Ravimiameti põhimäärus – Riigi Teataja
Ravimiameti põhimäärus - sisukord
§ 1 Ravimiameti staatus
§ 3 Ameti tegevuse eesmärk
§ 4 Ameti ülesanded
§ 5 Ameti õigused
§ 6 Ameti juhtimine
§ 9 Osakonnajuhataja
§ 10 Osakonnajuhataja asendamine
§ 11 Büroo
§ 121 Osakonnad ja nende põhiülesanded
4 AMETI NÕUNIK
§ 13 Nõunik
§ 14 Nõuniku pädevus
5 AMETI KOMISJONID
§ 15 Komisjonid
§ 16 Komisjoni moodustamine
6 AMETI SÜMBOOLIKA
§ 18 Ameti sümboolika kasutamine
§ 19 Ameti tegevuse kontrollimine
§ 20 Ameti tegevuse lõpetamine
RT I, 25.05.2016, 7
Vastu võetud 11.10.2005 nr 105
RTL 2005, 105, 1606
30.12.2008 RTL 2009, 1, 9 10.01.2009 , rakendatakse alates 1.01.2009
25.11.2009 RTL 2009, 89, 1307 01.01.2010
08.11.2011 RT I, 11.11.2011, 4 01.01.2012
20.10.2015 RT I, 23.10.2015, 4 26.10.2015
20.05.2016 RT I, 25.05.2016, 2 28.05.2016
Määrus kehtestatakse Vabariigi Valitsuse seaduse § 42 lõike 1 ja § 49 lõike 1 punkti 10 alusel ning kooskõlas ravimiseadusega, narkootiliste ja psühhotroopsete ainete ning nende lähteainete seadusega, vereseadusega ja rakkude, kudede ja elundite hankimise, käitlemise ja siirdamise seadusega.
[RT I, 23.10.2015, 4 - jõust. 26.10.2015]
§ 1. Ravimiameti staatus
(1) Ravimiamet (edaspidi amet) on Sotsiaalministeeriumi valitsemisalas tegutsev valitsusasutus, millel on juhtimisfunktsioon, mis teostab riiklikku järelevalvet ning kohaldab riiklikku sundi seadustes ettenähtud alustel ja ulatuses.
(3) Amet on riigieelarvest ja majandustegevuse tulust finantseeritav asutus. Ameti eelarve kinnitab, muudab ja eelarve täitmist kontrollib valdkonna eest vastutav minister seaduses kehtestatud korras. Ametil on arvelduskontod Riigikassa kontsernikonto koosseisus.
(4) Ameti nimetus inglise keeles on State Agency of Medicines.
Amet asub Tartus. Ameti postiaadress on Nooruse 1, 50411 Tartu. Tallinnas asuva struktuuriüksuse postiaadress on Pärnu mnt 102, 11312 Tallinn.
§ 3. Ameti tegevuse eesmärk
Ameti tegevuse eesmärk on tagada, et Eestis inimeste ja loomade haiguste ennetamisel, ravis ja diagnostikas kasutamiseks lubatud ravimid on tõestatult efektiivsed, kvaliteetsed ja ohutud, soodustada ravimite otstarbekohast kasutamist ning tagada, et Eestis läbiviidavate ravimite kliiniliste uuringute puhul on tagatud uuringus osalejate ohutus ja nende õiguste kaitse.
[RTL 2009, 89, 1307 - jõust. 01.01.2010]
§ 4. Ameti ülesanded
1) väljastab ravimitele (sh veterinaarravimitele) müügilube;
2) annab ravimite müügilubade taotlustele eksperthinnanguid ja kontrollib ravimite keemilis-farmatseutilisi omadusi;
3) väljastab sisse- ja väljaveolubasid, lähteainete käitlejatele impordi- ja ekspordilubasid;
4) kontrollib ravimite kvaliteeti ja ravimite valmistamiseks kasutatavate toorainete kvaliteeti;
5) keelustab mittekvaliteetsete ja ohtlike ravimite ning ravimitoorainete kasutamise või kehtestab kasutamise piiranguid;
6) teostab ravimitealast järelevalvet;
7) klassifitseerib ravimpreparaate;
8) teeb ekspertiise ravimite kliiniliste uuringute taotlustele, lubab või keelab nende läbiviimist ja kontrollib seda;
9) määratleb tooteid ravimitena ning ainete või ravimite kuuluvust narkootiliste või psühhotroopsete hulka;
10) korraldab ravimite kõrvaltoimetest teatamist ning sellekohast aruandlust;
11) osaleb ravimeid ning narkootilisi ja psühhotroopseid aineid ja lähteaineid käsitlevate õigusaktide ja seletuskirjade ettevalmistamises;
12) koostab õigusaktide rakendamiseks ravimite tootmise, turustamise, säilitamise ja kasutamise juhendeid;
13) edastab lähtudes õigusaktidest ravimite alast teavet;
14) korraldab ravimite turustamise aruandlust, kontrollib selle õigsust ja objektiivsust ning süstematiseerib ja analüüsib seda;
15) kontrollib narkootiliste ja psühhotroopsete ainete käitlemist meditsiinilisel ja teaduslikul eesmärgil ning annab välja asjakohaseid lubasid;
16) teostab narkootiliste ja psühhotroopsete ainete ning lähteainete järelevalvet ning annab aru kooskõlas ratifitseeritud rahvusvaheliste konventsioonidega;
17) teostab järelevalvet käsimüügi- ja retseptiravimite reklaami nõuetest kinnipidamise üle;
18) kontrollib ettevõtteid, kus toodetakse, säilitatakse, turustatakse, kasutatakse või uuritakse ravimeid;
19) annab hinnanguid apteekidest soodustingimustel väljastatavate ravimite loeteludesse kandmise taotlustele;
20) menetleb tegevuslubade taotlusi;
21) menetleb müügiloata ravimite kasutamise taotlusi;
22) [Kehtetud - RTL 2009, 89, 1307 - jõust. 01.01.2010]
221) teostab järelevalvet rakkude, kudede ja elundite hankimise ning käitlemise, välja arvatud eemaldamise, nõuete täitmise üle;
23) esindab Eestit Euroopa Ravimiameti komisjonides ning teistes Euroopa Liidu ja rahvusvahelistes ravimite, narkootiliste ja psühhotroopsete ainete ning lähteainete, vere ja verekomponentide alastes kogudes, rakkude, kudede ja elundite alastes kogudes ning osaleb nende töös;
231) teostab direktiivis 2001/83/EÜ (inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta) sätestatud teabevahetust ja koostööd Euroopa Komisjoni, Euroopa Nõukogu, Euroopa Ravimiameti ja teiste liikmesriikide pädevate asutustega;
232) haldab ja rakendab direktiivis 2001/83/EÜ (inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta) osutatud riiklikke järelevalvesüsteeme;
233) korraldab teavitustööd ravimite õige ja ohutu kasutamise tagamise ning võltsitud ravimitest hoidumise eesmärgil;
24) täidab muid seadustest ja teistest õigusaktidest tulenevaid ning valdkonna eest vastutava ministri antud ülesandeid.
§ 5. Ameti õigused
Ametil on temale pandud ülesannete täitmiseks oma pädevuse piires õigus:
1) nõuda ravimitega (sh narkootiliste ja psühhotroopsete ainete) tegelevatelt isikutelt teavet nende ametialase tegevuse kohta ning kontrollida kõikide ravimite ja teiste meditsiiniotstarbeliste toodete (va meditsiiniseadmed) valmistamist, säilitamist, turustamist ja muul viisil väljastamist ning kontrollida sellekohast dokumentatsiooni;
2) avastatud rikkumiste korral teha ettekirjutusi rikkumiste kõrvaldamiseks;
3) saada teistelt ametiasutustelt ning teistelt juriidilistelt ja füüsilistelt isikutelt käesoleva põhimäärusega ettenähtud ülesannete täitmiseks vajalikku teavet;
4) moodustada, reorganiseerida ja likvideerida oma tegevusvaldkonnas komisjone;
5) kaasata lepingute alusel oma töösse konsultante ja eksperte;
6) oma pädevuse piires pidada läbirääkimisi ning sõlmida lepinguid Eestis ning välisriikides tegutsevate juriidiliste ja füüsiliste isikutega;
7) võtta kaasa juriidiliste ja füüsiliste isikute valduses olevaid ravimeid nende nõuetele vastavuse ja kvaliteedi kontrolliks;
8) anda ettekirjutusi ohtlike ja mittekvaliteetsete ravimite turustamise peatamiseks ning turult kõrvaldamiseks sealhulgas ohu kahtluse korral ja kontrollida korralduste täitmist;
9) ajutiselt peatada ettevõtte või selle osa tegevus, kui ohustatakse inimeste tervist või elukeskkonda;
10) «Ravimiseaduses» ja selle alusel antud õigusaktides sätestatud nõuete rikkumise korral peatada või tühistada tegevuslube;
11) võtta vastutusele juriidilisi ja füüsilisi isikuid õigusaktides sätestatud nõuete rikkumise korral või algatada vastutusele võtmist;
12) osutada kehtestatud korras ja juhtudel juriidilistele ning füüsilistele isikutele tasulisi teenuseid;
13) kirjastada ravimitealaseid trükiseid (sh perioodilisi väljaandeid) ning kasutada teisi teabevahendeid oma tegevusvaldkonda puutuva teabe avaldamiseks;
14) kasutada oma töö eesmärkide saavutamiseks vajadusel välisriigi eksperte või välisriigi pädeva asutuse laboratooriumi teenuseid;
15) osaleda kehtestatud korras rahvusvaheliste organisatsioonide tegevuses.
§ 6. Ameti juhtimine
Ametit juhib peadirektor, kelle nimetab ametisse ja vabastab ametist valdkonna eest vastutav minister kantsleri ettepanekul. Peadirektori äraolekul asendab teda peadirektori asetäitja või peadirektori poolt määratud ametnik.
1) juhib ameti tööd ja vastutab selle tegevust reguleerivate õigusaktide täpse ja otstarbeka täitmise eest ning annab aru valdkonna eest vastutavale ministrile;
2) kehtestab ameti teenistuskohtade koosseisu valdkonna eest vastutava ministri käskkirjaga kinnitatud teenistuskohtade koosseisu arvu piires, nimetab ametisse ja vabastab ametist kehtestatud korras ameti koosseisu kuuluvad ametnikud ning sõlmib, muudab ja lõpetab töölepingud ameti töötajatega;
3) esitab valdkonna eest vastutavale ministrile kinnitamiseks ameti tulude ja kulude aastaeelarve ning vastutab selle täpse ja otstarbeka täitmise eest;
4) [Kehtetu - RT I, 11.11.2011, 4 - jõust. 01.01.2012]
41) sõlmib oma pädevuse piires ameti nimel lepinguid;
[RT I, 11.11.2011, 4 - jõust. 01.01.2012]
5) kinnitab vastavalt struktuuriüksuste juhtide ettepanekutele teenistuskohtade ametijuhendid;
51) määrab ametnike palga, otsustab teiste seadusega kehtestatud tasude maksmise ja teenistuskohustuste rikkumise korral distsiplinaarkaristuse määramise;
52) lepib töötajatega kokku töötasu ja vajadusel teiste tasude maksmise ning teeb töötajatele hoiatusi ja rakendab tööülesannete rikkumise korral seaduses sätestatud õiguskaitsevahendeid;
6) valdab, kasutab ja käsutab ameti valdusesse antud riigivara ja vahendeid kooskõlas «Riigivaraseadusega»;
7) moodustab, reorganiseerib ja likvideerib Ravimiameti tegevusvaldkonnas komisjone;
8) kehtestab ameti vapipitsati kasutamise korra;
9) esitab valdkonna eest vastutavale ministrile tervishoiu asekantsleri kaudu ettepanekuid ameti tegevusvaldkonna korraldamiseks, tulude ja kulude aastaeelarve eelnõu koostamiseks;
10) esitab valdkonna eest vastutavale ministrile ettepanekuid ravimite alaste õigusaktide muutmiseks;
11) annab seaduse, Vabariigi Valitsuse määruse või korralduse, valdkonna eest vastutava ministri määruse või käskkirja alusel teenistusalastes küsimustes käskkirju;
12) teostab teenistuslikku järelevalvet seaduse ning teiste õigusaktidega kehtestatud ulatuses ja korras;
13) kinnitab ameti ülesannete täitmiseks ja töö korraldamiseks struktuuriüksuste põhimäärused ning muud eeskirjad, juhendid, korrad, aktid ja töökorralduse reeglid;
14) kinnitab ameti kvaliteedijuhtimissüsteemi dokumentatsiooni;
15) tagab ameti sisekontrolli süsteemi rakendamise ja siseauditi korraldamise;
16) teeb Sotsiaalministeeriumiga tervishoiu asekantsleri kaudu koostööd ameti põhimääruses sätestatud ülesannete ulatuses;
17) kehtestab kooskõlastatult valdkonna eest vastutava ministriga ameti poolt osutatavate teenuste hinnakirja;
18) koordineerib, suunab ja kontrollib ameti üldosakonna tööd;
19) täidab teisi talle seadusega ja teiste õigusaktidega pandud ülesandeid.
Peadirektori asetäitja:
1) koordineerib, suunab ja kontrollib ameti põhitegevusega tegelevate osakondade tööd;
2) annab oma pädevuse piires osakondade juhtidele korraldusi;
3) pärib aru osakonnajuhatajatelt nende tegevuse kohta ning kontrollib talle alluvate ametnike ja töötajate ülesannete täitmist;
4) teeb peadirektorile ettepanekuid osakondade asjaajamise ja töökorralduse parandamiseks;
41) teeb peadirektorile ettepanekuid ametnike palkade ja teiste seadusega kehtestatud tasude määramiseks ning distsiplinaarkaristuste kohaldamiseks;
42) teeb peadirektorile ettepanekuid töötajatega töötasude ja muude tasude kokkuleppimiseks ning hoiatuste tegemiseks ja tööülesannete rikkumisel korral seaduses sätestatud õiguskaitsevahendite rakendamiseks;
5) teeb peadirektorile ettepanekuid ameti aastaeelarve koostamise ning eelarveliste vahendite kasutamise kohta;
7) asendab vajadusel peadirektorit;
8) esindab ametit oma pädevuse ja peadirektorilt saadud volituste piirides;
9) vastutab asutuses kehtestatud kvaliteedijuhtimissüsteemi rakendamise eest praktilises tegevuses;
10) täidab muid peadirektori poolt antud teenistusülesandeid.
§ 9. Osakonnajuhataja
1) juhib vahetult osakonna tööd ja korraldab osakonna pädevusse kuuluvate ülesannete täitmist;
2) asendab peadirektori asetäitjat, kui peadirektor või peadirektori asetäitja on ta asendajaks määranud;
3) osaleb kvaliteedisüsteemi, arengukavade, tegevuskavade ja ameti eelarve väljatöötamises;
4) annab alluvatele korraldusi osakonna ülesannete täitmiseks ja kontrollib nende täitmist;
5) täidab temale peadirektori või peadirektori asetäitja antud korraldusi või teatab nende täitmise takistustest;
6) teostab järelevalvet osakonna ametnike ja töötajate üle;
7) korraldab osakonnale pandud teiste ülesannete täitmist.
§ 10. Osakonnajuhataja asendamine
Osakonnajuhataja äraolekul asendab teda peadirektori poolt määratud ametnik või töötaja.
§ 11. Büroo
Osakonna struktuuri kuuluvate büroode juhtimine on korraldatud asutuse tasemel ametijuhendites.
[Kehtetu - RT I, 11.11.2011, 4 - jõust. 01.01.2012]
§ 121. Osakonnad ja nende põhiülesanded
Ameti osakonnad ja nende põhiülesanded on:
1) üldosakond, mis korraldab eelarve planeerimist, selle täitmise analüüsi ja aruandlust ning raamatupidamist; haldab ameti valdusesse antud riigivara, peab selle üle arvestust, korraldab riigivara hooldustöid; korraldab riigihangete läbiviimist; korraldab ameti personalitööd ja asjaajamist, tagab ameti IT-alase teenindamise ja tegeleb ameti info- ja kommunikatsioonitehnoloogia alase arendustegevusega, korraldab sekretäriteenuse osutamise ja teeb abiteenistustöid ameti ülesannete täitmise tagamiseks;
2) müügilubade osakond, mis korraldab ja koordineerib ravimite müügilubade dokumentatsiooni hindamist; korraldab ja koordineerib müügiloa andmise aluseks olevate tingimuste muudatuste hindamist; määratleb ravimeid ja hindab ravimite kliiniliste uuringute taotlusi ja teostab järelevalvet nende üle;
[RT I, 25.05.2016, 2 - jõust. 28.05.2016]
3) ravimiohutuse osakond, mis korraldab ravimi müügiloa taotleja/müügiloa hoidja ravimiohutuse järelevalve- ja riskijuhtimissüsteemi hindamist, korraldab müügiloa andmise järgset ravimite ohutusalase teabe kogumist, hindamist ja edastamist, valvab müügiloa hoidjate ravimiohutuse järelevalvesüsteemide toimimise üle, korraldab apteekidest soodustingimustel väljastatavate ravimite nimekirja koostamisel ekspertarvamuse koostamist; kogub ja süstematiseerib ravimikasutuse andmeid Eestis; täidab oma pädevuse piires ravimiregistri vastutava töötleja ülesandeid;
4) inspektsiooniosakond, mis teostab ravimite, narkootiliste ja psühhotroopsete ainete ning narkootikumide lähteainete käitlemise, sealhulgas sisse- ja väljaveo järelevalvet õigusaktides kehtestatud ulatuses, teostab järelvalvet ravimireklaami nõuetest kinnipidamise üle; menetleb ravimite käitlemise ja narkootikumide lähteainete käitlemise tegevuslubade taotlusi ja muutusi, annab lube müügiloata ravimite kasutamiseks, ravimitega reisimiseks ja ravimite saatmiseks, korraldab defektsete ravimite alast teabevahetust ning teavitab õigusnormide rikkumistest ja tegevuslubade asjus tehtud otsuste tulemustest;
5) labor, mis kontrollib ravimite ja ravimite valmistamiseks kasutatavate toorainete kvaliteeti, ravimtaimede ja nende segude kvaliteeti, kehtestab oma pädevuse piires ravimite kvaliteedi laboratoorse kontrolli eeskirju, osaleb Euroopa Farmakopöa ja Euroopa riiklike ravimikontrolli laborite koostöövõrgustiku töös ja annab teistele osakondadele erialast konsultatsiooni;
6) bioloogiliste preparaatide osakond, mis tegeleb vere ja verepreparaatide, inimpäritolu rakkude, kudede ja elunditega, uudsete ravimitega ning teiste meditsiinilisel eesmärgil kasutatavate bioloogilist päritolu materjale sisaldavate preparaatidega; korraldab järelevalvet nimetatud preparaatide tootmise, turustamise ning sisse- ja väljaveo üle ja teostab nimetatud preparaatidega seotud ohujuhtumite uurimist.
4. peatükk AMETI NÕUNIK
§ 13. Nõunik
Ameti nõunik ei kuulu struktuuriüksuse koosseisu ja allub vahetult peadirektorile või peadirektori asetäitjale.
§ 14. Nõuniku pädevus
Nõuniku pädevus määratakse peadirektori käskkirjaga kinnitatud nõuniku ametijuhendis.
5. peatükk AMETI KOMISJONID
§ 15. Komisjonid
(1) Peadirektor võib moodustada ameti tegevusalas nõuandva õigusega alalisi ja ajutisi komisjone.
(2) Komisjonil on õigus pöörduda ameti struktuuriüksuste poole oma tööks vajalike andmete ja dokumentide saamiseks.
§ 16. Komisjoni moodustamine
(1) Komisjon moodustatakse peadirektori käskkirjaga, milles määratakse komisjoni ülesanded, esimees ja liikmed ning ülesannete täitmise tähtajad.
(2) Komisjoni liikmeks võib määrata teiste valitsusasutuste ametniku või töötaja selle asutuse juhi nõusolekul. Komisjoni töösse võib kaasata väljaspool riigiteenistust olevaid isikuid nende nõusolekul.
6. peatükk AMETI SÜMBOOLIKA
Ametil on sõõrikujuline 35-mm läbimõõduga pitsat, mille keskel on väikese riigivapi kujutis ja mööda äärt sõna «RAVIMIAMET».
§ 18. Ameti sümboolika kasutamine
(1) Amet juhindub sümboolika kasutamisel riigilipu ja riigivapi kasutamist reguleerivatest õigusaktidest.
(2) [Kehtetu - RT I, 23.10.2015, 4 - jõust. 26.10.2015]
(3) Ametikirjade vormid ja nõuded määratakse kindlaks asjaajamiskorras.
(4) [Kehtetu - RT I, 23.10.2015, 4 - jõust. 26.10.2015]
§ 19. Ameti tegevuse kontrollimine
Ametile riigieelarvest eraldatud vahendite sihtotstarbelist kasutamist ning ameti tegevuse vastavust põhimäärusest tulenevatele eesmärkidele kontrollitakse õigusaktidega sätestatud korras.
§ 20. Ameti tegevuse lõpetamine
Ameti tegevuse ümberkorraldamine või lõpetamine toimub õigusaktidega sätestatud korras.


Reovee ärajuhtimise tasu diferentseerimise juhend
Tallinna Linnavalitsus 14.06.2006 määrus number 53 [RT IV, 07.08.2013, 17]
Jõustumine: 01.07.2006
Redaktsiooni kehtivus: 01.07.2006 - ... [RT IV, 07.08.2013, 17]
14. juuni 2006 nr 53
Reovee ärajuhtimise tasu diferentseeri-mise juhend
Määrus kehtestatakse Kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lõike 1, Ühisveevärgi ja ‑kanalisatsiooni seaduse § 8 lõike 6 ja § 14 lõike 31 alusel ning kooskõlas Tallinna Linnavolikogu 22. detsembri 1999 määrusega nr 47 kinnitatud Tallinna ühisveevärgi ja –kanalisatsiooni veevarustuse ja reovee ärajuhtimise teenuse hinna reguleerimise korra punktidega 3.3.1 ja 3.3.2.
Käesoleva määrusega diferentseeritakse Tallinna ühiskanalisatsiooni juhitud reovee tasu lähtuvalt reoainete kontsentratsioonist ärajuhitavas reovees.
(1) Reovesi – üle kahjutuspiiri rikutud ja enne suublasse juhtimist puhastamist vajav vesi.
(2) Reostusgrupp (RG) - reoainete ja ohtlike ainete piirkontsentratsioonide vahemik.
(3) Lähtuvalt reoainete ja ohtlike ainete kontsentratsioonist kuulub reovesi kaheksasse reostusgruppi(RG-1 kuni RG-8) vastavalt lisale:
1) esimene reostusgrupp (RG-1) - tinglikult puhtad reoveed, kui nende reostusaste on grupi piirväärtuste piires;
2) teine reostusgrupp (RG-2) - elu-ja ametkondlikus veetarbimises tekkinud olmereoveed reoveed, kui nende reostusaste on grupi piirväärtuste piires;
3) kolmas reostusgrupp (RG-3) – tööstuse-tootmise veetarbimises tekkinud reoveed, kui nende reostusaste on grupi piirväärtuste piires;
4) neljas kuni kaheksas reostusgrupp (RG-4 kuni RG-8) – kõik reoveed, mille reostusaste ületab Tallinna ühisveevärgi ja –kanalisatsiooni kasutamise eeskirjaga kehtestatud piirväärtusi.
§ 3. Reovee ärajuhtimise tasu diferentseerimiseks määratakse kliendi reovesi reostusgruppi (RG) vastavalt reo- või ohtliku aine kontsentratsioonile kooskõlas käesoleva määruse lisaga.
§ 4. Reostusgrupi määramine
(1) Reostusgrupp RG-1 kuni RG-3 määratakse kliendile vee-ettevõtja poolt eksperthinnanguga. Lahkarvamuse korral korrigeeritakse reostusgrupp reovee analüüside alusel. Reovee analüüside võtmine toimub Tallinna ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni kasutamise eeskirjas kehtestatud Tallinna ühiskanalisatsiooni juhitud reovee reoainesisalduse kontrollimise korra kohaselt.
(2) Tallinna ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni kasutamise eeskirjaga kehtestatud reostusnäitajate piirväärtusi ületavale reoveele määratakse reostusgrupp RG-4 kuni RG-8 reovee analüüsi tulemuste põhjal reostusnäitaja suurima väärtuse alusel.
§ 5. Reovee ärajuhtimise tasu määratakse lähtuvalt kliendi reovee reostusgrupist.
§ 6. Ülenormatiivse reostuse tasu määramine
(1) Reostusgruppidesse RG-4 kuni RG-8 kuuluvale reoveele määratakse ülenormatiivse reostuse tasumäärad järgmiselt:
1) reostusgrupi RG-4 – 15% reostusgrupi RG-1 tasumäärast;
2) reostusgrupi RG-5 – 20% reostusgrupi.RG-1 tasumäärast;
3) reostusgrupi RG-6 – 35% reostusgrupi RG-1 tasumäärast;
4) reostusgrupi RG-7 – 60% reostusgrupi RG-1 tasumäärast;
5) reostusgrupi RG-8 – 110% reostusgrupi RG-1 tasumäärast.
(2) Ülenormatiivse reostuse tasu kehtestatakse linnavalitsuse poolt koos veevarustuse ja reovee ärajuhtimise teenuse hindade kehtestamisega.
(3) Ülenormatiivne reostuse tasu määratakse reovee proovivõtu kuu ja kahe järgneva kuu eest.
§ 7. Ülenormatiivse reostuse tasust vabastamine
(1) Klient vabastatakse ülenormatiivse reostuse tasust:
1) ülenormatiivse reostuse tasu määratud aja möödumisel;
2) alates kuust, millal võetud reovee proovi analüüsi tulemuste kohaselt reovee reostusnäitajate väärtus vastas vee-ettevõtja ja kliendi vahelisele ühisveevärgist vee võtmise ja reovee ühiskanalisatsiooni juhtimise lepingus sätestatule;
3) kliendi poolt täiendavate meetmete rakendumisel reovee ülereostuse likvideerimisel või põhjendatud taotlusel, mis on määratav kontrolliga ja mille kohta on vee-ettevõtja koostanud vastava akti või andnud aktsepti.
§ 8. Reostusgrupi RG-8 reostusnäitajate piirväärtust ületava kliendi reovee korral on vee-ettevõtjal õigus katkestada kliendi kinnistu varustamine veega, sulgeda kanalisatsioon või rakendada kuni viiekordset RG-8 ülenormatiivse teostuse tasumäära.
§ 9. Ühiskanalisatsioonirajatiste kahjustamisel või puhastusprotsessis häirete tekkimisel RG-8 reostusnäitajate piirväärtust ületava kliendi reovee poolt on vee-ettevõtjal õigus esitada nõue kõigi ülemäärase reostuse ja rajatiste kahjustuste likvideerimiseks tehtud kulutuste hüvitamiseks kalkulatsiooni alusel.
§ 10. Reoaine või ohtliku aine leidmisel kliendi kinnistu reoveest, mille kohta puudub antud ühiskanalisatsiooni võrgus kinnitatud piirväärtused või mille kohta pole klient oma taotluse alusel saanud eelnevaltreovee väljalasketingimusi (sh piirväärtust), rakendatakse analoogselt RG-8 reostusnäitajate piirväärtust ületava reovee juhtumiga.
§ 11. Kui kinnistul on mitu reovee ärajuhtimist ühiskanalisatsiooni, siis proovid võetakse igast ärajuhtimise kontrollkaevust ja määratakse reostusnäitajad igale ärajuhtimisele. Ülenormatiivse reostuse ilmnemisel määratakse tasu suurima reostusastme järgi.
§ 12. Kui kinnistul on kaks või enam eraldatud veevärgisüsteemi eraldi arvestitega ja ka eraldatud kanalisatsioonisüsteemid reovete ärajuhtimiseks, siis on kliendi initsiatiivil kooskõlastatult vee‑ettevõtjaga võimalik määrata reostusastmed ja võimalik ülenormatiivne tasu reovee ärajuhtimisele eraldi.
Määrus jõustub 1. juulil 2006.
14. juuni 2006 määruse nr 53
“Reovee ärajuhtimise tasu diferentseerimise juhend”
Reoainete kontsentratsioonid
Reostusnäitaja
Vesinikioonide minimaalne sisaldus reovees
pH-ühik
6,0..6,4
5,5..5,9
5,0..5,4
Vesinikioonide maksimaalne sisaldus reovees
8,6..9,5
9,6..10,5
10,6..11,5
Hõljuvainesisaldus
0..15
16..200
201..500
501..650
651..750
751..1000
1001..1500
1501..2000
BHT7
16..150
151..375
376..560
561..750
751..940
941..1130
1131..1500
Keemiline hapnikutarve
0..750
1001..1250
1251..1500
2001..2500
Polaarsete süsivesinike sisaldus
0..50
51..100
101..150
151..200
201..250
251..300
Naftasaadustesisaldus
0..1,0
1,1..1,5
1,6..5,5
5,6..7,2
7,3..8,3
8,4..11,0
11,1..16,5
16,6..22
Üldlämmastikusisaldus
10,1..60
60,1..125
126..145
146..165
166..185
186..205
206..225
Ühealuseliste fenoolide sisaldus
0..2,9
3,0..3,8
3,9..4,4
4,5..5,8
5,9..8,7
8,8..11,6
Pindaktiivsete ainete sisaldus
0..44
45..57
58..66
67..88
89..132
133..176
Üldfosforisisaldus
1,1..9,0
9,1..15,0
15,1..16,5
16,6..18,5
18,6..21,0
21,1..24,0
24,1..28,5
Elavhõbeda sisaldus
0..0,05
0,051..0,07
0,071..0,08
0,081..0,1
0,101..0,15
0,151..0,2
Hõbeda sisaldus
0..0,2
0,21..0,26
0,27..0,30
0,31..0,40
0,41..0,60
0,61..0,8
Kaadmiumi sisaldus
Üldkroomi sisaldus
0..0,5
0,51..0,65
0,66..0,75
0,76..1,0
1,01..1,5
1,51..2,0
Kroomiühendite sisaldus
0..0,1
0,11..0,16
0,17..0,22
0,23..0,3
0,31..0,39
0,4..0,5
Vase sisaldus
0..2,0
2,1..2,6
2,7..3,0
3,1..4,0
4,1..6,0
6,1..8,0
Plii sisaldus
Nikli sisaldus
1,1..1,3
1,4..1,6
1,7..2,0
2,1..3,0
Tsingi sisaldus
Tina sisaldus
Tsüaniidide sisaldus
Arseeni sisaldus


text:
19. jaanuar 2010(*)
Vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõte – Direktiiv 2000/78/EÜ – Töölt vabastamist käsitlev siseriiklik õigusnorm, mis ei võta etteteatamistähtaja arvutamisel arvesse töötaja enne 25. eluaasta täitumist töötatud aega – Meetme õigustatus – Direktiiviga vastuolus olev siseriiklik õigusnorm – Siseriikliku kohtu roll
Kohtuasjas C‑555/07,
mille ese on EÜ artikli 234 alusel Landesarbeitsgericht Düsseldorfi (Saksamaa) 21. novembri 2007. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 13. detsembril 2007, menetluses
koosseisus: president V. Skouris, kodade esimehed J. N. Cunha Rodrigues, K. Lenaerts, J.-C. Bonichot, R. Silva de Lapuerta, P. Lindh (ettekandja) ja C. Toader, kohtunikud C. W. A. Timmermans, A. Rosas, P. Kūris, T. von Danwitz, A. Arabadjiev, ja J.-J. Kasel,
arvestades kirjalikus menetluses ja 31. märtsi 2009. aasta kohtuistungil esitatut,
– Swedex GmbH & Co. KG, esindaja: Rechtsanwalt M. Nebeling,
– Saksamaa valitsus, esindajad: M. Lumma ja J. Möller,
– Iirimaa, esindaja: D. O’Hagan, keda abistas N. Travers, BL, ja A. Collins, SC,
– Madalmaade valitsus, esindajad: C. Wissels ja M. de Mol,
– Ühendkuningriigi valitsus, esindaja: I. Rao, keda abistas barrister J. Stratford,
– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: V. Kreuschitz ja J. Enegren,
olles 7. juuli 2009. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
1 Eelotsusetaotlus puudutab vanuse alusel diskrimineerimise keelu ja nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (EÜT L 303, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 79), tõlgendamist.
2 Eelotsusetaotlus esitati S. Kücükdeveci ja tema endise tööandja, Swedex GmbH & Co. KG (edaspidi „Swedex”) vahelises vaidluses, mis puudutab küsimust, kuidas arvutada tema töölt vabastamisest etteteatamise tähtaega.
3 Direktiiv 2000/78 võeti vastu EÜ artikli 13 alusel. Direktiivi põhjendused 1, 4 ja 25 on sõnastatud järgmiselt:
(1) Vastavalt Euroopa Liidu lepingu artiklile 6 on Euroopa Liit rajatud vabaduse, demokraatia, inimõiguste ja põhivabaduste austamise ning õigusriigi põhimõtetele, mis on ühised kõikidele liikmesriikidele, ning ta austab [4. novembril 1950 Roomas allkirjastatud] inimõiguste ja põhivabaduste kaitse Euroopa konventsiooniga tagatud ning liikmesriikide ühesugustest riigiõiguslikest tavadest tulenevaid põhiõigusi kui ühenduse õiguse üldpõhimõtteid.
(25) Vanuselise diskrimineerimise keelamisel on oluline osa tööhõivesuunistes kehtestatud eesmärkide täitmisel ja tööjõu mitmekesisuse soodustamisel. Teatavatel asjaoludel võib vanusega seotud eriline kohtlemine siiski olla õigustatud ja seetõttu on vaja erisätteid, mis vastavalt olukorrale liikmesriikides võivad erineda. On oluline vahet teha erilisel kohtlemisel, mis on põhjendatud eelkõige tööhõivepoliitika ning tööturu ja kutseõppe õigustatud eesmärkidega, või diskrimineerimisega, mis tuleb keelata.”
4 Direktiivi 2000/78 artikli 1 kohaselt on selle direktiivi eesmärk kehtestada üldine raamistik, et võidelda usutunnistuse või veendumuste, puude, vanuse või seksuaalse sättumuse alusel diskrimineerimise vastu töö saamisel ja kutsealale pääsemisel ning tagada liikmesriikides võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamine.
5 Direktiivi artikkel 2 sätestab:
6 Nimetatud direktiivi artikli 3 lõige 1 täpsustab:
7 Sama direktiivi artikli 6 lõige 1 sätestab:
8 Direktiivi 2000/78 artikli 18 esimese lõigu kohaselt pidi see direktiiv olema liikmesriikide õiguskordadesse üle võetud hiljemalt 2. detsembriks 2003. Sama artikli teine lõige sätestab siiski järgmist:
„Et arvesse võtta eritingimusi, võivad liikmesriigid pärast 2. detsembrit 2003 vajaduse korral saada kolmeaastase lisaaja, seega kokku kuus aastat, et rakendada käesoleva direktiivi vanuse ja puude alusel diskrimineerimist käsitlevaid sätteid. Sel juhul teatavad nad sellest viivitamata komisjonile […]”.
9 Saksamaa Liitvabariik kasutas seda võimalust, mistõttu tuli vanuse ja puude alusel diskrimineerimist käsitlevad kõnealuse direktiivi sätted võtta selles liikmesriigis üle hiljemalt 2. detsembriks 2006.
10 Direktiivi 2000/78 üle võtnud 14. augusti 2006. aasta võrdse kohtlemise seaduse (Allgemeines Gleichbehandlungsgesetz, BGBl. 2006 I, lk 1897) §-id 1, 2 ja 10 sätestavad:
„§ 1 – Seaduse eesmärk
Käesoleva seaduse eesmärk on takistada igasugust ebasoodsamasse olukorda seadmist, mis põhineb rassilisel või etnilisel päritolul, sool, usutunnistusel või veendumustel, puudel, vanusel või seksuaalsel sättumusel, või see kõrvaldada.
§ 2 – Kohaldamisala
4. Töölt vabastamise suhtes kehtivad eranditult sätted, mis reguleerivad üld- ja erikaitset töölt vabastamise eest.
§ 10 – Vanuse alusel erineva kohtlemise lubatavus
Olenemata § 8 on erinev kohtlemine vanuse alusel lubatud, kui see on objektiivselt ja mõistlikult põhjendatud ning põhineb õigustatud eesmärgil. Kõnealuse eesmärgi saavutamise vahendid peavad olema asjakohased ja vajalikud. Selline erinev kohtlemine võib muu hulgas seisneda järgmises:
1. tööle ja kutseõppele pääsemise, töö saamise ja kutsealale pääsemise ning palga ja töölt vabastamise eritingimuste kehtestamine noortele, vanematele töötajatele ja hooldamiskohustusi täitvatele isikutele, et edendada nende kutsealast integreerimist või tagada nende kaitse;
Õigusnorm etteteatamistähtaja kohta töölt vabastamisel
11 Saksa tsiviilseadustiku (Bürgerliches Gesetzbuch, edaspidi „BGB”) § 622 sätestab:
„1. Töötaja või teenistujaga (töötajaga) võib töösuhte üles öelda kas kalendrikuu 15. kuupäeval või kalendrikuu lõpus, nelja nädala pikkuse etteteatamistähtajaga.
2. Tööandjapoolsel töölt vabastamisel on etteteatamistähtajad järgmised:
– üks kuu nii, et töösuhe lõpeb kalendrikuu lõpus, kui töösuhe on ettevõtte või ettevõtjaga kestnud kaks aastat;
– kaks kuud nii, et töösuhe lõpeb kalendrikuu lõpus, kui töösuhe on kestnud viis aastat;
– kolm kuud nii, et töösuhe lõpeb kalendrikuu lõpus, kui töösuhe on kestnud kaheksa aastat;
– neli kuud nii, et töösuhe lõpeb kalendrikuu lõpus, kui töösuhe on kestnud kümme aastat;
– viis kuud nii, et töösuhe lõpeb kalendrikuu lõpus, kui töösuhe on kestnud 12 aastat;
– kuus kuud nii, et töösuhe lõpeb kalendrikuu lõpus, kui töösuhe on kestnud 15 aastat;
– seitse kuud nii, et töösuhe lõpeb kalendrikuu lõpus, kui töösuhe on kestnud 20 aastat.
Töötatud aja kestuse arvutamisel ei võeta arvesse töötaja enne 25. eluaasta täitumist töötatud aega.”
12 S. Kücükdeveci on sündinud 12. veebruaril 1978. Alates 4. juunist 1996 ehk alates 18. eluaastast töötas ta Swedexis.
13 19. detsembri 2006. aasta kirjaga vabastas Swedex töötaja töölt alates 31. jaanuarist 2007, arvestades seadusest tulenevat etteteatamistähtaega. Tööandja arvutas etteteatamistähtaega nii, nagu töötajal oleks kolm aastat tööstaaži, samas kui töötaja oli olnud tema teenistuses kümme aastat.
14 S. Kücükdeveci vaidlustas oma töölt vabastamise Arbeitsgericht Mönchengladbach’is (Saksamaa). Nimetatud kohtus väitis S. Kücükdeveci, et talle oleks pidanud töölt vabastamisest ette teatama neli kuud alates 31. detsembrist 2006, nii et BGB § 622 lõike 2 esimese lõigu punkti 4 kohaselt kestab tema töösuhe 30. aprillini 2007. See tähtaeg vastab 10‑aastasele tööstaažile. Põhikohtuasjas käsitletava vaidluse poolteks on seega kaks eraõiguslikku isikut: ühelt poolt S. Kücükdeveci ja teiselt poolt Swedex.
15 S. Kücükdeveci arvates on BGB § 622 lõike 2 teise lause puhul – kuivõrd see sätestab, et enne 25. eluaasta täitumist töötatud aeg jäetakse etteteatamistähtaja arvutamisel arvesse võtmata – tegemist liidu õigusega vastuolus oleva vanuse alusel diskrimineerimisega ja see tuleb jätta kohaldamata.
16 Landesarbeitsgericht Düsseldorf sedastas apellatsiooniastmes, et direktiivi 2000/78 ülevõtmise tähtaeg möödus päeval, mil toimus töölt vabastamine. Nimetatud kohus leidis veel, et BGB § 622 sisaldab otseselt vanuse alusel erinevat kohtlemist, mille põhiseadusega vastuolus ta veendunud ei ole, kuid mille vastavus liidu õigusele on aga vaieldav. Selles osas kahtleb kohus, kas võimalikku otsest vanuse alusel diskrimineerimist tuleks hinnata lähtuvalt liidu esmasest õigusest, nagu näib soovitavat 22. novembri 2005. aasta kohtuotsus C‑144/04: Mangold (EKL 2005, lk I‑9981), või hoopis direktiivist 2000/78. Rõhutades, et asjaomane siseriiklik õigusnorm on selge ning seda ei saa käesoleval juhul nimetatud direktiiviga kooskõlas tõlgendada, kahtleb kohus veel selles, kas eraõiguslike isikute vahelises vaidluses nimetatud õigusnormi kohaldamata jätmiseks ei peaks ta õigussubjektide õiguskindluse tagamiseks pöörduma eelnevalt eelotsuse küsimusega Euroopa Kohtu poole, et viimane kinnitaks selle õigusnormi kokkusobimatust liidu õigusega.
17 Neil põhjustel otsustas Landesarbeitsgericht Düsseldorf menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. a) Kas siseriiklik õigusnorm, mille kohaselt tööandjale siduvad etteteatamistähtajad pikenevad järk-järgult vastavalt töötatud aja kestusele, kuid seejuures ei võeta arvesse töötaja enne 25. eluaasta täitumist töötatud aega, rikub ühenduse õigusest tulenevat vanuse alusel diskrimineerimise keeldu, nimelt ühenduse esmast õigust või […] direktiivi 2000/78?
b) Kas õigustuseks sellele, et tööandja peab noorema töötajaga töölepingu ülesütlemisel järgima vaid üldist etteteatamistähtaega, võib olla asjaolu, et tööandjal on personalialast paindlikkust puudutav majanduslik huvi, mida pikem etteteatamistähtaeg võiks kahjustada, ning see, et noorematele töötajatele ei võimaldata (vanematele töötajatele pikemate etteteatamistähtaegade näol antavat) kaitset seoses nende töökoha stabiilsusega ning võimalusega töölepingu tingimustes kokku leppida, näiteks võib neilt mõistlikult eeldada nende vanuse ja/või väiksemate sotsiaalsete, perekondlike või isiklike kohustuste tõttu kõrgemat ametialast ja isiklikku paindlikkust ja liikuvust?
2. Juhul kui vastus esimese küsimuse punktile a on jaatav ja esimese küsimuse punktile b eitav:
Kas liikmesriigi kohus peab eraõiguslike isikute vahelises asjas jätma ühenduse õigusega vastuolus oleva sätte kohaldamata või tuleb arvesse võtta õigussubjektide õiguspärast ootust, et kohaldatakse siseriiklikku kehtivat seadust, ning jätta siseriiklik seadus kohaldamata alles siis, kui Euroopa Kohus on teinud otsuse vaidlustatud sätte või sellega sisuliselt sarnase sätte kohta?”
18 Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas niisugune siseriiklik õigusnorm, nagu on käsitletud põhikohtuasjas, mis näeb ette, et töötaja enne 25. eluaasta täitumist töötatud aeg jäetakse töölt vabastamisest etteteatamise tähtaja arvutamisel arvesse võtmata, kujutab endast vanuse alusel erinevat kohtlemist, mis on keelatud liidu õigusega ja eelkõige esmase õiguse või direktiiviga 2000/78. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib täpsemalt seda, kas niisugust õigusnormi võib õigustada asjaolu, et noorte töötajate töölt vabastamisel tuleb järgida vaid üldist etteteatamistähtaega, et esiteks võimaldada tööandjatele personalialast paindlikkust, mis pikema etteteatamistähtaja puhul ei oleks võimalik, ja teiseks, kuna noortelt töötajatelt võib mõistlikult eeldada kõrgemat ametialast ja isiklikku paindlikkust ja liikuvust kui vanematelt töötajatelt.
19 Nimetatud küsimusele vastamiseks on oluline täpsustada – nagu seda palub ka eelotsusetaotluse esitanud kohus – esmalt seda, kas kõnealust küsimust tuleb hinnata lähtuvalt liidu esmasest õigusest või direktiivist 2000/78.
20 Esiteks tuleb selles osas meenutada, et Euroopa Liidu Nõukogu võttis EÜ artikli 13 alusel vastu direktiivi 2000/78, mille kohta Euroopa Kohus on sedastanud, et selles direktiivis endas ei ole ette nähtud võrdse kohtlemise põhimõtet töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (see põhimõte tuleneb erinevatest rahvusvahelise õiguse aktidest ja liikmesriikide ühistest põhiseaduslikest tavadest), vaid selle eesmärk on üksnes kehtestada samades valdkondades üldine raamistik, et võidelda erinevatel alustel, s.h vanuse alusel diskrimineerimise vastu (vt eespool viidatud kohtuotsus Mangold, punkt 74).
21 Selles kontekstis tunnustas Euroopa Kohus vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtet, mida tuleb pidada liidu õiguse üldpõhimõtteks (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Mangold, punkt 75). Direktiiv 2000/78 konkretiseerib seda põhimõtet (vt analoogia alusel 8. aprilli 1976. aasta otsus kohtuasjas 43/75: Defrenne, EKL 1976, lk 455, punkt 54).
22 Samuti tuleb märkida, et ELL artikli 6 lõige 1 sätestab, et Euroopa Liidu põhiõiguste hartal on aluslepingutega võrreldes samaväärne õigusjõud. Nimetatud harta artikli 21 lõike 1 kohaselt on „[k]eelatud […] igasugune diskrimineerimine, sealhulgas […] vanuse […] tõttu”.
23 Selleks et niisuguses olukorras, nagu on käsitletud põhikohtuasjas, saaks kohaldada vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtet, peab see olukord jääma ka liidu õiguse kohaldamisalasse.
24 Erinevalt kohtuasjast, mis andis aluse 23. septembri 2008. aasta otsusele kohtuasjas C‑427/06: Bartsch (EKL 2008, lk I‑7245), esines käesolevas asjas siseriiklikul õigusaktil tuginev väidetavalt diskrimineeriv käitumine pärast seda, kui möödunud oli asjaomasele liikmesriigile direktiivi 2000/78 ülevõtmiseks määratud tähtaeg, mis Saksa Liitvabariigi jaoks lõppes 2. detsembril 2006.
25 Kõnealusel kuupäeval viis nimetatud direktiiv põhikohtuasjas kõne all oleva siseriikliku õigusnormi, mis käsitleb selle direktiiviga reguleeritavat valdkonda ehk käesoleval juhul töölt vabastamise tingimusi, liidu õiguse kohaldamisalasse.
26 Niisugune siseriiklik õigusnorm nagu BGB § 622 lõike 2 teine lõik – kuivõrd see näeb ette, et töötaja enne 25. eluaasta täitumist töötatud aeg jäetakse töölt vabastamisest etteteatamise tähtaja arvutamisel arvesse võtmata – mõjutab tegelikult töötajate töölt vabastamise tingimusi. Järelikult tuleb sellist laadi sätteid pidada õigusnormideks, mis sätestavad töölt vabastamise tingimused.
27 Nendest kaalutlustest tuleneb, et seda, kas liidu õigusega on vastuolus niisugune siseriiklik õigusnorm, nagu on käsitletud põhikohtuasjas, tuleb uurida lähtuvalt liidu õiguse üldpõhimõttest, mis keelab mis tahes diskrimineerimise vanuse alusel (nagu seda konkretiseerib direktiiv 2000/78).
28 Teiseks, mis puudutab küsimust, kas põhikohtuasjas käsitletav õigusnorm sisaldab erinevat kohtlemist vanuse alusel, siis tuleb meeles pidada, et direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 1 sõnastuse kohaselt tähendab „võrdse kohtlemise põhimõte” selle direktiivi kohaldamisel, et ei esine otsest ega kaudset diskrimineerimist ühelgi artiklis 1 nimetatud põhjusel. Sama direktiivi artikli 2 lõike 2 punkt a täpsustab, et kui on vaja kohaldada artiklit 1, siis peetakse otseseks diskrimineerimiseks seda, kui ükskõik millisel artiklis 1 nimetatud põhjusel koheldakse ühte inimest halvemini, kui on koheldud teist inimest samalaadses olukorras (vt 16. oktoobri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑411/05: Palacios de la Villa, EKL 2007, lk I‑8531, punkt 50, ja 5. märtsi 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑388/07: Age Concern England, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 33).
29 Käesoleval juhul seab BGB § 622 lõike 2 teine lõik ebasoodsamasse olukorda need töötajad, kes on asunud tööandja juures tööle enne 25. eluaastat. Kõnealune siseriiklik õigusnorm kehtestab seega sama tööstaažiga isikute vahel erineva kohtlemise lähtuvalt vanusest, mil nad ettevõttes tööle asusid.
30 Seega, kahe töötaja puhul, kellel kummalgi on 20 aastat tööstaaži, teatatakse 18‑aastaselt tööle asunud töötajale töölt vabastamisest ette 5 kuud, samas kui 25‑aastaselt tööle asunud töötaja puhul on etteteatamistähtaeg 7 kuud. Lisaks, nagu märgib ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 36, kohtleb siseriiklik õigusnorm üldiselt noori töötajaid vanematest töötajatest halvemini, kuna võib juhtuda nii, nagu näitab põhikohtuasja hageja olukord, et vaatamata aastatepikkusele tööstaažile ettevõttes, ei kohaldata nende puhul töösuhte lõpetamisest etteteatamise tähtaegade järkjärgulist pikendamist vastavalt ettevõttes töötatud ajale, mida võrdväärse tööstaažiga vanemad töötajad seevastu saavad.
31 Siit järeldub, et asjaomane siseriiklik õigusnorm sisaldab vanusest lähtuvat erinevat kohtlemist.
32 Kolmandaks tuleb uurida, kas seda erinevat kohtlemist võib pidada diskrimineerimiseks, mis on keelatud vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõttega, mida nimetatud direktiiv konkretiseerib.
33 Selles osas avaldab direktiivi 2000/78 artikli 6 lõike 1 esimene lõik, et erinevat kohtlemist vanuse alusel ei peeta diskrimineerimiseks, kui sellel on siseriikliku õigusega objektiivselt ja mõistlikult põhjendatud, tööhõivepoliitikat, tööturgu ja kutseõpet hõlmav õigustatud eesmärk ning kui selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud.
34 Niisiis tuleneb nii eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud teabest kui ka Saksamaa valitsuse poolt suulisel kohtuistungil antud selgitustest, et BGB § 622 pärineb 1926. aasta seadusest. Selle seadusega kinnitatud 25. eluaasta künnis on tulemus, milles leppisid kokku esiteks sel ajal võimul olnud valitsus, kes soovis üle 40‑aastaste töötajate töölt vabastamisest etteteatamise tähtaega pikendada ühetaoliselt 3 kuud, teiseks need, kes pooldasid selle tähtaja järkjärgulist pikendamist kõikidele töötajatele, ja kolmandaks need, kes pooldasid etteteatamistähtaja pikendamist järk-järgult, kuid töötatud aega arvesse võtmata, ning kõnealuse sätte eesmärk on tööandjad osaliselt vabastada pikendatud etteteatamistähtaegadest alla 25‑aastaste töötajate osas.
35 Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul kajastab BGB § 622 lõike 2 teine lõik seadusandja hinnangut, mille kohaselt nooremad töötajad reageerivad üldiselt kergemalt ja kiiremini oma töökoha kaotusele ning et neilt võib oodata suuremat paindlikkust. Lõpetuseks, lühemad etteteatamistähtajad nooremate töötajate osas hõlbustavad nende töölevõtmist, kuna see suurendab personalialast paindlikkust.
36 Saksamaa valitsuse ja eelotsusetaotluse esitanud kohtu nimetatutega sarnased eesmärgid kuuluvad tööhõive‑ ja tööturupoliitika valdkonda direktiivi 2000/78 artikli 6 lõike 1 tähenduses.
37 Lisaks tuleb nimetatud sätte kohaselt kontrollida, kas niisuguse õigustatud eesmärgi saavutamiseks rakendatud meetmed on „asjakohased ja vajalikud”.
38 Selles osas tuleb meeles pidada, et liikmesriikidel on laiaulatuslik kaalutlusõigus sobivate vahendite valimisel sotsiaal‑ ja tööhõivepoliitika valdkonda puudutavate eesmärkide saavutamiseks (vt eespool viidatud kohtuotsused Mangold, punkt 63, ja Palacios de la Villa, punkt 68).
39 Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et põhikohtuasjas käsitletava siseriikliku õigusnormi eesmärk on pakkuda tööandjale suuremat personalialast paindlikkust, kergendades nimetatud tööandja koormust niisuguste noorte töötajate töölt vabastamise osas, kellelt võib mõistlikult oodata suuremat isiklikku või ametialast liikuvust.
40 Igal juhul ei ole nimetatud õigusnorm selle eesmärgi saavutamiseks asjakohane, kuna seda kohaldatakse kõigile töötajatele, kes on ettevõttes tööle asunud enne 25. eluaastat, sõltumata nende vanusest töölt vabastamise hetkel.
41 Mis puudutab eesmärki, mida seadusandja põhikohtuasjas käsitletava siseriikliku õigusnormi vastuvõtmisel taotles ja mida Saksamaa valitsus meelde tuletas – tugevdada töötajate kaitset ettevõttes töötatud ajast lähtuvalt –, siis näib, et kõnealuse õigusnormi kohaselt töölt vabastamisel etteteatamistähtaja pikendamine lähtuvalt töötaja tööstaažist viibib kõigi töötajate suhtes, kes on ettevõttes tööle asunud enne 25. eluaastat, isegi kui asjaomasel isikul oli töölt vabastamise hetkel ettevõttes pikk tööstaaž. Nimetatud õigusnormi ei saa seega pidada väidetava eesmärgi saavutamiseks sobivaks.
42 Tuleb lisada, nagu tuletab meelde eelotsusetaotluse esitanud kohus, et põhikohtuasjas käsitletav siseriiklik õigusnorm puudutab noori töötajaid ebavõrdselt selles mõttes, et see puudutab noori inimesi, kes ilma kutsehariduseta või vähese kutseharidusega alustavad varakult kutsealast tegevust, mitte aga neid isikuid, kes alustavad oma karjääri hiljem, pärast pikka haridusteed.
43 Neist kaalutlustest tulenevalt tuleb esimesele küsimusele vastata, et liidu õigust, ja täpsemalt vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtet (nagu seda konkretiseerib direktiiv 2000/78) tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugune siseriiklik õigusnorm, nagu on käsitletud põhikohtuasjas, mis näeb ette, et töötaja enne 25. eluaasta täitumist töötatud aeg jäetakse töölt vabastamisest etteteatamise tähtaja arvutamisel arvesse võtmata.
44 Oma teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas eraõiguslike isikute vahelist vaidlust lahendades peab ta selleks, et jätta kohaldamata siseriiklik õigusnorm, mida ta peab liidu õigusega vastuolus olevaks, pöörduma õigussubjektide õiguspärase ootuse kaitse tagamiseks eelnevalt Euroopa Kohtu poole ELTL artikli 267 alusel, et Euroopa Kohus kinnitaks selle õigusnormi vastuolu liidu õigusega.
45 Esiteks, mis puudutab siseriikliku kohtu rolli eraõiguslike isikute vahelise vaidluse lahendamisel, kus ilmneb, et käsitletav siseriiklik õigusnorm on vastuolus liidu õigusega, siis on Euroopa Kohus juba sedastanud, et isikute liidu õigusest tulenevate õiguste kaitse ning liidu õiguse täieulatuslik rakendamine on siseriiklike kohtute ülesanne (vt selle kohta 5. oktoobri 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑397/01–C‑403/01: Pfeiffer jt, EKL 2004, lk I‑8835, punkt 111, ja 15. aprilli 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑268/06: Impact, EKL 2008, lk I‑2483, punkt 42).
46 Selles küsimuses, mis puudutab eraõiguslike isikute vahelist vaidlust, on Euroopa Kohus korduvalt öelnud, et direktiivi kui sellisega ei saa panna isikule kohustusi ning seda ei saa kasutada isiku vastu (vt eelkõige 26. veebruari 1986. aasta otsus kohtuasjas 152/84: Marshall, EKL 1986, lk 723, punkt 48; 14. juuli 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑91/92: Faccini Dori, EKL 1994, lk I‑3325, punkt 20, ning eespool viidatud kohtuotsus Pfeiffer jt, punkt 108).
47 Siiski, direktiivist tulenev liikmesriigi kohustus saavutada vastavas direktiivis ette nähtud eesmärgid ning liikmesriigi kohustus võtta kõik vajalikud üld- või erimeetmed, et tagada selle kohustuse täitmine, on siduv kõigile liikmesriigi võimuorganitele, kaasa arvatud kohtutele vastavalt nende pädevusele (vt selle kohta eelkõige 10. aprilli 1984. aasta otsus kohtuasjas 14/83: von Colson ja Kamann, EKL 1984, lk 1891, punkt 26; 13. novembri 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑106/89: Marleasing, EKL 1990, lk I‑4135, punkt 8; eespool viidatud kohtuotsus Faccini Dori, punkt 26; 18. detsembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑129/96: Inter-Environnement Wallonie, EKL 1997, lk I‑7411, punkt 40; eespool viidatud kohtuotsus Pfeiffer jt, punkt 110, ja 23. aprilli 2009. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑378/07–C‑380/07: Angelidaki jt, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 106).
48 Sellest järeldub, et siseriiklike õigusnormide kohaldamisel peab liikmesriigi kohus nende tõlgendamisel lähtuma võimalikult suures ulatuses direktiivi sõnastusest ja eesmärgist, selleks et saavutada direktiivis ette nähtud tulemus ja järgida seega ELTL artikli 288 kolmandat lõiku (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsused von Colson ja Kamann, punkt 26; Marleasing, punkt 8; Faccini Dori, punkt 26, ja Pfeiffer jt, punkt 113). Nõue, mille kohaselt tuleb siseriiklikku õigust tõlgendada vastavuses ühenduse õigusega, sisaldub asutamislepinguga loodud süsteemis, kuna võimaldab siseriiklikel kohtutel oma pädevuse piires kohtuasjade lahendamise kaudu tagada liidu õiguse efektiivne toimimine (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Pfeiffer jt, punkt 114).
49 Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul ei ole BGB § 622 lõike 2 teist lõiku selle selguse ja täpsuse tõttu siiski võimalik tõlgendada kooskõlas direktiiviga 2000/78.
50 Selles osas tuleb meeles pidada esiteks seda, nagu on öeldud ka käesoleva kohtuotsuse punktis 20, et direktiiv 2000/78 ei näe ette, vaid üksnes konkretiseerib võrdse kohtlemise põhimõtet töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, ja teiseks, et vanuse alusel diskrimineerimise keeld on liidu õiguse üldpõhimõte, kuivõrd see kujutab endast võrdse kohtlemise üldpõhimõtte konkreetset rakendamist (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Mangold, punktid 74–76).
51 Neis tingimustes peab siseriiklik kohus, kes lahendab vaidlust vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtte (nagu seda konkretiseerib direktiiv 2000/78) kohta, oma pädevuse piires tagama liidu õigusest isikutele tulenevate õiguste kaitse ja ühenduse õiguse täieulatusliku rakendamise ning jätma kohaldamata iga siseriikliku õigusnormi, mis võib olla selle põhimõttega vastuolus (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Mangold, punkt 77).
52 Teiseks, mis puudutab eraõiguslike isikute vahelist vaidlust lahendava siseriikliku kohtu kohustust taotleda Euroopa Kohtult eelotsust liidu õiguse tõlgendamise kohta enne, kui ta saab jätta kohaldamata siseriikliku õigusnormi, mida ta peab selle õigusega vastuolus olevaks, siis tuleb märkida, et eelotsusetaotlusest ilmneb, et küsimuse seda aspekti põhjendati asjaoluga, et siseriikliku õiguse alusel ei saa eelotsusetaotluse esitanud kohus jätta kohaldamata liikmesriigi õiguses kehtivat sätet ilma, et Bundesverfassungsgericht (liitvabariigi konstitutsioonikohus) oleks eelnevalt tunnistanud selle sätte põhiseadusega vastuolus olevaks.
53 Selles osas tuleb rõhutada, et vajadus tagada vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtte (nagu seda konkretiseerib direktiiv 2000/78) täieulatuslik rakendamine nõuab, et siseriiklik kohus peab juhul, kui küsimus on liidu õiguse kohaldamisalasse kuuluvast siseriiklikust õigusnormist, mida see kohus peab nimetatud põhimõttega vastuolus olevaks ja mille ühetaoline tõlgendamine liidu õigusega näib võimatu, jätma selle sätte kohaldamata, ilma et teda sunnitaks või takistataks pöördumast eelotsusetaotlusega Euroopa Kohtu poole.
54 Sel moel siseriiklikule kohtule ELTL artikli 267 teise lõiguga antud võimalus taotleda Euroopa Kohtult eelotsust tõlgenduse kohta enne, kui ta jätab kohaldamata liidu õigusega vastuolus oleva siseriikliku õigusnormi, ei saa siiski muutuda kohustuseks selle tõttu, siseriiklik õigus ei luba kohtul jätta kohaldamata liikmesriigi õigusnormi, mida ta peab põhiseadusega vastuolus olevaks, ilma et konstitutsioonikohus oleks eelnevalt tunnistanud selle sätte põhiseadusega vastuolus olevaks. Tulenevalt liidu õiguse ülimuslikkuse põhimõttest, mis kehtib ka vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtte puhul, tuleb jätta kohaldamata liidu õiguse kohaldamisalasse jääv siseriiklik õigusnorm, mis on sellega vastuolus (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Mangold, punkt 77).
55 Neist kaalutlustest järeldub, et siseriiklik kohus, kes lahendab eraõiguslike isikute vahelist vaidlust, ei ole mitte kohustatud, vaid tal on võimalus taotleda Euroopa Kohtult eelotsust vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtte (nagu seda konkretiseerib direktiiv 2000/78) tõlgendamise kohta enne, kui ta jätab kohaldamata siseriikliku õigusnormi, mida ta peab selle põhimõttega vastuolus olevaks. Sellise pöördumise vabatahtlikkus ei sõltu üksikasjalikest eeskirjadest, mida siseriiklik kohtunik on siseriikliku õiguse alusel kohustatud järgima, kui ta jätab kohaldamata siseriikliku õigusnormi, mida ta peab põhiseadusega vastuolus olevaks.
56 Eelnevat arvesse võttes tuleb teisele küsimusele vastata, et siseriiklik kohus, kes lahendab eraõiguslike isikute vahelist vaidlust, peab tagama vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtte (nagu seda konkretiseerib direktiiv 2000/78) järgimise, jättes vajadusel kohaldamata iga selle põhimõttega vastuolus oleva siseriikliku õigusnormi, sõltumata sellest, kas ta kasutab oma võimalust ELTL artikli 267 teises lõigus ette nähtud juhtudel taotleda Euroopa Kohtult eelotsust selle põhimõtte tõlgendamise kohta.
57 Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
1. Liidu õigust, ja täpsemalt vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtet, nagu seda konkretiseerib nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiiv 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugune siseriiklik õigusnorm, nagu on käsitletud põhikohtuasjas, mis näeb ette, et töötaja enne 25. eluaasta täitumist töötatud aeg jäetakse töölt vabastamisest etteteatamise tähtaja arvutamisel arvesse võtmata.
2. Siseriiklik kohus, kes lahendab eraõiguslike isikute vahelist vaidlust, peab tagama vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtte (nagu seda konkretiseerib direktiiv 2000/78) järgimise, jättes vajadusel kohaldamata iga selle põhimõttega vastuolus oleva siseriikliku õigusnormi, sõltumata sellest, kas ta kasutab oma võimalust ELTL artikli 267 teises lõigus ette nähtud juhtudel taotleda Euroopa Kohtult eelotsust selle põhimõtte tõlgendamise kohta.

matches:
§ 2
§ 10
§ 8
§ 622
§ 622
§ 622
kohus
§ 622
kohus
kohus
Kohus
kohus
kohus
kohus
Kohus
Kohus
§ 622
§ 622
§ 622
§ 622
kohus
kohus
Kohus
Kohus
Kohus
kohus
§ 622
kohus
kohus
kohus


2017. aastal „Eesti maaelu arengukava 2007–2013” ja „Eesti maaelu arengukava 2014–2020” alusel antavad Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika kohased maaelu arengu toetused – Riigi Teataja
2017. aastal „Eesti maaelu arengukava 2007–2013” ja „Eesti maaelu arengukava 2014–2020” alusel antavad Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika kohased maaelu arengu toetused - sisukord
§ 1 „Eesti maaelu arengukava 2007–2013” alusel antavad Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika kohased maaelu arengu toetused
§ 2 „Eesti maaelu arengukava 2014–2020” alusel antavad Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika kohased maaelu arengu toetused
RT I, 20.01.2017, 12
Vastu võetud 19.01.2017 nr 8
Määrus kehtestatakse Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse § 66 lõike 1 ja § 126 lõike 2 alusel, arvestades 2017. aasta riigieelarve seaduse § 1 osa 6 jao 8 eelarve liigi 40 eelarve kontodel 45 ja 5 toetusteks ettenähtud rahalisi vahendeid.
§ 1. „Eesti maaelu arengukava 2007–2013” alusel antavad Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika kohased maaelu arengu toetused
(1) 2017. aastal antakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta (ELT L 277, 21.10.2005, lk 1–40) artikli 18 lõike 4 alusel heaks kiidetud „Eesti maaelu arengukava 2007–2013” (edaspidi arengukava 2007–2013) alusel järgmisi Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika kohaseid maaelu arengu toetusi:
(2) 2017. aastal toetatakse arengukava 2007–2013 alusel antava põllumajandusliku keskkonnatoetuse raames järgmisi tegevusi:
(3) 2017. aastal võib arengukava 2007–2013 alusel antavat tootjarühmade loomise ja arendamise toetust ning põllumajanduslikku keskkonnatoetust kohalikku sorti taimede kasvatamise eest taotleda komisjoni määruse (EL) nr 65/2011, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 rakendamise üksikasjalikud eeskirjad seoses kontrollimenetluse rakendamisega ning nõuetele vastavusega maaelu arengu toetusmeetmete osas (ELT L 25, 28.01.2011, lk 8–23), artikli 3 lõikes 2 nimetatud iga-aastase maksenõude alusel.
(4) 2017. aastal võib arengukava 2007–2013 alusel antavat põllumajanduslikku keskkonnatoetust mahepõllumajandusliku tootmise, ohustatud tõugu looma pidamise ja poolloodusliku koosluse hooldamise eest taotleda komisjoni määruse (EL) nr 65/2011 artikli 3 lõikes 2 nimetatud iga-aastase maksenõude alusel ja üksnes kehtiva kohustuse ulatuses.
§ 2. „Eesti maaelu arengukava 2014–2020” alusel antavad Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika kohased maaelu arengu toetused
(1) 2017. aastal võib maaelu arengu toetust taotleda järgmiste Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1305/2013 Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1698/2005 (ELT L 347, 20.12.2013, lk 487–548) artikli 10 lõike 2 alusel heaks kiidetud „Eesti maaelu arengukava 2014–2020” (edaspidi arengukava 2014–2020) meetmete raames:
(2) 2017. aastal võib taotleda maaelu arengu toetust järgmiste arengukava 2014–2020 meetme 1 „Teadmussiire ja teavitus” tegevuse liikide raames:
(3) 2017. aastal võib taotleda maaelu arengu toetust arengukava 2014–2020 meetme 2 „Nõustamisteenused, põllumajandusettevõtte juhtimis- ja asendusteenused” tegevuse liigi „Toetus nõustajate koolituseks” raames.
(4) 2017. aastal võib taotleda maaelu arengu toetust järgmiste arengukava 2014–2020 meetme 3 „Põllumajandustoodete ja toiduainete kvaliteedikavad” tegevuse liikide raames:
(5) 2017. aastal võib taotleda maaelu arengu toetust järgmiste arengukava 2014–2020 meetme 4 „Investeeringud materiaalsesse varasse” tegevuse liikide raames:
(6) 2017. aastal võib taotleda maaelu arengu toetust järgmiste arengukava 2014–2020 meetme 6 „Põllumajandusettevõtete ja ettevõtluse areng” tegevuse liikide raames:
(7) 2017. aastal võib taotleda maaelu arengu toetust järgmiste arengukava 2014–2020 meetme 8 „Investeeringud metsaala arengusse ja metsade elujõulisuse parandamisse” tegevuse liikide raames:
(8) 2017. aastal võib taotleda maaelu arengu toetust järgmiste arengukava 2014–2020 meetme 10 „Põllumajanduse keskkonna- ja kliimameede” tegevuse liikide raames:
(9) 2017. aastal võib taotleda maaelu arengu toetust järgmiste arengukava 2014–2020 meetme 11 „Mahepõllumajandus” tegevuse liikide raames:
(10) 2017. aastal võib taotleda maaelu arengu toetust järgmiste arengukava 2014–2020 meetme 12 „Natura 2000 ja veepoliitika raamdirektiivi kohased toetused” tegevuse liikide raames:
(11) 2017. aastal võib taotleda maaelu arengu toetust järgmiste arengukava 2014–2020 meetme 16 „Koostöö” tegevuse liikide raames:
2) „Uute toodete, tavade, protsesside ja tehnoloogiate arendamine”.
(12) 2017. aastal võib taotleda maaelu arengu toetust järgmiste arengukava 2014–2020 meetme 19 „Toetus LEADERi kohalikule arengule (CLLD – kogukonna juhitud kohalik areng)” tegevuse liikide raames:


RTL 2003, 131, 2104
Vastu võetud 16.12.2003 nr 64
Määrus kehtestatakse «Koolieelse lasteasutuse seaduse» (RT I 1999, 27, 387; 2000, 54, 349; 95, 611; 2001, 75, 454; 2002, 61, 375; 90, 521; 2003, 18, 99; 75, 496) § 11 lõike 2 punkti 2, «Põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse» (RT I 1993, 63, 892; 1999, 42, 497; 79, 730; 2000, 33, 195; 54, 349; 95, 611; 2001, 50, 288; 75, 454; 2002, 25, 144; 34, 205; 53, 336; 57, 359; 61, 375; 63, 389; 64, 393; 90, 521; 2003, 21, 125) § 121 lõike 4 ning «Kutseõppeasutuse seaduse» (RT I 1998, 64/65, 1007; 2001, 68, 406; 2002, 56, 348; 61, 375; 90, 521; 2003, 20, 116; 58, 387; 71, 473) § 30 lõike 3 alusel.
Haridusministri 26. augusti 2002. a määruses nr 65 «Pedagoogide kvalifikatsiooninõuded» (RTL 2002, 96, 1486; 129, 1874; 2003, 4, 39) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 8 punktis 1 ja § 10 punktis 1 asendatakse sõna «viieaastane» sõnaga «kolmeaastane»;
2) paragrahvi 9 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« § 9. Keha-, kõne-, meele- ja vaimupuuetega ning psüühikahäiretega õpilaste kooli direktori (juhataja) kvalifikatsiooninõuded:
2) muu pedagoogiline kõrgharidus ja vähemalt viieaastane pedagoogilise töö staaž keha-, kõne-, meele- või vaimupuuetega või psüühikahäiretega või tasandusklassi õpilastega ning läbitud 240-tunnine juhtimisalane kursus.»;
3) paragrahvi 11 punkti 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 2) muu pedagoogiline kõrgharidus ja vähemalt viieaastane pedagoogilise töö staaž koolieelses lasteasutuses ning läbitud 160-tunnine eelkoolipedagoogika kursus ning 160-tunnine juhtimiskoolitus.»;
4) paragrahvi 15 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« § 15. Keha-, kõne-, meele- ja vaimupuuetega ning psüühikahäiretega õpilaste kooli direktori asetäitja õppe- ja kasvatustöö alal kvalifikatsiooninõuded
2) muu pedagoogiline kõrgharidus ja vähemalt viieaastane pedagoogilise töö staaž, sellest vähemalt kolm aastat keha-, kõne-, meele- või vaimupuuetega või psüühikahäiretega või tasandusklassi õpilastega ning läbitud 160-tunnine eripedagoogikakursus ja 160-tunnine juhtimisalane kursus.»;
5) paragrahvi 23 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« § 23. Keha-, kõne-, meele- ja vaimupuuetega ning psüühikahäiretega õpilaste kooli või klassi ning tasandusklassi õpetaja kvalifikatsiooninõuded
2) muu pedagoogiline kõrg- või keskeriharidus ja läbitud 320-tunnine eripedagoogika kursus.»;
6) paragrahvi 26 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« § 26. Kutseõpetaja kvalifikatsiooninõuded
3) kõrg- või keskeriharidus õpetatavate õppekavade valdkonnas, vähemalt kolmeaastane erialase töö staaž ja jätkuv erialane töö õpetataval kutse-, eri- või ametialal.;
7) paragrahvi 30 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« § 30. Keha-, kõne-, meele- ja vaimupuuetega ning psüühikahäiretega õpilaste kooli õpilaskodu või pikapäevarühma kasvataja kvalifikatsiooninõuded
3) muu kõrg- või keskeriharidus ja läbitud 320-tunnine eripedagoogikakursus.»;
8) paragrahvi 36 lõiget 2 täiendatakse pärast sõnu «Paragrahvi 3 punktis 2» sõnadega «§ 11 punktis 2 ning § 19 punktis 3»;
9) paragrahvi 37 täiendatakse lõigetega 8 ja 9 järgmises sõnastuses:
« (8) 1. septembrini 2007. a loetakse erialal, kus ei saa Eesti Vabariigis omandada kõrgharidust, kutseõpetaja kvalifikatsiooninõuetele vastavaks õpetaja, kellel on kutsekeskharidus keskhariduse baasil ja vähemalt kolmeaastane erialase töö staaž õpetataval kutse-, eri- või ametialal ning läbitud 320-tunnine kutsepedagoogika kursus.»;
(9) Õppeasutuse juht ning õppeasutuse direktori või juhataja asetäitja õppe- ja kasvatustöö alal loetaks juhtimiskoolituse osas vastavaks kvalifikatsiooninõuetele kahe aasta jooksul töölepingu sõlmimisest, kui ta on nelja kuu jooksul töölepingu sõlmimisest asunud läbima juhtimiskoolitust.»;
10) määrust täiendatakse §-ga 381 järgmises sõnastuses:
« 381. Määruse jõustumine
Käesoleva määruse § 26 punkt 3 jõustub 2005. aasta 1. jaanuaril.»


Hea kutsetava — Patendivolinike Koda
PATENDIVOLINIKE KOJA HEA KUTSETAVA
§ 1 Hea kutsetava reguleerimisala
Hea kutsetava sätestab patendivoliniku kutse-eetika nõuded.
§ 2 Hea kutsetava nõuete järgimine
(1) Patendivolinik on kohustatud järgima hea kutsetava nõudeid.
(2) Hea kutsetava nõuete rikkumise eest võib Koja aukohus algatada patendivoliniku suhtes aukohtumenetluse huvitatud isiku, Justiitsministeeriumi või Koja muu organi taotlusel ja määrata patendivolinikule distsiplinaarkaristuse, kui on alust arvata, et patendivolinik on toime pannud distsiplinaarsüüteo.
§ 3 Hea kutsetava nõuete tõlgendamine
Hea kutsetava nõudeid tõlgendatakse kehtiva õiguse, õiguspraktika, Koja koosoleku, Koja juhatuse otsuste ja Eesti Patendivolinike Seltsis ning Kojas väljakujunenud tava alusel.
§ 4 Patendivoliniku sõltumatus
(1)Patendivolinik on õigusteenust osutades sõltumatu ning juhindub oma tegevuses seadusest, heast kutsetavast, üldtunnustatud headest tavadest ja kommetest ning enda südametunnistusest, kahjustamata patendivoliniku kutset või Koja mainet kolmandate isikute silmis. See reegel kehtib patendivolinikule ka väljaspool kutsetegevust.
(2) Õigusteenuse osutamisel tegutseb patendivolinik teda volitanud isiku huvides, oma parimate oskuste tasemel, kasutades selleks seadusega ettenähtud vahendeid ja viise, säilitades kutseau ja väärikuse.
(3) Patendivolinik ei omanda kliendile õigusteenust osutades tema õigusi ega ole temaga samastatav.
(4) Patendivolinik võib tegutseda ainult ühel järgneval viisil - füüsilisest isikust ettevõtjana või patendivoliniku äriühingu kaudu või teise isikuga sõlmitud töölepingu alusel.
§ 5 Konfidentsiaalsus
(1) Patendivoliniku ja kliendi vaheline suhe rajaneb usaldusel. Seetõttu on teave, mida patendivolinik on seoses õigusteenuse osutamisega saanud, konfidentsiaalne.
(2) Patendivolinik on kohustatud hoidma saladuses avalikustamata teavet, mis ta on saanud kutsetegevuse käigus, samuti selle teabe allikat.
(3) Konfidentsiaalsuse rikkumiseks ei loeta patendivoliniku õigusabikulude suuruse teatamist kulude sissenõudmiseks või nende väljamõistmiseks, samuti konfidentsiaalse info edastamist liikmete üle järelvalvet teostavale Koja aukohtule ja teabe avaldamist seadusest otseselt tuleneva kohustuse korral.
(4) Patendivolinik peab tagama, et kõrvalistel isikutel ei oleks juurdepääsu kliendile õigusteenuse osutamisega seotud dokumentidele, kirjavahetusele ja muudele teabekandjatele.
(5) Kutsetegevusega seotud salajast informatsiooni peavad hoidma konfidentsiaalsena patendivoliniku äriühingu ja Koja töötajad.
(6) Konfidentsiaalsuskohustus ei ole ajaliselt piiratud. Patendivolinik on kohustatud järgima konfidentsiaalsust ka pärast kutsetegevuse lõpetamist.
(7) Konfidentsiaalsuskohustusest võib patendivolinik vabaneda teda volitanud isiku või tema õigusjärglase kirjaliku nõusoleku korral.
§ 6 Reklaam
(1) Patendivolinik ja patendivoliniku äriühing võib patendivoliniku tegevust reklaamida, kui reklaam ei ole vastuolus patendivoliniku kutse-eetika nõuetega ja reklaam ei kutsu üles lepingut sõlmima.
(2) Patendivoliniku kutse-eetika nõuetega vastuolevaks reklaamiks loetakse eeskätt patendivoliniku asjatundlikkuse ja kogemuste esiletõstmist võrreldes teiste patendivolinike ja patendivolinike äriühingutega, samuti andmete esitamist, mis viitavad reklaamitava patendivoliniku eelistele või paremusele teiste patendivolinike ja patendivolinike äriühingute ees.
(3) Reklaamikeeld ei hõlma teabe avaldamist patendivoliniku või patendivoliniku äriühingu ärinime, tegevusvaldkondade, asukoha ja tööaja kohta, samuti patendivoliniku äriühingus tegutsevate patendivolinike nimede, senise tegevuse, sõltumatute turu-ülevaadete tulemuste ja klientide tagasiside ja patendivoliniku teaduskraadide kohta erialateatmikes, info- ja telefonikataloogide vastavates rubriikides, erialastes ja/või temaatilistes perioodilistes väljaannetes ning patendivoliniku äriühingu või patendivoliniku enda veebilehel, aga ka erialastesse kutseorganisatsioonidesse kuulumise kohta. Reklaamiks ei loeta samuti patendivoliniku poolt teabe avaldamist Koja liikmeskonna ja patendivoliniku äriühingu kohta.
§ 7 Kõlvatu konkurents
(1) Kõlvatu konkurentsi toimingud patendivoliniku poolt on keelatud.
(2) Patendivolinik ei tohi hankida õigusabi soovivat isikut ebaausal teel, halvustada kolleege või teisi õigusteenust osutavaid isikuid või nende poolt pakutavat õigusabi.
§ 8 Täiendusõpe
Patendivolinik täiendab pidevalt oma kutsealaseid teadmisi ja on kohustatud läbima perioodilise kutsealase täiendusõppe igas patendivoliniku kutsetegevuse valdkonnas, milles tegutsemiseks on talle antud patendivoliniku kutse.
SUHTED ÕIGUSABI SOOVIVATE ISIKUTEGA
§ 9 Õigusteenuse osutamine
(1) Patendivolinikul on õigus osutada õigusteenust tööstusomandi alal.
(2) Patendivoliniku osutatud õigusteenus peab olema asjatundlik, aus, kompetentne ja korrektne.
(3) Patendivolinik on kohustatud ülesande vastuvõtmisel või sellest keeldumisel, samuti ülesande täitmisel või ülesande täitmisest loobumisel kohtlema kõiki isikuid võrdselt, sõltumata kodakondsusest, rahvusest, rassist, nahavärvusest, soost, keelest, päritolust, usutunnistusest, poliitilistest või muudest veendumustest, samuti varalisest ja sotsiaalsest seisundist või muudest sarnastest asjaoludest.
(4) Patendivolinik rakendab vajalikke abinõusid ja erialaseid teadmisi tellimuse täitmiseks mõistliku aja jooksul või määratud tähtaja puhul tähtpäevaks ning hoidub õigusabi soovivale isikule põhjendamatute kulutuste tekitamisest.
(5) Patendivolinik on kohustatud õigusabi soovivat isikut regulaarselt teavitama õigusteenuse osutamisega seotud toimingutest ja asjaoludest ning vastama tema järelepärimistele asjakohaselt ja õigeaegselt.
(6) Patendivolinik ei ole kohustatud kontrollima õigusabi sooviva isiku poolt talle usaldatud teabe õigsust ega vastuta õigusabi sooviva isiku poolt talle esitatud andmete tõelevastavuse eest.
§ 10 Õigusteenuse osutamisest loobumine
(1) Patendivolinik võib oma algatusel loobuda isikule õigusteenuse osutamisest, kui isik:
1) esitab nõude, mille täitmiseks peab patendivolinik rikkuma seadust või hea kutsetava sätteid;
2) esitab andmeid, mis osutuvad fabritseerituiks või võltsinguiks;
3) muudab oma tegevusega või tegevusetusega võimatuks temale õigusteenuse osutamise, andes vastukäivaid või kahjustavaid juhiseid või teeb muid tegusid, mis raskendavad õigusteenuse täitmist;
4) jätab õigusteenuse eest tasumata vaatamata korduvatele meeldetuletustele;
5) teatab, et ta on kaotanud usalduse patendivoliniku vastu;
6) kuritarvitab patendivoliniku nime.
(2) Õigusteenuse osutamise loobumist peab patendivolinik õigusabi soovivale isikule põhjendama.
(3) Patendivolinik ei osuta õigusteenust, kui tema töökoormus seda ei võimalda, samuti siis, kui tema kutseoskused ja -teadmised selles valdkonnas ei võimalda õigusabi sooviva isiku huve kaitsta parimal võimalikul viisil. Sellisel puhul võib patendivolinik soovitada teist õigusabi osutajat.
(4) Õigusabiteenuse osutamise lõpetamisel on patendivolinikul õigus tasule osutatud õigusabi eest.
§ 11 Huvide konflikt
Patendivolinik ei või õigusteenust osutada isikule, kelle huvid on vastuolus teise isiku huvidega, kellele sama patendivolinik või sama äriühing, mille kaudu patendivolinik tegutseb, samas asjas õigusteenust osutab või on osutanud, samuti muudel seadusega ettenähtud juhtudel.
§ 12 Õigusteenuse asja materjalid
(1) Õigusteenuse asja materjalideks loetakse infot, mis on saadud patendivoliniku poolt ja mis on vajalik kolmandale isikule õigusteenuse osutamise käigus.
(2) Patendivolinik on kohustatud säilitama õigusteenuse asja materjale tööstusomandi kaitse objektide kohta. Materjale võib säilitada püsivat kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis (elektroonselt).
(3) Patendivolinikul on õigus kogu õigusteenuse asja materjalidele, välja arvatud isiklikult õigusabi soovinud isikule kuuluvad originaaldokumendid, mis kuuluvad tagastamisele peale teenuse osutamise lõpetamist.
(4) Patendivoliniku poolt enda tarbeks infokandjale salvestatud teave ei kuulu õigusabi sooviva isiku dokumentatsiooni hulka, küll aga laieneb sellele konfidentsiaalsus.
(5) Patendivolinik on õigustatud rakendama kinnipidamisõigust õigusteenust kasutanud isikule kuuluvate tööstusomandi õiguskaitset tõendavate dokumentide suhtes, kui see isik on jätnud tasumata teenuse osutamise eest.
§ 13 Tasu teenuste osutamise eest
Tasu suurus õigusteenuse osutamise eest määratakse kokkuleppel õigusabi sooviva isikuga. Patendivolinik võib vajadusel nii oma teenuste kui patendivoliniku poolt tasutavate ametlike lõivude kohta esitada ettemaksuarveid ja seada teenuse osutamise alustamise tingimuseks ettemaksu tasumise.
SUHTED KOLLEEGIDEGA
§ 14 Suhtlemine kolleegidega
(1) Patendivolinik austab teisi patendivolinikke. Patendivoliniku suhted kolleegidega rajanevad vastastikusel usaldusel.
(2) Patendivolinik suhtleb teiste patendivolinikega ja teiste isikutega heatahtlikult, on abivalmis ja koostööaldis, kahjustamata esmajoones nende isikute huve, kellele õigusteenust osutatakse.
(3) Tekkinud lahkhelid kolleegide vahel lahendatakse vastastikuse kokkuleppe teel. Kui kokkulepet ei saavutata, võib lahkheli lahendamiseks pöörduda Koja juhatuse või aukohtu poole.
(4) Patendivolinik ei lahenda kolleegide vahelisi vaidlusi meedias ega avalikkuse ees.
§ 15 Suhtlemine avalikkuse ja meediaga
(1) Patendivolinik arvestab avalikkuse ja meediaga suhtlemisel hea kutsetava nõudeid. Avalikkuse ja meediaga suhtlemisel ei tohi patendivolinik rikkuda saladuse hoidmise kohustust.
(2) Avalikkuse ees ja meedias esineb patendivolinik üksnes enda nimel, välja arvatud juhul kui ta on õigustatud Koja nimel esinema oma ametikoha tõttu või kui ta on selleks volitatud.
SUHTED KOJAGA
§ 16 Patendivoliniku õigused suhetes Kojaga
(1) Patendivolinikul on õigus:
1) osaleda Koja ja tema organite tegevuses;
2) esitada ettepanekuid ja arvamusi Koja pädevuses olevate küsimuste kohta.
§ 17 Patendivoliniku kohustused suhetes Kojaga
(1) Patendivolinikul on kohustus:
1) olla Koja liige;
2) tasuda Koja liikmemaksu Koja koosoleku poolt määratud suuruses ja tähtpäeval;
3) esitada sõlmitud kutsekindlustuse poliisi koopia Koja juhatusele.
(2) Patendivolinik on kohustatud Koja juhatust viivitamatult teavitama järgmistest asjaoludest:
1) Koja veebilehel avaldatavate patendivoliniku ja patendibüroo andmete muutumisest;
2) asjaoludest, mis teevad võimatuks patendivolinikuna tegutsemise;
3) muudest olulistest asjaoludest.
(1) Hea kutsetava jõustub Koja koosoleku poolt hea kutsetava vastuvõtmisele järgnevast päevast.
(2) Hea kutsetava saab muuta Koja koosoleku otsusega.
(3) Hea kutsetava avaldatakse Koja veebilehel.
Vastu võetud Patendivolinike Koja koosoleku otsusega 29.03.2019


Nõuded mitte-EASA õhusõiduki, välja arvatud ülikergõhusõiduk, varustusele ja pardadokumentidele – Riigi Teataja
Nõuded mitte-EASA õhusõiduki, välja arvatud ülikergõhusõiduk, varustusele ja pardadokumentidele
Nõuded mitte-EASA õhusõiduki, välja arvatud ülikergõhusõiduk, varustusele ja pardadokumentidele - sisukord
§ 1 Pardadokumendid
§ 2 Üldnõuded varustusele
§ 3 Varustus visuaallennul
§ 4 Varustus instrumentaallennul
§ 5 Varustus öisel lennul
§ 6 Sideseadmed
§ 7 Navigatsiooniseadmed
§ 8 Lennuki varustus lendamisel veekogu kohal
§ 9 Kopteri varustus lendamisel veekogu kohal
§ 10 Varustus lendamisel kõrgemal kui 10 000 jalga
§ 11 Varustus lendamisel jäätumistingimustes
§ 12 Maaga kokkupõrke hoiatuse süsteem
§ 13 Pardaregistraator
§ 14 Kokkupõrke vältimise süsteem
RT I, 19.11.2019, 12
Vastu võetud 14.11.2019 nr 64
Määrus kehtestatakse lennundusseaduse § 4211 lõike 2 alusel.
§ 1. Pardadokumendid
(1) Õhusõiduki pardal peavad olema kättesaadavad järgmised dokumendid:
1) lennukäsiraamat (AFM – Aircraft Flight Manual) või samaväärne dokument;
2) registreerimissertifikaadi originaal;
3) lennukõlblikkussertifikaadi originaal;
4) mürasertifikaat, kui selle olemasolu on registrijärgses riigis nõutav;
5) raadioluba, kui õhusõiduk on raadiojaamaga varustatud;
6) tsiviilvastutuskindlustuse poliis;
7) lennupäevik või samaväärne dokument;
8) lennuliiklusteeninduse üksusele (ATS-üksusele) esitatud lennuplaani koopia;
9) asjakohane aeronavigatsiooniteave;
10) asjakohane meteoroloogiateave;
11) massi ja raskuskeskme määramise dokumentatsioon vastavalt lennukäsiraamatule;
12) tuvastava ja tuvastatava õhusõiduki protseduuride ja visuaalmärguannete kirjeldused;
13) asjakohased aeronavigatsioonilised kaardid;
14) käitaja lennutegevuse käsiraamat või selle osad, mis on erilennu teostamisel vajalikud;
15) miinimumvarustuse loetelu (MEL – Minimum Equipment List) või konfiguratsioonist kõrvalekallete nimekiri (CDL – Configuration Deviation List), kui need on olemas.
(2) Lõike 1 punktides 2–11 nimetatud dokumendid võivad jääda lennuväljale, kopteriväljakule või õhusõiduki käitamiskohta, kui õhusõiduki start ja maandumine toimub samal lennuväljal, kopteriväljakul või õhusõiduki käitamiskohas.
§ 2. Üldnõuded varustusele
(1) Õhusõiduk peab olema varustatud:
1) mõõteriistade ja indikaatoritega, mis võimaldavad lennumeeskonnaliikmetel kontrollida lennutrajektoori, teostada nõuetekohaseid manöövreid ja järgida õhusõiduki käitamispiiranguid;
2) kättesaadavas kohas oleva esmaabikomplektiga;
3) vähemalt ühe käsitulekustutiga kabiinis ning igas kabiinist eraldatud reisijatesalongis, mis ei ole lennumeeskonnaliikmetele kergesti ligipääsetav;
4) istmete või magamisasemetega kõigile üle 24 kuu vanustele isikutele pardal;
5) turvavööga igal istmel ja ohutusrihmaga igal magamisasemel;
6) vastava võimsusega varukaitsmetega, kui kaitsmete vahetamine lennu ajal on võimalik.
(2) Õhusõiduki mõõteriistad ja indikaatorid peavad olema paigutatud selliselt, et nende näidud oleksid piloodi vaateväljas ja tema töökohalt vaadeldavad oma asendit oluliselt muutmata.
§ 3. Varustus visuaallennul
Lennul visuaallennureeglite kohaselt peab õhusõiduk olema varustatud järgmiste mõõteriistadega:
2) kell, mis näitab tunde, minuteid ja sekundeid;
3) rõhkkõrgusemõõtja;
4) õhkkiirusemõõtja;
6) pöörangu- ja libisemisnäitaja, kopteri puhul ainult libisemisnäitaja;
7) mahhmeeter, kui kiiruspiirangud on väljendatud Machi arvudes;
8) mootori tööd kontrolliv mõõteriist iga mootori kohta.
§ 4. Varustus instrumentaallennul
(1) Lennul instrumentaallennureeglite kohaselt peab õhusõiduk olema varustatud lisaks §-s 3 nimetatutele ka järgmiste mõõteriistadega:
1) aviohorisont;
2) gürokompass;
3) välisõhu termomeeter.
(2) Õhusõiduki õhkkiirusemõõtja peab olema varustatud seadmega, mis takistab süsteemi ülesütlemist kondensatsiooni või jäätumise tagajärjel.
(3) Õhusõiduki güroskoopilised mõõteriistad peavad olema varustatud toite kontrollseadmetega.
(4) Kui õhusõiduki juhtimiseks on lennukäsiraamatu kohaselt vaja kahte pilooti, peavad järgmised seadmed olema dubleeritud:
1) rõhkkõrgusemõõtja;
2) õhkkiirusemõõtja;
3) variomeeter;
4) pöörangu- ja libisemisnäitaja, kopteri puhul ainult libisemisnäitaja;
5) mahhmeeter, kui kiiruspiirangud on väljendatud Machi arvudes;
6) aviohorisont;
7) gürokompass.
§ 5. Varustus öisel lennul
Lennul öisel ajal peab õhusõiduk olema lisaks §-s 4 nimetatule varustatud ka:
1) kokkupõrke-hoiatustuledega;
2) navigatsioonituledega;
3) maandumistuledega;
5) valgustusega eritööde spetsialisti töökohal;
§ 6. Sideseadmed
(1) Lennul, mida käitatakse instrumentaallennureeglite kohaselt, öisel ajal või kui see on ette nähtud õhuruumi suhtes kohaldatavate nõuetega, peab õhusõiduk olema varustatud sideseadmetega, mis normaalse raadiolevi tingimustes tagavad:
1) kahepoolse raadioside lennuvälja lennuliikluse juhtimise eesmärgil;
2) kogu lennu kestel meteoroloogiateabe vastuvõtu;
3) kogu lennu kestel kahepoolse raadioside asjaomaste lennuliikluse sidejaamadega kindlaksmääratud sagedustel;
4) raadioside lennunduse avariisagedusel 121,5 MHz.
(2) Kui nõutavaid sideseadmeid õhusõiduki pardal on mitu, peavad need olema üksteisest sõltumatud, et ühe seadme rikkega ei kaasneks mõne teise seadme riket.
§ 7. Navigatsiooniseadmed
(1) Lennul, kus pole võimalik navigeerida visuaalsete maamärkide abil, peab õhusõiduk olema varustatud navigatsiooniseadmetega, mis võimaldavad lennata vastavalt:
1) ATS-üksusele esitatud lennuplaanile, kui see on olemas;
2) õhuruumi suhtes kohaldatavatele nõuetele.
(2) Õhusõidukis peab olema piisavalt navigatsiooniseadmeid, et tagada ühe seadme rikke korral lennu mistahes etapil ülejäänud seadmete abil ohutu navigeerimine vastavalt lõikele 1 või teostada ohutult erakorralisele olukorrale vastav toiming.
(3) Lennul, kus planeeritakse maanduda instrumentaallennuilma tingimustes, peab õhusõiduk olema varustatud navigatsiooniseadmetega, mis võimaldavad õhusõidukit juhendada kuni punktini, kust on võimalik maanduda visuaalselt. Nimetatud navigatsiooniseadmed peavad võimaldama õhusõidukit juhendada kõikidel lennuväljadel, kus instrumentaallennuilma tingimustes maandumist planeeritakse, ja vajaduse korral määratud varulennuväljadel.
(4) Lennul, kus kasutatakse suutlikkusel põhinevat navigeerimist (PBN – Performance-Based Navigation), peab õhusõiduk vastama lennukõlblikkuse sertifitseerimisnõuetele, mis kehtivad vastava navigatsioonispetsifikatsiooni suhtes.
§ 8. Lennuki varustus lendamisel veekogu kohal
(1) Vesilennuk ja vesilennukina kasutatav amfiiblennuk peab veekogu kohal lennates olema varustatud:
1) kergesti kättesaadavas kohas oleva päästevesti või samaväärse individuaalse ujuvvahendiga igale lennukis olevale isikule;
2) helisignaali andva seadmega vastavalt rahvusvahelise laevakokkupõrgete vältimise eeskirja konventsiooni nõuetele;
3) mereankru ja muu lennuki suurusele, kaalule ja käitamisomadustele vastava varustusega, mis on vajalik randumiseks, ankurdamiseks või vees manööverdamiseks.
(2) Ühemootoriline maalennuk ja maalennukina kasutatav amfiiblennuk, peab olema varustatud kergesti kättesaadavas kohas oleva päästevesti või samaväärse individuaalse ujuvvahendiga igale lennukis olevale isikule, kui:
1) lend toimub veekogu kohal kaldajoonest kaugemal kui lauglemiskaugus seiskunud mootoriga;
2) lennukit käitatakse lennuväljal või õhusõiduki käitamiskohas, kus õhkutõusul või maandumisel ohuolukorras on võimalik hädamaandumine veekogule.
(3) Kui lennukaugus hädamaandumiseks sobivast maapinnast ületab 30 minutit reisikiirusel lennates või 50 meremiili, sõltuvalt sellest, kumb vahemaa on lühem, peab lennuk olema varustatud:
(4) Päästevest ja samaväärne individuaalne ujuvvahend peab olema varustatud valgustusega, hõlbustamaks isikute leidmist.
§ 9. Kopteri varustus lendamisel veekogu kohal
(1) Kopter peab olema varustatud kergesti kättesaadavas kohas oleva päästevesti või samaväärse individuaalse ujuvvahendiga igale kopteris olevale isikule, kui:
1) kriitilise mootori rikke korral ei suuda kopter jätkata horisontaallendu ning veekogu kohal lendamisel on kaugus kaldajoonest suurem kui autorotatsiooni kaugus;
2) kriitilise mootori rikke korral suudab kopter jätkata horisontaallendu ning lennukaugus veekogu kohal on üle kümne minuti reisikiirusel lennates kaldajoonest;
3) kopterit käitatakse kopteriväljakul või -käitamiskohas, kus õhkutõusul või maandumisel ohuolukorras on võimalik hädamaandumine veekogule.
(2) Päästevest ja samaväärne individuaalne ujuvvahend peab olema varustatud valgustusega, hõlbustamaks isikute leidmist.
(3) Kopter peab olema varustatud statsionaarse või kiiresti täituvate ujukitega ohutuks vee peale laskumiseks, kui:
1) kriitilise mootori rikke korral ei suuda kopter jätkata horisontaallendu ning lennukaugus veekogu kohal on suurem kui autorotatsiooni kaugus kaldajoonest;
2) kriitilise mootori rikke korral suudab kopter jätkata horisontaallendu ning lennukaugus veekogu kohal on üle kümne minuti reisikiirusel lennates kaldajoonest.
(4) Kui lennukaugus hädamaandumiseks sobivast maapinnast ületab 30 minutit reisikiirusel lennates või 50 meremiili, sõltuvalt sellest, kumb vahemaa on lühem, peab kopter olema varustatud:
§ 10. Varustus lendamisel kõrgemal kui 10 000 jalga
(1) Hermetiseerimata õhusõiduk peab rõhkkõrgusel üle 10 000 jala lennates olema varustatud hapnikuseadme ja küllaldase hapnikuvaruga:
1) kõigile meeskonnaliikmetele ja eritööde spetsialistidele kogu 30 minutit ületava lennuaja jooksul, mil rõhkkõrgus kabiinis või salongis on üle 10 000 jala, kuid ei ületa 13 000 jalga;
2) kõigile pardal viibivatele isikutele kogu lennuaja jooksul, mil rõhkkõrgus kabiinis või salongis on üle 13 000 jala.
(2) Hermetiseeritud õhusõiduk, mis lendab rõhkkõrgusel üle 10 000 jala ning kus hoitakse rõhkkõrgus kabiinis ja salongis 10 000 jalga või madalamal, peab olema varustatud hapnikuseadme ja küllaldase hapnikuvaruga kõigile pardal viibivatele isikutele kogu lennuaja jooksul, mil rõhkkõrgus kabiinis või salongis tõuseb dehermetiseerumise tõttu üle 10 000 jala.
(3) Hermetiseeritud õhusõiduk, mis lennukäsiraamatu kohaselt võib lennata rõhkkõrgusel üle 25 000 jala, peab olema varustatud:
1) lennumeeskonnaliikmeid hoiatava dehermetiseerumise signalisatsiooniga;
2) kiirpaigaldatavate hapnikumaskidega lennumeeskonnaliikmetele.
(4) Hermetiseeritud õhusõiduk peab olema varustatud automaatselt käivituva hapnikuseadme ja hapnikuvaruga vähemalt 10 minutiks salongis viibivate isikute jaoks, kui:
1) lennatakse rõhkkõrgusel üle 25 000 jala;
2) lennatakse rõhkkõrgusel 25 000 jalga või madalamal, kuid lennutingimused ei võimalda ohutult nelja minuti jooksul laskuda rõhkkõrgusele 13 000 jalga.
§ 11. Varustus lendamisel jäätumistingimustes
Jäätumistingimustes või prognoositavates jäätumistingimustes lennates peab õhusõiduk olema varustatud vastavate jäätumisvastaste seadmetega.
§ 12. Maaga kokkupõrke hoiatuse süsteem
(1) Turbiinmootoriga lennuk maksimaalse stardimassiga üle 5700 kilogrammi või maksimaalse reisijakohtade arvuga üle üheksa peab olema varustatud maaga kokkupõrke hoiatuse süsteemiga, mis täidab ka maaga kokkupõrke ohtu ennetava hoiatuse funktsiooni.
(2) Maaga kokkupõrke hoiatuse süsteem peab automaatselt tagama lennumeeskonnaliikmete õigeaegse ja täpse hoiatuse maale lähenemise potentsiaalsest ohust.
(3) Maaga kokkupõrke hoiatuse süsteem peab andma hoiatuse vähemalt järgmistes olukordades:
1) liigne laskumiskiirus;
2) liigne kõrguse kaotus pärast starti või kordusringile minekut;
3) ohtlik maapinna lähedus.
(4) Kui lõikes 1 nimetatud õhusõiduki esmane lennukõlblikkussertifikaat on välja antud pärast 1. jaanuari 2011, peab maaga kokkupõrke hoiatuse süsteem andma hoiatuse vähemalt järgmistes olukordades:
2) liigne maapinna lähenemise kiirus;
3) liigne kõrguse kaotus pärast starti või kordusringile minekut;
4) ohtlik maapinna lähedus, kui õhusõiduk ei ole maandumiskonfiguratsioonis;
5) liigne laskumine allapoole instrumentaallähenemise glissaadi.
§ 13. Pardaregistraator
Lennukil maksimaalse stardimassiga üle 5700 kilogrammi või kopteril maksimaalse stardimassiga üle 3175 kilogrammi peab olema pardaregistraator vastavalt 1944. aasta Chicago rahvusvahelise tsiviillennunduse konventsiooni 6. lisa II või III osas sätestatud nõuetele.
§ 14. Kokkupõrke vältimise süsteem
Õhusõiduk peab olema varustatud avariimajaka, õhus kokkupõrke vältimise süsteemi ACAS II ja transponderiga vastavalt lennundusseaduses sätestatud nõuetele.


Vastavusnõuded | Ostugarantii
E-kaubandus on kauplemisviis, kus kaupleja pakub kaupu või teenuseid elektroonilises keskkonnas ja kõik lepingud pakkuja ja kliendi vahel sõlmitakse elektroonilisel teel füüsiliselt üheaegselt samas kohas viibimata.
Dokumendi koostamisel on lähtutud järgmistes seadustes sätestatud nõuetest:
Tarbijakaitseameti (TKA) juhend e-poodidele
Kaupleja registreering MTR-s
Alates 01.juulist 2014 ei pea enam iga e-pood olema registreeritud majandus-tegevuse registris (MTR), vaid peamiselt alkoholi ja tubakatoodetega tegelevad kauplejad ning mõned eriluba vajavad kauplejad. Seega MTR registreeringu vajadus on nõutav ainult nende tegevusaladega kauplejatelt. Allikas: mkm.ee
Peamised nõuded kauplejale ja tema ostukeskkonnale
Kaupleja ostukohas peab olema selgelt leitav ja loetav vähemalt järgmine info:
Ostukohta haldava ettevõtte kontaktid, kuhu saab probleemide korral pöörduda (ettevõtte nimi, asukoht, e-posti aadress ja telefoninumber);
Ostutingimuste kirjeldus tarbija jaoks;
Kaupade eest tasumise võimalused;
Kauba lõpphind, ühikuhind ja saatmiskulud;
Tellimuse tühistamise ja kauba tagastamise tingimused;
Kauba tarneaeg ja -tingimused;
Vorm kodulehel reklamatsioonide esitamiseks;
Privaatsustingimused (kuidas kasutatakse ja kaitstakse kasutajalt saadud isikuandmeid);
Ostukoha omanikul peavad märgise taotlemisel ja pikendamisel puuduma maksuvõlgnevused mitte rohkem kui 3. järjestikusel kuul ning peavad olema esitatud kõik maksudeklaratsioonid;
Ostukoht ei tohi kuuluda Tarbijakaitseameti musta nimekirja;
TKA-l on õigus esitada taotlus Turvalise Müügikoha märgise ära võtmiseks Ostugarantii.ee juhatusele;
Kvaliteedimärgi taotleja peab nõustuma käesoleva dokumendi tingimustega;
Turvalise müügikoha märgist on keelatud kasutada ilma Ostugarantii.ee loata;
Märgis peab viitama Ostugarantii.ee kodulehe vastava sertifikaadi alamlehele;
Lepingutest tulenevad kohustused
Vastavalt võlaõigusseadusele tuleb tarbijale mõistliku aja jooksul enne lepingu sõlmimist teatavaks teha (VÕS § 54 lg 1):
asjaolu, et tarbija loetakse VÕS § 57 alusel taganenuks ka seotud tarbijakrediidilepingust, kui asi omandatakse või teenust saadakse krediidiga ning tarbija taganeb müügi või teenuse osutamise lepingust VÕS § 56 alusel;
Kliendi teavitamine:
Kui pakkuja ei suuda lepingut täita, peab ta sellest tarbijat teavitama ja tagastama tarbijale tema poolt tasutu viivitamata, kuid mitte hiljem kui 30 päeva jooksul teate saatmisest (VÕS § 59 lg 2).
Lepingust taganemine ja raha tagastamine
Kui tarbija lepingust taganeb, tuleb talle tema poolt tasutu (sh postikulu) tagastada viivitamata, kuid mitte hiljem kui 30 päeva jooksul taganemisteate jõudmisest pakkujani (VÕS § 56 lg 3).
Tarbija peab lepingust taganemisel kauplejalt saadu tagastama samuti viivitamata, kuid mitte hiljem kui 30 päeva jooksul (VÕS § 56 lg 3).
Hea kaubandustava
Ostuprotsessid
Tarnijad kes ei täida kohustust;
Finantsprotsessid
Ettevõte peab olema registreeritud MTR-is vastavasse tegevusalasse
Tarneprotsessid


Maareformi käigus kasutusvaldusesse antud maa omandamise seadus – Riigi Teataja
Maareformi käigus kasutusvaldusesse antud maa omandamise seadus (lühend - MaaRKMOS)
Maareformi käigus kasutusvaldusesse antud maa omandamise seadus - sisukord
§ 3 Omandamisele kuuluv maa
§ 4 Kasutusvaldusesse antud maa omandamiseks õigustatud isikud
§ 5 Maa omandamise õiguse tekkimine ja lõppemine
§ 6 Kasutusvaldusesse antud maa võõrandamise korraldaja
§ 7 Maa omandamise taotluse esitamine
§ 8 Maa võõrandamise eeltoimingud
§ 9 Maa ostuhinna määramine
§ 10 Maa võõrandamise otsustamine
§ 11 Maa müügi- ja asjaõiguslepingu sõlmimine
§ 12 Maa võõrandamisega seotud kulud
§ 14 Maareformi seaduse muutmine
§ 15 Riigilõivuseaduse muutmine
RT I, 29.06.2018, 28
Maareformi käigus kasutusvaldusesse antud maa omandamise seadus
Vastu võetud 25.02.2009
RT I 2009, 18, 107
jõustumine 28.03.2009
Käesolev seadus reguleerib maareformi seaduse alusel kasutusvaldusesse antud maa (edaspidi kasutusvaldusesse antud maa) omandamist.
Käesoleva seaduse alusel maa omandamisele ei kohaldata riigivaraseaduses sätestatut, kui käesolevas seaduses ei ole sätestatud teisiti.
§ 3. Omandamisele kuuluv maa
(1) Omandada võib maareformi seaduse alusel kasutusvaldusesse antud maad, mis ei ole vajalik riigivõimu teostamiseks, kohalikule omavalitsusele tema ülesannete täitmiseks või muul avalikul eesmärgil.
(2) Maad, mis sisaldab maavara maapõueseaduse tähenduses, võib omandada valdkonna eest vastutava ministri loal. Loa andmise või sellest keeldumise otsustab valdkonna eest vastutav minister kooskõlas maapõueseadusega, arvestades maavarale juurdepääsu ja maavara kaevandamisväärsena säilimise tagamise vajadust.
(3) Hoiuala maad, kaitsealade sihtkaitse- või piiranguvööndi maad, püsielupaiga maad, kaitstava looduse üksik- ja muu objekti juurde kuuluvat maad ning Natura 2000 võrgustiku maad võib omandada kaitstava loodusobjekti valitseja loal. Loa andmise või sellest keeldumise otsustab kaitstava loodusobjekti valitseja kooskõlas looduskaitseseadusega ja arvestades kehtestatud kaitserežiimi.
(4) Mälestise ja muinsuskaitseala kaitsevööndi maad võib omandada Muinsuskaitseameti loal. Loa andmise või sellest keeldumise otsustab Muinsuskaitseamet kooskõlas muinsuskaitseseadusega ja arvestades kehtestatud kaitserežiimi.
(41) Riigimaantee, raudtee, torujuhtme, kõrgepingeliini või muu joonehitise rajamiseks vajaminevat maad võib omandada valdkonna eest vastutava ministri või tema volitatud asutuse loal. Loa andmise või sellest keeldumise otsustab valdkonna eest vastutav minister või tema volitatud asutus kooskõlas planeeringu ja joonehitise kinnitatud ehitusprojektiga. Kui planeeringu koostamise kohustus puudub, siis otsustatakse loa andmine või sellest keeldumine joonehitise kinnitatud ehitusprojekti alusel.
(42) Kohaliku omavalitsuse ülesannete täitmiseks või muul avalikul eesmärgil vajaliku maa võõrandamise võimalikkuse otsustab Maa-ameti peadirektor.
(5) Kui kasutusvaldusesse antud maa koosseisus on käesoleva paragrahvi lõikes 2, 3, 4, 41 või 42 nimetatud maad või muud riigivõimu teostamiseks või avalikul eesmärgil vajalikku maad, mis ei kuulu käesoleva seaduse alusel omandamisele, võib omandada vaid sellist kasutusvaldusesse antud maad, mille omandamiseks ei ole piiranguid. Omandamisele kuuluva maa eraldamiseks kinnisasi jagatakse.
§ 4. Kasutusvaldusesse antud maa omandamiseks õigustatud isikud
(1) Kasutusvaldusesse antud maad võib omandada isik, kelle kasuks kasutusvaldus seati või kes on kasutusvalduse lepingusse astunud maareformi seaduse § 341 lõike 7 alusel (edaspidi kasutusvaldaja) ja kes:
1) tegeleb põllumajandusliku tootmisega;
2) kasutab maad sihtotstarbeliselt ja head põllumajandustava järgides;
3) ei ole andnud maad teise isiku kasutusse;
4) ei ole raiunud kasutusvaldusesse antud maal kasvavat metsa, välja arvatud maareformi seaduse § 341 lõikes 31 sätestatud erandi alusel;
5) ei oma riigi ees kasutusvaldusega ega maa erastamisega seotud võlgnevusi.
(2) Kasutusvaldusesse antud maa omandamise õigus on päritav üldises korras.
§ 5. Maa omandamise õiguse tekkimine ja lõppemine
(1) Kasutusvaldusesse antud maa omandamise õigus tekib kahe aasta möödumisel kasutusvalduse seadmisest.
(2) Kasutusvaldusesse antud maa omandamise õigus lõpeb kasutusvalduse lõppemisega. Tähtaegselt maa omandamise taotluse esitanud isikul säilib maa omandamise õigus maa omandamise menetluse lõpuleviimiseni, välja arvatud käesoleva seaduse § 11 lõikes 3 nimetatud juhul.
§ 6. Kasutusvaldusesse antud maa võõrandamise korraldaja
(1) Käesoleva seaduse alusel maa võõrandamist korraldab Maa-amet.
§ 7. Maa omandamise taotluse esitamine
(1) Kasutusvaldusesse antud maa omandamiseks esitab kasutusvaldaja maa võõrandamise korraldajale kirjaliku taotluse pärast maa omandamise õiguse tekkimist, kuid mitte hiljem kui kolm kuud enne kasutusvalduse lõppemist.
(2) Maa omandamise taotluse läbivaatamise eest tasub kasutusvaldaja enne taotluse esitamist riigilõivu.
(3) Maa omandamise taotlus peab sisaldama järgmisi andmeid:
1) füüsilise isiku puhul – taotleja ees- ja perekonnanimi, isikukood (isikukoodi puudumisel sünniaeg; välismaalase puhul kehtiva passi või passi asendava dokumendi andmed ja andmed elamisloa kohta), elukoht, kontaktandmed ning äriregistris registreeritud füüsilisest isikust ettevõtja puhul äriregistri registrikood;
2) juriidilise isiku puhul – taotleja nimi, asukoht, äriregistri registrikood ja maa omandamise menetluses juriidilist isikut esindama volitatud isiku nimi, isikukood ja kontaktandmed;
4) taotletava kinnisasja registriosa number;
§ 8. Maa võõrandamise eeltoimingud
(1) Maa võõrandamise korraldaja kontrollib pärast taotluse saamist, kas taotleja vastab käesoleva seaduse § 4 lõikes 1 nimetatud tingimustele.
(2) Kui kasutusvaldaja taotleb käesoleva seaduse § 3 lõikes 2, 3, 4, 41 või 42 nimetatud maa omandamist, pöördub maa võõrandamise korraldaja maa võõrandamiseks vajaliku loa saamiseks pädeva isiku poole. Lähtudes loa andja seisukohast või kohaliku omavalitsuse huvist selgitab maa võõrandamise korraldaja välja omandamisele kuuluva maa ulatuse.
(3) Kui kasutusvaldajal on käesoleva seaduse § 3 lõike 5 alusel õigus omandada osa kasutusvaldusesse antud maast, selgitab maa võõrandamise korraldaja välja kasutusvaldaja huvi lubatud ulatuses maa omandamiseks. Kui kasutusvaldaja soovib omandada osa maast, võtab maa võõrandamise korraldaja vastu otsuse maa osalise võõrandamise kohta ja korraldab kinnisasja jagamise. Kinnisasja jagamisega seotud kulud kannab maa omandaja. Kui kasutusvaldaja nimetatud osa omandada ei soovi, lõpetab maa võõrandamise korraldaja maa omandamise menetluse.
(4) Kui eeltoimingute käigus selgub, et kasutusvaldusesse antud maa võib osutuda vajalikuks riigivõimu teostamiseks, kohalikule omavalitsusele või muul avalikul eesmärgil, on maa võõrandamise korraldajal õigus maa omandamise menetlus peatada kuni riigi, kohaliku omavalitsuse või avaliku huvi selgumiseni, sealhulgas planeeringu kehtestamiseni või joonehitise ehitusprojekti kinnitamiseni.
§ 9. Maa ostuhinna määramine
(1) Kasutusvaldusesse antud maa ostuhinnaks on maa harilik väärtus.
(2) Maa hariliku väärtuse määramisel juhindutakse riigivaraseaduse §-s 46 sätestatust. Maa hindamisel lähtutakse maa sihtotstarbest. Maa hindamisel ei arvestata maad koormavat kasutusvaldust.
(3) Hindamisakt ei tohi riigivara võõrandamise otsuse tegemise ajal olla vanem kui kuus kuud.
(4) Maa ostuhinnast arvatakse maha käesoleva seaduse § 8 lõikes 3 nimetatud dokumentaalselt tõendatud kulud.
§ 10. Maa võõrandamise otsustamine
(1) Maa võõrandamise korraldaja otsustab maa võõrandamise või sellest keeldumise kahe kuu jooksul kasutusvaldusesse antud maa omandamise taotluse esitamisest arvates. Kui kasutusvaldajal on käesoleva seaduse § 3 lõike 5 alusel õigus omandada osa kasutusvaldusesse antud maast, otsustab maa võõrandamise korraldaja maa võõrandamise kahe kuu jooksul pärast kinnisasja jagamist.
(2) Maa võõrandamise otsus peab sisaldama vähemalt:
1) maa võõrandamise õiguslikku alust;
2) omandaja andmeid;
3) võõrandatava kinnisasja andmeid (asukoht, suurus, katastritunnus ja kinnistu number);
4) kasutusvalduse seadmise lepingu andmeid;
5) võõrandatava kinnisasja ostuhinda;
6) võõrandataval kinnisasjal lasuvate kitsenduste, kasutuspiirangute või koormatiste andmeid;
7) müügi- ja asjaõiguslepingu sõlmimise tähtaega, mis võib olla kuni neli kuud maa võõrandamise otsuse tegemisest.
(3) Otsus maa võõrandamise või sellest keeldumise kohta edastatakse kasutusvaldajale viie tööpäeva jooksul otsuse tegemisest arvates.
§ 11. Maa müügi- ja asjaõiguslepingu sõlmimine
(1) Kasutusvaldusesse antud maa müügi- ja asjaõiguslepingu sõlmib riigi nimel Maa-ameti peadirektor või tema volitatud isik.
(2) Kasutusvaldusesse antud maa müügi- ja asjaõigusleping sõlmitakse maa võõrandamise otsuses määratud tähtaja jooksul. Põhjendatud juhtudel võib maa võõrandamise korraldaja eelnimetatud tähtaega pikendada.
(3) Kui maa omandamise õigust omav isik mõjuva põhjuseta ei sõlmi maa müügilepingut käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud tähtaja jooksul, võib maa võõrandamise korraldaja maa võõrandamise otsuse kehtetuks tunnistada.
(4) Kasutusvaldaja on kohustatud hiljemalt müügi- ja asjaõiguslepingu sõlmimisele eelneval tööpäeval tasuma maa ostuhinna või esitama lepingu täitmise tagatise. Lepingu täitmise tagamiseks võib kasutada notari deposiiti.
(5) Kaitstavat looduse üksikobjekti sisaldava või kaitsealal, hoiualal või püsielupaigas asuva kinnisasja omandamise korral peab müügileping sisaldama kaitstava loodusobjekti kohta looduskaitseseaduse § 16 lõikes 1 nimetatud teavet.
(6) Maa müügi- ja asjaõiguslepingu notariaalse vormistamise ja kinnistusraamatusse kande tegemisega seotud kulud kannab maa omandaja.
§ 12. Maa võõrandamisega seotud kulud
Kasutusvaldusesse antud maa võõrandamise korraldamisega otseselt seotud dokumentaalselt tõendatud kulud kaetakse maa müügist laekunud tulude arvelt.
Maareformi käigus kasutusvaldusesse antud maa omandamisele maareformi seaduse § 341 lõike 3 kuni 2002. aasta 31. detsembrini kehtinud redaktsioonis sätestatud tingimustel kohaldatakse käesoleva seaduse sätteid, arvestades nimetatud redaktsioonis sätestatud tingimustest tulenevaid erisusi. Kui eelmises lauses nimetatud juhul on maa omandamise õigus tekkinud enne käesoleva seaduse jõustumist, on kasutusvaldajal õigus esitada maa omandamise taotlus pärast käesoleva seaduse jõustumist, kuid mitte hiljem kui kolm kuud enne kasutusvalduse lõppemist.
§ 14. Maareformi seaduse muutmine
§ 15. Riigilõivuseaduse muutmine