text:
Hellenurme Maakultuurimaja põhimäärus – Riigi Teataja
Hellenurme Maakultuurimaja põhimäärus
Hellenurme Maakultuurimaja põhimäärus - sisukord
§ 2 Kultuurimaja ülesanded ja tegevusalad
§ 3 Kultuurimaja õigused ja kohustused
§ 4 Kultuurimaja juhtimine
§ 5 Struktuur ja töökorraldus
§ 6 Kultuurimaja vara, finantseerimine, aruandlus ja järelevalve
RT IV, 10.05.2016, 32
Vastu võetud 05.05.2016 nr 10
(1) Hellenurme Maakultuurimaja (edaspidi kultuurimaja) on Palupera Vallavalitsuse hallatav asutus.
(2) Kultuurimaja on kohalikule elanikkonnale kultuurilist, meelelahutuslikku ja sporditegevust pakkuv asutus.
(3) Kultuurimaja asub Palupera vallas Hellenurme külas.
(4) Kultuurimajal on oma alaeelarve Palupera valla eelarves.
(5) Kultuurimaja põhimääruse ja selle muudatused kinnitab Palupera Vallavolikogu (edaspidi volikogu).
(6) Kultuurimaja juhindub oma tegevuses Eesti Vabariigis kehtivatest õigusaktidest, volikogu määrustest ja otsustest, vallavalitsuse määrustest ja korraldustest ning käesolevast põhimäärusest.
§ 2. Kultuurimaja ülesanded ja tegevusalad
(1) Kultuurimaja põhiülesanded on:
1) kohaliku kultuuri- ja spordielu edendamine;
2) rahvakultuuri säilitamine ja arendamine;
3) kohalikele elanikele õppe- ja enesetäiendamise võimaluste pakkumine ja vabaharidusliku koolituse korraldamine;
4) kohaliku seltsielu edendamine;
5) professionaalse kunsti vahendamine;
6) koostöö tegemine piirkonna teiste kultuuri- ja haridusasutustega ning muude asutuste ja organisatsioonidega paikkonna kultuuri- ja hariduselu korraldamisel;
7) kultuurimaja valduses olevate valla kultuuri- ja spordielu kajastavate trükiste, fotode, auhindade ja muu taolise kogumine, säilitamine ja külastajatele nähtavaks tegemine.
(2) Kultuurimaja tegevusalad on:
1) taidlus-, huvi- ja spordiringide töö korraldamine;
3) kursuste ja õpiringide korraldamine;
4) kultuuri- ja spordiürituste korraldamine;
5) noorsootöö korraldamine;
6) koostöö küladega, külaliikumise koordineerimine.
§ 3. Kultuurimaja õigused ja kohustused
Kultuurimajal on oma ülesannete täitmiseks järgmised õigused ja kohustused:
1) osutada kultuurimaja kasutajatele tasulisi teenuseid (ruumide üürimine, võistluste või muude kultuuri- ja spordiürituste korraldamine jne);
2) saada oma tööks vajalikku teavet kõikidelt Palupera valla asutustelt;
3) sõlmida oma ülesannete täitmiseks ja oma eelarve piires kultuurimaja nimel lepinguid;
4) vallata, kasutada ja käsutada kultuurimaja valduses olevat vallavara volikogu kehtestatud korras;
5) sooritada muid õigusaktidest ja käesolevast põhimäärusest tulenevaid toiminguid.
§ 4. Kultuurimaja juhtimine
(1) Kultuurimaja töötajate koosseisu kinnitab vallavalitsus. Töötamine kultuurimajas toimub töölepingu alusel ja seda reguleeritakse tööseadusandlusega.
(2) Kultuurimaja tööd juhib juhataja (edaspidi juht), kelle kinnitab ametisse ja vabastab ametist vallavalitsus vallavanema ettepanekul. Juhiga sõlmib, muudab ja lõpetab töölepingu ning täidab muid tööandja õigusi ja kohustusi vallavanem.
(3) Juht:
1) korraldab kultuurimaja tegevust ja vastutab selle ülesannete täitmise eest;
2) korraldab valla kultuuri- ja sporditegevuse arvestust, aruandlust ja analüüsi;
3) vastutab kultuurimaja eelarvest kinnipidamise eest;
4) esindab kultuurimaja;
5) tagab kultuurimaja valdusse antud vallavara säilimise, korrashoiu ja sihtotstarbelise kasutamise;
6) teeb vallavalitsusele ettepanekuid:
-kultuuri- ja sporditöö korraldamise üldküsimustes;
-rahvamajaga seotud küsimuste paremaks lahendamiseks;
-täiskasvanute, noorte ja laste vaba aja veetmise korraldamiseks ning vastavate tingimuste loomiseks;
-muudes kultuuri ja spordiga seotud küsimustes;
7) töötab välja töökorralduse reeglid;
8) vastutab kultuurimajas üldise tuleohutuse eest, sealhulgas tuleohutuspaigaldiste soetamise, kontrolli ja hoolduse eest; asutuse töötajate tuleohutusalase ja tööohutusalase juhendamise eest ning seaduses ettenähtud juhtudel ka tulekahjuõppuste läbiviimiste eest;
9) täidab muid seadustest ja Palupera valla omavalitsusorganite õigusaktidest tulenevaid ülesandeid.
(1) Kultuurimaja personal koosneb juhist ja teistest töötajatest.
(2) Kultuurimaja töötajatega sõlmib, muudab ja lõpetab töölepingu kultuurimaja juht.
(3) Kultuurimaja kasutamise korraldus, klientide õigused ja kohustused kehtestatakse maja kodukorraga ning tehakse teatavaks igale kliendile.
(4) Kultuurimaja tasuliste teenuste hinnakirja kinnitab vallavalitsus.
§ 6. Kultuurimaja vara, finantseerimine, aruandlus ja järelevalve
(1) Kultuurimaja vara moodustavad talle vallavalitsuse poolt sihtotstarbeliseks valdamiseks ja kasutamiseks antud maa, rajatised, seadmed, inventar ja muu vara.
(2) Vara valdamine, kasutamine ja käsutamine toimub volikogu kehtestatud korra alusel.
(3) Kultuurimaja tuludeks on laekumised kohalikust eelarvest, annetustest, tema põhitegevusega seotud tasulistest teenustest ning laekumistest sihtasutustelt ja sihtkapitalidelt.
(4) Kultuurimaja majanduslikust tegevusest (tasulised üritused, teenused jms) laekuvad tulud lülitatakse valla eelarvesse ja neid kasutatakse kultuurimaja kulude katteks vastavalt Palupera valla eelarve koostamise, vastuvõtmise ja täitmise korrale.
(5) Kultuurimaja eelarvekava koostab juht vastavalt kehtestatud korrale.
(6) Kultuurimaja raha ja vara kasutamist kontrollib vallavalitsus.
(1) Kultuurimaja ümberkorraldamine, tegevuse lõpetamine ja põhimääruse muutmine toimub volikogu otsuse alusel ja tema kehtestatud korras.
(2) Kultuurimaja ümberkorraldamisest või tegevuse lõpetamisest teatab Palupera Vallavalitsus kirjalikult maavanemale ja kultuurimaja töötajatele kolm kuud enne ümberkorraldamise või tegevuse lõpetamise tähtaega.
(1) Palupera Vallavolikogu 18.05.2000. a määrus nr 22 „Nõuni ja Hellenurme kultuurimajade põhimääruse kinnitamine“ lisa nr 2 tunnistatakse kehtetuks.
(2) Määrus jõustub 20. mail 2016. a.

matches:
§ 2
§ 3
§ 4
§ 5
§ 6
§ 2
§ 3
§ 4
§ 6


text:
Euroopa väiksemate kohtuvaidluste menetlus - EL tarbija nõustamiskeskus
Kaebuste lahendamine » Euroopa väiksemate kohtuvaidluste menetlus
Väiksemate kohtuvaidluste menetlus on täiendavaks võimaluseks tarbijale, kellel ei ole õnnestunud lahendada vaidlust mõne teise liikmesriigi kauplejaga.
Juhend Euroopa väiksemate kohtuvaidluste menetluse alustamiseks
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11.juuli 2007.aasta määrusega nr 861/2007 on loodud Euroopa väiksemate kohtuvaidluste menetlus, mille eesmärgiks on lihtsustada ja kiirendada piiriüleste väiksemate kohtuvaidluste menetlemist ning vähendada kohtumenetlusega kaasnevaid kulusid. Määrus on kohaldatav kõikides Euroopa Liidu liikmesriikides, välja arvatud Taanis. Euroopa väiksemate kohtuvaidluste menetlus on vaidluspooltele kättesaadav alternatiivina liikmesriikide õiguses sätestatud menetlustele.
Euroopa väiksemate kohtuvaidluste menetlust saab kasutada piiriülestes tsiviil- ja kaubandusasjades, kui nõude väärtus ei ületa 2000 Eurot.
Kohtumenetlus peaks alati jääma siiski viimaseks võimaluseks probleemi lahendamisel. Vaidluse korral tuleks esmalt püüda kauplejaga läbirääkida, et leida rahuldav lahendus. Kui see ei anna soovitud tulemust, tasuks võimalusel kasutada kohtuväliseid kaebuse lahendamise skeeme (Alternative Dispute Resolution).
Kui vajad abi ja nõu, kuidas kauplejale pretensiooni esitada, milliseid kohtuväliseid kaebuse lahendamise võimalusi kasutada või kuidas alustada Euroopa väiksemate kohtuvaidluste menetlust, võta ühendust Euroopa Liidu tarbija nõustamiskeskusega:
Tel: 6201708, 6201736
Fax: 6201701
e-post: consumer@consumer.ee
koduleht: www.consumer.ee
1. samm – Nõudevormi esitamine
Euroopa väiksemate kohtuvaidluste menetlus on kirjalik menetlus, mis toimub selleks spetsiaalselt loodud vormide alusel. Vormid on leitavad Euroopa Tsiviilasjade Justiitsatlases (http://ec.europa.eu/justice_home/judicialatlascivil/) ning neid on kokku neli:
Vorm A – Nõudevorm
Vorm B – Kohtu taotlus nõudevormi parandamiseks ja/või täiendamiseks
Vorm C – Vastusvorm
Vorm D – Kinnitus Euroopa väiksemate kohtuvaidluste menetluse raames tehtud kohtuotsuse kohta.
Vormid on kättesaadavad kõikides Euroopa Liidu ametlikes keeltes, sh ka eesti keeles. Need on lihtsalt täidetavad ning koos asjakohaste selgitustega.
Menetluse alustamiseks on vajalik täita vorm A. Täitmine peab toimuma selle kohtu asukohamaa keeles, kes menetlust läbi viib. Enamus liikmesriike aktsepteerivad vorme ka inglisekeelsena.
Tarbijalepingutest tulenevate vaidluste korral on tarbijal (avaldajal) võimalus esitada nõudevorm kas oma elukohajärgsesse kohtusse või kaupleja asu- või tegevuskoha järgsesse kohtusse.
Nõudevormis tuleks esitada nõuet toetavate tõendite kirjeldus ning vormile tuleks lisada asjakohased täiendavad dokumendid. Täiendavaid tõendeid on vajadusel võimalik esitada ka menetluse käigus.
Euroopa väiksemate kohtuvaidluste menetlemisel kohaldatakse reeglina selle riigi menetlusõigust, kus menetlus läbi viiakse.
Täidetud vorm A tuleb saata pädevale kohtule posti, faksi või elektronposti teel sõltuvalt sellest, millist edastamisviisi pädev kohus aktsepteerib. Sellekohane teave on kättesaadav Euroopa Tsiviilasjade Justiitsatlasest.
2. samm – Esitatud teabe hindamine kohtus
Nõudevormi laekumisel hindab kohus, kas nõue kuulub Euroopa väiksemate kohtuvaidluste menetluse määruse reguleerimisalasse. Kui vaidlus väljub pädevusest teavitab kohus sellest avaldajat. Avaldajal on õigus seejärel oma nõue tagasi võtta või jätkata menetlust vastavas liikmesriigis kohalduva menetlusõiguse kohaselt.
Kui avaldaja poolt esitatud nõue kuulub määruse reguleerimisalasse, hindab kohus esmalt esitatud teabe selgust, piisavust ja põhjendatust. Vajadusel määrab kohus avaldajale täiendava tähtaja nõudevormi täiendamiseks ja/või parandamiseks või nõude tagasivõtmiseks. Selleks kasutab kohus vormi B.
Kui nõue on selgelt põhjendamatu või kui avaldaja ei täienda või ei paranda vormi ettenähtud tähtaja jooksul, lükkab kohus avalduse tagasi.
Kõikide Euroopa väiksemate kohtuvaidluste menetluse raames koostatud dokumentide kättetoimetamine toimub üldjuhul tähitud posti teel, mida tõendab kättesaamise kuupäevaga vastuvõtuteatis.
3. samm – Nõude edastamine vastaspoolele
Euroopa väiksemate kohtuvaidluste menetlus on üldjuhul kirjalik menetlus. Kohus peab istungi, kui ta peab seda vajalikuks või kui üks pooltest seda taotleb. Kohus võib sellise taotluse ka tagasi lükata. Sellist tagasilükkamist eraldi vaidlustada ei ole võimalik. Istungi pidamise vajadusel võib kohus teha seda videokonverentsina või teisi sidetehnoloogia vahendeid kasutades.
Euroopa väiksemate kohtuvaidluste menetluses ei ole nõutav poolte esindamine advokaadi või mõne muu õigusala esindaja poolt.
Pärast nõuetekohase nõudevormi saamist täidab kohus vormi C ning saadab selle 14 päeva jooksul koos asjassepuutuvate dokumentide koopiatega vastaspoolele. Vastaspool peab vastama kohtule 30 päeva jooksul alates nõude kättesaamisest, täites vormis C selleks ettenähtud osa ning lisades vajadusel ka asjakohased tõendavad dokumendid. 14 päeva jooksul pärast vastaspoolelt laekunud vastust, edastab kohus sellest koopia avaldajale.
Vastaspoolel on õigus vajadusel esitada ka vastunõue täites selleks vormi A. Vastunõude vorm koos asjassepuutuvate dokumentidega saadetakse avaldajale 14 päeva jooksul alates selle kättesaamisest ning avaldajal on aega vastunõudele vastata 30 päeva jooksul.
Kohus teeb asjas otsuse 30 päeva jooksul alates vastuse saamisest vastaspoolelt või avaldajalt. Kui kohus leiab, et on vajalik saada lisateavet, koguda tõendeid või pidada kohtuistung, teeb ta seda samuti 30 päeva jooksul.
Kohtuotsus saadetakse pooltele tähitud postiga vastuvõtuteatisega.
4. samm – Kohtuotsuse täitmine
Euroopa väiksemate kohtuvaidluste menetluses tehtud kohtuotsus on täidetav vaatamata võimalikule edasikaebamisele.
Ühes liikmesriigis Euroopa väiksemate kohtuvaidluste menetluse raames tehtud kohtuotsust tunnustatakse ja täidetakse teises liikmesriigis ilma täidetavaks tunnistamise määruse tegemise kohustuseta ning ilma võimaluseta tunnustamist vaidlustada.
Vajadusel annab kohus ilma lisakuludeta kohtuotsuse kinnituse, kasutades selleks vormi D.
Menetluse kulud kannab kaotaja pool, kuid kohus ei mõista siiski võitnud poole kasuks välja kulusid, mis on tehtud vajaduseta või on nõuet arvestades ebaproportsionaalsed.
Kohtuotsuse täitmisel lähtutakse selle liikmesriigi õigusest, kus otsust täidetakse.
Kohtuotsuse täitmist taotlev pool esitab kohtuotsuse ärakirja ning kinnituse (vorm D), mis on vajadusel tõlgitud kohtuotsust täitva liikmesriigi poolt aktsepteeritavasse keelde.
Vaidlused, mille puhul ei saa kasutada Euroopa väiksemate kohtuvaidluste menetlust
Euroopa väiksemate kohtuvaidluste menetluse määrus ei kohaldu juhtumitele, mis puudutavad:
Maksu-, tolli- ja haldusasju;
Riigivastutust riigivõimu teostamisel;
Füüsiliste isikute seisundit või õigus- ja teovõimet;
Abielusuhteid, testamenti või pärimist ning ülalpidamiskohustustest tulenevaid varalisi õigusi;
Pankrotimenetlusi, maksejõuetute äriühingute või teiste juriidiliste isikute likvideerimismenetlusi, kohtulikke kokkuleppeid, kompromisse ning muid sarnaseid menetlusi;
Sotsiaalkindlustust;
Vahekohtumenetlust;
Tööõigust;
Kinnisvara üürimist või rentimist, v.a. rahaliste nõuetega seotud hagid;
Eraelu puutumatust ja isikuõiguste rikkumist, sh. au teotamist.
Euroopa väiksemate kohtuvaidluste menetluse eelised võrreldes tavalise kohtumenetlusega:
Vähem kulukas

matches: kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus kohus kohus kohus Kohus kohus kohus kohus


Valga linna ehitusmäärus – Riigi Teataja
Valga linna ehitusmäärus
KO 2007, 76, 945
Vastu võetud 30.03.2007 nr 2
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lg 1 p 29 ja lg 2, planeerimisseaduse § 5 ja ehitusseaduse § 19 lg 4 alusel ning arvestades keskkonnamõju hindamise ja keskkonnajuhtimissüsteemi seadust, maakatastriseadust ja teeseadust
Valga linna ehitusmääruse (edaspidi määruse) ülesandeks on:
1) Linna ruumilise planeerimise, ehitusliku projekteerimise ja ehitamise üldiste põhimõtete ning reeglite seadmine;
2) Valga Linnavalikogu (edaspidi linnavolikogu) ja Valga Linnavalitsuse (edaspidi linnavalitsus) vahel planeerimis- ja ehitusalaste ülesannete jaotuse määramine.
§ 2. ÜLESANNETE JAOTUS PLANEERIMISVALDKONNA KORRALDAMISEL
(1) Planeerimisvaldkonna küsimusi otsustavad linnavolikogu ja linnavalitsus, kui seaduses või ehitusmääruses ei ole sätestatud teisiti.
(2) Seaduse või ehitusmääruse alusel linnavolikogu pädevusse kuuluvate õigusaktide eelnõude ettevalmistamist korraldab ehitus-planeerimisamet (edaspidi amet).
(3) Linna planeerimisvaldkonna küsimused valmistab otsustamiseks ette linnavalitsuse ehitus- planeerimisamet
(4) Linnavalitsus võib volitada tema pädevusse kuuluvat küsimust otsustama linnavalitsuse struktuuriüksuse.
(5) Linnavalitsus võib ehitusmäärusega tema struktuuriüksustele antud pädevust muuta (struktuuriüksuste vahel ümber jaotada) või struktuuriüksuse pädevusse antud küsimused enda otsustada võtta.
(6) Linnavalitsus võib linna sihipärase ruumilise arengu tagamiseks, linnalise tähtsusega planeeringute ning ehitiste eskiislahenduste läbivaatamiseks ja arhitektuurivõistluste korraldamiseks ning ehitusprojektide läbivaatamiseks moodustada nõuandvaid töögruppe. Nõuandvate töögruppide koosseisu ja tegutsemise alused kinnitab linnavalitsus.
II PLANEERIMINE
§ 3. PLANEERINGU KOOSTAMINE
(1) Planeeringu koostamise algatamise vormikohane ettepanek esitatakse ametile.
(2) Ametil on planeeringu koostamise algatamise ettevalmistamiseks õigus nõuda planeeringu koostamisest huvitatud isikult täiendavaid planeeringu algatamisega seotud dokumente, s.h. planeeringu eskiislahendust. Eskiislahendusega tuleb näidata olemasolevate ja planeeritavate hoonete asukohad, liikluse ja parkimise lahendus ning haljastamise põhimõtted.
(3) Kui planeeringu algatamise ettepanek on vastuolus linna üldplaneeringuga või seda täpsustava teemaplaneeringuga, maaala kohta kehtiva detailplaneeringuga või ei arvesta ruumilise arenguga kaasnevat majandusliku, sotsiaalse ja kultuurilise keskkonna ning looduskeskkonna pikaajalisi suundumusi ja vajadusi, informeerib amet eelnimetatud asjaolu(de)st kirjalikult ettepaneku tegijat. Amet teatab planeeringu algatamise ettepaneku tegijale oma seisukoha planeeringu algatamise ja võimalike lähtetingimuste kohta ning annab ettepaneku tegijale mõistliku tähtaja oma seisukoha esitamiseks.
(4) Linnavolikogu otsustab:
1) linna või selle osa üldplaneeringu koostamise algatamise;
2) üldplaneeringu teemaplaneeringu koostamise algatamise;
3) linnaga piirneva(te) kohaliku(e) omavalitsus(t)ega ühise üldplaneeringu algatamise;
4) linna üldplaneeringu või teemaplaneeringu muutmise ettepanekut sisaldava detailplaneeringu koostamise algatamise;
5) riiklikult tähtsa ehitise asukohaettepaneku ning planeeringu algatamise;
6) kinnisasja sundvõõrandamise taotluse esitamise kinnisasja sundvõõrandamise seaduses ettenähtud alusel, kui see on vajalik üld- või detailplaneeringu elluviimiseks.
(5) Linnavalitsus otsustab:
1) planeeringu koostamise algatamise käeoleva paragrahvi lõikes 4 sätestamata juhtudel;
2) detailplaneeringu koostamise lihtsustatud korras.
(6) Planeeringu koostamise algatamisel kinnitatakse planeeringu lähteseisukohad ja planeeritava ala suurus.
(7) Planeeringu koostamise algatamisest loobumise asjaolud:
2) algatamise ettepanek on vastuolus linna või selle osa üldplaneeringuga või teemaplaneeringuga;
3) detailplaneeringu kehtestamine võib kaasa tuua avalikule sektorile põhjendamatuid kulutusi või kaasneb oluline keskkonnamõju;
4) algatamise ettepanek ei arvesta ruumilise arenguga kaasneva majandusliku, sotsiaalse ja kultuurilise keskkonna ning looduskeskkonna pikaajalisi suundumusi ja vajadusi.
(8) Planeeringu algatamise korral annab amet ühe kuu jooksul avalikkusele informatsiooni planeeritava maa-ala suuruse ja asukoha kohta ning tutvustab planeeringu eesmärki ajalehes “Valgamaalane” ja Valga linna koduleheküljel.
(9) Linnavalitsus võib algatatud detailplaneeringu koostamisest huvitatud isikuga sõlmida lepingu detailplaneeringu koostamise ja rahastamise kohta.
(10) Detailplaneeringu lahend esitatakse ametile läbivaatamiseks ja vastuvõtmise eelnõu tegemiseks paberikandjal kahes eksemplaris ja CD-l pdf formaadis. Pärast detailplaneeringu kehtestamist tuleb esitada täiendavalt kolm eksemplari kehtestatud detailplaneeringust paberkandjal, lisaks CD-l planeeringu kaust tervikuna pdf formaadis ning failidena joonised dgn või dwg formaadis ning tekstid doc formaadis.
(11) Planeeringu koostamise aluskaartiks on linnavalitsuses registreeritud topo- geodeetiline alusplaan.
(12) Planeeringu vastuvõtmise, avaliku väljapaneku korraldamise ja kehtestamise otsustab planeeringu algatamise õigust omav organ.
(13) Linnavalitsus annab seaduses sätestatud juhtudel loa ilma detailplaneeringut koostamata hoone ehitusprojekti koostamiseks ning maa- ala kruntimiseks, krundi sihtotstarve muutmiseks ja rajatise ehitusprojekti koostamiseks.
III EHITAMINE
§ 4. EHITISTE ÜLDNÕUDED
(1) Hoone paigutatakse ja püstitatakse planeeringuga või projekteerimistingimustega ette nähtud hoonestusalale ja tema põhimaht kohustuslikule ehitusjoonele.
(2) Ehitise (v.a maa-aluse tehnorajatise) projekteerimisel ja ehitamisel tuleb jätta selle minimaalseks kauguseks naaberkrundi piirist vähemalt pool ehitise piiripoolse osa kõrgusest, kui naaberkruntide omanikud ei lepi kokku teisti ja selle kokkuleppega on nõustunud tuleohutuse järelevalveasutus või kui detailplaneering või projekteerimistingimused ei näe ette teisti.
(3) Ehitise projekteerimisel ja ehitamisel tuleb kasutada nõuetele vastavaid ja linnakeskkonda sobivaid materjale. Ümarpalk välisviimistlusmaterjalina ei ole lubatud.
(4) Hoone kõrguse määramisel loetakse selle kõrguseks katuse välispinna kõrgem punkt. Hoone kõrguse määramisel ei võeta arvesse katusel asuvaid kujunduslike elemente ning tehnorajatisi, mille kõrgus on alla 1,6m ja laius alla 1,0m, kui detailplaneering ei näe ette teisti. Rajatise kõrguse määramisel loetakse selle kõrguseks rajatise kõrgeim punkt.
(5) Omanik on kohustatud taotlema ametist kirjaliku kooskõlastuse:
1) ehitise välisviimistluse muutmiseks;
3) krundi tänavapoolse piirde muutmiseks või uue ehitamiseks. Kruntide vahelised piirded rajatakse ja vajadusel muudetakse naabritevahelisel kokkuleppel, kui detailplaneering või projekteerimistingimused ei näe ette teisti.
4) aladel, kus hoonetevaheline ruum on kõigile vabalt kasutatav puhke-, meelelahutus- või muu üldkasutatava alana, on piirdeaedade püstitamine keelatud, kui detailplaneering või projekteerimistingimused ei näe ette teisti.
§ 5. EHITUSLIK PROJEKTEERIMINE
(1) Detailplaneeringu koostamise kohustuse korral on ehitusprojekti koostamise aluseks kehtiv detailplaneering.
(2) Detailplaneeringu koostamise kohustuse puudumise korral on projekteerimise aluseks ameti poolt koostatud projekteerimistingimused. Enne 01.01.2002 kehtestatud detailplaneeringute nõuete täpsustamiseks võib amet määrata projekteerimistingimuste väljastamise kohustuse.
(3) Projekteerimistingimustega määratakse sõltuvalt kavandatavast ehitustegevusest:
1) ehitusala seotuna krundipiiretega või rajatise asukoht;
2) lubatud hoonete suurim ehitusalane pindala;
3) hoone esimese korruse põranda kõrgus (+/- 0.00);
5) katusekalle, katuse tüüp ja materjal;
6) hoone suurim lubatud kõrgus;
7) fassaadimaterjal;
9) haljastuse ja heakorrastuse nõuded;
10) ehitusjäätmete käitlemine (ehitusprojektis peab olema käsitletud ehitusjäätmete hinnanguline kogus ja liigitus vastavalt kehtivale jäätmeloendile; pinnasetööde bilanss; selgitused jäätmete liigiti kogumiseks ehitusplatsil; jäätmete edasine liigiti suunamine ja üleandmine jäätmekäitlejale);
11) sidumine infrastruktuuriobjektidega;
12) kooskõlastamise kohustused;
13) muud konkreetse ehitise ala ja ehitisega seotud tingimused;
(4) Vajalike kooskõlastustega ehitusprojekt esitatakse ametile kahes eksemplaris, millest vähemalt üks peab olema köidetud arhiveerimise nõuetele vastavalt formaadis A4.
(5) Ehitise omanik on kohustatud tagama ehitusprojekti säilimise ehitise olemasolu jooksul. Amet säilitab talle esitatud ehitusprojekti ja ehitisega seotud dokumendid ehitise olemasolu jooksul.
(6) Muinsuskaitse alal peab planeerimisel, projekteerimisel ja ehitamisel lisaks järgima muinsuskaitse seadust ja Valga linnatuumiku muinsuskaitseala põhimäärusest tulenevaid nõudeid ja eritingimusi.
§ 6. EHITUSLUBA
(1) Ehitusloa saamiseks esitatakse ametile ehitusprojekt kahes eksemplaris koos ehitusloa taotlusega ning kviitung riigilõivu tasumise kohta.
(2) Kui ehituse käigus tekkib jäätmeid üle 1m3 päevas või üle 10m3 kogu ehitusperioodi kestel, tuleb nende käitlemine ja ehitusloa taotlus kooskõlastada SA-ga Valga Piirkonna Keskkonnakeskus (edaspidi keskkonnakeskus).
(3) Ehitusloa väljastamise või sellest keeldumise otsustab amet 20 päeva jooksul ehitusloa taotluse ja nõuetekohaselt vormistatud ehitusprojekti saamise päevast arvates.
(4) Juhul kui ehitamise käigus tekib vajadus ehitusprojekti muuta, pöördub asjast huvitatud isik ameti poole, kus otsustatakse edaspidine tegevus.
(5) Ehitusseaduse § 15 lg 1 nimetatud tunnustele vastavat väikeehitist võib ehitada ameti kirjalikul nõusolekul. Kirjaliku nõusoleku saamiseks esitatakse ametile vormikohane taotlus ja välismõõtudega varustatud asendiplaan M1:500 või M1:1000, millel näidatakse väikeehitise soovitav asukoht, olemasolevad ja rajatavad tehnovõrgud, põhiplaan ja hoonete puhul vähemalt kaks vaadet.
(6) Kuni 20m2 ehitusalase pinnaga väikeehitist võib ehitada ehitusloata ja kirjaliku nõusolekuta. Selline väikeehitis ei või paikneda eespool krundi ehitusjoont ja naaberkrundi piirile lähemal kui pool väikeehitise kõrgusest, kui puudub naaberkinnistu omaniku kooskõlastus.
(7) Väikeehitise ehitamine tuleb kooskõlastada tuleohutusnõuete osas järelvalvet teostava ametiasutusega. Hoone peab olema arhitektuurses kooskõlas krundi ja ümbritseva varasema hoonestusega.
(8) Peale väikeehitise valmimist tuleb ametile esitada vormikohane ehitise teatis ja teostusjoonis
(9) Ehitise lammutamiseks esitab ehitise omanik ametile lammutusloa taotluse koos asendiplaaniga, kus on näidatud lammutatav ehitis ja tehnovõrgud. Amet otsustab lammutusprojekti koostamise ja kooskõlastamise vajaduse. Lammutusluba väljastatakse omanikule peale riigilõivu tasumist.
(10) Lammutusloa taotlus ja lammutusprojekt peavad olema kooskõlastatud keskkonnakeskusega.
(11) Peale ehitise lammutamist tuleb ametile esitada teatis ehitusregistri andmete muutmiseks.
(12) Korterelamutes korterite ümberehitamine, kui muudetakse korterite planeeringut uute avade tegemisega mittekandvatesse seintesse või kui lammutatakse mittekandvaid seinu, on lubatud ameti kooskõlastusega, milleks tuleb esitada ehitusspetsialisti poolt koostatud tööjoonis. Amet võib nõuda ekspertseisukohaga ehitusprojekti koostamist kogu hoonele.
(13) Korterelamu akende ja uste vahetamisel korteriomanike poolt peavad uued avatäited olema analoogsed esialgsetega, säilitades eelkõige gabariidid ja klaasijaotused. Arhitektuuriliselt sobimatud ja välisfassaadide välimust rikkuvad avatäited kuuluvad asendamisele.
(14) Korterelamute katuste, fassaadide ja avatäidete renoveerimis- või rekonstrueerimistööde kohta tuleb üldjuhul koostada terviklahendustega projekt ning taotleda ehitusluba.
§ 7. KASUTUSLUBA
(1) Kasutusloa saamiseks esitatakse ametile vormikohane taotlus koos seadustes ja nende alusel kehtestatud õigusaktides nõutud dokumentidega ning tasutakse riigilõiv. Ehitise tehnilised dokumendid esitatakse köidetult arhiveerimise nõuetele vastavalt formaadis A4.
(2) Kui ehituse käigus tekib jäätmeid üle 10m3, tuleb ehitise vastuvõtmiseks esitatavatele dokumentidele lisada keskkonnakeskuses kinnitatud õiend (jäätmekäitlejate lepingute või arvete ja kviitungitee koopiad) ehitusjäätmete nõuetekohase käitlemise kohta.
(3) Amet kontrollib ehitise vastavust õigusaktidega ettenähtud nõuetele, kaasates vajadusel ehitise ülevaatuse tegemisse selleks pädevaid isikud ja institutsioone.
(4) Valminud uusehitise (v.a ajutine ehitis) kohta esitatakse teostusjoonised ja krundi ulatuses ehitusjärgne topo- geodeetiline plaan (koostatud vastavalt linna poolt kinnitatud digitaalselt teostatavate geodeetiliste andmete esitamise korrale), mis lisatakse paberkandjal ja digitaalsel kujul kasutusloa taotlusmaterjalidele. Ehitusjärgne topo- geodeetiline plaan peab kajastama hoonet ümbritsevat situatsiooni.
(5) Ehitise kasutusloa väljastamise või sellest keeldumise ja kehtetuks tunnistamise otsustab linnavalitsus. Kasutusloa väljastab amet 20 päeva jooksul kasutusloa väljastamiseks vajaliku viimase dokumendi esitamise päevast alates
§ 8. EHITUSJÄRELVALVE
(1) Ehitusjärelvalvet ehitusseaduse § 59 mõistes teostab amet. Ehitusjärelvalvet teetööde osas teostab linnahooldusamet.
(2) Ehitise omanik esitab ametile ehitamise alustamise kohta vormikohase teate vähemalt kolm päeva enne ehitamise alustamist. Muude nõutavate dokumentide hulgas tuleb uusehituse korral esitada ehitise mahamärkimise akt.
(3) Hoone 0- tsükli (vundamendi) valmimisel esitab ehitise omanik ametile vundamendi teostusmõõdistuse. Kui ehituse käigus on tekkinud viga, tohib ehitust jätkata pärast vea kõrvaldamist ameti järelvalveametniku loal.
(4) Teede ja tänavate ning tehnovõrkude ehitamiseks ja remontimiseks, puurimistöödeks ja muudeks mullatöödeks Valga linna territooriumil tuleb taotleda linnahooldusametist kaeveluba. Kaeveluba ei ole nõutav ehituskrundil vundamendisüvendi ja muude projektikohaste süvendite kaevamiseks, kui antud objektile on väljastatud ehitusluba.
(1) Käesoleva määruse rikkumise eest vastutab süüdlane Eesti Vabariigi õigusaktides sätestatud korras.
(2) Tunnistada kehtetuks Valga linna ehitusmäärus (KO 2004, 87, 809; 2005, 52, 461).
(3) Määrus jõustub 9. aprillil 2007. aastal.
Linnavolikogu esimees Feliks Rõivassepp


text:
5. juuni 2007(*)
Kaupade vaba liikumine – EÜ artiklid 28, 30 ja 31 – Siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt on üksikisikutel keelatud alkohoolseid jooke importida – Alkohoolsete jookide turustamise Rootsi riigimonopoli olemasolu ja toimimist käsitlev õigusnorm – Hindamine – EÜ artikliga 28 vastuolus olev meede – Õigustatus inimeste elu ja tervise kaitsmiseks – Proportsionaalsuse kontroll
Kohtuasjas C‑170/04,
mille esemeks on EÜ artikli 234 alusel Högsta domstolen’i (Rootsi) 26. märtsi 2004. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 6. aprillil 2004, menetluses
Tony Staf,
koosseisus: esimese koja esimees presidendi ülesannetes P. Jann, kodade esimehed C. W. A. Timmermans, A. Rosas, R. Schintgen, J. Klučka, kohtunikud J. N. Cunha Rodrigues, R. Silva de Lapuerta, M. Ilešič, J. Malenovský (ettekandja), U. Lõhmus, E. Levits, A. Ó Caoimh ja L. Bay Larsen,
kohtujurist: A. Tizzano, hiljem P. Mengozzi,
kohtusekretär: ametnik C. Strömholm, hiljem ametnik J. Swedenborg,
arvestades kirjalikus menetluses ja 30. novembri 2005. aasta kohtuistungil esitatut,
– K. Rosengren, B. Morelli, H. Särman, M. Åkerström, Å. Kempe, A. Kempe, M. Kempe, B. Rosengren, M. Lindberg, J. Pierre ja T. Staf, esindajad: juris doktor C. Von Quitzow ja advokat U. Stigare,
– Norra valitsus, esindajad: T. Nordby ja I. Djupvik,
– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: L. Ström van Lier ja A. Caeiros,
– EFTA järelevalveamet, esindajad: N. Fenger ja A. T. Andersen,
olles 30. märtsi 2006. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujurist A. Tizzano ettepaneku,
arvestades 14. juuni 2006. aasta suulise menetluse uuendamise määrust ja 19. septembri 2006. aasta kohtuistungil esitatut,
– Soome valitsus, esindajad: A. Guimaraes-Purokoski ja E. Bygglin,
– Norra valitsus, esindajad: T. Nordby, I. Djupvik ja K. Fløistad,
– EFTA järelevalveamet, esindajad N. Fenger ja A. T. Andersen,
olles 30. novembri 2006. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujurist P. Mengozzi ettepaneku,
1 Eelotsusetaotlus käsitleb EÜ artiklite 28, 30 ja 31 tõlgendamist.
2 See taotlus esitati ühelt poolt K. Rosengreni, B. Morelli, H. Särmani, M. Åkerströmi, Å. Kempe, A. Kempe, M. Kempe, B. Rosengreni, M. Lindbergi, J. Pierre’i ja T. Stafi ning teiselt poolt Riksåklagaren’i (Kuningriigi peaprokurör) vahelises kohtuvaidluses seoses väidetavalt 16. detsembri 1994. aasta seadust alkohoolsete jookide kohta (alkohollagen, SFS 1994, nr 1738, edaspidi „alkoholiseadus”) rikkudes imporditud veinikastide konfiskeerimisega.
3 Alkoholiseaduse 1. peatükis pealkirjaga „Sissejuhatavad sätted” on sätestatud, et nimetatud seadust kohaldatakse alkohoolsete jookide tootmise, turustamise ja impordi suhtes ning nende kaupade kaubanduse suhtes.
4 Vastavalt 1. peatüki §‑le 8:
„[…] Müügiks loetakse kõiki joogi tasu eest kasutatavaks tegemise viise.
Müüki tarbijale käsitatakse jaemüügina, või kui müüakse kohapeal tarbimiseks, siis teenusena toitlustuse raames. Kõik teised müügiviisid loetakse hulgimüügiks.”
5 Alkoholiseaduse 4. peatüki pealkirjaga „Hulgimüük” §‑des 1 ja 2 on sätestatud:
„§ 1: Piiritusjookide, veini või kange õlu hulgimüügi õigus on vaid isikutel, kellel on laopidaja volitus või kes on vastavalt [15. detsembri 1994. aasta] alkoholimaksuseaduse [SFS 1994, nr 1564] §‑dele 9 ja 12 registreeritud selliste kaupade adressaadina. Sellest tulenevalt kehtib hulgimüügi õigus vaid nende jookide suhtes, mida hõlmab alkoholimaksuseaduse kohaselt antud laopidaja volitus või adressaadina registreerimine.
Lisaks esimeses lõigus sätestatule on piiritusjookide, veini või kange õlu hulgimüügi õigus jaemüügiettevõtjal vastavalt 5. peatüki § 1 kolmandale lõigule.
Ilma et see mõjutaks esimeses lõigus sätestatut, võivad jaemüügiloa omanikud müüa nimetatud loaga hõlmatud kaupu eraldi igale isikule, kellel on nende kaupade hulgimüügi õigus.
§ 2: Piiritusjooke, veini või kanget õlut võivad Rootsi importida vaid isikud, kellel on vastavalt § 1 esimesele lõigule nimetatud kaupade hulgimüügi õigus, ning jaemüügiettevõtja, arvestades 5. peatüki §‑s 5 sätestatud kohustust.
Ilma et see mõjutaks esimeses lõigus sätestatut, võib piiritusjooke, veini või kanget õlut importida:
2. vähemalt 20‑aastane reisija või sellesse vanusesse jõudnud transpordivahendil töötav isik isiklikuks või oma perele tarbimiseks või kingitusena lähedasele inimesele isiklikuks või tema perele tarbimiseks;
4. vähemalt 20‑aastane üksikisik – või tema nimel tegutsev professionaalne veoettevõtja –, kes tuleb Rootsi, kui joogid on mõeldud tema isiklikuks või tema perele tarbimiseks;
5. vähemalt 20‑aastane üksikisik – või tema nimel tegutsev professionaalne veoettevõtja –, kes sai joogid pärimise teel, kui need on mõeldud tema isiklikuks või tema perele tarbimiseks ja
6. professionaalse veoettevõtja abil saadetud eraldi kingitusena, mis on adresseeritud teises riigis elava üksikisiku poolt Rootsis elavale vähemalt 20‑aastasele üksikisikule ja mõeldud tema isiklikuks või tema perele tarbimiseks.
6 Alkoholiseaduse 5. peatükis pealkirjaga „Jaemüük” on veini, kange õlu ja piiritusjookide jaemüügiks Rootsis volitatud selleks spetsiaalselt asutatud riigiettevõte. Selleks ette nähtud äriühing on kapitaliühing Systembolaget Aktiebolag (edaspidi „Systembolaget”), milles Rootsi riigil on 100% osalus.
7 Nimetatud äriühingu tegevus, opereerimine ning kontrollieeskirjad määratakse kindlaks riigiga sõlmitavas lepingus.
8 5. peatüki §‑s 5 on sätestatud:
„Piiritusjooke, veini või kanget õlut, mida ei hoita laos, hangitakse tellimisel, kui jaemüügiettevõtja hinnangul ei ole sellele takistusi.”
9 Alkoholiseaduse 10. peatükis §‑s 10 on ette nähtud, et alkohoolsete jookide ebaseadusliku impordi eest määratakse karistus vastavalt 30. novembri 2000. aasta salakaubaveoseadusele (lagen om straff för smuggling; SFS 2000, nr 1225), mille kohaselt kuulub seadusvastaselt imporditud vein konfiskeerimisele, välja arvatud juhul, kui see meede on ilmselgelt ebaproportsionaalne.
10 Põhikohtuasja hagejad tellisid oma elukohast Rootsis kirja teel ja ilma vahendajata kaste Hispaanias toodetud veiniga.
11 Nimetatud kastid, mis toodi Rootsi ilma neid tollis deklareerimata, arestiti põhjusel, et nende import oli alkoholiseaduse kohaselt õigusvastane.
12 Göteborgs tingsrätt (Göteborgi esimese astme kohus) kinnitas 3. jaanuari 2002. aasta otsusega nimetatud kaupade aresti. Hovrätten för Västra Sverige (Lääne-Rootsi apellatsioonikohus) lükkas põhikohtuasja hagejate poolt selle otsuse peale esitatud apellatsioonkaebuse tagasi.
13 Seejärel kaebasid põhikohtuasja hagejad selle otsuse edasi Högsta domstolen’isse (Ülemkohus). Nimetatud kohus leidis, et tema otsus sõltub sellest, kas Rootsi õigusaktid on kooskõlas EÜ asutamislepinguga seoses põhimõttelise, kõigile elanikele kehtiva keeluga Rootsi territooriumile alkohoolseid jooke vahetult importida, ilma neid ise transportimata.
14 Neil asjaoludel otsustas Högsta domstolen menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas võib oletada, et [üksikisiku tellimusel vahetu] impordi keeld moodustab osa jaemüügimonopoli tegevusest ja et seetõttu EÜ artikli 28 sätted seda ei välista, vaid et seda tuleb hinnata üksnes EÜ artiklit 31 arvestades?
2. Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas nimetatud […] keeld on sel juhul kooskõlas EÜ artiklis 31 sätestatud kaubandusliku riigimonopoli tingimustega?
3. Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas EÜ artiklit 28 tuleb tõlgendada nii, et [nimetatud keeld] on sellega põhimõtteliselt vastuolus vaatamata sellele, et Systembolaget on tellimisel kohustatud hankima alkohoolseid jooke, mida laos ei ole?
4. Kui vastus kolmandale küsimusele on jaatav, siis kas selline […] keeld on õigustatud ja proportsionaalne inimeste elu ja tervise kaitseks?”
15 Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib esimese küsimusega sisuliselt teada, kas selle kontrollimiseks, kas niisugune siseriiklik õigusnorm nagu alkoholiseaduse 4. peatüki § 2 esimene lõik, mille kohaselt on üksikisikutel keelatud alkohoolseid jooke importida, on ühenduse õigusega kooskõlas, tuleb seda hinnata kaubanduslikku riigimonopoli reguleeriva EÜ artikli 31 alusel või EÜ artikli 28 alusel, mille kohaselt on keelatud kõik koguselised impordipiirangud või samaväärse toimega meetmed.
16 On teada, et põhikohtuasjas käsitletav siseriiklik meede kujutab endast ühte sätet alkoholiseadusest, millega kehtestati ka kaubanduslik monopol, millele anti alkohoolsete jookide jaemüügi ainuõigus Rootsis. Nimetatud monopol anti Systembolagetile.
17 Arvestades Euroopa Kohtu praktikat, tuleb selle monopoli olemasolu ja toimimist puudutavaid õigusnorme analüüsida lähtudes EÜ artikli 31 sätetest, mis on kaubandusliku riigimonopoli poolt ainuõiguse teostamist käsitlev erisäte (vt 17. veebruari 1976. aasta otsus kohtuasjas 91/75: Miritz, EKL 1976, lk 217, punkt 5; 20. veebruari 1979. aasta otsus kohtuasjas 120/78: Rewe-Zentral nn Cassis de Dijon’i kohtuotsus, EKL 1979, lk 649, punkt 7; 13. märtsi 1979. aasta otsus kohtuasjas 91/78: Hansen, EKL 1979, lk 935, punktid 9 ja 10; 14. detsembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C‑387/93: Banchero, EKL 1995, lk I‑4663, punkt 29, ja 23. oktoobri 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑189/95: Franzén, EKL 1997, lk I‑5909, punkt 35).
18 Seevastu mõju, mida võivad ühendusesisesele kauplemisele avaldada siseriiklike õigusaktide muud sätted, mida on võimalik käsitleda monopoli toimimisest eraldi, kuigi need võivad seda mõjutada, tuleb analüüsida lähtudes EÜ artiklist 28 (vt eespool viidatud kohtuotsus Franzén, punkt 36).
19 Järelikult on oluline kindlaks teha, kas põhikohtuasjas käsitletav keeld kujutab endast monopoli olemasolu või toimimist puudutavat õigusnormi.
20 Kõigepealt tuleb meenutada, et monopolile alkoholiseadusega antud erifunktsioon seisneb selles, et talle on jäetud tarbijatele alkohoolsete jookide jaemüügi ainuõigus Rootsis, kui välja arvata toitlustussektor. On teada, et see ainuõigus ei laiene nende jookide impordile.
21 Kuigi põhikohtuasjas käsitletav meede mõjutab kaupade vaba liikumist Euroopa Ühenduses, sest reguleerib alkohoolsete jookide importi Rootsi Kuningriigi territooriumile, ei korralda see iseenesest monopoli poolt alkohoolsete jookide jaemüügi ainuõiguse teostamist Rootsi territooriumil.
22 Nimetatud meedet, mis ei käsitle seega monopoli poolt tema erifunktsiooni täitmist, ei saa järelikult lugeda ka monopoli olemasoluga seonduvaks.
23 Euroopa Kohtule esitatud asjaoludest nähtub, et alkoholiseaduse 5. peatüki § 5 alusel on Systembolaget üldjuhul kohustatud tarbija tellimisel ja kulul importima kõiki alkohoolseid jooke. Järelikult on alkoholiseaduse 4. peatüki § 2 esimeses lõigus üksikisikutele kehtestatud alkohoolsete jookide impordikeelu tagajärjeks suunata monopoli poole tarbijad, kes soovivad neid jooke osta, ning see võib seetõttu nimetatud monopoli toimimist mõjutada.
24 Siiski ei reguleeri selline keeld tegelikkuses monopoli toimimist, kuna see ei puuduta alkohoolsete jookide jaemüügi tingimusi Rootsi territooriumil. Keelu eesmärk ei ole reguleerida monopoli poolt toodete valimise süsteemi, tema müügivõrgustikku ega kõnealuse monopoli poolt turustavate toodete turustus- ega reklaamikorraldust.
25 Lisaks tuleneb kõnealune meede alkoholiseaduse sätetest, mis kuuluvad hulgimüüki käsitleva 4. peatüki alla. Euroopa Kohus on juba leidnud, et selle peatüki normid, mille kohaselt on alkohoolsete jookide impordi ainuõigus hulgimüügiloa omanikel, ei kuulu monopoli toimimist reguleerivate meetmete hulka (vt eespool viidatud kohtuotsus Franzén, punktid 34, 67 ja 70).
26 Neil asjaoludel ei saa sellist keeldu lugeda monopoli olemasolu ja toimimist puudutavaks õigusnormiks. Niisiis on EÜ artikkel 31 asjassepuutumatu, selleks et kontrollida nimetatud meetme kooskõla ühenduse õigusega, eelkõige kaupade vaba liikumist käsitlevate asutamislepingu sätetega.
27 Järelikult tuleb esimesele küsimusele vastata, et sellist siseriiklikku õigusnormi nagu alkoholiseaduse 4. peatüki § 2 esimene lõik, mille kohaselt on üksikisikutel keelatud alkohoolseid jooke importida, tuleb hinnata EÜ artikli 28, mitte EÜ artikli 31 alusel.
28 Teine küsimus on esitatud vaid juhuks, kui Euroopa Kohus leiab, et põhikohtuasjas kõnealust keeldu tuleb hinnata EÜ artikli 31 alusel.
29 Arvestades esimesele küsimusele antud vastust, puudub vajadus teisele küsimusele vastata.
30 Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib kolmanda küsimusega sisuliselt teada, kas selline meede, nagu on ette nähtud alkoholiseaduses, mille kohaselt on üksikisikutel keelatud alkohoolseid jooke importida, kujutab endast koguselist impordipiirangut EÜ artikli 28 mõttes, isegi kui nimetatud seaduse alusel on jaemüügimonopoli omanikul õigus asjaomaseid jooke tarnida ning seega vajadusel neid tellimuse alusel importida.
31 Sellega seoses tuleb meenutada, et kaupade vaba liikumine on EÜ asutamislepingu üldpõhimõte, mida väljendatakse EÜ artiklis 28 esitatud keelus kehtestada liikmesriikidevahelisi koguselisi impordipiiranguid ja kõiki samaväärse toimega meetmeid (10. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑147/04: De Groot en Slot Allium ja Bejo Zaden, EKL 2006, lk I‑245, punkt 70).
32 EÜ artiklis 28 sätestatud koguseliste piirangutega samaväärse toimega meetmete keelu all peetakse silmas kõiki liikmesriikide õigusnorme, mis võivad otse või kaudselt, tegelikult või potentsiaalselt takistada ühendusesisest kaubandust (vt eelkõige 11. juuli 1974. aasta otsus kohtuasjas 8/74: Dassonville, EKL 1974, lk 837, punkt 5; 23. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑192/01: komisjon vs. Taani, EKL 2003, lk I‑9693, punkt 39; 2. detsembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑41/02: komisjon vs. Madalmaad, EKL 2004, lk I‑11375, punkt 39, ja eespool viidatud kohtuotsus De Groot en Slot Allium ja Bejo Zaden, punkt 71).
33 Käesolevas kohtuasjas tuleb kõigepealt tõdeda, et alkoholiseaduse 5. peatüki § 5 sätted põhikohtuasja faktiliste asjaolude toimumise ajal kehtinud versioonis andsid Systembolagetile õiguse seista vastu tarbija tellimusele talle tarnida ning seega vajadusel importida jooke, mida ei leidu monopoli pakutavas valikus. Neil asjaoludel on üksikisikutele kehtestatud keeld neid jooke vahetult, ilma et nad neid ise transpordiksid, Rootsi importida, mida ei hüvitata monopoli kohustusega jooke igal juhul huvitatud isikute tellimusel importida, koguseline impordipiirang.
34 Nimelt, lisaks eelmises punktis mainitud õigusele, ei ole kahtluse alla seatud ka asjaolu, et kui tarbijad kasutavad imporditavate alkohoolsete jookide hankimiseks Systembolageti teenuseid, kaasneb neile erinevaid takistusi, mis puuduksid, kui nad viiksid impordi ise läbi.
35 Nimelt nähtub kirjaliku menetluse raames ja istungil esitatust, et huvitatud tarbijad peavad monopoli kaupluses täitma tellimusvormi, tulema tagasi tellimuse allkirjastamiseks, kui tarnija pakkumine on heaks kiidetud, ning seejärel tulema toodetele pärast nende importi järele. Pealegi võetakse tellimus vastu vaid juhul, kui see on tehtud vähemalt imporditavate pudelite miinimumarvu peale. Tarbijal puudub kontroll transporditingimuste ja tellitud jookide pakendamistingimuste üle ning ta ei saa valida nende pudelite tüüpi, mida ta soovib tellida. Veel näib, et iga imporditoimingu puhul hõlmab ostjalt küsitav hind lisaks tarnija poolt seatud jookide hinnale ka Systembolageti kantud haldus- ja transpordikulude hüvitust ning 17% lisakulu, mida ostja ei peaks põhimõtteliselt tasuma juhul, kui ta need tooted ise vahetult impordiks.
36 Järelikult tuleb kolmandale küsimusele vastata, et selline meede, nagu on ette nähtud alkoholiseaduse 4. peatüki § 2 esimeses lõigus, millega on üksikisikutel keelatud alkohoolseid jooke importida, kujutab endast koguselist impordipiirangut EÜ artikli 28 mõttes, isegi kui nimetatud seaduse alusel on jaemüügimonopoli omanikul õigus asjaomaseid jooke tarnida ning seega vajadusel neid tellimuse alusel importida.
37 Neljanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas selline meede, nagu on ette nähtud alkoholiseaduse 4. peatüki § 2 esimeses lõigus, mille kohaselt on üksikisikutel keelatud alkohoolseid jooke importida, on õigustatud inimeste elu ja tervise kaitseks vastavalt EÜ artiklile 30.
38 Vastab tõele, et meetmed, mis kujutavad endast koguselisi impordipiiranguid EÜ artikli 28 kohaselt, võivad olla õigustatud eelkõige inimeste elu ja tervise kaitsmiseks, nagu on ette nähtud EÜ artiklis 30 (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Franzén, punkt 75).
39 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on inimeste elu ja tervis EÜ artikliga 30 kaitstavate hüvede või huvide hulgas esikohal ning liikmesriikide ülesanne on otsustada asutamislepingu nõuete piires kaitse soovitava taseme üle (vt 11. detsembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑322/01: Deutscher Apothekerverband, EKL 2003, lk I‑14887, punkt 103 ja viidatud kohtupraktika).
40 Euroopa Kohus on juba sedastanud, et õigusnorm, mille eesmärk on alkoholi tarbimist kontrollides ennetada alkoholist tingitud ühiskondlikke, sotsiaalseid ja terviseprobleeme ning millega seega soovitakse võidelda alkoholi kuritarvitamise vastu, on kooskõlas EÜ artiklis 30 tunnustatud rahvatervise ja avaliku korra kaitse kaalutlustega (vt 28. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑434/04: Ahokainen ja Leppik, EKL 2006, lk I‑9171, punkt 28).
41 Sellegipoolest on vastavalt EÜ artiklile 30 vajalik, et kavandatav meede ei kujutaks endast suvalise diskrimineerimise vahendit ega liikmesriikidevahelise kaubanduse varjatud piiramist.
42 Sellega seoses tuleb märkida, et ühegi Euroopa Kohtule esitatud tõendi alusel ei saa järeldada, et rahvatervise kaitsmisega seotud põhjendusi, millele Rootsi ametivõimud käesoleva kohtuotsuse punktides 44 ja 48 täpsustatud asjaoludel viitasid, on kasutatud nende eesmärgi vastaselt teistest liikmesriikidest pärit kaupade diskrimineerimiseks või teatud kodumaiste kaupade kaudseks eelistamiseks (8. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑405/98: Gourmet International Products, EKL 2001, lk I‑1795, punkt 32 ja viidatud kohtupraktika).
43 Selline siseriiklik õigusnorm või praktika, mis võib piirata või piirab importi, on asutamislepinguga kooskõlas vaid niivõrd, kui see on vajalik inimeste elu ja tervise tõhusaks kaitseks. Kui inimeste elu ja tervist on võimalik sama tõhusalt kaitsta ka liikmesriikidevahelist kaubandust vähem piiravate meetmetega, siis EÜ artiklis 30 ette nähtud erand siseriiklikule õigusnormile või praktikale ei laiene (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Deutscher Apothekerverband, punkt 104).
44 Rootsi valitsus soovib põhikohtuasjas käsitletavat keeldu õigustada vajadusega piirata üldiselt alkoholi tarbimist.
45 Ometi tuleb tõdeda, et kuigi üksikisikutele kehtestatud keeld alkohoolseid jooke vahetult importida vähendab tarbijale pakkumiste tegijate arvu ja võib tarnimise keerukuse tõttu teatud määral panustada nende jookide poolt tingitud probleemide ennetamisse, võib tarbija siiski vastavalt alkoholiseaduse 5. peatüki §‑le 5 paluda Systembolagetil talle need tooted hankida.
46 On tõsi ja nagu tuleneb käesoleva kohtuotsuse punktist 33, et alkoholiseaduse põhikohtuasja faktiliste asjaolude toimumise ajal kehtinud versiooni 5. peatüki § 5 alusel oli Systembolagetil lisaks kohustusele alkohoolseid jooke tellimusel tarnida ka õigus sellisele tellimusele vastu seista. Viidatud paragrahvis ei olnud siiski täpsustatud, mis põhjendusi sellele vastuseisule võib tuua. Igal juhul ei nähtu Euroopa Kohtule esitatud teabest, et Systembolaget oleks tellitud alkoholi koguse kindlaksmääratud ülempiirile või vähemalt kõige kangemate alkohoolsete jookide sellisele ülempiirile tuginedes tegelikkuses jookide tarnimisest keeldunud.
47 Neil asjaoludel näib, et üksikisikutele kehtestatud keeld alkohoolseid jooke vahetult importida on nende kaupade ühe turustuskanali privilegeerimise vahend, suunates imporditavate jookide tellimuse Systembolagetile. Seevastu, võttes arvesse selle väidetavat eesmärki, st inimeste elu ja tervise kaitsmiseks alkoholi tarbimise üldist vähendamist, tuleb tõdeda, et nimetatud keeld ei ole toodud eesmärgi saavutamiseks kohane vahend, kuna tal on selles osas väga väike mõju.
48 Rootsi valitsus väidab veel, et suunates tellimuse Systembolagetile, täidab põhikohtuasjas käsitletav keeld eesmärki kaitsta alkoholi tarbimisest tulenevate probleemide eest alaealisi, kuna Systembolaget, kes on kohustatud tellijate vanust kontrollima, võib alkohoolseid jooke tarnida vaid vähemalt 20‑aastastele isikutele. Alkoholiseaduse 4. peatüki § 2 teises lõigus on alaealistel, erinevalt vanematest inimestest, muu hulgas keelatud ka reisijana alkoholi Rootsi importida.
49 Kui põhikohtuasjas käsitletav keeld osutub vahendiks, mille abil saab tõhusalt vältida alkohoolsete jookide ostmist alaealiste poolt ning seega vähendada ohtu, et nad neid tarbivad, tuleb seda vaieldamatult pidada õigustatuks EÜ artiklis 30 ette nähtud rahvatervise kaitsmise eesmärgil.
50 Siiski, kuna sellise keelu puhul, mis on kehtestatud põhikohtuasjas käsitletava siseriikliku õigusnormiga, on tegemist erandiga kaupade vaba liikumise põhimõttest, tuleb liikmesriigi ametivõimudel tõendada, et asjaomane õigusnorm vastab proportsionaalsuse põhimõttele, st on sobiv seatud eesmärgi saavutamiseks ja et seda eesmärki ei ole võimalik saavutada vähem ulatuslike või vähem ühendusesisest kaubandust mõjutavate keeldude või piirangutega (vt selle kohta 14. juuli 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑17/93: Van der Veldt, EKL 1994, lk I‑3537, punkt 17, eespool viidatud kohtuotsus Franzén, punktid 75 ja 76, ning eespool viidatud kohtuotsus Ahokainen ja Leppik, punkt 31).
51 Kuid põhikohtuasjas käsitletav keeld kehtib kõigile, sõltumata vanusest. Seega ületab ta ilmselgelt seda, mis on vajalik, et saavutada taotletav eesmärk, st kaitsta alaealisi alkoholi tarbimisest tulenevate probleemide eest.
52 Vanusekontrolli vajalikkuse kohta tuleb märkida, et jättes imporditud alkohoolsete jookide ainuõiguse põhikohtuasjas käsitletava keelu tagajärjel Systembolageti kauplustele, on siseriiklike õigusaktide eesmärk allutada nende jookide turustamine tsentraliseeritud ja ühtsele süsteemile, mis peab võimaldama monopoli agentidel vastavalt taotletavale eesmärgile veenduda järjekindlalt selles, et neid kaupu müüakse vaid isikutele, kes on vanemad kui 20 aastat.
53 Vaatamata eeltoodule nähtub Euroopa Kohtule esitatud teabest, et kuigi Systembolaget kasutab põhimõtteliselt selliseid kaupade turustamise ja ostjate vanuse kontrolli meetmeid, leidub ka teisi alkohoolsete jookide turustussüsteeme, mille puhul läheb kontrollimise vastutus üle kolmandatele isikutele. Nimelt ei ole vaidlustatud asjaolu, et Systembolaget lubab arvukatel agentidel vanust kontrollida alkohoolsete jookide tarnimise ajal väljaspool monopoli asutusi, näiteks toidukauplustes ning bensiinijaamades. Lisaks ei ole selle kontrolli toimumist selgelt tõendatud ja seda ei ole võimalik kindlaks teha juhtudel, mil Systembolaget tarnib alkohoolseid jooke eelkõige, nagu viitas Rootsi valitsus, „posti teel või mis tahes muu sobiva kommunikatsioonivahendi abil lähimas rongi- või bussijaamas.”
54 Neil asjaoludel ei näi olevat kõigis tingimustes täielikult tagatud isikute, kellele jooke müüakse, vanusekontrolli laitmatu tõhusus ning kehtiva süsteemi taotletav eesmärk ei ole seega täielikult saavutatud.
55 Tuleb veel vastata küsimusele, kas alaealiste tervise kaitse eesmärgi vähemalt samal tasemel saavutamiseks oleks võimalik ette näha teisi, kaupade vaba liikumist vähem piiravaid norme, mis võiksid kõnealust meedet asendada.
56 Sellega seoses väidab Euroopa Ühenduste Komisjon, ilma et tema sellekohast väidet oleks vaidlustatud, et vanust oleks võimalik kontrollida avalduse abil, millega imporditud jookide adressaat kinnitaks kaupadega importimisel kaasneval vormil, et ta on vanem kui 20 aastat. Euroopa Kohtu käsutuses olev teave ei võimalda leida, et selline norm, millega kaasneksid kohased karistused rikkumise eest, oleks tingimata vähem tõhus, kui see, mida rakendab Systembolaget.
57 Järelikult ei ole tõendatud, et põhikohtuasjas käsitletav keeld oleks proportsionaalne selleks, et saavutada eesmärki kaitsta alaealisi alkoholi tarbimisest tulenevate probleemide eest.
58 Neil asjaoludel tuleb neljandale küsimusele vastata, et kuna selline meede, nagu on ette nähtud alkoholiseaduse 4. peatüki § 2 esimeses lõigus, millega on üksikisikutel keelatud alkohoolseid jooke importida
– ei ole sobiv selleks, et saavutada eesmärki piirata üldiselt alkoholi tarbimist, ja
– ei ole proportsionaalne selleks, et saavutada eesmärki kaitsta alaealisi alkoholi tarbimisest tulenevate probleemide eest,
ei ole see õigustatud inimeste elu ja tervise kaitseks vastavalt EÜ artiklile 30.
59 Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
1. Sellist siseriiklikku õigusnormi nagu 16. detsembri 1994. aasta seaduse alkohoolsete jookide kohta (alkohollagen) 4. peatüki § 2 esimene lõik, mille kohaselt on üksikisikutel keelatud alkohoolseid jooke importida, tuleb hinnata EÜ artikli 28, mitte EÜ artikli 31 alusel.
2. Selline meede, nagu on ette nähtud seaduse alkohoolsete jookide kohta 4. peatüki § 2 esimeses lõigus, millega on üksikisikutel keelatud alkohoolseid jooke importida, kujutab endast koguselist impordipiirangut EÜ artikli 28 mõttes, isegi kui nimetatud seaduse alusel on jaemüügimonopoli omanikul õigus asjaomaseid jooke tarnida ning seega vajadusel neid tellimuse alusel importida.
3. Kuna selline meede, nagu on ette nähtud seaduse alkohoolsete jookide kohta 4. peatüki § 2 esimeses lõigus, millega on üksikisikutel keelatud alkohoolseid jooke importida

matches:
§ 1
§ 2
§ 1
kohus
kohus
§ 2
§ 5
§ 2
Kohus
§ 2
Kohus
kohus
§ 5
§ 2
kohus
§ 2
Kohus
§ 5
§ 2
§ 2
§ 2
§ 2
§ 2