text:
Liisa Pakosta ajaveeb: 12 muudatusettepanekut perekonnaseadusele
12 muudatusettepanekut perekonnaseadusele
Täna oli Riigikogus tähtaeg esitada muudatusettepanekuid perekonnaseadusele ja esitasin 12 ettepanekut.
Need muudatusettepanekud parandavad tegelikult kooselavate, ent endid mitte registreerinud paaride õigusi ja parandaksid laste olukorda juhul, kui üks vanematest maksab lapsele kohtu kaudu elatist. Lisaks veel ka ettepanek mitte mõuda lapsele nimepanemise hetkel õnnelikelt issidelt ilmtingimata kirjalikku otsustust, kas nad soovivad järgmisel 18 aastal kasutada ka oma hooldusõigust lapse suhtes või tahvad ainult varaliselt last toetada. Sellise valiku nõue tekitab valdavas enamikes uhketes ja tublides issides pigem ehmatust (vabaabielupaaride teema) ja kurtmas on käinud selle ebaviisakuse üle isside kõrval ka emmed.
Muudatusettepanek perekonnaseaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõule (546 SE)
1) Täiendada eelnõu paragrahvi 1 uue punktiga 18 järgmises sõnastuses:
„ 18) seadust täiendatakse uue osaga 11 järgmises sõnastuses:
“11. osa
PÜSIVAST KOOSELUST TULENEVAD ÕIGUSSUHTED
§ 791. Püsiva kooseluga seotud varasuhted
(1) Eeldatakse, et faktilised abikaasad on püsiva kooselu ajaks sõlminud seltsingulepingu ühise majapidamise korraldamiseks ning kogu sel eesmärgil omandatud varale kohaldatakse võlaõigusseaduses (RT I, 29.11.2013, 4) seltsinguvara kohta sätestatut.
(2) Faktiline abikaasa võib nõuda teiselt faktiliselt abikaasalt seltsinguvara hulka kuuluva kinnistu kohta kinnistusraamatusse või registrisse kantava vallasasja kohta registrisse tehtud kande parandamiseks vajalike tehingute tegemist sõltumata sellest, millises vormis seltsinguleping on sõlmitud.
§ 792. Last hooldava endise faktilise abikaasa ülalpidamise kohustus
Kui endine faktiline abikaasa ei suuda pärast püsiva kooselu lõppemist ühise lapse hooldamise tõttu ise enda ülalpidamise eest hoolitseda, võib ta teiselt faktiliselt abikaasalt nõuda endale ülalpidamist kuni lapse kolmeaastaseks saamiseni.
§ 793. Endise faktilise abikaasa ülalpidamise kohustus muudel juhtudel
(1) Kui endine faktiline abikaasa ei suuda kas oma vanuse või oma terviseseisundi tõttu pärast püsiva kooselu lõppemist ise enda ülalpidamise eest hoolitseda ning vanusest või terviseseisundist tingitud abivajadus oli kooselu lõppemise olemas, võib ta nõuda endale ülalpidamist teiselt faktiliselt abikaasalt, kui kooselu kestis vähemalt 10 aastat. Vanuse või terviseseisundi tõttu võib teiselt faktiliselt abikaasalt kooselu lõppemise järel ülalpidamist nõuda ka juhul, kui terviseseisundist tingitud abivajadus oli olemas ajaks, millal lõppes õigus saada teiselt faktiliselt abikaasalt ülalpidamist muul seaduses sätestatud alusel.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud ülalpidamist tuleb maksta nii kaua, kuni ülalpidamist saama õigustatud isikult, ja niisuguses ulatuses, milles ülalpidamist saama õigustatud isikult, ei või endale sissetuleku hankimist eeldada.”
Selgitus selle muudatusettepaneku juurde
Muudatusettepanek aitab luua praktikas tarvilikku õigusselgust faktiliste abikaasade õiguste ja kohustuste osas ning annab püsivas kooselus elavatele paaride õigustele tänasest selgepiirilisema ja tugevama kaitse. Muudatusettepanek kattub sisuliselt IRL-i fraktsiooni poolt algatatud perekonnaseaduse muutmise eelnõuga (657 SE).
Selle põhieesmärk on mitteabielulise kooselu õiguslik reguleerimine selleks, et anda abielus mitteolevatele ent püsivalt koos elavatele inimestele (faktilistele abikaasadele) mõistlik võimalus kaitsta oma õigusi kooselu käigus soetatud varaga seoses ning põhjendatud juhtudel saada ülalpidamist ka pärast kooselu lõppemist. Olukorras, kus suur hulk paare elab Eestis mitteabielulises kooselus ning ka enamik lapsi sünnib väljaspool abielu, ei ole ilmselt põhjendatud eeldada, et mingi teistsuguse registreeritud kooselu vormi seadusega ettenägemisel leiaks see oluliselt ulatuslikumat kasutamist kui perekonnaseadusega reguleeritud abielu. Seetõttu ongi muudatusettepanek suunatud just abieluna registreerimata püsiva kooseluga kaasnevate õigussuhete määratlemisele. See aitab luua selgust faktiliste abikaasade varalistes suhetes ning näeb ette ka kooseluga seonduvad ülalpidamiskohustused.
Muudatusettepanek näeb ette kehtiva perekonnaseaduse täiendamise uue osaga 11, mis koosneb kolmest paragrahvist. Perekonnaseadusesse lisatav paragrahv 791 reguleerib püsiva kooseluga seotud varasuhteid. Selle lg 1 näeb üldpõhimõttena ette eelduse, et faktilised abikaasad on püsiva kooselu ajaks sõlminud seltsingulepingu ühise majapidamise korraldamiseks ning kogu sel eesmärgil omandatud varale kohaldatakse võlaõigusseaduses (RT I, 29.11.2013, 4) seltsinguvara kohta sätestatut.
Seltsingulepingu sätete kohaldamine faktiliste abikaasade varalistele suhetele on võimalik ka kehtiva õiguse järgi. Justiitsministeeriumi koostatud analüüsi “Mitteabieluline kooselu ja selle õiguslik regulatsioon”[1] kohaselt on kooselupartneritel võimalus sõlmida seltsingulepinguid ning teatud tingimustel seltsingulepingu regulatsioonile tugineda ka olukorras, kus lepingut ei ole kirjalikult sõlmitud, kuid tegutsetakse ühise eesmärgi nimel ning tehakse eesmärgi saavutamiseks panuseid. Samas tõdetakse, et kohtupraktika on selles küsimuse seni võrdlemisi vastuoluline. Praegu tuvastab kohus seltsingulepingu olemasolu iga konkreetse juhtumi asjaolusid arvestades, selgitades välja, milles seisnes partnerite ühine eesmärk, ja kas nende panused on olnud piisavad ühiste varaliste õiguste tekkeks. Muudatusettepanekuga ettenähtav põhimõte annab faktilistele abikaasadele kindluse, et kooselu käigus omandatudvarale kohaldatakse seltsinguvara sätteid. Endastmõistetavalt vajab vaidluse korral endiselt kohtus tõendamist kooselu enda asetleidmine.
Perekonnaseadusesse lisatava paragrahvi 791 lõige 2 näeb ette kehtiva perekonnaseaduse paragrahvi 28 lõikes 4 abikaasade ühisvara suhtes kehtivaga sarnase regulatsiooni faktiliste abikaasade varasuhete jaoks. Selle kohaselt võib faktiline abikaasa nõuda teiselt faktiliselt abikaasalt seltsinguvara hulka kuuluva kinnistu kohta kinnistusraamatusse või registrisse kantava vallasasja kohta registrisse tehtud kande parandamiseks vajalike tehingute tegemist sõltumata sellest, millises vormis seltsinguleping on sõlmitud.
Vajadus selle sätte järele tuleneb sellest, et kui seltsinguleping võib kehtiva lepingu kohaselt olla vormivaba, siis kinnisasjadega tehingute tegemisel kehtib notariaalse tõestamise nõue. Riigikohus on 20.12.2005.a kohtuasjas nr. 3-2-1-142-05 tehtud otsuses[2] asunud seisukohale, et “Kuna tsiviilkoodeks ühise tegutsemise lepingule kohustuslikku vormi ette ei näinud, võisid pooled sõlmida lepingu üldjuhul mis tahes vormis. Samas peab vallasasjast korteri võõrandamise leping asjaõigusseaduse rakendamise seaduse § 13 lg 6 järgi olema notariaalselt tõestatud. Seetõttu peab kolleegiumi arvates olema notariaalselt tõestatud ka vallasasjast korteri kaasomandisse soetamiseks sõlmitud ühise tegutsemise leping.”
Perekonnaseadusesse lisatav § 791 lõige 2 on seetõttu praktikas tarvilik kindlustamaks, et kooselu ajal omandatud kinnistuid ja registrisse kandmisele kuuluvaid vallasasju käsitletaks seltsinguvara hulka kuuluvatena. Olukord, kus kinnistusraamatusse on omanikuna kantud vaid üks faktilistest abikaasadest, ei erine sisuliselt kehtiva perekonnaseaduse alusel võimalikust situatsioonist, kus ühisvara hulka kuuluva kinnistu omanikuna on kinnistusraamatusse kantud vaid üks abikaasa. Mõlemal juhul on kinnistusraamatusse kandmata isikul seaduse alusel tekkinud õigus, mis kinnistusraamatust ei nähtu. Kuna kinnisasjade õiguskäibe puhul kehtib asjaõigusseaduse paragrahvidest 119 ja 120 tulenevalt notariaalse tõestatuse nõue, mistõttu pole võimalik olukord, kus korraga mõlema abikaasa või faktilise abikaasa omandiõigus kinnistusraamatust ei nähtu, ei ohusta see erand kinnistusraamatu õigsust sel määral, et oleks põhjendatud sellest abikaasade (ja eelnõu kohaselt ka faktiliste abikaasade) varalisi õigusi kindlustavast reeglist loobumine. Arvesse tuleb võtta ka seda, et kinnisasjade, nt eluasemeks soetatud kinnistu, väärtus on sageli oluliselt kõrgem kooselu käigus soetatavate ühise majapidamise esemete jm vallasvara väärtusest, mistõttu abikaasade õiguste kaitse seisukohalt on ühisvara (faktiliste abikaasade puhul seltsinguvara) režiimi laienemine sellele olulise tähtsusega.
Perekonnaseadusesse lisatav § 792 näeb ette last hooldava endise faktilise abikaasa ülalpidamise kohustuse analoogiliselt perekonnaseaduse §-s 72 sisalduvale last hooldava lahutatud abikaasa ülalpidamise kohustusele. Perekonnaseadusesse lisatav § 793 näeb ette endise faktilise abikaasa ülalpidamise kohustuse muudel juhtudel sarnaselt kehtiva perekonnaseaduse §-le 73. Olulise erinevusena abielu puhul sätestatust võib üks faktiline abikaasa teiselt selle paragrahvi kohaselt ülalpidamist nõuda vaid juhul, kui kooselu kestis vähemalt 10 aastat. Pikaajalise kooselu nõude sätestamine on sel juhul ilmselt mõistlik hoidmaks ära nõuete liiga kergekäelist esitamist.
2) Paragrahv 117 (Vanema hooldusõiguse kuuluvus)
lõige 2 muuta järgmiselt:
(2) Kui vanemad ei ole lapse sünni hetkel omavahel abielus, on neil ühine hooldusõigus, kui nad ei tee eraldiseisvat tahteavaldust jätta vanema hooldusõigus vaid ühele vanematest.
Eelduslikult kaasneb isaduse omaksvõtuga ka lapse kasvatamises osalemine, ehkki koormus võib olla erinev. Perekonnal on õigus määratleda lapse sünnil teistsugune hooldusõiguse jaotus juhul, kui selleks tehakse eraldiseisev tahteavaldus. Praegune kord, kus kõik isad peavad valima hooldusõiguse korraldust juba lapse sünnil, ei vasta isaduse omaksvõtmis mõttele ja sisule ning tekitab perekonnaseisuameti pidulikust sündmusest värskete lapsevanemate jaoks ootamatu ning enamasti täiesti asjakohatu juriidilise keerukuse. Kuna praktikas on selle sätte kasutamine hooldusõigusest loobumiseks pigem erand, siis on ka otstarbekas kasutada selleks eraldi avaldust ja eraldiseisvat tahteavaldust, mis tuleb täita vaid juhul, kui üks vanematest soovib hooldusõigusest läbikaalutud otsuse ajel tõepoolest loobuda.
3) Muuta perekonnaseaduse § 214 lg 3 rakendussätet ja sisustada see järgmiselt:
”Kui enne käesoleva seaduse jõustumist on kohus lapse elukohaks määranud ühe vanema elukoha, siis loetakse alates käesoleva seaduse jõustumisest, et vanemal, kelle elukoha on kohus lapse elukohaks määranud, on ainuotsustusõigus lapse igakordse viibimiskoha (ja/või elukoha) üle”.
PKS § 214 lg 3 annab sellele vanemale, kelle juurde määrati eelmise PKS-i ajal lapse elukoht, uue seaduse mõttes ainuhooldusõiguse. Selge põhiseaduslik riive, kus seaduse kehtimahakkamisega võetakse vanemalt ära ilma igasuguse sisulise argumentatsioonita ära üks inimese põhiõigusi – õigus (ja ka kohustus) hooldada ja kasvatada oma last.
Kehtiv säte on vastuolus põhiseaduse § 27 lõikega 3, mis sätestab vanemate õiguse ja kohustuse kasvatada oma lapsi ja hoolitseda nende eest. Lisaks on vaidlustatud säte vastuolus ka PS § 27 lõikega 4, mis sätestab vanemate ja laste kaitse seaduse alusel. Vanema ja laste vahelised suhted ei ole kindlasti mitte kaitstud taolises olukorras, mil vanem võib uue seaduse jõustumise tõttu täielikult ilma jääda hooldusõigusest.
Isik jääb uue perekonnaseaduse jõustumise tõttu täielikult oma laste hooldusõigusest ilma.
Antud säte ilmselgelt tugevas vastuolus ka õiguspärase ootuse põhimõttega.
Vanemale, kelle juurde määrati eelmise PKS-i jõusoleku ajal lapse elukoht, tuleks anda rakendussättega otsustusõigus lapse viibimiskoha osas, kuid muudes küsimustes peaks säilima ühine hooldusõigus.
See muudatus peab kehtima tagasiulatuvalt, so alates 01.07.2010.a. Teistsugune lahendus ei anna õiget tulemust, sest vahepealsel perioodil, so alates 01.07.2010. a on juba tekkinud „ainuhooldusõiguse“ alusel näiteks muudetud ära laste nimesid jms (kusjuures võimalik oleks isegi muuta kodakondsust).
Põhiseadusega vastuolus olev säte ei saa tuua kaasa kehtivaid tagajärgi.
Muuhulgas on sellise muudatuse vajalikkusele viidanud erinevad huvigrupid, sh Tallinna perekonnaseisuamet, erinevad kohalikud omavalitsused ning see sisaldub Vanema hooldusõiguse määramise uuringus, mille tellis Riigikantselei, november 2013 ja mis on valminud Euroopa Sotsiaalfondi kaasrahastamisel.
4) Muuta hooldusõiguse kohtuvälise üleandmise korda, muutes § 214 lg 4 selliselt, et vanematel säilib ka edaspidi õigus kokkuleppel hooldusõigust üle anda.
Kuni 1.juulini 2013.a oli vastavalt PKS rakendussättele võimalik hooldusõigust kohtuväliselt üle anda esitades perekonnaseisuametnikule isiklikult ühise avalduse ühise hooldusõiguse lõpetamiseks ja vanema hooldusõiguse andmiseks ühele vanemale või hooldusõiguse andmiseks vanematele ühiselt. See oli ajaliselt piiratud ning see võimalus lõppes 1.juulil 2013. Tänane õigusmaastik ei võimalda enam hooldusõigust kokkuleppel üle anda.
Samas oleks seda koormavat menetlust võimalik vältida kui me muudaks lõiget 4 vastavalt ettepanekule. Milleks seda aega piirata, milleks eelistada kohtuvaidlust kokkuleppele?
Sama küsimus puudutab ka abielu lahutust olukorras kus üks abikaasa on näiteks välismaalane või ei ela alaliselt Eestis. Kui abielu kohta on rahvastikuregistris kanne, peaks olema võimalik seda abielu lahutada kokkuleppel perekonnaseisuasutuses.
Ettepanekud nr 5) ja nr 6) käsitlevad elatise maksmist alla 3 a last hooldavale lapsevanemale.
Tegelikus elus tuleb ette olukordi, kus laspe huvid kannatavad seoses alla 3 aastast last hooldava vanema ülalpidamisnõudega kui ta lapse hooldamise tõttu ei ole võimeline sissetulekut hankima.
· Muudatusettepanek nr 5: perekonnaseaduse § 111 lg 2 muuta selliselt, et selle kohaselt kui emal ei ole lapse eest hoolitsemise tõttu võimalik sissetulekut saada, on isa kohustatud talle ülalpidamist andma kuni lapse 3 a saamiseni. (see põhimõte peaks kehtima ka isa suhtes).
Praegu tagab PKS § 101 lg 1 miinimumelatise ainult alaealisele lapsele ning last hooldav ema peab algatama kohtumenetluse koos raske tõendamiskoormusega. Ehk võiks olla ka temale tagatud seadusjärgne miinimumelatis, ilma täiendava tõendamismenetluseta. Tõendamist vajaks vaid asjaolu, et ta alla 3 aastase lapse eest hoolitsemise tõttu ei saa ise sissetulekut teenida.
· Muudatusettepanek nr 6 – lapse huvides tuleks vaadata elatisnõude sisu lapse ülalpidamisvõimaluse kui terviku seisukohalt ja teha perekonnaseadusesse vastav muudatus. Praeguse seaduse kohaselt elatis ühele lapsele ei või olla väiksem kui pool Vabariigi Valitsuse kehtestatud kuupalga alammäära.
Praegune seaduse tekst eeldab, et mõlemad vanemad panustavad ½ palga alammäärast. Aga kui üks vanem, n ema ei saa PKS § 111 mõtte kohaselt ise endale sissetulekut hankida selle sama lapse eest hoolitsemise tõttu, siis ehk peaks see kohustus minema kuni lapse 3 aastaseks saamiseni täies ulatuses teise vanema kanda ehk siis et isa peaks panustama ka alla 3 aastast last hooldava ema eest ½ VV palga alammäärast, sest vastasel juhul ei ole lapsele tagatud palga alammäära suurune elatis.
7) Ettepanek on lahendada praegu olemasolev konflikt PKS ja TsMS vahel kohtumenetlustes.
01.07.2010 jõustunud PKS tõi sisse selge regulatsiooni (§ 97) et ülalpidamist on õigustatud saama alaealine laps. Seega hagejaks kohtumenetluses on alaealine.
TsMS § 550 (2) Vanema õiguste määramise lapse suhtes ja lapsega suhtlemise korraldamise võib kohus lahendada ka hagimenetluses, kui seda nõutakse koos abielu lahutamisega või elatise väljamõistmise hagimenetluses.
See jõustus 01.01.2009.
Kohtupraktikas - kui esitada nõue, milles nõuda nii elatist, suhtluskorda kui ka hooldusõigust, lüüakse kohtus valdavalt asja menetlusse võtmisel nõue kaheks või kolmeks eraldiseisvaks menetluseks ning tihtipeale hakkavad neid nõudeid menetlema ka erinevad maakohtunikud.
Põhiargument, miks ühes menetluses läbi vaadata ei saa, on erinevad pooled (elatise menetlus on hagimenetlus, hagejaks alaealine laps. Hooldusõiguse ja suhtlusõiguse menetlused on hagita asjad, poolteks avaldaja ja puudutatud isikud.
Seda tuleks seadusandlikul tasandil täpsustada, sest kõikide nende menetluste ühtseks jooneks see sama alaealine laps, kelle õiguste üle otsustatakse, seega kõik muud argumendid on otsitud ning puhas bürokraatia. PKS muutus, TsMS ei muudetud.
Ka TsmS § 374 kohaselt on hagide liitmise eesmärk just menetlusökonoomika tagamine – sätte sõnastus ütleb, et juhul, kui nõuded on õiguslikult omavahel seotud, nende ühine menetlemine võimaldab nende kiiremat lahendamist või lihtsustab nende menetlemist, tuleks nõuded liita. Ehk menetlusökonoomika eelkõige. Seda aga hetkeregulatsioon ei kontrolli ega taga. Lisaks põhjendus – riigikohus on öelnud, et kui laps viibib märkimisväärse osa ajast lahuselava vanema juures ja vanem kannab märkimisväärse osa lapse ülalpidamiskuludest, võib tekkida ka olukord, kus mõlemad vanemad täidavad ülalpidamiskohustust vahetult ning elatist ei tulegi välja mõista.
Seega võib elatise suurus sõltuda otseselt suhtluskorrast ning neid nõudeid on õige menetleda ühes menetluses. Praegune ebatäpne regulatsioon tuleks viia täpseks.
8) Ettepanek täiendada perekonnaseadust elatise täitmise osas.
Seadusesse tuleks sissetuleku mõiste selliselt kirja panna, et see hõlmaks ka varalisi hüvesid ja tegelikku elatustaset, kohustatud isiku tegelikku elustandardit. On vajalik välja töötada sätte täitmiseks metodoloogia, kuidas elatustaseme hindamine toimub.
Täitemenetlus peaks olema selline, et täituril on olemas metoodika, millest lähtuvalt saab ta hinnata võlgniku tegelikku sissetulekut, tegelikku elustandardit ja võimalus see täies mahus sisse nõuda.
Võiks kaaluda ka võimalust, et teatud juhtudel saaks võlgniku elukaaslase vm sellise lähedase isiku, n vanemate varale pöörata sissenõude elatisenõude täitmiseks, va juhul kui elukaaslane ei tõenda, et see on tõesti tema nn lahusvara, ehk tõendamiskoormus jääb sellele isikule ning kehtib eeldus, et tegemist on võlgniku varaga.
Üks efektiivne tee oleks kohtutäituritele jälitustegevuse lubamine, näiteks varjatud jälgimise õiguse andmine kohtumääruse alusel.
9) Ettepanek elatise osas kriminaalmenetluse täpsustamiseks
Efektiivsemalt peab saama elatise täitmisele sundida ka läbi kriminaalmenetluse.
KarS § 169 kohaselt – kui tänases olukorras läbi kriminaalmenetluse saab parimal juhul elatise võlgnik endale karistusregistrisse märke, ei too see alaealisele lapsele raha sisse.
Kui näiteks narkokuritegude jt puhul on seadusandja võimaldanud laiendatud konfiskeerimist, mis hõlmab ükskõik kelle lähikondse nimel oleva vara konfiskeerimist ja realiseerimist. Ka elatise võlgnike puhul võiks toimida mingi põhimõte, esineda mingi õiguslik alus minna võlgniku lähikondsete vara kallale lapse parema kasvukeskkonna huvides?
10) Ettepanek: Elatise asjas hagi tagamine tuleks viia riigilõivuvabaks.
Elatis on riigilõivu vaba. Aga elatise asjas hagi tagamine, et kohustatud isikut kohustada kohtumenetluse ajaks miinimumelatist tasuma, on riigilõivuga maksustatav. Hagi tagamise eest tuleb alaealisel lapsel tasuda 50 eurot.
Arusaadavalt on see kulu alaealisele lapsele ebamõistlikult suur.
11) Sama ettepanek ehk riigilõivuvabastus tuleks rakendada ka elatise suurendamise ja vähendamisega. Võiks olla seaduses kirjas, et on riigilõivu vaba. Kohtud küll vabastavad taotluse alusel, kuid see eeldab eraldi menetlustoiminguid.
12) Menetluskulude väljamõistmine elatise asjas vajab samuti muutmist
Peaks olema seaduses reguleeritud, et elatise lahendis tuleb menetluskulu suurus summaliselt kindlaks määrata, hetkeregulatsioon suunab alaealise menetluskulu kindlaksmääramise avalduse menetlusse.
[1]Vt:http://www.just.ee/orb.aw/class=file/action=preview/id=44568/Mitteabieluline+kooselu+ja+selle+%F5iguslik+regulatsioon.pdf
[2] http://www.nc.ee/?id=11&indeks=0,2,10688,10704,10705&tekst=RK/3-2-1-142-05
Posted by LIISA PAKOSTA at 15:34

matches:
§ 791
§ 792
§ 793
kohus
Riigikohus
§ 13
§ 791
§ 792
§ 793
§ 214
kohus
kohus
§ 214
§ 27
§ 27
§ 214
§ 111
§ 101
§ 111
§ 550
kohus
§ 374
riigikohus
§ 169


Vabariigi Valitsuse 28. veebruari 2002. a määruse nr 89 "Kalalaevade riikliku registri asutamine ja registri pidamise põhimäärus" muutmine – Riigi Teataja
Vabariigi Valitsuse 28. veebruari 2002. a määruse nr 89 "Kalalaevade riikliku registri asutamine ja registri pidamise põhimäärus" muutmine
RT I 2004, 14, 99
Vastu võetud 09.03.2004 nr 63
Määrus kehtestatakse «Kalapüügiseaduse» (RT I 1995, 80, 1384; 1996, 27, 567; 1998, 108/109, 1784; 1999, 10, 152; 54, 583; 95, 843; 2000, 13, 92; 54, 348; 81, 514; 2001, 18, 88; 2002, 41, 250; 61, 375; 63, 387; 2003, 9, 43; 2004, 2, 9) § 13 lõike 5 ja «Andmekogude seaduse» (RT I 1997, 28, 423; 1998, 36/37, 552; 1999, 10, 155; 2000, 50, 317; 57, 373; 92, 597; 2001, 7, 17; 17, 77; 2002, 61, 375; 63, 387; 2003, 18, 107; 26, 158) § 32 lõike 1 alusel.
§ 1. Vabariigi Valitsuse 28. veebruari 2002. a määrust nr 89 «Kalalaevade riikliku registri asutamine ja registri pidamise põhimäärus» (RT I 2002, 24, 141; 52, 334; 77, 459; 2003, 57, 382) muudetakse järgmiselt:
«Registri asutamise ja pidamise eesmärk on Eesti riigilipu all sõitvaid või Eesti laevakinnistusraamatusse või väikelaevaregistrisse kantud kalalaevu puudutavate andmete kogumine, töötlemine ja väljastamine kalavarude kaitse ja säilitamise eesmärgil ning kalapüügi korraldamiseks ja püügivõimsuse kontrollimiseks.»;
2) paragrahvi 6 lõiget 2 täiendatakse punktiga 4 järgmises sõnastuses:
« 4) segment, kuhu kalalaeva soovitakse kanda.»;
3) paragrahvi 7 lõike 1 punkti 1 täiendatakse pärast sõna «pardanumber,» sõnadega «segment, kuhu laeva soovitakse kanda,»;
4) paragrahvi 9 lõiked 1 ja 2 tunnistatakse kehtetuks;
5) paragrahvi 9 lõige 3 sõnastatakse järgmiselt:
« (3) Kalalaeva registrisse kandmiseks esitab laeva omanik või valdaja taotluse, mis koosneb § 7 lõike 1 punktis 1 ja väikelaevaregistrisse kantud laeva puhul, mis on teise isiku õiguspärases valduses, ka § 7 lõike 1 punktis 2 nimetatud alusdokumendist.»;
6) paragrahvi 9 täiendatakse lõikega 31 järgmises sõnastuses:
« (31) Lõikes 3 nimetatud taotlus esitatakse registrile paberkandjal või digitaalselt. Taotluse esitamisel digitaalselt peab taotlusel olema digitaalallkiri.»;
7) paragrahvi 9 lõiked 7 ja 8 sõnastatakse järgmiselt:
« (7) Kui kalalaeva omanik või valdaja ei ole kõrvaldanud taotluses esinevaid puudusi lõikes 6 nimetatud teates märgitud tähtpäevaks, jätab volitatud töötleja taotluse läbi vaatamata.
(8) Kümne tööpäeva jooksul nõuetele vastava taotluse volitatud töötlejani jõudmise päevast arvates teeb volitatud töötleja otsuse kalalaeva registrisse kandmise või registrisse kandmisest keeldumise kohta. Kalalaeva registrisse kandmisest võib keelduda «Kalapüügiseaduse» § 13 lõikes 13 loetletud asjaoludel.»;
8) paragrahvi 9 täiendatakse lõikega 9 järgmises sõnastuses:
« (9) Volitatud töötleja edastab taotlejale ärakirja kalalaeva registrisse kandmisest keeldumise otsusest kolme tööpäeva jooksul otsuse tegemisest. Kalalaeva registrisse kandmise otsust asendab kalalaevatunnistus, mis antakse välja «Kalapüügiseaduse» § 13 lõike 5 alusel Vabariigi Valitsuse määrusega kehtestatud korras.»;
10) paragrahvi 14 lõike 1 lõppu lisatakse uus lause järgmises sõnastuses:
«Teate võib esitada ka digitaalselt digitaalallkirjastatuna.»;
11) paragrahvi 16 lõige 1 sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Kalalaev kustutatakse registrist «Kalapüügiseaduse» § 13 lõikes 14 sätestatud juhtudel.»;
12) määrust täiendatakse §-ga 22 järgmises sõnastuses:
« § 22. Kalalaevade segmentidesse kandmine
(3) Kui kalalaeva omanik või valdaja segmendiga ei nõustu, peab ta esitama taotluse kalalaeva kandmiseks enda määratud segmenti. Volitatud töötleja võib keelduda kalalaeva sellesse segmenti kandmisest «Kalapüügiseaduse» § 13 lõike 13 punktis 1 sätestatud juhul. Taotluse menetlemisel kohaldatakse §-s 9 sätestatut niivõrd, kuivõrd käesolevast paragrahvist ei tulene teisiti.»;
13) määruse lisa tabeli 1 rea «Laevastiku osa (segment)» lahtrist «Määratlus ja märkused» jäetakse välja sõnad «(määratletud vastavalt kasutatavatele püügivahenditele, püügipiirkonnale või sihtliikidele)»;
14) määrust täiendatakse §-ga 23 järgmises sõnastuses:
« § 23. Paragrahvi 6 lõike 4 muutmine
« (4) Andmete määratlus, välja laius ja joondamine on toodud Euroopa Liidu Komisjoni määruse 98/2090/EÜ (EÜT L 266, 01.10.1998, lk 0027–0035) lisas 1.»».
§ 2. Määruse lisa tunnistatakse kehtetuks alates 1. maist 2004. a.


Statute of the Estonian Lutheran Church 2004 | Licodu
Home » Estonia Leggi » Statute of the Estonian Lutheran Church 2004
Statute of the Estonian Lutheran Church 2004
EESTI EVANGEELSE LUTERLIKU KIRIKU PÕHIKIRI
(Vastu võetud EELK XXVI Kirikukogu 7. istungjärgul 2004. aastal)
1. peatükk. Kirik
2. peatükk. Õpetuse alused ja liturgia
3. peatükk. Liikmeskond
4. peatükk. Vaimulikud
5. peatükk. EELK juhtimine
6. peatükk. EELK koguduse juhtimine
7. peatükk. Kirikuvarad
8. peatükk. Järelevalve
9. peatükk. Kirikukari ja kirikukohus
10. peatükk. Muud sätted
11. peatükk. Põhikirja muutmine
12. peatükk. Tegevuse lõpetamine
Eesti Evangeelne Luterlik Kirik rajaneb rõõmusõnumil Kristusest Jeesusest, kes on ühe, püha, üleilmse ja apostliku kiriku Issand.
Eesti Evangeelne Luterlik Kirik on alates 16. sajandi usupuhastusest Eesti alal tegutsev luterlik kirik, kelle vaimulik elu ja järjepidev tegevus rahva usulisel ja kõlbelisel kasvatamisel algas eesti rahva ristiusustamisega.
§ 1. Eesti Evangeelne Luterlik Kirik, lühendatuna Eesti Kirik või EELK, on vaba rahvakirik, kellel on enesekorralduse ja omavalitsemise õigus ning kes koosneb Eesti Vabariigis ja väljaspool Eestit asetsevatest ning tema kanoonilises alluvuses olevatest kogudustest. EELK valitsuse asukoht on Tallinn, Eesti Vabariik.
§ 2. (1) EELK on juriidiline isik. EELK kogudused on juriidilised isikud käesoleva põhikirja (edaspidi nimetatud põhikiri) alusel.
(2) Lisaks põhikirjale sätestatakse kiriku siseelureeglid ja asjaajamiskord kirikukogu vastuvõetud kirikuseadustes (edaspidi nimetatud kirikuseadus).
§ 3. EELK kui Issanda Jeesuse Kristuse ühe, püha, üleilmse ja apostliku kiriku lahutamatu osa eesmärk on juhtida inimesi pääsemisele ja tõe tundmisele. EELK ülesanne on Jumala sõna kuulutamine ja sakramentide jagamine ning sellest tulenevalt haridus-, diakoonia- ja misjonitöö tegemine ja muul viisil kristliku usu ja armastuse levitamine, edendamine ja süvendamine. Oma ülesannet täites seisab EELK Jumala loodud elu pühaduse eest ning teenib kõlblust, õiglust ja rahu ühiskonnas ning üksikinimeste elus.
Õpetuse alused ja liturgia
§ 4. EELK õpetuse alused on Vana ja Uus Testament ning neid seletavad Apostlik, Nikaia ja Athanasiuse usutunnistus, Augsburgi muutmata usutunnistus ja teised usutunnistuskirjad, mis on kogutud Liber Concordiae'sse.
§ 5. EELK suhteid teiste kirikutega määratlevad õpetusliku sisuga kirikutevahelised kokkulepped, mille on heaks kiitnud kirikukogu.
§ 6. (1) EELK jumalateenistused on loetletud kirikuseaduses ja asjakohases käsiraamatus.
(2) EELK talitused on ristimine, konfirmatsioon, piht, armulaud, laulatus, matus, pühitsemised ja õnnistamised, töötegija ja vaimuliku ametisseseadmine, piiskopi, preestri (õpetaja) ja diakoni ordinatsioon ning teised talitused, mis on loetletud kirikuseaduses ja asjakohases käsiraamatus.
(3) Jumalateenistuste ja talituste kord määratakse kindlaks kirikuseaduses ja asjakohases käsiraamatus.
§ 7. EELK liikmed on need, kes on ristimise kaudu või muul kirikuseaduses kirjeldatud viisil kiriku liikmeks vastu võetud.
§ 8. Iga EELK liige on ühtlasi selle koguduse liige, kus ta on ristitud või mille liikmeks ta avalduse põhjal on koguduse õpetaja poolt vastu võetud.
§ 9. Koguduse liige teatab oma otsusest EELK-st välja astuda kirjalikult koguduse õpetajale, kes edastab teate koguduse juhatusele.
4.1. Vaimulike staatus
§ 10. (1) EELK vaimuliku ameti astmed on piiskop, preester (õpetaja) ja diakon.
(2) EELK-s võib vaimuliku ametit pidada üksnes piiskopi ordineeritud isik. EELK teenistuses võib töötada ka mõne teise kiriku vaimulik, kelle ordinatsiooni EELK tunnustab.
(3) Vaimulik annab ordinatsioonil teda ordineeriva piiskopi ees ametivande. Vaimulik on kohustatud pidama ametivannet ja hoidma pihisaladust.
(4) Vaimulikule esitatavad nõuded sätestatakse kirikuseaduses.
(5) Vaimuliku ametirõivastus määratakse kindlaks kirikuseaduses.
§ 11. EELK teenistuses olevat vaimulikku ei saa valida koguduse nõukogu ega juhatuse liikmeks.
4.2. Peapiiskop ja piiskop
§ 12. (1) Peapiiskop on EELK kõrgeim vaimulik juht ja ülemkarjane. Peapiiskopi kirik (katedraalkirik) on Tallinna toomkirik. Peapiiskopi õigused ja kohustused on sätestatud põhikirjas ja kirikuseaduses.
(2) Peapiiskopi valib kirikukogu EELK teenistuses olevate piiskoppide või preestrite hulgast. Valitud peapiiskop astub oma ametikohustustesse tema ametisseseadmisega. Juhul, kui valitu on preester, ordineeritakse ta eelnevalt piiskopiks.
§ 13. (1) Piiskop on peapiiskopi alaline asetäitja ja abiline EELK või mõne tema piirkonna või tööala juhtimisel. Piiskopi õigused ja kohustused määrab peapiiskopi ettepanekul kindlaks konsistoorium. Kui ametis on rohkem kui üks piiskop, kehtestab konsistoorium peapiiskopi asendamise korra.
(2) Piiskopi valib EELK teenistuses olevate preestrite hulgast kirikukogu. Valitud piiskop astub oma ametikohustustesse tema ordineerimisega. Konsistoorium kinnitab tema tiitli ja määrab kindlaks asukohalinna.
4.3. Praostkonna praost ja abipraost
§ 14. (1) Praost on preester, kes juhib praostkonda. Abipraost on praosti alaline asetäitja ja abiline. Praosti valib neljaks aastaks ametisse praostkonna sinod. Valitud praosti kinnitab ametisse konsistoorium. Praosti ametist lahkumise korral täidab tema kohuseid abipraost kuni uue praosti valimiseni.
(2) Kui praostkonnas pole praosti ja abipraosti, võib konsistoorium määrata praostkonda ajutiselt juhtima ühe praostkonna õpetajatest või anda praostkonna hooldada mõnele teisele praostile või piiskopile.
(3) Abipraosti valib neljaks aastaks ametisse praostkonna sinod. Valitud abipraosti kinnitab ametisse konsistoorium.
§ 15. Konsistooriumil on õigus kirikuseaduses ettenähtud juhtudel tähtajaliselt peatada praostkonna praosti või abipraosti volitused.
4.4. Koguduse õpetaja
§ 16. (1) Koguduse õpetaja on koguduse vaimulik juht ja karjane. Koguduse õpetaja ametis saab olla ainult preestriks ordineeritud vaimulik. Tema õigused ja kohustused sätestatakse kirikuseaduses.
(2) Koguduse õpetaja kinnitab ametisse ja vabastab ametist konsistoorium kirikuseaduses sätestatud korras.
4.5. Teised vaimulikud
§ 17. Abiõpetaja ja diakon on koguduse õpetaja abilised, kelle määrab ametisse ja vabastab ametist peapiiskop. Nad määratakse ametisse koguduse õpetaja ettepanekul ja koguduse nõukogu nõusolekul.
§ 18. Praostkonna vikaarõpetaja ja vikaardiakoni määrab ametisse konsistoorium.
§ 19. Kaplan on teatud tööalal tegutsev vaimulik, kelle ülesanded ja kohustused EELK ees määrab kindlaks konsistoorium.
4.6. Vaimulike alluvus ja järelevalve nende tegevuse üle
§ 20. Peapiiskop juhib kõrgeima vaimuliku juhina tervet EELK-d; piiskop, alludes peapiiskopile, täidab temalt saadud ülesandeid; praost, alludes peapiiskopile ja piiskopile, juhib praostkonda; õpetaja, alludes peapiiskopile, piiskopile ja praostile, juhib kogudust või teatud tööala EELK-s. Vikaar- ja abiõpetaja, kaplan ning diakon töötavad peapiiskopi, piiskopi, praosti või õpetaja juhatusel ja vastutusel.
§ 21. (1) Peapiiskopil või piiskopil on kirikuseaduses ettenähtud juhtudel õigus tähtajaliselt peatada vaimuliku volitused.
(2) Konsistooriumil on kirikuseaduses ettenähtud juhtudel õigus tagandada preester või diakon vaimulikust ametist.
EELK juhtimine
5.1. Kirikukogu
§ 22. Kirikukogu on EELK kõrgeim seadusandlik ja korraldav organ. Kirikukogu otsused on kohustuslikud tervele EELK-le, tema ametiisikutele ja kogudustele.
§ 23. (1) Kirikukogu on otsustusvõimeline, kui ta on korrakohaselt kokku kutsutud ja kui kohal on vähemalt kolm viiendikku tema liikmetest.
(2) Kirikukogu koosolekut juhatab peapiiskop või kirikukogu valitud abijuhataja.
(3) Kirikukogu tegutseb enda vastu võetud kodukorra alusel.
§ 24. (1) Kirikukogu liikmed on ameti poolest peapiiskop, piiskop, kantsler, assessor ja praostkonna praost.
(2) Peapiiskop emeritus ja piiskop emeritus võivad kirikukogu koosolekust osa võtta hääleõigusega.
§ 25. (1) Kirikukogu valitavad liikmed on iga praostkonna sinodi poolt oma liikmete hulgast valitud kolm esindajat, arvestades, et nende hulgas oleks vähemalt üks vaimulik ja üks ilmik ning Vaimulike konverentsi poolt oma liikmete hulgast valitud kaks esindajat.
(2) Kirikukogu valitavale liikmele valitakse samal põhimõttel asendusliige.
(3) Kirikukogusse kuulub peapiiskopi nimetatud kaks kaplanaatide esindajat.
§ 26. Kirikukogu valitud liikme volitused kestavad neli aastat.
§ 27. Kirikukogu võimkonda kuulub:
1) kirikuseaduste vastuvõtmine;
2) piiskopliku nõukogu ettepanekul kõrgeima astmena õpetuslike ja liturgiliste küsimuste otsustamine;
3) EELK arengukava kinnitamine;
4) konsistooriumi kantsleri ja assessori valimine ning ennetähtaegne tagasikutsumine;
5) komisjonide ning kirikukohtu liikmete ja asendusliikmete valimine;
6) EELK majandusaasta aruande kinnitamine ning eelarve vastuvõtmine;
7) EELK tegevusaruande arutamine;
8) vajadusel audiitori nimetamine;
9) sihtasutuste, äriühingute, mittetulundusühingute jt juriidiliste isikute asutamise, reorganiseerimise, jagunemise, ühinemise ja lõpetamise üle otsustamine;
10) EELK koguduse asutamise, vastuvõtmise, ühinemise, jagunemise ja lõpetamise üle otsustamine;
11) kogudustele koormiste seadmine;
12) teiste põhikirjas nimetatud ning muude EELK-d puudutavate tähtsamate küsimuste otsustamine.
§ 28. Peapiiskopil on õigus peatada kirikukogu otsuse täitmine, välja arvatud tema enda peale esitatud kaebuse asjus tehtud otsus. Peatatud otsuse annab peapiiskop uuesti otsustamiseks kirikukogu järgmisele istungjärgule, mis kutsutakse kokku kuu aja jooksul. Taoline otsus on vastu võetud, kui selle poolt on hääletanud kolm viiendikku kirikukogu koosolekul osalenud liikmetest.
§ 29. Kui kirikukogu ei saa kokku kutsuda või ta ei saa oma ülesandeid täita, siis võib kirikukogu võimkonda kuuluva otsuse vastu võtta konsistoorium. Nimetatud korras ei saa muuta kiriku õpetuse aluseid.
5.2. Konsistoorium
§ 30. Konsistoorium on EELK valitsus.
§ 31. (1) Ameti poolest on konsistooriumi liikmed ametis olev peapiiskop ja piiskop. Peapiiskop on konsistooriumi president.
(2) Konsistooriumi valitavad liikmed on kantsler ja kaks kuni neli assessorit. Kantsler juhib konsistooriumi kantseleid ja kiriku majanduselu.
(3) Konsistooriumi kantsleri ja assessori ametiaeg on neli aastat. Uue peapiiskopi ametisse astumisel loetakse kantsler ja senised assessorid ametist lahkunuks ja samast hetkest astuvad ametisse kantsler ja assessorid, kes valiti pärast uue peapiiskopi valimist.
(4) Konsistooriumi kantsleri ja assessori kutsub ennetähtaegselt ametist tagasi kirikukogu.
§ 32. Konsistooriumi istungi kutsub kokku ja seda juhatab peapiiskop, piiskop või kantsler.
§ 33. (1) Konsistoorium võib vastu võtta otsuse, kui koosolekul osaleb üle poole konsistooriumi liikmetest, sealhulgas peapiiskop, piiskop või peapiiskoppi asendama määratud vaimulikust assessor.
(2) Peapiiskopil on õigus peatada konsistooriumi otsuse täitmine, andes küsimuse uuesti otsustamiseks konsistooriumi järgmisele istungile. Kui konsistoorium jääb oma otsuse juurde, lahendab küsimuse kirikukogu.
§ 34. Peapiiskopil, piiskopil ja kantsleril on õigus esindada EELK-d kõigis õigustoimingutes üksi. Teised konsistooriumi liikmed võivad esindada EELK-d kõigis õigustoimingutes ühiselt.
§ 35. Konsistooriumi võimkonda kuulub:
1) kirikukogu otsuste täideviimine;
2) EELK asjaajamise korraldamine ning järelevalve praostkondade ja koguduste majandustegevuse üle;
3) EELK majandusaasta aruande ja EELK eelarve eelnõu koostamine;
4) kõik muud küsimused, mis põhikirja ja kirikuseaduse järgi kuuluvad konsistooriumi võimkonda või mis ei kuulu ühegi teise organi pädevusse.
5.3. Piiskoplik nõukogu
§ 36. Piiskoplik nõukogu on peapiiskopile abiks kiriku juhtimisel ja oluliste kirikuelu küsimuste käsitlemisel, samuti kiriku õpetuslike seisukohtade kujundamisel.
§ 37. (1) Piiskopliku nõukogu kutsub kokku peapiiskop ja seda juhatab peapiiskop või piiskop.
(2) Piiskoplik nõukogu on otsustusvõimeline, kui koos on üle poole tema liikmetest, sealhulgas peapiiskop või piiskop.
§ 38. Piiskopliku nõukogu liikmed on peapiiskop, piiskop, praostkonna praost, peapiiskopi poolt kirikukogusse nimetatud kaks kaplanaatide esindajat ning kaks Vaimulike konverentsi poolt kirikukogusse valitud liiget. Peapiiskop emeritus ja piiskop emeritus võivad piiskopliku nõukogu koosolekust osa võtta hääleõigusega.
§ 39. Piiskopliku nõukogu võimkonda kuulub:
1) õpetusse ja liturgiasse puutuvate otsuste vastuvõtmine;
2) soovituste andmine konsistooriumile ja teistele kiriku organitele kirikuelu paremaks juhtimiseks ja korraldamiseks;
3) usu ja kõlbluse alal tekkivate vaidluste lahendamine.
5.4. Vaimulike konverents
§ 40. (1) Vaimulike konverentsi liikmed on EELK vaimulikud.
(2) Vaimulike konverents võib § 41 p. 1 nimetatud küsimusi otsustada, kui kohal on üle poole EELK teenistuses olevatest kõrgema teoloogiaharidusega vaimulikest. Nimetatud küsimuste otsustamisel on hääleõigus ainult Vaimulike konverentsi kõrgema teoloogiaharidusega liikmetel.
(3) Vaimulike konverentsi kokkukutsumise kord ja töökorraldus sätestatakse kirikuseaduses ja kodukorras, mille kinnitab kirikukogu.
§ 41. Vaimulike konverentsi võimkonda kuulub:
1) õpetuse aluste muutmise, liturgia käsiraamatu ja õpetusliku sisuga oikumeeniliste kokkulepete heakskiitmine enne küsimuse otsustamist piiskoplikus nõukogus või kirikukogus;
2) kahe kirikukogu liikme valimine enda kõrgema teoloogiaharidusega liikmete hulgast;
3) muude teoloogiliste või kirikuelu küsimuste arutamine ja soovituste andmine kirikukogule, konsistooriumile, piiskoplikule nõukogule ja teistele kiriku organitele.
5.5. Praostkonna sinod
§ 42. (1) Praostkond on EELK struktuuriüksus, mis koosneb kirikukogu kindlaks määratud kogudustest.
(2) Praostkonna sinod on praostkonna esinduskogu.
§ 43. (1) Praostkonna sinodi kutsub vähemalt üks kord aastas kokku ja seda juhatab praost, peapiiskop või piiskop.
(2) Sinod on otsustusvõimeline, kui koos on üle poole tema liikmetest, sealhulgas kokkukutsuja.
§ 44. (1) Ameti poolest on sinodi liikmed praost, praostkonna koguduste õpetajad, abiõpetajad, diakonid ja praosti alluvuses töötavad vikaarvaimulikud.
(2) Peapiiskopil, piiskopil või nende esindajal on õigus sinodi koosolekust osa võtta hääleõigusega.
§ 45. Praostkonna sinodi valitavad liikmed on iga koguduse nõukogu poolt enda liikmete hulgast neljaks aastaks valitud kaks ilmikliiget.
§ 46. (1) Praostkonna sinodi võimkonnas on praostkonna kogudustele koormiste seadmine ning muud põhikirjas ja kirikuseaduses sätestatud õigused ja kohustused. Sinodi otsused on kohustuslikud tervele praostkonnale, tema kogudustele ja ametiisikutele.
(2) Konsistooriumil on õigus peatada praostkonna sinodi otsuse täitmine ja anda see uuesti läbivaatamiseks. Kui sinod jääb oma otsuse juurde, võib konsistoorium selle esitada lõpliku otsuse tegemiseks kirikukogule.
EELK koguduse juhtimine
6.1. Koguduse mõiste ja juhtimine
§ 47. EELK kogudus on kihelkondlikul või muul alusel koondunud kristlaste ühendus.
§ 48. (1) Kogudusel on ainult üks koguduse õpetaja.
(2) Õpetaja puudumisel määrab konsistoorium kirikuseaduses ettenähtud korras kogudusele hooldajaõpetaja. Hooldajaõpetajal on kõik koguduse õpetaja õigused ja kohustused.
§ 49. Koguduse juhtimisorganid on täiskogu, nõukogu ja juhatus.
§ 50. (1) Praostkonna praostil, piiskopil ja peapiiskopil on õigus peatada kirikus kehtiva korraga vastuolus oleva või koguduse tegevust kahjustava koguduse juhtimisorgani otsuse täitmine ning nõuda selle muutmist kuu aja jooksul. Kui koguduse organ jääb oma otsuse juurde, võib konsistoorium selle tühistada.
(2) Peapiiskopil või piiskopil on õigus kirikuseaduses sätestatud korras kokku kutsuda koguduse juhtimisorgani koosolek ja nimetada selle juhataja.
6.2. Täiskogu
§ 51. Koguduse täiskogusse kuuluvad kõik konfirmeeritud koguduse liikmed, kes eelmisel või jooksval kalendriaastal on käinud armulaual ning tasunud liikmemaksu või teinud liikmeannetuse ning kelle õigusi ei ole kirikukari korras piiratud.
§ 52. (1) Täiskogu koosoleku kutsub kokku ja seda juhatab koguduse õpetaja või praost vähemalt ühel korral nelja aasta jooksul. Juhul kui täiskogu täidab koguduse nõukogu ülesandeid, tuleb täiskogu kokku kutsuda nõukogu kokkukutsumise alustel.
(2) Täiskogu on otsustusvõimeline, kui ta on korrakohaselt kokku kutsutud.
§ 53. (1) Täiskogu võimkonda kuulub koguduse nõukogu liikmete ja nende asendusliikmete valimine kirikuseadusega sätestatud korras. Koguduse nõukogu taotlusel võib konsistoorium kehtestada teistsuguse valimiskorra, mille kohaselt teatud koguduseliikmete rühm valib teatud arvu esindajaid nõukokku.
(2) Täiskogul on õigus jätta konsistooriumi loal koguduse nõukogu valimata. Sel juhul täidab täiskogu kõiki koguduse nõukogu ülesandeid. Sellekohase ettepaneku esitab konsistooriumile koguduse nõukogu.
6.3. Nõukogu
§ 54. (1) Koguduse nõukogus on 7 kuni 30 valitavat liiget.
(2) Nõukogu valitavad liikmed valib täiskogu enda liikmete hulgast. Enne valimisi määrab nõukogu kindlaks nõukogu valitavate liikmete ja nende asendusliikmete arvu. Nõukogu valitava liikme volitused kestavad neli aastat.
(3) Koguduse õpetaja ja abiõpetaja on nõukogu liikmed ameti poolest, koguduse diakon võib nõukogu koosolekust osa võtta sõnaõigusega.
(4) Nõukogu koosoleku kutsub vähemalt üks kord aastas kokku ja seda juhatab koguduse õpetaja või praost. Kui vähemalt kolmandik nõukogu liikmeid seda nõuab, siis koguduse õpetaja või praost on kohustatud nõukogu kokku kutsuma. Nõukogu on otsustusvõimeline, kui kohal on üle poole tema liikmetest ning koosoleku kokkukutsuja.
§ 55. Nõukogu ülesanded on:
1) olla koguduse vaimulikele toeks koguduse usulisel ja kõlbelisel ülesehitamisel ja edendada koguduse tegevust;
2) koguduse juhatuse liikmete ning sinodisaadikute ja nende asendusliikmete valimine ja ennetähtaegne tagasikutsumine;
3) järelevalve koguduse majandustegevuse ja raamatupidamise üle;
4) vajadusel audiitori nimetamine;
5) koguduse majandusaasta aruande kinnitamine ja eelarve vastuvõtmine;
6) koguduseliikme maksude ja nende tasumise tähtpäevade kinnitamine;
7) muud kirikuseaduses ettenähtud ülesanded ja kohustused.
§ 56. (1) Kui koguduse nõukogu liige kahjustab koguduse tegevust, on konsistooriumil õigus tema volitused tähtajaliselt peatada või lõpetada.
(2) Kui koguduse nõukogu ei täida oma ülesandeid või kahjustab koguduse tegevust, samuti kui nõukogu liikmete arv on langenud alla kahe kolmandiku kindlaksmääratust või kui koguduse õpetaja seda taotleb, on konsistooriumil õigus kuulutada välja uued nõukogu valimised. Sel juhul määrab valimiste läbiviimise korra konsistoorium.
6.4. Juhatus
§ 57. (1) Koguduse juhatuses on 2 kuni 8 valitavat liiget.
(2) Juhatuse valitavad liikmed valib neljaks aastaks ametisse koguduse nõukogu. Vajadusel valib koguduse nõukogu juhatuse aseesimehe. Juhatuse esimees ja aseesimees valitakse koguduse nõukogu liikmete hulgast, teised juhatuse liikmed valitakse koguduse täiskogu liikmete hulgast. Nõukogusse kuuluvate juhatuse valitavate liikmete hulk ei tohi olla suurem kui üks kolmandik nõukogu valitavate liikmete hulgast.
(3) Juhatuse valitud liikme kutsub ennetähtaegselt tagasi koguduse nõukogu.
(4) Koguduse õpetaja ja abiõpetaja on juhatuse liige ameti poolest, koguduse diakon võib juhatuse koosolekust osa võtta sõnaõigusega.
§ 58. Juhatuse ülesanded on:
2) koguduse vara valitsemine ning majandustegevuse ja raamatupidamise korraldamine;
3) koguduse majandusaasta aruande ja eelarve eelnõu koostamine;
4) nõukogu otsuste elluviimine;
5) koguduse õpetaja kirjalikul nõusolekul koguduse töötajate töölevõtmine ja ametist vabastamine;
6) muude asjade korraldamine, mis on kirikuseadusega juhatuse pädevusse antud või mis ei ole koguduse õpetaja, täiskogu ega nõukogu võimkonnas.
§ 59. (1) Juhatuse koosoleku kutsub kokku ja seda juhatab juhatuse esimees või koguduse õpetaja.
(2) Juhatus on otsustusvõimeline, kui koos on üle poole tema liikmetest, nende hulgas juhatuse esimees või koguduse õpetaja.
§ 60. (1) Juhatus esindab kogudust kui juriidilist isikut.
(2) Koguduse õpetajal, juhatuse esimehel ja aseesimehel on õigus esindada kogudust kõikides õigustoimingutes üksi. Teised juhatuse liikmed võivad esindada kogudust kõigis õigustoimingutes ühiselt.
§ 61. Kui koguduse juhatus ei täida oma ülesandeid või kahjustab koguduse tegevust, samuti kui juhatuse liikmete arv on langenud alla kahe kolmandiku kindlaksmääratust või kui koguduse õpetaja seda taotleb, on konsistooriumil õigus kuulutada välja uued juhatuse valimised. Sel juhul määrab valimiste läbiviimise korra konsistoorium.
Kirikuvarad
§ 62. (1) EELK ja koguduste varad moodustavad tulu olemasolevalt varalt, annetused, pärandused, liikmemaksud ja -annetused, korjandused ja muud seaduslikud tulud.
(2) EELK ja koguduste vara kasutatakse põhikirjas sätestatud eesmärkide saavutamiseks ja ülesannete täitmiseks.
§ 63. (1) Kogudusele kuuluva kinnisasja võõrandamiseks või pantimiseks või kinnisasjale hoonestusõiguse, ostueesõiguse, kasutusvalduse või isikliku servituudi seadmiseks, samuti sihtasutuse või äriühingu asutamiseks annab loa EELK Konsistoorium.
(2) Kogudusele kuuluva ajaloolise või kunstilise väärtusega vallasvara võõrandamiseks või pantimiseks annab loa EELK Konsistoorium.
§ 64. Kogudusele kuuluva kinnisasja rendile või kasutada andmiseks või ajaloolise või kunstilise väärtusega vallasvara teisele isikule kasutada andmiseks annab loa praostkonna praost.
§ 65. (1) Järelevalve teostamiseks konsistooriumi majandustegevuse üle valib kirikukogu oma liikmete hulgast vähemalt kolmeliikmelise revisjonikomisjoni. Revisjonikomisjoni liikmeks ei või olla konsistooriumi liige. Revisjonikomisjoni liikme volitused kestavad neli aastat.
(2) Järelevalve teostamiseks koguduse juhatuse majandustegevuse üle valib koguduse nõukogu oma liikmete hulgast revisjonikomisjoni või revidendi. Revisjonikomisjoni liikmeks või revidendiks ei või olla koguduse juhatuse liige. Revisjonikomisjoni liikme või revidendi volitused kestavad neli aastat.
(3) Revisjonikomisjoni liikmed valivad endi hulgast komisjoni esimehe.
§ 66. (1) Revisjonikomisjoni esindaja või revident esitab kirikukogule või koguduse nõukogule ülevaate kiriku vara kasutamise ja säilimise kohta üheaegselt EELK majandusaasta aruande arutamisega kirikukogus või koguduse nõukogus.
(2) Revisjonikomisjoni esimees või revident võib oma ülesannetesse kuuluvais asjus võtta sõnaõigusega osa konsistooriumi istungitest või koguduse juhatuse koosolekutest.
(3) Revisjoni korralduse sätestab kirikuseadus.
Kirikukari ja kirikukohus
§ 67. (1) EELK liikme, kes järjepidevalt levitab valeõpetust või toimib kõlvatult, võib koguduse õpetaja, praost, piiskop või peapiiskop kirikukari korras arvata välja armulauaosadusest ja piirata tema õigusi koguduse liikmena, kuni ta meelt parandab.
(2) Kirikukari rakendamine sätestatakse täpsemalt kirikuseaduses.
§ 68. (1) Kirikukohus on kolmeliikmeline, sealhulgas vähemalt üks kõrgema teoloogilise ja üks kõrgema juriidilise haridusega liige. Igale liikmele valitakse asendusliige. Kirikukohtu liikmed ja asendusliikmed valib neljaks aastaks ametisse kirikukogu.
(2) Kirikukohtu liikmeks ei saa valida konsistooriumi liiget, praosti ja abipraosti.
§ 69. (1) Kirikukohtul on õigus peatada kirikus kehtiva korraga vastuolus olev peapiiskopi, piiskopi või konsistooriumi otsus ning anda see uuesti läbivaatamiseks. Kui peapiiskop, piiskop või konsistoorium jääb oma otsuse juurde, lahendab küsimuse kirikukogu.
(2) Kirikukohus ei otsusta usu ja kõlbluse küsimuste üle, mis kuuluvad piiskopliku nõukogu pädevusse.
§ 70. Kirikukohtu töökord sätestatakse kirikuseaduses.
§ 71. (1) Põhikirjas nimetatud ametiisikule ja esindajale esitatavad nõuded sätestatakse kirikuseadusega.
(2) Valitud või nimetatud isiku volitused lõpevad, kui ta ei vasta enam eeldustele, mille põhjal ta valiti.
§ 72. Kirikukogu, kirikukohtu, praostkonna sinodi või koguduse nõukogu valitud liikmel on õigus oma volitused selle organi liikmena isikliku avalduse alusel tähtajaliselt peatada. Volituste peatamise ajal asendab teda asendusliige.
§ 73. (1) Peapiiskop, kirikukogu, Vaimulike konverents, praostkonna sinod ja koguduse nõukogu võivad kirikuseaduses sätestatud korras tagasi kutsuda enda ametisse valitud või nimetatud esindaja või ametiisiku.
(2) Kirikukogu saab peapiiskopi või piiskopi tagandamise võtta päevakorda vähemalt ühe kolmandiku kirikukogu liikmete nõudmisel. Tagandamise otsus on vastu võetud, kui selle poolt on hääletanud kaks kolmandikku kirikukogu liikmetest.
Põhikirja muutmine
§ 74. Põhikirja muutmine kuulub kirikukogu võimkonda. Põhikirja muutmise otsus on vastu võetud, kui selle poolt on hääletanud vähemalt kaks kolmandikku kirikukogu liikmetest.
Tegevuse lõpetamine
§ 75. EELK lõpetab tegevuse Issanda Jeesuse Kristuse taastulemisel.
Last 7 Days Visits: 2,777
Last 30 Days Visits: 10,636
Last 365 Days Visits: 101,709
Total Visits: 395,338