Riigikogu ToimetisedEelmised numbridNr 23Julgeolekusektori parlamentaarne järelevalve Eestis
Riigikogu Kantselei julgeolekuasutuste järelevalve erikomisjoni konsultant
Parlament võtab vastu seadusi ja vajaduse korral muudab neid, teostab järelevalvet seaduste täitmise üle ning avaldab üldisi poliitilisi seisukohti. Luuresektor tegutseb enamasti varjatult ja saladuse loori all, seetõttu on läbipaistev parlamentaarne järelevalve hädavajalik, et kindlustada julgeolekuasutuste tõhus seaduslik tegevus rahva ja riigi kui terviku huvides. Vana-Rooma kirjanikku Juvenalist tsiteerides: “Quis custodiet ipsos custodes” – kes valvab valvurite endi järele?
Viimasel kümnendil maailmas, sealhulgas Eestis, aset leidnud sündmused, nagu 2001. aastal terrorirünnakud New Yorgis ja Washingtonis, 2007. aasta aprillirahutused Tallinnas ja kaitseväeluure skandaal Eestis, 2008. aastal NATO suurim spioonijuhtum ja Gruusia sõjaline konflikt, on taas päevakorrale tõstnud riikide luurevõime tähtsuse ning põhjustanud mitmeid muutusi rahvusvahelises julgeolekukeskkonnas. Julgeolek on iga riigi iseseisvuse ja sõltumatuse tagamise seisukohalt strateegiliselt oluline valdkond.
Julgeolekusektori all käsitletakse teabehanke (riigikaitseks vajaliku info kogumine ja töötlemine) ülesannet täitvaid asutusi. Paralleelselt kasutatakse mõisteid julgeoleku- ja luureasutused, eriteenistused ning julgeoleku- ja luureteenistused (intelligence services, security services). Eestis on teabehangete korraldamise õigus kaitsepolitseiametil, teabeametil ja funktsioonina kaitseväeluurel. Kaitseväeluure ei ole koondunud eraldi asutuseks, vajalike luureandmete kogumise ja töötlemisega tegelevad kaitseväe struktuuriüksused (kaitseväe põhimääruse järgi Scoutspataljon, õhuseiredivisjon, mereväe väeüksused, luurepataljon).
Järelevalve olemus
Tänapäeva luure suurim probleem on see, et heidetakse kõrvale ajalooline kogemus, sellest õppimata (Scott, Hughes 2008, 10). Luures ei saa olla selektiivset mälu, Iraagi sõda ja kaitseväeluure skandaal Eestis on vaid üksikud näited, mis peaksid olema õpetuseks analoogsete olukordade vältimiseks tulevikus. Luureinfoga manipuleerimine on tõsine oht riigi julgeolekule. Õppetundidest paberil ei ole kasu, kui neid ei kasutata reaalses tegevuses.
Järelevalve tähendab tegelikult autonoomia piiramist. Kontroll ja autonoomia on üldjuhul pöördvõrdelises seoses – kontrolli suurendades autonoomia väheneb ja vastupidi. Autonoomia puhul eristatakse kaht aspekti – otsuse langetamise pädevust ja selle tegeliku kasutamise piiramist (Verhoest et al 2004, 106). Otsuse langetamise pädevus jaguneb omakorda kaheks: juhtimisautonoomia, mis hõlmab töö tegemiseks eraldatud ressursside kasutamise pädevust, ja poliitiline autonoomia, mis hõlmab töö sisulist poolt puudutavat otsustuspädevust (ibid, 104–105). Nii juhtimis- kui ka poliitilise autonoomia raamid paneb paika riigi parlament: regulatsioonide kehtestamisega saab parlament piirata asutuste juhtimisautonoomiat ning aruandluskohustuse kaudu asutuste poliitilist autonoomiat.
Parlamentaarse järelevalve eesmärk
Parlamentaarse järelevalve võtmefunktsioonid on (Yamamoto 2007, 9–10):
avastada ja vältida kuritarvitamisi, halduse omavoli, valitsuse või riigiasutuste ebaseaduslikku ja põhiseadusevastast käitumist, et tagada isikute põhiõigused ja -vabadused;
kontrollida, kuidas valitsus kulutab maksumaksja raha;
kindlustada valitsuse poliitikate elluviimine;
parandada valitsuse tegevuse läbipaistvust, et suurendada sellega avalikkuse usaldust.
Parlamentaarse järelevalve eesmärk on tagada luuresektori vastutavus. Barbara S. Romzek ja Melin J. Dubnick (1987, 229) eristavad demokraatlikus avaliku halduse süsteemis kontrolli allikast ja määrast tulenevalt nelja vastutavussuhete liiki (joonis 1).
Asutuste ja ametnike tegevuse vastutavuse tagamiseks on olulised kõik liigid. Käesoleva artikli eesmärgist tulenevalt käsitleb autor üksnes poliitilist vastutavust ja selle üht tüüpi, parlamentaarset järelevalvet. Poliitilise vastutavuse sisuks on ametnike ülesanne viia ellu poliitikute otsuseid, mistõttu peab nende tegevus olema kooskõlas poliitiliste prioriteetide ja ülesandepüstitusega (ibid, 229).
Glenn Hastedti (2010, 719–733) järgi vastutab kogu luuresüsteem – ametnikud ja poliitikud. Poliitiline vastutavus hõlmab nii valitsemisala ministri, peaministri kui ka parlamendi järelevalvet eriteenistuste üle. Parlamendi ees vastutavad ametnikud ja ministrid, kelle ülesanne on kontrollida poliitiliste otsuste elluviimist. Kohustus selgitada ja õigustada kehtib kõigi toimingute, tegevuste ja otsuste kohta. Eesmärk on avastada eksimusi ja vigu, võimaluse korral need parandada ja neist õppida, et vältida sääraste situatsioonide kordumist tulevikus ning muuta asutuste tegevus efektiivsemaks.
Robert Gregory (2007, 349) iseloomustab vastutavust kui demokraatlikult tervet suhet rahva, ametnike ja poliitikute vahel. Mark Bovensi järgi hõlmab vastutavus erinevaid väärtusi, nagu läbipaistvus, õiglane ja aus valitsemine ning usaldusväärsus (Bovens et al 2008, 225). Vastutavusmehhanismide eesmärk ongi hinnata delegeeritud volituste ootustekohast täitmist ja vältida avaliku võimu väär- ja kuritarvitamisi (Thomas 1998, 348). Vastutavus on samaväärne ex post kontrolliga ehk toimub alati pärast tegevuste elluviimist. Siinkohal peab autor silmas kontrolli kui järelevalvet, mitte kontrolli kui juhtimisfunktsiooni.
Maailma mastaabis kerkis julgeolekusektori vastutavuse teema päevakorrale seoses üldise demokratiseerumise protsessiga ning eriteenistuste luuramisega poliitiliste oponentide järele (Gill 2003, 1–3). Eelmisel kümnendil lisandus uue tahuna nn luure läbikukkumine ehk intsidendid, kus luureinformatsiooni puuduse või vigasuse tõttu leidsid aset sündmused nagu New Yorgi ja Washingtoni terrorirünnakud, mis näitasid, et luuresektor peab tegutsema tõhusamalt. Seepärast on paljudes riikides muudetud luuresektorit puudutavaid regulatsioone, kuid sellest üksi ei piisa. Vaja on ka julgeolekuasutuste organisatsioonikultuuri muutumist ja koostööd järelevalve tegemisel (ibid, 3).
Praegu seisab kõikide riikide ees uus ülesanne – luureasutuste vastutavus rahvusvahelise koostöö mõõdet silmas pidades (Cameron 2010). Kasvava terrorismiohu vastu võitlemiseks tuleb luureasutuste vahel luua efektiivne rahvusvaheline koostöövõrgustik. Praegused riiklikud järelevalve- ja vastutavusmehhanismid on loodud ajal, kui rahvusvahelisel mõõtmel ei olnud nii suur roll ning peamised eesmärgid olid kindlustada, et luureteenistus ei sekkuks sisepoliitikasse ning ei kuritarvitaks oma volitusi.
Joonis 1. Vastutavussuhete liigitus
Kontrolli allikas
Kontrolli kõrge määr
Kontrolli madal määr
Julgeolekuasutuste ülesanded
Julgeolekuteenistustele pandud ülesannete tõttu (riigi julgeoleku tagamine mittesõjaliste ennetavate meetmete abil) ei saa neid kohelda võrdselt teiste valitsusasutustega ning enamikus riikides käsitletaksegi luureteenistusi omaette (Born, Wetzling 2007, 316; Johnson 2005, 102; Caparini 2007, 26). See aga ei tähenda, et nende kohta ühiskonnas tunnustatud reeglid ei kehti, vaid nende tegevuse eripära arvestades tuleb reeglid kohandada luureteenistustele sobivaks.
Riikliku julgeoleku tagamiseks on vaja adekvaatset luureinfot. Luureinfo, mida valitsus rakendab poliitiliste otsuste langetamisel, et minimeerida ohte riiklikule julgeolekule, on avalik ja salajane (Carlisle 2005, vii). Osa autoreid (Magenheimer 2001, 6) haarab luure mõistesse ka asutused, kes seda infot koguvad ja analüüsivad, ning meetodid, kuidas seda tehakse. Demokraatlikus riigis peavad luureteenistused tegutsema tõhusalt, olema poliitiliselt neutraalsed, austama moraali- ja eetikanorme, pidama kinni seadustest ja demokraatlikest põhimõtetest (Born et al 2003, 63). Selle teeb keerukaks tõik, et suurt osa luureteenistuse tegevusest ümbritseb õigustatult salajasus.
Luure ei saa ega tohi ennustada tulevikku, vaid peab kindlaks tegema arenguid ja trende, mis võivad mõjutada tulevikku, koguma ja analüüsima vastavat infot, tooma välja võimalused ja riskid ning edastama kogu vajaliku teabe õigel ajal ja sobivas formaadis otsustajatele (Petersen 2006, 426). Hilinenud info mittesobivas formaadis võib osutuda kasutuskõlbmatuks ja väärtusetuks, tagantjärele tarkuseks. Luure ei tohi sekkuda poliitikasse ega koguda informatsiooni olenevalt poliitilistest eelistustest, luureametnikud peavad tegutsema objektiivselt, erapooletult ja apoliitiliselt ning tegema vahet faktide, arvamuste ja hinnangute vahel (ibid, 427). Luureasutused ei tohi luua ega soosida endale sobivaid poliitikaid ega elimineerida olemasolevaid ohte, kuid efektiivse tegutsemise korral on võimalik riske minimeerida (ibid, 427). Öeldakse, et üks luureametnik õigel ajal õiges kohas on väärt sama palju kui 20 000 sõdurit lahinguväljal.
Luurel ja politseil erinevad ülesanded
Mõnes riigis täidavad luureasutused teatud mahus ka politsei ülesandeid. Näiteks Prantsusmaal, Norras, Taanis ja Rootsis on luure- ja politseiasutused suuremal või väiksemal määral ühendatud (Cameron et al 2006, 20). Tuleb aga eristada kriminaalset tegevust ja ohtu riiklikule julgeolekule ning seetõttu on eelistatud luure- ja politseiinstitutsioonide (repressiivõigust omavad asutused) eraldatus (Roberts 2009, 179; Scheinin 2010, 24). Seda printsiipi on järginud näiteks Holland, Saksamaa, Tšehhi ja Sloveenia (Cameron et al 2006, 20). Kuigi kriminaaluurimine ja luureinfo kogumine võivad tunduda üldjoontes sarnaste tegevustena, on eesmärgid ja kasutatavad meetodid erinevad (Schreier 2007, 33). Kriminaaluurimise eesmärk on kurjategija süüdimõistmine kohtus, luure ülesanne koguda võimalikult palju infot potentsiaalsete riiki ja ühiskonda ohustavate riskide kohta. Seetõttu võib ette tulle juhtumeid, kus luureasutus ei lase kohe avastatud kurjategijat arreteerida, sest tema kaudu on võimalik koguda täpsemat infot ohtude kohta. Selge vahetegemine on vajalik ka luureasutuste käsutuses olevate erinormide ja nüüdistehnoloogia kasutamise vältimiseks rutiinsetes kriminaalmenetluse situatsioonides, kui puudub reaalne oht riigi julgeolekule ja eesmärk on üksnes kurjategija süüdimõistmine kohtus (ibid, 34).
Ka Euroopa Nõukogu soovituste kohaselt (Council of Europe … 1999) ei peaks luureasutustel üldjuhul olema kriminaalmenetluse pädevust ja see on õigustatud ainult siis, kui on oht riiklikule julgeolekule.
Tavaliselt on luure erinevad funktsioonid jagatud mitme asutuse vahel, ainult mõnes riigis (nt Holland, Hispaania, Türgi) on üks julgeolekuteenistus, mis täidab kõiki riigile vajalikke luurefunktsioone (Leigh 2007, 67). Luurefunktsiooni monopoliseerimist peetakse demokraatlikus ühiskonnas ohu märgiks ja tõhusa järelevalve seisukohalt eelistatakse eraldi asutusi (Born et al 2003, 66).
Põhiõigused ja demokraatia on lääne kultuuriruumis poliitilise korra alusväärtused (Lõhmus 2010, 354). Julgeolekuasutustel on oma ülesannete täitmiseks õigus piirata osa põhiõigusi (sõnumi saladus, kodu, perekonna- ja eraelu puutumatus), kuid põhiõiguste piiramine peab olema kooskõlas põhiseadusega ja proportsionaalne – vajalik, sobiv ja mõõdukas. Eesti Vabariigi põhiseaduse § 11 kohaselt: “Õigusi ja vabadusi tohib piirata ainult kooskõlas põhiseadusega. Need piirangud peavad olema demokraatlikus ühiskonnas vajalikud ega tohi moonutada piiratavate õiguste ja vabaduste olemust”. (Vt ka Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi otsust nr 3-4-1-1-02, punkt 15, 06.03.2002.) Julgeolekuasutus võib kasutada ainult vajalikke abinõusid ja mitme abinõu puhul tuleb kasutada seda, mis isikute põhiõigusi võimalikult vähe piirab (julgeolekuasutuste seaduse § 3).
Teabe kogumiseks ja salvestamiseks või selleks vajalike abivahendite paigaldamiseks võib varjatult ruumidesse siseneda ainult kohtu loal, sama kehtib sõnumi saladuse piiramise kohta (julgeolekuasutuste seaduse § 27). Julgeolekuasutuse juhi või tema määratud isiku loal on õigus piirata isiku õigusi kodu, perekonna- või eraelu puutumatusele. Eesti Vabariigi põhiseaduse kohaselt hõlmab eraelu puutumatus kõiki eraelu valdkondi, mis ei ole kaitstud eriõigusega (Truuväli et al 2002, 229). Sõnumi saladus on küll kaitstud eriõigusega (põhiseaduse § 43), kuid julgeolekuasutuste seaduse kohaselt käsitletakse andmeid kommunikatsioonivõrgu kaudu edastatava sõnumi edastamise fakti, kestuse, viisi ning andmete edastaja ja vastuvõtja (sisuliselt on tegemist kõneeristusega) kohta eraelu riivena ning sellekohast infot kogutakse kohtu loata (julgeolekuasutuste seaduse § 26 lõige 3). See tähendab, et kohtu luba on vaja sõnumi sisu kohta andmete kogumiseks (pealtkuulamiseks, salvestamiseks), kuid kõneeristuste jaoks annab loa julgeolekuasutuse juht (jälitustegevuse puhul prokurör).
Põhiõiguste piiramisega kaasneb kohustus teavitada isikuid nende põhiõiguste piiramisest. Julgeolekuasutuste seaduse kohaselt (§ 29) peab julgeolekuasutus teavitama isikut tema põhiõiguse piiramisest, kui see ei ohusta piirangu eesmärki. Põhiseaduse järgi (§ 44) on kõik riigiasutused kohustatud seaduses sätestatud korras andma Eesti kodanikule tema nõudel informatsiooni oma tegevuse kohta, välja arvatud andmed, mille väljaandmine on seadusega keelatud. Mitteteavitamine peaks olema erand, kuid sellest on kahetsusväärsel kombel kujunenud reegel. Hinnanguliselt pooltel jälitustegevust puudutavatel juhtudel ei ole isikuid nende põhiõiguste riivamisest teavitatud (julgeolekuasutuste järelevalve erikomisjoni kiri nr 3.3-3/2020-3, 13.12.2010) ning teabehanke teostamisel puudub igasugune ülevaade samaväärsest statistikast.
Teavitamiskohustus iseenesest distsiplineerib julgeolekuasutusi. Kui isikut tuleb teavitada tema põhiõiguste riivamisest, tekib isikul võimalus pöörduda oma õiguste kaitseks kohtu poole. See omakorda kindlustaks, et julgeolekuasutused kasutavad ära kõik muud meetmed ja alles viimase abinõuna valitakse isikute põhiõiguste piiramine. Kohtulubade taotluste rahuldamise suur protsent koos mitteteavitamise praktikaga on demokraatlikus riigis ohtlik trend ja loob võimaluse põhiõiguste liigseks piiramiseks.
Riigikogu erikomisjoni roll
Eestis kehtiv regulatsioon pärineb 2001. aastast, kui jõustus julgeolekuasutuste seadus (selle väljatöötatamist alustati juba 1997), parlamentaarse järelevalve institutsionaalseks väljenduseks on Riigikogu julgeolekuasutuste järelevalve erikomisjon. Erikomisjoni kuuluvad kõigi Riigikogu fraktsioonide esindajad ja kaks ametnikku. Komisjon töötab esmaspäeviti 13.30–15 ja neljapäeviti alates kella 16-st (Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse § 47 lõige 1). Komisjoni esimehe ettepanekul on võimalik istungeid pidada ka muul ajal, kuid regulaarselt kohtub komisjon vaid esmaspäeviti ja vajaduse korral neljapäeviti, see tähendab poolteist tundi tööaega nädalas. Seda on artikli autori hinnangul kahetsusväärselt vähe.
Järgnevalt komisjoni järelevalvetegevusest luuresektori üle, s.t asutuste üle, kes tegutsevad julgeolekuasutuste seaduse alusel ja hangivad teavet (kaitsepolitseiamet, teabeamet, kaitseväeluure). Erikomisjoni roll teabehanke tegevuse järelevalves on eriti tähtis, sest salajane infokogumine riigi julgeoleku tagamise eesmärgil on valdkond, kus suure tõenäosusega ei teavitata isikuid nende varjatud jälgimisest ja esineb info ülekogumise oht (Laos 2008, 26–28).
Julgeolekuasutuste tegevust valvab enamasti komisjon, muid parlamentaarse järelevalve võimalusi (kirjalikud küsimused, arupärimised, infotund jne) kasutatakse vähem. XI Riigikogu erikomisjoni liikmed on nimetatud võimalusi kasutanud: julgeolekuasutuste järelevalve kohta on esitatud neli arupärimist, kaks kirjalikku ja kümme suulist küsimust infotunnis. Teemad on olnud tsiviilkontroll, isikute põhiõiguste tagamine, logifailide säilitamine, jälitustegevus, riiklik julgeolek ja muud komisjoni tegevusega seonduvad aktuaalsed probleemid.
Erikomisjoni liikme juurdepääs riigisaladusele ja salastatud välisteabele on samaväärne Riigikogu liikme õigustega, ainus vahe tuleneb komisjoni liikme spetsiifilisemast teadmisvajadusest. Igal Riigikogu liikmel on ametikohajärgselt juurdepääs riigisaladusele (riigisaladuse ja salastatud välisteabe seaduse § 27), kuid peaministri või asjaomase ministri põhjendatud otsuse korral võib keelata Riigikogu liikmele juurdepääsu andmise konkreetsele salastatud välisteabele või riigisaladusele, näiteks julgeolekualase teabe allikale (Riigikogu liikme staatuse seaduse § 19). Erikomisjoni liikmed ja ametnikud on kohustatud hoidma neile töö käigus teatavaks saanud riigisaladust ning salastatud välisteavet (julgeolekuasutuste seaduse § 36 lõige 7).
Julgeolek puudutab iga inimest
Julgeolekusektori parlamentaarse järelevalve süsteem Eestis kujutab endast suure pädevusulatuse ja reaktiivse mandaadiga tegevust – eespool nimetatud erikomisjon kontrollib toiminguid pärast nende elluviimist, teostab järelevalvet julgeolekuasutuste tegevuse ja selle tõhususe ning põhiõiguste tagamise üle (ibid, § 36 lõige 1). Komisjonil on õigus kontrollida julgeolekuasutuste tegevuse kõiki tahke, välja arvatud operatiivtegevus, mille puhul komisjoni juurdepääsu võib keelata peaministri või asjaomase ministri põhjendatud otsusel (Riigikogu liikme staatuse seaduse § 19 lõige 2).
Regulaarne järelevalve julgeolekuasutuste üle toimub peaministri ja asjaomaste ministrite vahendusel (julgeolekuasutuste seaduse § 36 lõige 2), kes vähemalt kaks korda aastas peavad erikomisjonile andma ülevaate julgeolekuasutuste tegevusest ja järelevalvest nende tegevuse üle. Samuti kohtub komisjon vajaduse korral julgeolekuasutuste esindajatega ja teiste asjaomaste instantside ning ekspertidega.
Üks julgeolekuasutuse tegevuse märksõna on varjatus, seega on enamik infost salajane ning avalikkusele piiratud juurdepääsuga. Erikomisjon on lüli rahva kui kõrgema võimukandja ja julgeolekuasutuste vahel. Julgeolekuasutuste tõhusa tegevuse eelduseks on asutuste rolli ja ülesannete mõistmine ning tunnustamine ühiskonnas (Schreier 2007, 41–44). Legitiimsus ja vastutavus suurendavad avalikkuse usaldust ja austust julgeolekuasutuste vastu.
Viimaseil aastail on erikomisjoni tegevuse ülevaated olnud Riigikogu kodulehel avalikud ja kättesaadavad kõigile soovijaile. Artikli autori hinnangul on nimetatud aruanded formaalsed ja üldsõnalised – refereeritakse seadusi, loetletakse, kellega mitu korda kohtuti, ja korratakse juba meedias aasta jooksul kajastatud teemasid. Sisulisemad komisjoni aruanded aitaksid tõsta avalikkuse teadlikkust julgeolekuasutuste tegevusest ning looksid võimaluse laiemaks julgeolekuteemaliseks debatiks ühiskonnas. Julgeolek puudutab iga inimest. Teemade avalik käsitlemine aitaks inimestel ennast paremini oma õigustega kurssi viia.
Kokkuvõttes on Eestis loodud õiguslik raamistik julgeolekusektori parlamentaarseks järelevalveks, mis peaks tagama julgeolekuasutuste ja kaitseväeluure tegevuse vastutavuse, seaduslikkuse ja tõhususe. Kuid praegu on regulatsioon üldsõnaline ja järelevalve sõltub suuresti erikomisjoni liikmete tahtest ja tõlgendustest. Tõhusa parlamentaarse järelevalve toimimise eelduseks on aga selge ja üheselt mõistetav seadusandlik raamistik. Ka komisjoni käsutuses olevad ressursid ei toeta efektiivset parlamentaarset järelevalvet julgeolekusektori üle.
Born, H., Fluri, P., Johnson, A. (eds) (2003). Parliamentary Oversight of the Security Sector: Principles, mechanisms and practices. Geneva: DCAF.
Born, H., Wetzling, T. (2007). Intelligence Accountability: Challenges for Parliaments and Intelligence Services. – L. K. Johnson, Handbook of Intelligence Studies. New York: Routledge, pp 315–328.
Bovens, M., Schillemans, T., Hart, P. (2008). Does Public Accountability work? An Assessment Tool. – Public Administration, vol 86, no 1, pp 225–242.
Cameron, I., Dutheillet de Lamothe, O., Helgesen, J., Leigh, I., Matscher, F., Zorkin, V. (2006). Report on the Democratic Oversight of the Security Services: Adopted by the Venice Commission at its 71st Plenary Session in June 2007. Council of Europe. Study 388/2006. Strasbourg. – http://www.venice.coe.int/docs/2007/CDL-AD(2007)016-e.pdf
Cameron, I. (2010). Particular Accountability Problems Relating to International Co-operation between Intelligence Agencies. 6th conference of the parliamentary committees for the oversight of intelligence and security services of the European Union Member States. Brussels. – http://www.parlement-eu2010.be/pdf/30sep-1okt-Thema3-Iain%20Cameron.pdf
Caparini, M. (2007). Controlling and Overseeing Intelligence Services in Democratic States. – H. Born, M. Caparini (eds). Democratic Control of Intelligence Services: Containing Rogue Elephants. Hampshire: Ashgate, pp 3–25.
Carlisle, R. P. (2005). Introduction. – Encyclopedia of Intelligence and Counterintelligence. Volume one. New York: Sharpe Reference.
Council of Europe, Parliamentary Assembly Recommendation 1402 (1999). Control of Internal Security Services in Council of Europe Member States. – http://assembly.coe.int/Main.asp?link=/Documents/AdoptedText/ta99/EREC1402.htm (01.11.2010).
Council of Europe, Parliamentary Assembly Recommendation 1713 (2005). Democratic Oversight of the Security Sector in Member States. – http://assembly.coe.int/main.asp?Link=/documents/adoptedtext/ta05/erec1713.htm (01.11.2010).
Gill, P. (2003). Democratic and Parliamentary Accountability of Intelligence Services after September 11th. Working Paper no 103. Geneva: DCAF.
Gregory, R. (2007). Accountability in Modern Government. – B. G. Peters, J. Pierre (eds). Handbook of Public Administration. London: SAGE Publications, pp 339–350.
Hastedt, G. (2010). The Politics of Intelligence Accountability. – L. K. Johnson. The Oxford Handbook of National Security Intelligence. New York: Oxford University Press, pp 719–734.
Johnson, L., K. (2005). Governing in the Absence of Angels: On the Practice of Intelligence Accountability in the United States. – H. Born, I. Leigh, L., K. Johnson (eds). Who’s Watching the Spies? Establishing Intelligence Service Accountability. Washington DC: Potomac Books.
Laos, S. (2008). Sisemise rahu tagamiseks teostatava jälitustegevuse legitiimsed eesmärgid ja seaduslikkuse kontroll. – Õiguskantsleri 2007. aasta tegevuse ülevaade. Tallinn: Õiguskantsleri Kantselei, lk 10–35.
Leigh, I. (2007). The Accountability of Security and Intelligence Agencies. – L. K. Johnson, Handbook of Intelligence Studies. New York: Routledge, pp 67–81.
Lõhmus, U. (2010). Põhiõiguste kaitse kolmnurgas riik – Euroopa Nõukogu – Euroopa Liit. – Juridica, nr 5, lk 354–370.
Magenheimer, H (2001). Comprehensive Security: Zum erweiterten Verständnis von Sicherheit. Wien: Landesverteidigungsakademie.
Petersen, M. (2006). What We Should Demand from Intelligence. – R. Z. George, R. D. Kline. Intelligence and the National Security Strategist: Enduring Issues and Challenges. New York: Rowman & Littlewield Publisher, pp 425–430.
Roberts, P. S. (2009). How Security Agencies Control Change: Executive Power and the Quest for Autonomy in the FBI and CIA. – Public Organization Review, vol 9, no 2, pp 169–198.
Romzek, B. S., Dubnick, M. J. (1987). Accountability in the Public Sector: Lessons from the Challenger Tragedy. – Public Administration Review, vol 47, no 3, pp 227–238.
Scheinin, M. (2010). Report of the Special Rapporteur on the promotion and protection of human rights and fundamental freedoms while countering terrorism: Compilation of good practices on legal and institutional frameworks and measures that ensure respect for human rights by intelligence agencies while countering terrorism, including on their oversight. United Nations General Assembly. A/HRC/14/46.
Schreier, F. (2007). The Need for Efficent and Legitimate Intelligence. – H. Born, M. Caparini (eds). Democratic Control of Intelligence Services: Containing Rogue Elephants. Hampshire: Ashgate, pp 25–44.
Scott, L., Hughes, R. G. (2008). Intelligence, Crises and Security: Lessons from History? – L. Scott, R. G. Hughes (eds). Intelligence, Crises and Security: Prospects and Retrospects. New York: Routledge, pp 1–22.
Thomas, P. G. (1998). The Changing Nature of Accountability. – G. B. Peters, D. J. Savoie (eds). Taking Stock: Assessing Public Sector Reforms. Montreal and Kingston: Canadian Centre for Management Development / McGill-Queen’s University Press.
Truuväli, E.-J., Kask, O., Lehis, L., Lindpere, H., Lõhmus, U., Madise, Ü., Merusk, K., Narits, R., Olle, V., Põld, J., Schneider, H. (2002). Eesti Vabariigi põhiseadus. Kommenteeritud väljaanne. Tallinn: Juura.
Verhoest, K., Peters, B. G., Bouckaert, G, Verschuere, B. (2004). The Study of Organisational Autonomy: A Conceptual Review. – Public Administration and Development, vol 24, no 2, pp 101–118.
Yamamoto, H. (2007). Tools for Parliamentary Oversight: A Comparative Study of 88 National Parliaments. Geneva: Inter-Parliamentary Union.


Vt ka Riigikohtu 4. detsembri 2018. a määrus tsiviilasjas nr 2-17-18529/24, p 16. (p 13)
Kui pärandi on vastu võtnud mitu pärijat, kuulub pärandvara neile ühiselt ja moodustub pärandvara ühisus (PärS § 147). Kaaspärijad on pärandvaras olevate üksikute asjade ühisomanikud, mistõttu kuuluvad need kaaspärijatele üheaegselt kindlaks määramata osades AÕS § 70 lg 4 mõttes. Osas, milles kaaspärijate õigussuhete kohta ei ole pärimisseaduses sätestatud erisusi, kohaldub kaaspärijate vahelistele suhetele PärS § 147 kohaselt kaasomandi regulatsioon. Samal ajal kuulub igale kaaspärijale mõtteline osa pärandvara ühisusest, mille valitsemisele kohalduvad kaasomandi sätted. Iga kaaspärija võib iseseisvalt endale kuuluvat mõttelist osa pärandvara ühisusest käsutada (PärS § 148 lg 1). (p 14)
Pärandvara ühisuse mõttelise osa võõrandamisel ei ole lepingu esemeks mitte konkreetsed pärandvarasse kuuluvad esemed, vaid mõtteline osa pärandvara ühisusest, isegi kui lepingus on konkreetseid pärandvarasse kuuluvaid esemeid mainitud. (p 15)
Pärandavara ühisuse osa omandaja saab alates talle pärandvara ühisuse mõttelise osa üleminekust osa võõrandanud kaaspärija varalised õigused ja kohustused PärS § 148 lg 2 mõttes, eelkõige õiguse nõuda seda osa pärandvarast, mille pärandvara jagamisel oleks saanud talle osa võõrandanud kaaspärija. Pärija staatus ja sellest tulenevad isiklikud õigused ja kohustused on pärija isikuga lahutamatult seotud ning need osa omandajale üle ei lähe. (p 16)
Kui üks kaaspärijatest võõrandab kolmandale isikule mõttelise osa pärandvara ühisusest, tekib ülejäänud kaaspärijatel PärS § 149 lg 1 kohaselt ostueesõigus. Kui kaaspärijaid on mitu, kuulub ostueesõigus neile ühiselt (p 19, 23)
Kaaspärija ostueesõigusel PärS § 149 lg 1 mõttes on VÕS § 244 lg 6 kohaselt asjaõiguslik toime. Kaaspärija ostueesõiguse teostamisega kaasneb pärandvara ühisuse mõttelise osa võõrandanud kaaspärija ja osa omandaja üleandmise käsutustehingu tühisus. (p 26)
Kuna kaaspärija ostueesõiguse teostamisega kaasneb pärandvara ühisuse mõttelise osa üleandmise käsutustehingu tühisus, siis kuulub pärandvara ühisuse osa endiselt osa võõrandanud kaaspärijale ning pärandvara ühisuse osa omandaja kohta tehtud kanded muutuvad valeks. Kaaspärija nõuded kinnistusraamatu kannete parandamiseks saavad põhineda kaaspärija ostueesõiguse teostamisega kaasnevatel õigussuhetel. (p 26-27)
Tühiseks ei muutu VÕS § 244 lg 1 kohaselt aga pärandvara ühisuse osa müügileping. Ostueesõigust teostanud kaaspärijal ei teki õigussuhet mitte pärandvara ühisuse osa omandajaga (müügilepingujärgne ostja), vaid osa võõrandanud kaaspärija ehk müüjaga. (p 29)
Osa omandaja saab osa müünud kaaspärijalt nõuda pärandvara ühisuse osa müügihinna tagasi nendevahelise müügilepingu alusel. Ostueesõigust teostanud kaaspärija saab nõuda osa müünud kaaspärijalt nendevahelise müügilepingu täitmist ja pärandvara ühisuse osa omandamiseks vajaliku käsutustehingu sõlmimiseks tahteavalduse tegemist. (p 30)
AÕS § 261¹ lg 1 on kinnisasju käsitlev eriregulatsioon, mis pärandvara ühisuse osa müügi korral ei kohaldu. (p 32)
Mõistlik on ühes menetluses lahendada lisaks kaaspärija ostueesõiguse teostamise tagajärjel pärandvara ühisuse mõttelise osa üleandmise nõudele ka kannete parandamise nõuded. Silmas tuleb aga pidada, et ostueesõigust teostanud kaaspärija kande parandamise nõuded eeldavad, et ostueesõigust teostanud kaaspärijale on ühisuse osa käsutustehinguga üle antud. (p 34)
Algsete pärandvara ühisuse osa omandajate ja ostueesõigust teostanud kaaspärija vahel ei ole otseselt õigussuhet, mis annaks aluse osanike nimekirja, hooneühistu liikmete nimekirja ja sõiduautoga seotud kannete muutmiseks ja TsÜS § 68 lg 5 alusel tahteavalduse asendamiseks. Ostueesõigust teostanud kaaspärijal on sõltumata andmete õiguslikust tähendusest siiski õigustatud huvi nõuda kannete parandamist ja enda registris kajastamist. Kaaspärija ostueesõiguse teostamisega seotud kande parandamise nõudele saavad anda aluse sõltuvalt asjaoludest kas lepinguvälised võlasuhted või hea usu põhimõte (vt Riigikohtu 1. juuni 2016. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-34-16, p-d 26 ja 27; 19. aprilli 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-12-11, p-d 29-32). (p 41)


Keskkonna ja maaküsimuste töörühma koosoleku protokoll (06.06.2018) - Eesti Linnade ja Valdade Liit
Keskkonna ja maaküsimuste töörühma koosoleku protokoll (06.06.2018)
Print Keskkonna ja maaküsimuste töörühma koosoleku protokoll (06.06.2018)
Convert Keskkonna ja maaküsimuste töörühma koosoleku protokoll (06.06.2018) to PDF
Vabariigi Valitsuse poolt moodustatud valitsuskomisjoni ja Eesti Linnade ja Valdade Liidu delegatsiooni läbirääkimiste keskkonna ja maaküsimuste töörühma kohtumine
Juhatas: Eha Võrk
Triinu Rennu – Maa-ameti peadirektori asetäitja, töörühma liige, teatas, et ei saa osaleda
Ülle Mauer – Tartu linna linnamajanduse osakonna keskkonnateenistuse juhataja, töörühma liige, vabandas puudumist, lähetuses
Rauno Reinberg – Keskkonnaministeeriumi metsaosakonna peaspetsialist
Tiina Üksvärav – ELVL õigusnõunik
Jan Trei – ELVL asedirektor
Marliis Rettau, ELVL avalikkussuhted
2. KOV muud ettepanekud riigieelarve läbirääkimisteks – arutelu jätkamine ja vahepealsete arengute tutvustamine. ELVL esindajad, Maa-ameti esindaja, Keskkonnaministeeriumi esindajad, Rahandusministeeriumi esindajad
3.1. Keskkonnaministeeriumi täpsustatud vaatepunkt ja selgitused Maamaksu seaduse muutmise ettepanekule Veeseaduse 643 SE eelnõu §-ga 309.
KeM edastab koosolekule kirjaliku info
29. mai 2018 töörühma kohtumise protokoll on allkirjastatud ja KOV portaalis üleval http://portaal.ell.ee/18838.
Keskkonnaministeerium tegi ettepaneku töörühma juhtimiseks KOV poolele.
Päevakorrapunkt 2. KOV muud ettepanekud riigieelarve läbirääkimisteks
Otsus: Eelmisel koosolekul oli ettepanek arutlusel, mille alusel Keskkonnaministeerium, Maa‑amet ja Rahandusministeerium leppisid kokku kohtuda antud ettepaneku osas eraldi. ELVL palub olla kaasatud.
Otsus: Maa-ameti sõnutsi on see erisus ära kaotatud ja ettepanekuga on arvestatud. Tallinna Linnavalisus kontrollib. Kui ei ole arvestatud, jäävad KOVid oma nõudmise juurde.
Täiendus protokollile Tallinna Linnavalitsusest Anne Kass 7.06.2018 e-kirjaga: 6. juunil 2018 võeti Riigikogus vastu Kinnisasja avalikes huvides omandamise seadus. Seadusega täiendatakse Maakatastriseadust §-ga 181 - Katastriüksuse sihtotstarbed, milles loetletakse katastriüksuse sihtotstarvete liigid. Seaduse tekstis on sotsiaalmaa sihtotstarbe alaliik üldkasutatav maa. Maakatastriseadust on täiendatud §-ga 182 – Sihtotstarbe määramise erisused. Seletuses on märgitud, et loobutakse piirangust, et sotsiaalmaad ei või teiste sihtotstarvetega samaaegselt määrata.
Eha Võrk: Selgituseks, reformimata maa jäetakse riigi reservi ja kui see võõrandatakse, siis reservist laekuvast summast antakse raha omavalitsusele, et me saaksime detailplaneeringute järgi avalikke teid ehitada. KOVile ei jäeta maid riigireservi, maareformi seaduses on riik prioriteet, mitte KOV. Omavalitsusel ei ole võimalust taotleda oma reservi seda maad, kuid KOV-il on kohustus avaliku taristu väljaehitamiseks.
Otsus: Arutada ettepanekut eraldi koosolekul Rahandusministeeriumi, Keskkonnaministeeriumi ja Maa-ameti vahel, kaasata ELVL
Irja Alakivi: Ettepanek oli lahti kirjutatud Tallinna kesksena, kuid tegelikult on tööstusparke ja tootmismaad vaja ka mujal kui Tallinnas. Puudutab ka teisi KOV-e, mitte ainult Tallinna. Tartu näide: Maa munitsipaalomandisse andmisest keeldumine Tartu linnas (Tähe 114f, Tähe 114g)", Keskkonnaministeeriumi käskkiri 23.04.2018 nr 1-2/18/320 ja Kuressaare näide „Maa-ameti peadirektori käskkiri 18. jaanuar 2016 nr 39. Maa riigi omandisse jätmine". ELVL sõnastab ettepaneku ümber.
Eha Võrk: Detailplaneeringu läbiviimine on väga kulukas. Tegelikult peaks riigi poolt tulema KOV-ile kindlus. Kui arengukava näeb ette detailplaneeringut, siis peale detailplaneeringu ära tegemist peab KOV selle maatüki ka saama. Näide: tegime detailplaneeringu ära ja peale seda muudeti ära riigivaraseadus ning öeldi, et raha eest saate maa.
Otsus: KOV pool täpsustab ettepanekut ja sõnastab tabelis ümber.
Ettepanek 5: Kehtestada võrdsed tingimused vooluveekogude ja maaparandussüsteemide korrastamise ja hooldamise finantseerimiseks tiheasustusaladel
Irja Alakivi: Keskkonnaministeerium avalikustas 4. juunil ÜVVKS eelnõu, KOV pool pole jõudnud seda läbi töötada. Juuni jooksul saame ettepanekuid esitada.
Harry Liiv: Kui räägime vooluveekogude korrastamise finantseerimisest, siis seal on meie eesmärk läbi veeseaduse veekogude seisundi parandamine. Kui räägime tiheasutusalast ja seal on liiga palju vett ning see vesi on vaja juhtida mingitel põhjustel kõrvale, ka sademevee mõistes, siis võib see olla ka üks osa ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni süsteemist ja sellest tulenevalt peab kaaluma mis võimalusi rakendada. Tänases seaduses on need võimalused ka olemas. Sademevee komponendi olemasolust vee hinna kaudu ja teine võimalus abonenttasu. Need sätted ja põhimõtted on olemas. Kommentaarid on oodatud, aga ühisveevärgi ja ‑kanalisatsiooniseaduse eesmärk on veeteenuse osutamine elanikele tiheasustusalal teatud kulutuste solidaarne ja spetsiifiline kate, kui leiame et sellega seoses on veevärk ja see kannatab ja meil pole mõistlik teha kulutusi puhastusseadmetele ja hajavee ära juhtimisele. Need sätted on ka praeguses ÜVVKS olemas.
Irja Alakivi: Meie ettepanek puudutab ka maaparandusseadust ja Maaeluministeeriumi.
Harry Liiv: Maaparandusseadus on see, mis peaks seda reguleerima (koosoleku järgselt täpsustud, maaparandusseadus on jõustunud, 21.05.2018). Kui räägime vooluveekogudest, mida käsitleb veeseadus, siis selle seaduse mõte on vee seisundi parandamine, veekasutamine, aga maaparanduslikud suunised ja planeerimine aspektid ja ka rahastamine on maaparandusseaduses. Linna piirialadel, kus ümbritsevatel aladel vesi võib liikuda linnaaladele peab seoseid leidma maaparandusseaduse kaudu.
Otsus: Keskkonnaministeerium teeb ettepaneku Maaeluministeeriumile ja Maaeluministeerium organiseerib arutelu või asjakohase informatsiooni edastamise kaasates ELVL-i.
Ettepanek 6: ÜVVK seaduse muutmine õiguste ja kohustuste täpsustamiseks sademeveesüsteemide korrastamiseks ja sademevee teenuse tasu aluste kehtestamiseks
Otsus: ELVL töötab eelnõu läbi ja esitab vajadusel märkused. Keskkonnaministeeriumi asekantsleri Harry Liivi sõnul on võimalik ettepanekuid ministeeriumile esitada kahe nädala jooksul.
Rauno Reinberg: Praegu on menetluses kinnisasja avalikes huvides omandamise seaduse eelnõu, millega antud metsaseaduse § 4 lõige 2 punkti 4 tunnistame kehtetuks. Tegemist on ühtlustamisega. Keskkonnaamet kontrollib laekunud metsateatist ja tuvastab üldplaneeringust tulenevad kitsendused. On olnud juhtumeid kus üldplaneeringust tulenevad piirangud on üsna ebamäärased. Keskkonnaamet pakub abi üldplaneeringute sõnastuse ülevaatamisel ja parendamisel nii, et metsateatist menetlev ametnik saaks aru ja tal oleks võimalik põhjendatult keelduda raie lubamisest. Üldplaneeringud oleks mõistlik sõnastada arusaadavalt ja teha kättesaadavaks.
Relo Ligi: Keskkonnaamet annab metsateatisi välja oma raie liikide järgi. Ta ei anna neid lube üksikpuude järgi.
Eha Võrk: Üldplaneeringute ümbersõnastamine on väga mahukas ja pole ka põhjendatud.
Relo Ligi: Ettepanek oleks, et kui üldplaneeringus on näidatud, et tegemist on elamumaaga, siis sel juhul ei antaks mitte metsateatist vaid raieluba välja.
Rauno Reinberg: Metsaseadust on täiendatud §-ga 42 mille lg 3 ütleb, et planeeringuga linna kui asustusüksuse rohealaks määratud alal kasvavat metsa ei tohi raiuda KOV-i nõusolekuta ja raie kooskõlastatakse KOV-iga enne metsateatise esitamist.
Sven Tarto: See on teine asi. Kui tegemist on planeeritava elamualaga, siis ta ei ole rohealaks määratud, neid ei saa korraga olla.
Otsus: Relo Ligi edastab ettepaneku täpsustuse ELVL-ile ja ELVL täiendab ettepanekut
Eha Võrk: Puudutab teravalt omavalitsusi, sest vajalik on teada, mis toimub omavalitsuse territooriumil ja ka selle piiri taga.
Irja Alakivi: Järvakandi juhtum – elanike kaebusi uurides selgus, et RMK oli Järvakandi naabervallas Järvakandi valla piirilt metsa maha võtnud. Elukeskkonna kvaliteet halvenes järsult.
Eha Võrk: Omavalitsus soovib vaid, et KOV-iga kooskõlastatakse.
Rauno Reinberg: Metsaseaduse § 43 lg 9 alusel RMK on kõrgendatud huvidega aladel seda kooskõlastamist teinud.
Eha Võrk: Selles probleem seisnebki, et ei ole kooskõlastatud. KOV pool ei soovi antud ettepaneku osas selgitusi, vaid ettepanekuid ja lahendusi. Kaasata tuleks rohkem omavalitsusi.
Rauno Reinberg jäi seisukohale, et tänases õigusruumis on mehhanismid (Nt metsaseaduse § 42 lg 3 ja § 23¹) olemas ning soovitas kui soovitakse muuta seadusi, siis kõigi huvigruppide soove arvestades teha ettepanekud metsanduse arengukava protsessi raames.
Otsus: ELVL soovib ettepaneku arutamiseks Keskkonnaministeeriumi kantsleri tasandil kohtumist.
Ettepanek 9: Muuta Loomatauditõrje seaduse § 11 sõnastust ning panna lemmikloomade registreerimise korraldamise kohustus riigile.
Otsus: Ettepanek tehtud ja selgitus esitatud varasematel aastatel
Ettepanek 10: Muuta jäätmeseaduse §-i 66 ja luua võimaus omavalitsuskeskse jäätmeveosüsteemi rakendamiseks. Sõnastada tuleb selge alus, et kohalikud omavalitsused võivad küsida korraldatud jäätmeveo teenuse osutamise eest tasu ning kehtestatud hinnakiri allub. Kuna sama asja kohta on Riigikogu menetluses eelnõu, siis ELVL poolt on esitatud sellesse eelnõusse sisuliselt vastav ettepanek. ELVL ja KOV-de esindajad jätkavad ettepanekute kaitsmist ja selgitamist.
Otsus: KOV pool jääb oma seisukohale ja esitatud ettepanekute juurde
Ettepanek 11: Lubada korraldatud jäätmeveole kohaldada riigihangete seaduse kohast sisetehingute regulatsiooni ning vastavalt tunnistada kehtetuks ja jätta välja sisetehingut keelavad sätted jäätmeseaduse § 1 lõikest 5 ja jäätmeseaduse eelnõu (495 SE) § 2 lõikest 2.
Sulev Liivik: Ettepanek on jäätmevaldajate registri ja MAKIS-e ühendamine, MAKIS-es võiks võimekus olemas olla.
Ettepanek 12: Muuta jäätmeseaduse § 77 lõiget 2 ja sõnastada see järgmiselt: „Jäätmeloa taotluse koopia esitab loa andja pärast taotluse nõuetele vastavuse kindlakstegemist kooskõlastamiseks taotleja tegevuskohajärgsele linna- või vallavalitsusele või, kui taotlejal puudub püsiv tegevuskoht, siis taotleja asukohajärgsele linna- või vallavalitsusele."
Praegu KOV üksus esitab arvamusi, aga nendega ei arvestata.
Otsus: Otsida lahendusi.
Ettepanek 13: Muuta jäätmeseaduse § 79 ja sõnastada see järgmiselt: „Käesoleva seaduse § 77 lõikes 2 nimetatud valla- või linnavalitsus kooskõlastab või jätab jäätmeloa taotluse kooskõlastamata kümne tööpäeva jooksul selle saamisest arvates."
Irja Alakivi: Selle ettepanekuga on Keskkonnaministeerium mõnevõrra arvestanud.
Täiendavalt arutati ideed korraldada tutvumiskäik Tallinna Jäätmekeskusesse, selleks et kohapeal tutvuda linna hallatava asutuse tööga. Eesmärgiks oleks süvendada arusaamist kohaliku omavalitsuse keskse jäätmehoolde mudeli toimimisest ja eelistest, teades, et selline mudel on EL-s valdav.
Otsus: Relo Ligi selgitab võimalusi ja teavitab ELVL kaudu töörühma.
Päevakorrapunkt 3.1. Keskkonnaministeeriumi täpsustatud vaatepunkt ja selgitused Maamaksu seaduse muutmise ettepanekule Veeseaduse 643 SE eelnõu §-ga 309
Asekantsler Harry Liiv, Keskkonnaministeerium andis selgitused kohapeal, mitte ei saatnud kirjalikult.
Harry Liiv: Seoses 29.05.2018 töörühma kohtumise ettepanekuga võtta veeseaduse eelnõust välja § 309 on Keskkonnaministeerium selles küsimuses kirjavahetuses Rahandusministeeriumiga. Tänaseks ei ole seisukoht veel kujunenud, arvestame Rahandusministeeriumi ettepanekut. Analüüs mõnes osas seisab ees.
Sulev Liivik: Nädala jooksul seisukoht kujuneb. Arutame ja hindame selle ettepaneku mõju tuleviku mõttes Rahandusministeeriumis. Anname oma seisukohast teada Keskkonnaministeeriumile kirja teel ning selle kirja koopia edastame ka Eesti Linnade ja Valdade Liidule.
Harry Liiv: Keskkonnaministeeriumil antud ettepaneku osas ei ole eriseisukohta ja arvestame Rahandusministeeriumi arvamusega, mis tuleb.
Päevakorrapunkt 4. Muud küsimused ja informatsioonid
KOV fiskaalse mõjuga ettepanekud eelarveläbirääkimisteks maa- ja keskkonnavaldkonnas
Ettepanek 3.1. 2019 RE osas: Näha riigieelarves ette vahendid maamaksu vähenemise kompenseerimiseks kohalikele omavalitsustele, mis tuleneb riigi poolt kaitsealadele, loodusreservaatidele ja sihtkaitsevöönditele ning püsielupaikade sihtkaitse vöönditele kehtestatud maksusoodustustest. Lõpetada maksuvabastuste ja maksusoodustuste andmine maamaksust vabastamise või maamaksu vähendamise teel looduskaitsealuste ja muude looduskeskkonna kaitselistelt aladelt või kompenseerida maksuvabastused riigieelarvest.
Sulev Liivik: Ametnike poolt valmisolek teha, aga raha ei ole selle katteks ja poliitiline küsimus, seda ametnikud ei otsusta. Sügise poole läheme Janek Mäggiga sellega kabinetti. Mõju on kokku 3,5 miljonit maksimum määradega. Maade hindamist ei ole arvestatud.
Kersten Kattai: Vormel, mida selleks kasutatakse sarnaneb on tasandusfondi vormeliga. Kompensatsioon, kui tuleb, siis iga KOV jaoks eraldi reana.
Otsus: Rahandusministeerium edastab memo ELVL-ile
Täiendus protokollile: Rahandusministeerium on memo ELVL-ile edastanud.
Ettepanek 1 2019 RE osas: Arvestada CO2 kvootide müügitehingutest laekuvate vahendite suunamisel võimalustega linna heakorra tagamiseks.
Sulev Liivik: perioodiks 2015-2021 on saastekvootide raha paika pandud. Mis puudutab aga perioodi 2021-…, siis selle kohta ei oska praegu midagi öelda. Selleks ajaks pole võib olla enam sellist meedet olemas. Võtame arvesse, et KOV-id soovivad ettevalmistuses osaleda.
Ettepanek 2 2019 RE osas: Eraldada vahendid riigi- ja jätkuvalt riigi omandis olevate maade ja riigi omandis olevate avalike veekogude ja nende kaldaalade hooldamiseks
Eha Võrk: Maade hindamise eesmärk on viia kooskõlla tegeliku olukorraga. Inimeste maksukoormus mediaanina ei tõuse.
Sulev Liivik: Selleks et Maa-amet hindamise läbiviimiseks vajaliku lisaraha saaks, peab Keskkonnaministeerium Rahandusministeeriumile eelarve taotluse tegema. Rahandusministeerium ei ole protsessi pidurdaja.
Ettepanek 4 (2018): Rääkida läbi laekuvate keskkonnatasude jaotumine KOV-i, KIK-i ja riigieelarve vahel ning määrata kõigi keskkonnatasude liikide ja komponentide osas kindlad protsendid, kui suur osa laekunud tasudest peaks kompenseerima KOV-le välismõjud ning võimaldama KOV-del seadusega ning seaduse alusel pandud keskkonnaülesannete täitmist
Sulev Liivik: Määrad KOV-i tasandil määratud. Uued arutelud on võimalikud peale Keskkonnaministeeriumi poolt tellitud välismõjude uuringu valmimist. Keskkonnahäiringud tuleks kompenseerida.
Eha Võrk (allkirjastatud digitaalselt)
1. ELVL poolt 17.04 esitatud töömaterjali tabel
2. ELVL poolt 16.04 esitatud fiskaalse mõjuga ettepanekute tabel


Kuidas ühendada PS4 kontroller arvutiga - WebSetNet
Kuidas ühendada PS4 kontroller arvutiga
PS4-kontrolleri ühendamine arvutiga oli varem üks pikk ja vaevaline ülesanne, kuid DualShock 4 (DS4) haakimine mängude seadistamisse pole kunagi olnud lihtsam ja nüüd, kui PlayStation Now võtab vastu mõne parima PS4 ainuõigused on aeg välja mõelda, kuidas seda teha. Järgige seda juhendit, et teada saada, kuidas ühendada PS4 kontroller arvutiga.
Selle asemel, et tänapäeval draivereid alla laadida, on tarkvara teie PS4-i ühendamiseks arvuti perifeerne seade tuvastatakse automaatselt. Kasutage mikro-USB-d PS4-iga kaasasoleva kaabli ja ühendage see lihtsalt oma arvuti USB-ga sadam. Oodake umbes 30 sekundit draiverid installimiseks ja teie PS4 kontroller on ühendatud ning olete valmis mängida mänge.
Kuidas ühendada PS4 kontroller arvutiga juhtmevabalt
Kui otsite traadita lahendust, on Sony teid hõlmanud DualShocki juhtmeta adapter personaalarvutile. See käivitati septembris 2016 ja on saadaval mitmesugustest veebist jaemüüjad, sealhulgas Amazon. Lihtsalt:
Ühendage adapter oma vooluvõrku PC USB-port ja oodake draiverite installimist
Hoidke DualShock 4-is samal ajal all nuppe Jaga ja PS
See ühendab mõlemad seadmed ja nüüd peaksite saama oma seadet kasutada PS4 kontroller arvutis
Märge: Te ei piirdu ainult Sony kontrolleri kasutamisega arvutis. Töötavad ka mõned kolmanda osapoole kontrollerid, mis kasutavad ka XInput API-d, kuid enne kontrolleri ostmist, mis ei tööta, tasub seda veebis põhjalikult uurida!
Miks ühendada PS4 kontroller arvutiga?
PlayStation Now on Sony mängude voogesitus teenus. Telli ja saate pääsete juurde sadadele klassikalistele PlayStationi mängudele saitidel PS3 ja PS4. PS Now pakub DS4-i ja DualShock 3-i (PS3-kontroller) loomulikku tuge, mis tähendab, et saate selle lihtsalt ülaltoodud viisil ühendada, laadige rakendus üles ja hakka mängima.
Ametliku kontrolleri kasutamisel on suur eelis see, et need PlayStationi mängud on loodud spetsiaalselt selleks, et kasutada ära DualShock 4 funktsioone, ja klaviatuuri või muude tootjate välisseadmete abil ei pruugi te saada mängu soovitud efekti.
Algne PS4-kontroller tugi on ka saadaval mõne Steam-mänguga, ehkki peate selle saamiseks Steami seadeid kontrollima. Seal on ka variant muutke oma PS4 konfiguratsioonisätteid liiga, et saaksite programmeerida PS4-i nuppe vastavalt teie spetsifikatsioonidele.
Möödas on PS4-kontrolleri tõrkeotsingu päevad, et see töötaks arvutis. Lihtsalt ühendage ja mängige või haarake see traadita adapter ja laske käed-vabad. Õnnelik mängimine!


3-2-1-76-16 Riigikohus 27.10.2016
TsMS § 460 lg 2
TsMS § 460 lg 1
Kui kohtulahendis esitatud arvutuskäik hinna alandamise ja kulutuste hüvitamise nõude kohta on arusaamatu, siis on kohus rikkunud TsMS § 436 lg-st 1 ja § 639 lg-st 1 tulenevat kohtuotsuse seaduslikkuse ja põhjendatuse nõuet. (p 16)
VÕS § 161 lg-s 2 on tegemist nn tasendusliku leppetrahvi arvestamise põhimõttega, mis tuleneb leppetrahvi kahju hüvitamise funktsioonist, ning kahju saab nõuda osas, mida leppetrahv ei kata. Samas tuleb enne kahju hüvitamise nõude leppetrahviga kaetuks lugemist kontrollida, kas leppetrahvi ja kahju hüvitamise nõude eesmärgiks on hüvitada sama kahju. (p 17)
VÕS § 641 lg 3 järgi on töövõtjal, kes tegi oma tööd varem tehtud tööde jätkuna, kohustus kontrollida, kas eeltööd sobivad selleks, et ta saaks teha enda töid lepingu nõuetekohaseks täitmiseks, või on eeltöödel puudusi, mis ohustavad ka tema tehtud tööde vastavust lepingutingimustele. Selliste puuduste esinemisel tuleb tellijat neist informeerida (RKTKo nr 3-2-1-32-12, p 13). Töövõtja, kellel tuleb oma töö teha, tuginedes kolmandate isikute koostatud plaanidele, peab kontrollima, kas need plaanid on sobivaks aluseks tema töödele. (p 15)
Pankrotihalduri võlgniku esindajaks märkimine ei ole oluline menetlusõiguse normi rikkumine, mis mõjutaks asja menetlust sisuliselt (vt ka nt RKTKo nr 3-2-1-89-12, p 30). (p 13)
3-2-1-46-14 Riigikohus 28.05.2014
TsMS § 696
AÕS § 141 lg 3
Avalikult kasutatavale teele juurdepääsu taotlemise asjas jääb kinnistu võõrandanud menetlusosaline edasi menetlusse ning tema suhtes tehtav otsus kehtib TsMS § 460 lg 1 üldreegli kohaselt ka selle isiku kohta, kes on pärast hagita asjas avalduse esitamist saanud uueks kinnistu omanikuks. Kinnistu uue omaniku suhtes ei kehti tehtav lahend TsMS § 460 lg 2 järgi vaid juhul, kui ta ei teadnud kinnistu omandamise ajal kohtuotsusest või hagi esitamisest. AÕS § 141 lg-t 3 tuleb tõlgendada nii, et kui kinnistusraamatusse on kitsenduse kohta kantud märkus, välistab see TsMS § 460 lg 2 järgi uue omaniku heausksuse, st tehtud lahend kehtib ka tema suhtes. Tehtav lahend kehtib uue omaniku suhtes ka siis, kui märkust pole sisse kantud, aga tal on võimalik kehtivusest vabaneda, tuginedes TsMS § 460 lg 2 järgi heausksusele, st sellele, et ta ei teadnud kinnistu omandamise ajal kohtulahendist või hagi esitamisest. (p 13)
Avalikult kasutatavale teele juurdepääsu taotlemise asjas kinnistu võõrandanud isik on võimalik asendada kinnistu uue omanikuga TsMS §-s 211 sätestatud korras. (p 13)
Riigikohtule ei ole võimalik esitada määruskaebust ringkonnakohtu määruse peale, millega ringkonnakohus saadab avalikult kasutatavale teele juurdepääsu taotlemise asjas (hagita asi) tsiviilasja menetluse jätkamiseks tagasi maakohtule, st ei tee menetlust lõpetavat lahendit. (p 11)
AÕS § 156 alusel kohtusse pöördumine ja selle normi kohaldamine on võimalik ka olukorras, kus avaldajat pole küll takistatud pääsemast avalikult kasutatavale teele, kuid samas on läbirääkimistel (ja ka alanud kohtumenetluses) keeldutud senist tavaõiguse alusel kehtivat juurdepääsukorda õiguslikult korrektselt ja kokkuleppel või kohtu määratava asjakohase tasu eest vormistamast. (p 14)
AÕS § 141 lg-t 3 tuleb tõlgendada nii, et kui kinnistusraamatusse on kitsenduse kohta kantud märkus, välistab see TsMS § 460 lg 2 järgi uue omaniku heausksuse, st tehtud lahend kehtib ka tema suhtes. Tehtav lahend kehtib uue omaniku suhtes ka siis, kui märkust pole sisse kantud, aga tal on võimalik kehtivusest vabaneda, tuginedes TsMS § 460 lg 2 järgi heausksusele, st sellele, et ta ei teadnud kinnistu omandamise ajal kohtulahendist või hagi esitamisest. (p 13)
Avalikult kasutatavale teele juurdepääsu taotlemise asjas jääb kinnistu võõrandanud menetlusosaline edasi menetlusse ning tema suhtes tehtav otsus kehtib TsMS § 460 lg 1 üldreegli kohaselt ka selle isiku kohta, kes on pärast hagita asjas avalduse esitamist saanud uueks kinnistu omanikuks. Kinnistu uue omaniku suhtes ei kehti tehtav lahend TsMS § 460 lg 2 järgi vaid juhul, kui ta ei teadnud kinnistu omandamise ajal kohtuotsusest või hagi esitamisest. (p 13) Riigikohtule ei ole võimalik esitada määruskaebust ringkonnakohtu määruse peale, millega ringkonnakohus saadab avalikult kasutatavale teele juurdepääsu taotlemise asjas (hagita asi) tsiviilasja menetluse jätkamiseks tagasi maakohtule, st ei tee menetlust lõpetavat lahendit. (p 11)
3-3-1-90-08 Riigikohus 01.04.2009
Halduskohtumenetluse seadustik § 52 lg 1
TsMS § 210 lg 2
Kui kassatsioonkaebuse esitajal ei ole enam omandiõigust vaidlusaluse ehitusloa alusel ehitatud ehitisele ega kinnistule, siis seetõttu ei otsustaks kohus enam tema seadusega kaitstud õiguste ja vabaduste üle. Ka TsMS § 210 lg-st 2 ei saa järeldada, et menetlusosalisel oleks alati edasikaebeõigus hoolimata asja võõrandamisest. Samuti ei saa tuletada edasikaebeõigust asja esialgse omaniku jaoks TsMS § 460 lg-st 1. Nimetatud säte reguleerib kohtuotsuse siduvust menetlusosaliste õigusjärglaste suhtes.
HKMS § 64 lg 3 ja § 45 lg 1 p 2 alusel kuulub kohtuotsus tühistamisele eeskätt juhul, kui kohtusse on kutsumata jäänud menetlusosaline. Kui asja lahendus isiku õigusi enam ei mõjuta, siis tema kassatsioonkaebuse alusel ei ole võimalik tühistada kaebaja jaoks soodsat kohtuotsust ainuüksi põhjusel, et menetlusse ei olnud kolmanda isikuna kaasatud asja uut omanikku, kes ei olnud selleks ise soovi avaldanud.


text:
prügila rajamine
jäätmeveoga liitumine
3-17-1410/77 Riigikohtu halduskolleegium 05.11.2018
HKMS § 71 lg 1
Riigihangete seadus § 117 lg 2 1 p 3
RHS v.r § 117 lg 2^1 p 3 võimaldas VAKO-le vaidlustuse esitamisega vaidlustada hankija tegevust, mis seisnes hankemenetluse alustamata jätmises (vt ka haldusasi nr 3-3-1-57-10, p 21). Viidatud sätte järgi võis pakkuja või huvitatud isik vaidlustada hankelepingu, kui hankija ei olnud esitanud hanketeadet ja selle esitamata jätmine ei olnud RHS v.r järgi lubatud, samuti kui hankija ei olnud esitanud vabatahtlikku teadet ega tähtajaks riigihanke aruannet. (p 15)
Kuna nõuete objektiks ei ole hankemenetluse otsused ega toimingud, hankeleping ega selle muutmine, ei ole nende puhul tegemist hankeasjaga HKMS § 266 lg 1 mõttes. Neid nõudeid ei lahendata VAKO kohustuslikus kohtueelses menetluses. Nende nõuete lahendamisel tuleb lähtuda HKMS üldregulatsioonist. Olukorras, kus seaduses sätestatud halduskohtusse pöördumise piiranguid arvestades on kaebaja pöördunud korraga VAKO-sse ja halduskohtusse, on halduskohtul vajaduse korral võimalus halduskohtumenetlus peatada kuni VAKO-s asja lahendamiseni. Kui VAKO otsus vaidlustatakse halduskohtus, on võimalik kaebused liita. Seejuures kohaldub ka sellises menetluses HKMS 28. peatükiga hõlmatud nõuetele ülejäänud nõuetest lühem edasikaebetähtaeg. (p 18)
Kuigi RHS v.r-s sätestatud lepingu tühisuse normistik on eriregulatsioon võrreldes eraõiguses sätestatuga, kehtivad ka hankelepingute suhtes eraõiguse normid niivõrd, kuivõrd avalik õigus ei näe ette teisiti. Seega ei ole korraldatud jäätmeveo lepingu kui tehingu tühisuse korral sellel algusest peale õiguslikke tagajärgi. Tühisuse tuvastamisega kaasneb paratamatult vabaturu olukord.
Ringkonnakohus lükkas vabaturu olukorra tekke edasi viisil, et see jõustub hiljemalt kahe kuu jooksul kohtuotsuse jõustumisest arvates. Olukorras, kus kohus nägi vajadust lükata hankelepingute õigusjõu lõppemine edasi, tulnuks kohaldada RHS v.r § 126 lg 1^2 p-s 2 sätestatud lahendust, s.o vaatamata tühisuse aluse esinemisele jätta avaliku huvi tõttu hankeleping jõusse, lühendades hankelepingu tähtaega. (p 19.2)
kassatsioonitähtaja ennistamine
Vastustaja tugines edasikaebetähtaja ennistamise taotluses asjaolule, et ringkonnakohus eksitas teda edasikaebetähtaja ja -korra selgitamisel. Kolleegium ei pea seda praegusel juhul selliseks mõjuvaks põhjuseks HKMS § 71 lg 1 mõttes, mis annaks alust kaebetähtaja ennistamiseks. Olukorras, kus vastustaja ise tugineb kassatsioonkaebuses argumendile, et tegu on hankeasjaga, ei saanud ringkonnakohtu vaidlustamisviide teda eksitada, sest ta oli eksitusest teadlik. Menetlusosalisel tuleb oma väidetes ja toimingutes olla järjekindel. Vastustaja on avaliku sektori hankija ning ta kasutas kassatsiooniastmes kvalifitseeritud õigusabi. Hankeasjade erimenetluse normid (sh lühikesed tähtajad) on loodud vaidluse kiireks ja tõhusaks lahendamiseks, et seeläbi tagada riigihanke korraldamise üldpõhimõtete tegelik elluviimine. (p 17)
Kohustamisnõue korraldatud jäätmeveoteenuse osutaja leidmiseks kontsessioonilepingu sõlmimise menetluse alustamiseks on lubatav. Üldjuhul ei ole eraisikul subjektiivset õigust nõuda, et hankija viiks läbi hankemenetluse, st soetaks kaupu, teenuseid ja ehitustöid, mille pakkumisest isik on huvitatud. Arvestades kohtuasjas vaidluse all olevat valdkonda (korraldatud jäätmevedu) ning juhtumi asjaolusid, saab erandina jaatada kaebaja nõudeõigust, et viidaks läbi kontsessioonimenetlus. Kaebaja on üldteadaolevalt pikaajaliselt tegutsenud jäätmekäitluse valdkonnas. Teiseks, JäätS § 66 näeb ette kohaliku omavalitsuse kohustuse korraldada jäätmevedu ja valida jäätmeveo teenust osutav ettevõtja, sätestades ammendavalt erandid, mil see ei ole vajalik. Seejuures on kindlaks määratud ka korraldatud jäätmeveo toimimiseks vajaliku jäätmevedaja leidmise menetlus. Samuti sätestab JäätS keelu kasutada sisetehingut, mis võimaldaks hankemenetluse korraldamisest loobuda. (p 20)
Kuigi RHS v.r-s sätestatud lepingu tühisuse normistik on eriregulatsioon võrreldes eraõiguses sätestatuga, kehtivad ka hankelepingute suhtes eraõiguse normid niivõrd, kuivõrd avalik õigus ei näe ette teisiti. Seega ei ole korraldatud jäätmeveo lepingu kui tehingu tühisuse korral sellel algusest peale õiguslikke tagajärgi. (p 19.2)
Enne 7. jaanuari 2015 kehtinud JäätS § 66 lg 11 võimaldas jäätmeveo korraldada selliselt, et jäätmeid vedava ettevõtja ainsaks kliendiks ja temale tasu maksjaks on KOV üksus või viimase volitatud MTÜ. Sellisel juhul lasus jäätmevaldajate üle arvestuse pidamise ning nendega arveldamise kohustus kohaliku omavalitsuse üksusel või viimase volitatud MTÜ-l. Kuna Riigikohus peatas 25. septembri 2014. a määrusega ajas nr 3-4-1-34-14 jäätmeseaduse muutmise seaduse jõustumise kuni Riigikohtu otsuse jõustumiseni, kehtis JäätS § 66 lg 11 hanketeadete esitamise ajal (s.o 6. jaanuaril 2015). (p-d 12.1 ja 12.4)
Jäätmeseaduse muutmise seaduse eelnõu (455 SE) seletuskirjast nähtub, et seadusandja eesmärgiks oli luua olukord, et kui hange korraldatud jäätmevedaja leidmiseks oli alanud JäätS § 66 lg 11 kehtivuse ajal, tuli see riigihankemenetlus viia lõpuni selle menetluse alguse ajal kehtinud õiguse kohaselt. Seda tõlgendust ei kummuta asjaolu, et seadusandja nimetas JäätS §‑s 1368 muudatuse jõustumise algselt kavandatud kuupäeva 1. oktoober 2014. JäätS § 66 lg 11 kohaldamine oli seatud sõltuvusse just seaduse muudatuse jõustumisest, mitte 1. oktoobri 2014 saabumisest. Riigikohus peatas PSJKS § 12 alusel jäätmeseaduse muutmise seaduse jõustumise, mistõttu teisenes ka JäätS §‑s 1368 sisalduv seaduse jõustumist täpsustav rakendusnorm. Seadusandja omakorda ei välistanud jäätmeseaduse muutmise seaduse peatamise järel JäätS § 66 lg 11 kohaldamist pärast 1. oktoobrit 2014 algatatud riigihankemenetluste puhul. Sellises õiguslikus olukorras ei ole JäätS § 1368 ega seadusandja eesmärgiga vastuolus, kui 6. jaanuariks 2015 algatatud riigihankemenetlused viiakse lõpuni JäätS § 66 lg‑t 1^1 rakendades. (p 13.3-13.4)
Pakkumise kutse dokumentides tuleb määrata kindlaks olulised tingimused, millele pakkumised peavad vastama. Jäätmeseaduse § 66 lg 2 ja eri- või ainuõiguse andmiseks avaliku konkursi korraldamise korra § 15 ei kohusta selgesõnaliselt korraldatud jäätmeveo konkursi pakkumise kutse dokumentides jäätmete mahukaalu määrama. Pakkujate võrdse kohtlemise tagamiseks ja pakkumiste omavahelise võrreldavuse saavutamiseks on mahukaalu määramine pakkumise kutse dokumentides siiski üldjuhul vajalik. Jäätmete mahukaal mõjutab otseselt hinna kujundamist, siis on tegemist sellise tingimusega, mis tuleks pakkumiste adekvaatse hindamise saavutamiseks kehtestada kõikidele potentsiaalsetele pakkujatele samas suuruses.
Pakkumise vastavuse hindamiseks on ladestustasu. Kui kogumistasu ületab ladestustasu ja jätab ruumi transpordi- ja tööjõukuludele, siis ei saa pidada pakutud hinda põhjendamatult madalaks. Kaebuse esitanud isikul lasub tõendamiskoormis tõendamaks, et vaidlustatud pakkumises märgitud hind on liiga madal või hinna kujundamisel kasutatud mahukaal ei vasta tegelikkusele.
Korraldatud jäätmeveo konkursi pakkumise kutse dokumentide (PKD) tingimused ning neile konkursi korraldaja poolt antud selgitused, sh määratlemata õigusmõiste sisustamine, moodustavad ühtse terviku. Pakkumise kutse dokumente, mis on eelhaldusaktid, saab eraldi halduskohtus vaidlustada. Seetõttu on hilisema haldusakti (pakkumise vastavaks ja edukaks tunnistamise otsus) õiguspärasuse kontrollimisel PKD mõistete sisustamise kohtulik kontroll piiratud. Kohus ei saa sisustada PKD-s kasutatud määratlemata õigusmõistet haldusorganist laiemalt ega ka kontrollida mõiste sisustamise õiguspärasust ja vastavust seadustele. Korraldatud jäätmeveo konkursil pakkumiste vastavaks tunnistamise ja pakkumise edukaks tunnistamise otsuse õiguspärasuse kontrollimisel saab halduskohus kontrollida üksnes pakkumiste vastavust kehtestatud PKD tingimustele, võttes aluseks haldusorgani määratlemata õigusmõiste sisustamisel antud selgitused.
Korraldatud jäätmeveo konkursil osalevatele äriühingutele, kelle igapäevaseks majandus- ja kutsetegevuseks on jäätmekäitlus, peab olema arusaadav, et mahukaalu puhul on tegemist olulise tingimusega, mis pidanuks olema PKD-s kindlaks määratud. PKD vaidlustamata jätmise tulemusena võis iga konkursil osaleja võtta pakkumise koostamisel aluseks oletatava jäätmete keskmise mahukaalu. Sellise mahukaalu tegelikkusele vastavuse kontroll kohtus on raskendatud.
3-3-1-99-09 Riigikohus 14.04.2010
Pakkumise kutse dokumendid on korraldatud jäätmeveo ainuõiguse andmise konkursil HMS § 52 lg 1 p 2 mõttes eelhaldusaktiks. Seni, kuni pakkumise kutse dokumente ei ole täielikult või osaliselt kehtetuks tunnistatud, on need kehtivad, ja nii konkursi korraldaja kui ka pakkujad peavad pakkumise kutse dokumentides sätestatud nõuetest lähtuma.
Konkurss jäätmeveo eri- või ainuõiguse andmiseks korraldatakse JäätS § 67 lg 1 esimese lause kohaselt konkurentsiseaduse alusel kehtestatud korras. Vabariigi Valitsuse 25.09.2009. a määrusega nr 303 vastu võetud eri- või ainuõiguse andmiseks avaliku konkursi korraldamise korra § 21 kohaselt peab pakkumine vastama pakkumise kutse dokumentides esitatud tingimustele. Pakkumise kutse dokumendid on korraldatud jäätmeveo ainuõiguse andmise konkursil HMS § 52 lg 1 p 2 mõttes eelhaldusaktiks. Seni, kuni pakkumise kutse dokumente ei ole täielikult või osaliselt kehtetuks tunnistatud, on need kehtivad, ja nii konkursi korraldaja kui ka pakkujad peavad pakkumise kutse dokumentides sätestatud nõuetest lähtuma.
Haldusakti tühistamise korral on isikul võimalik nõuda rikutud õiguste taastamist RVastS § 11 ja HKMS § 26 lg 1 alusel haldusakti tagasitäitmise korras, ehk õiguspärase olukorra taastamist. Kui see on võimatu, sest jäätmeveo korraldamise lepinguid ei ole tähtaegselt vaidlustatud ning need kehtivad, siis on tal võimalik nõuda riigivastutuse seaduse alusel kahju hüvitamist rahas. Jäätmeveolepingu sõlmimine ja selle kehtivus ei muuda jäätmeveolepingu aluseks olevat haldusakti õiguspäraseks ning kaebaja õiguste rikkumist võimatuks. Samuti ei näe jäätmeseadus ega Vabariigi Valitsuse 25.09.2009. a määrusega nr 303 vastu võetud eri- või ainuõiguse andmiseks avaliku konkursi korraldamise kord ette, et jäätmeveolepingu sõlmimisel saaks kaebaja pöörduda halduskohtusse üksnes konkursi korraldaja otsuse õigusvastasuse tuvastamise kaebusega.
Jäätmeseadus defineerib üksnes jäätmevaldaja (§ 9) ja jäätmetekitaja (§ 10) mõiste, kliendi mõiste ei ole aga nende mõistete abil täpselt defineeritav. JäätS § 69 ning § 135 eesmärgiks on määratleda, keda loetakse korraldatud jäätmeveoga automaatselt liitunuks. Nimetatud normid ei reguleeri, kes on jäätmeveoteenuse kliendiks. Kliendi mõiste sisustamisel ei saa tugineda üksnes jäätmeseaduses kasutatud mõistetele, vaid tuleb arvestada ka korteriomandiseaduse ja korteriühistuseaduse regulatsioonidega.

matches:
§ 71
§ 117
§ 117
§ 266
kohus
§ 126
§ 71
§ 66
§ 66
Riigikohus
§ 66
§ 66
§ 66
Riigikohus
§ 12
§ 66
§ 1368
§ 66
§ 66
§ 15
Kohus
Riigikohus
§ 52
§ 67
§ 21
§ 52
§ 11
§ 26
§ 69
§ 135


RT I, 18.12.2015, 10
15.12.2015 RT I, 18.12.2015, 8 21.12.2015
(2) Piimalehma kasvatamise otsetoetust võib taotleda taotleja, kes põllumajandusloomade registri andmete kohaselt kasvatab taotluse esitamise aasta 2. märtsi seisuga kuni 100 piimalehma.
[RT I, 18.12.2015, 8 - jõust. 21.12.2015]
(3) Ammlehma kasvatamise otsetoetust võib taotleda taotleja, kes põllumajandusloomade registri andmete kohaselt kasvatab taotluse esitamise aasta 2. märtsi seisuga kuni 25 ammlehma ja lehmmullikat.
(4) Ute ja kitse kasvatamise otsetoetust võib taotleda taotleja, kes põllumajandusloomade registri andmete kohaselt kasvatab taotluse esitamise aasta 2. märtsi seisuga vähemalt kümmet, kuid mitte rohkem kui 100 utte või emakitse.
(1) Piimalehma kasvatamise otsetoetuse saamiseks peab taotleja oma karjas taotlusel märgitud arvul, kuid mitte rohkem kui § 2 lõikes 2 sätestatud arvul, § 3 lõigetes 1−3 sätestatud nõuete kohaseid piimalehmi taotluse esitamise päevast kuni 8. maini.
(2) Ammlehma kasvatamise otsetoetuse saamiseks peab taotleja oma karjas taotlusel märgitud arvul, kuid mitte rohkem kui § 2 lõikes 3 sätestatud arvul, § 3 lõigetes 1, 4 ja 5 sätestatud nõuete kohaseid ammlehmasid või lehmmullikaid taotluse esitamise päevast kuni 8. maini.
(3) Ute ja kitse kasvatamise otsetoetuse saamiseks peab taotleja oma karjas taotlusel märgitud arvul, kuid mitte rohkem ega vähem kui § 2 lõikes 4 sätestatud arvul, § 3 lõigetes 1 ja 6 sätestatud nõuete kohaseid uttesid ja emakitsi taotluse esitamise päevast kuni 8. maini.
(1) Taotleja esitab ajavahemikul 2. märtsist kuni 21. märtsini PRIA-le taotluse, mis sisaldab järgmisi andmeid:
3) piimalehma kasvatamise otsetoetuse taotlemise korral nende piimalehmade arv, kelle kohta taotleja toetust taotleb ja keda ta põllumajandusloomade registri andmete kohaselt taotluse esitamise aasta 2. märtsi seisuga kasvatab;
4) ammlehma kasvatamise otsetoetuse taotlemise korral nende ammlehmade arv, kelle kohta taotleja toetust taotleb ja keda ta põllumajandusloomade registri andmete kohaselt taotluse esitamise aasta 2. märtsi seisuga kasvatab;
5) ute ja kitse kasvatamise otsetoetuse taotlemise korral nende uttede ja emakitsede arv, kelle kohta taotleja toetust taotleb ja keda ta põllumajandusloomade registri andmete kohaselt taotluse esitamise aasta 2. märtsi seisuga kasvatab.
(2) PRIA avalikustab lõikes 1 nimetatud taotlusvormi oma veebilehel.
(3) Taotleja, kes ei taotle Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse § 11 lõike 1 punktides 1–3 sätestatud otsetoetuseid, §-s 24 sätestatud üleminekutoetust ega Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1305/2013 Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1698/2005 (ELT L 347, 20.12.2013, lk 487–548) artiklites 28–29 ja 33 nimetatud toetuseid, esitab hiljemalt 21. maiks lisaks lõikes 1 nimetatud taotlusele järgmised dokumendid:
1) maaeluministri 17. aprilli 2015. a määruse nr 32 „Otsetoetuste saamise üldised nõuded, ühtne pindalatoetus, kliima- ja keskkonnatoetus ning noore põllumajandustootja toetus” lisas 1 toodud vormi kohase taotluse, milles taotleja täidab nõuetele vastavuse küsimustiku ja põldude loetelu, kus ta märgib andmed kogu põllumajandusmaa kohta, mida taotlejal on õigus kasutada, sealhulgas andmed püsirohumaa ja kasvatatavate põllumajanduskultuuride kohta;
3) kui andmed põllumajandusmaa kohta, mida taotlejal on õigus kasutada, ei ole kantud põllumajandustoetuste ja põllumassiivide registrisse, esitab ta katastri kaardi või muu kaardimaterjali, millel on märgitud punktis 1 nimetatud taotluses loetletud kasvatatavate põllumajanduskultuuride põldude ja püsirohumaa põldude numbrid, piirid ja katastritunnused;
4) kui taotleja tegutseb maaeluministri 17. aprilli 2015. a määruse nr 32 „Otsetoetuste saamise üldised nõuded, ühtne pindalatoetus, kliima- ja keskkonnatoetus ning noore põllumajandustootja toetus” § 2 lõikes 2 nimetatud tegevusalal, esitab ta PRIA-le sama määruse lisas 4 toodud vormil andmed oma põllumajandusliku tegevuse kohta ning vajaduse korral ka kontrollitavad tõendid oma majandustegevuse kohta.
(2) Komisjoni rakendusmääruse (EL) nr 809/2014 artikli 8 lõike 3 punktis a nimetatud ajavahemik algab 22. märtsil ning lõppeb 1. septembril. Põllumajandusliku majapidamise üle võtnud isik võib esitada PRIA-le selle aja jooksul majapidamise ülevõtmist tõendavad dokumendid ja taotleda toetuse maksmist.
[Kehtetu - RT I, 18.12.2015, 8 - jõust. 21.12.2015]


§ 3 Kooli struktuur, rühmad ja klassid
§ 4 Ringid ja kursused
§ 5 Õppetöö põhikooli osas
§ 6 Lasteaia tööaeg
4 LAPSED, ÕPILASED JA LAPSEVANEMAD
5 JUHTIMINE JA KOOLI TÖÖTAJAD
§ 11 Kooli töötajad
§ 13 Muud töötajad
§ 17 Dokumentide pidamine ja avalikustamine
§ 18 Ümberkorraldamine
§ 19 Tegevuse lõpetamine
§ 20 Õigusaktide muutmine ja kehtetuks tunnistamine
RT IV, 31.03.2016, 17
Vastu võetud 22.03.2016 nr 6
Määrus kehtestatakse põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 2 lg 5, § 66 lg 1 ja 2, koolieelse lasteasutuse seaduse § 9 lg 2 ja 3 alusel.
Määrus sätestab Pärnjõe Kooli (edaspidi kool) tegevuse õiguslikud alused, sealhulgas kooli struktuuri, õppe- ja kasvatuskorralduse alused, laste, õpilaste, vanemate, kooli töötajate õigused ja kohustused, direktori ja hoolekogu pädevuse, finantseerimise, majandamise ja asjaajamise alused ning ümberkorraldamise ja tegevuse lõpetamise alused ja korra.
(1) Kool on munitsipaalharidusasutus, mille tegevuse eesmärkideks ja ülesanneteks on:
1) võimaldada koolieast noorematele lastele hoidu ja alushariduse omandamist;
4) võimaldada õpilastele põhihariduse omandamist;
(2) Kooli tegutsemise vormiks on lasteaed-põhikool.
(3) Munitsipaalharidusasutuse täielik nimetus on Pärnjõe Kool.
(4) Kooli tegutsemiskoht on Pärnjõe küla Vändra vald 87620 Pärnumaa.
(5) Koolis toimub õppe- ja kasvatustegevus eesti keeles.
(6) Koolil on oma pitsat ning oma sümboolika.
(7) Koolil on oma alaeelarve Vändra valla eelarves, mille kinnitab Vändra Vallavolikogu (edaspidi vallavolikogu). Kooli raamatupidamise arvestust korraldab Vändra Vallavalitsus (edaspidi vallavalitsus).
(8) Kool tagab põhihariduse omandamise võimaluse kõigile koolikohustuslikele isikutele, kelle puhul kool on vallavalitsuse kehtestatud korras määratud elukohajärgseks kooliks.
(9) Kooli arengukava kinnitamine toimub vallavolikogu kehtestatud korras.
(10) Kooli kui munitsipaalharidusasutuse haldamise, ümberkorraldamise, ümberkujundamise ja tegevuse lõpetamise otsustab kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse, põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse, koolieelse lasteasutuse seaduse ja Vändra Vallavolikogu määruste kohaselt vallavolikogu.
(11) Kooli juhib direktor. Direktori õigused ja kohustused kehtestatakse põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse, koolieelse lasteasutuse seaduse, teiste õigusaktide, käesoleva põhimääruse ja töölepinguga.
(12) Kooli maa, hooned, rajatised, seadmed, inventar ja muu vara on Vändra valla kui kooli pidaja vara, mille valdamine, kasutamine ja käsutamine toimub vallavolikogu poolt kehtestatud korras.
(13) Kooli põhimääruse kinnitamine ja selle muutmine toimub vallavolikogu kehtestatud korras.
(14) Kool juhindub oma tegevuses kohaliku omavalitsuse korralduse seadusest, Eesti Vabariigi haridusseadusest, põhikooli- ja gümnaasiumiseadusest, koolieelse lasteasutuse seadusest, teistest õigusaktidest ja käesolevast põhimäärusest.
§ 3. Kooli struktuur, rühmad ja klassid
(1) Kool jaguneb oma struktuurilt lasteaia ja põhikooli osaks. Lasteaia osa on lastele vanuses alates 1,5 eluaastast kuni seitsmenda eluaastani. Lasteaiarühmad moodustab kooli direktor. Põhikooli osa koosneb kolmest kooliastmest:
(2) Lasteaiarühmad võivad jaguneda järgmiselt:
1) sõimerühm – kuni kolme-aastastele lastele;
2) noorem rühm – kolme- kuni nelja-aastastele lastele;
3) vanem rühm – viie- kuni seitsme-aastastele lastele.
(3) Juhul, kui laste arv on alla 18, moodustatakse lasteaias liitrühm.
(4) Laste arv rühmas, õpilaste arv klassis ja pikapäevarühmas ning olme- ja töötingimused koolis peavad vastama seaduse ja teiste õigusaktidega kehtestatud normidele, v.a seaduses ja käesoleva paragrahvi 6. lõikes sätestatud juhul.
(5) Kooli hoolekogu ettepanekul on vallavalitsusel õigus lapse arenguks vajalike tingimuste olemasolu korral suurendada seadusega lubatud laste arvu, s.o lasteaiarühmas kuni nelja lapse võrra ja liitrühmas kuni kahe lapse võrra.
(6) Direktor võib vallavalitsuse nõusolekul moodustada vastavalt vajadusele põhikooli osas liitklasse, kui kahe või enama klassi õpilaste arv on 16 või alla selle, ettevalmistusrühmi koolieelikutele alushariduse omandamise võimaldamiseks, pikapäevarühmi ja õpiabirühmi.
(7) Direktor võib põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse paragrahvist 51 lähtudes ja vallavalitsuse nõudolekul moodustada hariduslike erivajadustega õpilastele õppe paremaks korraldamiseks rühmi ja klasse, et luua vajalikud tugiteenused õpilastele, kellele neid ei ole võimalik tagada tavaklassis.
§ 4. Ringid ja kursused
(1) Direktor võib vallavalitsuse nõusolekul moodustada ringe ja muid õppe- ja klassivälise tegevuse vorme, suvekuudel mängurühmi lastele, korraldada ja läbi viia kursusi, seminare ning organiseerida täiend- ja ümberõpet.
(2) Väljaspool kooli õppekava töötavad ringid jm õppekava välised tegevused finantseeritakse täielikult või osaliselt lapsevanemate või täiskasvanute poolt vallavalitsuse kehtestatud suuruses.
§ 5. Õppetöö põhikooli osas
(1) Õppetöö toimub statsionaarses õppevormis eesti keeles.
(2) Koolis õpetatakse põhikooli osas A-võõrkeelena inglise keelt ja B-võõrkeelena vene keelt.
(4) Vahetunni pikkus on 10 minutit ja söögivahetunni pikkus 15 minutit. Koolipäev algab kell 8.00.
§ 6. Lasteaia tööaeg
(2) Lasteaia lahtioleku aja otsustab vallavalitsus, lähtudes hoolekogu ettepanekust.
4. peatükk LAPSED, ÕPILASED JA LAPSEVANEMAD
(2) Lisaks on lastel õigus:
1) kasutada tasuta lasteaia osa ruume;
2) saada ainelist abi selleks eraldatud summadest või fondidest;
3) saada põhikooli astumiseks vajalikku ettevalmistust vastavas rühmas.
(3) Laste õiguste kaitse tagab direktor koostöös hoolekogu ja vallavalitsusega.
4) teha kooli direktorile ja pedagoogidele ettepanekuid kooli tegevuse korraldamiseks;
9) kasutada õppekavavälises tegevuses tasuta kooli rajatisi, ruume, õppe‑, spordi-, tehnilisi ja muid vahendeid kooli kodukorras sätestatud korras;
11) saada sõidu- ja muid soodustusi Vabariigi Valitsuse ja vallavolikogu poolt kehtestatud korras ja ulatuses;
5) käituma kaasinimestega lugupidavalt;
1) olla kaasatud lapse või õpilase individuaalse õppekava koostamisse;
5) saada teavet ja selgitusi õppe- ja kasvatustöö korralduse ning õpilase õiguste ja kohustuste kohta;
6) omada juurdepääsu kooli valduses olevale teabele lapse või õpilase kohta;
7) olla teavitatud lapsele või õpilasele kohalduvast osast kooli päevakavas ning õppeveerandi või kursuse jooksul läbitavatest peamistest teemadest, vajalikest õppevahenditest, hindamise korraldusest ja planeeritavatest üritustest;
1) arvestama haridusküsimustes ennekõike lapse või õpilase võimeid ja huvisid küsides vajaduse korral nõu õpetajalt või muult asjatundlikult isikult;
5) tegema koostööd kooliga lapse või õpilase õpetamisel ja kasvatamisel;
8) osalema lapse või õpilase arenguvestlusel;
5. peatükk JUHTIMINE JA KOOLI TÖÖTAJAD
(1) Kooli juhib direktor. Direktori ülesanne on tagada kooli tulemuslik töö ja juhtida kooli tegevust koostöös õppenõukogu ja hoolekoguga. Direktor on kooli seadusjärgne esindaja oma töölepingu kehtivuse ajal.
(2) Direktor kannab vastutust kooli üldseisundi ja arengu ning rahaliste vahendite õiguspärasuse ja otstarbeka kasutamise eest.
(3) Direktor on hoolekogu ja vallavalitsuse ees aruandekohustuslik.
1) esindab Vändra valda eraõiguslikes suhetes tehingute tegemisel, mis on vajalikud asutuse seadusega sätestatud ülesannete täitmiseks seaduses sätestatud ulatuses Vändra vallavara valitsemise korra ja kehtivate õigusaktide alusel;
2) esindab Vändra valda kui avalik-õiguslikku juriidilist isikut tööandjana ning sõlmib koolitöötajatega töölepingud;
4) annab oma pädevuse piires käskkirju ning suulisi korraldusi;
12) arvab isiku laste või õpilaste nimekirja ning koolist välja vastavalt õigusaktidele;
15) moodustab vallavalitsuse nõusolekul pikapäevarühmi ning kehtestab nende töökorralduse ja päevakava;
16) otsustab õpilase pikapäevarühma vastu võtmise;
17) korraldab laste, õpilaste ja koolitöötajate vaimse ja füüsilise turvalisuse ja tervise kaitse ning vaimse ja füüsilise vägivalla ennetamise abinõude rakendamise;
18) korraldab laste, õpilaste ja koolitöötajate kaitse hädaolukorras;
20) moodustab vajadusel rühmi ja klasse hariduslike erivajadustega õpilastele õppe paremaks korraldamiseks;
23) kutsub kokku kooli ja vanemate koostöö koordineerimiseks vähemalt üks kord aastas lastevanemate koosoleku ning vähemalt ühe viiendiku klassi õpilaste või rühma laste vanemate nõudmisel selle klassi õpilaste või rühma lastevanemate koosoleku;
28) tegeleb enesetäiendamisega ning võtab osa oma ülesannete täitmiseks vajalikest koolitustest;
29) koordineerib arengukava ja üldtööplaani koostamist.
(5) Kooli direktori vaba ametikoha täitmiseks korraldatakse avalik konkurss, mille kuulutab välja ja läbiviimise korra kehtestab vallavalitsus.
(6) Direktori kinnitab vastavalt avaliku konkursi tulemustele ametisse vallavanem oma käskkirjaga.
(7) Direktoriga sõlmib, peatab, muudab ja lõpetab töölepingu vallavanem või tema volitatud ametiisik. Töölepingu võib lõpetada töölepingu seaduses sätestatud alustel hoolekogu ettepanekul vallavalitsus.
(8) Direktori töötasu kinnitab vastavuses vallavolikogu poolt vastuvõetud kooli eelarve ja vallavolikogu poolt kinnitatud pedagoogide töötasustamise alustele vallavalitsus.
§ 11. Kooli töötajad
(1) Kooli töötajad (edaspidi personal) on pedagoogid ja muud töötajad.
(2) Kooli personali koosseisu määrab ja kinnitab direktor, tuginedes lasteaia osas koolieelse lasteasutuse personali miinimumkoosseisule, mis on kehtestatud haridus- ja teadusministri määrustega.
(3) Personali ülesanded ja kohustused, õigused ja vastutus määratakse kindlaks põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse, koolieelse lasteasutuse seaduse, käesoleva põhimääruse ja töösisekorraeeskirjaga, töölepingu ja vajadusel ametijuhendiga, mis on kooskõlas töölepingu seadusega ja muude pedagoogide töösuhteid reguleerivate õigusaktidega. Käesoleva põhimääruse raames käsitatakse pedagoogidena direktorit, õpetajaid, eripedagooge ning teisi õppe- ja kasvatusalal töötavaid isikuid.
(4) Personaliga sõlmib, muudab ja lõpetab töölepingud direktor vastavuses tööseadustega ja muude pedagoogide töösuhteid reguleerivate õigusaktidega.
(5) Ametijuhendid töötab vajadusel välja ja kinnitab direktor.
(6) Kooli personali töötasud määrab vastavuses kooli eelarvega ning vallavolikogu, Vabariigi Valitsuse ja haridus- ja teadusministri õigusaktidest juhindudes direktor.
(7) Pedagoogide, eripedagoogide ning teiste õppe- ja kasvatusalal töötavate isikute vabade ametikohtade täitmiseks korraldab direktor konkursi. Konkursi läbiviimise korra kinnitab kooli hoolekogu direktori ettepanekul.
(8) Pedagoogi ülesanne on õpilaste õpetamine ja kasvatamine, mis tugineb õpilaste ja pedagoogide vastastikule lugupidamisele, teineteisemõistmisele ning koostööle õpilase koduga. Pedagoog vastutab oma aine õpetamise, õpilaste teadmiste ja osavõtu eest tema tundidest.
(9) Personal on kohustatud andma teavet vallavalitsuse ametnikule, kelle pädevusse kuuluvad lasteakaitse küsimused, kui on selgunud, et lapse kodune kasvukeskkond on ebarahuldav või kui laps on kehalise, emotsionaalse või seksuaalse väärkohtlemise ohver.
(1) Pedagoogina võib töötada isik, kellel on vastav haridus ja kes vastab haridus- ja teadusministri määrusega kehtestatud kvalifikatsiooninõuetele.
1) loovad tingimused laste kasvatamiseks ja arendamiseks vastastikusel lugupidamisel ning üksteisemõistmisel laste ja nende vanematega;
2) hoolitsevad ja vastutavad laste ja õpilaste elu, tervise ja turvalisuse eest koolis viibimise ajal;
3) valmistavad lapsi ette kooli astumiseks;
4) tagavad kehtiva õppekava, tegevus- ja päevakava järgimise;
5) nõustavad koolis käivate laste ja õpilaste vanemaid ja koolis mittekäivate laste vanemaid nende soovil õppe- ja kasvatusküsimustes;
6) vastutavad õppevahendite ja muu kooli vara säilimise, sihipärase kasutamise ja korrashoiu eest;
7) jälgivad laste tervist, lähtudes ministri määrusega kehtestatud laste tervisekaitse ja tervise edendamise nõuetest ning informeerivad lapse tervisehäiretest lapsevanemaid ja lapse arsti.
(3) Pedagoogil on õigus:
2) osaleda kooli juhtimises õppenõukogu ja töökoosolekute kaudu;
3) pöörduda nõu ja abi saamiseks kooli direktori poole;
4) valida õppevormid ja -meetodid õppe-eesmärkide täitmiseks;
5) nõuda direktorilt tööks vajalike töövahendite olemasolu ning töötingimuste tagamist;
6) saada täienduskoolitust – viie aasta jooksul 160 h;
7) saada direktorilt arenguvestluse käigus hinnang oma tööle;
8) saada tunnustust tulemusliku töö eest.
§ 13. Muud töötajad
1) tagavad kooli majandusliku teenindamise, pedagoogide abistamise ja häireteta töö;
3) tagavad kooli vara säilimise ning selle taastamise ja täiendamise;
4) jälgivad kooli territooriumi, ruumide ja sisseseadete seisukorra, töökaitse- ja tuleohutuse vahendite korrasolekut, rakendavad abinõusid nende õigeaegseks remondiks.
(2) Hoolekogu on alaliselt tegutsev organ, kelle ülesanne on kooli pedagoogide, vallavolikogu, vanemate, vilistlaste ja kooli toetavate organisatsioonide ühistegevus kooli õppe- ja kasvatustegevuse jälgimisel ning õppe-ja kasvatustegevuseks paremate tingimuste loomisele kaasaaitamisel.
(3) Kooli hoolekogusse kuuluvad vallavolikogu, õppenõukogu, vanemate, vilistlaste ning kooli toetavate organisatsioonide esindajad, kusjuures vanemate, vilistlaste ja kooli toetavate organisatsioonide esindajad moodustavad enamuse hoolekogu koosseisust. Hoolekogu koosseisu kuuluvate vanemate, vilistlaste ja kooli toetavate organisatsioonide esindajad ei tohi kuuluda koolitöötajate hulka. Hoolekogu koosseis kinnitatakse direktori esildise alusel vallavalitsuse poolt ühe kuu jooksul õppeaasta algusest arvates.
(4) Hoolekogu valib enda hulgast esimehe ja aseesimehe. Hoolekogu koosolekud toimuvad õppeaasta kestel vähemalt üks kord kolme kuu jooksul.
1) osaleb kooli arengukava koostamises ning annab arvamuse arengukava ja selle muudatuste kohta;
2) võib anda kooli pidajale nõusoleku direktori ettepaneku saabumisel kehtestada põhikooli- ja gümnaasiumiseaduses nimetatud klassi täituvuse piirnormist suurem klassi täituvuse piirnorm;
3) annab arvamuse arenguvestluse korraldamise tingimuste ja korra kohta;
4) annab arvamuse kooli põhimääruse, õppekava, kodukorra, kooli vastuvõtu tingimuste ja korra ning nende muudatuste kohta;
6) võib kohustada kooli koostöös vallavalitsusega korraldama pikapäevarühma moodustamist;
7) annab arvamuse kooli eelarve projekti kohta;
8) teeb vajadusel ettepanekuid pikapäevarühma moodustamise, selle töö planeerimise ja korraldamise ning rühma täitumuse ülemise piirnormi suurendamise kohta;
9) osaleb direktori ettepanekul hädaolukorra lahendamise plaani väljatöötamises;
10) lahendab vanema poolt esitatud pöördumisi õpetamist ja kasvatamist puudutavate vaidlusküsimuste korral;
11) kehtestab direktori ettepanekul pedagoogide ametikohtade täitmiseks avaliku konkursi läbiviimise korra;
12) teeb direktorile ettepanekuid lastele soodsa arengukeskkonna tagamiseks;
13) otsustab lapse toidukulu päevamaksumuse.
(1) Koolil on ühine lasteaia ja põhikooli õppenõukogu.
(2) Õppenõukogu ülesanne on kooli õppe- ja kasvatustegevuse kindlaksmääramine, analüüsimine ja hindamine ning juhtimiseks vajalike otsuste tegemine.
(3) Õppenõukogu liikmed on direktor, õppealajuhataja ja kõik kooli pedagoogid. Õppenõukogu tegevusse kaasatakse õpilasesinduse esindaja.
(1) Kooli maa, hooned, rajatised, seadmed, inventar ja muu vara on Vändra valla kui kooli pidaja vara.
(2) Kooli valduses ja kasutuses olev vara kajastub Vändra valla bilansis.
(3) Kooli valduses ja kasutuses oleva vara valdamine, kasutamine ja käsutamine toimub vallavolikogu poolt kehtestatud korras.
(4) Kooli on alaeelarve Vändra valla eelarves, mille kinnitab vallavolikogu.
(5) Kooli eelarve tulud moodustavad eraldistest riigi- ja vallaeelarvest, laekumistest sihtasutustelt, annetustest, vanemate poolt kaetavast osast, õpilaskoha tegevuskuludest ja käesolevas põhimääruses sätestatud kooli õppekava välisest tegevusest saadud tuludest.
(6) Kooli finants-majanduslikku tegevust revideerib vallavolikogu revisjonikomisjon kohaliku omavalitsuse korralduse seaduses, vallavolikogu ja vallavalitsuse õigusaktides sätestatud korras.
§ 17. Dokumentide pidamine ja avalikustamine
(1) Kooli asjaajamist reguleerib kooli asjaajamiskord, mille kinnitab direktor ja mis peab vastama avaliku teabe seaduse jt õigusaktides sätestatud nõuetele.
(2) Kooli tegevus kajastatakse ja tema valduses olev avalik teave avalikustatakse kooli veebilehel.
§ 18. Ümberkorraldamine
(1) Kooli korraldab vallavolikogu otsusel ümber vallavalitsus. Kooli ümberkorraldamise otsus tehakse arvestusega, et sellest on võimalik teavitada kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis Haridus- ja Teadusministeeriumi, maavanemat, kooli, lapsevanemaid, lapsi ja õpilasi vähemalt viis kuud enne uue õppeaasta algust.
(2) Kooli ümberkorraldamine võib toimuda järgmistel juhtudel:
(3) Kool korraldatakse ümber ajavahemikus 1. juulist sama aasta 31. augustini.
§ 19. Tegevuse lõpetamine
(1) Kooli tegevuse lõpetab vallavolikogu otsusel vallavalitsus. Kooli tegevuse lõpetamise otsus tehakse arvestusega, et sellest on võimalik teavitada kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis Haridus- ja Teadusministeeriumi, maavanemat, kooli, lapsevanemaid, lapsi ja õpilasi vähemalt viis kuud enne uue õppeaasta algust.
1) riikliku järelevalveorgani hinnangul ei vasta kooli õppetase riiklike õppekavadega kehtestatud nõuetele;
3) kooli kõik koolitusload on kehtetuks tunnistatud;
(4) Kooli tegevuse lõpetamisel tagab vallavalitsus lastele võimaluse jätkata lasteaia teenuse kasutamist ja õpilastele õpinguid teises põhikoolis.
§ 20. Õigusaktide muutmine ja kehtetuks tunnistamine
Vändra Vallavolikogu 21. detsembri 2010. a. määrus nr 51 “Pärnjõe Põhikooli põhimääruse kinnitamine” (RT IV, 22.03.2013, 89) tunnistatakse kehtetuks.


Värska Avatud Noortekeskuse põhimääruse muutmine – Riigi Teataja
Värska Avatud Noortekeskuse põhimääruse muutmine
KO 2007, 94, 1153
Vastu võetud 19.04.2007 nr 14
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lõike 3 punkti 1, § 22 lõike 1 punkti 5, §23, Värska valla põhimääruse (Vvm 18.03.2003 nr 14; 25.01.2007nr 1-3/6) § 6, § 8 alusel
VÄRSKA AVATUD NOORTEKESKUSE PÕHIMÄÄRUS
(1) Värska Avatud Noortekeskus (edaspidi noortekeskus) asutatakse Värska vallavolikogu otsusega. Noortekeskus töötab munitsipaalasutusena ning tema kõrgemaks organiks on Värska vallavalitsus.
(2) Noortekeskusel on oma eelarve ning sümboolika. Noortekeskus ei ole iseseisev juriidiline isik.
(3) Noortekeskuse asukoha aadressiks on Pikk 30c, Värska vald, Põlvamaa.
(4) Noortekeskus juhindub oma töös Eesti Vabariigi õigusaktidest, Värska vallavolikogu ja Värska vallavalitsuse normatiivaktidest ning käesolevast põhimäärusest.
(5) Noortekeskuse põhimääruse kinnitab ning teeb selles muudatusi ja täiendusi Värska vallavolikogu Värska vallavalitsuse ettepaneku alusel.
§ 2 Noortekeskuse eesmärgid
(1) Noortekeskuse eesmärkideks on:
1) piirkondliku noorsootöö arendamine, suunamine ja korraldamine;
2) piirkonna noortele vaba aja veetmise võimaluste loomine, erinevate noorteprojektide ja –programmide teostamise kaudu;
3) noorte arengu ning sotsialiseerumise toetamine;
4) noorsootöö erinevate teenuste võimaldamine (informatsiooni, nõuande ja koolituse saamine, huvitegevuse võimaldamine);
5) noore inimese ühiskonnapädevaks, tööturul toimetulevaks, algatusvõimeliseks, tegusaks ja igakülgselt haritud kodanikuks kujundamine.
§ 3 Noortekeskuse tegevuse ülesanded
(1) Piirkondliku noorsootöö arendamiseks noortekeskus:
1) osaleb noortekeskuse arengukava koostamise protsessis ja planeerib selle läbiviimist;
2) osaleb noorsootöö eelarve projekti koostamises;
3) toetab noorte omaalgatust ja osaleb ning töötab koostöös kohaliku omavalitsusega välja noorsootöö arendusprojekte.
(2) Piirkondliku noorsootegevuse toetamiseks noortekeskus:
1) loob tingimused laste ja noorte huvigruppide, noorteklubide ja seltside tegevuseks;
2) korraldab noorsoo teavitamise ja nõustamise süsteemi jaoks vajalikku noori ja noorsootööd käsitleva teabe kogumist ning info edastamist;
3) koordineerib ja organiseerib koostöös nõustamiskeskuste ja psühholoogidega noorte kutse-, õiguslikku- ja sotsiaalpsühholoogilist nõustamist;
4) tegeleb noorte vaba aega sisustava, vaimseid huvisid ja eetilisi väärtushinnanguid arendava, eneseteostust ja meelelahutust võimaldavate tegevuste (loengusarjad, konverentsid, noorte klubiline tegevus, noorte omainitsiatiivil baseeruvad üritused jms) kavandamise, korraldamise ja koordineerimisega;
5) teeb koostööd erinevate huvikeskuste, laste- ja noorteorganisatsioonidega ning kultuuri- ja haridusasutustega;
6) arendab rahvusvahelist koostööd kohalikul tasandil eesmärgiga saada rahvusvahelise koostöö kaudu kogemusi ning ideid;
7) aitab kaasa noorte tööhõivekava väljatöötamisel;
8) võimaldab noortele noortekeskuse ruumide kasutamise üritusteks ja koosviibimisteks.
(1) Noortekeskuse tegevust koordineerib Värska vallavalitsuse sotsiaalnõunik.
(2) Noortekeskuse igapäevast tööd juhib ja korraldab noortekeskuse juhataja, kelle ülesanneteks on:
1) organiseerida noortekeskuse ürituste läbiviimist ning tagada keskusele pandud põhimäärusest tulenevate muude ülesannete täitmise;
2) teha Värska vallavalitsusele ettepanekuid noortekeskusesse personali töölevõtmiseks ja neile tööülesannete määramiseks;
3) koostada noortekeskuse sisekorraeeskirjad ja vastutada nende täitmise eest;
4) esitada vallavalitsusele kinnitamiseks noortekeskuse tegevuse aastaaruande ning eelarveprojekti;
5) koostada noortekeskuse ja kogu valla noorsooürituste plaani ja vastutada nende läbiviimise eest;
6) teha vallavalitsusele ettepanekuid noortekeskuse materiaalsete ja rahaliste vahendite hankimise ja kasutamise kohta;
7) kirjutada koostöös vallavalitsusega projekte noorteürituste läbiviimiseks lisaraha leidmiseks;
8) teha koostööd teiste valla allasutustega noorsooürituste läbiviimiseks;
9) koordineerida noortekeskuse ekstreemspordiväljaku kasutamist ja korrashoidu.
§ 5 Vara, vahendid ja majandustegevus
(1) Värska Avatud Noortekeskuse asutamisel antakse noortekeskusele kasutamiseks ruumid ja vara aadressil Pikk 30c, Värska vald, Põlvamaa. Noortekeskuse üheks osaks on ekstreemspordiväljak aadressil Vaikuse tänav, Värska, Põlvamaa.
(2) Noortekeskuse vara tekib:
1) Värska valla eelarves Värska vallavolikogu poolt eraldatud vahenditest;
3) majandustegevuse tulemusena saadud vahenditest;
4) tasuliste ürituste korraldamisest ja teenuste realiseerimisel saadud vahenditest.
(3) Noortekeskusel on õigus korraldada tasulisi ja muid üritusi oma põhikirjaliste ülesannete täitmiseks.
(4) Noortekeskuse tegevuse tulemusena saadud vara kuulub Värska valla omandisse ning vara kasutamine toimub vastavalt Värska vallavolikogu poolt vastu võetud munitsipaalvara valdamise, kasutamise ja käsutamise korrale.
(5) Noortekeskuse raamatupidamist teostatakse tsentraliseeritult Värska vallavalitsuse poolt.
§ 6 Tegevuse reorganiseerimine või lõpetamine
(1) Noortekeskuse tegevus lõpeb reorganiseerimise või likvideerimise teel Värska vallavolikogu otsuse alusel.
(2) Noortekeskuse reorganiseerimisel või likvideerimisel teatab Värska vallavalitsus asjaosalistele noortekeskuse likvideerimisest vähemalt 4 kuud ette, nõuab tagasi vara ja võlad, rahuldab võlausaldajate nõuded, müüb vara või otsustab selle kasutamise muul viisil.
(3) Noortekeskuse likvideerimisel järele jäänud vara ja vahendeid haldab Värska vallavalitsus.
Tunnistada kehtetuks Värska Vallavolikogu 05.08.2004.a. määrus nr 19 «Värska Avatud Noortekeskuse asutamine ja põhimääruse kinnitamine» punkt 2 ning lisa.
Määrus jõustub 23. aprillist 2007.a.