3-1-1-7-10 Riigikohtu kriminaalkolleegiumi 17. märtsi 2010. a kohtuotsus Vahtang Mikaja süüdistuses KarS § 408 lg 1 järgi – Riigi Teataja
3-1-1-7-10 Riigikohtu kriminaalkolleegiumi 17. märtsi 2010. a kohtuotsus Vahtang Mikaja süüdistuses KarS § 408 lg 1 järgi
RT III 2010, 14, 98
Kohtuasja number 3-1-1-7-10
Otsuse kuupäev 17. märts 2010
Kohtukoosseis Eesistuja Priit Pikamäe, liikmed Eerik Kergandberg ja Lea Kivi
Kohtuasi Kriminaalasi Vahtang Mikaja süüdistuses KarS § 408 lg 1 järgi
Vaidlustatud kohtulahend Tartu Ringkonnakohtu 1. oktoobri 2009. a kohtuotsus kriminaalasjas nr 1-08-5092
Kaebuse esitaja ja kaebuse liik Vahtang Mikaja kaitsja vandeadvokaat Rene Varul, kassatsioon
Asja läbivaatamise kuupäev 17. veebruar 2010, kirjalik menetlus
Jätta Tartu Ringkonnakohtu 1. oktoobri 2009. a otsus Vahtang Mikaja süüdistusasjas muutmata ja kassatsioon rahuldamata.
1. Tartu Maakohtu 26. märtsi 2009. a otsusega tunnistati Vahtang Mikaja süüdi KarS § 408 lg 1 järgi ja talle mõisteti karistuseks kuus kuud vangistust. Karistusseadustiku § 73 alusel määrati, et mõistetud vangistust ei pöörata täitmisele, kui V. Mikaja ei pane kolme aasta pikkuse katseaja kestel toime uut tahtlikku kuritegu.
1.1. V. Mikajale esitati süüdistus KarS § 408 lg 1 järgi selles, et ta ajavahemikus 2005. aastast kuni 2006. aastani ehitas projektile mittevastavalt Tartumaal Puhja vallas Ridakülas R. N-le kuuluvale XXXXXX kinnistule üksikelamu, rikkudes ehitusseaduse (EhS) § 3 lg-s 1, § 6 lg-s 1, § 12 lg-s 1 ja § 48 p-des 1 ja 4 ning Eesti standardi EVS 812-3:2002 p-des 6.2.3 ja 6.2.9 sätestatud nõudeid. V. Mikaja muutis omavoliliselt saunaahju suitsu ehitisest väljaviimise projektijärgset lahendust, kinnitades maja seina külge projektis mittekavandatud täiendava vertikaalse korstna ning ühendas kerise ja korstna horisontaalses asendis oleva lõõriga, milleks kasutas pikisuunas kokku valtsitud ning üksteise sisse lükatud mustast metallist plekktoru. Plekktoru väljutuskohas ei paigaldanud ta tule- ja kuumakindlat ohutu paksusega soojusisolatsiooni kihti ja seega oli põlevmaterjal paigaldatud vaid 40 mm kaugusele suitsulõõri välispinnast. Ehitusnõuetele mittevastava ehitamise tagajärjel kuumenes 27. märtsil 2007 saunaahju kütmisel suitsulõõri välispind sellisel määral, et selle soojuslikust toimest süttis lõõrile liiga lähedale paigaldatud tuuletõkkeplaat ja sealt edasi elamu puitkonstruktsioonid ning puhkes tulekahju, mis põhjustas reaalse ohu elamus viibinud isikute elule ja tervisele. Tulekahjus hävines osaliselt R. N-i elamu ja kodune vara, tule- ja veekahjustuste tõttu on paljud hoone põhikonstruktsioonid ja valdav osa kodusest varast kasutuskõlbmatud. Sellega tekkis R. N-ile materiaalne kahju 122 500 krooni.
1.2. Maakohus märkis esmalt, et vastavalt ehitusseaduse § 12 lg-le 3 ja §-le 41 võib ehitamisega tegeleda ettevõtja, kellel on majandustegevuse registri registreering ja vastavasisuline õigussuhe vastutava spetsialistiga või on füüsilisest isikust ettevõtja ise pädev tegutsema vastutava spetsialistina. Süüdistataval puudub ehitusalane eriharidus ja füüsilisest isikust ettevõtjana ei ole tal majandustegevuse registri registreeringut ehitustegevuseks. Eelnev ei oma kohtu hinnangul aga tähtsust, kuna KarS § 408 lg-s 1 sätestatud süüteo objektiivse koosseisu tunnusena kirjeldatud ehitamise all tuleb mõista ehitamise tegelikku toimumist. Karistusseadustiku § 408 lg 1 vastupidisel tõlgendamisel oleks isikul tahtlikult ehitusseadusest tulenevate nõuete rikkumisel võimalik vältida karistamist kuriteo toimepanemise eest.
1.3. Kohus tuvastas, et süüdistatav korraldas R. N-i elamus kerisahju paigaldamise, sellest lähtuva suitsu ärajuhtimise ja hankis vajalikud ehitusmaterjalid. Kohtuekspertiisi ja kriminalistika keskuse ekspertiisiaktile nr PT-34-07/2446 viidates luges kohus tõendatuks, et tulekahju sai alguse sauna leiliruumis kohas, kus kerisahju metallist suitsutoru läbis välisseina ja et tulekahju põhjuseks oli kerisahju kütmisel kuumenenud suitsutoru toimel kuumenenud põlevmaterjalist ehitustarindite süttimine. Tulekahju tagajärjel sattusid ohtu K. N-i, K. L-i ja Kn. N-i elu ja tervis.
1.4. Karistusseadustiku § 408 lg 1 näeb ette vastutuse ehitusnõuetele mittevastava ehitise ehitamise eest, kui sellega on põhjustatud oht inimese elule või tervisele. Ehitusseaduse § 3 lg 1 järgi peab ehitis olema projekteeritud ja ehitatud hea ehitustava ning ehitamist ja ehitusprojekti käsitlevate õigusaktide kohaselt ega või tekitada ohtu inimese elule, tervisele või varale või keskkonnale. Kohus asus seisukohale, et hea ehitustava järgimiseks oli süüdistatav kohustatud arvestama Eesti Standardikeskuse poolt avaldatud Eesti standardi EVS 812-3:2002 p-des 6.2.3 ja 6.2.9 sätestatud nõudeid kerisahju suitsulõõri materjali valikul ning suitsulõõri isoleerimisel põlevmaterjalist. Ehitusekspertiisibüroo OÜ eksperdi Aivar Tammiku eksperdiarvamuse kohaselt ei ole kannatanu R. N-ile kuuluva elamu sauna kerise suitsuärastussüsteem (lõõr ja korsten) ehitatud vastavalt ehituse tuleohutust reguleerivatele õigusnormidele ja tuleohutusnõuetele, muu hulgas eespool nimetatud standardi p-dele 6.2.3 ja 6.2.9. Kohtuekspertiisi ja kriminalistika keskuse ekspertiisiakti nr PT-34-07/2446 kohaselt oli välimise laudise ja tuuletõkkeplaadi kaugus suitsutoru välispinnast 40–50 mm. Kohtuistungil asitõendina uuritud suitsutorul puudus isolatsioon ning väliskest. Suitsutoru välisosa läbimõõduks oli 120–123 mm ja selle seina paksuseks oli 0,54 mm. Eelnevaga on kohtu hinnangul tõendatud, et süüdistatav paigaldas kannatanu R. N-ile kuuluva elamu kerisahjule suitsutoru, mis ei vastanud tuleohutusnõuetele, kuna toru sein oli liiga õhuke ja suitsutorul puudus väliskest. Leiliruumi välisseinas oleva ava läbimõõdust tulenevalt on üheselt selge, et nimetatud kohas oli suitsutoru ja põlevmaterjali vahel nõuetele vastavast oluliselt vähem soojusisolatsiooni. Seega on tulekahju põhjuseks nii sobimatu suitsutoru kasutamine kui ka ebapiisav soojusisolatsioon suitsutoru ja seina põlevmaterjalide vahel, s.t Eesti standardi EVS 812-3:2002 p-des 6.2.3 ja 6.2.9 sätestatud nõuete järgimata jätmine. Sellega on süüdistatav rikkunud EhS § 3 lg-s 1 sätestatud head ehitustava ja EhS § 48 p-s 4 sätestatud kohustust paigaldada ehitisse nõuetele vastavaid ehitustooteid, millega ta on omakorda rikkunud ehitusnõudeid KarS § 408 lg 1 tähenduses. Põhjuslik seos süüdistatava tegevuse ja kannatanute elu ja tervise ohtu seadmise vahel on kohtu arvates olemas, kuna juhul, kui süüdistatav oleks ehitades tuleohutusnõudeid järginud, oleks kannatanute elu ja tervist ohustanud tulekahju jäänud toimumata.
1.5. Maakohus asus seisukohale, et põhjendatud ei ole V. Mikaja süüditunnistamine osas, millega talle heidetakse ette EhS § 6 lg-s 1, § 12 lg-s 1 ja § 48 p-s 1 sätestatud nõuete rikkumist. Vastavalt EhS § 6 lg-le 1 võib ehitustoodet ehitisse püsivalt paigaldada, kui see võimaldab ehitisel tervikuna vastata EhS § 3 lg-tes 2–7 sätestatud nõuetele. Kohus leidis, et sellest normist ei tulene kohustuslikke ehitusnõudeid KarS § 408 lg 1 tähenduses. Kuna EhS § 6 lg-s 1 on viide sama seaduse paragrahvile 3, mis samuti kohustuslikke ehitusnorme ei sisalda, märkis kohus, et EhS § 6 lg 1 on liiga üldine norm ja selle sisustamine konkreetsete ehitusnõuetega ei ole võimalik. Ehitusseaduse § 12 lg 1 kohaselt peab ehitamine toimuma vastavalt ehitusprojektile. Kohus tuvastas, et süüdistatav ei muutnud omavoliliselt ehitusprojekti, kuna sauna kerisahju suitsu ärajuhtimine ei olnud projektiga reguleeritud. Samal põhjusel leidis kohus, et süüdistatavale ei saa ette heita EhS § 48 p 1 rikkumist.
1.6. Süüdistatav on kinnitanud, et vaatamata ehitusalase erihariduse puudumisele on ta ka varem maju ehitanud ja on kursis ehitusalaste nõuetega. Sellest järeldas kohus, et süüdistatav oli teadlik, et ta kasutab sauna kerisahju suitsu ärajuhtimiseks tuleohutusnõuetele mittevastavat suitsulõõri ja et suitsulõõri soojusisolatsioon leiliruumi välisseinast läbiminekul ei vasta tuleohutusnõuetele. Seega ehitas süüdistatav nõuetele mittevastava ehitise otsese tahtlusega. Teades tuleohutusnõuetele mittevastavast kerisahju suitsulõõrist ning maja kasutamisest selle omaniku ja tema perekonnaliikmete poolt, oli süüdistatavale ettenähtav, et kerisahju suitsulõõri kuumenemisel võib elamu süttida ja seada ohtu elamus viibivate inimeste elu ja tervise. Seega süüdistatav vähemalt möönis elamu omaniku, tema perekonnaliikmete või võimalike külaliste elule ja tervisele ohu tekkimise võimalikkust, tegutses selles osas kaudse tahtlusega.
2. Tartu Maakohtu otsuse peale esitas apellatsiooni V. Mikaja kaitsja R. Varul, taotledes maakohtu otsuse tühistamist ja süüdistatava KarS § 408 lg 1 järgi õigeks mõistmist. Apellant märkis, et EhS § 3 lg 1 ja § 48 p 4 ei saa sisustada Eesti standardis EVS 812-3:2002 sätestatud nõuetega, sest standardid on soovituslikud. Ehitusnõuded, mille rikkumist apellandile ette saaks heita ja millega KarS § 408 sisustada, peavad tulenema õigusaktist. Süüdistusakt ei määratle standardite kohustuslikku tähendust läbi EhS § 3 lg 1 ja § 48 p 4 sisustamise. Kuna maakohus on just sel viisil süüdistatava vastutust põhjendanud, on rikutud süüdistatava kaitseõigust. Apellant asus seisukohale, et Eesti standard EVS 812-3:2002 reguleerib lõõri viimist läbi vahelae ja katuse, mitte läbi seina, nagu seda tegi süüdistatav. Ühtlasi vaidlustas apellant OÜ Ehitusekspertiisibüroo eksperdiarvamuse usaldusväärsuse, märkides, et ekspert on arvamuse aluseks võtnud üksnes kriminaaltoimiku materjalid (sh kohtu poolt mitteaktsepteeritud AS CHB Europe arvamuse) ja ei ole uuritavat objekti ise tajunud. Maakohus on asunud seisukohale, et kuna seinas oleva ava mõõt oli ca 10 cm suurem kui suitsutoru läbimõõt, ei võimaldanud välisseina ava tarindiosa ja suitsulõõri seina ühenduskohale nõuetekohase 100 mm paksuse soojusisolatsioonimaterjali kihi paigaldamist. Kohus ei ole aga arvestanud, et toru ümber mähituna väheneb kivivilla paksus, mis tähendab seda, et ka ca 50 mm ava sisse on võimalik paigaldada 100 mm kiht villa.
3. Tartu Ringkonnakohus jättis 1. oktoobri 2009. a otsusega maakohtu otsuse muutmata ja apellatsiooni rahuldamata.
3.1. Ringkonnakohus märkis, et süüdistusaktis ja prokuröri süüdistuskõnes on standardite kohustuslikkust määratletud läbi hea ehitustava mõiste sisustamise ja apellandi etteheide kaitseõiguse rikkumise kohta on põhjendamatu. Karistusseadustiku §-s 408 sätestatud süüteokoosseisu sisustamiseks tuleb pöörduda ehitusnõudeid kehtestavate õigusaktide poole, millest olulisemad on ehitusseadus ja selle alusel vastu võetud õigusaktid. Käesolevas kriminaalasjas on süüdistatav süüdi mõistetud EhS § 3 lg-s 1 ja § 48 p-s 4 sätestatud nõuete rikkumises. Seejuures on maakohus põhjendanud, miks süüdistatav oli EhS § 3 lg-s 1 ja § 48 p-s 4 sätestatud nõuete järgimiseks kohustatud arvestama Eesti standardis EVS 812-3:2002 sätestatud tuleohutusnõudeid ja kuidas nende nõuete rikkumine on käsitatav ehitusnõuete rikkumisena KarS § 408 lg 1 tähenduses. Ringkonnakohtu hinnangul annab EhS § 3 lg 1 heale ehitustavale seaduse jõu ja käsitab seda võrdsena õigusaktidest tulenevate kohustuste kõrval. Kuna KarS § 408 näeb ette vastutuse ehitusnõuete, sh ehitusseaduses sätestatud nõuete rikkumise eest, siis järelikult on selle sätte alusel karistatav ka hea ehitustava järgimata jätmine. Käesolevas kriminaalasjas ei ole hea ehitustava jäänud üldmõisteks, vaid seda on konkretiseeritud Eesti standardi EVS 812-3:2002 p-des 6.2.3 ja 6.2.9 sätestatud nõuetega. Eelnevalt toodud põhjusel on ka EhS § 48 p-s 4 sätestatud nõude rikkumine tuvastatav Eesti standardi EVS 812-3:2002 kaudu.
3.2. Ringkonnakohus nõustus maakohtuga selles, et ei ole alust kahelda Ehitusekspertiisibüroo OÜ eksperdiarvamuse usaldusväärsuses. See on jälgitav ja üheselt arusaadav. Ekspert kasutas järelduste tegemisel vahetult pärast õnnetust koostatud sündmuskoha vaatlusprotokolli andmeid, mille objektiivsuses alust kahelda ei ole. Eksperdiarvamusest nähtub, et lõõri sisekest tuleb teha vähemalt 4 mm paksusest terasest või malmist, mis tuleb katta soojusisolatsiooniga ja omakorda ümbritseda vähemalt 0,5 mm paksuse metall-lehest valmistatud väliskestaga. Käesolevas kriminaalasjas on tegemist lõõriga, mis on tehtud 0,54 mm paksusest metalltorust. Ringkonnakohus nõustus maakohtuga ka selles, et isegi kui ehitustöö käigus paigaldati suitsutoru ümber tulekindlat villa, jäid põlevmaterjalist laudis ja tuuletõkkeplaat suitsutorule lubatust lähemale. Ka leidis ringkonnakohus, et ava välisseinas oli nii väike, et see ei võimaldanud põlevmaterjalist tarindiosa ja suitsulõõri seina ühenduskohale nõuetekohast 100 mm paksuse soojusisolatsioonimaterjali kihi paigaldamist.
4. Tartu Ringkonnakohtu otsuse peale on esitanud kassatsiooni süüdistatava kaitsja R. Varul, taotledes maa- ja ringkonnakohtu otsuse tühistamist ja süüdistatava KarS § 408 lg 1 järgi õigeksmõistmist. Kassaatori põhiväited on järgmised.
4.1. Kohtud on seisukohal, et V. Mikaja rikkus EhS § 3 lg-s 1 sätestatud nõuet püstitada ehitis hea ehitustava kohaselt. Kohtute hinnangul tähendab hea ehitustava EhS § 3 lg 1 mõttes Eesti standardi EVS 812-3:2002 p-des 6.2.3 ja 6.2.9 sätestatud nõuete järgimise kohustust ja nende nõuete rikkumise korral on täidetud KarS § 408 lg 1 koosseis. Kassaator ei nõustu sellega ja leiab, et standardid ei ole õigusaktid ja nende järgimine on soovituslik, mistõttu ei saa nende rikkumine kaasa tuua kriminaalvastutust. Isiku süüdimõistmiseks KarS § 408 lg 1 järgi peab olema tuvastatud, et ta rikkus õigusaktis sisalduvat normi, mis sätestab konkreetse ehitusliku nõude. Selliseks õigusaktiks on näiteks EhS § 3 lg 11 alusel kehtestatud Vabariigi Valitsuse 27. oktoobri 2004. a määrus nr 315 «Ehitisele ja selle osale esitatavad tuleohutusnõuded», kuid selles õigusaktis sisalduvate ehitusnõuete rikkumist ei ole süüdistatavale ette heidetud. Ehitusseaduse § 48 p 4 kohaselt on ehitusettevõtja kohustatud paigaldama ehitisse nõuetele vastavaid ehitustooteid. Ehitusseaduse § 48 p 4 on blanketne norm, mistõttu tuleb viidata õigusaktile, mis konkreetse ehitustoote nõuded sätestab. Kohtud on leidnud, et selline nõue tuleneb standardi EVS 812-3:2002 p-st 6.2.9, kuid standardi kaudu ei saa tuvastada nõuetele mittevastavat ehitustoodet ja sellest omakorda ehitusnõuete rikkumist.
4.2. Ringkonnakohus on jätnud tähelepanuta, et V. Mikajale esitatud süüdistus ei määratle standardite kohustuslikkust läbi hea ehitustava mõiste sisustamise. Seetõttu said süüdistatav ja tema kaitsja alles maakohtu otsusest teada, millise juriidilise konstruktsiooniga tuvastati ehitusnõuete rikkumine.
4.3. Isegi kui asuda seisukohale, et KarS § 408 lg 1 on võimalik sisustada standarditega, ei rikkunud süüdistatav Eesti standardi EVS 812-3:2002 p 6.2.3 ja 6.2.9. Nimelt reguleerib Eesti standard EVS 812-3:2002 juhtumeid, kus küttekolde metallist viimalõõr viiakse läbi vahelae ja katuse vertikaalselt, mitte läbi seina horisontaalselt. Seda kinnitab AS CHB Europe eksperdiarvamus, mida kassaatori hinnangul saab käsitada dokumentaalse tõendina. Ühtlasi seab kassaator jätkuvalt kahtluse alla OÜ Ehitusekspertiisibüroo eksperdiarvamuse usaldusväärsuse, leides, et eksperdiarvamus on suuresti standardeid kirjeldav ja tugineb üksnes kriminaalasjas kogutud materjalidele. OÜ Ehitusekspertiisibüroo arvamuse kohaselt ei olnud suitsulõõril mingit isolatsiooni, samas kui Kohtuekspertiisi ja Kriminalistika Keskuse poolt teostatud ekspertiisiakti kohaselt oli suitsutorul läbimineku kohas seina sees mineraalvillast isolatsioon paksusega ca 40 mm.
5. Kassatsioonile on vastuse esitanud Lõuna Ringkonnaprokuratuuri ringkonnaprokurör Ene Timmi, kes palub jätta ringkonnakohtu otsus muutmata ja kassatsioon rahuldamata. Prokurör märgib, et ehitusseadus ja selle alusel kehtestatud õigusaktid ei reguleeri ehitusnõudeid eriti täpselt. Sellega on seadusandja jätnud ehitajale võimaluse kasutada ehitamisel innovatiivseid lahendusi. Samas tuleneb ehitusseadusest, et kõik lahendused peavad olema ohutud, keskkonnasäästlikud ja kooskõlas hea ehitustavaga. Kuna iga ehitusega tegelev isik ei oma süvateadmisi erinevate ehitusmaterjalide omadustest, on abiks Eesti standardid, millest on võimalik saada teavet selle kohta, millised tooted ja millisel viisil teostatud ehitised on ohutud ning tagavad hea ehitustava järgimise ja selle läbi ehitise ohutuse. Isik, kes ehitamiseks vajalikke eriteadmisi ei oma ja neid kuskilt ka ei ammuta, kuid vaatamata sellele tegeleb ehitamisega, vähemalt peab võimalikuks ja möönab, et ta rikub ehitusnõudeid selliselt, et ehitis võib olla ohtlik.
5.1. Süüdistatavale ei heideta ette Eesti standardi EVS 812-3:2002 p-de 6.2.3 ja 6.2.9 rikkumist, vaid hea ehitustava rikkumist sellisel viisil, mis tekitas ohu inimeste elule, tervisele, varale ja keskkonnale. Süüdistuses on kirjeldatud, millisel viisil süüdistatav ehitustöö teostas ja miks selline ehitamine on ohtlik. Ühtlasi on süüdistuses välja toodud Eesti standardi EVS 812-3:2002 nõuded, mille järgimine oleks taganud ehitise ohutuse. Sellega on süüdistuses konkretiseeritud, milles seisnes hea ehitustava rikkumine. Eesti standard EVS 812-3:2002 toob loodusseadusi arvesse võttes välja minimaalsed nõuded, mida isik peab ehitamisel järgima selleks, et tagada ehitise ohutus.
6. Karistusseadustiku § 408 lg 1 näeb ette kriminaalvastutuse ehitusnõuetele mittevastava ehitise ehitamise eest, kui sellega on põhjustatud oht inimese elule või tervisele. Eelnevast nähtub, et KarS § 408 lg-s 1 sätestatud süüteokoosseis on koosseisutüübilt blanketne ja konkreetne ohudelikt. Süüteokoosseisu objektiivseteks tunnusteks on ehitusnõuetele mittevastava ehitise ehitamine, mille tagajärjena põhjustati oht inimese elule või tervisele. Seega on KarS § 408 lg-ga 1 kaitstavaks hüveks inimese elu ja tervis, kusjuures süüteokoosseisu realiseerimine ei eelda kaitstava õigushüve tegelikku kahjustamist, vaid koosseis on täidetud ohu tekitamisega.
6.1. Kriminaalkolleegium nõustub maakohtuga, et KarS § 408 lg-s 1 sätestatud ehitamisena tuleb käsitada reaalselt toimuvat tegevust ja tähtis ei ole see, kas ehitajal on selleks vastav luba. Ehitusseaduse § 6 p-de 1–5 kohaselt on ehitamine ehitise püstitamine, laiendamine, rekonstrueerimine, ehitise tehnosüsteemi või selle osa muutmine või tehnosüsteemi terviklik asendamine ja ehitise lammutamine. Seega on ehitamine ehitusseaduses defineeritud läbi tegevuse, mitte läbi vastava õiguse omamise. Nagu eespool märgitud, on KarS § 408 lg-ga 1 kriminaliseeritud üksnes selliste ehitusnõuete täitmata jätmine, millega kaasneb oht inimese elule või tervisele. Need nõuded on aga üldtunnustatud ehitusnõuded ning neid peab teadma ja järgima igaüks, kes ehitustöid teeb. Seetõttu tuleb nõustuda maakohtu seisukohaga, et vastutusest vabastamine KarS § 408 lg 1 järgi põhjusel, et puudub ehitamiseks vastav õigus, oleks vastolus õiguse ühetaolise kohaldamise põhimõttega.
6.2. Ehitisena EhS § 2 lg 1 järgi tuleb mõista aluspinnasega kohtkindlalt ühendatud ja inimtegevuse tulemusena ehitatud terviklikku asja. Ehitised jagunevad hooneteks ja rajatisteks. Hoone on EhS § 2 lg 2 kohaselt väliskeskkonnast katuse ja teiste välispiiretega eraldatud siseruumiga ehitis. Rajatisena käsitatakse EhS § 2 lg-st 3 lähtudes ehitist, mis ei ole hoone. Ehitusnõuded, millele mittevastava ehitise ehitamise eest saab isikut karistada, tulenevad eelkõige ehitusseadusest ja selle alusel kehtestatud õigusaktidest. Seejuures on KarS § 408 lg 1 sõnastusest lähtudes olulised üksnes need ehitusnõuded, mis peavad tagama ehitise ohutuse inimese elule või tervisele. Seega peavad süüdistuses olema välja toodud nii ehitusnõuded, mida süüdistatav rikkus kui ka näidatud, et vastavate nõuete rikkumise tagajärjena tekkis oht inimese elule või tervisele.
6.3. Subjektiivsete tunnuste poolest eeldab KarS § 408 lg 1 vähemalt kaudset tahtlust kõigi selle objektiivse koosseisu tunnuste suhtes.
7. Käsitletavas kriminaalasjas on süüdistatav süüdi tunnistatud EhS § 3 lg-s 1 ja § 48 p-s 4 sätestatud ehitusnõuete rikkumises, millega põhjustati oht kolme inimese elule ja tervisele. Kohtud on jõudnud järeldusele, et süüdistatav rikkus EhS § 3 lg-s 1 sätestatud head ehitustava ja EhS § 48 p-s 4 sätestatud kohustust paigaldada ehitisse nõuetele vastavaid ehitustooteid sellega, et ta teostas ehitamist viisil, mis ei olnud kooskõlas Eesti standardi EVS 812-3:2002 p-dega 6.2.3 ja 6.2.9. Kassaatori peamine vastuväide seisnebki selles, et kohtud ei oleks tohtinud EhS § 3 lg 1 ja § 48 p 4 sisustamisel lähtuda Eesti standardist, vaid oleksid pidanud viitama asjakohastele õigusaktidele. Riigikohtu kriminaalkolleegium ei nõustu kassaatoriga järgmistel põhjendustel.
7.1. Kohtute otsustest nähtub, et süüdistatavale heidetakse ette EhS § 3 lg 1 ja § 48 p 4 rikkumist. Ehitusseaduse § 3 lg 1 kohaselt peab ehitis olema projekteeritud ja ehitatud hea ehitustava ning ehitamist ja ehitusprojekti käsitlevate õigusaktide kohaselt ega või tekitada ohtu inimese elule, tervisele või varale või keskkonnale. Ehitusseaduse § 48 p 4 kohustab ehitusettevõtjat paigaldama ehitisse nõuetele vastavaid ehitustooteid. Seega on EhS § 3 lg-s 1 määratlemata õigusmõiste «hea ehitustava», mille sisustamine jääb kohtu kaalutlusõiguse piiresse. Ehitusseaduse § 48 p 4 tuleb aga sisustada viitega vastavale ehitustootele esitatud nõudele. Kriminaalkolleegiumi hinnangul tulenevad heast ehitustavast mitmed nõuded, sh ohutusnõuded – head ehitustava järgides ehitatud ehitis ei ole ohtlik inimese elule ja tervisele. Ka EhS § 48 p-s 4 sätestatud kohustus teenib ehitise ohutuse tagamise eesmärki ja on seega tihedalt seotud EhS § 3 lg-s 1 sätestatud kohustusega järgida ehitamisel head ehitamistava. Eelnevast lähtudes on käesoleva kriminaalasja keskseks küsimuseks, millised on nõuded, mille täitmise korral saab asuda seisukohale, et isik on järginud head ehitustava EhS § 3 lg 1 mõttes ja on kasutanud nõuetele vastavaid ehitustooteid EhS § 48 p 4 tähenduses.
7.3. Head ehitustava on võimalik sisustada ka selliste ehitusnõuetega, mis ei tulene standarditest, vaid näiteks teaduskirjanduses avaldatud seisukohtadest, kutseorganisatsioonide reeglistikust või on tuletatavad loodusseadustest. Nii on isikul võimalik hea ehitustava rikkumise etteheitele vastu väita, et ta ei järginud küll standardis sätestatud nõudeid, vaid lähtus muudest talle teadaolevatest ehitusnõuetest. Sellisel juhul on kohtul võimalik omakorda hinnata, kas isik on järginud head ehitustava või mitte.
7.4. Eelnevast lähtudes leiab Riigikohtu kriminaalkolleegium, et EhS § 3 lg-s 1 ja § 48 p-s 4 sätestatud nõuete rikkumist on võimalik sisustada Eesti standardi EVS 812-3:2002 sätete rikkumisele viitamisega. Ühtlasi ei nõustu kriminaalkolleegium kassaatoriga selles, et kohtud on käsitletavas kriminaalasjas rikkunud süüdistatava kaitseõigust. Süüdistuses on isikule ette heidetud muu hulgas EhS § 3 lg 1, § 48 p 4 ja Eesti standardi EVS p-de 6.2.3 ja 6.2.9 eiramist. Esitatud on üksikasjalik kirjeldus selle kohta, milliste tegudega ja mil viisil süüdistatav neid sätteid rikkus. Seega on süüdistatavale olnud teada, milles teda süüdistatakse ja tal on olnud võimalik vastuväiteid esitada. Asjaolu, et kohus on standardile viidanud EhS § 3 lg 1 ja § 48 p 4 kaudu, ei muuda süüdistuse sisu.
8. Ebaõige on kassaatori seisukoht, et standardi p-de 6.2.3 ja p 6.2.9 rikkumine süüdistatava poolt ei ole tõendatud. Asjaolu, et standard käsitleb suitsulõõri vertikaalset viimist läbi vahelae ja katuse, mitte selle horisontaalset viimist läbi seina, ei oma käesolevas kriminaalasjas tähtsust, kuna suitsulõõr tuleb põlevmaterjalist isoleerida mõlemal juhul. Kohtud on OÜ Ekspertiisibüroo eksperdiarvamust hinnanud ja leidnud, et see vastab kriminaalmenetluse seadustikus sätestatud nõuetele ja on kooskõlas teiste kriminaalasjas kogutud tõenditega. Vastuolu OÜ Ehitusekspertiisibüroo ning Kohtuekspertiisi ja Kriminalistika Keskuse eksperdiarvamuse vahel, millele kassaator tähelepanu juhib, ei oma samuti tähtsust, kuna isegi kui süüdistatav paigutas suitsulõõri ja põlevmaterjali vahele 40 mm paksuse isolatsiooni, ei vasta see standardis ettenähtud 100 mm paksuse kihi nõudele. Kui aga süüdistatav paigutas ümber suitsulõõri 100 mm paksuse isolatsioonikihi, tuli tal see lõõri läbi seina viimisel niivõrd tugevalt kokku suruda, et villa isoleeriv omadus oli pärsitud. Ühtlasi on vaieldamatult tõendatud, et suitsulõõr oli põlevmaterjalile liiga lähedal, s.o maksimaalselt 40 mm kaugusel.
9. Eeltoodud põhjustel ja juhindudes KrMS § 361 p-st 1 jätab Riigikohus ringkonnakohtu otsuse muutmata ja kassatsiooni rahuldamata.
10. Seaduse ühetaolise kohaldamise tagamiseks peab kriminaalkolleegium siiski obiter dictum korras vajalikuks selgitada järgmist. Karistusseadustiku § 408 lg 1 näeb ehitusnõuetele mittevastava ehitise ehitamise ette konkreetse ohudeliktina, mistõttu tuleb selle sätte kohaldamiseks alati tuvastada ehitusnõuetele mittevastava ehitise ehitamise tagajärjena ohu põhjustamise inimese elule või tervisele. Ohu põhjustamise all inimese elule ja tervisele tuleb mõista sellise olukorra tekitamist, mis võib endaga kaasa tuua inimese surma või tema tervise kahjustamise. Seega ei ole süüteokoosseis täidetud, kui ehitusnõuetele mittevastava ehitise ehitamisega põhjustati üksnes asja rikkumise või hävimise oht. Kui aga ehitusnõuetele mittevastava ehitise ehitamisega põhjustatakse oht isiku elule või tervisele ja lisaks sellele ka varaline kahju, subsumeeritakse isiku tegu ideaalkogumina KarS § 408 lg 1 ja § 203 või KarS § 408 lg 1 ja § 205 järgi. Ka juhul kui realiseerub oht KarS § 408 kaitseala mõttes, st nõuetele mittevastava ehitise ehitamisega põhjustatakse isiku tervisekahjustus või surm, ei neeldu ohudelikt järgnevas kahjustusdeliktis, vaid süüdistatavale subsumeeritakse KarS § 408 lg 1 ja vastavat tagajärge ettenägev paragrahv ideaalkogumis. Selline lahendus tuleneb asjaolust, et KarS § 408 lg 1 ei hõlma konkreetse ohudeliktina õigushüvede tegelikku kahjustamist, mistõttu tuleb reaalse kahju tekitamine täiendavalt subsumeerida eriosa vastava muu sätte järgi.
Priit PIKAMÄE Eerik KERGANDBERG Lea KIVI


text:
REFERENCE to the Court under Article 177 of the EC Treaty by the Bayerisches Landessozialgericht (Higher Social Court of Bavaria) (Germany) for a preliminary ruling in the proceedings pending before that court between mille esemeks on Euroopa Kohtule EÜ asutamislepingu artikli 177 alusel esitatud Bayerisches Landessozialgericht’i (Saksamaa) taotlus nimetatud kohtus pooleliolevas kohtuvaidluses järgmiste poolte vahel:
María Martínez Sala María Martínez Sala and ja
Freistaat Bayern Freistaat Bayern, on the interpretation of Articles 1, 2, 3(1) and 4(1)(h) of Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to self-employed persons and to members of their families moving within the Community, as amended and updated by Council Regulation (EEC) No 2001/83 of 2 June 1983 (OJ 1983 L 230, p. 6), as amended by Council Regulation (EEC) No 3427/89 of 30 October 1989 (OJ 1989 L 331, p. 1), and of Article 7(2) of Council Regulation (EEC) No 1612/68 of 15 October 1968 on freedom of movement for workers within the Community (OJ, English Special Edition 1968 (II), p. 475), eelotsuse tegemiseks nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes, muudetud ja ajakohastatud nõukogu 2. juuni 1983. aasta määrusega (EMÜ) nr 2001/83 (EÜT L 230, lk 6), mida on omakorda muudetud nõukogu 30. oktoobri 1989. aasta määrusega (EMÜ) nr 3427/89 (EÜT L 331, lk 1), artiklite 1 ja 2, artikli 3 lõike 1 ja artikli 4 lõike 1 punkti h tõlgendamise kohta ning nõukogu 15. oktoobri 1968. aasta määruse (EMÜ) nr 1612/68 töötajate liikumisvabaduse kohta ühenduse piires (EÜT L 257, lk 2) artikli 7 lõike 2 tõlgendamise kohta,
THE COURT, EUROOPA KOHUS,
composed of: G.C. Rodríguez Iglesias, President, C. Gulmann, H. Ragnemalm and M. Wathelet (Presidents of Chambers), G.F. Mancini, J.C. Moitinho de Almeida, P.J.G. Kapteyn, J.L. Murray, D.A.O. Edward (Rapporteur), J.-P. Puissochet, G. Hirsch, P. Jann and L. Sevón, Judges, koosseisus: president G. C. Rodríguez Iglesias, kodade esimehed C. Gulmann, H. Ragnemalm ja M. Wathelet, kohtunikud G. F. Mancini, J. C. Moitinho de Almeida, P. J. G. Kapteyn, J. L. Murray, D. A. O. Edward (ettekandja), J.‑P. Puissochet, G. Hirsch, P. Jann ja L. Sevón,
Advocate General: A. La Pergola, kohtujurist: A. La Pergola,
Registrar: H.A. Rühl, Principal Administrator, kohtusekretär: vanemametnik H. A. Rühl,
after considering the written observations submitted on behalf of: arvestades kirjalikke märkusi, mille esitasid:
- Mrs Martínez Sala, by Antonio Pérez Garrido, Leiter der Rechtsstelle at the Spanish Embassy in Bonn, – María Martínez Sala, esindaja: Bonnis asuva Hispaania Suursaatkonna Leiter der Rechtsstelle Antonio Pérez Garrido,
- the German Government, by Ernst Röder, Ministerialrat in the Federal Ministry of Economic Affairs, and Bernd Kloke, Oberregierungsrat in that Ministry, acting as Agents, – Saksamaa valitsus, esindajad: liitvabariigi majandusministeeriumi Ministerialrat Ernst Röder ja sama ministeeriumi Oberregierungsrat Bernd Kloke,
- the Spanish Government, by D. Luis Pérez de Ayala Becerril, Abogado del Estado, State Legal Service, acting as Agent, – Hispaania valitsus, esindaja: riikliku õigustalituse abogado del Estado Luis Pérez de Ayala Becerril,
- the Commission of the European Communities, by Peter Hillenkamp, Legal Adviser, and Klaus-Dieter Borchardt, of its Legal Service, acting as Agents,$ – Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: õigusnõunik Peter Hillenkamp ja õigustalituse ametnik Klaus-Dieter Borchardt,
having regard to the Report for the Hearing, arvestades kohtuistungi ettekannet,
after hearing the oral observations of Mrs Martínez Sala, represented by Antonio Pérez Garrido; of the German Government, represented by Ernst Röder; of the Spanish Government, represented by D. Luis Pérez de Ayala Becerril; of the French Government, represented by Claude Chavance, Foreign Affairs Secretary at the Foreign Affairs Directorate of the Ministry of Foreign Affairs, acting as Agent; of the United Kingdom Government, represented by Stephen Richards, Barrister; and of the Commission, represented by Klaus-Dieter Borchardt, at the hearing on 15 April 1997, olles 15. aprilli 1997. aasta kohtuistungil ära kuulanud suulised märkused, mille esitasid M. Martínez Sala (esindaja: Antonio Pérez Garrido), Saksamaa valitsus (esindaja: Ernst Röder), Hispaania valitsus (esindaja: Luis Pérez de Ayala Becerril), Prantsuse valitsus (esindaja: välisministeeriumi õigusosakonna välisasjade sekretär Claude Chavance), Ühendkuningriigi valitsus (esindaja: barrister Stephen Richards) ja komisjon (esindaja: Klaus-Dieter Borchardt),
after hearing the Opinion of the Advocate General at the sitting on 1 July 1997, olles 1. juuli 1997. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
gives the following on teinud järgmise
1. 2. veebruari 1996. aasta määrusega, mis saabus Euroopa Kohtusse sama aasta 20. märtsil, esitas Bayerisches Landessozialgericht EÜ asutamislepingu artikli 177 alusel neli eelotsuse küsimust selle kohta, kuidas tõlgendada nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes, muudetud ja ajakohastatud nõukogu 2. juuni 1983. aasta määrusega (EMÜ) nr 2001/83 (EÜT L 230, lk 6), mida on omakorda muudetud nõukogu 30. oktoobri 1989. aasta määrusega (EMÜ) nr 3427/89 (EÜT L 331, lk 1), artikleid 1 ja 2, artikli 3 lõiget 1 ja artikli 4 lõike 1 punkti h, ning nõukogu 15. oktoobri 1968. aasta määruse (EMÜ) nr 1612/68 töötajate liikumisvabaduse kohta ühenduse piires (EÜT L 257, lk 2) artikli 7 lõiget 2.
2 The four questions were raised in proceedings between Mrs Martínez Sala and Freistaat Bayern (State of Bavaria) concerning the latter's refusal to grant her child-raising allowance for her child. 2. Need küsimused kerkisid üles kohtuasjas, mille poolteks olid M. Martínez Sala ja Freistaat Bayern ning mille aluseks oli Freistaat Bayern’i keeldumine maksta M. Martínez Salale lapsekasvatustoetust tema lapse kohta.
Community law Ühenduse õigus 3 Article 7(2) of Regulation No 1612/68 provides that a worker who is a national of a Member State is to enjoy, in the territory of other Member States, the same social and tax advantages as national workers. 3. Määruse nr 1612/68 artikli 7 lõikes 2 sätestatakse, et töötajal, kes on liikmesriigi kodanik, on teise liikmesriigi territooriumil samad sotsiaalsed ja maksusoodustused kui selle riigi kodanikest töötajatel.
4 Under Article 1(a)(i) of Regulation No 1408/71, the terms `employed person' and `self-employed person' mean, for the purposes of the implementation of that regulation, any person `who is insured, compulsorily or on an optional continued basis, for one or more of the contingencies covered by the branches of a social security scheme for employed persons or self-employed persons'. Article 2 provides that the regulation is to `apply to employed or self-employed persons who are or have been subject to the legislation of one or more Member States'. 4. Määruse nr 1408/71 artikli 1 punkti a alapunkti i kohaselt on „töötaja” määruse tähenduses isik, „kes on kohustuslikult või vabatahtlikult jätkuvalt kindlustatud ühe või mitme riski suhtes, mida hõlmavad töötajate või füüsilisest isikust ettevõtjate sotsiaalkindlustusskeemide liigid”. Artiklis 2 sätestatakse, et määrust kohaldatakse „töötajate või füüsilisest isikust ettevõtjate suhtes, kelle suhtes kehtivad või on kehtinud ühe või mitme liikmesriigi õigusaktid”.
5 Article 3(1) of Regulation No 1408/71 provides: `Subject to the special provisions of this Regulation, persons resident in the territory of one of the Member States to whom this Regulation applies shall be subject to the same obligations and enjoy the same benefits under the legislation of any Member State as the nationals of that State.' 5. Määruse nr 1408/71 artikli 3 lõige 1 sätestab: „Liikmesriigi territooriumil elavatel isikutel, kelle suhtes on kohaldatav käesolev määrus, on liikmesriigi õigusaktide alusel samasugused kohustused ja õigus saada samasuguseid hüvitisi kui kõnealuse liikmesriigi kodanikel, arvestades käesoleva määruse erisätteid.”
6 Article 4(1)(h) of Regulation No 1408/71 provides that the regulation is to apply `to all legislation concerning ... family benefits'. According to Article 1(u)(i), `family benefits' means `all benefits in kind or in cash intended to meet family expenses under the legislation provided for in Article 4(1)(h), excluding the special childbirth allowances mentioned in Annex II'. 6. Määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 1 punkti h kohaselt kohaldatakse määrust „kõigi õigusaktide suhtes, mis reguleerivad […] perehüvitis[i]”. Määruse artikli 1 punkti u alapunkti i kohaselt on „perehüvitised” „kõik perekonna väljaminekute katmiseks antavad rahalised või mitterahalised hüvitised, mida antakse artikli 4 lõike 1 punktis h osutatud õigusaktide alusel, välja arvatud II lisas osutatud spetsiaalsed sünnitoetused”.
7 According to Annex I, point I - `Employed persons and/or self-employed persons (Article 1(a)(ii) and (iii) of the Regulation)', C (`Germany') -, to Regulation No 1408/71, 7. Määruse nr 1408/71 I lisa I punkti „Töötajad ja/või füüsilisest isikust ettevõtjad (määruse artikli 1 punkti a alapunktid ii ja iii) alapunkt C („Saksamaa”) sätestab:
`If the competent institution for granting family benefits in accordance with Chapter 7 of Title III of the Regulation is a German institution, then within the meaning of Article 1(a)(ii) of the Regulation: „Kui vastavalt käesoleva määruse III jaotise 7. peatükile perehüvitisi andev pädev asutus on Saksamaa asutus, siis käesoleva määruse artikli 1 punkti a alapunktis ii määratletud tähenduses:
(a) "employed person" means any person compulsorily insured against unemployment or any person who, as a result of such insurance, obtains cash benefits under sickness insurance or comparable benefits; a) „töötaja” on töötuse vastu kohustuslikult kindlustatu või iga isik, kes sellise kindlustuse tõttu saab ravikindlustuse alusel rahalisi hüvitisi või nendega võrreldavaid hüvitisi;
(b) "self-employed person" means any person pursuing self-employment who is bound: b) füüsilisest isikust ettevõtja on iga füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsev isik, kes on kohustatud:
- to join, or pay contributions in respect of, an old-age insurance within a scheme for self-employed persons, or – ühinema vanaduskindlustusega või tasuma vastavaid sissemakseid füüsilisest isikust ettevõtjate kindlustusskeemi raames
- to join a scheme within the framework of compulsory pension insurance.' või
The German legislation and the European Convention on Social and Medical Assistance – ühinema kindlustusskeemiga kohustusliku pensionikindlustuse raames.”
8 German child-raising allowance is a non-contributory benefit forming part of a set of family-policy measures. It is granted pursuant to the Bundeserziehungsgeldgesetz of 6 December 1985 (Federal Law on the Grant of Child-raising Allowance and Parental Leave, BGBl. I, p. 2154, hereinafter `the BErzGG'). Saksa õigusaktid ning Euroopa sotsiaal- ja meditsiiniabi konventsioon 9 Paragraph 1(1) of the BErzGG, in the version thereof dated 25 July 1989 (BGBl. I, p. 1550), as amended by the Law of 17 December 1990 (BGBl. I, p. 2823), provides that any person who (1) is permanently or ordinarily resident in the territory to which the Law applies, (2) has a dependent child in his household, (3) looks after and brings up that child, and (4) has no, or no full-time, employment, is entitled to child-raising allowance. 8. Saksamaal on lapsekasvatustoetus mitteosamakseline hüvitis, mis on osa perepoliitika valdkonnas rakendatavatest meetmetest, ning seda antakse 6. detsembri 1985. aasta Bundeserziehungsgeldgesetz’i (lapsekasvatustoetuste ja lapsevanemapuhkuse seadus, BGBl . I, lk 2154, edaspidi „BErzGG”) alusel. 10 Article 1(1)(a) of the BErzGG provides that `a non-national wishing to receive the allowance must be in possession of a residence entitlement (Aufenthaltsberechtigung) or a residence permit (Aufenthaltserlaubnis)'. The referring court points out that the Bundessozialgericht (Federal Social Court) has consistently held that a person is `in possession' of a residence entitlement only if he has a document from the Foreigners' Office duly attesting his right of residence at the start of the benefit period; mere confirmation that an application for a residence permit has been made and that the person concerned is therefore entitled to stay is not sufficient for that person to be considered to be in possession of a residence entitlement within the meaning of that legislation. 9. 25. juuli 1989. aasta versioonis ( BGBl . I, lk 1550), mida on muudetud 17. detsembri 1990. aasta seadusega ( BGBl . I, lk 2823), sätestab BErzGG artikli 1 lõige 1, et lapsekasvatustoetust võib saada iga isik, 1) kelle alaline või peamine elukoht on selle seadusega hõlmatud territooriumil, 2) kelle peres on tema eestkoste alla kuuluv laps, 3) kes hoolitseb lapse eest ja kasvatab teda ning 4) kes ei tööta või ei tööta täistööajaga.
11 According to Article 1 of the European Convention on Social and Medical Assistance adopted by the Council of Europe on 11 December 1953 and in force since 1956 in Germany and since 1983 in Spain, `each of the Contracting Parties undertakes to ensure that nationals of the other Contracting Parties who are lawfully present in any part of its territory to which this Convention applies, and who are without sufficient resources, shall be entitled equally with its own nationals and on the same conditions to social and medical assistance provided by the legislation in force from time to time in that part of its territory.' 10. BErzGG artikli 1 lõike 1 punktis a sätestatakse, et „mittekodanikul, kes soovib saada lapsekasvatustoetust, peab olema elamisõigus ( Aufenthaltsberechtigung ) või elamisluba ( Aufenthaltserlaubnis )”. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et Bundessozialgericht’i väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on elamisõigus üksnes isikul, kellel on välismaalaste ameti väljastatud vormikohane dokument, mis tõendab, et isikul on olnud õigus riigis elada hüvitiseperioodi algusest peale; tõendist selle kohta, et isik on esitanud elamisloa taotluse, ei piisa selleks, et pidada isikut elamisõigust omavaks eespool nimetatud sätte tähenduses.
12 Article 6(a) of that Convention provides that `a Contracting Party in whose territory a national of another Contracting Party is lawfully resident shall not repatriate that national on the sole ground that he is in need of assistance.' 11. Euroopa Nõukogu poolt 11. detsembril 1953. aastal vastu võetud Euroopa sotsiaal- ja meditsiiniabi konventsiooni (mis jõustus Saksamaal 1956. aastal ning Hispaanias 1983. aastal) artikkel 1 sätestab: „Konventsiooniosaline tagab, et teise konventsiooniosalise kodanikule, kes seaduslikult viibib tema territooriumil, mille suhtes kohaldatakse konventsiooni, ja kellel ei piisa elatusvahendeid, osutatakse tema territooriumil kehtivates õigusaktides ettenähtud sotsiaal- ja meditsiiniabi tema kodanikuga võrdselt ja samadel tingimustel.”
The main proceedings 12. Nimetatud konventsiooni artikli 6 punkt a sätestab: „Konventsiooniosaline ei saada tema territooriumil seaduslikult elavat teise konventsiooniosalise kodanikku kodumaale tagasi ainult sel põhjusel, et kodanik vajab abi.”
13 Mrs Martínez Sala, born on 8 February 1956, is a Spanish national who has lived in Germany since May 1968. She had various jobs there at intervals between 1976 and 1986 and was in employment again from 12 September 1989 to 24 October 1989. Since then she has received social assistance from the City of Nuremberg and the Landratsamt Nürnberger Land (Nuremberg Rural District Authority) under the Bundessozialhilfegesetz (Federal Social Welfare Law). Põhikohtuasi 14 Until 19 May 1984, Mrs Martínez Sala obtained from the various competent authorities residence permits which ran more or less without interruption. Thereafter, she obtained only documents certifying that the extension of her residence permit had been applied for. In its order for reference, the Bayerisches Landessozialgericht points out that the European Convention on Social and Medical Assistance of 11 December 1953 did not, however, allow her to be deported. A residence permit expiring on 18 April 1995 was issued to Mrs Martínez Sala on 19 April 1994, and this permit was extended for a further year on 20 April 1995. 13. 8. veebruaril 1956 sündinud María Martínez Sala on Hispaania kodanik, kes elab alates 1968. aasta maist Saksamaal. Ta on Saksamaal töötanud erinevatel töökohtadel mõningate vahedega aastatel 1976–1986 ning seejärel 12. septembrist 1989 kuni 24. oktoobrini 1989. Sellest ajast alates on ta saanud sotsiaalabi, mida Bundessozialhilfegesetz’i (liitvabariigi sotsiaalabi seadus) alusel on maksnud Nürnbergi linn ja Landratsamt Nürnberger Land. 15 In January 1993, that is to say during the period in which she did not have a residence permit, Mrs Martínez Sala applied to Freistaat Bayern for child-raising allowance for her child born during that month. 14. Kuni 19. maini 1984 sai M. Martínez Sala erinevatelt pädevatelt asutustelt elamislubasid, mis kehtisid selle ajani peaaegu katkestusteta. Hiljem on ta saanud ainult tõendeid selle kohta, et ta on taotlenud elamisloa pikendamist. Bayerisches Landessozialgericht märgib oma eelotsusetaotluses, et 11. detsembri 1953. aasta Euroopa sotsiaal- ja meditsiiniabi konventsioon keelab asjaomast isikut riigist välja saata. 19. aprillil 1994 sai kõnealune isik elamisloa kehtivusajaga kuni 18. aprillini 1995 ning sama aasta 20. aprillil pikendati seda aasta võrra.
16 Freistaat Bayern, by decision of 21 January 1993, rejected her application on the ground that she did not have German nationality, a residence entitlement or a residence permit. 15. 1993. aasta jaanuaris, ajal, mil M. Martínez Salal polnud elamisluba, taotles ta Freistaat Bayern’ilt oma samal kuul sündinud lapsele lapsekasvatustoetust. 17 By judgment of 21 March 1994, the Sozialgericht (Social Court) Nürnberg dismissed an action brought on 13 July 1993 by Mrs Martínez Sala against that decision on the ground that she was not in possession of a residence permit. 16. 21. jaanuari 1993. aasta otsusega lükkas Freistaat Bayern taotluse tagasi põhjendusega, et taotlejal puudus nii Saksa kodakondsus, elamisõigus kui ka elamisluba. 18 On 8 June 1994, Mrs Martínez Sala appealed against that judgment to the Bayerisches Landessozialgericht. 17. 21. märtsi 1994. aasta kohtuotsusega lükkas Sozialgericht Nürnberg tagasi M. Martínez Sala poolt 13. juulil 1993 eespool nimetatud otsuse peale esitatud kaebuse, põhjendades otsust sellega, et kaebajal puudus elamisluba. 19 Taking the view that it might be possible for the appellant to rely on Regulations Nos 1408/71 and 1612/68 in order to obtain child-raising allowance, the Bayerisches Landessozialgericht stayed proceedings and referred the following questions to the Court for a preliminary ruling: 18. 8. juunil 1994 kaebas M. Martínez Sala kohtuotsuse edasi Bayerisches Landessozialgericht’i.
`(1) Was a Spanish national living in Germany who, with various interruptions, was employed until 1986 and, apart from a short period of employment in 1989, later received social assistance under the Bundessozialhilfegesetz (Federal Social Welfare Law, the "BSHG") still, in 1993, a worker within the meaning of Article 7(2) of Regulation (EEC) No 1612/68 or an employed person within the meaning of Article 2 in conjunction with Article 1 of Regulation (EEC) No 1408/71? 19. Arvestades seda, et ei saa välistada, et isik võib tugineda määrustele nr 1408/71 ja nr 1612/68, et tunnustataks tema õigust saada lapsekasvatustoetust, otsustas Bayerisches Landessozialgericht menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
(2) Is child-raising allowance granted under the Gesetz über die Gewährung von Erziehungsgeld und Erziehungsurlaub (Law on the Grant of Child-raising Allowance and Parental Leave, "the BErzGG") a family benefit within the meaning of Article 4(1)(h) of Regulation No 1408/71, to which Spanish nationals living in Germany are entitled in the same way as German nationals under Article 3(1) of Regulation No 1408/71? „1. Kas Saksamaal elav Hispaania kodanik, kes on mõningate vaheaegadega töötanud kuni 1986. aastani ja on edaspidi – kui välja arvata lühike tööperiood aastal 1989 – saanud sotsiaaltoetust Bundessozialhilfegesetz’i (liitvabariigi sotsiaalabi seadus) alusel, oli 1993. aastal endiselt töötaja määruse (EMÜ) nr 1612/68 artikli 7 lõike 2 tähenduses või määruse (EMÜ) nr 1408/71 artikli 2 tähenduses koostoimes artikliga 1?
(3) Is child-raising allowance payable under the BErzGG a social advantage within the meaning of Article 7(2) of Regulation No 1612/68? 2. Kas lapsekasvatustoetus, mida antakse lapsekasvatustoetuste ja lapsevanemapuhkuse seaduse (BErzGG) alusel, on määruse (EMÜ) nr 1408/71 artikli 4 lõike 1 punktis h osutatud perehüvitis, millele Saksamaal elavatel Hispaania kodanikel on õigus samadel tingimustel nagu Saksamaa enda kodanikel vastavalt määruse (EMÜ) nr 1408/71 artikli 3 lõikele 1?
(4) Is it compatible with the law of the European Union for the BErzGG to require possession of a formal residence permit for the grant of child-raising allowance to nationals of a Member State, even though they are permitted to reside in Germany?' 3. Kas lapsekasvatustoetus, mida antakse lapsekasvatustoetuste ja lapsevanemapuhkuse seaduse (BErzGG) alusel, on sotsiaalne soodustus määruse (EMÜ) nr 1612/68 artikli 7 lõike 2 tähenduses?
20 It is appropriate to answer the second and third questions first, then the first question and, finally, the fourth question. 4. Kas lapsekasvatustoetuste ja lapsevanemapuhkuse seadus (BErzGG) on kooskõlas Euroopa Liidu õigusega, kui teiste liikmesriikide kodanikele on lapsekasvatustoetuse saamise eelduseks seatud vormikohase elamisloa olemasolu, isegi kui kõnealustel kodanikel on õigus Saksamaal elada?”
The second and third questions 20. Kõigepealt tuleb vastata teisele ja kolmandale küsimusele, seejärel esimesele küsimusele ning viimasena neljandale küsimusele.
21 By its second and third questions the national court is asking essentially whether a benefit such as the child-raising allowance provided for by the BErzGG, which is automatically granted to persons fulfilling certain objective criteria, without any individual and discretionary assessment of personal needs, and which is intended to meet family expenses, falls within the scope of Community law as a family benefit within the meaning of Article 4(1)(h) of Regulation No 1408/71 or as a social advantage within the meaning of Article 7(2) of Regulation No 1612/68. Teine ja kolmas küsimus 22 In its judgment of 10 October 1996 in Joined Cases C-245/94 and C-312/94 Hoever and Zachow [1996] ECR I-4895 the Court has already held that a benefit such as the child-raising allowance provided for by the BErzGG, which is automatically granted to persons fulfilling certain objective criteria, without any individual and discretionary assessment of personal needs, and which is intended to meet family expenses, must be treated as a family benefit within the meaning of Article 4(1)(h) of Regulation No 1408/71. 21. Teise ja kolmanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas selline hüvitis nagu lapsekasvatustoetus, mida antakse BErzGG alusel automaatselt isikutele, kes vastavad teatavatele objektiivsetele kriteeriumidele, ilma et individuaalselt ja kaalutlusõigust kasutades hinnataks isiku konkreetseid vajadusi, ning mille eesmärgiks on katta perekonna väljaminekuid, kuulub ühenduse õiguse kohaldamisalasse kui perehüvitis määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 1 punkti h tähenduses või kui sotsiaalne soodustus määruse nr 1612/68 artikli 7 lõike 2 tähenduses.
23 The German Government submits that the Court should reconsider that interpretation and in its written observations refers to the observations which it submitted in the abovementioned case and, at the hearing, to the observations which it submitted to the Court in Case C-16/96 Mille-Wilsmann. Following delivery of the judgment in Hoever and Zachow the Bundessozialgericht annulled its order for reference and Case C-16/96 was removed from the register by order of 14 April 1997. 22. 10. oktoobri 1996. aasta otsuses liidetud kohtuasjades C‑245/94 ja C‑312/94: Hoever ja Zachow (EKL 1996, lk I‑4895) leidis Euroopa Kohus, et selline hüvitis nagu lapsekasvatustoetus, mida antakse BErzGG alusel automaatselt isikutele, kes vastavad teatavatele objektiivsetele kriteeriumidele, ilma et individuaalselt ja kaalutlusõigust kasutades hinnataks isiku konkreetseid vajadusi, ning mille eesmärgiks on katta perekonna väljaminekuid, tuleb käsitada perehüvitisena määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 1 punkti h tähenduses.
24 Since the German Government has not further explained the aspects of the judgment in Hoever and Zachow which, in its view, ought to be revised, nor the reasons which might justify such a revision, it must be repeated that a benefit such as the child-raising allowance provided for by the BErzGG, which is automatically granted to persons fulfilling certain objective criteria, without any individual and discretionary assessment of personal needs, and which is intended to meet family expenses, constitutes a family benefit within the meaning of Article 4(1)(h) of Regulation No 1408/71. 23. Saksamaa valitsus väidab, et Euroopa Kohus peaks selle tõlgenduse ümber vaatama, ning viitab oma kirjalikes märkustes märkustele, mis ta esitas eespool viidatud kohtuasjas; kohtuistungil aga viitas Saksamaa valitsus märkustele, mis ta esitas kohtuasjas C‑16/96: Mille-Willsmann. Kuna Bundessozialgericht tühistas oma eelotsusetaotluse pärast eespool viidatud Hoeveri ja Zachowi kohtuotsuse kuulutamist, kustutati 14. aprilli 1997. aasta määrusega kohtuasi C‑16/96 registrist.
25 As far as the concept of social advantage, referred to in Article 7(2) of Regulation No 1612/68, is concerned, this term means, according to consistent case-law, all the advantages which, whether or not linked to a contract of employment, are generally granted to national workers primarily because of their objective status as workers or by virtue of the mere fact of their residence on the national territory and whose extension to workers who are nationals of other Member States therefore seems likely to facilitate the mobility of such workers within the Community (Case 249/83 Hoeckx [1985] ECR 973, paragraph 20). 24. Kuna Saksamaa valitsus ei täpsustanud eespool viidatud Hoeveri ja Zachowi kohtuotsuse aspekte, mis tema arvates tuleks uuesti läbi vaadata, ega esitanud läbivaatamist õigustavaid põhjusi, tuleb uuesti kinnitada, et sellist hüvitist nagu lapsekasvatustoetus, mida antakse BErzGG alusel automaatselt isikutele, kes vastavad teatavatele objektiivsetele kriteeriumidele, ilma et individuaalselt ja kaalutlusõigust kasutades hinnataks isiku konkreetseid vajadusi, ning mille eesmärgiks on katta perekonna väljaminekuid, tuleb käsitada perehüvitisena määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 1 punkti h tähenduses.
26 The child-raising allowance in question here is an advantage granted inter alia to workers who work part-time. It is therefore a social advantage within the meaning of Article 7(2) of Regulation No 1612/68. 25. Mis puutub sotsiaalse soodustuse mõistesse, mida käsitletakse määruse nr 1612/68 artikli 7 lõikes 2, siis väljakujunenud kohtupraktika kohaselt hõlmab see kõiki töölepinguga seotud või mitteseotud soodustusi, mida antakse oma riigi kodanikest töötajatele põhiliselt selle alusel, et neil on objektiivsete kriteeriumide alusel töötaja staatus, või lihtsalt selle alusel, et nad elavad riigi territooriumil, ning mille laiendamine teiste liikmesriikide kodanikest töötajatele hõlbustab nende liikumist ühenduse piires (vt 27. märtsi 1985. aasta otsus kohtuasjas 249/83: Hoeckx, EKL 1985, lk 973, punkt 20).
27 It must be added that, since Regulation No 1612/68 is of general application regarding the free movement of workers, Article 7(2) thereof may be applied to social advantages which at the same time fall specifically within the scope of Regulation No 1408/71 (Case C-111/91 Commission v Luxembourg [1993] ECR I-817, paragraph 21). 26. Vaidlusalune lapsekasvatustoetus on soodustus, millele on õigus ka osalise tööajaga töötajatel. Seega on tegemist sotsiaalse soodustusega mä äruse nr 1612/68 artikli 7 lõike 2 tähenduses.
28 The answer to be given to the second and third questions is therefore that a benefit such as the child-raising allowance provided for by the BErzGG, which is automatically granted to persons fulfilling certain objective criteria, without any individual and discretionary assessment of personal needs, and which is intended to meet family expenses, falls within the scope ratione materiae of Community law as a family benefit within the meaning of Article 4(1)(h) of Regulation No 1408/71 and as a social advantage within the meaning of Article 7(2) of Regulation No 1612/68. 27. Tuleb lisada, et kuna määrus nr 1612/68 on üldiselt kohaldatav selles osas, mis puudutab töötajate vaba liikumist, siis võib selle artikli 7 lõiget 2 kohaldada sotsiaalsetele soodustustele, mis kuuluvad samal ajal ka määruse nr 1408/71 kohaldamisalasse (vt 10. märtsi 1993. aasta otsus kohtuasjas C‑111/91: komisjon v . Luksemburg, EKL1993, lk I-817, punkt 21).
The first question 28. Seega tuleb teisele ja kolmandale küsimusele vastata, et selline hüvitis nagu lapsekasvatustoetus, mida antakse BErzGG alusel automaatselt isikutele, kes vastavad teatavatele objektiivsetele kriteeriumidele, ilma et individuaalselt ja kaalutlusõigust kasutades hinnataks isiku konkreetseid vajadusi, ning mille eesmärgiks on katta perekonna väljaminekuid, kuulub ühenduse õiguse esemelisse kohaldamisalasse kui perehüvitis määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 1 punkti h tähenduses ja kui sotsiaalne soodustus määruse nr 1612/68 artikli 7 lõike 2 tähenduses.
29 By its first question the national court is asking essentially whether a national of one Member State who resides in another Member State, where he is employed and subsequently receives social assistance, has the status of worker within the meaning of Regulation No 1612/68 or of employed person within the meaning of Regulation No 1408/71. Esimene küsimus 30 It should be remembered at the outset that, under the BErzGG, the grant of the child-raising allowance is subject, inter alia, to the condition that the recipient must either not be engaged in gainful occupation or not be so engaged on a full-time basis. That condition is likely to restrict the number of persons who can both receive the child-raising allowance and still be categorised as workers under Community law. 29. Esimese küsimusega soovib siseriiklik kohus sisuliselt teada, kas ühe liikmesriigi kodanikku, kes elab teises liikmesriigis, kus ta on töötanud ning kus ta on hiljem saanud sotsiaalabi, tuleb pidada töötajaks määruse nr 1612/68 või määruse nr 1408/71 tähenduses. 31 It must also be pointed out that there is no single definition of worker in Community law: it varies according to the area in which the definition is to be applied. For instance, the definition of worker used in the context of Article 48 of the EC Treaty and Regulation No 1612/68 does not necessarily coincide with the definition applied in relation to Article 51 of the EC Treaty and Regulation No 1408/71. 30. Kõigepealt tuleb meenutada, et BErzGG kohaselt on lapsekasvatustoetuse määramise eelduseks see, et isik ei tööta või ei tööta täisajaga. Nimetatud tingimus piirab nende isikute ringi, kellel on õigus saada lapsekasvatustoetust ning keda tuleb samal ajal pidada töötajaks ühenduse õiguse tähenduses.
The status of worker within the meaning of Article 48 of the Treaty and Regulation No 1612/68 31. Edasi tuleb märkida, et töötaja mõiste ühenduse õiguses ei ole ühetähenduslik, vaid varieerub vastavalt valdkonnale, kus seda mõistet kohaldatakse. Nii ei vasta EÜ asutamislepingu artiklis 48 ja määruses nr 1612/68 kasutatav töötaja mõiste tingimata EÜ asutamislepingu artiklis 51 ja määruses nr 1408/71 kasutatavale töötaja mõistele.
32 In the context of Article 48 of the Treaty and Regulation No 1612/68, a person who, for a certain period of time, performs services for and under the direction of another person in return for which he receives remuneration must be considered to be a worker. Once the employment relationship has ended, the person concerned as a rule loses his status of worker, although that status may produce certain effects after the relationship has ended, and a person who is genuinely seeking work must also be classified as a worker (see, in that connection, Case 66/85 Lawrie-Blum [1986] ECR 2121, paragraph 17, Case 39/86 Lair [1988] ECR 3161, paragraphs 31 to 36, and Case C-292/89 Antonissen [1991] ECR I-745, paragraphs 12 and 13). Töötaja asutamislepingu artikli 48 ja määruse nr 1612/68 tähenduses 33 Furthermore, when a worker who is a national of one Member State has been employed in another Member State and remains there after obtaining a retirement pension, his descendants do not retain the right to equal treatment under Article 7 of Regulation No 1612/68 with regard to a social benefit provided for by the legislation of the host Member State if they have reached the age of 21, are no longer dependent on him and do not have the status of workers (Case 316/85 Lebon [1987] ECR 2811). 32. Asutamislepingu artikli 48 ja määruse nr 1612/68 tähenduses tuleb töötajaks pidada isikut, kes osutab teatava aja jooksul teisele isikule tema juhtimise all teenuseid, mille eest ta saab tasu. Kui töösuhe on lõppenud, lõpeb põhimõtteliselt ka isiku töötaja staatus, arvestades siiski ka sellega, et ühelt poolt võib staatusel olla teatav mõju ka pärast töösuhte lõppu ning teiselt poolt, et reaalselt tööd otsivat isikut tuleb samuti pidada töötajaks (vt selle kohta 3. juuli 1986. aasta otsus kohtuasjas 66/85: Lawrie-Blum, EKL 1986, lk 2121, punkt 17; 21. juuni 1988. aasta otsus kohtuasjas 39/86: Lair, EKL 1988, lk 3161, punktid 31–36; ning 26. veebruari 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑292/89: Antonissen, EKL 1991, lk I‑745, punktid 12 ja 13).
34 In the present case, the referring court has not furnished sufficient information to enable the Court to determine whether, having regard to the foregoing considerations, a person in the position of the appellant in the main proceedings is a worker within the meaning of Article 48 of the Treaty and Regulation No 1612/68, by reason, for example, of the fact that she is seeking employment. It is for the national court to undertake that investigation. 33. Lisaks tuleb meenutada, et kui ühe liikmesriigi kodanikust töötaja, kes on töötanud teise liikmesriigi territooriumil, jääb sinna edasi pärast vanaduspensioni väljateenimist, siis tema järglastele, kes on saanud 21-aastaseks, ei ole enam tema ülalpidamisel ega oma töötaja staatust, ei laiene võrdse kohtlemise õigus määruse nr 1612/68 artikli 7 tähenduses seoses vastuvõtva liikmesriigi õigusaktides ette nähtud sotsiaalhüvitisega (vt 18. juuni 1987. aasta otsus kohtuasjas 316/85: Lebon, EKL 1987, lk 2811).
The status of employed or self-employed person within the meaning of Regulation No 1408/71 34. Käesolevas asjas ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohus edastanud piisavalt andmeid, et Euroopa Kohus saaks kontrollida, kas eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes on põhikohtuasja hageja olukorras olev isik töötaja asutamislepingu artikli 48 ja määruse nr 1612/68 tähenduses, näiteks selle alusel, et ta otsib tööd. Seega peab nimetatud küsimust uurima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
35 Article 2 of Regulation No 1408/71 provides that it is to apply to employed or self-employed persons who are or have been subject to the legislation of one or more Member States and who are nationals of one of the Member States as well as to members of their families. Töötaja määruse nr 1408/71 tähenduses 36 So a person has the status of employed person within the meaning of Regulation No 1408/71 where he is covered, even if only in respect of a single risk, compulsorily or on an optional basis, by a general or special social security scheme mentioned in Article 1(a) of Regulation No 1408/71, irrespective of the existence of an employment relationship (see, on this point, Case 182/78 Pierik II [1979] ECR 1977, paragraphs 4 and 7, and Joined Cases 82/86 and 103/86 Laborero and Sabato [1987] ECR 3401, paragraph 17). 35. Vastavalt määruse nr 1408/71 artiklile 2 kohaldatakse määrust töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate suhtes, kelle suhtes kehtivad või on kehtinud ühe või mitme liikmesriigi õigusaktid ja kes on mõne liikmesriigi kodanikud, ning nende pereliikmete suhtes.
37 The Commission therefore takes the view that the appellant must be considered to be an employed person within the meaning of Regulation No 1408/71 simply by virtue of the fact that she was covered by compulsory retirement pension insurance in Germany or that the social welfare body gave her and her children sickness insurance cover and paid the relevant contributions. 36. Nii on isikul töötaja staatus määruse nr 1408/71 tähenduses, kui ta on kohustuslikult või vabatahtlikult kindlustatud kas või ühe riski suhtes, mida hõlmavad määruse nr 1408/71 artikli 1 punktis a osutatud sotsiaalkindlustuse üld- või eriskeemid, ning seda sõltumata töösuhte olemasolust (vt selle kohta 31. mai 1979. aasta otsus kohtuasjas 182/78: Pierik II, EKL 1979, lk 1977, punktid 4 ja 7, ning 9. juuli 1987. aasta otsus liidetud kohtuasjades 82/86 ja 103/86: Laborero ja Sabato, EKL 1987, lk 3401, punkt 17).
38 Similarly, at the hearing, the French Government argued that the appellant in the main proceedings could be considered to be a worker for the purposes of Community social security law because she was - and possibly still is - covered in one way or another by a German retirement pension scheme. 37. Seetõttu leiab komisjon, et hagejat tuleb pidada määruse nr 1408/71 tähenduses töötajaks juba seetõttu, et ta oli kindlustatud Saksamaal kohustusliku pensionikindlustuse alusel ning et sotsiaalabiasutus tagas talle ja tema lastele ravikindlustuse ning tasus vastavad kindlustusmaksed.
39 However, the German Government points out that, according to Annex I, point I, C (`Germany'), of Regulation No 1408/71, in the context of family benefits, of which the allowance in issue is one, only a person compulsorily insured against unemployment or who, as a result of such insurance, obtains cash benefits under sickness insurance or comparable benefits may be classified as an employed person. 38. Ka Prantsuse valitsus oli kohtuistungil seisukohal, et põhikohtuasja hagejat võib pidada töötajaks ühenduse sotsiaalkindlustusõiguse tähenduses, kuna ta oli – ja on võib-olla ikka veel – Saksa pensionikindlustusskeemi alusel kindlustatud.
40 At the hearing, the Commission also pointed out that in the Court's judgment of 30 January 1997 in Joined Cases C-4/95 and C-5/95 Stöber and Piosa Pereira [1997] ECR I-511 the argument that being insured against only one risk mentioned in Regulation No 1408/71 was sufficient for a person to be classified as an employed person within the meaning of that regulation had been called in question. 39. Saksamaa valitsus märgib siiski, et määruse nr 1408/71 I lisa I punkti alapunkti C („Saksamaa”) kohaselt võib perehüvitiste valdkonnas, kuhu kuulub ka kõnealune toetus, pidada töötajaks üksnes töötuse vastu kohustuslikult kindlustatut või isikut, kes sellise kindlustuse tõttu saab ravikindlustuse alusel rahalisi hüvitisi või nendega võrreldavaid hüvitisi.
41 It is to be noted that, at paragraph 36 of its judgment in Stöber and Piosa Pereira, the Court expressed the view that there was nothing to prevent Member States from restricting entitlement to family benefits to persons belonging to a solidarity system constituted by a particular insurance scheme, in that case an old-age insurance scheme for self-employed persons. 40. Kohtuistungil rõhutas komisjon ka seda, et 30. jaanuari 1997. aasta otsuses liidetud kohtuasjades C‑4/95 ja C‑5/95: Stöber ja Piosa Pereira (EKL 1997, lk I‑511) seati kahtluse alla väide, mille kohaselt määruses nr 1408/71 ette nähtud kindlustusest üheainsa riski suhtes piisab, et isikul oleks töötaja staatus määruse tähenduses.
42 According to Annex I, point I, C (`Germany'), to which Article 1(a)(ii) of Regulation No 1408/71 refers, only persons compulsorily insured against unemployment or persons who, as a result of such insurance, obtain cash benefits under sickness insurance or comparable benefits can be considered, for the purposes of the grant of family benefits pursuant to Title III, Chapter 7, of Regulation No 1408/71, to be employed persons within the meaning of Article 1(a)(ii) of that regulation (Case C-266/95 Merino García [1997] ECR I-3279). 41. Sellega seoses tuleb märkida, et eespool viidatud Stöberi ja Piosa Pereira kohtuotsuse punktis 36 leidis Euroopa Kohus, et miski ei takista liikmesriikidel anda peretoetuste saamise õigust üksnes isikutele, kes kuuluvad solidaarsesse süsteemi erikindlustusskeemi kaudu, kõnealusel juhul füüsilisest isikust ettevõtjate pensionikindlustusskeemi kaudu.
43 As is clear from the wording of that provision, Annex I, point I, C, of Regulation No 1408/71 clarified or narrowed the definition of employed person within the meaning of Article 1(a)(ii) of that regulation solely for the purposes of the grant of family benefits pursuant to Title III, Chapter 7 of the regulation. 42. Määruse nr 1408/71 I lisa I punkti alapunkti C („Saksamaa”) kohaselt, millele viitab sama määruse artikli 1 punkti a alapunkt ii, võib määruse nr 1408/71 III jaotise 7. peatükis ette nähtud perehüvitiste määramisel pidada töötajaks määruse artikli 1 punkti a alapunkti ii tähenduses üksnes isikuid, kes on töötuse vastu kohustuslikult kindlustatud, või isikuid, kes sellise kindlustuse tõttu saavad ravikindlustuse alusel rahalisi hüvitisi või nendega võrreldavaid hüvitisi (12. juuni 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑266/95: Merino García, EKL 1997, lk I‑3279).
44 Since the situation of a person like the appellant in the main proceedings is not covered by any of the provisions of Title III, Chapter 7, the restriction laid down by Annex I, point I, C, cannot be applied to her, so that the question of her status of employed person within the meaning of Regulation No 1408/71 must be determined solely on the basis of Article 1(a)(ii) of that regulation. Such a person will therefore be able to enjoy the rights attaching to that status once it is established that he or she is covered, even if only in respect of a single risk, compulsorily or on an optional basis, by a general or special social security scheme mentioned in Article 1(a) of Regulation No 1408/71. 43. Nagu kõnealuse sätte sõnastusest selgelt nähtub, täpsustab või piirab määruse nr 1408/71 I lisa I punkti alapunkt C töötaja mõistet sama määruse artikli 1 punkti a alapunkti ii tähenduses üksnes määruse III jaotise 7. peatükis sätestatud perehüvitiste määramise puhul.
45 Since the order for reference does not provide sufficient information to enable the Court to take account of all the circumstances which may be relevant in this case, it is for the referring court to determine whether a person such as the appellant in the main proceedings comes within the scope ratione personae of Article 48 of the Treaty and of Regulation No 1612/68 or of Regulation No 1408/71. 44. Võttes arvesse, et põhikohtuasja hageja olukorda ei reguleeri ükski III jaotise 7. peatüki säte, ei saa tema suhtes kohaldada I lisa I punkti alapunkti C piirangut, mistõttu see, kas ta on töötaja määruse nr 1408/71 tähenduses, tuleb kindlaks määrata üksnes sama määruse artikli 1 punkti a alapunkti ii alusel. Niisiis on nimetatud isikul töötaja staatusega seotud õigused, kui selgub, et ta on kohustuslikult või vabatahtlikult kindlustatud kas või ühe riski suhtes määruse nr 1408/71 artikli 1 punktis a nimetatud sotsiaalkindlustuse üld- või eriskeemi alusel. The fourth question 45. Kuna eelotsusetaotluses ei ole esitatud piisavalt andmeid selleks, et Euroopa Kohus saaks arvesse võtta kõiki põhikohtuasja seisukohalt olulisi asjaolusid, siis peab eelotsusetaotluse esitanud kohus välja selgitama, kas põhikohtuasja hageja kuulub asutamislepingu artikli 48 ja määruse nr 1612/68 või määruse nr 1408/71 isikulisse kohaldamisalasse.
46 By its fourth question the referring court seeks to ascertain whether Community law precludes a Member State from requiring nationals of other Member States to produce a formal residence permit in order to receive a child-raising allowance. Neljas küsimus 47 This question is based on the assumption that the appellant in the main proceedings has been authorised to reside in the Member State concerned. 46. Neljanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas ühenduse õigusega on vastuolus see, kui üks liikmesriik nõuab teiste liikmesriikide kodanikelt lapsekasvatustoetuse saamiseks vormikohase elamisloa esitamist.
48 Under the BErzGG, in order to be entitled to German child-raising allowance, the claimant, besides meeting the other material conditions for its grant, must be permanently or ordinarily resident in German territory. 47. See küsimus lähtub eeldusest, et põhikohtuasja hagejal on õigus asjaomases liikmesriigis elada.
49 A national of another Member State who is authorised to reside in German territory and who does reside there meets this condition. In that regard, such a person is in the same position as a German national residing in German territory. 48. BErzGG kohaselt peab vaidlusaluse lapsekasvatustoetuse saamiseks olema hüvitise saamise teistele, sisulistele tingimustele vastava isiku alaline või tavaline elukoht Saksamaa territooriumil.
50 However, the BErzGG provides that, unlike German nationals, `a non-national', including a national of another Member State, must be in possession of a certain type of residence permit in order to receive the benefit in question. It is common ground that a document merely certifying that an application for a residence permit has been made is not sufficient, even though such a certificate warrants that the person concerned is entitled to stay. 49. Teise liikmesriigi kodanik, kellel on õigus Saksamaa territooriumil elada ja kes seal elab, täidab nimetatud tingimuse. Selles suhtes on ta samasuguses olukorras nagu Saksamaa territooriumil elav Saksamaa kodanik.
51 The referring court points out, moreover, that `delays in granting [residence permits] for purely technical administrative reasons can materially affect the substance of the rights enjoyed by citizens of the European Union'. 50. BErzGG sätestab siiski, et erinevalt Saksamaa kodanikest peab välismaalastel, sealhulgas ka teiste liikmesriikide kodanikel, vaidlusaluse toetuse saamiseks olema kindlat tüüpi elamisluba. Selgub, et tõendist, et on esitatud elamisloa taotlus, ei piisa, ehkki selline tõend tõendab selgelt, et riigis viibimine on seaduslik.
52 Whilst Community law does not prevent a Member State from requiring nationals of other Member States lawfully resident in its territory to carry at all times a document certifying their right of residence, if an identical obligation is imposed upon its own nationals as regards their identity cards (see, to that effect, Case 321/87 Commission v Belgium [1989] ECR 997, paragraph 12, and the judgment of 30 April 1998 in Case C-24/97 Commission v Germany [1998] ECR I-0000, paragraph 13), the same is not necessarily the case where a Member State requires nationals of other Member States, in order to receive a child-raising allowance, to be in possession of a residence permit for the issue of which the administration is responsible. 51. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib lisaks, et „puhtadministratiivsetel põhjustel tekkinud viivitus [sellise elamisloa] andmisel võib oluliselt kahjustada Euroopa Liidu kodanike õigusi”.
53 For the purposes of recognition of the right of residence, a residence permit can only have declaratory and probative force (see, to this effect, Case 48/75 Royer [1976] ECR 497, paragraph 50). However, the case-file shows that, for the purposes of the grant of the benefit in question, possession of a residence permit is constitutive of the right to the benefit. 52. Kuigi ühenduse õigusega ei ole vastuolus, kui üks liikmesriik nõuab tema territooriumil seaduslikult viibivatelt teiste liikmesriikide kodanikelt, et neil oleks alati võimalik esitada riigis viibimise õigust tõendav dokument, kuivõrd samasugune kohustus kehtib ka oma riigi kodanikele seoses isikutunnistusega (vt selle kohta 27. aprilli 1989. aasta otsus kohtuasjas 321/87: komisjon v . Belgia, EKL 1989, lk 997, punkt 12, ning 30. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑24/97: komisjon v . Saksamaa, EKL 1998, lk I‑2133, punkt 13), siis ei kehti sama tingimata juhul, kui liikmesriik nõuab teiste liikmesriikide kodanikelt, et lapsekasvatustoetuse saamiseks peab neil olema elamisluba, mille väljastamine sõltub riigiasutusest.
54 Consequently, for a Member State to require a national of another Member State who wishes to receive a benefit such as the allowance in question to produce a document which is constitutive of the right to the benefit and which is issued by its own authorities, when its own nationals are not required to produce any document of that kind, amounts to unequal treatment. 53. Riigis viibimise õiguse tunnustamise seisukohalt saab elamisloal olla vaid deklaratiivne ja tõendav tähendus (vt selle kohta 8. aprilli 1976. aasta otsus kohtuasjas 48/75: Royer, EKL 1976, lk 497, punkt 50). Kohtutoimikust aga selgub, et elamisloal on lapsekasvatustoetuse saamiseks õigust loov tähendus.
55 In the sphere of application of the Treaty and in the absence of any justification, such unequal treatment constitutes discrimination prohibited by Article 6 of the EC Treaty. 54. Sellest järeldub, et kui üks liikmesriik nõuab teise liikmesriigi kodanikult, kes soovib saada sellist toetust nagu vaidlusalune toetus, õigust loova tähendusega dokumendi esitamist, mille väljastab selle liikmesriigi enda asutus, kusjuures oma riigi kodanikelt ei nõuta ühtki sellist dokumenti, siis on tegemist ebavõrdse kohtlemisega.
56 At the hearing, the German Government, while accepting that the condition imposed by the BErzGG constituted unequal treatment within the meaning of Article 6 of the Treaty, argued that the facts of the case being considered in the main proceedings did not fall within either the scope ratione materiae or the scope ratione personae of the Treaty so that the appellant in the main proceedings could not rely on Article 6. 55. Asutamislepingu kohaldamisalas ning õigustavate asjaolude puudumisel on sellise ebavõrdse kohtlemise puhul tegemist EÜ asutamislepingu artiklis 6 keelatud diskrimineerimisega.
57 As regards the scope ratione materiae of the Treaty, reference should be made to the replies given to the first, second and third questions, according to which the child-raising allowance in question in the main proceedings indisputably falls within the scope ratione materiae of Community law. 56. Saksamaa valitsus möönis kohtuistungil, et BErzGG-s kehtestatud tingimus kujutab endast ebavõrdset kohtlemist asutamislepingu artikli 6 tähenduses, kuid rõhutas samas, et põhikohtuasja faktid ei kuulu asutamislepingu esemelisse ega isikulisse kohaldamisalasse, mistõttu põhikohtuasja hageja ei saa sellele sättele tugineda.
58 As regards its scope ratione personae, if the referring court were to conclude that, in view of the criteria provided in reply to the first preliminary question, the appellant in the proceedings before it has the status of worker within the meaning of Article 48 of the Treaty and of Regulation No 1612/68 or of employed person within the meaning of Regulation No 1408/71, the unequal treatment in question would be incompatible with Articles 48 and 51 of the Treaty. 57. Mis puutub esemelisse kohaldamisalasse, siis tuleb viidata esimese, teise ja kolmanda küsimuse vastustele, millest nähtub, et põhikohtuasjas vaidlusalune lapsekasvatustoetus kuulub vaieldamatult ühenduse õiguse esemelisse kohaldamisalasse.
59 Should this not be the case, the Commission submits that, in any event, since 1 November 1993 when the Treaty on European Union came into force, the appellant in the main proceedings has a right of residence under Article 8a of the EC Treaty, which provides that: `Every citizen of the Union shall have the right to move and reside freely within the territory of the Member States, subject to the limitations and conditions laid down in this Treaty and by the measures adopted to give it effect'. According to Article 8(1) of the EC Treaty, every person holding the nationality of a Member State is to be a citizen of the Union. 58. Mis puutub isikulisse kohaldamisalasse, siis juhul, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus peaks esimesele küsimusele antud vastust silmas pidades otsustama, et põhikohtuasja hageja on töötaja asutamislepingu artikli 48 ja määruse nr 1612/68 tähenduses või määruse nr 1408/71 tähenduses, oleks vaidlusalune ebavõrdne kohtlemine vastuolus asutamislepingu artiklitega 48 ja 51.
60 It should, however, be pointed out that, in a case such as the present, it is not necessary to examine whether the person concerned can rely on Article 8a of the Treaty in order to obtain recognition of a new right to reside in the territory of the Member State concerned, since it is common ground that she has already been authorised to reside there, although she has been refused issue of a residence permit. 59. Vastasel juhul väidab komisjon, et alates 1. novembrist 1993, mil jõustub Euroopa Liidu leping, on põhikohtuasja hagejal igal juhul õigus teises liikmesriigis viibida EÜ asutamislepingu artikli 8a alusel, mis sätestab: „Igal Liidu kodanikul on vastavalt käesolevale lepingule ja selle rakendamiseks võetud meetmetega kehtestatud piirangutele ja tingimustele õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil.” EÜ asutamislepingu artikli 8 lõike 1 kohaselt on Euroopa Liidu kodanik iga isik, kellel on mõne liikmesriigi kodakondsus.
61 As a national of a Member State lawfully residing in the territory of another Member State, the appellant in the main proceedings comes within the scope ratione personae of the provisions of the Treaty on European citizenship. 60. Tuleb siiski rõhutada, et käesoleval juhul ei ole vaja uurida, kas põhikohtuasja hageja saab tugineda asutamislepingu artiklile 8a, et nõuda asjaomases liikmesriigis viibimise õiguse tunnustamist, kuna on fakt, et tal on juba õigus selles riigis elada, ehkki loa väljastamisest keelduti.
62 Article 8(2) of the Treaty attaches to the status of citizen of the Union the rights and duties laid down by the Treaty, including the right, laid down in Article 6 of the Treaty, not to suffer discrimination on grounds of nationality within the scope of application ratione materiae of the Treaty. 61. Ühe liikmesriigi kodanikuna, kes elab seaduslikult teise liikmesriigi territooriumil, kuulub põhikohtuasja hageja asutamislepingu Euroopa kodakondsust käsitlevate sätete isikulisse kohaldamisalasse.
63 It follows that a citizen of the European Union, such as the appellant in the main proceedings, lawfully resident in the territory of the host Member State, can rely on Article 6 of the Treaty in all situations which fall within the scope ratione materiae of Community law, including the situation where that Member State delays or refuses to grant to that claimant a benefit that is provided to all persons lawfully resident in the territory of that State on the ground that the claimant is not in possession of a document which nationals of that same State are not required to have and the issue of which may be delayed or refused by the authorities of that State. 62. Asutamislepingu artikli 8 lõikes 2 aga seotakse Euroopa Liidu kodaniku staatusega asutamislepingus ette nähtud õigused ja kohustused, mille hulka kuulub ka lepingu artiklis 6 ette nähtud õigus mitte olla diskrimineeritud kodakondsuse alusel asutamislepingu esemelises kohaldamisalas.
64 Since the unequal treatment in question thus comes within the scope of the Treaty, it cannot be considered to be justified: it is discrimination directly based on the appellant's nationality and, in any event, nothing to justify such unequal treatment has been put before the Court. 63. Sellest järeldub, et Euroopa Liidu kodanik, kes, nagu põhikohtuasja hageja, elab seaduslikult vastuvõtva liikmesriigi territooriumil, võib tugineda asutamislepingu artiklile 6 kõigis olukordades, mis kuuluvad ühenduse õiguse esemelisse kohaldamisalasse, sealhulgas ka olukorras, kus liikmesriik viivitab tema territooriumil seaduslikult elavatele isikutele antava toetuse määramisega või keeldub selle määramisest põhjendusega, et isikul puudub dokument, mida ei nõuta selle riigi oma kodanikelt ning mille väljastamisega riigiasutus võib viivitada või sellest keelduda.
65 The answer to the fourth question must therefore be that Community law precludes a Member State from requiring nationals of other Member States authorised to reside in its territory to produce a formal residence permit issued by the national authorities in order to receive a child-raising allowance, whereas that Member State's own nationals are only required to be permanently or ordinarily resident in that Member State. 64. Kuna ebavõrdne kohtlemine kuulub asutamislepingu kohaldamisalasse, ei saa seda pidada õigustatuks. Tegemist on hageja diskrimineerimisega otseselt tema kodakondsuse alusel ning Euroopa Kohtule ei ole esitatud ühtki sellise ebavõrdse kohtlemise õigustust.
65. Neljandale küsimusele tuleb seega vastata, et ühenduse õigusega on vastuolus see, kui üks liikmesriik nõuab teiste liikmesriikide kodanikelt, kellel on õigus tema territooriumil elada, lapsekasvatustoetuse saamiseks siseriikliku asutuse väljastatud vormikohase elamisloa esitamist, samas kui selle riigi oma kodanikel peab ainult olema selles riigis alaline või tavaline elukoht.
Kohtukulud 66. Euroopa Kohtule märkusi esitanud Saksamaa, Hispaania, Prantsuse ja Ühendkuningriigi valitsuse ning komisjoni kohtukulusid ei hüvitata. Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus siseriiklikus kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kulude jaotuse nimetatud kohus.
in answer to the questions referred to it by the Bayerisches Landessozialgericht by order of 2 February 1996, hereby rules: vastuseks küsimustele, mis talle 2. veebruari 1996. aasta määrusega esitas Bayerisches Landessozialgericht, otsustab:
1. A benefit such as the child-raising allowance provided for by the Bundeserziehungsgeldgesetz, which is automatically granted to persons fulfilling certain objective criteria, without any individual and discretionary assessment of personal needs, and which is intended to meet family expenses, falls within the scope ratione materiae of Community law as a family benefit within the meaning of Article 4(1)(h) of Council Regulation (EEC) No 1408/71 of 14 June 1971 on the application of social security schemes to employed persons, to self-employed persons and to members of their families moving within the Community, as amended and updated by Council Regulation (EEC) No 2001/83 of 2 June 1983, as amended by Council Regulation (EEC) No 3427/89 of 30 October 1989 and as a social advantage within the meaning of Article 7(2) of Council Regulation (EEC) No 1612/68 of 15 October 1968 on freedom of movement for workers within the Community. 1. Selline hüvitis nagu lapsekasvatustoetus, mida antakse Bundeserziehungsgeldgesetz’i alusel automaatselt isikutele, kes vastavad teatavatele objektiivsetele kriteeriumidele, ilma et individuaalselt ja kaalutlusõigust kasutades hinnataks isiku konkreetseid vajadusi, ning mille eesmärgiks on katta perekonna väljaminekuid, kuulub ühenduse õiguse esemelisse kohaldamisalasse kui perehüvitis nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes (muudetud ja ajakohastatud nõukogu 2. juuni 1983. aasta määrusega (EMÜ) nr 2001/83, mida on omakorda muudetud nõukogu 30. oktoobri 1989. aasta määrusega (EMÜ) nr 3427/89) artikli 4 lõike 1 punkti h tähenduses ning kui sotsiaalne soodustus nõukogu 15. oktoobri 1968. aasta määruse (EMÜ) nr 1612/68 töötajate liikumisvabaduse kohta ühenduse piires artikli 7 lõike 2 tähenduses. 2. It is for the referring court to determine whether a person such as the appellant in the main proceedings comes within the scope ratione personae of Article 48 of the EC Treaty and of Regulation No 1612/68 or of Regulation No 1408/71. 2. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kindlaks määrata, kas põhikohtuasja hageja kuulub EÜ asutamislepingu artikli 48 ja määruse nr 1612/68 või määruse nr 1408/71 isikulisse kohaldamisalasse. 3. Community law precludes a Member State from requiring nationals of other Member States authorised to reside in its territory to produce a formal residence permit issued by the national authorities in order to receive a child-raising allowance, whereas that Member State's own nationals are only required to be permanently or ordinarily resident in that Member State. 3. Ühenduse õigusega on vastuolus see, kui üks liikmesriik nõuab teiste liikmesriikide kodanikelt, kellel on õigus tema territooriumil elada, lapsekasvatustoetuse saamiseks siseriikliku asutuse väljastatud vormikohase elamisloa esitamist, samas kui selle riigi oma kodanikel peab ainult olema selles riigis alaline või tavaline elukoht. Top

matches: kohus kohus Kohus kohus kohus Kohus Kohus kohus kohus kohus kohus