peatüki juurde (“Integratsioon ja rahvuslik sidusus Eesti ühiskonnas”)
Edasi järgmise peatüki juurde (“Pagulaste ja varjupaigataotlejate õigused”)
Olulist edasiminekut LGBT[i] inimeste õiguste kaitse osas 2010. aastal ei toimunud. Riigi praktika seksuaalse orientatsiooni alusel diskrimineerimise osas on endiselt napp – puudub nii ametlik statistika kui ka kohtupraktika, hoolimata seadustega antud võimalustest. Samuti on soolise võrdõiguslikkuse ja võrdse kohtlemise volinikule ja õiguskantsleri büroole esitatud kaebuste arv marginaalne. Siit võib järeldada, et ka LGBT inimeste kogukond ise ei ole veel piisavalt informeeritud või julge, et oma õiguste kaitseks kas õiguskantsleri, voliniku või muude asjakohaste institutsioonide poole pöörduda.
Praktikas ei ole rakendatud ka näiteks karistusseadustiku § 151, mis kriminaliseerib vaenu õhutamise seksuaalse sättumuse alusel. Kuigi kaebusi politseile on eelpoolmainitud paragrahvile viidates tehtud, ei ole ühtki neist menetlusse võetud.[ii] Sama paragrahvi alusel on aga menetlusse võetud näiteks kaebus viha õhutamise kohta rahvuse alusel.[iii] Seega võib järeldada, et KarS §151 mõju seksuaalse orientatsiooni alusel diskrimineerimise vastu võitlemisele puudub.
2010. aasta suvel avaldas ÜRO inimõiguste komitee soovitused Eestile seoses ÜRO poliitiliste ja kodaniku õiguste rahvusvahelise pakti täitmisega.[iv] Soovitused sisaldasid mitmeid märkimisväärseid punkte LGBT inimesi puudutavate küsimustega. Komitee kriitikat pälvis enim asjaolu, et Eestis on dokumenteeritud vaid üksikud diskrimineerimise juhtumid, ja seda mistahes alustel, sealhulgas ka seksuaalse orientatsiooni alusel. Seega tõstatas ka inimõiguste komitee küsimuse võrdse kohtlemise seaduse tegeliku mõju ja efektiivsuse kohta.
Samuti tuleb tähelepanu juhtida asjaolule, et kuigi võrdse kohtlemise seaduses[v] on ühe alusena, mille põhjal diskrimineerimise eest üritatakse kaitsta, kirjas ka seksuaalne sättumus, on kogu seaduse mõju LGBT inimestele siiski piiratud.[vi] VKS § 2 sätestab seaduse kohaldamisala, mis erineb vastavalt diskrimineerimise alusele. Diskrimineerimine rahvuse (etnilise kuuluvuse), rassi või nahavärvuse tõttu on keelatud muuhulgas sotsiaalhoolekande-, tervishoiu- ja sotsiaalkindlustusteenuse, sealhulgas sotsiaaltoetuste saamisel, hariduses ning avalikkusele pakutavate kaupade ja teenuste, sealhulgas eluaseme kättesaadavuses. Samas on kaitse diskrimineerimise eest seksuaalse sättumuse alusel just eelnevalt nimetatud valdkondade võrra kitsam. Seega ei laienda võrdse kohtlemise seadus LGBT inimeste õiguste kaitset, võrreldes sellega, mida sätestas juba Euroopa Liidu direktiiv 2000/78, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel.[vii]
Täiesti tähelepanuta on jäänud trans-inimesed (e.k. trans-inimene – ingl.k transgender) ja nende olukord Eestis, seda eelkõige väljaspool võrdse kohtlemise temaatikat. Trans-inimeste õigused ning õiguslik regulatsioon on endiselt segane ning laiali mitmetes erinevates seadustes.[viii] Seetõttu on raske saada ülevaadet, millised on nende kohustused ja õigused.
2010. aastal kerkis LGBT temaatika laiema avalikkuse tähelepanu alla kolmel korral. Kevad-suvel kajastas meedia pikalt nn Viimsi kaasust ja kohtu otsust selle osas ning sügis-talvel uuriti seisukohti samasooliste partnerluse jms kohta Riigikokku kandideerijatelt. Tegelikult olid 2011. aasta Riigikogu valimised esimene kord, mil küsiti poliitilist seisukohta ka LGBT inimeste küsimuses. Riigikokku valituks osutunute seast (arvestatud ka asendusliikmeid) pooldas samasooliste paaride partnerlusseadust 32 vastanut, 40 saadikut ei toetanud partnerlusseadust ning 21 saadikut ei vastanud küsimusele.[ix] See näitab, et ühiskonna valmisolek käsitleda seda olulise teemana on olemas.
Tugevaimalt tõstis LGBT inimeste temaatika avalikkuse tähelepanu alla laiaulatuslik kampaania „Erinevus rikastab“. Euroopa Komisjoni programmi „Progress“ raames Sotsiaalministeeriumi kaasrahastatav ning Tallinna Tehnikaülikooli õiguse instituudi juhitav projekt keskendus 2010. aastal homofoobiale ja rassismile.
Projekti „Erinevus rikastab“ raames tekitas laialdast avalikku diskussiooni sügisel toimunud välimeediakampaania.[x] Kahe nädala jooksul olid viies Eesti linnas üleval enam kui 90 plakatit, mille sõnumid olid üles ehitatud isiklikku aspekti sisse toovatele küsimustele, nt „Aga kui sinu õde armub oma sõbrannasse?“.
Välimeediakampaania tõi kaasa suure avalikkuse tähelepanu ning mitmeid arvamusartikleid nii poolt- kui vastuargumentidega. Sealjuures on oluline ära märkida, et 2010. aasta suvel sama projekti raames ilmunud Eesti Päevalehe homofoobiale keskendunud lisaleht Möte[xi] suuremat avalikku arutelu ei tekitanud, kuigi sisulisi seisukohavõtte ning argumente võinuks ajalehest leida ehk rohkem kui sõnumitelt plakatitel.
Samasooliste paaride õigused
Võrreldes aastaga 2009 ei ole Eestis seadusandlikul tasandil samasooliste partnerite õiguste kaitses edasiminekuid olnud. Pigem võib olulise tagasiminekuna vaadata Justiitsministeeriumi otsust loobuda algatamast seaduseelnõud, mis lubaks registreerida abielu institutsioonist eraldi kas sama- või erisooliste paarisuhteid.
Kuna seni on LGBT-teemaline kohtupraktika täielikult puudunud, siis teatavaks edasiminekuks võib pidada 2010. aastal Tallinna Ringkonnakohtu poolt langetatud otsust kaasuses, mille üheks osapooleks oli samasooline paljulapseline perekond, kellele kohalik omavalitsus keeldus laste sõidu- ja koolitoidutoetust maksmast.
2009. aasta alguses taotles koos kolme last kasvatav samasooliste partneritega perekond oma elukohajärgsest omavalitsusest – Viimsi vallast tasuta ühistransporti ning kooli- ja lasteaiatoidu toetust vastavalt 2007. aasta 25. aprilli Viimsi Vallavolikogu määrusele nr. 16, mille kohaselt on õigus eelnimetatud toetustele peredel, kus alaealisi lapsi on kolm või enam:
“Perekonnaliige – selleks loetakse isikut, tema abikaasat või temaga koosolevat elukaaslast, nende ülalpidamisel olevaid lapsi ja vanemaid, kui nad elavad ühes leibkonnas, s.t kasutavad sissetulekuid ühiselt ja neil on ühine majapidamine.”
Enne taotluse esitamist täpsustas taotleja valla sotsiaal- ja tervishoiuametnikuga telefonivestluses, et toetuse saamiseks ei pea vanemad olema abielus, vaid elama koos ühe leibkonnana.
Taotluse esitamisega samal päeval tuli Viimsi vallast taotlejale vastus, milles Viimsi vald keeldus toetuse maksmisest, põhjendades seda järgmiselt:
„Viimsi vallas on toetuste ja soodustuste määramisel vastutulekuna isikutele erandina mõnikord arvestatud ka faktilist abielu ehk nn vabaabielu, kuigi see on seadustes otseselt reguleerimata. Kuna aga käesoleval hetkel kehtiva perekonnaseaduse § 1 lg 1 kohaselt sõlmitakse abielu vaid mehe ja naise vahel, siis ei saa kahe samasoolise isiku faktilist koosolekut paraku kuidagi käsitleda ühe perena, mistõttu puudub alus Teile soodustuste kehtestamiseks, kuna soodustuste määramiseks oleks vajalik peres vähemalt kolme lapse olemasolu.”[xii]
Sealjuures on oluline veel märkida, et Viimsi vallavolikogu määrus nr. 16 ei sisaldanud ka kitsendavat sätet, et perekond peab koosnema vastassoost vanematest ning nende lastest.[xiii]
Taotleja pöördus õiguskantsleri poole palvega kontrollida, kas omavalitsuse eitav vastus on kooskõlas kehtiva seadusandlusega. 2009. aasta 19. mail saatis õiguskantsler Indrek Teder Viimsi Vallavalitsusele e-kirjaga menetluskokkuvõtte,[xiv] milles tegi ettepaneku rikkumine kõrvaldada ning väljendas seisukohta, et Viimsi valla otsus viidata perekonnaseaduse lõigule, mille kohaselt sõlmitakse abielu mehe ja naise vahel, ei oma asjas puutumust, kuna perekonnaseaduse 9. peatükk näeb perekonda kuuluvate liikmetena ette ka kasuvanemat, täpsustamata, mis soost kasuvanem peab olema. Lisaks tegi õiguskantsler Viimsi vallale ettepaneku taotlused uuesti läbi vaadata.
Peale õiguskantsleri menetluskokkuvõttest tulenevate ettepanekute kättesaamist viis aga Viimsi Vallavolikogu sotsiaaltoetuste korda puudutavasse määrusesse Vallavolikogu 2009. aasta 9. juuni otsusega nr. 16 sisse muudatuse, millega täpsustati perekonnaliikme staatus:
“Perekonnaliige – selleks loetakse isikut, tema abikaasat või temaga koos elavat vastassoost elukaaslast, nende ülalpidamisel olevaid lapsi ja vanemaid, kui nad elavad ühes leibkonnas, st kasutavad sissetulekuid ühiselt ja neil on ühine majapidamine.”
Seejärel vaadati vastavalt õiguskantsleri ettepanekule uuesti läbi esitatud taotlused ning taotlejale edastati eitav otsus järgmise põhjendusega:
„Nimetatud soodustused Viimsi vallas on ette nähtud perekonnaseaduse § 1 lg 1 mõistes peredele, milleks paraku tänases õigusruumis S-i väidetavat kooselu K-ga aga ei saa käsitleda. […] Korraldust on võimalik vaidlustada Tallinna Halduskohtus (Pärnu mnt 7, Tallinn) või esitada vaie Viimsi Vallavalitsusele 30 päeva jooksul alates teatavakstegemisest.“[xv]
Toetusi taotlenud samasooline paar otsustas oma õiguste kaitseks pöörduda kohtusse. 2009. aasta 19. oktoobril tegi Tallinna Halduskohus otsuse[xvi] tühistada Viimsi vallavalitsuse korraldus, millega toetuse andmisest keelduti ning ühtlasi kohustati Viimsi vallavalitsust taotlusi kohtuotsust arvesse võttes uuesti läbi vaatama. Viimsi vald kaebas kohtuotsuse edasi Tallinna Ringkonnakohtusse, kes 2010. aasta 15. juunil otsustas[xvii] jätta Tallinna Halduskohtu otsuse muutmata. Otsuse kohaselt tegutses Viimsi vald õigusvastaselt kui keeldus samasoolise paari lastele maksmast sõidu- ja koolitoidu toetust. Viimsi vald loobus edasi kaebamast.
Sisuliselt võib Viimsi kaasuse alusel väita, et kuigi Eesti seadusandluses pole perekonna mõiste defineeritud, võivad end pere- ja/või leibkonnana määratleda ka isikud, kes pole seadusliku lepinguga seotud ning sellisel moel peaksid neile laienema kõik sotsiaalsed soodustused, mis pere- või leibkondadele laienevad. Samas ei olnud Riigikohtul kassatsioonikaebuse esitamisest loobumise tõttu võimalik anda õiguslikult siduvat seisukohta, mistõttu kaasusel puudub laiem õiguslik mõju ning ei ole välistatud, et mõnes teises sarnases kaasuses mõne teise kohtu käsitlus eeltoodust oluliselt erineb.
Samasooliste partnerlus
Teise olulise sündmusena 2010. aastal võib välja tuua poleemika võimaliku partnerlusseaduse osas, mis võiks anda ka samasoolistele paaridele erisooliste paaridega samaväärsed õigused ja kohustused. Justiitsminister Rein Lang lubas 2009. aastal hakata tegelema samasooliste paaride vahelisi suhteid reguleeriva partnerlusseaduse väljatöötamisega.[xviii] Justiitsministeerium koostas uurimuse vabaabielus olevate isikute õigustest ja kohustustest teineteise suhtes vastavalt olemasolevale regulatsioonile ning tõi välja kolm võimalikku varianti, kuidas selliseid suhteid selgemini reguleerida.
„1. Jätta õigus suuresti muutmata, eemaldades vaid üksikutes seadustes mõningad asjaolud, mis asetavad mitteabielulise kooselu partnerid abikaasadega võrreldes ebavõrdsesse olukorda (nt üürisuhetega seonduv). […]
2. Luua eraldi lepinguliik mitteabielulise kooselu paaridele. Partnerlusleping paneks paika n-ö standardpaketi õigusküsimustest, mis mitteabielulises kooselus probleeme tekitavad. […]
3. Avada abielu institutsioon ka samasoolistele paaridele. Sel juhul ei ole vaja eraldi seadust, vaid piisab perekonnaseaduse täiendamisest ning mõningate teiste seaduste muutmisest. Sellegi variandi puhul tuleb otsustada lapsendamisega seonduv.“[xix]
Augustis teatas justiitsminister siiski, et loobutakse partnerlusseaduse väljatöötamisest, kuna Isamaa ja Res Publica Liit, üks kahest valitsuskoalitsioonis olevast erakonnast on sellele vastu.[xx]
„Inimõigused Eestis“ 2009. aasta aruanne toonitas, et 2010. aasta suvel jõustuv perekonnaseadus[xxi] toob esile kaks olulist küsimust, mille osas õiguslik selgus puudub. Esiteks, abielu takistavate asjaolude puudumise tõendi väljastamine välisriigis samast soost partneriga abielluda soovivatele Eesti kodanikele; teiseks, välisriigis sõlmitud samasooliste abielude tunnustamine Eestis.
Kehtiva perekonnaseaduse § 1 sätestab, et abielu sõlmitakse mehe ja naise vahel ning sama seaduse § 5 käsitleb abielu sõlmimist takistavaid asjaolusid. See tähendab, et kehtiva seadusandluse kohaselt ei ole võimalik väljastada abielu takistavate asjaolude puudumise tõendit Eesti kodanikule, kes soovib abielluda samasooliste abielu seadustanud riigi kodanikuga vastavas riigis, kuna Eesti perekonnaseaduse kohaselt on tegemist abielu takistava asjaoluga.
Perekonnaseaduse § 10 lõige 1 sätestab, et abielu on tühine kui abielus on samast soost isikud. See tähendab, et õiguslikult ei saa Eestis tunnustada samasooliste abielu seadustanud riikidest pärit paaride abielu, kuna kehtiva seadusandluse järgi on samasooliste abielu tühine.
Viidates ELi direktiivile 2004/38/EÜ (mille Eesti on üle võtnud Euroopa Liidu kodaniku seadusega), on Euroopa Liidu Põhiõiguste Agentuur korduvalt kinnitanud oma seisukohta, et kuigi Euroopa Liidu õigus ei kohusta liikmesriike samasooliste partnerlusi või abielusid lubama ega tunnustama, kohustab see liikmesriike kohtlema Euroopa Liidu õiguse (sh vaba liikumist, rännet ja varjupaika käsitleva õiguse) kohaldamisel samasoolisi paare vastassooliste paaridega võrdselt.[xxii]
MTÜ Seksuaalvähemuste Kaitse Ühingu päringu alusel algatas õiguskantsler Indrek Teder menetluse, milles soovis justiitsministrilt lisaselgitusi seoses samasooliste isikute poolt välisriigis sõlmitud abielu tunnustamisega Eestis.[xxiii] Justiitsministeeriumi hinnangul on
„samasooliste abielu sõlmimise lubamise/keelamise küsimused põhimõttelise tähendusega ning kuna Eestis on seadusandja teadlikult ja selgesõnaliselt sellise võimaluse välistanud, tuleb asuda seisukohale, et ka mujal sõlmitud selliste abielude tunnustamine on siinse avaliku korraga vastuolus“.
Samas on Siseministeerium 2008. aastal väljendanud seisukohta, et Euroopa Liidu kodaniku seadusest lähtuvalt ei näe ministeerium takistusi teistes riikides sõlmitud samasooliste abielude tunnustamiseks Eestis.[xxiv]
Tagada täiendkoolitused spetsialistide (õpetajad, tervishoiutöötajad, politseinikud, ametnikud jt) harimiseks võrdse kohtlemise temaatikal, tagamaks LGBT inimeste õiguste tõhusam kaitse ja võrdne kohtlemine igapäevapraktikas.
Jälgida karistusseadustiku § 151 (vaenu õhutamine mh seksuaalse sättumuse tõttu) toimimist kõikides eluvaldkondades.
Suurendada LGBT kogukonna teadlikkust oma õigustest.
Algatada seaduseelnõu samasooliste paaride vaheliste suhete reguleerimiseks või avada abielu institutsioon ka samasoolistele paaridele.
Lähtuda õiguskindluse tagamiseks praktikas Euroopa Liidu õigusest tulenevast kohustusest kohelda Euroopa Liidu õiguse (mh vaba liikumist, rännet ja varjupaika käsitleva õiguse) rakendamisel samasoolisi paare erisooliste paaridega võrdselt.
[i] LGBT – lesbid, geid, biseksuaalid ja trans-inimesed; rahvusvaheliselt tunnustatud lühend lesbian, gay, bisexual and trans-persons.
[ii] Lisette Kampus, kaebus Põhja Politseiprefektuurile 10/2007; Reimo Mets, MTÜ Seksuaalvähemuste Kaitse Ühing, kaebus Põhja Politseiprefektuurile 01/2009.
[iii] Riigikohtu kriminaalkolleegium. Otsus kriminaalasjas 3-1-1-117-05 (10.04.2006).
[iv] ÜRO inimõiguste komitee (2010). Lõppjäreldused: Eesti, CCPR/C/EST/CO/3 (4.08.2010). Arvutivõrgus kättesaadav: http://www.vm.ee/sites/default/files/CCPR-komisjoni_loppjareldused_EST.pdf.
[v] Võrdse kohtlemise seadus. RT I 2008, 56, 315 … RT I 2009, 48, 323.
[vi] Üldise diskrimineerimise keeldu vaata peatükis 8.
[vii] Nõukogu direktiiv 2000/78/EÜ, 27. november 2000, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel. EÜ Teataja L 303/16 (2.12.2000).
[viii] EL Põhiõiguste Agentuur (2010). Homophobia, transphobia and discrimination on grounds of sexual orientation and gender identity. 2010 Update. Comparative legal analysis. [Homofoobia, transfoobia ja diskrimineerimine seksuaalse orientatsiooni ja soo identiteedi alusel. 2010. aasta täiendus. Võrdlev õigusanalüüs]. Arvutivõrgus kättesaadav: http://www.fra.europa.eu/fraWebsite/attachments/FRA-LGBT-report-update-corr2010.pdf.
[ix] Eesti Gei Noored (2011). 101 vastust küsimusele „Kas Eestis võiks seadustada samasooliste kooselu (tsiviilpartnerluse)?“ Kokkuvõte ERRi Valijakompassi vastustest. Arvutivõrgus kättesaadav: http://egn.ee/101seisukohta/partnerlus.html.
[x] Raun, Alo (2010). Aga kui sinu õde armub oma sõbrannasse? Postimees, 27.09.2010. Arvutivõrgus kättesaadav: http://www.postimees.ee/?id=318228.
[xi] EPL lisaleht Möte, juuni 2010. Arvutivõrgus kättesaadav: http://www.epl.ee/rubriik/mote.
[xii] Viimsi valla sotsiaalametniku R.H. e-mail toetust taotlenud S.O.-le. 28.01.2009.
[xiii] Viimsi Vallavolikogu. Määrus nr 16 „Viimsi valla eelarveliste sotsiaaltoetuste määramise ja maksmise kord“ (25.04.2007). Arvutivõrgus kättesaadav: http://www.viimsivald.ee/public/valla_eelarveliste_sots.toetuste_maar.ja_maksm.kord_16.02.10_nr4redakts..pdf.
[xiv] Õiguskantsler (2009). Ettepanek rikkumise kõrvaldamiseks Viimsi vallavalitsusele, nr 7-5-090297/0903201. E-kiri 19.05.2009.
[xv] Viimsi valla sotsiaalametniku R.H. e-mail taotleja S.O.-le. 12.06.09.
[xvi] Tallinna Halduskohus. Otsus haldusasjas 3-09-1489 (19.10.2009).
[xvii] Tallinna Ringkonnakohus. Otsus haldusasjas 3-09-1489/33 (15.06.2010).
[xviii] Ibrus, Kadri (2008). Homopaarid saavad peagi kooselu seadustada. Eesti Päevaleht, 3.07.2008. Arvutivõrgus kättesaadav: http://www.epl.ee/artikkel/434315.
[xix] Olm, Andra (2009). Mitteabieluline kooselu ja selle õiguslik regulatsioon. Justiitsministeerium. Arvutivõrgus kättesaadav: http://www.just.ee/orb.aw/class=file/action=preview/id=44568/Partnerlussuhted_anal%FC%FCs_09.07.2009.pdf.
[xx] BNS (2010). Justiitsministeerium loobus mitteabielulise kooselu reguleerimisest. Postimees, 2.08.2010. Arvutivõrgus kättesaadav: http://www.postimees.ee/?id=294844.
[xxi] Perekonnaseadus. RT I 2009, 60, 395 … RT I, 21.12.2010, 4.
[xxii] EL Põhiõiguste Agentuur (2009). Samasoolised paarid, Euroopa Liidu kodanike vaba liikumine, ränne ja varjupaik. Teabeleht. Arvutivõrgus kättesaadav: http://fra.europa.eu/fraWebsite/attachments/Factsheet-homophobia-couples-migration_ET.pdf.
[xxiii] Vt – (2011). Õiguskantsler uurib samasooliste abielu tunnustamist Eestis. Delfi, 8.02.2011. Arvutivõrgus kättesaadav: http://www.delfi.ee/news/paevauudised/eesti/oiguskantsler-uurib-samasooliste-abielu-tunnustamist-eestis.d?id=39909987.
[xxiv] Haruoja, Merle; Käsper, Kari ja Meiorg, Marianne (2008). Thematic Legal Study on Homophobia and Discrimination on Grounds of Sexual Orientation (Estonia) [Temaatiline õigusuuring homofoobiast ja diskrimineerimisest seksuaalse sättumuse alusel (Eesti)]. EL Põhiõiguste Agentuur, veebruar 2008. Arvutivõrgus kättesaadav: http://fra.europa.eu/fraWebsite/attachments/FRA-hdgso-NR_EE.pdf. Lk 15.
OSALEVAD SÖÖGIKOHAD
#mitmekesisus auhinnamäng
Üritused organisatsioonides
Mitmekesisuse kvaliteedimärgisega tunnustatud organisatsioonid


Rahvaraamatukogu seadus – Riigi Teataja
Rahvaraamatukogu seadus (lühend - RaRS)
Jõustumine: 15.03.201901.01.201816.01.201601.07.201401.01.201101.05.200701.06.2002
RT I, 06.01.2016, 12
Käesolev seadus sätestab rahvaraamatukogude tegevuse, kogude, teeninduse, juhtimise ja finantseerimise korralduse alused.
§ 2. Rahvaraamatukogu
(1) Rahvaraamatukogu eesmärk on tagada elanikele vaba ja piiramatu juurdepääs informatsioonile, teadmistele, inimmõtte saavutustele ning kultuurile, toetada elukestvat õppimist ja enesetäiendamist.
(2) Rahvaraamatukogu käesoleva seaduse tähenduses on munitsipaalraamatukogu, kes kogub, säilitab ja teeb lugejale kättesaadavaks temale vajalikud trükised, auvised ja teised teavikud (edaspidi teavikud) ning avalikud andmebaasid.
§ 3. Rahvaraamatukogu õiguslik seisund
(1) Rahvaraamatukogu on kohaliku omavalitsuse asutus.
(2) Rahvaraamatukogu juhindub oma tegevuses käesolevast seadusest, teistest õigusaktidest, UNESCO rahvaraamatukogude manifestist ja oma põhimäärusest.
2. peatükk RAHVARAAMATUKOGU TEGEVUSE KORRALDUS
§ 4. Rahvaraamatukogu asutamine
(1) Rahvaraamatukogu asutamise otsustab kohaliku omavalitsuse volikogu.
(2) Rahvaraamatukogude võrgu loomisel tuleb lähtuda järgmistest põhimõtetest:
1) igas kuni 10 000 elanikuga linnas vähemalt üks rahvaraamatukogu;
2) üle 10 000 elanikuga linnas vähemalt üks rahvaraamatukogu keskmiselt iga 15 000 elaniku kohta;
3) mujal vähemalt üks rahvaraamatukogu keskmiselt kuni 500 elanikuga teeninduspiirkonna kohta.
(3) Rahvaraamatukogu asutamisest teatab valla- või linnavalitsus kirjalikult Kultuuriministeeriumile. Teates näidatakse ära rahvaraamatukogu nimetus, asukoht, sidevahendite numbrid.
§ 5. Maakonnaraamatukogu ja linna või valla keskraamatukogu
(1) Igas maakonnas peab olema maakonnaraamatukogu. Maakonnaraamatukogu on rahvaraamatukogu, kes täidab täiendavalt raamatukoguteeninduse maakondliku koordineerimise ülesandeid.
(2) Valdkonna eest vastutav minister nimetab maakonnaraamatukogu maavanema ettepanekul. Ettepaneku tegemisel maakonnaraamatukogu nimetamiseks lähtub maavanem käesoleva paragrahvi lõikes 5 loetletud ülesannete täitmiseks vajalike tingimuste olemasolust ja vastava valla- või linnavolikogu nõusolekust.
(3) Linnas või vallas, kus on mitu rahvaraamatukogu, võib linna- või vallavolikogu raamatukoguteeninduse koordineerimiseks nimetada ühe rahvaraamatukogudest linna või valla keskraamatukoguks.
(4) Maakonnaraamatukogu ja keskraamatukogu ülesandeid võib täita sama raamatukogu.
(5) Maakonnaraamatukogu ja keskraamatukogu ülesanded raamatukoguteeninduse koordineerimisel on:
1) kogude komplekteerimine ja töötlemine;
2) rahvaraamatukogude tegevuseks vajalike bibliograafia-, täistekst- ja muude andmebaaside loomine ja pidamine;
3) rahvaraamatukogude statistilise aruandluse korraldamine ja tegevuse analüüsimine;
4) erialane nõustamine ja raamatukogutöötajate täienduskoolituse korraldamine;
5) teatmebibliograafilise töö korraldamine.
[RT I 2007, 19, 93 - jõust. 01.05.2007]
§ 6. Rahvaraamatukogu põhimäärus ja töökorraldus
(1) Rahvaraamatukogu ülesanded, juhtimise korraldus, juhi õigused ja kohustused, raamatukogu struktuur ning muud tegevuse korraldamise olulised küsimused sätestatakse põhimääruses, mille kinnitab kohaliku omavalitsuse volikogu.
(2) Rahvaraamatukogu töökorralduse juhendi kinnitab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
§ 7. Rahvaraamatukogu direktor
(1) Rahvaraamatukogu tööd juhib direktor.
(2) Direktori vaba ametikoha täitmiseks korraldatakse avalik konkurss. Konkursi kuulutab välja ja konkursi korra kehtestab valla- või linnavalitsus.
(3) Direktoriga sõlmib töölepingu vallavanem või linnapea. Direktoriga sõlmitakse tähtajaline või tähtajatu tööleping.
(4) Direktoril peab olema kõrgharidus, välja arvatud käesoleva paragrahvi lõikes 6 nimetatud juhul.
(5) Kui direktoril ei ole raamatukogunduse või infoteaduste kõrgharidust, peab tal olema raamatukoguhoidja kutsekvalifikatsiooni neljas aste.
(6) Kui rahvaraamatukogu teeninduspiirkonnas on kuni 500 elanikku, peab direktoril olema raamatukoguhoidja kutsekvalifikatsiooni kolmas aste, kui tal puudub käesoleva paragrahvi lõikes 4 või 5 nimetatud kvalifikatsioon.
§ 8. Rahvaraamatukogu nõukogud
(1) Kohalikule omavalitsusele raamatukoguteeninduse korraldamise kohta ettepanekute tegemiseks moodustatakse rahvaraamatukogu töö hindamiseks ja muude rahvaraamatukogu tegevust puudutavate oluliste küsimuste läbiarutamiseks vähemalt kolmeliikmeline rahvaraamatukogu nõukogu. Rahvaraamatukogu nõukogu moodustamise kord, pädevus ja töökord sätestatakse rahvaraamatukogu põhimääruses.
(2) Rahvaraamatukogude arengusuundade ja sihtprogrammide läbiarutamiseks ning koostöö korraldamiseks moodustab valdkonna eest vastutav minister nõuandva koguna Rahvaraamatukogude Nõukogu ja kinnitab selle põhimääruse.
§ 9. Rahvaraamatukogu vara
Rahvaraamatukogu valduses oleva vara valdamine, kasutamine ja käsutamine toimub vastavalt kohaliku omavalitsuse volikogu kehtestatud korrale.
§ 10. Rahvaraamatukogu finantseerimine
(1) Rahvaraamatukogu finantseeritakse:
1) kohaliku omavalitsuse eelarvest;
4) tema põhitegevusega seotud tasulistest teenustest;
5) laekumistest sihtasutustelt ja sihtkapitalidelt.
(2) Kohalik omavalitsus tagab:
1) töötajate töötasud, välja arvatud käesoleva paragrahvi lõike 3 punktis 3 nimetatud töötajate puhul;
2) kogude regulaarse varustatuse teavikutega, lähtuvalt rahvaraamatukogu teeninduspiirkonna elanike arvust;
3) rahvaraamatukogu eripärale vastavad ruumid, sisustuse ja majandamiskulud.
(3) Toetusena riigieelarvest finantseeritakse Kultuuriministeeriumi ettepanekul kulud:
1) teavikute soetamiseks;
2) riiklike programmide realiseerimiseks;
3) maakonnaraamatukoguks oleva rahvaraamatukogu nelja töötaja töötasudeks ja ülalpidamiseks;
4) üldkasutatava andmesidevõrguga ühenduse loomiseks ja asjakohaste tehniliste vahendite soetamiseks.
(4) Käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud kulude jaotamise korra kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
[RT I 2000, 92, 597 - jõust. 01.01.2001]
§ 11. Teenistuslik ja haldusjärelevalve ning aruandlus
(1) Teenistuslikku järelevalvet rahvaraamatukogu tegevuse üle teostab kohalik omavalitsus.
(2) Haldusjärelevalvet rahvaraamatukogude võrgu üle teostab Kultuuriministeerium.
(3) Haldusjärelevalvet maakonnaraamatukogu ülesannete täitmise üle teostab maavanem.
(4) Rahvaraamatukogu esitab oma tegevuse kohta õigusaktides ettenähtud aruanded. Valla- või linnavalitsus esitab Kultuuriministeeriumile aruande rahvaraamatukogule riigieelarvest eraldatud summade kasutamise kohta hiljemalt iga aasta 20. jaanuariks.
(5) Kõik maakonnas asuvad rahvaraamatukogud esitavad maakonnaraamatukogule rahvaraamatukogu statistilise ja sisulise töö aruande. Maakonnaraamatukogu esitab Kultuuriministeeriumile maakonna rahvaraamatukogude statistilise ja sisulise töö koondaruanded hiljemalt iga aasta 1. märtsiks.
§ 12. Rahvaraamatukogu ümberkorraldamine ja tegevuse lõpetamine
(1) Rahvaraamatukogu ümberkorraldamine või tegevuse lõpetamine toimub kohaliku omavalitsuse volikogu otsusel.
(2) Rahvaraamatukogu ümberkorraldamisest või tegevuse lõpetamisest teatab valla- või linnavalitsus Kultuuriministeeriumile vähemalt üks kuu enne kavandatavat tähtaega.
3. peatükk KOGUD, TEENINDUS JA LUGEJA
§ 13. Kogud
(1) Rahvaraamatukogu kogud on koostiselt universaalsed, sisaldades teeninduspiirkonna elanike põhivajadustele vastavaid erinevates keeltes, eri tüüpi ja laadi teavikuid.
(2) Rahvaraamatukogu võib temale mittevajalikke teavikuid tasuta võõrandada või müüa valla- või linnavolikogu kehtestatud korras.
(3) Rahvaraamatukogus asuvate ajaloolise ja suure kultuuriväärtusega teavikute arvestus ja säilitamine toimub õigusaktides kultuurimälestiste kohta kehtestatud tingimustel ja korras.
§ 14. Raamatukoguteeninduse korraldus omavalitsuse territooriumil
(1) Rahvaraamatukogu teeninduspiirkonna määrab kohalik omavalitsus arvestusega, et ükski paikkond ei jääks raamatukogu teenindusest välja.
(2) [Kehtetu - RT I 2007, 19, 93 - jõust. 01.05.2007]
(3) Rahvaraamatukogu koordineerib raamatukoguteenindust oma teeninduspiirkonnas asuvate teiste raamatukogudega.
§ 15. Lugeja ja teenused
(1) Rahvaraamatukogu teenuseid võib kasutada igaüks, välja arvatud käesoleva seaduse paragrahv 17 lõikes 3 nimetatud juhul.
(2) Rahvaraamatukogu põhiteenused on teavikute kohapeal kasutamine ja kojulaenutus ning avalikule teabele üldkasutatava andmesidevõrgu kaudu juurdepääsu võimaldamine. Rahvaraamatukogu põhiteenused on tasuta.
(21) Avaliku teabe seaduse alusel üldkasutatava andmesidevõrgu kaudu avalikustatud teabega tutvumiseks võimaldatakse teabe taotlejal kasutada arvutit. Kui üldkasutatava andmesidevõrgu kaudu avalikustatud teabele soovib juurdepääsu rohkem isikuid, kui raamatukogu jõuab teenindada, on raamatukogu kohustatud korraldama soovijate eelregistreerimise. Raamatukogu töötaja on kohustatud isikuid abistama riigi- ja kohaliku omavalitsuse asutuste veebilehtedele juurdepääsu saamiseks.
(22) Digitaalne teavik, teaviku digitaalne kujutis ning digitaalset teavikut, teaviku digitaalset kujutist ja teavikut kirjeldavad andmed, mille autoriõigused või autoriõigusega kaasnevad õigused kuuluvad seaduse või tehingu alusel rahvaraamatukogule, on taaskasutatavad avaliku teabe seaduses sätestatud tingimustel ja korras, arvestades käesoleva seaduse ja autoriõiguse seadusega ettenähtud erisusi.
(3) Eriteenused (kopeerimine, andmebaaside kasutamine, tõlked ja muu) võivad olla tasulised. Eriteenuste eest võetava tasu suuruse kinnitab valla- või linnavalitsus.
(4) Rahvaraamatukogu kogudes puuduvad teavikud tellitakse lugeja soovil ja kulul teistest raamatukogudest.
(5) Lugejalt võib nõuda teaviku kojulaenutamisel tagatist, kui:
(51) Käesoleva paragrahvi lõikes 5 nimetatud tagatise võtmise ja tagastamise korra kehtestab valla- või linnavalitsus.
(6) Elanikele, kes tervisliku seisundi tõttu ei ole võimelised raamatukogu külastama, korraldab rahvaraamatukogu nende soovil tasuta koduteeninduse.
§ 16. Rahvaraamatukogu kasutamise eeskiri
Rahvaraamatukogu teeninduse korraldus, lugejate õigused ja kohustused kehtestatakse kohaliku omavalitsuse volikogu kinnitatud raamatukogu kasutamise eeskirjas, mis tehakse teatavaks igale lugejale.
§ 17. Lugeja vastutus
(1) Lugeja on kohustatud laenutatud teaviku tagastama laenutustähtaja jooksul. Kui lugeja ei tagasta laenatud teavikut tähtpäevaks, võib rahvaraamatukogu nõuda viivitatud aja eest tasu, kuid mitte rohkem kui 0,06 eurot iga viivitatud päeva eest ühe teaviku kohta.
(2) Teaviku rikkumise või tagastamata jätmise korral on lugeja kohustatud selle asendama või tasuma selle hinna kuni kümnekordses suuruses.
(3) Lugejalt, kes ei ole käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud kohustust rahvaraamatukogu antud tähtajaks täitnud, võetakse teavikute kojulaenutamise õigus ära kuni üheks aastaks.
(4) Rahvaraamatukogu annab lugejale tähtaja käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 2 nimetatud summade tasumiseks. Tähtpäevaks maksmata summa tasumiseks teeb valla- või linnavalitsus lugejale ettekirjutuse koos sundtäitmise algatamise hoiatusega ettekirjutuse täitmata jätmise korral. Ettekirjutuses märgitakse selle vaidlustamise võimalus, tähtaeg ja kord.
(5) Käesoleva paragrahvi lõikes 4 nimetatud hoiatuses märgitud tähtaja jooksul ettekirjutuse täitmata jätmise korral on valla- või linnavalitsusel õigus anda ettekirjutus sundtäitmiseks täitemenetluse seadustikus sätestatud korras.
(6) Valla- või linnavalitsus võib käesoleva paragrahvi lõigetes 4 ja 5 nimetatud pädevuse anda valla- või linna ametiasutusele või ametiasutuse hallatavale asutusele.
(7) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 2 nimetatud summad laekuvad kohaliku omavalitsuse eelarvesse.
§ 18. Põhimäärused
Rahvaraamatukogude põhimäärused kinnitatakse vastavalt käesoleva seaduse sätetele kolme kuu jooksul seaduse jõustumisest arvates.
§ 19. Maakonnaraamatukogud
Käesoleva seaduse jõustumisel võib lugeda maakonnaraamatukogudeks rahvaraamatukogud, mis on maakonnaraamatukogudeks nimetatud enne käesoleva seaduse jõustumist.
§ 20. Kultuuriministri määrused
Rahvaraamatukogu seaduse (RT 1992, 17, 250; RT I 1996, 49, 953) rakendamiseks antud kultuuriministri määrused tuleb viia vastavusse käesoleva seadusega kolme kuu jooksul seaduse jõustumisest arvates.
§ 201. Töölepingud ning haridus- ja kutsenõuded
(1) Enne 2007. aasta 1. maid direktoritega sõlmitud töölepingud jäävad kehtima ja neid saab lõpetada üksnes Eesti Vabariigi töölepingu seaduses sätestatud tingimustel ja korras.
(2) Enne 2007. aasta 1. maid ametis olevatele direktoritele kohalduvad enne 2007. aasta 1. maid kehtinud haridus- ja kutsenõuded.
§ 21. Seaduse kehtetuks tunnistamine
RT I, 13.03.2019, 127
(2) Valdkonna eest vastutav minister nimetab maakonnaraamatukogu kõigi maakonna kohaliku omavalitsuse üksuste ühisel ettepanekul. Ettepaneku tegemisel maakonnaraamatukogu nimetamiseks lähtuvad kohaliku omavalitsuse üksused käesoleva paragrahvi lõikes 5 loetletud ülesannete täitmiseks vajalike tingimuste olemasolust ja asjaomase valla- või linnavolikogu nõusolekust.
(21) Kui maakonna kohaliku omavalitsuse üksused ei saavuta maakonnaraamatukogu nimetamise ettepaneku tegemiseks vajalikku üksmeelt, nimetab valdkonna eest vastutav minister maakonnaraamatukogu kohaliku omavalitsuse üksuste ettepanekuta, kuulates ära maakonna kohaliku omavalitsuse üksuste arvamused ning lähtudes käesoleva paragrahvi lõikes 5 loetletud ülesannete täitmiseks vajalike tingimuste olemasolust ja asjaomase valla- või linnavolikogu nõusolekust.
(2) Haldusjärelevalvet rahvaraamatukogude võrgu ja maakonnaraamatukogu ülesannete täitmise üle teostab Kultuuriministeerium.
§ 151. Rahvaraamatukogu lugejaks registreerimine ja isikuandmete töötlemine
(1) Rahvaraamatukogu lugeja on raamatukogu registreeritud kasutaja. Rahvaraamatukogu töötleb isikuandmeid lugejatele raamatukogu teenuste osutamiseks, laenutuste üle arvestuse pidamiseks, statistiliseks aruandluseks ja teenuste analüüsiks ning käesoleva seaduse § 17 lõigetes 1 ja 2 nimetatud tasude nõudmiseks.
(2) Rahvaraamatukogu lugejaks registreeritakse isikut tõendava dokumendi või õpilaspileti alusel. Rahvaraamatukogul on õigus kuni 18-aastase isiku puhul küsida teaviku kojulaenutamiseks lapsevanema või seadusliku esindaja andmeid ja kirjalikku nõusolekut. Lugejate andmebaasi kantakse järgmised lugeja isikuandmed ja rahvaraamatukogu nõudel kuni 18-aastase isiku puhul ka lapsevanema või seadusliku esindaja isikuandmed:
(3) Puudega isikule avalike teenuste osutamiseks võib rahvaraamatukogu töödelda andmeid isiku puude liigi ja kestuse kohta, mis on tõendatud puudega isiku kaardi, pensionitunnistuse, Sotsiaalkindlustusameti tõendi, puude liiki ja kestust määrava arstitõendi või muu tõendi kohaselt, mis on määratletud muu seaduse, rahvusvahelise lepingu või Euroopa Liidu õigusaktiga.
(4) Rahvaraamatukogu lugejaks registreeritakse isik, kes nõustub täitma raamatukogu kasutamise eeskirja tingimusi.
(5) Lugejate andmete õigsust kontrollitakse kord aastas lugeja raamatukogu külastusel.
(6) Rahvaraamatukogu lugejate andmebaasist kustutatakse lugeja ja kuni 18-aastase isiku puhul lapsevanema või seadusliku esindaja andmed, välja arvatud statistikaga seotud isikustamata andmed, kui lugeja pole raamatukogu külastanud kolm aastat. Kui lugejal on rahvaraamatukogu ees täitmata kohustusi, ei kustutata lugeja või tema seadusliku esindaja andmeid lugejate andmebaasist. Nimetatud juhul säilitatakse andmeid kuni kohustuste täitmiseni.


Kasvuhoonegaaside heitkoguse ühikutega kauplemise kord – Riigi Teataja
Kasvuhoonegaaside heitkoguse ühikutega kauplemise kord
Kasvuhoonegaaside heitkoguse ühikutega kauplemise kord - sisukord
§ 2 Tasuta eraldatavate lubatud heitkoguse ühikute taotlemise kord
§ 3 Käitises kavandatavatest muudatustest teavitamise kohustus
§ 4 Tasuta eraldatavate lubatud heitkoguse ühikute eraldamise kord
§ 5 Lubatud heitkoguse ühikute kehtimine
§ 6 Heitkoguse aruanne ja aruandluse kord
§ 7 Heitkoguse aruande esitamise lihtsustatud kord õhusõiduki käitajale
§ 8 Heitkoguse aruande tõendamise kord
§ 9 Heitkoguse aruande ja tõendamise aruande esitamine
§ 10 Konto avamine ja tehingud kauplemisregistris
§ 11 Lubatud heitkoguse ühikute tagastamise kord
§ 12 Käitise ja õhusõiduki käitaja kauplemissüsteemist väljaarvamine
§ 13 Teabe avalikustamine
RT I, 07.08.2018, 11
Kasvuhoonegaaside heitkoguse ühikutega kauplemise kord1
Vastu võetud 07.12.2016 nr 64
RT I, 09.12.2016, 17
02.08.2018 RT I, 07.08.2018, 1 10.08.2018
Määrus kehtestatakse atmosfääriõhu kaitse seaduse § 155 lõike 2 alusel.
1) tasuta eraldatavate lubatud heitkoguse ühikute taotlemise ja eraldamise kord;
2) kasvuhoonegaaside heitkogusega (edaspidi heitkogus) seotud aruandluse kord;
3) heitkoguse tõendamise kord;
4) lubatud heitkoguse ühikute tagastamise kord;
5) kasvuhoonegaaside lubatud heitkoguse ühikutega kauplemise süsteemist (edaspidi kauplemissüsteem) väljaarvamise täpsustatud kord.
§ 2. Tasuta eraldatavate lubatud heitkoguse ühikute taotlemise kord
(1) Kauplemissüsteemi siseneja, kellel on Euroopa Komisjoni otsuse 2011/278/EL, millega määratakse kindlaks kogu liitu hõlmavad üleminekueeskirjad Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10a kohase tasuta saastekvootide ühtlustatud eraldamiseks (ELT L 130, 17.5.2011, lk 1–45), kohaselt õigus taotleda kauplemisperioodiks 2013–2020 tasuta eraldatavaid lubatud heitkoguse ühikuid, esitab ühe aasta jooksul pärast käitise või käitiseosa tavavõimsusega tegevuse algust Keskkonnaministeeriumile Keskkonnaministeeriumi veebilehel avaldatud vormide kohase metoodikaaruande ja tõendatud taotluse.
[RT I, 07.08.2018, 1 - jõust. 10.08.2018]
(2) Käitaja, kellel oli Euroopa Komisjoni otsuse 2011/278/EL kohaselt õigus taotleda kauplemisperioodiks 2013–2020 tasuta eraldatavaid lubatud heitkoguse ühikuid ja kelle käitise esialgne installeeritud võimsus on pärast 2011. aasta 30. juunit nimetatud otsuse mõistes oluliselt suurenenud või vähenenud, esitab Keskkonnaministeeriumile esimesel võimalusel Keskkonnaministeeriumi veebilehel avaldatud vormide kohase metoodikaaruande ja tasuta eraldatavate lubatud heitkoguse ühikute tõendatud taotluse.
(3) Kui käesoleva paragrahvi lõike 1 või 2 kohases taotluses või metoodikaaruandes ei ole võimalik kõiki nõutud andmeid esitada, tuleb andmete puudumist põhjendada Euroopa Komisjoni otsuse 2011/278/EL kohaselt.
(4) Käesoleva paragrahvi lõigete 1 ja 2 kohased tasuta eraldatavate lubatud heitkoguse ühikute taotlused tõendatakse Euroopa Komisjoni otsuse 2011/278/EL kohaselt.
§ 3. Käitises kavandatavatest muudatustest teavitamise kohustus
Käitaja, kellele eraldatakse lubatud heitkoguse ühikuid tasuta Euroopa Komisjoni otsuse 2011/278/EL kohaselt, esitab Keskkonnaministeeriumile iga aasta 31. detsembriks teabe kavandatavate või ellu viidud käitise installeeritud võimsuse, tootmistaseme ja tegevuse muudatuste kohta.
§ 4. Tasuta eraldatavate lubatud heitkoguse ühikute eraldamise kord
(1) Käesoleva määruse § 2 lõikes 2 nimetatud käitajatele lubatud heitkoguse ühikute tasuta eraldamine toimub Euroopa Komisjoni otsuse 2011/278/EL kohaselt.
(2) Käitajatele, kelle heitkoguse loa kehtivus on olnud peatatud atmosfääriõhu kaitse seaduse § 150 alusel, eraldatakse lubatud heitkoguse ühikud tasuta esimesel võimalusel pärast heitkoguse loa kehtivuse taastamist.
(3) Lubatud heitkoguse ühikuid ei eraldata tasuta paikse heiteallika või õhusõiduki käitajale:
1) kelle eelmise kalendriaasta kasvuhoonegaaside heitkoguse aruannet (edaspidi heitkoguse aruanne) ei ole tõendaja tunnistanud nõuetekohaseks, välja arvatud juhul, kui tõendaja otsust mõjutanud andmelüngad on tingitud erakorralistest ja ettenägematutest asjaoludest, mida ei oleks saanud vältida ka suurima hoolsuse korral ning mis ei ole asjaomase paikse heiteallika või õhusõiduki käitaja kontrolli all, näiteks loodusõnnetus, sõda, sõjaoht, terrorism, revolutsioon, mäss, sabotaaž või vandalism;
2) kes on lõpetanud tegevuse, välja arvatud juhul, kui paikse heiteallika käitaja tõendab Keskkonnaministeeriumile, et tootmist taasalustatakse mõistliku aja jooksul;
3) kelle lisamisest elektri tootmise moderniseerimise eest perioodil 2013–2019 tasuta eraldatavate lubatud heitkoguse ühikute eest tehtavate investeeringute riiklikusse kavasse või käesoleva määruse § 2 lõike 2 andmete põhjal Keskkonnaministeeriumi poolt Euroopa Komisjonile esitatud loetelusse on Euroopa Komisjon keeldunud.
(4) Tegevuse lõpetanud paikse heiteallika käitajana käsitatakse käitajat, kelle heitkoguse loa kehtivusaeg on lõppenud või kelle luba on kehtetuks tunnistatud, ning käitajat, kelle tegevus või tegevuse taasalustamine ei ole tehniliselt võimalik.
§ 5. Lubatud heitkoguse ühikute kehtimine
Lubatud heitkoguse ühikud kehtivad selle kauplemisperioodi jooksul, mille jaoks need eraldatakse.
§ 6. Heitkoguse aruanne ja aruandluse kord
(1) Paikse heiteallika või õhusõiduki käitaja koostab seirekava alusel tehtud seire põhjal heitkoguse aruande.
(2) Paikse heiteallika heitkoguse aruande vorm on avaldatud Keskkonnaministeeriumi veebilehel. Õhusõiduki käitaja heitkoguse aruande vorm on avaldatud Euroopa Komisjoni veebilehel.
(3) Paikse heiteallika või õhusõiduki käitaja esitab heitkoguse aruande tõendajale mõistliku ajavaruga, et tagada tõendamistoimingu õigeaegsus.
§ 7. Heitkoguse aruande esitamise lihtsustatud kord õhusõiduki käitajale
(1) Õhusõiduki käitaja, kelle õhusõiduki aastane heitkogus on alla 25 000 tonni CO2 või kelle Euroopa Majanduspiirkonna siseste lendude heitkogus on alla 3000 tonni CO2, loetakse väikeste heitkoguste tekitajaks.
(2) Väikeste heitkoguste tekitajad võivad kasvuhoonegaaside tõendatud heitkogusena esitada heitkoguse, mis on määratud väikestele õhusõiduki käitajatele ette nähtud vahendiga, mis on heaks kiidetud Euroopa Komisjoni määrusega (EÜ) 606/2010, milles käsitletakse Euroopa Lennuliikluse Ohutuse Organisatsiooni (edaspidi Eurocontrol) poolt teatavate väikeste saasteallikate hulka kuuluvate õhusõidukite käitajate kütusetarbimise hindamiseks välja töötatud lihtsustatud vahendi heakskiitmist (ELT 175, 9.07.2010, lk 25–26).
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud käitaja esitab eelnenud kalendriaasta kohta heitkoguse aruande Keskkonnaministeeriumile iga aasta 25. märtsiks.
(4) Kui lihtsustatud meetodit kasutava õhusõiduki käitaja näitajad ületavad aruandeaastal väikeste heitkoguste tekitajate jaoks kehtestatud künnisväärtusi, teavitab käitaja sellest Keskkonnaministeeriumi. Kui õhusõiduki käitaja ei suuda Keskkonnaministeeriumile tõestada, et järgmisel aruandeperioodil ja edaspidi ta künnisväärtust ei ületa, ajakohastab õhusõiduki käitaja oma seirekava.
§ 8. Heitkoguse aruande tõendamise kord
(1) Kõiki atmosfääriõhu kaitse seaduse § 155 lõike 1 alusel kehtestatud Vabariigi Valitsuse määruses nimetatud tegevusaladest tulenevaid heitkoguseid tuleb tõendada.
(2) Heitkoguse tõendamine toimub vastavalt Euroopa Komisjoni määrusele (EL) nr 600/2012, milles käsitletakse kasvuhoonegaaside heite- ja tonnkilomeetriaruannete tõendamist ja tõendajate akrediteerimist vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivile 2003/87/EÜ (ELT L 181, 12.07.2012, lk 1–29).
(3) Tõendaja võib teatatud heitkoguseid tõendada üksnes juhul, kui heitkoguste andmed on usutavad ja usaldusväärsed ning heitkoguseid on võimalik piisava kindlusega määrata. Selleks peab paikse heiteallika või õhusõiduki käitaja näitama, et:
1) esitatud andmetes ei esine vastuolusid;
2) andmeid on kogutud kooskõlas üldtunnustatud metoodikatega;
3) käitise asjaomased registrid on täielikud ja järjepidevad.
(4) Lendudest tulenevate heitkoguste tõendamisel teeb tõendaja kindlaks, et:
1) kõik lennud, mis kuuluvad atmosfääriõhu kaitse seaduse § 155 lõike 1 alusel kehtestatud Vabariigi Valitsuse määruses nimetatud tegevusalade alla, on arvesse võetud;
2) valitseb üldine järjepidevus kütuse kogukulu andmete ja lende sooritavale õhusõidukile ostetud või muul viisil hangitud kütuse andmete vahel.
(5) Õhusõiduki käitajatele lubatud heitkoguse ühikute tasuta eraldamise taotluse tõendamisel teeb tõendaja kindlaks, et:
1) taotluses on arvesse võetud ainult selliseid lende, mis on tegelikult toimunud ja kuuluvad atmosfääriõhu kaitse seaduse § 155 lõike 1 alusel kehtestatud Vabariigi Valitsuse määruses nimetatud tegevusalade alla ning mille eest vastutab õhusõiduki käitaja;
2) õhusõiduki käitaja esitatud nimikoormus vastab kõnealuse käitaja nimikoormuse registrile, mida ta peab ohutuse eesmärgil.
(6) Käesoleva paragrahvi lõike 4 punktis 1 nimetatud juhul kasutab tõendaja võimaluse korral lennuplaani andmeid ja muid õhusõiduki käitaja liiklemist käsitlevaid andmeid, sealhulgas nimetatud käitaja poolt nõutud Eurocontroli andmeid.
(7) Käesoleva paragrahvi lõike 5 punktis 1 nimetatud juhul kasutab tõendaja võimaluse korral õhusõiduki käitaja liiklemist käsitlevad andmeid, sealhulgas nimetatud käitaja nõutud Eurocontroli andmeid.
(8) Paikse heiteallika või õhusõiduki käitaja peab tagama tõendaja juurdepääsu kõigile tõendamise subjektiga seotud tegevuskohtadele ja kogu teabele.
(9) Tõendaja koostab paikse heiteallika või õhusõiduki käitaja kasvuhoonegaaside heitkoguse tõendamise aruande, kasutades Keskkonnaministeeriumi veebilehel avaldatud vormi.
(10) Tõendaja kinnitab kauplemisregistris tõendatud heitkoguse.
§ 9. Heitkoguse aruande ja tõendamise aruande esitamine
Paikse heiteallika või õhusõiduki käitaja esitab eelneva kalendriaasta heitkoguse aruande koos tõendaja koostatud tõendamise aruandega Keskkonnaministeeriumile iga aasta 25. märtsiks.
§ 10. Konto avamine ja tehingud kauplemisregistris
Arvelduskonto või kauplemiskonto avatakse ja tehingud tehakse kauplemisregistris Euroopa Komisjoni määruse (EL) nr 389/2013 ning Keskkonnaministeeriumi veebilehel avaldatud kauplemisregistri kasutamistingimuste kohaselt.
§ 11. Lubatud heitkoguse ühikute tagastamise kord
(1) Lubatud heitkoguse ühikud tagastatakse Euroopa Komisjoni määruse (EL) nr 389/2013 kohaselt.
(2) Lubatud heitkoguste ühikud tagastab kauplemisregistris käitaja arvelduskonto ja õhusõiduki käitaja arvelduskonto volitatud esindaja. Kui kontole on määratud täiendav volitatud esindaja, peab nimetatud isik kauplemisregistris tagastamise heaks kiitma.
§ 12. Käitise ja õhusõiduki käitaja kauplemissüsteemist väljaarvamine
(1) Käitaja võib taotleda käitise või õhusõiduki käitaja väljaarvamist kauplemissüsteemist, kui käitise või õhusõiduki käitaja tegevus ei vasta enam kauplemissüsteemi kuulumise nõuetele või kui käitis või õhusõiduki käitaja lõpetab tegevuse.
(2) Paikse heiteallika või õhusõiduki käitaja esitab kauplemissüsteemist väljaarvamise taotluse (edaspidi väljaarvamise taotlus) Keskkonnaministeeriumile vähemalt neli kuud enne tegevuse kavandatavat lõpetamist või kauplemissüsteemist väljaarvamist põhjustavat tegevuse muudatust. Kui ettenägematute asjaolude tõttu ei ole väljaarvamise taotluse esitamine nimetatud ajavaruga võimalik, esitab paikse heiteallika või õhusõiduki käitaja väljaarvamise taotluse niipea kui võimalik.
(3) Käitise väljaarvamise taotlus peab sisaldama vähemalt järgmisi andmeid:
1) käitaja nimi, registrikood, asukoht, tegevusala, kontaktandmed;
2) käitise nimetus ja asukoht;
3) kauplemissüsteemist väljaarvamise päev;
4) käitise tärktunnus kauplemisregistris;
5) väljaarvamise põhjus.
(4) Õhusõiduki käitaja väljaarvamise taotlus peab sisaldama vähemalt järgmisi andmeid:
2) kauplemissüsteemist väljaarvamise päev;
3) väljaarvamise põhjus.
(5) Paikse heiteallika või õhusõiduki käitaja esitab heitkoguse aruande koos tõendaja koostatud tõendamise aruandega 30 päeva jooksul pärast kauplemissüsteemist välja arvamist.
§ 13. Teabe avalikustamine
Kõik heitkoguste ühikute eraldamise, seire, aruandluse ning tõendamisega seotud otsused ja aruanded, mis ei sisalda piiratud juurdepääsuga teavet, avalikustatakse viivitamata Keskkonnaministeeriumi veebilehel.
Määrus jõustub 2017. aasta 1. jaanuaril.
1 Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/87/EÜ, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem ja muudetakse nõukogu direktiivi 96/61/EÜ (EÜT L 275, 25.10.2003, lk 32–46), muudetud direktiiviga 2008/101/EÜ (ELT L 8, 13.1.2009, lk 3–21) ja direktiiviga 2009/29/EÜ (ELT L 140, 5.6.2009, lk 63–87);
Euroopa Komisjoni otsus 2007/589/EÜ, millega kehtestatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2003/87/EÜ kohaselt kasvuhoonegaaside heiteseire ja aruandluse suunised (ELT L 229, 31.8.2007);
Euroopa Komisjoni otsus 2011/278/EL, millega määratakse kindlaks kogu liitu hõlmavad üleminekueeskirjad Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10a kohase tasuta saastekvootide ühtlustatud eraldamiseks (ELT L 130, 17.5.2011, lk 1–45).


Järva valla 2019. aasta huvitegevuse ja huvihariduse toetamise kord – Riigi Teataja
Järva valla 2019. aasta huvitegevuse ja huvihariduse toetamise kord
Järva valla 2019. aasta huvitegevuse ja huvihariduse toetamise kord - sisukord
§ 3 Toetuste liigid ja riigieelarvelise toetuse jaotus toetuste liikide lõikes
§ 4 Teenusepakkuja toetus
§ 5 Uuenduslike tegevuste loomise toetus
§ 6 Järva vallaga piirnevate omavalitsusüksuste munitsipaalhuvikoolide õpilaskoha tegevuskulu toetus
§ 7 Taotluse sisu
§ 9 Taotluse hindamise kriteeriumid
§ 10 Toetuse andmine
§ 11 Taotluse rahuldamata jätmine
RT IV, 05.11.2019, 39
Vastu võetud 11.12.2018 nr 11
RT IV, 19.12.2018, 2
29.10.2019 RT IV, 05.11.2019, 29 08.11.2019
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 1 punkti 5 alusel ning arvestades noorsootöö seaduse § 151kohaselt antava toetuse kasutamise reegleid.
Määrus reguleerib 2019. aastal noorsootöö seaduse paragrahvi 151ja riigieelarve seaduse kohaselt Järva vallale eraldatud toetuse kasutamist huvitegevuse ja huvihariduse kava realiseerimiseks.
(1) Toetuse andmise eesmärkideks on:
1) toetada teenusepakkujaid loodud võimaluste jätkamisel ning arendamisel;
2) toetada uuenduslike tegevuste loomist;
3) toetada Järva vallaga piirnevate omavalitsusüksuste munitsipaalhuvikoolide õpilaskoha tegevuskulu katmist, sellega tagatakse huvihariduse kättesaadavus.
(2) Põhikooli ega gümnaasiumi riikliku õppekava kohane õppeaine või kursus sõltumata kursuse läbiviijast ei ole toetatav tegevus.
§ 3. Toetuste liigid ja riigieelarvelise toetuse jaotus toetuste liikide lõikes
(1) Toetuste liigid on:
1) toetus teenusepakkujale loodud võimaluste jätkamiseks ning arendamiseks (teenusepakkuja toetus);
2) toetus uuenduslike tegevuste loomiseks (tegevuste mitmekesistamine);
3) toetus Järva vallaga piirnevate omavalitsusüksuste munitsipaalhuvikoolide õpilaskoha tegevuskulu katmiseks.
(2) Riigieelarveline toetus jaotatakse toetuste liikide lõikes järgmiselt:
1) toetus teenusepakkujale loodud võimaluste jätkamisel ning arendamisel 243 000 eurot, millest kuni 1. septembrini 2019 antakse toetust kogusummas kuni 108 950 eurot;
2) toetus uuenduslike tegevuste loomiseks (tegevuste mitmekesistamine) 48 622 eurot, millest kuni 1. septembrini 2019 antakse toetust kogusummas kuni 17 000 eurot;
3) toetus Järva vallaga piirnevate omavalitsusüksuste munitsipaalhuvikoolide õpilaskoha tegevuskulu katmiseks 30 000 eurot.
[RT IV, 05.11.2019, 29 - jõust. 08.11.2019]
§ 4. Teenusepakkuja toetus
(1) Teenusepakkuja toetust saab taotleda juriidiline isik või Järva Vallavalitsuse kui ametiasutuse (edaspidi ametiasutus) hallatav asutus.
(2) Teenusepakkuja toetust saab taotleda:
1) vahendite soetamiseks tegevuste läbiviimisel (näiteks erinevad õppevahendid- ja materjalid, treening- ja võistlusvormid, esinemisriided, õppe- ja treeninginventar jms);
2) olemasolevate juhendajate töötasu või täiendavate juhendajate (tegevuse mahu ja osalejate arvu suurenemisel) töötasu maksmiseks kuni 6 eurot tund;
3) juhendajate pädevuse ja kvalifikatsiooni tõstmiseks (koolitus, eksamid jms);
4) laagrites, võistlustel, töötubades, õppepäevadel, konkurssidel, festivalidel, näitustel jms osalemiseks;
5) eraõiguslikule teenusepakkujale noorte või juhendajate transpordi korraldamiseks;
6) toimetulekuraskustes perede noortele tegevuste kättesaadavuse ja isiklike vahendite tagamiseks.
§ 5. Uuenduslike tegevuste loomise toetus
(1) Toetust antakse uuenduslike tegevuste loomiseks eeldusel, et tegevus lähtub noorte vajadustest ning tegevuses soovib osaleda kindel arv noori (vähemalt 8).
(2) Toetust saab taotleda juriidiline isik või ametiasutuse hallatav asutus.
§ 6. Järva vallaga piirnevate omavalitsusüksuste munitsipaalhuvikoolide õpilaskoha tegevuskulu toetus
(1) Toetus on mõeldud noore huvihariduse omandamise toetamiseks ühes Järva vallaga piirneva omavalitsusüksuse munitsipaalhuvikoolis ühel erialal.
(2) Toetuse maksmiseks sõlmivad Järva vald ja käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud munitsipaalhuvikooli pidaja lepingu, milles sätestatakse arveldamise kord ja tähtajad.
(3) Toetuse suuruseks ühes kalendrikuus on käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud munitsipaalhuvikooli pidaja kinnitatud õpilaskoha tegevuskulu arvestuslik maksumus.
(4) Käesolevas paragrahvis nimetatud huvihariduse omandamise toetamiseks tuleb esitada ametiasutusele vormikohane teatis (lisa 1).
§ 7. Taotluse sisu
(1) Käesoleva määruse paragrahvides 4 ja 5 nimetatud toetuse saamiseks tuleb esitada ametiasutusele vormikohane taotlus (lisa 2).
(2) Üks taotleja võib esitada mitu taotlust.
(3) Taotlus peab sisaldama järgmisi andmeid:
3) taotleja pangarekvisiidid;
4) tegevuse nimetus ja toetuse vajalikkuse põhjendus, sh tegevuse elluviimiseks soetatavate vahendite nimekiri ning terviklik hinnapakkumus kõigi soetatavate vahendite kohta;
5) osalejate arv ja osalejate nimekiri või prognoos tegevuses osalejate arvu kohta;
6) taotleja pädevuse kirjeldus konkreetse taotluse valdkonnas;
7) paragrahvi 4 lõike 2 punktis 4 nimetatud osaluste programm päevade kaupa ja programmi tegevuste põhjendused;
(1) Taotlusi hindab ametiasutuse noorsootöö spetsialist.
(2) Noorsootöö spetsialist kontrollib esitatud taotluse nõuetekohasust ning taotleja nõuetele vastavust.
(3) Kui kontrollimise käigustehakse kindlaks, et taotlus ei vasta käesolevas määruses sätestatud nõuetele, antakse tähtaeg puuduste kõrvaldamiseks. Kui taotleja ei kõrvalda puudusi määratud tähtaja jooksul, jäetakse taotlus läbi vaatamata.
(4) Noorsootöö spetsialistil on õigus küsida taotluse juurde täiendavat informatsiooni või dokumente.
§ 9. Taotluse hindamise kriteeriumid
Taotlusi hinnatakse järgmiste kriteeriumite järgi:
1) kavandatava tegevuse tulemused toetavad Järva valla 2019. aasta huvitegevuse ja huvihariduse kavas nimetatud kitsaskoha lahendamist;
2) kavandatav tegevus on loogiline ja hästi põhjendatud;
3) tegevuse elluviijal on piisav pädevus;
4) tegevuses osalejate arv on vähemalt 8 noort ning osalejate arv ja tegevuse kulu on proportsionaalsed;
5) taotletud toetuse suurus on optimaalne soovitud eesmärgi saamiseks ning soetatavad vahendid on seotud kavandatud tegevusega.
§ 10. Toetuse andmine
(1) Käesoleva määruse paragrahvides 4 ja 5 nimetatud toetuse andmise otsustab Järva Vallavalitsus kui täitevorgan (edaspidi vallavalitsus).
(2) Toetust antakse kuni käesoleva määruse paragrahvi 3 lõikes 2 nimetatud mahus vahendite lõppemiseni.
(3) Vallavalitsusel on õigus alates 1. oktoobrist 2019 muuta käesoleva määruse paragrahvi 3 lõikes 2 sätestatud riigieelarvelise toetuse jaotust toetuste liikide lõikes, kui taotluste menetlemisel selgub ülejääk mõne toetuse liigi osas. Sel juhul võtab vallavalitsus vastu käesoleva määruse muutmise määruse.
§ 11. Taotluse rahuldamata jätmine
(1) Taotlus jäetakse rahuldamata juhul, kui:
1) taotlus ei vasta käesoleva määruse paragrahvis 9 nimetatud ühele või mitmele kriteeriumile;
4) taotlejal on muu võlgnevus Järva valla või Järva vallaga seotud juriidilise isiku ees;
5) taotleja on 2018. aastal rikkunud Järva vallalt saadud toetuse kasutamise nõudeid või on jätnud 2018. aastal Järva vallalt saadud toetuse kohta aruande esitamata;
6) taotluses nimetatud tegevusi toetatakse 2019. aastal Järva valla eelarvest;
7) muudel põhjendatud juhtudel.
(2) Taotluse rahuldamata jätmise otsustab vallavalitsus. Taotluse rahuldamata jätmine peab olema motiveeritud.
(1) Käesoleva määruse paragrahvides 4 ja 5 nimetatud toetus makstakse välja hiljemalt 10 tööpäeva jooksul pärast vallavalitsuse korralduse vastuvõtmist. Toetus kantakse taotleja näidatud arvelduskontole.
(2) Ametiasutuse hallatavale asutusele eraldatakse toetus pärast vallavalitsuse korralduse vastuvõtmist.
(1) Toetuse saaja kohustub:
1) ellu viima toetuse taotlemisel nimetatud tegevused 2019. aastal;
2) tagastama saadud toetuse, kui see jääb osaliselt või tervikuna kasutamata;
3) pidama toetusena saadud raha kohta eraldi arvestust ja kasutama kuludokumentidel vastavat märgistust (välja arvatud ametiasutuse hallatav asutus);
4) nimetama Järva valda tegevuse toetajana (välja arvatud ametiasutuse hallatav asutus);
5) esitama ametiasutusele toetuse kasutamise kohta vormikohase aruande (lisa 3) hiljemalt 15. detsembriks 2019.
(2) Aruandes esitatakse:
3) tegevuse nimetus;
4) käesoleva määruse alusel saadud toetuse suurus, toetuse arvel soetatud vahendite nimekiri, iga vahendi tegelik maksumus ning kõigi vahendite tegelik kogumaksumus;
5) selgitus erinevuste põhjendamiseks, kui taotluses nimetatud ja tegelikult soetatud vahendid või nende maksumus on erinevad;
6) tegevuse ajakava ülevaade;
7) tegevuses osalenute arv ja nimed, sealhulgas kavandatud ja tegelik osalejate arv erinevuse korral ning erinevuse põhjendus;
8) hinnang tegevuse õnnestumisele, mõjule ning jätkusuutlikkusele.
(1) Järelevalvet toetuse kasutamise üle teeb ametiasutuse noorsootöö spetsialist.
(2) Järelevalve käigus kontrollitakse eelkõige toetuse kasutamise sihipärasust ning käesolevas määruses sätestatud ja toetuse saaja taotluses lubatud kohustustest ja nõuetest kinnipidamist.
(3) Noorsootöö spetsialistil on õigus nõuda toetuse saajalt kuludokumentide koopiaid, seletuskirju, vahearuandeid, viibida toetatava tegevuse läbiviimise juures, teha päringuid ning muid toiminguid, mis on vajalikud järelevalve eesmärgi täitmiseks.
(4) Vallavalitsus võib toetuse saajalt toetuse osaliselt või täies mahus tagasi nõuda ja toetuse saaja on kohustatud vastava nõude täitma, kui järelevalve käigus või muul moel ilmneb vähemalt üks järgmistest asjaoludest:
1) toetuse saaja ei kasuta või ei kasutanud toetust sihipäraselt, arvestades käesolevas määruses sätestatud nõudeid ja toetuse saaja taotluses lubatut;
4) tegevusi ei ole osaliselt või tervikuna lubatud mahus toimunud.
Lisa 1 Teatis
Lisa 2 Taotlus
Lisa 3 Aruanne


Euroopa Liidu põllumajandussaaduste ja -toodete teavitus- ja müügiedendusmeetmete lihtprogrammi rakendamiseks rakendusasutuse valimise kord – Riigi Teataja
Euroopa Liidu põllumajandussaaduste ja -toodete teavitus- ja müügiedendusmeetmete lihtprogrammi rakendamiseks rakendusasutuse valimise kord
Euroopa Liidu põllumajandussaaduste ja -toodete teavitus- ja müügiedendusmeetmete lihtprogrammi rakendamiseks rakendusasutuse valimise kord - sisukord
§ 2 Rakendusasutuse valimine
§ 3 Nõuded konkursiteatele
§ 4 Nõuded pakkumusele
§ 5 Pakkumuste valiku kriteeriumid, hindamise kriteeriumid ja hindamise kord
§ 6 Huvide konflikti vältimine
§ 7 Rakendusasutuse valimise nõuetekohasuse kontrollimine
RT I, 25.01.2019, 12
Vastu võetud 23.01.2019 nr 6
Määrus kehtestatakse Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse § 94 lõike 2 alusel.
Määrusega kehtestatakse Euroopa Liidu põllumajandussaaduste ja -toodete teavitus- ja müügiedendusmeetmete lihtprogrammide taotlusvoorus heakskiidu saanud programmi rakendamiseks rakendusasutuse valimise kord.
§ 2. Rakendusasutuse valimine
(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1144/2014, siseturul ja kolmandates riikides võetavate põllumajandustoodete teavitus- ja müügiedendusmeetmete kohta, millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 3/2008 (ELT L 317, 04.11.2014, lk 56–70), artikli 8 lõikes 2 nimetatud kutse alusel toetuse saamiseks teavitus- või müügiedendusprogrammi (edaspidi programm) esitanud organisatsioon valib sama määruse artikli 13 alusel programmi või selle osa rakendamiseks konkursi teel rakendusasutuse.
(2) Kui programmi esitanud organisatsioon (edaspidi organisatsioon) on riigihangete seaduse tähenduses hankija, valitakse rakendusasutus nimetatud seaduse kohaselt.
§ 3. Nõuded konkursiteatele
(1) Organisatsioon koostab võrreldavate pakkumuste saamiseks pakkumuste esitamise ettepaneku (edaspidi konkursiteade), mis sisaldab muu hulgas järgmisi andmeid:
1) teave, et rakendusasutus valitakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) 1144/2014 artikli 13 alusel;
2) teave komisjoni rakendusmääruse (EL) 2015/1831, milles sätestatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1144/2014 (siseturul ja kolmandates riikides võetavate põllumajandustoodete teavitus- ja müügiedendusmeetmete kohta) rakenduseeskirjad (ELT L 266, 13.10.2015, lk 14–26), artikli 10 lõikes 3 nimetatud programmide elluviimist reguleeriva lepingu (edaspidi toetusleping) artiklitest 9, 10 ja 13 tulenevatest kohustustest rakendusasutusele;
3) programmi tutvustus ja eesmärgid koos tellitavate tööde ja teenuste üksikasjaliku tehnilise kirjeldusega;
4) programmi rakendamise ajakava ja selle kuupäevad;
5) sõlmitava lepingu olulised tingimused;
6) pakkujale esitatavad kvalifitseerimistingimused;
7) pakkumuse hindamise kriteeriumid ja nende osakaalud;
8) paragrahvis 4 sätestatud nõuded, millest pakkuja peab pakkumuse koostamisel lähtuma.
(2) Lõike 1 punktis 7 nimetatud pakkumuse hindamise kriteeriume ei koostata juhul, kui majanduslikult soodsaim pakkumus leitakse üksnes madalaima hinna alusel.
(3) Organisatsioon avaldab konkursiteate elektroonilises hankekeskkonnas, kui programmi või selle osa, mille rakendamiseks rakendusasutust valitakse, hinnanguline käibemaksuta maksumus on kuni 209 000 eurot. Konkursiteate avalikult nähtav olemise tähtaeg ja pakkumuste esitamise tähtaeg on vähemalt 15 kalendripäeva.
(4) Organisatsioon avaldab konkursiteate rahvusvahelises hankekeskkonna portaalis, kui programmi või selle osa, mille rakendamiseks rakendusasutust valitakse, hinnanguline käibemaksuta maksumus on üle 209 000 euro. Konkursiteate avalikult nähtav olemise tähtaeg ja pakkumuste esitamise tähtaeg on vähemalt 30 kalendripäeva.
§ 4. Nõuded pakkumusele
(1) Pakkumus sisaldab programmi nime, pakkuja nime, pakkuja kontaktandmeid, pakkumuse esitamise kuupäeva ja pakkumuse jõusoleku tähtaega ning programmi rakendamise käibemaksuta ja käibemaksuga maksumust.
(2) Pakkumuses on iga töö ja teenuse hind eraldi välja toodud.
§ 5. Pakkumuste valiku kriteeriumid, hindamise kriteeriumid ja hindamise kord
(1) Organisatsioon hindab §-s 4 sätestatud nõuetele vastavaid pakkumusi § 3 lõike 1 punktis 7 nimetatud hindamiskriteeriumide alusel.
(2) Hindamistulemuse põhjal moodustatakse pakkumuste paremusjärjestus, milles loetakse parimaks suurima hindepunktide summa saanud pakkumus.
(3) Hindamise tulemusel võrdsete hindepunktide summaga pakkumuste puhul eelistatakse pakkumust, milles toodud hind on madalam. Kui ka pakkumustes toodud hinnad on võrdsed, eelistatakse pakkumust, mis sai suurema hindepunktide summa suurema osakaaluga hindamiskriteeriumi alusel.
(4) Pärast pakkumuste paremusjärjestuse moodustamist koostab organisatsioon pakkumuste hindamise protokolli, mis sisaldab järgmiseid andmeid:
1) pakkujate nimed, registrikoodid ja esindajate kontaktandmed;
2) pakkumuste kogumaksumused;
3) pakkumuste hindepunktid;
4) organisatsiooni põhjendatud otsus rakendusasutuse valiku kohta.
(5) Kui majanduslikult soodsaim pakkumine leitakse üksnes madalaima hinna alusel, koostab organisatsioon protokolli, milles märgitakse lõike 4 punktides 1, 2 ja 4 nimetatud andmed.
§ 6. Huvide konflikti vältimine
Organisatsioon ja rakendusasutus ei tohi olla omavahel seotud isikud tulumaksuseaduse § 8 lõike 1 tähenduses.
§ 7. Rakendusasutuse valimise nõuetekohasuse kontrollimine
(1) Kui liikmesriik on komisjoni rakendusmääruse (EL) 2015/1831 artikli 10 lõike 2 kohaselt teavitanud organisatsiooni heakskiidetud programmist, esitab organisatsioon Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Ametile (edaspidi PRIA) 14 kalendripäeva jooksul kirjaliku sooviavalduse lepingu sõlmimiseks koos heakskiidetud programmi ärakirjaga ning teavitab PRIA-t rakendusasutuse valimise ajakavast.
(2) Toetuslepingu sõlmimiseks esitab organisatsioon PRIA-le 60 kalendripäeva jooksul Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1144/2014 artikli 11 lõikes 2 nimetatud komisjoni rakendusakti vastuvõtmisest arvates kirjalikult või elektrooniliselt rakendusasutuse valiku nõuetekohasust tõendavad ärakirjad järgmistest dokumentidest:
1) konkursiteade ning teave selle kohta, kus ja mis ajavahemikul on konkursiteade avaldatud;
2) pakkumused;
3) paragrahvi 5 lõikes 4 või 5 nimetatud protokoll.
(3) PRIA kontrollib rakendusasutuse valimise vastavust määruse nõuetele ning sõlmib organisatsiooniga toetuslepingu või keeldub toetuslepingu sõlmimisest tulenevalt komisjoni rakendusmääruse (EL) 2015/1831 artikli 10 lõikest 3.
(4) Organisatsioon esitab PRIA-le rakendusasutusega sõlmitud lepingu enne toetuslepingu sõlmimist.
Määruse alusel esitatud dokumente organisatsioonile ei tagastata. Nimetatud dokumente säilitab PRIA vähemalt kolm aastat programmi lõppmakse tegemise kuupäevast arvates.