text:
Eeltingimusena kohtuotsuse saamiseks abielulahutuse kohta peavad volitatud isik või isikud (locus standi) algatama vastava abielulahutusmenetluse (tsiviil- või mittevõistleva menetluse) vastavalt perekonnaõiguslike menetluste seaduse (Obiteljski zakon) artiklile 50, artiklile 369 ja artiklile 453 (Narodne Novine (NN; Horvaatia Vabariigi ametlik väljaanne) nr 103/15) (edaspidi: ObZ 2015). Kui abikaasadel on ühine alaealine laps, tuleb vastastikusel kokkuleppel toimuva lahutuse avaldusele lisada asjakohased manused (aruanne kohustusliku nõustamise kohta ja ühise hooldusõiguse kava – ObZ 2015 artikkel 55 koos artikliga 456). Sarnased eeskirjad kehtivad juhul, kui abikaasadel on ühine alaealine laps ning lahutusavalduse esitab vaid üks abikaasa (aruanne kohustusliku nõustamise kohta ja tõend esimesel perelepituse seansil osalemise kohta – ObZ 2015 artikkel 57 koos artikliga 379).
Lahutuse eeltingimusi reguleeritakse ObZ 2015 artikliga 51. Eespool nimetatud õigusnormide kohaselt lahutab kohus abielu: 1) kui abikaasad on lahutuses kokkuleppele jõudnud, 2) kui on tehtud kindlaks, et abikaasadevaheline abielusuhe on tõsiselt ja jäädavalt katkenud, või 3) kui „abieluliidu lõppemisest“ on möödunud aasta.
Abielu lõppemise üks õiguslikke tagajärgi on abikaasade individuaalsete õiguste ja kohustuste lõppemine (ObZ 2015 artiklid 30–33). Perekonnaõiguslike menetluste seaduses on sätestatud sõnaselgelt, et abielu lõppemise korral (abielu kehtetuks tunnistamisel) võib kumbki abikaasa jätta endale perekonnanime, mis tal oli abielu lõpetamise hetkel (ObZ 2015 artikkel 48).
Enne abieluvararežiimi lõpetamist (kokkuleppel või kohtulikul lõpetamisel – hagita menetluses) on kõige sagedamini ilmnev probleem abieluvara osaks olevate õiguste ja objektide eristamine nendest õigustest ja objektidest, mis kuuluvad ühe või teise abikaasa individuaalse vara hulka (kolme varakogumi eristamine). Need probleemid lahendatakse tsiviilkohtumenetluse algatamisega ObZ asjakohaste sätete alusel (ObZ 2015 artiklid 34–39 ja 43–46), kui abikaasad ei jõua omavahelise abieluvara jagamise suhtes kokkuleppele (abieluvara leping – ObZ 2015 artiklid 40–42), kusjuures alternatiivina saab kohaldada omandi- ja muude reaalõiguste seadust, tsiviilkohustuste seadust, kinnistusraamatusse kandmise seadust, äriühinguseadust, täitmisseadust ja tsiviilkohtumenetluse seadust (ObZ 2015 artiklid 38, 45 ja 346).
Abielu lõppemise õiguslikud tagajärjed, mis puudutavad alaealisi lapsi, hõlmavad mitut olulist küsimust: millise vanema juures hakkab laps pärast abielu lõppemist elama, teise vanemaga suhtlemise korra kehtestamine, lapse hooldusõigus, kuidas korraldada vanemliku hoole ülejäänud valdkonnad (lapse esindamine, õigustoimingute tegemine, lapse vara haldamine ja käsutamine, lapse haridus ja tervishoid jne). Abikaasad võivad jõuda nendes lahutuse õiguslikes tagajärgedes kokkuleppele (leppida kokku ühises hooldusõiguses) ning seega valida lihtsama ja kiirema kohtuvälise lahutusmenetluse. (ObZ 2015 artiklid 52, 54–55, 106, 453–460). Kui abikaasad ei jõua ühise hooldusõiguse küsimustes kokkuleppele, mis hõlmab kokkulepet lahutuse asjaomaste õiguslike tagajärgede kohta, otsustab lahutushagiga algatatud kohtumenetluse käigus nende küsimuste üle automaatselt kohus (ObZ 2015 artiklid 53–54, 56–57 ja 413). Sellegipoolest on olemas võimalus, et vanemad jõuavad kohtuliku lahutusmenetluse käigus lahutuse õiguslike tagajärgede küsimuses kokkuleppele. Sel juhul teeb kohus otsuse vanemate kokkuleppe alusel, kui kohus on arvamusel, et see kokkulepe on lapse parimates huvides (ObZ 2015 artikli 104 lõige 3 koos artikliga 420).
Perekonnaõiguslike menetluste seaduses on nähtud ette võimalus, et abikaasa taotleb ülalpidamist enne lahutusmenetluse lõppu. Kui lahutusmenetluse käigus ei esitatud ülalpidamistaotlust, võib endine abikaasa algatada menetluse ülalpidamise taotlemiseks kuue kuu jooksul alates abielu lõplikust lahutamisest, kui ülalpidamise saamise tingimused olid lahutusmenetluse lõpetamise ajal olemas ja kui need kestsid seejärel ülalpidamismenetluse lõpuni (ObZ 2015 artiklid 295–301 ja 423–432). Ülalpidamise saamise õiguslikud tingimused seisnevad selles, et taotlejal ei ole enda ülalpidamiseks piisavalt vahendeid või ta ei suuda neid hankida oma vara realiseerimisega ning ta on töövõimetu või ei suuda leida tööd, eeldusel, et ülalpidamist maksval abikaasal on selle kohustuse täitmiseks piisavalt vahendeid ja võimekust (ObZ 2015 artikkel 295). Ülalpidamine nähakse ette kindlaks ajavahemikuks. ObZ 2015 artiklis 298 on sätestatud, et abikaasa ülalpidamine võib kesta kuni aasta, olenevalt abielu kestusest ja taotleja võimalustest hankida lähemas tulevikus muul viisil piisavat elatist. Seadusega ObZ 2015 on nähtud ette ka ülalpidamise maksmise viisid. Vastavalt ObZ 2015 artikli 296 sätetele määratakse ülalpidamine kindlaks korrapärase igakuise ettemakstava summana. On aga võimalik, et kohus annab ühe või mõlema abikaasa taotlusel korralduse teha makse ühekordse summana, olenevalt juhtumi asjaoludest. Vastavalt ObZ 2015 artiklile 302 võivad abikaasad lahutuse korral sõlmida ülalpidamislepingu (ObZ 2015 artiklid 302, 470–473).
Horvaatia perekonnaõiguses puudub selline mõiste nagu lahuselu. Mõistele „lahuselu“ vastav mõiste, mis esineb kehtivates õigusaktides, on „abieluliidu lõppemine“ (prestanak bračne zajednice). „Abieluliidu lõppemine“ tähendab seda, et abikaasad lõpetavad kõik kooselus tavapäraselt esinevad vastastikused suhted, st nad ei soovi enam abikaasadena elada ning jagada ega teostada kooselule omast sisu. Abieluliidu lõppemisel on perekonnaõiguses tähendus, sest vastavalt ObZ 2015 artiklile 51 on abielu lõppemise üks seaduslikke aluseid olukord, kus abieluliidu lõppemisest on möödunud üks aasta. Abieluliidu lõppemisel on ka konkreetne tähendus abikaasadevaheliste varasuhete kindlaksmääramisel, sest vastavalt ObZ 2015 artiklile 36 käsitatakse vara, mille abikaasad on abieluliidu ajal tööga omandanud (erinevalt abielu kestuse ajal omandatud varast) või sellest varast tulenevat vara abieluvarana.
Horvaatia perekonnaõiguses puudub selline mõiste nagu lahuselu. Mõistele „lahuselu“ vastav mõiste, mis esineb kehtivates õigusaktides, on „abieluliidu lõppemine“ (prestanak bračne zajednice). Perekonnaõiguslike menetluste seaduses ei nähta ette „abieluliidu lõppemise“ tingimusi, kuna abieluliit on õigusnorm ja tähistab kooselu sisu. Abieluliidu lõppemine tuleneb olukorrast, mille puhul abikaasad lõpetavad kõik vastastikused suhted, mis muidu moodustavad kooselu, st kui neil ei ole enam soovi elada abielupaarina ja teostada sellisele suhtele omast sisu (nt nad ei suhtle enam omavahel jne). Abieluliidu lõppemisest annab praktikas kõige sagedamini märku see, kui üks abikaasa lahkub ühisest kodust ja jätab teise abikaasa maha.
Horvaatia perekonnaõiguses puudub selline mõiste nagu lahuselu. Mõistele „lahuselu“ vastav mõiste, mis esineb kehtivates õigusaktides, on „abieluliidu lõppemine“ (prestanak bračne zajednice). Abieluliidu lõppemisel on perekonnaõiguses tähendus, sest vastavalt ObZ 2015 artiklile 51 on abielu lõppemise üks seaduslikke aluseid olukord, kus abieluliidu lõppemisest on möödunud üle ühe aasta. Abieluliidu lõppemisel on ka konkreetne tähendus abikaasadevaheliste varasuhete kindlaksmääramisel, sest vastavalt ObZ 2015 artiklile 36 käsitatakse vara, mille abikaasad on abieluliidu ajal tööga omandanud (erinevalt abielu kestuse ajal omandatud varast) või sellest varast tulenevat vara abieluvarana. Neid sätteid reguleeriv loogika on selline, et abieluliidu kestus ei pea täpselt kattuma abielu kestusega, eelkõige kui abielu lõpeb lahutusega. Reeglina lõpeb abieluliit enne, kui alustatakse lahutusmenetlust. Seega võib lahutusmenetlus toimuda pärast „abieluliidu lõppemist“ ja tavaliselt toimubki (eelkõige kui menetluses kasutati õiguskaitsevahendeid).
„Abielu kehtetuks tunnistamine“ (poništaj braka) on üks abielu lõpetamise aluseid (ObZ 2015 artikkel 47) ja see on üks kolmest Horvaatia õigussüsteemiga reguleeritavast abieluga seotud vaidlusest (ObZ 2015 artikkel 369). „Abielu kehtetuks tunnistamine“ on perekonnaõiguslik karistus seoses abieluga, mis sõlmiti vastuolus abielu kehtivust reguleerivate sätetega (ObZ 2015 artiklid 25–29), ning see jõustatakse hagiga algatatud kohtumenetluses (ObZ 2015 artikkel 369). „Abielu kehtetuks tunnistamist“ käsitlevaid sätteid kohaldatakse juhul, kui abielu ei ole kehtiv (ObZ 2015 artiklid 29, 49, 369–378).
ObZ 2015 artiklitega 25–28 vastuolus sõlmitud abielu (abielu, mis on sõlmitud alaealiste vahel, isikute vahel, kes ei olnud võimelised eristama õiget ja väära, isikute vahel, kellelt on võetud õigus- ja teovõime anda ütlusi oma isikliku olukorra kohta, veresugulaste vahel, lapsendatud isikuga, või juhul, kui pruut või peigmees on juba kehtivas abielus või pikaajalises kooselus) on kehtetu ning selle suhtes kohaldatakse „abielu kehtetuks tunnistamist“ käsitlevaid sätteid (ObZ 2015 artikkel 29).
„Abielu kehtetuks tunnistamise“ õiguslikke tagajärgi reguleeritakse samal viisil kui abielu lahutusega lõpetamisel (vt küsimuse nr 3 vastus).
Horvaatia õigussüsteemis on lahutus reguleeritud kohtumenetlusena ning kohtuvälise lahutusmenetluse võimalus puudub. Sellegipoolest on üks perekonnaõiguse aluspõhimõtteid – mis on lahutusmenetluses eriti oluline – peresuhete kokkuleppelise lahendamise põhimõte, millega innustatakse peresuhete konsensuslikku lahendamist ning rõhutatakse, et see on kõigi nende asutuste ülesanne, kes osutavad perele professionaalset abi või otsustavad peresuhete üle (ObZ 2015 artikkel 9). Seega nähakse perekonnaõigusega ette kahte liiki kohtuväliseid menetlusi, mille eesmärk on lahutusega seotud küsimuste kokkuleppeline lahendamine: kohustuslik nõustamine (ObZ 2015 artiklid 321–330) ja perelepitus (ObZ 2015 artiklid 331–344). Kohustuslikku nõustamist pakub sotsiaalteenuste osakonna ekspertide rühm ja see kujutab endast toetust pereliikmetele (nt abikaasadele, kes kavatsevad alustada lahutusmenetlust ja kellel on ühine alaealine laps), et jõuda peresuhete küsimustes kokkuleppelistele otsustele, hoolitsedes eelkõige last hõlmavate peresuhete kaitsmise eest (nt koostades ühise hooldusõiguse kava – lahutuse õiguslikke tagajärgi käsitleva lepingu, milles tuleb üksikasjalikult sätestada lapse elukoht ja aadress, aeg, mille laps veedab kummagi vanema juures, kuidas vahetatakse teavet olulistes otsustes kokkuleppele jõudmiseks, kuidas vahetatakse olulist teavet lapse kohta, ülalpidamissumma selle vanema kohustusena, kelle juures laps ei ela, ja ka edaspidiste küsimuste lahendamise viis), ning tegeleda kokkuleppele mittejõudmise õiguslike tagajärgedega ja algatada kohtumenetlus lapse isiklike õiguste üle otsustamiseks. Perelepitus on protsess, milles pooled püüavad perevaidlusi ühe või mitme perelepitaja abiga kokkuleppeliselt lahendada. Selle protsessi põhieesmärk on koostada ühise hooldusõiguse kava ja muud lapsega ning mis tahes muude materiaalsete ja mittemateriaalsete küsimustega seotud lepingud.
Kui abikaasadel ei ole ühist alaealist last, saavad nad algatada kohtumenetluse, nii et üks abikaasa esitab lahutusavalduse või mõlemad abikaasad esitavad kokkuleppelise lahutuse avalduse (ObZ 2015 artikkel 50). Kummalgi juhul ei rakendata kohtuvälist kohustusliku nõustamise menetlust (üks eksperdiabi vorm pereliikmete abistamiseks kokkuleppelistele otsustele jõudmiseks peresuhete küsimustes, mida osutab sotsiaalteenuste osakonna ekspertide rühm) (ObZ 2015 artiklid 321‑–322) ning abikaasad alustavad kohe (kohtulikku või kohtuvälist) lahutusmenetlust, mis on suhteliselt kerge ja kiire. Kõik eespool esitatu kehtib asjakohasel juhul ka abielu kehtetuks tunnistamise kohtumenetluse kohta, kui abikaasadel ei ole ühist alaealist last.
Abikaasad, kellel on alaealine laps, saavad algatada kohtumenetluse nii, et üks abikaasa esitab hagi või mõlemad abikaasad esitavad avalduse vastastikusel kokkuleppel lahutamiseks (ObZ 2015 artikkel 50). Kui abikaasadel on ühine alaealine laps, on abikaasad enne lahutusmenetluse algatamist (kas hagiga või avaldusega vastastikusel kokkuleppel lahutamiseks) kohustatud osalema kohtuvälises kohustusliku nõustamise menetluses (üks eksperdiabi vorm pereliikmete abistamiseks kokkuleppelistele otsustele jõudmiseks peresuhete küsimustes, mida osutab sotsiaalteenuste osakonna ekspertide rühm) (ObZ 2015 artiklid 321–322). Nende menetluste eesmärk on pakkuda abikaasadele professionaalset abi, mis hõlmab ka ühise hooldusõiguse lepingu – lahutuse õiguslikke tagajärgi käsitleva lepingu koostamist, milles tuleb üksikasjalikult sätestada lapse elukoht ja aadress; aeg, mille laps veedab kummagi vanema juures, kuidas vahetatakse teavet olulistes otsustes kokkuleppele jõudmiseks, kuidas vahetatakse olulist teavet lapse kohta, ülalpidamissumma selle vanema kohustusena, kelle juures laps ei ela, ja ka edaspidiste küsimuste lahendamise viis). Vanemad võivad ühise hooldusõiguse lepingu koostada kohustusliku nõustamise ajal, aga nad võivad selle koostada ka iseseisvalt või perelepituse ajal (kohtuväline protsess, milles pooled püüavad perevaidlusi ühe või mitme perelepitaja abiga kokkuleppeliselt lahendada – ObZ 2015 artikkel 331). Kui abikaasad koostavad ühise hooldusõiguse lepingu, saavad nad algatada lihtsama ja kiirema kohtuvälise lahutusmenetluse, mille alustamiseks esitatakse avaldus (ObZ 2015 artiklid 52, 54–55, 106, 453–460). Abikaasad, kellel on ühine alaealine laps, on kohustatud vastastikusel nõusolekul toimuva lahutuse avaldusega koos esitama aruande ObZ 2015 artiklis 324 osutatud kohustusliku nõustamise kohta ning ka ühise hooldusõiguse lepingu, nagu on osutatud ObZ 2015 artiklis 106 (ObZ 2015 artikkel 456).
Kui abikaasad ei sõlmi ühise hooldusõiguse lepingut, mis hõlmab kokkulepet eespool nimetatud lahutuse õiguslike tagajärgede kohta, otsustab nende küsimuste üle kohus ex officio lahutushagiga algatatud kohtumenetluse käigus (ObZ 2015 artiklid 53–54, 56–57 ja 413). Kui abikaasadel on ühine alaealine laps, on nad kohustatud oma lahutushagile lisama aruande ObZ 2015 artikli 324 kohase kohustusliku nõustamise kohta ning ka tõendi esimesel perelepituse seansil osalemise kohta (ObZ 2015 artikkel 379).
Horvaatia õigusabi ja võimalust saada vabastus kohtumenetluste eest maksmisest ja vabastus kohtulõivude maksmisest reguleeritakse tasuta õigusabi seadusega (Zakon o besplatnoj pravnoj pomoći (Narodne Novine (NN; Horvaatia Vabariigi ametlik väljaanne), nr 143/2013), edaspidi ZBPP). Isikutel võib olla õigus saada esmast õigusabi kõigis menetlustes, sealhulgas abieluga seotud vaidlustes ja muudes perekonnaõiguse menetlustes, tingimusel, et nad vastavad õigusnõuetele (ZBPP artiklid 9–11). Isikutel võib olla õigus saada teisest õigusabi perekonnaõiguse menetlustes ja muudes seadusega sätestatud menetlustes, tingimusel, et nad vastavad õigusnõuetele (ZBPP artiklid 12–25). Kohtumenetluse eest tasumisest vabastamise otsuse tegemist konkreetsete menetluste puhul, sealhulgas perekonnaõiguse menetluste puhul, reguleeritakse ZBPP artikli 13 lõikega 3. Kohtulõivude tasumisest vabastamise otsuse tegemist kõigi menetluste puhul, sealhulgas perekonnaõiguse menetluste puhul, reguleeritakse ZBPP artikli 13 lõikega 4. Erilist tähelepanu tuleb pöörata sätetele, a) millega reguleeritakse teisese õigusabi andmist, ilma et määrataks kindlaks kõnealuse isiku rahaline seisund (ZBPP artikkel 15), b) millega reguleeritakse teisese õigusabi saamise protsessi (ZBPP artiklid 16–18), c) millega reguleeritakse teisese õigusabi andmise kohaldamisala (ZBPP artikkel 19), d) millega reguleeritakse menetlusküsimusi ja muid tasuta õigusabi saamiseks olulisi küsimusi (ZBPP artiklid 20–25). Samal ajal juhitakse poolte puhul, kes on kohtulõivude tasumisest alati vabastatud, tähelepanu kohtulõivude seaduse (Zakon o sudskim pristojbama) (Narodne Novine (NN; Horvaatia Vabariigi ametlik väljaanne), nr 74/95, 57/96, 137/02, (26/03), 125/11, 112/12, 157/13, 110/15) artiklile 6.
Lahutusega või abielu kehtetuks tunnistamisega seotud kohtuotsuse saab edasi kaevata. See õigus on menetluse käigus mõlemal poolel. Perekonnaõiguslike menetluste seadusega ei reguleerita sõnaselgelt edasikaebamist perevaidluste puhul, aga artikliga 346 on nähtud teise võimalusena ette tsiviilkohtumenetluse (Zakon o parničnom postupku (Narodne Novine (NN; Horvaatia Vabariigi ametlik väljaanne), nr 53/91, 91/92, 58/93, 112/99, 88/01, 117/03, 88/05, 02/07, 84/08, 123/08, 57/11, 148/11, 25/13 ja 89/14), edaspidi ZPP) seaduse kohaldamine.
ZPP artikliga 348 reguleeritakse kohtuotsuse kohta esitatavat edasikaebust, artikliga 378 aga kohtulahendi kohta esitatavat edasikaebust. Õigusabivahendite kohta sätestatakse seaduses ObZ 2015, et perevaidluste kohta teises astmes tehtud kohtuotsuste läbivaatamine ei ole lubatud (ObZ 2015 artikkel 373).
Nõukogu määruse (EÜ) nr 2201/2003 (mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega; Brüsseli IIa määrus) artikli 21 kohaselt tunnustatakse ühes liikmesriigis tehtud kohtuotsust teistes liikmesriikides ühegi erimenetluse järgimist nõudmata (artikli 21 lõige 1), aga samas võib artikli 21 lõike 3 kohaselt iga huvitatud pool taotleda otsust, et kohtuotsust tunnustataks või ei tunnustataks. Sel juhul kohaldatakse tunnustamise või mittetunnustamise taotluse suhtes selle asjaomase kohtu territoriaalset pädevust, mis kuulub nimekirja, mille iga liikmesriik teatab komisjonile vastavalt Brüsseli IIa määruse artiklile 68 ja artiklis 37 ettenähtud vormis. Lisaks tuleb märkida, – ilma et see piiraks Brüsseli IIa määruse artikli 21 lõike 3 kohaldamist – et erimenetluse järgimist ei nõuta liikmesriigi perekonnaseisuregistrite ajakohastamise puhul, mille aluseks on abielulahutust, lahuselu või abielu kehtetuks tunnistamist käsitlev kohtuotsus, mida ei ole selle liikmesriigi õiguse kohaselt võimalik edasi kaevata.
Tunnustamise või mittetunnustamise taotluste (Brüsseli IIa määruse artikli 21 lõige 3) suhtes kohaldatakse nimekirja kuuluva asjaomase kohtu territoriaalset pädevust, nagu on osutatud vastuses küsimusele nr 14. Sel juhul kohaldatakse Brüsseli IIa määruse III peatüki 2. jao menetlust.
Õiguskaitsevahend, st Brüsseli IIa määruse artikli 33 kohane edasikaebus, esitatakse teise astme (maakonna-)kohtutele otsuse teinud esimese astme kohtu kaudu (eespool nimetatud nimekirja kuuluv kohaliku pädevusega kohus).
Lahutuse puhul kohaldatav õigus on selle riigi õigus, mille kodanikud on abikaasad lahutushagi esitamise ajal.
Kui abikaasad on lahutushagi esitamise ajal erinevate riikide kodanikud, kohaldatakse nende riikide kumulatiivseid õigusi, mille kodanikud nad on, ning teiste riikidega teatavates suhetes kohaldatavaid kollisiooninorme käsitleva seaduse (Zakon o rješavanju sukoba zakona s propisima drugih zemalja u određenim odnosima) (Narodne Novine (NN; Horvaatia Vabariigi ametlik väljaanne), nr 53/91, 88/01) artikli 35 lõiget 2. Kui nende riikide õiguse kohaselt, mille kodanikud abikaasad on, ei saa abielu lõpetada, kohaldatakse juhul, kui hagi esitamise ajal elas üks abikaasadest alaliselt Horvaatias, abielu lõpetamise suhtes Horvaatia õigust.
Kui üks abikaasa on Horvaatia kodanik, kes ei ela alaliselt Horvaatias, ja abielu ei saa teiste riikidega teatavates suhetes kohaldatavaid kollisiooninorme käsitleva seaduse artikli 35 lõikes 2 osutatud õiguse kohaselt lõpetada, kohaldatakse Horvaatia õigust.

matches: kohus kohus kohus kohus kohus kohus


Meelis Kaldalu 8. kaebuse läbivaatamine – Riigi Teataja
Meelis Kaldalu 8. kaebuse läbivaatamine
RT III, 13.03.2015, 9
Vastu võetud 10.03.2015 nr 89
5. märtsil 2015 esitas Meelis Kaldalu Vabariigi Valimiskomisjonile kaebuse seoses tõsiste eiramistega ja valimiste reglemendi vigasusega, milles taotles valimistulemuste välja kuulutamata jätmist, Eestis erakorraliste valimiste väljakuulutamist ning Riigikogule soovituse andmist vangidele nii passiivse kui aktiivse valimisõiguse andmiseks. Meelis Kaldalu leiab, et ka vangid peavad saama valida, kuna tal puudub mõte valida, kui valimistulemus ei peegelda kodanikuühiskonna terviklikku arvamust.
1. RKVS § 68 kohaselt on RKVS alusel esitatavaks kaebuseks maakonna valimiskomisjonile või Vabariigi Valimiskomisjonile esitatav RKVS nõuete kohaselt vormistatud taotlus vaadata läbi ja tühistada valimiskomisjoni otsus või tunnistada seadusevastaseks valimiskomisjoni toiming. RKVS alusel saab kaebuse esitada huvitatud isik, s.t isik, kes leiab, et valimiskomisjoni otsuse või toiminguga rikutakse tema õigusi.
2. Vabariigi Valimiskomisjonile on õigus esitada kaebus juhul, kui huvitatud isik leiab, et maakonna valimiskomisjoni otsuse või toiminguga või elektroonilise hääletamise komisjoni toiminguga rikutakse tema õigusi. Samuti on Vabariigi Valimiskomisjonile õigus esitada kaebus juhul, kui isik on esitanud RKVS § 70 lõike 1 alusel kaebuse, mille maakonna valimiskomisjon on jätnud rahuldamata. Vastavalt RKVS § 69 lõikele 1 punktile 3 tuleb kaebuses esitada andmed vaidlustatava otsuse kohta või vaidlustatava toimingu kirjeldus.
3. RKVS § 4 lõige 3 näeb ette, et hääletamisest ei võta osa isik, kes on kohtu poolt süüdi mõistetud kuriteos ja kannab vanglakaristust. Kaebaja ei ole ära näidanud, millisel moel on viidatud piiranguga tema subjektiivseid õigusi rikutud või kuidas oli tema õigus hääletada RKVS § 4 lõike 3 alusel piiratud. Kaebaja ei ole kuriteos süüdi mõistetud ja vanglakaristust kandev isik.
4. Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium on 23.03.2011 otsuse 3-4-1-7-11 punktides 7 ja 8 märkinud, et teiste isikute subjektiivsete õiguste kaitseks kaebust esitada ei saa, kuna RKVS § 72 lõikest 1 ning § 70 lõikest 1 tulenevalt saab isik esitada kaebuse ainult enda rikutud õiguste kaitseks.
5. RKVS § 69 lõige 3 sätestab, et kui kaebus ei vasta RKVS § 69 lõikes 1 ettenähtud nõuetele, võib organ, kellele kaebus esitatakse, jätta kaebuse läbi vaatamata.


text:
riive on kooskõlas põhiseadusega
riive on vajalik demokraatlikus ühiskonnas
keeld moonutada piiratavate õiguste ja vabaduste olemust
Kui kohtuliku kaitse õiguse riive ainsaks legitiimseks eesmärgiks oleks menetlusökonoomia, ei võimaldaks see ammendavalt hinnata kõnealuse õiguse piiramise proportsionaalsust. Nimelt lähtub menetlusökonoomia hinnangust selle kohta, milline on kohtute töökoormus ja suutlikkus pakkuda tõhusat õiguskaitset. Menetlusökonoomia on legitiimne eesmärk seadusandjale, kehtestamaks riigilõive sellisel määral, et tõrjuda ilmselgelt põhjendamatuid või pahatahtlikke kaebusi. Sellest lähtuvad riigilõivumäärad on kehtestatud näiteks halduskohtumenetluses. (p 19)
Põhiõigust ei tohi riivata suuremas ulatuses, kui on riivet sisaldava normi legitiimse eesmärgiga põhjendatav. Kohtuliku kaitse õiguse riive on proportsionaalne, kui see on eesmärgi saavutamiseks sobiv, vajalik ja mõõdukas. (p 23)
Konkreetses normikontrollis tuleb riigilõivumäära proportsionaalsuse kindlakstegemisel lähtuda iga üksiku kohtuasja asjaoludest. Riigikohtu üldkogu on konkreetses normikontrollis lugenud riigilõivu proportsionaalsuse hindamisel asjassepuutuvateks kriteeriumideks hageja isikut ja kohtusse pöörduja võimet riigilõivu tasuda, ühiskonnaolusid, õigusvaidluse olemust, menetluse staadiumi ja hagiavalduse eset. (p 24)
Abstraktses normikontrollis tuleb vältimatult arvestada ka õigusliku regulatsiooni üldisi tunnuseid ja tingimusi. Õiguslik regulatsioon peab olema vajalikul määral üldistav ega saa väga täpselt arvestada iga regulatsiooniga hõlmatava võimaliku üksikjuhtumiga. Abstraktses normikontrollis riigilõivumäärade proportsionaalsuse hindamisel on siiski võimalik vajalikul määral arvestada ka Riigikohtu senise asjakohase praktikaga konkreetse normikontrolli asjades. (p 25)
Riigikohtu üldkogu on varem leidnud, et nii menetlusosaliste õigusemõistmise kulutuste kandmisest osavõtu tagamiseks kui ka menetlusökonoomia eesmärgi täitmiseks ei ole lõivustamise asemel sama efektiivseks abinõuks kohtunike arvu suurendamine või riigi menetlusabi laiendamine menetluskulude kandmisel (vt 3-2-1-62-10, p 47). Need meetmed ei võimalda ära hoida põhjendamatute või pahatahtlike kaebuste esitamist ega tagaks menetlusosaliste poolt õigusemõistmise kulutuste osalist kandmist. (p 26)
Siiski pole seadusandja otsustusruum ka tsiviilkohtumenetluse toimingute lõivustamisel piiritu. Kuna riigilõivumäärade suuruse kaudu avardatakse või kitsendatakse õigusemõistmise kättesaadavust, tuleb riigilõivumäärade suuruse kindlaksmääramisel arvestada, et need ei moonutaks PS § 11 mõttes kohtuliku kaitse õiguse olemust. (p 33)
Proportsionaalsuse põhimõtte järgimisel on seadusandjal esmatähtis tagada, et riigilõivumäärad oleksid kohtusse pöördumise õiguse suhtes mõõdukad. Vastasel juhul ei täidaks riik oma ülesannet ühiskonnas tekkivate probleemide rahumeelse lahendamise kaudu avaliku korra ja õigusrahu kindlustamisel, s.o PS preambuli neljandas lõigus nimetatud ülesande – riigi sisemise rahu tagamine – täitmisel. (p 34)
Põhiõiguse riive on selle kaitseala iga ebasoodus mõjutamine. Vaidlusalused tsiviilkohtumenetluses kehtivad riigilõivumäärad riivavad esmajoones PS § 15 lg-ga 1 tagatud isikute kohtusse pöördumise õigust ja PS § 24 lg-s 5 sätestatud edasikaebeõigust. Kui nõutavat lõivu ei ole tasutud ja isikut ei vabastata selle tasumise kohustusest, on asja menetlusse võtmine takistatud ning kohus ei saa kontrollida isiku õiguste väidetud rikkumist. (p 17)
Kohtusse pöördumise õiguse ja edasikaebeõiguse mistahes piirangud ei tohi kahjustada seadusega kaitstud huvi või õigust rohkem, kui on piirangut sisaldava normi legitiimse eesmärgiga põhjendatav. Kohtumenetluses nõutavate riigilõivudega kaasneva kohtuliku kaitse õiguse riive esmane legitiimne eesmärk on menetlusökonoomia kui põhiseaduse XIII peatükist tulenev põhiseaduslik õigusväärtus. Riigilõivude puhul väljendub menetlusökonoomia selles, et riik suunab isikuid mitte esitama põhjendamatuid või pahatahtlikke kaebusi, mille menetlemine võib põhjustada kohtusüsteemi suutmatuse pakkuda tõhusat kohtulikku kaitset mõistliku aja jooksul siis, kui selle vajadus on ilmne. (p 18)
Tsiviilõiguslike kohtuvaidluste märgatavalt suuremast hulgast, sh igati põhjendatud kohtuvaidluste märgatavalt suuremast hulgast, tulenevalt ei saaks halduskohtumenetluses kehtivad madalad riigilõivumäärad tsiviilkohtumenetluses (tõenäoliselt) tagada menetlusökonoomiat ega vältida kohtute ülekoormatust. Samas ei ole seadusandjal võimalik menetlusökonoomia tagamise põhjendusega kehtestada tsiviilkohtumenetluses oluliselt kõrgemaid riigilõivusid kui halduskohtumenetluses. Menetlusökonoomia ei saa olla legitiimne eesmärk põhjendatult tsiviilkohtusse pöördujate tõrjumisel põhjendamatult kõrge riigilõivuga. (p 20)
Ainuüksi põhjendamatute ja pahatahtlike kaebuste esitamist heidutavate suhteliselt madalate riigilõivumäärade korral tuleks tsiviilkohtumenetlust suuremas ulatuses rahastada riigieelarve muude tuluallikate, s.t sisuliselt maksutulude arvel. See ei oleks aga kooskõlas avaliku huviga, sest erinevalt haldus- ja kriminaalasjadest või suhteliselt väikesest arvust teatud liiki tsiviilasjadest, millel on ka avaram sotsiaalne mõõde (nt lapsi ja perekonda puudutavad vaidlused), ei puuduta enamik eraõiguslikest vaidlustest enamasti avalikke huve. Kohus toimib eraõiguslikke õigusvaidlusi lahendades üldjuhul vaid poolte omavahelise tüliküsimuse reguleerijana. Avalikkuse huvid on valdava osa tsiviilõiguslike vaidluste puhul pigem teisejärgulised võrreldes näiteks halduskohtumenetlusega, kus kohtu roll seisneb olulisel määral ka täitevvõimu tasakaalustamises. (p 21)
Riigi toimimine kohtusüsteemi vahendusel tsiviilkohtumenetluses valdavalt eraisikute huvides õigustab selle kohtumenetluse toimingute lõivustamist suuremal määral, kui seda tehakse halduskohtumenetluses. See tähendab omakorda, et riik võib menetlusosalisi tsiviilasjades kohustada osalema suuremal määral õigusemõistmise kulutuste kandmises. Nimetatud põhimõttest lähtumine on lubatav selleks, et teised maksumaksjad ei peaks kitsast isikute ringi puudutavate kohtuvaidluste lahendamist vähemalt mitte tervikuna finantseerima. Eeltoodust lähtuvalt on tsiviilkohtumenetlusest tingitud riigi kulutuste osaline kandmine kohtumõistmisest huvitatud isiku poolt menetlusökonoomia kõrval teiseks kohtusse pöördumise õiguse legitiimseks riiveks olev põhiseaduslik väärtus. (p 22)
Seadusandjal tuleb kohtumenetluse tarbeks riigilõivumäärade kehtestamisel arvestada ka asjaoluga, et õigusemõistmine on üks riigi tuumikfunktsioone. Tuumikfunktsioone tuleb riigil finantseerida eeskätt maksutulust. See tähendab muu hulgas, et riigil on kohustus tagada kohtupidamise efektiivsus ja kättesaadavus sõltumata sellest, millisel määral võimaldab tsiviilasjadest laekunud riigilõivutulu katta õigusemõistmisele tehtavaid kulutusi. Õigusemõistmisest tulenevate kulude katmist saab vaid osaliselt jätta menetlusosaliste kanda. (p 35)
10 500 euroni küündiv riigilõivumäär tsiviilkohtumenetluses ei ole mõõdukas ennekõike füüsiliste isikute kohtuliku kaitse õiguse suhtes. TsMS § 182 lg-s 2 sätestatud füüsilisele isikule menetlusabi andmise regulatsioon ei välista olukordi, kus füüsiliselt isikult nõutav kuni 10 500 euro suurune riigilõiv muudab tema kohtusse pöördumise õiguse illusoorseks. Tuleb arvestada, et iga kohtusse pöörduja võtab hagi esitamisel riski, et olenemata menetlusabi saamisest tuleb tal lõpptulemusena lõiv siiski tasuda, sh TsMS § 190 lg-te 4 ja 5 järgi juhul, kui isik peab vaidluse kaotamise korral hüvitama riigile pärast kohtuvaidluse lõppu riigilõivu, mille tasumisest ta hagi esitamisel oli vabastatud. (p 40)
RLS lisa 1 tabeli järel sätestatud rahaline kohustus, mille järgi tsiviilasja hinna puhul üle 500 000 euro tasutakse riigilõivu 3400 eurot + 0,25 protsenti tsiviilasja hinnast, kuid mitte üle 10 500 euro, piirab osas, milles see sätestab riigilõivumäära ülempiiriks 10 500 eurot, ebaproportsionaalselt isikute põhiõigusi ja on seega põhiseadusega vastuolus. (p 41)
Õigusemõistmise kulutuste kandmisest osavõtu põhimõte ei ole legitiimseks eesmärgiks kuitahes kõrgete riigilõivumäärade kehtestamiseks. Nimetatud põhimõtte kontekstis ei saa lugeda legitiimseks kohtulõivu võimalikku eesmärki teenida riigile tulu ja finantseerida sellest riigi muid kulutusi, juhul kui lõiv on suurem, kui oleks vajalik menetlusosaliste õigusemõistmise kulutuste kandmise ja menetlusökonoomia tagamiseks. See oleks ilmselges vastuolus PS §-st 113 tuleneva lõivu olemusega. (p 28) Vt ka RKÜKo 3-2-1-62-10, p 45.
Riigilõivu tasumise kohustuse täitmine on seaduse järgi eeltingimuseks kohtusse pöörduja õigusliku probleemi kohtulikuks arutamiseks või edasikaebuse menetlemiseks. Kohtusse pöördumise ja edasikaebeõiguse lõivustamine tsiviilkohtumenetluses pole vastuolus PS § 113 mõttega, kuna lõivu tasunud isik saab selle eest riigilt tema huvidele vastava vastusoorituse, milleks on õigusemõistmine. Tsiviilkohtumenetluse kontekstis on selleks täpsemalt kahe isiku vahelisest eraõigussuhtest võrsunud õigusvaidluse lahendamine kohtus. (p 30)
Seadusandja otsus arvestada riigilõivumäärade kehtestamisel kohtuasja lahendamise kulude kõrval ka vaidluseseme hinda on põhjendatud, sest kui väikese rahalise nõude esitamisega kaasneks liiga suure lõivu tasumise risk, heidutaks see kohtusse pöördumist ülemäära. (p 32)
Riigilõiv on tasu riigi poolt avalik-õigusliku toimingu tegemise või dokumendi väljaandmise eest. Riigilõivu erinevus maksust seisneb selles, et lõivu tasuja saab toimingu tegemise või dokumendi väljastamise näol konkreetse vastuteene. Lõivu eesmärk on riigi tehtava konkreetse toimingu kulutuste hüvitamine toimingust huvitatud isiku poolt, samas kui maks on avalik-õiguslike ülesannete täitmiseks vajaliku tulu saamiseks maksumaksjale pandud otsese vastutasuta vaieldamatult täitmisele kuuluv rahaline kohustus (vt RKÜKo 3-4-1-10-00, p 24). Eeltoodust järeldub, et avalik-õiguslike toimingute riigilõivustamine on põhiseaduse tähenduses lubatud, kui toimingus sisaldub lõivu tasunud isiku jaoks vastuteene ning riigilõivuna küsitav rahasumma on mõeldud nimetatud toimingu tegemisega kaasnevate kulude katmiseks. Tsiviilkohtumenetluses johtub sellest õigusemõistmise kulutuste kandmisest osavõtu põhimõte. (p 29)
PS §-s 113 sätestatud seadusereservatsioonist tulenevalt on lõivude kehtestamise üle otsustamine seadusandja ainupädevuses. Seadusandja otsustab, milliseid avalikke teenuseid lõivustada, ning määrab kindlaks teenuste eest nõutavad lõivumäärad. Tsiviilkohtumenetluse riigilõivumäärade kehtestamisel on seadusandja ühtlasi teatud piirini vaba otsustama, millises ulatuses õigusemõistmise kulutuste kandmises osalemise põhimõtet tsiviilasjadele kohaldada. (p 31)
Seadusandja on otsustanud riigilõivusüsteemi kehtestamisel seada riigilõivumäärad sõltuvusse tsiviilasja hinnast, kusjuures on selge, et tsiviilasja hinna ja tsiviilasja lahendamise kulu vahel puudub üksühene seos: on täiesti võimalik, et madala hinnaga tsiviilasi on õiguslikult väga keerukas ja selle lahendamise kulu ebaproportsionaalselt suur. Seadusandja valitud metoodika tähendab, et osa õigusvaidluste puhul küsitakse kohtulõivu väiksemas määras, kui on selle vaidluse lahendamise kulu, samas kui osa tsiviilasjade lahendamise eest kehtestatud riigilõivumäär ületab seda kulu. Sellise metoodika puhul soodustab riik madalama riigilõivumäära kaudu hinnalt väiksemate tsiviilasjade lahendamist n-ö ristsubsideerides kõrgemate määradega riigilõivustatud tsiviilasjade kaudu madalama hinnaga tsiviilasjade lahendamise tegelike kulutuste katmist. Seadusandja otsus arvestada riigilõivumäärade kehtestamisel kohtuasja lahendamise kulude kõrval ka vaidluseseme hinda on põhjendatud, sest kui väikese rahalise nõude esitamisega kaasneks liiga suure lõivu tasumise risk, heidutaks see kohtusse pöördumist ülemäära. (p 32)
Riigi kulusid tsiviilasja lahendamisele on keeruline rahaliselt mõõta, sest kohtuasja lahendamine ja selleks vajalike eelduste loomine eeldab lisaks kohtunikele mitmete teiste riigiametnike tööd (kohtujuristid, nõunikud, konsultandid, analüütikud, sekretärid, tõlgid, IT-spetsialistid jne). Samuti on selge, et selle näitaja puhul on tegemist ajas pidevalt muutuva suurusega. Õiguskeskkonna stabiilsuse tagamiseks ei saa riigilõivumäärade reguleerimisel arvestada iga muudatusega majanduskeskkonnas, mis mõjutavad mh kohtuteenistujate töötasusid. Isegi kui lähtuda 1100 eurot tähistavast tsiviilasja lahendamise keskmisest kulust, tuleb õigusemõistmise kulutuste kandmisest osavõtu põhimõttega arvestades silmas pidada, et suur osa tsiviilasjadest põhjustab riigile tegelikult keskmisest kulust suuremaid kulutusi. (p 36)
Riigilõivumäärade puhul ei ole võimalik saavutada täielikku vastavust õigusemõistmisest tingitud tegelikele kuludele konkreetses tsiviilasjas, sest kulud, mis tulenevad ühe kohtuasja menetlemisel kohtunike ja kohtuteenistujate tööajast, saavad olla üksnes hinnangulised. Erisusi tsiviilasja lahendamise tegelike kulude ja hinnanguliste kulude vahel võimaldab piiratud ulatuses tasandada n-ö ristsubsideerimine. Kohtulõivude-sisese n-ö ristsubsideerimise tulemusel peavad aga kohtulikud lõivud püsima proportsioonis kuludega, mis kaasnevad riigile mingit liiki tsiviilasjade lahendamisega. PS §-st 113 tulenevalt ei tohi kohtuliku lõivu määr ületada ilmselgelt tsiviilasja lahendamiseks tehtavat rahalist kulu. (p 37)
Tsiviilkohtumenetlusest tingitud riigi kulutuste osaline kandmine kohtumõistmisest huvitatud isiku poolt on menetlusökonoomia kõrval teine kohtusse pöördumise õiguse legitiimseks riiveks olev põhiseaduslik väärtus. (p 22)
PS § 104 lg 2 kohaselt saab mõningaid seadusi vastu võtta ja muuta üksnes Riigikogu koosseisu häälteenamusega. PS § 104 lg 2 p 14 kohaselt tuleb Riigikogu häälteenamusega vastu võtta ka kohtumenetluse seadused. Krediidiasutuste seaduse vastuvõtmise ega KAS § 50 lg 2 muutmise poolt ei ole hääletanud üle 50 Riigikogu liikme. KAS § 50 lg 2 vastuvõtmisel ega ka muutmisel ei ole järgitud Riigikogu koosseisu häälteenamuse nõuet. (p-d 47-48) Kuna KAS § 50 lg 2 vastuvõtmise poolt ei ole hääletanud Riigikogu koosseisu häälteenamus, on see formaalselt põhiseadusvastane. (p 51)
Sellest, kas tegemist on hagi- või hagita menetlusega, sõltub, millist regulatsiooni tuli maakohtul Finantsinspektsiooni taotluse menetlusse võtmise hindamisel kohaldada ning keda tuleb käsitada menetlusosalisena. Sellest sõltub ka see, kas KAS § 50 lg 2 on kohtumenetluse seadus PS § 104 lg 2 p 14 mõttes. (p 50)
TsMS § 475 lg 2 sätestab maakohtu õigusemõistmise ülesande sisu ja üldised piirid, sh näidates ära, millal maakohus on õigustatud ja kohustatud temale esitatud avaldust läbi vaatama ning selle kohta otsustust langetama, kui tegemist ei ole hagita asjaga TsMS § 475 lg 1 tähenduses ega hagimenetlusega. TsMS § 475 lg 2 on viitenorm, milles on sätestatud üksnes osa maakohtu õigusemõistmise ülesande sisu ja üldisi piire reguleerivaid eeldusi. Seadusandja võib muus seaduses sätestada need juhtumid, millal asi tuleb TsMS § 475 lg 2 kohaselt lahendada hagita menetluses. KAS § 50 lg 2 on PS § 104 lg 2 p 14 mõttes kohtumenetluse seadus. KAS § 50 lg 2 on mõeldud muu hulgas reguleerima kohtumenetlust, sest see on vastu võetud selleks, et täiendada TsMS § 475 lg-s 2 sätestatud eelduste kogumit. (p 51)
Üldjuhul nõuavad äriseadustiku § 184 lg 5 ja § 319 lg 5 kohaselt osanikud ja aktsionärid äriühingu juhatuse või nõukogu liikme tagasikutsumist maakohtus. Seadusandja ei ole KAS § 50 lg-s 2 sätestanud, et äriühingu juhtorgani liikme tagasikutsumise nõue vaadatakse läbi halduskohtus. Eeldada võib, et seadusandja on soovinud, et ka krediidiasutuse juhi tagasikutsumist Finantsinspektsiooni avalduse alusel menetletakse maakohtus. (p 50.1)
KAS § 50 lg 2 alusel maakohtusse esitatud nõuet ei saa läbi vaadata hagimenetluses, kuna tegemist ei ole eraõigussuhtes tekkinud vaidlusega (TsMS § 1 teine lause). Finantsinspektsioon kontrollib, kas krediidiasutuse juht vastab KAS §-s 48 sätestatud nõuetele. KAS §-s 48 sätestatud nõuded krediidiasutuse juhtidele ei ole eraõigusliku, vaid avalik-õigusliku iseloomuga. Krediidiasutuse juhi tagasikutsumiseks tehtud ettekirjutuse täitmise tagamiseks maakohtusse pöördumine ei muuda Finantsinspektsiooni ja krediidiasutuse vahelist vaidlust eraõiguslikuks. Olemuslikult on nii ettekirjutuse tegemine kui ka selle täitmise tagamiseks maakohtusse pöördumine finantsjärelevalve, mille eesmärgiks on kaitsta avalikku huvi (FIS § 3). (p 50.1)
Üldjuhul on isikul õigus pöörduda maakohtusse enda eeldatava ja seadusega kaitstud õiguse või huvi kaitseks (TsMS § 3 lg 1). TsMS § 3 lg 2 kohaselt menetleb kohus tsiviilasja ka siis, kui seadus sätestab isikule õiguse pöörduda kohtusse avalikkuse eeldatava seadusega kaitstud huvi kaitseks. Finantsinspektsioon ei ole avalik-õiguslik juriidiline isik TsÜS § 25 lg 2 ja § 26 tähenduses, vaid ta on asutus, kellel puudub tsiviilkohtumenetlusõigusvõime TsMS § 201 lg 2 mõttes. (p 43)
Finantsinspektsioon on hagita menetluses avaldajaks. Kuigi avaldajaks on FI, esitab ta avalduse maakohtule finantsjärelevalvet tehes, mida ta teeb riigi nimel (FIS § 4 lg 2). (p 50.2)
3-4-1-18-14 Riigikohus 06.01.2015
PS § 32 lg-s 2 sätestatud omandi vaba valdamine, kasutamine ja käsutamine koosmõjus õiguspärase ootuse põhimõttega ning võrdsuspõhiõigus on piiratavad igal põhiseadusega kooskõlas oleval eesmärgil. Riigi raha otstarbekat ja säästlikku kasutamist saab käsitada legitiimse eesmärgina. Riigi raha otstarbekas ja säästlik kasutamine hõlmab ka selle, et ühiskonna tegelikke võimalusi arvestades oleks tagatud nii konkreetse ametipensionisüsteemi kui ka pensionisüsteemi terviku pikaajaline toimimine. Pensionid on riigi pikaajaline kasvav kohustus, mis peab olema prognoositav ja milleks peavad olema katteallikad. (p 59) Vt ka Riigikohtu üldkogu 26. juuni 2014. a otsus asjas nr 3-4-1-1-14, p-d 112-115.
PS §-st 11 tulenevalt on asjassepuutuvast sättest tulenev põhiõiguse riive põhiseadusega kooskõlas, kui riive on proportsionaalne. (p 60)
Arvestades riive intensiivsust, seejuures, et halvemini koheldakse meelevaldselt osa politseipensioni saajatest ning samal ajal tehtud süsteemimuudatuse ja ametipalkade tõstmise otsustega jäeti kaebaja sõnamurdlikult talle lubatud soodsast mõjust välja, on kaebaja omandipõhiõigust koosmõjus õiguspärase ootuse põhimõttega ja võrdsuspõhiõigust ebaproportsionaalselt ning seega põhiseaduse vastaselt riivatud. (p 66)
Õiguspärase ootuse kaitse peab tagama õiguste ja vabaduste moonutamatu realiseerimise (PS § 11 teine lause). (p 55)
Õigus saada pensionit kui rahaliselt hinnatav õigus kuulub olemuslikult omandipõhiõiguse kaitsealasse. Kaebaja omandipõhiõiguse riive sõltub eeskätt sellest, kas kaebajal oli tekkinud õiguspärane ootus pensioni tõstmisele. (p 54) Vt ka Riigikohtu üldkogu 26. juuni 2014. a otsus asjas nr 3-4-1-1-14, p 88.
Õiguspärase ootuse kaitse peab tagama õiguste ja vabaduste moonutamatu realiseerimise (PS § 11 teine lause). Õigusi ja vabadusi on võimalik täisväärtuslikult kasutada vaid siis, kui isik ei pea kartma, et riik rakendab ettenägematuid ebasoodsaid tagajärgi. Seejuures eeldab oma õiguste realiseerimine ehk isikule seadusega antud õiguste ja vabaduste kasutamine tegutsemist õigusnormile tuginedes, selle kehtima jäämisele lootes. Riigi sõnamurdmisega saab olla tegemist siis, kui isik on oma tegevusega täitnud eeldused, millest tulenevalt tal on tulevikus õigus enda suhtes soodsa regulatsiooni kohaldamisele, kuid riik kehtestab sellest hoolimata tema suhtes uue, vähem soodsa regulatsiooni. (p 55) Vt ka Riigikohtu üldkogu 26. juuni 2014. a otsus asjas nr 3-4-1-1-14, p 90.
Seadusandja andis politsei ja piirivalve seaduse jõustamisega alates 1. jaanuarist 2010 pensioneeruvatele politseinikele olukorras, kus nende ametipalku oli 2009. a-l vähendatud, selge lubaduse, et nendele määratud pensionid on endiselt seotud ümberarvutamise süsteemiga. Samas asendati ümberarvutamise süsteem indekseerimise süsteemiga just siis, kui tõsteti ka ametipalku 1. jaanuaril 2013. Nimetatud olukorras võisid alates 1. jaanuarist 2010 kuni 31. detsembrini 2012 pensioneerunud politseinikud õigustatult loota, et kui ümberarvutamise süsteem asendatakse indekseerimise süsteemiga ja samal ajal tõstetakse ametipalgad 1. jaanuaril 2013, toob see kaasa ka nende pensionite suurendamise 1. jaanuaril 2013. Seetõttu oli kaebajal tekkinud kaitstav õiguspärane ootus, et 1. jaanuaril 2013 tõstetud ametipalkadega kaasneb kaebajale 2011. a oktoobris määratud pensioni tõus, mis omakorda võetakse edaspidise indekseerimise aluseks. (p-d 56.3-56.4) Süsteemimuudatusega välistati alates 1. jaanuarist 2010 pensioneerunud politseinikele aga 1. jaanuari 2013 ametipalkade tõusust tulenev soodne mõju. Sellises olukorras sõnamurdlikku kohtlemist, jättes pensionid ametipalkade tõstmisel 1. jaanuaril 2013 suurendamata, kinnitab ka see, et ümberarvutamise süsteem oli kehtinud alates 2002. aastast ning kaebaja ei saanud enam oma varasemaid ameti- ja pensionivalikuid muuta, sh panustada pensionisammastesse. (p-d 63-64)
Võrdsuspõhiõigust on riivatud, kui võrreldavaid gruppe koheldakse sarnases olukorras erinevalt. Võrdsuspõhiõiguse riive tuvastamiseks tuleb leida kaebajaga sarnases olukorras olevate isikute grupp, kellega võrreldes kaebajat koheldakse halvemini. (p 57)
PS §-ga 32 on tagatud omandipõhiõigus. Tegemist on üldise varalisi õigusi kaitsva normiga, mille kaitse ulatub kinnis- ja vallasasjade kõrval ka rahaliselt hinnatavatele õigustele ja nõuetele. Seega kuulub õigus saada pensionit kui rahaliselt hinnatav õigus olemuslikult omandipõhiõiguse kaitsealasse. (p 54) Vt ka Riigikohtu üldkogu 26. juuni 2014. a otsus asjas nr 3-4-1-1-14, p 88.
3-4-1-24-14 Riigikohus 22.09.2014
Kõrgest riigilõivumäärast tulenev põhiõiguste riive ei ole menetlusökonoomia ja õigusemõistmise kulude kandmises osalemise eesmärkide saavutamiseks proportsionaalne. (p 19)
Hagiavalduselt riigilõivu tasumise nõue ja selle määr riivavad PS § 15 lg 1 esimeses lauses tagatud igaühe põhiõigust pöörduda oma õiguste rikkumise korral kohtu poole. (p 19)
3-4-1-17-14 Riigikohus 09.09.2014
Avalduse esitamise viisist sõltuvate lõivumäärade eristamine ei ole sobiv, vajalik ega mõõdukas vahend eesmärgi saavutamiseks. Kohtute tehnilise töökoormuse vähendamine ei suurenda menetlusökonoomiat, kui sellega ei vähene õigusemõistmisega kaasnev ressursikulu ühiskonnas tervikuna (vt ka lahendi nr 3-4-1-2-14 p 43).
RLS § 57 lg 14 riivab PS § 12 lg-s 1 tagatud võrdsuspõhiõigust, kuna kohtleb erinevalt isikuid, kes esitavad määruskaebuse veebilehe www.e-toimik.ee kaudu, ja isikuid, kes esitavad sama hinnaga avalduse muul viisil (vt ka lahendi nr 3-4-1-2-14 p 39).
Õiguspärase ootuse põhimõte tuleneb PS §-st 10. Selle järgi on igaühel õigus tegutseda mõistlikus ootuses, et rakendatav seadus jääb kehtima. Igaüks peab saama temale seadusega antud õigusi ja vabadusi kasutada vähemalt seaduses sätestatud tähtaja jooksul. (p 89)
Õiguspärase ootuse kaitse peab tagama õiguste ja vabaduste moonutamatu realiseerimise (PS § 11 teine lause). Õigusi ja vabadusi on võimalik täisväärtuslikult kasutada vaid siis, kui isik ei pea kartma, et riik rakendab ettenägematuid ebasoodsaid tagajärgi. Seejuures eeldab oma õiguste realiseerimine ehk isikule seadusega antud õiguste ja vabaduste kasutamine tegutsemist õigusnormile tuginedes, selle kehtima jäämisele lootes. Riigi sõnamurdmisega saab olla tegemist siis, kui isik on oma tegevusega täitnud eeldused, millest tulenevalt tal on tulevikus õigus enda suhtes soodsa regulatsiooni kohaldamisele, kuid riik kehtestab sellest hoolimata tema suhtes uue, vähem soodsa regulatsiooni. (p 90) Vt ka Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 9. detsembri 2013. a otsus asjas nr 3-4-1-27-13, p 50.
Arvestades aastakümneid sisuliselt muutumatuna kehtinud regulatsiooni lubadusega, et pension on 75% vastava ametis oleva kohtuniku ametipalgast ning kohtunikuameti olemuslikku pikaajalisust ja kohtuniku sõltumatust, oli kaebajatel tekkinud õiguspärane ootus, et nad saavad vanaduspensionieas kohtunikupensioni 75% vastava ametis oleva kohtuniku ametipalga ulatuses. (p 98)
Õiguspärase ootuse tekkimise kontrollimisel tuleb arvestada nii ajalooliste kui ka teleoloogiliste argumentidega. (p-d 92-94)
Olukorras, kus ajutise olukorra lõpetamisel tõsteti kohtunike ametipalka ja seega ka indekseerimise baastaset, kuid varem pensioneerunud kohtunike pensionide baastaset ei tõstetud, seejuures ei taastatud ka vähendamiseelsele tasemele, on isikute kohtlemine sõnamurdlik. (p 126)
PS § 12 lõikega 1 tagatud võrdsuspõhiõigus on piiratav igal põhiseadusega kooskõlas oleval põhjusel. (p 113)
Eesmärk kasutada riigi raha säästlikult on legitiimne eesmärk nii PS § 12 lõikes 1 sätestatud võrdsuspõhiõiguse kui ka §-s 32 sätestatud omandipõhiõiguse koosmõjus õiguspärase ootuse põhimõttega riiveks. (p 115)
Pensioneerunud kohtunikke koheldakse erinevalt üksnes pensioni määramise aja järgi. Pensioni suuruse erinevus on seevastu umbes 20%. Arvestades eristuse kriteeriumi juhuslikkust ja erineva kohtlemise ulatust, ei ole erinev kohtlemine proportsionaalne. (p 118)
Seadusandja on küll väljaspool põhiseaduses ette nähtud kohustuslikku abi (nt PS § 28 lõige 2) vaba otsustama, milliseid sotsiaalseid tagatisi luua, kuid juba kord loonud mingi süsteemi, ei tohi hüvede saamiseks õigustatud isikuid põhjendamatult ebavõrdselt kohelda. (p 118)
PS §-ga 32 on tagatud omandipõhiõigus. Tegemist on üldise varalisi õigusi kaitsva normiga, mille kaitse ulatub kinnis- ja vallasasjade kõrval ka rahaliselt hinnatavatele õigustele ja nõuetele. Seega kuulub õigus pensionile kui rahaliselt hinnatav õigus olemuslikult omandipõhiõiguse kaitsealasse. (p 88)
PS § 32 lõike 2 teine lause näeb ette, et omandi kitsendused sätestab seadus. Seega võib omandipõhiõigust piirata igal eesmärgil, mis on põhiseadusega kooskõlas. (p 113)
3-4-1-14-14 Riigikohus 10.06.2014
Avalduse esitamise viisist sõltuvate lõivumäärade eristamine ei ole sobiv, vajalik ega mõõdukas vahend eesmärgi saavutamiseks. Kohtute tehnilise töökoormuse vähendamine ei suurenda menetlusökonoomiat, kui sellega ei vähene õigusemõistmisega kaasnev ressursikulu ühiskonnas tervikuna. TsMS § 56 annab võimaluse pidada tsiviilasjades toimikut paralleelselt ka paberil ning suurel osal menetlusosalistel puudub võimalus või oskus arvutit ja Internetti kasutada või võimalus anda digitaalallkirja (p 16).
Kohtumenetluses määruskaebuselt riigilõivu tasumise nõue ja selle määr riivavad PS § 15 lg 1 esimeses lauses tagatud igaühe põhiõigust pöörduda oma õiguste rikkumise korral kohtu poole (p 12).
RLS § 57 lg 14 riivab PS § 12 lg-s 1 tagatud võrdsuspõhiõigust, kuna kohtleb erinevalt isikuid, kes esitavad määruskaebuse veebilehe www.e-toimik.ee kaudu, ja isikuid, kes esitavad sama hinnaga avalduse muul viisil (p 12).
Kohtumenetluses määruskaebuselt riigilõivu tasumise nõue ja selle määr riivavad PS §-s 32 tagatud omandipõhiõigust (p 12).
3-4-1-12-14 Riigikohus 26.05.2014
Avalduse esitamise viisist sõltuvate lõivumäärade eristamine ei ole sobiv vahend eesmärgi saavutamiseks. Kohtute tehnilise töökoormuse vähendamine ei suurenda menetlusökonoomiat, kui sellega ei vähene õigusemõistmisega kaasnev ressursikulu ühiskonnas tervikuna (p 17). Menetlusosaliste osalemist õigusemõistmise kulutuste kandmises saab riigilõivu tasumisel pidada legitiimseks, kuid see ei saa alati õigustada isikute erinevat kohtlemist riigilõivu tasumisel. Sarnases olukorras olevate menetlusosaliste erinev kohtlemine lõivu tasumisel peab ülekaalukalt aitama kaasa tõhusamale menetluse toimumisele (vt otsuse kohtuasjas nr 3-4-1-20-13 p 56).
Kohtumenetluses määruskaebuselt riigilõivu tasumise nõue ja selle määr riivavad PS § 15 lg 1 esimeses lauses tagatud igaühe põhiõigust pöörduda oma õiguste rikkumise korral kohtu poole (p 13).
RLS § 57 lg 14 riivab PS § 12 lg-s 1 tagatud võrdsuspõhiõigust, kuna kohtleb erinevalt isikuid, kes esitavad määruskaebuse veebilehe www.e-toimik.ee kaudu, ja isikuid, kes esitavad sama hinnaga avalduse muul viisil (p 13).
Kohtumenetluses määruskaebuselt riigilõivu tasumise nõue ja selle määr riivavad PS §-s 32 tagatud omandipõhiõigust (p 13).
PS § 28 lg 2 esimeses lauses on tagatud põhiõigus riigi abile puuduse korral, mis on sotsiaalriigi ja inimväärikuse põhimõtete üheks väljenduseks põhiseaduses. Üldise sotsiaalse põhiõigusena on põhiõigus riigi abile puuduse korral soorituspõhiõigus, mis annab kodanikule subjektiivse õiguse nõuda ja paneb riigile positiivse kohustuse anda abi, mis tagaks minimaalselt vajalikud vahendid äraelamiseks. PS § 28 lg 2 esimeses lauses sätestatud soorituspõhiõiguse riive seisneb põhiseaduslikult nõutud elatusmiinimumi tagamata jätmises (p 31). Riigi kohustuste üle otsustamisel sotsiaalabi valdkonnas tuleb arvestada ka PS § 27 lg-ga 5, mis kohustab perekonda hoolitsema oma abivajavate liikmete eest. Põhiseadusest tuleneb, et puudustkannatava isiku nõudeõigus riigi vastu PS § 28 lg 2 alusel langeb täiesti või osaliselt ära, kui tal on perekonnaliikmed, kes on võimelised oma puudustkannatava perekonnaliikme eest hoolitsema (p 32).
PS § 28 lg 2 esimeses lauses sätestatud põhiõigus riigi abile puuduse korral kinnitab inimväärikuse ja sotsiaalriigi põhimõtte kehtivust ning annab igaühele kindlustunde hakkamasaamiseks ka materiaalse kitsikuse korral. Inimväärikuse ja sotsiaalriigi põhimõtted on PS §-s 10 sätestatud põhiseaduse aluspõhimõtted, mis moodustavad Eesti Vabariigi põhikorra tuuma ja on õiguskorra kõige olulisemad normid. Seega tuleb õiguslikke piiranguid, mis muudavad põhiõiguse riigi abile puuduse korral lünklikuks või teevad abi taotlemise ja saamise ebamõistlikult raskeks, hinnata kui Eesti Vabariigi põhikorra tuuma puudutavat küsimust (p 49). PS § 28 lg 2 esimesest lausest ja põhiseaduse aluspõhimõtetest tuleneb riigi kohustus anda kodanikele abi, mis tagaks hädavajalikud vahendid inimväärseks äraelamiseks. Riigi sellise kohustuse tõlgendamisel tuleb arvestada ka rahvusvahelisi lepinguid, millega Eesti Vabariik on ühinenud. Parandatud ja täiendatud Euroopa sotsiaalharta art 13 lg 1 järgi peab riik tagama, et iga piisavate elatusvahenditeta isik, kes pole suuteline oma tööga või muude allikate, eelkõige sotsiaalkindlustussüsteemi hüvitiste kaudu selliseid vahendeid hankima, saab küllaldast abi. Euroopa Sotsiaalharta täitmise kontrolli organ Euroopa sotsiaalõiguste komitee on oma 2013. aasta aruandes sedastanud, et Eesti olukord ei ole kooskõlas harta art 13 lg 1 nõuetega, kuna elatusvahenditeta isikutele ei osutata piisavat sotsiaalabi (punkt 50). 2004. aastal juhtis ka Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium Riigikogu tähelepanu sellele, et toimetulekupiiri määramisel ei võeta arvesse minimaalseid eluasemekulutusi, mis muudab raskeks toimetulekupiiri ja elatusmiinimumi võrdlemise Kolleegium kahtleb ka sotsiaalhoolekande seaduses toimetulekutoetuse määramise aluste ja suuruse sobivuses erandlikes olukordades. Riigi kohustus tagada oma kodanikele materiaalse kitsikuse korral kohane abi kehtib ka erandlikes olukordades, näiteks olukorras, kus materiaalses kitsikuses ema hooldab eestkostjana oma last (p 51).
3-4-1-2-14 Riigikohus 27.03.2014
Avalduse esitamise viisist sõltuvate lõivumäärade eristamine ei ole sobiv, vajalik ega mõõdukas vahend eesmärgi saavutamiseks. Kohtute tehnilise töökoormuse vähendamine ei suurenda menetlusökonoomiat, kui sellega ei vähene õigusemõistmisega kaasnev ressursikulu ühiskonnas tervikuna (p 43).
Kohtumenetluses määruskaebuselt riigilõivu tasumise nõue ja selle määr riivavad PS § 15 lg 1 esimeses lauses tagatud igaühe põhiõigust pöörduda oma õiguste rikkumise korral kohtu poole (p 39).
RLS § 57 lg 14 riivab PS § 12 lg-s 1 tagatud võrdsuspõhiõigust, kuna kohtleb erinevalt isikuid, kes esitavad määruskaebuse veebilehe www.e-toimik.ee kaudu, ja isikuid, kes esitavad sama hinnaga avalduse muul viisil (p 39).
Kohtumenetluses määruskaebuselt riigilõivu tasumise nõue ja selle määr riivavad PS §-s 32 tagatud omandipõhiõigust (p 39).
3-4-1-6-14 Riigikohus 10.03.2014
Avalduse esitamise viisist sõltuvate lõivumäärade eristamine ei ole sobiv, vajalik ega mõõdukas vahend eesmärgi saavutamiseks. Kohtute tehnilise töökoormuse vähendamine ei suurenda menetlusökonoomiat, kui sellega ei vähene õigusemõistmisega kaasnev ressursikulu ühiskonnas tervikuna. TsMS § 56 annab võimaluse pidada tsiviilasjades toimikut paralleelselt ka paberil ning suurel osal menetlusosalistel puudub võimalus või oskus arvutit ja Internetti kasutada või võimalus anda digitaalallkirja. (p 17)

matches:
§ 11
§ 15
§ 24
kohus
Kohus
§ 182
§ 190
§ 113
§ 104
§ 104
§ 50
§ 50
§ 50
§ 50
§ 104
§ 475
§ 475
§ 475
§ 475
§ 50
§ 104
§ 50
§ 475
§ 184
§ 319
§ 50
§ 50
§ 1
§ 3
§ 3
§ 3
kohus
§ 25
§ 26
§ 201
§ 4
Riigikohus
§ 32
§ 11
§ 11
Riigikohus
§ 15
Riigikohus
§ 57
§ 12
§ 11
§ 12
§ 12
§ 28
§ 32
Riigikohus
§ 56
§ 15
§ 57
§ 12
Riigikohus
§ 15
§ 57
§ 12
§ 28
§ 28
§ 27
§ 28
§ 28
§ 28
Riigikohus
§ 15
§ 57
§ 12
Riigikohus
§ 56


Kutsekeskhariduse omandanud isiku üldharidusõpingute jätkamise tingimused ja kord – Riigi Teataja
Kutsekeskhariduse omandanud isiku üldharidusõpingute jätkamise tingimused ja kord
Kutsekeskhariduse omandanud isiku üldharidusõpingute jätkamise tingimused ja kord - sisukord
§ 2 Üldharidusõpingute jätkamine kutseõppeasutuses
§ 3 Üldharidusõpingute jätkamine gümnaasiumis
RT I, 25.03.2014, 2
Vastu võetud 19.03.2014 nr 9
Määrus kehtestatakse kutseõppeasutuse seaduse § 35 lõike 3 alusel.
(1) Kutsekeskhariduse omandanud isikutel on õigus jätkata üldharidusõpinguid kutseõppeasutuses või gümnaasiumis kuni ühe õppeaasta ulatuses (edaspidi lisa-aasta), et valmistuda õpingute jätkamiseks kõrghariduse tasemel.
(2) Kutseõppeasutus teavitab ja nõustab kõiki kutsekeskharidusõppe õppekava lõpetajaid üldharidusõpingute jätkamise võimalustest.
§ 2. Üldharidusõpingute jätkamine kutseõppeasutuses
(1) Kutseõppeasutus võimaldab kutsekeskhariduse omandanud isikul jätkata üldharidusõpinguid, kui kutseõppeasutusega samas omavalitsusüksuses puudub isikul võimalus jätkata üldharidusõpinguid gümnaasiumis mittestatsionaarses õppevormis või eksternina.
(2) Kutsekeskhariduse omandanud isiku üldharidusõpingute jätkamine kutseõppeasutuses toimub kutseõppeasutuse täiendusõppe õppekava alusel kutseõppeasutuse seaduse § 23 lõike 7 alusel vastu võetud haridus- ja teadusministri määruses kehtestatud tingimustel ja korras.
(3) Kutseõppeasutus koostab gümnaasiumi riikliku õppekava alusel lisa-aasta õppekava, mille maht on vähemalt 32 kursust.
(4) Kutseõppeasutus avab lisa-aasta õpperühma, kui üldharidusõpinguid soovib jätkata vähemalt 10 kutsekeskhariduse omandanud isikut.
§ 3. Üldharidusõpingute jätkamine gümnaasiumis
Kutsekeskhariduse omandanud isiku üldharidusõpingute jätkamine gümnaasiumis toimub põhikooli- ja gümnaasiumiseaduses mittestatsionaarses õppevormis või eksternina õppimiseks kehtestatud tingimustel ja korras.


Töötasu maksmisest seoses ettenägematu olukorraga - Tööelu.ee
Töötasu maksmisest seoses ettenägematu olukorraga
RMP.ee foorumi postituses “Tasu elektririkke korral” on esitatud küsimus: “Tänu tormile ei saa juba teist päeva tootmises tööd teha ja muud tööd ei ole töötajatele ka pakkuda. Kuidas sellisel juhul peab arvestama töötajate palgaga? Kuna tegemist on vääramatu jõuga, ei ole süüdi ei töötaja ega tööandja.”
Palusime sellele kommentaari tööinspektsiooni peadirektori asetäitjalt Meeli Miidla-Vanatalult.
“Ühest ja konkreetset vastust, mis toimiks igas töösuhtes, ei ole antud juhul võimalik anda, sest väga palju oleneb tormikahjudega kaasnevatest asjaoludest ning nii tööandja kui töötaja enda tegutsemisest selles valguses.
Töösuhe on oma olemuselt võlaõiguslik suhe, st tööandja on kohustatud tagama töötajale töötegemise võimaluse ja maksma töötasu ning töötaja on kohustatud tööd tegema kokkulepitud ajal, kohas ja viisil. Seega tuleb töösuhete puhul lisaks töölepingu seaduses sätestatule arvestada võlaõigusseaduse üldpõhimõtetega ehk seadusest tuleneva vääramatu jõu mõistega ja sellest tuleneva rikkumise vabandatavusega (VÕS § 103).
Loodusjõud nagu torm on kindlasti vaadeldav vääramatu jõu asjaoluna, sest inimesel puudub tormi üle kontroll. Kuid küsimus on selles, kas võimaliku tormi või üleujutuse või ka näiteks pikselöögi tagajärjed olid ettenähtavad ning välditavad ehk kas tööandja oleks saanud midagi eelnevalt teha, et loodusjõu tagajärjel tekkinud töötamise takistust ei esineks ja mida ta konkreetselt teinud on.
Tormist tingitud elektrikatkestus takistas töötegemist mingi aja jooksul pärast tormi lõppemist, sel juhul on kohustuse täitmisega viivitamine ehk töötajale töö mittevõimaldamine vabandatav ainult selle aja ulatuses, mil vääramatu jõud mõjus. Kas siis selle aja eest ei pea töötasu maksma? Võlaõigusseaduses nimetatud vabandatavus puudutab põhiliselt vaid vabanemist kahju hüvitamise kohustusest ning viiviste maksmise kohustusest.
Seega tuleb vaadelda konkreetset olukorda siiski edasi töölepingu seaduse valguses ehk kas rakendamisele kuuluvad
TLS § 35, mille kohaselt tööandja peab töövõimelisele ja töö tegemiseks valmis olevale töötajale maksma keskmist töötasu ka juhul, kui töötaja ei tee tööd seetõttu, et tööandja ei ole andnud tööd, ei ole teinud töö tegemiseks vajalikku toimingut või on muul viisil töö vastuvõtmisega viivitanud, välja arvatud juhul, kui töö andmata jätmise on põhjustanud töötaja süü.
või TLS § 36, mille kohaselt tuleb töötasu maksta ka aja eest, kui töötaja täidab TLS § 17 lõikes 4 sätestatud korraldust täita muid ülesandeid (korraldus, mis ei ole seotud töölepingu, kollektiivlepingu ega seadusega, on kehtiv, kui see tulenes hädavajadusest. Hädavajadust eeldatakse eelkõige vääramatu jõu tagajärjel tööandja varale või muule hüvele tekkida võiva kahju või kahju tekkimise ohu korral) või kasutab TLS § 19 punktis 3 sätestatud töö tegemisest keeldumise õigust (ta esindab seaduses või kollektiivlepingus ettenähtud juhtudel töötajaid).
Kommentaariumis viidatud TLS § 37 ei kuulu antud juhul rakendamisele, sest see eeldab töötajate informeerimise ja konsulteerimise protsessi järgimist (kestab vähemalt 15 päeva), mis antud olukorras kõne alla ei tule.
TLS § 35 kuuluks rakendamisele, kui töötaja väljendab igakülgselt oma tahet ja valmisolekut töötegemiseks ehk tuli esmaspäeva hommikult tööle ning sai tööandjalt selge sõnumi, et praegu elektrit ei ole, midagi teha ei saa ja mine nüüd koju ära. St tööandja ei leidnud ka muid lahendusi töötamise võimaluse tagamiseks ehk töötasu väljateenimiseks tööülesannete täitmise kaudu.
TLS § 36 olukorraga oleks tegemist, kui töötaja tuli elektrikatkestuse ajal tööle ning tööandja ütles, et ettevõtte vara päästmiseks tuleb hakata täitma töölepingus kokkulepitust erinevaid ülesandeid ja töötaja seda ka teeb.
Esineb ka olukordi, kus töötaja teab, et terves asulas on elektrikatkestus ja lihtsalt ei ilmu sel päeval tööle, ka ei suhtle tööandjaga oma mitteilmumise teemal, siis on selge, et tööandja ka töötasu maksma ei pea, kuid oluline on töötajale seda ka eelnevalt selgitada.
Kuid lisaks eeltoodule on võimalus, et töötaja teatas elektrikatkestuse ajal tööandjale, et ta ei saa tööle tulla, sest on vaja kodust vara päästa või esineb muu sarnane töötajast tulenev põhjus ehk tekib TLS §-s 38 kirjeldatud olukord ja hoopis töötaja poolt ettenägematu töö takistus, mille korral peab tööandja samuti mõistliku aja jooksul (nt ühe tööpäeva eest) maksma keskmist töötasu, sest töötaja ei saa tööd teha tema isikust tuleneval, kuid mitte tahtlikult või raske hooletuse tõttu tekkinud põhjusel.
Tööandjatel on sellistes loodusest tingitud vääramatu jõu põhjustatud olukordades võimalus töötajatega kokku leppida, et praegu tööd teha ei saa, kas olete nõus kasutama poolte kokkuleppel oma põhipuhkust või ettevõtte kulul vabasid päevi ehk see on olukord, kus tööandja peab ise lahendusi leidma ja pakkuma neid töötajale, kelle ees tal on selgelt töö andmise ja töötasu maksmise kohustus.
Seega, kokkuvõttes oleneb kõik olukorrast ja poolte omavahelisest suhtlusest seoses elektrikatkestuse ning töötamise võimalusega ja ei saa öelda, et igal juhul tuleb töötajale töötasu maksta või võib selle maksmata jätta.”
Artikkel avaldati raamatpidamis- ja maksuinfoportaalis RMP.ee


§ 551 Arestimisaktide elektroonilise kontrollimise kord ja tehnilised nõuded ning andmetöötluse ja andmete väljastamise kord
RT I, 18.08.2015, 4
Määrus kehtestatakse „Kohtutäituri seaduse” § 2 lõike 6, § 3, § 4 lõike 3, § 13 lõigete 3 ja 4, § 14 lõike 2, § 15 lõike 6, § 19 lõike 5, § 54 lõike 3, § 55 lõike 3, § 77 lõike 2, § 95 lõike 3, § 97 lõike 1, „Kinnisasja sundvõõrandamise seaduse” § 37 lõike 1, „Laeva asjaõigusseaduse” § 85 lõike 2, „Pärimisseaduse” § 139 lõike 9, „Täitemenetluse seadustiku” § 23 lõike 6, § 24 lõigete 1 ja 5, § 33 lõike 6, § 34 lõike 3, § 37 lõike 3, § 63 lõigete 3 ja 5, § 631 lõigete 2 ja 4, § 75 lõike 1, § 83 lõike 22, § 881 lõike 6, § 95 lõike 1, § 96 lõike 1, § 101 lõike 6, § 115 lõike 7, § 125 lõike 3, § 1251 lõike 3 ja § 216 lõike 1 alusel.
[RT I, 04.01.2014, 1 - jõust. 07.01.2014]
(2) Kohtutäituri büroo peab olema avatud igal tööpäeval vähemalt neli tundi.
(1) Kohtutäiturite nimed, büroode aadressi- ja kontaktandmed, ametialase elektronposti aadressid ning kohtutäiturite kasutatavate veebilehtede aadressid avaldatakse Kohtutäiturite ja Pankrotihaldurite Koja (edaspidi koda) ja Justiitsministeeriumi veebilehel. Andmed avaldatakse piirkondade kaupa kohtutäiturite perekonnanimede põhjal koostatud tähestikulise nimekirjana.
(2) Ametitoimingud registreeritakse elektrooniliselt täitemenetlusregistris. „Kohtutäituri seaduse” § 6 lõike 1 punktides 2 ja 3 nimetatud ametitoimingud registreeritakse ametiteenuse registreerimise raamatus käesoleva määruse §-s 13 kehtestatud korras.
[RT I, 04.01.2014, 1 - jõust. 01.06.2015]
(1) Täitemenetlusregistri töötlejad on kohtutäitur ja „Kohtutäituri seaduse” alusel määratud kohtutäituri asendaja. Kohtutäituri ja kohtutäituri asendaja vastutuse määrab kindlaks „Kohtutäituri seadus”.
(2) Töötlejad on vastavalt oma pädevusele ja nende valduses olevate töövahendite kasutamisel kohustatud järgima isikuandmete kaitse seaduse §-des 24 ja 26 sätestatud nõudeid ning rakendama §-s 25 sätestatud turvameetmeid.
(2) Täitemenetlusregistrisse kantud isikul on õigus saada teavet temaga seotud andmete kohta. Kojal, vanglal ja kohtutäituril on õigus väljastada andmeid isikule, kellel on selleks õigus seaduse või käesoleva määruse järgi.
[RT I, 20.01.2011, 2 - jõust. 01.03.2011]
(21) Vangla väljastab täitemenetlusregistrist andmeid ainult samas vanglas kinni peetavale isikule.
(3) Täitemenetlusregistrisse kantud isik võib kojale või vanglale, kus ta viibib, isikukoodi ning ees- ja perekonnanime esitamisel saada teavet täiteasja menetleva kohtutäituri nime ja täiteasja numbri kohta.
(4) Täitemenetlusregistrisse kantud isik võib teabe saamiseks esitada kirjaliku taotluse kojale. Täitemenetlusregistrisse kantud kinni peetav isik esitab teabe saamiseks kirjaliku taotluse vanglale, kus ta viibib.
(6) Võimaluse korral edastatakse taotlejale teave viivitamata. Kui see ei ole võimalik, edastatakse taotletud teave taotleja kontaktaadressil „Avaliku teabe seaduses” sätestatud tähtaegu järgides.
(5) Kohtutäitur vastutab käesoleva määruse § 37 lõikes 2 nimetatud isikutele antud juurdepääsuõiguse eesmärgipärase kasutamise eest, arvestades „Kohtutäituri seaduses” ja käesolevas määruses kehtestatud piiranguid.
Avalik-õiguslike nõuete esitamise ja jaotamise infosüsteem (edaspidi käesolevas peatükis infosüsteem) on riigi infosüsteemi kuuluv infosüsteem, mille eesmärk on:
1) avalik-õiguslike nõuete esitamine kojale;
2) avalik-õiguslike nõuete jaotamine kohtutäiturite vahel Vabariigi Valitsuse 1. aprilli 2010. aasta määrusega nr 42 „Avalik-õiguslike nõuete kohtutäiturite vahel jaotamise kord“ (edaspidi nõuete jaotamise kord) sätestatud korra kohaselt;
3) avalik-õiguslike nõuete elektrooniline haldamine ja edastamine täitemenetluse läbiviimiseks;
4) statistilise ülevaate saamine avalik-õiguslike nõuete esitamise ja jaotamise kohta.
(1) Infosüsteem on Justiitsministeeriumi ühetasandiline elektrooniline andmekogu. Justiitsministeerium määrab kindlaks infosüsteemi arengusuunad ning koordineerib ja korraldab keskuse tegevust andmekogu haldamisel.
(2) Koda töötleb infosüsteemis andmeid talle nõuete jaotamise korraga antud pädevuse piires ning sellega talle pandud kohustuste täitmiseks.
(3) Sissenõudjad esitavad infosüsteemi avalik-õiguslikke nõudeid kohtutäituritele täitmiseks, arvestades käesoleva määruse §-s 17 sätestatud korda. Esitatud täitmisavaldused jagab infosüsteem koja vahendusel kohtutäiturite vahel täitmiseks nõuete jaotamise korra kohaselt.
(4) Kohtutäiturid esitavad infosüsteemi neile esitatud täitmisavalduste menetlusse võtmise, menetlusse võtmata jätmise, ettemaksu küsimise ning muid täitmisavalduse menetlemisega seonduvaid teavitusi.
(1) Infosüsteemi vastutav töötleja on Justiitsministeerium.
(2) Infosüsteemi volitatud töötlejad on kohtutäiturid, sissenõudjad ja koda. Volitatud töötleja on ka kohtutäituri seaduse alusel määratud kohtutäituri asendaja.
(3) Infosüsteemi haldur on keskus.
(4) Infosüsteemi kasutajad on samuti vastutava töötleja ja volitatud töötlejate ning halduriga töösuhtes või halduri juures erialasel väljaõppel olevad isikud (edaspidi töötajad). Töötajale taotleb infosüsteemile juurdepääsu asutuse juht või asutuse juhi poolt volitatud isik.
(1) Andmeid töödeldakse koja poolt kinnitatud ning keskuse testitud kasutusjuhendi kohaselt. Infosüsteemi töös esinevate vigade ja häirete eest, mis tulenevad kasutusjuhendi mittejärgimisest, vastutab kasutaja, kes andmeid töötleb või kelle nimel andmeid töödeldakse. Tekkinud vigade ja häirete kõrvaldamise kulud kannab vastutav isik.
(2) Volitatud töötleja vastutab tema poolt või tema määratud esindaja poolt infosüsteemi esitatud andmete õigsuse ning infosüsteemi kasutamise õiguspärasuse eest.
(1) Avalik-õiguslikke nõudeid esitatakse infosüsteemi järgmiselt:
1) e-toimiku süsteemi kaudu esitatakse infosüsteemi avalik-õiguslikud rahalised nõuded, mis on tekkinud tsiviil-, haldus-, väärteo- ning kriminaalmenetluse kohtu- ning kohtueelse menetluse käigus;
2) sissenõudja infosüsteemi ning infosüsteemi vahelise otseliidese vahendusel andmevahetuskihi X-tee kaudu;
3) sissenõudja poolt infosüsteemi avaliku veebiliidese kaudu.
(2) Andmed sisestatakse infosüsteemi kolme tööpäeva jooksul arvates andmete sisestamise aluseks oleva sündmuse toimumisest või menetlustoimingu või -otsuse tegemisest. Infosüsteemi edastatavad andmed ja dokumendid peavad vastama tegelikule olukorrale.
(1) Vastutav töötleja määrab kindlaks infosüsteemi arengusuunad. Vastutav töötleja ei sekku andmetöötlusesse.
1) määrab infosüsteemi turvanõuded ja juhib infosüsteemi pidamist, andes volitatud töötlejale ja keskusele selleks vajalikke juhiseid või korraldusi;
2) täidab teisi ülesandeid, mis käesoleva määrusega on antud tema pädevusse.
(1) Sissenõudjad esitavad infosüsteemi täitmisavaldusi. Sissenõudjatel on õigus saada täitemenetluse kohta ülevaade üksnes enda esitatud täitmisavalduste ulatuses vastavalt täitemenetluse seadustikule.
(2) Kohtutäitur võtab talle esitatud täitmisavalduse täitmisele või lükkab täitmisavalduse tagasi seaduses sätestatud alustel. Kohtutäituril on õigus saada ülevaade talle täitmiseks esitatud täitmisavalduste kohta.
(3) Koda tagab avalik-õiguslike nõuete jaotamise nõuete jaotamise korra kohaselt. Koja pädevuses on infosüsteemi kasutajate haldamine, statistiliste aruannete koostamine ja muud korralduslikud küsimused tagamaks infosüsteemi tõrgeteta toimimine. Süsteemi tõrgeteta toimimise tagamisel abistab koda keskus.
(4) Infosüsteemi tõrgeteta töö tagamiseks:
1) korraldab Koda infosüsteemi pidamiseks vajalike projekteerimis-, hooldus- ja arendustööde tegemise ning teavitab teisi volitatud töötlejaid kavandatavatest muudatustest;
2) võtab andmete turvalisuse – käideldavuse, tervikluse ja konfidentsiaalsuse – tagamiseks kasutusele infosüsteemi turvanõuetele vastavad organisatsioonilised, füüsilised ja infotehnoloogilised turvameetmed ning rakendab neid järjepidevalt;
3) korraldab koostöös keskusega infosüsteemi kantud andmete säilimise vastavalt kehtestatud nõuetele ja selleks varukoopiate tegemise ning muude organisatsiooniliste, füüsiliste ja infotehnoloogiliste meetmete rakendamise.
1) vastutab enda poolt infosüsteemi sisestatud andmete õigsuse eest;
2) määrab isikud, kellel on õigus sisestada ja kasutada infosüsteemi andmeid;
3) annab infosüsteemi andmetes puuduste avastamise korral sellest viivitamata teada keskusele, välja arvatud juhul, kui tal on võimalik puudus iseseisvalt kõrvaldada või kui avastatud puudus on ebaoluline;
4) korraldab koostöös keskusega infosüsteemi sisestamata jäetud andmete sisestamist ja ebaõigete andmete parandamist;
5) tagab infosüsteemi andmete sisestamise, muutmise ja kustutamise ning infosüsteemi andmetega tutvumise ainult selleks õigust omavatele isikutele;
6) võtab andmete turvalisuse – käideldavuse, tervikluse ja konfidentsiaalsuse – tagamiseks kasutusele infosüsteemi turvanõuetele vastavad organisatsioonilised, füüsilised ja infotehnoloogilised turvameetmed ning rakendab neid järjepidevalt;
Infosüsteemi haldur tegutseb oma pädevuse piires koja korralduste kohaselt. Kõik süsteemisisesed täiendused ja muudatused kooskõlastatakse enne kojaga. Infosüsteemi halduri pädevuses on:
4) tarkvara versiooniuuenduste ja uute registriandmeteväljade testimine;
5) andmeside ja süsteemi töö tagamine koja kehtestatud nõuete kohaselt;
7) koja korraldusel tarkvaraarenduste või infosüsteemi muudatuste tellimine või ise nende tegemine;
9) koja informeerimine infosüsteemiga seonduvast;
10) koja korraldusel erinevate andmetöötlusfunktsioonide täitmine;
11) kojale nende isikute nimede teatamine, kellel keskuses on juurdepääs infosüsteemile või kellel on oma tööülesannete täitmiseks sellist juurdepääsu vaja.
(1) Infosüsteemi töötlemisõiguse loomise korraldab koda töötlemisõigust omava asutuse juhi või asutuse juhi poolt volitatud isiku kirjaliku taotluse alusel.
(2) Tehnilise juurdepääsu tagamiseks pöördub koda halduri poole, kes loob ja muudab koja korralduse alusel infosüsteemi juurdepääsu juurdepääsuõigust omava isiku isikusamasust kontrollida võimaldava meetodi kaudu.
(3) Volitatud töötleja on kohustatud teavitama koda infosüsteemile juurdepääsuõigust omava töötajaga töösuhte või väljaõppe lõppemisest hiljemalt töösuhte või väljaõppe lõppemise kuupäeval.
(4) Koda peab arvestust infosüsteemi kasutajaõiguste kohta ning edastab vastava informatsiooni haldurile.
(5) Infosüsteemist andmete väljastamisele ning infosüsteemi vaatlemisõiguse loomisele kohaldatakse käesoleva määruse 4. peatüki 3. jao sätteid.
(6) Juurdepääsu andmise infosüsteemile avaliku veebiliidese kaudu korraldab koda. Koda edastab keskusele informatsiooni kõigi sissenõudjate kohta, kes soovivad kasutada või kasutavad avalikku veebiliidest infosüsteemi andmete esitamiseks ja infosüsteemist andmete pärimiseks, ning tagab kõigile sissenõudjatele põhjendatud taotlusel võimaluse avaliku veebiliidese kaudu infosüsteemi kasutamiseks käesolevas määrustikus sätestatud korras. Avaliku veebiliidese kaudu infosüsteemile juurdepääsu andmisel ja juurdepääsuõiguse äravõtmisel kohaldatakse käesoleva paragrahvi lõikes 2 sätestatut.
(1) Infosüsteemi kantavad andmed jagunevad baasandmeteks, jaotusandmeteks ning täitmisavalduse sisu andmeteks.
(2) Baasandmete koosseisu moodustavad sissenõudjate ja sissenõudjate määratud esindajate andmed, kohtutäiturite andmed ja kohtutäiturite määratud esindajate andmed, koja ning Justiitsministeeriumi määratud esindajate andmed, jaotamisgrupid ja reeglid, klassifikaatorid, tüüptekstid ja mallid ning süsteemi parameetrid. Infosüsteemi sisestatakse järgmised andmed:
1) sissenõudjate kohta – ametlik nimetus, registrikood, märge täitmisavalduste esitamise lubatavuse kohta, andmed makse saaja kohta, viitenumber, arvelduskonto number, märge ettemaksu tasumisega nõustumise või mittenõustumise kohta, telefoninumber, e-posti aadress, postiaadress, märge e-postiga edastatavate teavituste kohta, märge kajastamaks kasutaja rolli infosüsteemis;
2) sissenõudja määratud esindaja kohta – esindaja nimi, isikukood, õiguste tase, esindamise alus, telefoninumber, e-posti aadress, esinduse ajaline kestus, märge kajastamaks kasutaja rolli infosüsteemis;
3) kohtutäiturite kohta – kohtutäituri nimi, isikukood, märge, kas kohtutäiturile jaotatakse täitmisavaldusi, tööpiirkond, koormus, kohtutäiturina tegevuse alustamise kuupäev, telefoninumber, e-posti aadress, kodulehekülg selle olemasolu korral, postiaadress, büroo lahtiolekuajad, arvelduskonto number, märge tähistamaks käibemaksukohustust või selle puudumist, märge e-postiga edastatavate teavituste kohta, märge kajastamaks kasutaja rolli infosüsteemis;
4) kohtutäituri määratud esindaja kohta – esindaja nimi, isikukood, õiguste tase, telefoninumber, e-posti aadress, esinduse ajaline kestus, märge kajastamaks kasutaja rolli infosüsteemis;
5) koja ning Justiitsministeeriumi määratud esindajate kohta – kasutaja ees- ja perekonnanimi, isikukood, märge kajastamaks kasutaja rolli infosüsteemis.
(3) Jaotusandmete koosseisu moodustavad täitmisavalduse metaandmed ning sündmuste logi avalik-õiguslike nõuete jaotamisprotsessist.
(4) Täitmisavalduse sisu andmete koosseisu moodustavad võlgniku andmed, täitedokumendi andmed, täitedokumendi lisad ning täitmisavalduses sisalduvad andmed täitemenetluse seadustiku §-s 23 sätestatu kohaselt.
(1) Infosüsteemi turvaklass on K1T2S2, andmete kaitsmiseks rakendatakse organisatsioonilisi, füüsilisi ja infotehnoloogilisi turvameetmeid.
(2) Infosüsteemi kasutamise õigus antakse organisatsiooni juhi taotlusel üksnes neile kasutajatele, kellel see on vajalik teenistus- või töökohustuste täitmiseks.
(3) Andmete sisestamise ja päringute tegemise õiguste tase määratakse teadmisvajadusest lähtuvalt tööülesannete täitmiseks. Õiguste taseme võib määrata kasutajagruppide kaupa või isikuliselt.
(4) Infosüsteemi kasutamise õiguspärasust kontrollitakse tarkvaraliste ja organisatsiooniliste meetmete abil. Infosüsteemi andmete ja dokumentide salvestamise, sisestamise, muutmise ja kustutamise (edaspidi kanne) ning infosüsteemi kantud andmetele ja dokumentidele juurdepääsu saamise või nende edastamise (edaspidi päring) kohta salvestatakse ning säilitatakse vähemalt järgmised andmed (edaspidi logid):
1) kande või päringu teinud kasutaja ees- ja perekonnanimi ning isikukood;
2) kande või päringu tegemise kuupäev ja kellaaeg;
3) kande või päringu objekt.
(1) Infosüsteemi kantud või edastatud andmeid ja dokumente säilitatakse vastavalt käesoleva määruse § 29 lõike 2 punktis 2 ning sama paragrahvi lõikes 3 sätestatud tähtaegadele.
(2) Kande logisid konkreetse menetluse kohta säilitatakse niikaua, kui säilitatakse konkreetse menetluse kohta infosüsteemi kantud andmeid ja dokumente, kui seadusest ei tulene teisiti.
(3) Päringu logisid säilitatakse kolm aastat alates päringu tegemisest.
(4) Logide salvestamisel ja säilitamisel tagatakse nende vältimatus, käideldavus, terviklus ja konfidentsiaalsus.
(5) Säilitustähtaja möödumisel kustutatakse infosüsteemi kantud või edastatud andmed ja dokumendid ning logid automaatselt.
(1) Kui volitatud töötleja või infosüsteemi kasutaja avastab infosüsteemis ebaõiged andmed, võtab ta vajalikud meetmed nende parandamiseks, teavitades sellest ebaõiged andmed sisestanud volitatud töötlejat.
(2) Andmesubjektil on õigus nõuda infosüsteemi ebaõiged andmed esitanud volitatud töötlejalt ebaõigete isikuandmete parandamist. Kui andmesubjekti nõudmine on põhjendatud, parandab volitatud töötleja ebaõiged isikuandmed viivitamata. Kui andmesubjekti nõudmine ei ole põhjendatud, keeldub volitatud töötleja andmete parandamisest, põhjendades seda kirjalikult.
Järelevalvet infosüsteemi pidamise üle teostavad Andmekaitse Inspektsioon ning Riigi Infosüsteemi Amet oma pädevuse piires.
(1) Elektrooniline arestimissüsteem on täitemenetlusregistri ja krediidiasutuse infosüsteemi või teiste huvitatud osapoolte vahel loodud infokanal, mille eesmärk on tagada võlgniku konto ja selle arestimise kohta elektrooniliselt info edastamine krediidiasutusele ja võimaldada päringute tegemist konto olemasolu ja saldo kohta. Samuti võimaldab elektrooniline arestimissüsteem krediidiasutusel teha isikule konto avamise korral päringuid konto arestimisaktide olemasolu kohta.
(11) Elektroonilise arestimissüsteemi vastutav töötleja on Justiitsministeerium. Elektroonilise arestimissüsteemi volitatud töötleja on keskus.
(2) Elektroonilise arestimissüsteemiga liitumiseks sõlmib krediidiasutus keskusega liitumislepingu. Keskus teavitab krediidiasutuse liitumisest Justiitsministeeriumi ning Kohtutäiturite ja Pankrotihaldurite Koda, kes korraldab kohtutäiturite teavitamise.
(3) Edastamise kellaaega on võimalik muuta keskuse ja krediidiasutuse vahelise kokkuleppega. Kokkulepitud või muudetud kellaajast teavitatakse kohtutäitureid vähemalt viis tööpäeva ette.
§ 551. Arestimisaktide elektroonilise kontrollimise kord ja tehnilised nõuded ning andmetöötluse ja andmete väljastamise kord
(1) Elektroonilise arestimissüsteemiga liitunud krediidiasutusel on võimalik elektroonilise arestimissüsteemi vahendusel kontrollida kliendile konto avamise korral tema suhtes kehtivate konto arestimisaktide olemasolu.
Veaparandus - Parandatud ilmne ebatäpsus sõnas "avamise" Riigi Teataja seaduse § 10 lõike 4 alusel.
(2) Elektrooniline arestimissüsteem koostab täitemenetlusregistrist saadud andmete alusel vastuse krediidiasutuse päringule isiku konto arestimisaktide olemasolu kohta sünkroonselt. Elektroonilise arestimissüsteemi vahendusel teavitatakse kohtutäiturit isiku konto arestimisest.
(3) Elektroonilise arestimissüsteemi vahendusel vahetatakse andmeid täitemenetlusosaliste, täitedokumendi, nõude sisu ja suuruse kohta vastavalt käesolevast määrusest ja selle lisadest tulenevatele andmetele konto arestimisaktide kohta.
(2) Sõidu- ja majutuskulud hüvitatakse „Avaliku teenistuse seaduse” § 40 lõike 1 alusel kehtestatud tingimustel, ulatuses ja korras käesolevas paragrahvis sätestatud erisustega.
(1) Järelevalvet kohtutäituri üle teostavad justiitsministri määratud isikud. Justiitsminister võib vajaduse korral järelevalve teostamisse kaasata ametikogu esindaja, kelle määrab ametikogu juhatus. Koja põhikirja, organite otsuste ja koja kehtestatud hea ametitava täitmise üle teostab koja aukohus.
Ametikogu juhatus esitab justiitsministrile elektrooniliselt kohtutäiturite ametitegevuse statistilise koondaruande aruandeperioodile järgneva aasta esimese kuu jooksul. Aruandeperioodiks on üks kalendriaasta.


2013. aasta riigieelarve seaduses kohaliku omavalitsuse üksustele määratud tasandus- ja toetusfondi jaotus ning jaotamise ulatus, tingimused ja kord – Riigi Teataja
2013. aasta riigieelarve seaduses kohaliku omavalitsuse üksustele määratud tasandus- ja toetusfondi jaotus ning jaotamise ulatus, tingimused ja kord
2013. aasta riigieelarve seaduses kohaliku omavalitsuse üksustele määratud tasandus- ja toetusfondi jaotus ning jaotamise ulatus, tingimused ja kord - sisukord
§ 3 Hariduskulude toetus
§ 4 Toimetulekutoetuse maksmise toetus
§ 5 Sündide ja surmade registreerimise kulude hüvitis
§ 6 Sotsiaaltoetuste ning -teenuste osutamise toetus
§ 7 Saarvaldade ja saarelise osaga valdade täiendav toetus
§ 8 Vajaduspõhise peretoetuse maksmise hüvitis
§ 9 Maamaksuvabastuse rakendamise korraldamise toetus
§ 10 Keskkonnatasude jaotuspõhimõtte muutmise kompensatsioon
§ 11 Eraldiste ülekandmine
§ 111 2012. aasta riigieelarvest 2013. aastasse üle kantud hariduskulude täiendav toetus
RT I, 23.12.2013, 10
Vastu võetud 13.02.2013 nr 26
RT I, 15.02.2013, 12
jõustumine 18.02.2013
09.08.2013 RT I, 13.08.2013, 7 16.08.2013
30.09.2013 RT I, 02.10.2013, 1 05.10.2013
20.12.2013 RT I, 23.12.2013, 7 26.12.2013
Määrus kehtestatakse 2013. aasta riigieelarve seaduse § 3 lõike 2, riigieelarve seaduse § 8 lõike 41 ja § 9 lõike 6, perekonnaseisutoimingute seaduse § 3 lõike 31 ning põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 42 lõike 4 ja § 82 lõigete 3 ja 5 alusel.
[RT I, 13.08.2013, 7 - jõust. 16.08.2013]
Tasandusfondi vahendid summas 74 252 137 eurot jaotatakse kohaliku omavalitsuse üksuste vahel 2013. aasta riigieelarve seaduse § 3 lõikes 1 esitatud valemi järgi vastavalt määruse lisale 1.
Toetusfondi vahendid summas 233 105 432 eurot jaotatakse kohaliku omavalitsuse üksuste vahel vastavalt §-dele 3–10.
§ 3. Hariduskulude toetus
(1) Kohaliku omavalitsuse üksuste hariduskulude toetuseks määratakse 200 939 108 eurot. Toetus jaotatakse kohaliku omavalitsuse üksuste vahel vastavalt lõigetele 2–9 üldhariduskoolide õpetajate, direktorite ja õppealajuhatajate tööjõukulude ja täienduskoolituse toetuseks, õppekirjanduse ja muude õppevahendite, õpilaskodude kohtade, koolilõuna ja investeeringute toetuseks ning koolieelse lasteasutuse õpetajate täienduskoolituseks. Hariduskulude toetuse jaotus kohaliku omavalitsuse üksuste vahel on toodud määruse lisas 1. Toetuse jaotamisel on arvestatud hariduskulude toetuse jaotuspõhimõtete muudatuse mõjude tasandamise vajadusega ja kohaliku omavalitsuse üksuse ühinemise soodustamise seaduse § 6 lõikes 6 sätestatud tingimusega.
(2) Õpetajate tööjõukulude toetuseks antakse 159 938 732 eurot. Kohaliku omavalitsuse üksustele õpetaja tööjõukulude toetuse jaotamise aluseks on õpilaste arvu jaotumine arvestuslikesse klassikomplektidesse kooliastmeti, õppevormiti, klassi liigiti, õppekavati ja -keeleti. Alla 1000 põhikooli õpilasega kohaliku omavalitsuse üksuste koolidele toetuse andmisel arvestatakse lisavahendeid klassi kulude toetamiseks, arvestades klassi täitumuse nõudeid. Põhikooli- ja gümnaasiumiastme õpetajate tööjõukulu toetust peab kasutama vastava astme õpetajate töö tasustamiseks. Kui õpetajate töötasu alammäärad on tagatud, võib kohaliku omavalitsuse üksus erandkorras ja põhjendatud vajaduse korral kuni 2% õpetaja tööjõukulude toetusest suunata direktorite ja õppealajuhatajate tööjõukuluks.
(3) Direktorite ja õppealajuhatajate tööjõukulude toetuseks antakse 12 518 419 eurot, lähtudes õpilaste ja klassikomplektide arvust. Toetust võib kasutada direktori, õppealajuhatajate ja õpetajate tööjõukuludeks.
(4) Üldhariduskoolide õpetajate, direktorite ja õppealajuhatajate täienduskoolituse toetuseks antakse 1% lõigetes 2 ja 3 toodud tööjõukulude toetusest, kogumahus 1 724 125 eurot. Kui õpetajate, õppealajuhatajate ja direktorite koolitusvajadus on kaetud, võib toetust kasutada nende tööjõukuludeks.
(5) Koolieelsete lasteasutuste õpetajate täienduskoolituse toetuseks antakse 434 115 eurot. Toetuseks on arvestatud 1% 2011. aasta tegelikest koolieelsete lasteasutuste õpetajate tööjõukuludest.
(6) Investeeringute toetuseks antakse 23 eurot õpilase kohta, kogusummas 3 044 464 eurot. Toetust ei anta kodu-, haigla- ja vanglaõppel olevate õpilaste eest.
(7) Õpilaskodu toetuseks antakse 2000 eurot riiklikult toetatava õpilaskodu koha kohta, kogumahus 1 321 000 eurot. Toetust eraldatakse tingimusel, et riiklikult toetatud kohale vastu võetud õpilasele tagatakse õpilaskodu koht kõikidel õppepäevadel. Riiklikult toetatud õpilaskodu koht peab olema täidetud kõikidel õppeveeranditel ja vabanenud koht tuleb täita hiljemalt uue õppeveerandi alguses. Toetust võib kasutada riiklikult toetatud õpilaskodu kohtade tegevuskulude katteks.
(8) Koolilõuna toetus ühe õpilase kohta on 0,78 eurot õppepäevas. Toetust antakse iga koolis statsionaarses õppes põhiharidust omandava õpilase kohta 175 õppepäeva ulatuses kogusummas 14 344 417 eurot.
(9) Õppekirjanduse ja muude õppevahendite toetuseks antakse 57 eurot õpilase kohta, kogusummas 7 613 836 eurot. Eksternõppes õppiva õpilase kohta antakse toetust 5/24 määras ja üksikaineid mittestatsionaarses õppes õppiva õpilase puhul lähtutakse õpitavate ainete mahust. Toetust ei arvestata lapsevanema soovil koduõppel olevate õpilaste eest.
§ 4. Toimetulekutoetuse maksmise toetus
(1) Toimetulekutoetuse maksmise toetuseks määratakse 19 000 000 eurot.
[RT I, 23.12.2013, 7 - jõust. 26.12.2013]
(2) Toimetulekutoetuse maksmise toetusest jaotatakse 17 412 413 eurot kohaliku omavalitsuse üksuste vahel vastavalt määruse lisale 1. Toetuse jaotamisel võetakse aluseks tegelikud kulud 2012. aastal vastavalt toimetulekutoetuse aruandele ning 2012. aasta toimetulekutoetuse maksmise toetuse jääk. Toimetulekutoetuse maksmise toetusest jaotatakse kohaliku omavalitsuse üksuste vahel 2013. aasta esimese poolaasta tegelike kulude alusel prognoositava teise poolaasta täiendava vajaduse toetuseks 706 091 eurot vastavalt määruse lisale 3.
[RT I, 02.10.2013, 1 - jõust. 05.10.2013]
(3) Toimetulekutoetuse maksmise toetusest jaotatakse 881 496 eurot kohaliku omavalitsuse üksuste vahel vastavalt lõigetele 4–9.
(4) Kohaliku omavalitsuse üksusel tekib õigus täiendava toimetulekutoetuse maksmise toetuse saamiseks, kui tal ei piisa lõike 1 alusel antud toetusest ja eelmise aasta toimetulekutoetuse jäägist abivajajatele toimetulekutoetuse maksmiseks.
(5) Täiendava toimetulekutoetuse maksmise toetuse saamiseks esitab kohaliku omavalitsuse üksus Rahandusministeeriumile taotluse 13. oktoobriks 2013. a. Taotluses näidatakse ära kuude lõikes toimetulekutoetuse maksmise toetuse kasutamine jooksval ja eelmisel eelarveaastal, muutused rahuldatud toimetulekutoetuse taotluste arvus ja kuludes taotluse kohta ning tuuakse ära vahendite ebapiisavuse põhjendused.
(6) Rahandusministeerium kontrollib esitatud taotluste põhjendatust, vastavust lõigetele 4 ja 5, analüüsib vahendite kasutamist jooksval eelarveaastal ja kahel eelneval aastal ning esitab Vabariigi Valitsusele ettepaneku kohaliku omavalitsuse üksustele täiendava toimetulekutoetuse maksmise toetuse määramiseks hiljemalt 15. detsembriks 2013. a.
(7) Kui kohaliku omavalitsuse üksusel ei jätku toimetulekutoetuse maksmise toetusest koos eelmistel aastatel kasutamata jäänud vahendite jäägiga lõikes 6 nimetatud tähtpäevani ja vahendite puudujääk seab ohtu toimetulekutoetuste maksmise, esitab kohaliku omavalitsuse üksus täiendavate vahendite taotluse koos asukohajärgse maavalitsuse arvamusega Rahandusministeeriumile.
(8) Rahandusministeerium kontrollib lõike 7 alusel esitatud taotluse põhjendatust, vastavust lõikele 4, analüüsib vahendite kasutamist jooksval eelarveaastal ja kahel eelneval aastal ning valmistab 10 tööpäeva jooksul taotluse saamisest arvates ette eelnõu täiendava toimetulekutoetuse maksmise toetuse eraldamiseks. Rahandusministeerium esitab Sotsiaalministeeriumiga kooskõlastatud taotluse otsustamiseks Vabariigi Valitsusele.
(9) Rahandusministeeriumil on õigus lõigetes 4, 5 ja 7 sätestatud nõuetele mittevastavad taotlused kohaliku omavalitsuse üksusele tagastada.
§ 5. Sündide ja surmade registreerimise kulude hüvitis
(1) Sündide ja surmade registreerimise kulude hüvitiseks kohaliku omavalitsuse üksustele määratakse 17 576 eurot. Hüvitise jaotus kohaliku omavalitsuse üksuste vahel on toodud määruse lisas 1.
(2) Riik hüvitab iga sünni ja surma 2012. aastal registreerimise kulu 1,76 euro ulatuses.
§ 6. Sotsiaaltoetuste ning -teenuste osutamise toetus
(1) Sotsiaaltoetuste ning -teenuste osutamise toetuseks määratakse 2 986 272 eurot. Toetuse jaotus kohaliku omavalitsuse üksuste vahel on toodud määruse lisas 1.
(2) Sotsiaaltoetuste ning -teenuste osutamise toetusest antakse:
1) sotsiaaltoetuste maksmise ning sotsiaalteenuste osutamise korraldamise toetuseks 817 955 eurot, võttes aluseks 2012. aastal toimetulekutoetust saanud perekondade arvu kohaliku omavalitsuse üksuses;
2) puuetega laste hooldamise toetuseks 1 998 420 eurot, võttes aluseks nende laste arvu, kelle hooldamise eest maksti toetust 31. detsembri 2012. a seisuga;
3) vajaduspõhise peretoetuse maksmise korraldamise kulude hüvitamiseks 169 897 eurot, võttes aluseks suurima järgmistest: taotlevate perede eeldatav arv või 2012. aastal toimetulekutoetust saanud perede arv.
(3) Kohaliku omavalitsuse üksus võib toetust kasutada sotsiaaltoetuste maksmise või sotsiaalteenuste osutamise korraldamisega seotud kuludeks, sh sotsiaalprojektide kaasfinantseerimiseks, ning täiendavate sotsiaaltoetuste maksmiseks, sotsiaalteenuste arendamise kuludeks ja puuetega laste hooldajatele toetuste maksmiseks.
§ 7. Saarvaldade ja saarelise osaga valdade täiendav toetus
(1) Saarvaldade ja saarelise osaga valdade täiendavaks toetuseks määratakse 415 426 eurot. Toetuse jaotus kohaliku omavalitsuse üksuste vahel on toodud määruse lisas 1.
(2) Saarvaldade ja saarelise osaga valdade täiendava toetuse jaotamisel on võetud aluseks saare elanike arv, arvestuslik teede pikkus maavalitsuseni või vallamajani ja saare pindala.
§ 8. Vajaduspõhise peretoetuse maksmise hüvitis
(1) Vajaduspõhise peretoetuse maksmise hüvitiseks määratakse 2 600 000 eurot. Hüvitisest 1 861 627 eurot on jaotatud kohaliku omavalitsuse üksuste vahel vastavalt määruse lisale 1.
(2) Vajaduspõhise peretoetuse jaotamisel on võetud aluseks kohaliku omavalitsuse üksuses alla vaesuspiiri jäävates leibkondades olevate laste eeldatav arv.
§ 9. Maamaksuvabastuse rakendamise korraldamise toetus
(1) Maamaksuvabastuse rakendamise korraldamise toetuseks määratakse 990 000 eurot. Toetuse jaotus kohaliku omavalitsuse üksuste vahel on toodud määruse lisas 1.
(2) Maamaksuvabastuse rakendamise korraldamise toetuse jaotamise aluseks võetakse kohaliku omavalitsuse üksuse elanike arv 1. jaanuari 2013. a seisuga, rahvastikuregistri aadressikohtade keskmine osakaal kohaliku omavalitsuse üksustes ning ühe maksuvabastuse määramise juhtumi arvestuslik maksumus 1,82 eurot.
§ 10. Keskkonnatasude jaotuspõhimõtte muutmise kompensatsioon
(1) Keskkonnatasude jaotuspõhimõtte muutmise kompensatsiooniks määratakse 2 157 050 eurot. Kompensatsiooni jaotus kohaliku omavalitsuse üksuste vahel on toodud määruse lisas 1.
(2) Kompensatsiooni jaotamise aluseks võetakse üleriigilise tähtsusega maardla asukoha kohaliku omavalitsuse üksuse kaevandamisõiguse tasu ning sellega seotud karjääri- ja kaevandusvee erikasutuse tasude muudatuse eeldatav mõju 2013. aastal võrreldes 2011. aastaga. Vahe kompenseeritakse 70% ulatuses.
§ 11. Eraldiste ülekandmine
(1) Määruse lisas 1 toodud tabeli veerus „Kokku” nimetatud vahendid jaotatakse kvartalite lõikes järgmiselt: I kvartal 28%, II kvartal 34%, III kvartal 18% ja IV kvartal 20% kohaliku omavalitsuse üksusele määratud vahendite kogusummast. Rahandusministeerium kannab kohaliku omavalitsuse üksusele iga kuu 5. ja 15. kuupäevaks üle ühe kuuendiku kvartaliks ette nähtud toetusest. Vastavalt §-dele 5, 7, 9 ja 10 jaotatud vahendid kantakse kohaliku omavalitsuse üksustele üle ühes summas 20 tööpäeva jooksul määruse jõustumisest arvates.
(2) Määruse lisas 1 toodud tasandus- ja toetusfondi eraldiste rahavoolise kasutamise otsustab kohaliku omavalitsuse üksus.
§ 111. 2012. aasta riigieelarvest 2013. aastasse üle kantud hariduskulude täiendav toetus
(2) Toetuseks antakse 30,79 eurot põhiharidust omandava õpilase kohta.
Määrust rakendatakse 1. jaanuarist 2013. a.
Lisa 1 Tasandus- ja toetusfondi jaotus
Lisa 3 Toimetulekutoetuse täiendavate vahendite jaotus (eurodes)
Lisa 4 Toimetulekutoetuse täiendavate vahendite jaotus taotluste alusel (eurodes)


§ 5 Maksusumma arvutamise kord
§ 6 Maksuteade
§ 7 Maksusumma tasumine
§ 8 Maksusumma tagastamine
§ 9 Maksusoodustused ja -vabastused
RT IV, 11.12.2019, 10
Vastu võetud 26.11.2019 nr 49
Määrus kehtestatakse „Kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse“ § 22 lõike 1 punkti 2, „Maksukorralduse seaduse“ § 3 lõike 3, „Kohalike maksude seaduse“ § 2 lõike 1, § 11 lõigete 2 ja 3 alusel.
Teede ja tänavate sulgemise maksu (edaspidi maks) maksuobjekt on Sillamäe linna territooriumil (edaspidi Sillamäe linn) asuva üldkasutatava tee, tänava, väljaku, pargi, puhkeala (edaspidi tänav) või selle osa sulgemine demonstratsioonide, rongkäikude ja muude ürituste korraldamiseks, samuti ehitus- või remonditöödeks.
Maksumaksja on füüsiline ja juriidiline isik, kelle vahetu tegevusega kaasneb tänava või selle osa sulgemine.
Maksustamisperiood on ajavahemik, mis algab maksuobjekti sulgemise päeval ja lõpeb selle piiranguteta taasavamise päeval, mil on taastatud sulgemisele eelnenud olukord või teeprojektiga ette nähtud olukord.
(1) Maksumäära diferentseeritakse sõltuvalt tänavatüübist järgmiselt:
1) esimese tüübi tänav - maksumäär 100 eurot ööpäevas;
2) teise tüübi tänav - maksumäär 50 eurot ööpäevas;
3) kolmanda tüübi tänav - maksumäär 20 eurot ööpäevas.
(2) Sillamäe linna tänavate jaotus tänavatüüpideks on esitatud käesoleva määruse lisas.
(3) Väljaku, parkla, pargi või puhkeala või selle osa sulgemisel on maksumäär 0,2 eurot suletud ala iga ruutmeetri eest ööpäevas.
§ 5. Maksusumma arvutamise kord
(1) Maksusumma arvutatakse teede ja tänavate sulgemisloa (edaspidi sulgemisluba) taotluses esitatud andmete alusel. Teede ja tänavate sulgemise korra kehtestab Sillamäe Linnavalitsus (edaspidi linnavalitsus) määrusega.
(2) Maksuobjekti sulgemisel avariide likvideerimiseks on sulgeja kohustatud koheselt informeerima linnavalitsust. Maksuobjekti sulgemine tuleb vormistada hiljemalt kahe tööpäeva jooksul arvates sulgemise päevast.
(3) Sulgemisloa taotlus peab sisaldama järgmisi maksusumma arvutamiseks vajalikke andmeid:
1) maksumaksja nimi, isiku- või registrikood, elu- või asukoha aadress;
2) andmed suletava ala kohta (tänava nimi, sõidutee, jalgtee/teepeenra laius, sellest suletava osa laius ja pikkus, suletava väljaku, parkla, haljasala (park, puhkeala) aadress ja pindala);
3) andmed sulgemisel käesoleva paragrahvi lõigetele 4 ja 5 nimetatud asjaolude esinemise kohta;
4) sulgemise alguse ja lõpu kuupäev, alla 24 tunnise sulgemise korral sulgemise alguse ja lõpu kellaaeg;
(4) Tänava sulgemisel arvutatakse maksu proportsionaalselt vastavalt tänava suletava osa laiusele. Kui sõidukitele liikluseks avatuks jääva tänava osa laius on vähem kui 3 meetrit või jalakäijatele avatuks jääva tänava osa laius on vähem kui 1,5 meetrit, loetakse tänav või tänava vastav osa täielikult suletuks.
(5) Käesoleva määruse § 4 lõikes 1 nimetatud maksumäära korrigeeritakse lähtuvalt konkreetsetest asjaoludest järgmiste parandusteguritega:
1) ainult jalakäijate liiklemiseks ettenähtud tänava osa sulgemine - 0,1;
2) ainult öine sulgemine (20.00–06.00) tingimusel, et muul ajal on tänaval võimalik piiranguteta terve tänava ulatuses liigelda - 0,5;
3) sulgemine ainult puhkepäeval või riiklikul pühal - 0,5;
4) avaliku liiniveoliiklusega tänavate sulgemine avalikku liinivedu takistamata - 0,5;
5) tunnitariif (kehtib alla ööpäevase sulgemise korral) - 0,05;
6) taastamata teekatte tõttu piiratud tingimustel liikluse avamine - 0,3.
(6) Kui suletava lõigu pikkus sõidukite liiklemiseks ette nähtud tänava osal on üle 50 meetri või jalakäijate liiklemiseks ette nähtud tänava osal üle 20 meetri, lisatakse maksumäärale 0,5% tasumisele kuuluvast maksumäärast iga ületatud meetri eest.
(7) Käesoleva määruse § 4 lõikes 3 nimetatud maksumäära korrigeerimisel kasutatakse käesoleva paragrahvi lõike 5 punktides 5 ja 6 sätestatud parandustegureid.
(8) Kahe erinevat tüüpi tänava ristmiku sulgemisel arvutatakse maksusumma kõrgema maksumääraga tänavatüübi järgi.
§ 6. Maksuteade
(1) Maksuhaldur koostab tasumisele kuuluva maksusumma kohta maksuteate, milles on märgitud:
2) maksuteate koostanud ametniku ees- ja perekonnanimi ning ametikoht;
3) maksuteate koostamise kuupäev;
4) maksumaksja nimi, isiku- või registrikood, elu- või asukoha aadress;
5) maksuteate tegemise faktiline ja õiguslik alus;
6) maksmisele kuuluv maksusumma;
8) maksuteate vaidlustamise viide.
(2) Maksuteade toimetatakse maksumaksjale kätte koos sulgemisloaga 5 tööpäeva jooksul „Maksukorralduse seaduses“ sätestatud korras posti teel või elektrooniliselt või antakse kätte allkirja vastu.
(3) Maksuteate muutmine või kehtetuks tunnistamine toimub „Maksukorralduse seaduses“ sätestatud tähtajal, alusel ja korras.
§ 7. Maksusumma tasumine
(1) Maksumaksja on kohustatud tasuma maksusumma maksuteates märgitud pangakontole 30 päeva jooksul maksuteate kättetoimetamisest.
(2) Maksuteates määratud tähtpäevaks tasumata maksusummalt arvestatakse intressi „Maksukorralduse seaduses“ sätestatud määras ja korras.
(3) Tähtpäevaks tasumata jäetud maksusumma ja tähtpäevaks tasumata jäetud maksusummalt arvestatud intressi sundtäitmine toimub „Maksukorralduse seaduses“ sätestatud korras.
§ 8. Maksusumma tagastamine
(1) Maksumaksjal on õigus nõuda ettenähtust suurema maksusumma tasumisel enammakstud maksu tagastamist. Tagastamine toimub tagastusnõude alusel.
(2) Tagastusnõude täitmise taotlus koos põhjendusega tuleb esitada maksuhaldurile kirjalikult koos maksumaksja pangakonto andmetega „Maksukorralduse seaduses“ sätestatud tähtajal ja korras.
(3) Maksuhaldur teeb tagastamisotsuse summa kohta, mille tagasisaamiseks on maksumaksjal õigus. Enammakstud summa tagastatakse maksumaksjale 30 päeva jooksul taotluse esitamise päevast arvates.
§ 9. Maksusoodustused ja -vabastused
(1) Maksumaksja on maksu maksmisest vabastatud järgmistel juhtudel:
1) avariitööde teostamisel esimesel ööpäeval;
2) linnavalitsuse poolt koostatud või kinnitatud ürituste kavas toodud spordiürituse või avaliku ürituse toimumise ajal.
(2) Linnavalitsus võib täiendavalt teha maksusoodustust või anda maksuvabastust muudel juhtudel avalikest huvidest lähtuvalt.
(3) Maksusoodustuse või maksuvabastuse saamiseks käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud juhtudel esitatakse linnavalitsusele taotlus.
(4) Linnavalitsus peab maksusoodustust või maksuvabastust andvas korralduses avalikku huvi põhjendama.
(5) Maksuvabastust ei anta teede ja tänavate sulgemise maksu võlglasele.
Maksu maksuhaldur on linnavalitsus, kes korraldab maksu kogumist rahandusosakonna kaudu.
Vastutus käesoleva määruse rikkumise eest tuleneb „Maksukorralduse seadusest“.
Maksuhalduri haldusakti või toimingu peale on sulgejal õigus esitada vaie linnavalitsusele „Maksukorralduse seaduse“ 14. peatükis sätestatud korras.
Lisa Tänavatüübid