text:
Anija valla eelarvest hoolekandeasutuses hooldamise eest maksmise kord – Riigi Teataja
Anija valla eelarvest hoolekandeasutuses hooldamise eest maksmise kord
Anija valla eelarvest hoolekandeasutuses hooldamise eest maksmise kord - sisukord
§ 3 Teenuse eest kulude katmise taotlemine
§ 6 Teenuse osaline rahastamine valla eelarvest
§ 7 Teenuse jätkamine vallaeelarvest
§ 8 Erandid teenuse rahastamisel valla eelarvest
§ 9 Teenuse rahastamise lõpetamine valla eelarvest
§ 10 Teenuse rahastamisest keeldumine
RT IV, 14.04.2016, 93
Vastu võetud 29.10.2015 nr 61
RT IV, 07.11.2015, 31
jõustumine 10.11.2015
17.03.2016 RT IV, 14.04.2016, 40 17.04.2016, rakendatakse 01.04.2016
„Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lõike 1, § 22 lõike 1 punkti 5 ja sotsiaalhoolekande seaduse § 14 ja § 26 alusel.“
[RT IV, 14.04.2016, 40 - jõust. 17.04.2016, rakendatakse 01.04.2016]
(1) Anija valla eelarvest hoolekandeasutuses hooldamise eest maksmise kord (edaspidi kord) reguleerib Eesti rahvastikuregistri andmetel Anija vallas elavate hoolekandeasutuses hooldamist vajavate eakate ja/või puudega isikute hooldamise teenuse (edaspidi teenus) osalist finantseerimist Anija valla eelarvest.
(2) Kord ei reguleeri teenuse finantseerimist, kui hoolekandeasutuses hooldamist vajav isik või perekonnaseaduse alusel tema ülalpidamiskohustuslane(sed) on võimeline(sed) teenuse eest ise täies mahus tasuma või kui isik suunatakse riigi rahastatavale hoolekandeteenusele (erihoolekandeteenusele).
(3) Hoolduskulude tasumisele Anija valla eelarvest on õigustatud eakad ja/või puudega isikud:
1) kes vajavad ööpäevaringset hooldust, kõrvalabi ja järelevalvet ning kelle hoolduse korraldamine kodustes tingimustes ei ole võimalik;
2) kellel puuduvad ülalpidamiskohuslane(sed) või kelle ülalpidamiskohuslane(sed) ei ole oma tervisliku seisundi, ea ja/või vähekindlustatuse tõttu võimelised hooldusvajadusega isikule vajalikul määral hooldust tagama ega seda finantseerima;
3) kelle ülalpidajad on perekonnaseadusest tulenevalt kohtumääruse alusel vabastatud ülalpidamiskohustusest.
(4) Esmajärjekorras tasutakse hoolduskulud käesoleva määruse § 1 lõike 3 punktis 2 nimetatud isikutel.
1) hoolekandeasutuses hooldamist vajav isik (edaspidi isik) – isik, kes terviseseisundi, tegevusvõime languse ja/või elukeskkonna olukorra tõttu ei ole suuteline iseseisvalt elama ja kelle toimetulekut ei ole võimalik tagada muul viisil;
2) hoolekandeasutus - päevaselt või ööpäevaselt tegutsev asutus, kus viibivatele isikutele tagatakse nende eale ja seisundile vastav hooldamine, sealhulgas ravimine, põetamine, rehabilitatsioon, kasvatamine ja arendamine;
3) hoolduskulu – kulud, mis on vajalikud hooldatava ülalpidamiseks;
4) ülalpidamiskohustuslane(sed) – perekonnaseadusest tulenevalt abivajava isiku täisealised esimese ja teise astme ülenejad (vanemad ja vanavanemad) ja alanejad (lapsed ja lapselapsed) sugulased.
§ 3. Teenuse eest kulude katmise taotlemine
(1) Isik, kes ei ole suuteline teenuse eest täies mahus tasuma, esitab Anija Vallavalitsusele (edaspidi vallavalitsus) kirjaliku vormikohase avalduse teenuse rahastamiseks Anija valla eelarvest. Kui isik ei ole oma tervisliku seisundi tõttu võimeline avaldust esitama, võib avalduse esitada tema ülalpidamiskohustuslane(sed), hooldaja, sotsiaaltöötaja või muu isik, kes on taotlejaga lähedalt seotud. Kui avaldus abi saamiseks esitatakse suuliselt, tuleb avaldaja ütlused protokollida.
2) taotleja isikukood või sünniaeg;
3) elukoha aadress ja kontaktandmed;
4) hoolekandeasutuse nimi, mille teenuse rahastamist soovitakse;
5) teenuse vajaduse kirjeldus ja selle põhjendamine;
6) taotleja kinnitus teenuse eest tasumise kohta, mis on vähemalt 85% või isiku nõusolekul kuni 100% igakuisest sissetulekust;
7) taotleja kinnitus kinnis- ja vallasvara või selle puudumise kohta;
8) ülalpidamiskohustuslas(t)e olemasolu, nende nimed ja kontaktandmed, ülalpidamiskohustuslase puudumise korral kinnitus selle kohta;
9) ülalpidamiskohustuslas(t)e kinnitus taotleja eest hoolekandeteenuse puudujääva osa tasumise kohta;
10) taotleja ja ülalpidamiskohustuslas(t)e kohustus teatada ühe kuu jooksul oma varalise seisu muutumisest;
11) taotleja ja ülalpidamiskohustuslas(t)e nõusolek enda andmete kontrollimiseks.
2) taotleja sissetulekut ja varalist seisu kirjeldavad dokumendid;
3) ülalpidamiskohustuslas(t)e olemasolul dokumendid (nt kohtumäärus), millest nähtub, et hoolekandeteenuse taotleja ei saa või ei ole õigustatud saama ülalpidamist või saadav ülalpidamine ei kata täies ulatuses hoolekandeteenuse eest tasumist;
4) tervislikku seisundit ja hooldusvajadust tõendavad dokumendid (perearsti tõend isiku hooldusvajaduse kohta, geriaatrilise seisundi hindamise kokkuvõte, rehabilitatsiooniplaan, puude raskusastme määramise otsus);
(5) Andmete varjamise või valeandmete esitamise korral võidakse isiku hooldusleping hoolekandeasutusega lõpetada.
(1) Kui taotlejal on ülalpidamiskohustuslasi, selgitab vallavalitsus välja nende võimalused teenuse eest tasuda ja osalustasu suuruse. Vallavalitsusel on õigus nõuda taotleja ülalpidamiskohustuslaste:
(2) Ülalpidamiskohustuslane(sed), kes on oma majanduslikust olukorrast tulenevalt võimeline ülalpidamiskohustust täitma, annab selleks kirjaliku nõusoleku, milles märgitakse:
(3) Ülalpidamiskohustuslane(sed), kes ei ole oma majanduslikust olukorrast tulenevalt võimeline ülalpidamiskohustust täitma, annab kirjaliku kinnituse kohustuse täitmise võimatuse kohta.
(1) Sotsiaaltöö spetsialist kontrollib avalduses märgitud asjaolusid, esitatud dokumentide õigsust, selgitab välja isiku tegeliku olukorra ja vajadused, veendub hoolekandeasutuses hooldamist vajava isiku nõusolekus teenusele paigutamiseks ning kogub asja menetlemiseks vajadusel täiendavaid tõendeid ja dokumente.
(2) Sotsiaaltöö spetsialist hindab isiku hooldusvajadust hindamisinstrumendi abil.
(3) Sotsiaaltöö spetsialist selgitab välja menetluse käigus:
1) esitatud dokumentide alusel, kui suures osas on taotleja ja tema ülalpidamiskohustuslane(sed) võimelised teenuse eest ise tasuma kahjustamata enese tavapärast ülalpidamist;
2) valla eelarvest makstava osa suuruse teenuse eest;
3) teenuse osutaja ja hinna. Teenuse osutaja valikul arvestatakse võimaluse piires isiku enda ja tema lähedaste soovidega, arvestades soodsaimat hoolduskulu.
(4) Sotsiaaltöö spetsialist on hooldusvajaduse väljaselgitamiseks õigus külastada isiku kodu, küsitleda tema lähedasi ning kontrollida isiku ja tema ülalpidamiskohustuslas(t)e majanduslikku olukorda ja teha päringuid elatusvahendite (pensionid, toetused, hüvitised, väärtpaberid, kinnis- ja vallasvara jms) hindamiseks.
(5) Taotluse menetlemise lõpus tehakse kirjalik otsus, millest teavitatakse avaldajat.
§ 6. Teenuse osaline rahastamine valla eelarvest
(1) Isiku teenuse kulude tasumisel osalevad tema ülalpidamiskohustuslased.
(2) Isikul, kelle sissetulekutest ja varast ei piisa teenuse eest tasumiseks ja kelle teenuse maksmisel ei osale ülalpidamiskohustuslane(sed) või ülalpidamiskohustuslas(t)e osalus ei võimalda teenuse eest täies ulatuses tasumist, on õigustaotleda teenuse osalist tasumist Anija valla eelarvest.
(3) Teenust rahastatakse valla eelarvest ulatuses, mis tagab teenuse maksumuse tasumise. Valla eelarvest tasutakse teenuse maksumuse see osa, mis jääks katmata, kui isik ja tema ülalpidamiskohustuslane(sed) on tasunud teenuse eest vastavalt oma varalisele olukorrale.
(4) Teenuse vajalikkuse kohta teeb vallavalitsusele ettepaneku vallavalitsuse sotsiaalkomisjon. Komisjoni ettepanekud on soovituslikud. Valla eelarvest makstava teenuse eest osalise tasumise otsustab vallavalitsus korraldusega.
(5) Otsus teenuse rahastamiseks või sellest keeldumisest tehakse ühe kuu jooksul alates avalduse ja kõikide nõuetekohaste lisadokumentide vallavalitsuse dokumendiregistris registreerimisest arvates.
(6) Teenuse saamiseks ja selle eest tasumiseks sõlmitakse vallavalitsuse, taotleja ja hoolekandeasutuse ning vajadusel teiste isikute vahel leping.
§ 7. Teenuse jätkamine vallaeelarvest
Enne uut eelarveaastat vaatab sotsiaaltöö spetsialist hiljemalt 1. novembriks läbi teenuse rahastamise korraldused, kontrollides teenuse saaja ja tema ülalpidamiskohustuslas(t)e majanduslikku seisu. Juhul, kui:
1) teenust saava või ülalpidamiskohustuslas(t)e või mõlemate varanduslik seisukord on muutunud, nii et nad on võimelised teenust kokkulepitust suuremas summas rahastama, muudab vallavalitsus valla eelarvest teenuse eest makstava osa suurust oma korraldusega;
2) ülalpidamiskohustuslas(t)e majanduslik olukord on oluliselt halvenenud, mistõttu nad ei ole võimelised kokkulepitud mahus teenuse eest tasuma, on neil õigustaotleda Anija valla eelarvest makstava osa suurendamist.
§ 8. Erandid teenuse rahastamisel valla eelarvest
(1) Juhul, kui isik vajab teenust viivitamatult, tasub vallavalitsus isiku eest puudujääva osa kuni isiku enda või tema ülalpidamiskohustuslas(t)e varalise olukorra väljaselgitamiseni.
(2) Kui isikul on ülalpidamiskohustuslane(sed), on vallavalitsus õigustatud nõudma neilt valla poolt tasutud teenuse kulud sisse ulatuses, millest nad ei ole vabastatud ülalpidamiskohustuse täitmisel.
(3) Kui isikul ei ole rahalisi vahendeid enda ülalpidamiskulude kandmiseks, kuid tal on vara, mida on võimalik võõrandada ja isik on andnud kirjaliku kinnituse talle kuuluva vara viivitamatuks võõrandamiseks ning vara võõrandamisest saadud raha kasutamiseks teenuse eest tasumiseks või andnud vara kasutusse ülalpidamiseks vajalike rahaliste vahendite saamiseks, võib vallavalitsus tasuda hoolduskulud osas, milleks isikul endal hetkel rahalised vahendid puuduvad, kuni vara võõrandamiseni või kasutusse andmiseni. Vallavalitsus on õigustatud nõudma isikult tehtud hoolduskulude hüvitamist vara võõrandamisest või kasutusse andmisest saadud rahast.
§ 9. Teenuse rahastamise lõpetamine valla eelarvest
(1) Vallavalitsus lõpetab teenuse eest tasumise, kui:
1) isik või tema ülalpidamiskohustuslane(sed) keelduvad põhjendamatult tasumast nende kanda jäävat osa hoolduskulust;
2) ülalpidamiskohustuslane(sed) on oma majandusliku olukorra kohta esitanud valeandmeid;
3) isik või tema seaduslik esindaja või ülalpidamiskohustuslane(sed) esitab avalduse hoolekandeasutusest lahkumiseks;
4) hoolekandeasutus esitab avalduse lepingu lõpetamiseks, kuna isik on korduvalt rikkunud hoolekandeasutuse kodukorda ning häirinud sellega teisi hooldatavaid;
5) hoolekandeasutus lõpetab teenust vajava isikuga lepingu;
6) teenuse eest on võimalik tasuda ülalpidamiskohustuslas(t)el;
7) isik sureb.
(2) Hoolekandeasutus on kohustatud koheselt teavitama vallavalitsust kui isik või ülalpidamiskohustuslane(sed) on jätnud teenuse eest tasumata või isik lahkub hoolekandeasutusest.
(3) Otsus teenuse rahastamise lõpetamiseks vormistatakse vallavalitsuse korraldusega.
§ 10. Teenuse rahastamisest keeldumine
(1) Vallavalitsus võib jätta avalduse rahuldamata, kui:
1) isiku ülalpidamiskohustuslane(sed), keda kohus ei ole vabastanud ülalpidamiskohustuse täitmisest või kelle ülalpidamiskohustuse ulatust ei ole kohus vähendanud, ei osale hoolduskulu katmisel;
2) isiku ja/või tema ülalpidamiskohustuslas(t)e sissetulekust ja varast piisab hoolduskulude tasumiseks;
3) hooldust on võimalik tagada ülalpidamiskohustuslas(t)e poolt;
4) isiku toimetulekut on võimalik tagada teisi sotsiaalteenuseid (koduteenuste osutamine, eluaseme kohandamine, hooldaja määramine jms) osutades;
5) isik või ülalpidamiskohustuslane(sed) jätavad vallavalitsusele täiendavalt nõutud dokumendid esitamata;
6) isikul on vara, kuid ta keeldub seda võõrandamast või kasutusse andmast, et tasuda enda hoolduskulud;
7) isik põeb nakkushaigust või vajab oma psüühika- ja/või käitumishäirete tõttu tugevdatud järelevalvet (erihoolekandeteenust);
8) soovitud hoolekandeasutuses puudub vaba koht ja taotleja ei ole nõus ühegi teise hoolekandeasutuse teenusega;
9) soovitud hoolekandeasutuse teenuse hind on liiga kõrge.
(2) Otsus teenuse rahastamata jätmise kohta vormistatakse vallavalitsuse korraldusega.

matches:
§ 3
§ 6
§ 7
§ 8
§ 9
§ 10
§ 6
§ 22
§ 14
§ 26
§ 1
§ 3
§ 6
§ 7
§ 8
§ 9
§ 10
kohus
kohus


Ohtlike taimekahjustajate ja nende peremeestaimede sisseveo ning sordiaretuses, katsetes ja muus teadustöös kasutamise nõuded – Riigi Teataja
Ohtlike taimekahjustajate ja nende peremeestaimede sisseveo ning sordiaretuses, katsetes ja muus teadustöös kasutamise nõuded
RT I 2000, 72, 450
Ohtlike taimekahjustajate ja nende peremeestaimede sisseveo ning sordiaretuses, katsetes ja muus teadustöös kasutamise nõuded1
Vastu võetud 30.08.2000 nr 286
Määrus kehtestatakse «Taimekaitseseaduse» (RT I 2000, 29, 169) paragrahvi 19 lõike 2 alusel.
OHTLIKE TAIMEKAHJUSTAJATE JA NENDE PEREMEESTAIMEDE SISSEVEO NÕUDED
§ 1. Ohtlikke taimekahjustajaid ja nende peremeestaimi (edaspidi ohtlik materjal) võivad sisse vedada nende teaduslikes katsetes ja sordiaretustöös kasutamise eesmärgil (edaspidi käitlemine) isikud, kellele Taimetoodangu Inspektsioon on välja andnud sellekohase kirjaliku eriloa (edaspidi luba).
§ 2. Isik, kes soovib ohtlikku materjali sisse vedada, peab esitama kirjaliku taotluse Taimetoodangu Inspektsioonile.
§ 3. Taotluses tuleb märkida:
1) taotleja ning sisseveo ja käitlemise eest vastutava isiku nimi ja aadress;
2) ohtliku materjali teaduslik nimetus, kaasa arvatud ohtliku taimekahjustaja nimetus;
3) ohtliku materjali tüüp;
4) ohtliku materjali kogus;
5) ohtliku materjali päritolumaa ja -koht;
6) käitlemise aeg, käitlemise sisukirjeldus ning lühiülevaade eeldatavatest tulemustest;
7) ohtliku materjali käitlemise koha ja tingimuste kirjeldus ning käitlemise koha aadress;
8) ohtliku materjali hävitus- või kahjutustamismeetod tegevuse lõppedes;
9) piiril asuva tollipunkti nimetus, mille kaudu on kavas ohtlik materjal Eesti Vabariiki sisse vedada.
§ 4. Taimetoodangu Inspektsioon võib vajadusel taotlejalt nõuda ohtliku taimekahjustaja tuvastamisvõimaluste kirjelduse lisamist taotlusele.
§ 5. Taotlusele peab olema lisatud päritolumaa järelevalveasutuse poolt väljaantud dokument, milles on märgitud paragrahvi 3 punktides 2, 3, 4 ja 5 nimetatud andmed.
§ 6. Järelevalveasutuse luba ohtliku materjali sissetoomiseks peab sisaldama vähemalt järgmisi andmeid:
1) saatja nimi ja aadress ning loa väljaandnud järelevalveasutus;
2) taotleja ning sisseveo ja käitlemise eest vastutava isiku nimi ja aadress;
3) ohtliku materjali sihtkoht, selle kirjeldus ning aadress;
4) ohtliku materjali päritoluriik;
5) piiril asuva tollipunkti nimetus, mille kaudu kavatsetakse ohtlik materjal sisse vedada;
6) ohtliku materjali teaduslik nimetus;
7) ohtliku materjali kogus;
8) ohtliku materjali tüüp;
9) dokumendi väljaandmise koht ohtliku materjali päritolumaal ja selle väljaandmise kuupäev ning dokumendi väljaandnud isiku nimi;
10) loa väljaandmise koht ja kuupäev ning loa väljaandnud ametiisiku nimi ja allkiri.
OHTLIKU MATERJALI SORDIARETUSES, KATSETES JA MUUS TEADUSTÖÖS KASUTAMISE NÕUDED
§ 7. Ohtliku materjali:
1) käitlemisel järgitakse ohtliku materjali säilitamise ohutusnõudeid;
2) kogus ei tohi olla suurem kui käitlemiseks vaja ega tohi ületada ohtliku materjali kasutamiskoha taluvuspiiri;
3) käitlemisega tegelevate töötajate ettevalmistus peab olema piisav nõuetekohaseks käitlemiseks;
4) käitlemise tingimused peavad olema kooskõlas ohtliku materjali tüübi, planeeritavate koguste ja ohtliku organismi bioloogiaga;
5) käitlemise käigus võetakse arvesse selle keskkonnaga koosmõju.
§ 8. Isik, kes tegeleb ohtliku materjali kasutamisega sordiaretuses, katsetes ja muus teadustöös, peab tagama järgmiste nõuete täitmise:
1) ohtliku materjali piisav eraldatus teistest taimedest või ohtlikest taimekahjustajatest, sealhulgas vajadusel võimalus taimestiku hävitamiseks ümbritseval alal;
2) füüsilise isiku määramine, kes vastutab uurimistöö või sordiaretusega seotud tegevuse nõuetekohasuse eest;
3) et juurdepääs tööruumidesse ja kohtadesse, kus tegeldakse ohtliku materjali käitlemisega, ning neid ümbritsevale alale oleks ainult selleks nimetatud isikutel;
4) et tööruumid ja kohad, kus tegeldakse ohtliku materjali käitlemisega, oleksid tähistatud ning varustatud teabega käitlemise viisi ja vastutava isiku kohta;
5) andmebaasi pidamine ohtliku materjali käitlemise kohta; toimingute juhendmaterjalide olemasolu, kaasa arvatud tegutsemisjuhend hädaolukorras, kui kaob kontroll ohtliku materjali üle;
6) nõuetekohane turva- ja alarmsüsteem;
7) meetmed sissetoodud ohtliku materjali leviku vältimiseks;
8) kontrollproovide võtmise ja ohtliku materjali edasitoimetamise ohutus;
9) jäätmete, mulla ja heitvee kahjutustamise nõuetekohaste meetodite kasutamine;
10) hügieenieeskirjade ning hoonete, varustuse ja tööruumide desinfitseerimise korra väljatöötamine;
11) ohtliku materjali kahjutustamise sisseseade olemasolu;
12) sobiva metoodika kohaselt ohtliku materjali kontrollimine, arvestades selle bioloogiat ja epidemioloogiat;
13) et ruum, kus käideldakse ohtlikku materjali, oleks teistest ruumidest selleks ettenähtud topeltustega eraldatud ning seal oleks tagatud negatiivne õhusurve;
14) konteinerite olemasolu ohtliku materjali säilitamiseks ja selle leviku tõkestamiseks koos vajalike võrkude, veebarjääride või muude kaitsepiiretega või elektriliste putukapüünistega;
15) viirusliku ohtliku materjali käitlemine toimub peremeestaimedest eraldi;
16) sisearetus ohtlike ja mitteohtlike taimekahjustajate liikide ja tüvede vahel on välistatud;
17) ohtliku materjali täiselutsükkel on välditud;
18) ohtliku materjali paljunemise üle on kontroll;
19) tuuletõmbus ja paljunemisvõimeliste taimeosade levik ohtliku taimekahjustajaga nakatunud materjali käitlemise kohas on välistatud;
20) menetlus ohtlike taimekahjustajate ja parasiitide esinemise tuvastamiseks kultuuridel;
21) võimalus käidelda ohtlikku materjali in vitro tegevuste käigus steriilsetes tingimustes, kusjuures laboratooriumis peab olema võimalus aseptilisteks protseduurideks;
22) ohtliku materjali leviku tõkestamine, kasutades veebarjääri või muud sobivat abinõu;
23) ohtliku materjali käitlemisel arvestatakse hooajalisi iseärasusi, käideldes ohtlikku materjali ainult perioodidel, mil saastumise oht on väikseim.
§ 9. Loa taotleja peab olema suuteline käitlema ohtlikku materjali eesmärgipäraselt ja nõuetekohaselt.
§ 10. Isik, kes tegeleb ohtliku materjali kasutamisega sordiaretuses, katsetes ja muus teadustöös, on kogu ohtliku materjali käitlemise ajal kohustatud tegema koostööd järelevalveametnikuga ning teavitama teda kohe ohtliku materjali levikust või leviku ohust.
§ 11. Ohtliku materjali järelevalve alt vabastamiseks peab käitleja esitama kirjaliku avalduse Taimetoodangu Inspektsioonile.
§ 12. Otsuse vastuvõtmiseks peab järelevalveametnik vastavalt vajadusele inspekteerima ohtlikku materjali ja selle käitlemise kohta visuaalselt või tegema laboratoorsed uuringud.
§ 13. Ohtliku materjali järelevalve alt vabastamise toimingud tehakse vastavalt ohtliku materjali tüübile, kusjuures:
1) taimi, taimseid saadusi või muid objekte kontrollitakse, kaasa arvatud laboratoorsete analüüside tegemine, et tuvastada nende saastumine ohtliku materjaliga;
2) ohtliku materjaliga saastunud või sellega vahetult kokkupuutunud taimed, taimsed saadused ja muud objektid hävitatakse või desinfitseeritakse;
3) järelevalve alt vabastamise käigus ohtliku materjaliga saastunud taimed, taimsed saadused või muud objektid, samuti töövahendid, mis olid vahetus kokkupuutes saastunud materjaliga, hävitatakse, steriliseeritakse või töödeldakse muul järelevalveametniku poolt määratud viisil.
§ 14. Vajalikud laboratoorsed analüüsid tehakse laboratooriumis, mille määrab järelevalveametnik.
§ 15. Paragrahvi 13 punktides 2 ja 3 toodud järelevalve alt vabastamise toimingud tehakse ohtliku materjali käitleja kulul ning järelevalveametniku juuresolekul.
§ 16. Citrus L. taimi, Fortunella Swingle, Poncirus Raf. ja nende hübriide (välja arvatud viljad ja seemned) tuleb enne järelevalve alt vabastamist säilitada normaalse vegetatiivse kasvu tingimustes, jälgides ohtliku materjali esinemise sümptomeid.
§ 17. Taimed tuleb süstematiseerida ja kontrollida, kasutades vajadusel sobivaid laboratoorseid meetodeid ning võimaluse korral indikaatortaimi (näiteks Citerus sinensis (L.) Osbeck, C. aurantifolia Christm. Swing, C. medicia L., C. reticulata Blanco ja sesamom L.), vältimaks järgmiste ohtlike taimekahjustajate või nende poolt põhjustatud haiguste esinemist:
1) tsitruseliste rohebakter;
2) tsitruseliste kirjukloroos;
3) sidruni mosaiikviirus;
4) sidruni tristeza-viirus (kõik rassid);
5) tsitruseliste soonpaha tekitaja;
6) leproos;
7) sidruni rõngaslaiksuse viirus;
8) Phoma tracheiphila (Petri) Kanchaveli & Gikashvili;
9) satsuma kääbuskasvulisuse viirus;
10) tsitruseliste spiroplasma Saglio et al (k) ja räballehisuse viirus;
11) nõialuudsus;
12) Xantomonas campestris (kõik tsitrusele patogeensed rassid).
§ 18. Lehemädaniku ja teiste seenhaiguste puhul tuleb taime võrse tipp siirdada steriilsele kultuurile. Haiguse avastamise korral tuleb kasutada taimede ravitoiminguid.
§ 19. Küdoonia taimi, Malus Mill., Prunus L. ja Pyrus L. ja nende hübriide, välja arvatud seemned, ning Fragaria L., mis on ette nähtud istutamiseks, tuleb ohtliku materjali avastamiseks kontrollida visuaalselt ning vajadusel laboratoorselt.
§ 20. Fragaria L. kontrollimisel tuleb kasutada kindlaksmääratud laboratoorseid meetodeid ja võimalusel indikaatortaimi nagu Fragaria vesca L., F. virginiana ja Chenopodium spp., määramaks järgmiste ohtlike taimekahjustajate olemasolu:
1) maasika mosaiikviirus;
2) vaarika rõngaslaiksuse viirus;
3) maasika kimarlehisuse viirus;
4) maasika latentne C-viirus;
5) maasika latentne rõngaslaiksuse viirus;
6) maasika nõrga kollaservalisuse viirus;
7) maasika paelroodsuse viirus;
8) maasika nõialuudsuse mükoplasma;
9) tomati mustlaiksuse viirus;
10) tomati rõngaslaiksuse viirus;
11) Colletotrichum acutatum Simmonds;
12) Phytophtora fragariae Hickman var fragariae Wilcox ja Duncan (m) Xantomonas fragariae Kennedy ja King.
§ 21. Malus Mill. tuleb kontrollida laboratoorselt järgmiste ohtlike taimekahjustajate suhtes:
1) tubaka rõngaslaiksuse viirus;
2) tomati rõngaslaiksuse viirus;
3) viljapuu bakterpõletik.
§ 22. Prunus¿e L. (vastavalt igale Prunus¿e liigile) tuleb kontrollida laboratoorselt, kui taimne materjal on pärit riigist, kus esineb järgmisi ohtlikke taimekahjustajaid:
1) aprikoosi klorootilise keerdlehisuse viirus;
2) kirsipuu karelehisuse viirus;
§ 23. Sõltumata päritoluriigist tuleb kontrollida Prunus¿e L. laboratoorselt järgmiste ohtlike taimekahjustajate määramiseks:
1) kirsi patogeenid (mitte-Euroopa liik);
2) virsiku mosaiikviirus (Ameerika);
3) virsiku valeriketsia;
4) virsiku rosettmosaiikviirus;
5) virsiku rosett-mükoplasma;
6) virsiku X-mükoplasma;
7) virsiku kollane mükoplasma;
8) ploomi joonelisuse viirus (Ameerika);
9) ploomirõuged;
11) Xanthomonas campestris pv. pruni (Smith) Dye. Küdoonia Mill. ja Pyrus L.
§ 24. Vitis L. taimi (välja arvatud puuviljad) kontrollitakse järgmiselt:
1) taimset materjali, mis on ette nähtud järelevalve alt vabastamiseks, hoitakse normaalse vegetatiivse kasvu tingimustes ning kontrollitakse visuaalselt;
2) jälgitakse ohtliku materjali esinemise sümptomeid (Daktulosphaira vitifoliae (Fitch));
3) kui taimne materjal on pärit riigist, kus esineb Ajinashika haigust, viinapuu sordi koshu kääbuskasvuviirust ja kirjusuveviirust, kasutatakse vastavat laboratoorset meetodit või indikaatortaimi (viinapuu liigid Sideritis, Cabanet-Franc ja Mission).
§ 25. Vaatlustulemuste ja laboratoorsete uuringute negatiivsete tulemuste korral jälgitakse taimset materjali vähemalt kahe vegetatsioonitsükli vältel.
§ 26. Sõltumata päritolumaast kontrollitakse taimset materjali nii laboratoorselt kui indikaatortaimi kasutades, tuvastamaks järgmisi ohtlikke taimekahjustajaid:
1) põõsasmustika lehelaiksuse viirus;
2) viinapuu kollane fütoplasma;
3) virsiku rosettmosaiikviirus;
4) tubaka rõngaslaiksuse viirus;
5) tomati rõngaslaiksuse viirus;
6) Xylella fastidosa (Well ja Raju);
§ 27. Kõikidest keskkonna saastumistest ohtliku materjaliga tuleb kohe teatada Taimetoodangu Inspektsioonile.
§ 28. Sissevedaja peab tagama, et ohtlike taimekahjustajate käitlemisel rakendataks sobivaid meetodeid nende leviku tõkestamiseks. Nimetatud meetoditest tuleb teavitada Taimetoodangu Inspektsiooni.
§ 29. Iga aasta 1. septembriks peavad ohtliku materjali käitlejad saatma Taimetoodangu Inspektsioonile nimekirja ohtlikust materjalist ja selle kogustest, mida toodi sisse ja kasutati Eesti Vabariigis eelneva aasta 1. juulist (kaasa arvatud) kuni antud aasta 30. juunini (kaasa arvatud).
§ 30. Määruse nõuete täitmist kontrollib Taimetoodangu Inspektsioon.
1 Määruses on arvestatud Euroopa Ühenduse direktiivide 95/44/EÜ (EÜT L 184, 03.08.1995, lk 34), 77/93/EMÜ (EÜT L 26, 31.01.1977, lk 20) ja 93/85/EMÜ (EÜT L 259, 18.10.1993, lk 1) nõudeid.


Muuseumikogu täiendamise ja kultuuriväärtusega asja muuseumisse hoiule võtmise kord – Riigi Teataja
Muuseumikogu täiendamise ja kultuuriväärtusega asja muuseumisse hoiule võtmise kord - sisukord
2 Muuseumikogu täiendamise kriteeriumid
§ 2 Muuseumikogu täiendamise otsuse tegemisel arvesse võetavad kriteeriumid
3 Museaali ja muuseumisse hoiule võetud asjaga seotud toimingud ja riiklik järelevalve
§ 3 Toimingute vormistamine
§ 4 Asja esmane dokumenteerimine
§ 5 Muuseumikogu täiendamise ja asja muuseumisse hoiule võtmise komisjon
§ 6 Asja museaalina arvele võtmine
§ 7 Museaali muuseumikogust väljaarvamine
§ 8 Asja muuseumisse hoiule võtmine ja tagastamine
§ 9 Museaali ja muuseumisse hoiule võetud asja kasutamiseks saamise taotlemine ja kasutamiseks andmine
§ 10 Museaali ja muuseumisse hoiule võetud asja muuseumisisene kasutamine
§ 13 Komisjoni otsuse erisus
RT I, 10.07.2013, 68
Vastu võetud 08.07.2013 nr 30
Määrus kehtestatakse muuseumiseaduse § 5 lõike 5 alusel.
1) kultuuriväärtusega asja (edaspidi asi) museaalina arvele võtmise otsustamisel ja muuseumiseaduse § 5 lõigetes 3 ja 4 nimetatud põhimõtete arvestamisel rakendatavad nõuded;
2) asja museaalina arvele võtmisel ja muuseumisse hoiule võtmisel läbiviidavate toimingute vormistamise nõuded;
3) museaali ja muuseumisse hoiule võetud asja kasutamiseks andmisel, muuseumikogust väljaarvamisel ja õigustatud isikule tagastamisel läbiviidavate toimingute vormistamise nõuded.
2. peatükk Muuseumikogu täiendamise kriteeriumid
§ 2. Muuseumikogu täiendamise otsuse tegemisel arvesse võetavad kriteeriumid
(1) Muuseumikogu täiendamise otsus peab:
1) olema kaalutletud ja põhjendatud;
2) vastama kogumispõhimõtetele;
3) vastama vähemalt ühele käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud põhikriteeriumile asja või asjade kogumi väärtuse hindamisel ja vähemalt kahele käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud lisakriteeriumile väärtuse astme määramisel.
(2) Muuseumikogu täiendamisel arvesse võetavad põhikriteeriumid ja nende arvesse võtmisel hinnatavad asjaolud on järgmised:
(3) Muuseumikogu täiendamisel arvesse võetavad lisakriteeriumid ja nende arvesse võtmisel hinnatavad asjaolud on järgmised:
3. peatükk Museaali ja muuseumisse hoiule võetud asjaga seotud toimingud ja riiklik järelevalve
§ 3. Toimingute vormistamine
(1) Käesolevas peatükis sätestatud toimingute vormistamisel koostatakse dokumendid infosüsteemis sellesse eelnevalt kantud andmete põhjal.
(2) Toimingu vormistamiseks koostatud dokument allkirjastatakse võimaluse korral digitaalselt, võimaluse puudumisel paberkandjal.
(3) Toimingu vormistamiseks koostatud dokument või selle skaneeritud ja PDF-formaadis salvestatud koopia säilitatakse infosüsteemis.
(4) Toimingu vormistamiseks koostab dokumendi muuseumi juhi või avalik-õigusliku isiku muuseumi asutaja määratud isiku või otsustuskogu (edaspidi muuseumi juht) määratud isik.
§ 4. Asja esmane dokumenteerimine
(1) Muuseumikogu täiendamise eesmärgil muuseumile kultuuriväärtuse hindamiseks hoiule või üle antud asja esmasel dokumenteerimisel koostab muuseum muuseumiseaduse § 15 lõike 1 alusel kehtestatud kultuuriministri määruse „Muuseumide andmekogu asutamine ja põhimäärus” (edaspidi infosüsteemi põhimäärus) § 14 lõikes 1 nimetatud andmete põhjal vastavalt asja kultuuriväärtuse hindamiseks hoiule võtmise akti või asja üleandmise akti.
(2) Asja kultuuriväärtuse hindamiseks hoiule võtmise akti või selle väljatrüki allkirjastavad asja hoiuleandja või tema esindaja ja infosüsteemi kande tegija.
(3) Asja üleandmise akti või selle väljatrüki allkirjastavad asja üleandja või tema esindaja ja infosüsteemi kande tegija.
(4) Asja üleandmise akti allkirjastamisega annab üleandja asja omandi muuseumile üle sõltumata asjaolust, kas muuseumikogu täiendamise ja asja muuseumisse hoiule võtmise komisjon otsustab asja museaalina arvele võtta või mitte.
(5) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud akte ei looda järgmistel juhtudel:
1) asja kuni üheks aastaks muuseumisse hoiule võtmisel, eesmärgita seda museaalina arvele võtta;
2) teise muuseumi muuseumikogust väljaarvatud museaali vastuvõtmisel;
3) riigimuuseumi muuseumikogu vastuvõtmisel muuseumiseaduse §-s 10 sätestatud juhul;
4) juhul kui asja üleandmisel ei ole tehnilistel põhjustel võimalik koostada asja üleandmise akti ning asja üleandja allkirjastab infosüsteemi põhimääruse § 14 lõikes 1 nimetatud andmeid sisaldava kirjaliku nõusoleku asja omandi muuseumile üleandmise kohta.
§ 5. Muuseumikogu täiendamise ja asja muuseumisse hoiule võtmise komisjon
(1) Muuseumi juht moodustab asja museaalina arvele võtmise ning muuseumisse kauemaks kui üheks aastaks hoiule võtmise otsustamiseks käskkirjaga vähemalt kolmeliikmelise muuseumikogu täiendamise ja asja muuseumisse hoiule võtmise komisjoni (edaspidi komisjon), kuhu võivad kuuluda muuseumi töötajad ning muud eksperdid.
(2) Komisjon teeb muuseumikogu täiendamise eesmärgil muuseumile kultuuriväärtuse hindamiseks hoiule või üle antud asja kohta museaalina arvele võtmise, abikogusse arvamise, muuseumisse hoiule võtmise või omandamata jätmise otsuse kolme kuu jooksul alates asja kultuuriväärtuse hindamiseks hoiule võtmise akti või asja üleandmise akti allkirjastamisest.
(3) Asja kultuuriväärtuse hindamiseks hoiule võtmise akti või asja üleandmise akti puudumisel hindab komisjon asja kultuuriväärtust infosüsteemi põhimääruse § 14 lõike 1 alusel infosüsteemi kantud andmete põhjal.
(4) Komisjon teeb otsuse käesoleva määruse §-s 2 sätestatud kriteeriumidest lähtudes.
(5) Muuseum koostab infosüsteemi põhimääruse §-s 15 nimetatud andmete põhjal komisjoni koosoleku protokolli.
(6) Kui komisjon otsustab jätta kultuuriväärtuse hindamiseks hoiule antud asja muuseumile omandamata, rakendatakse käesoleva määruse § 8 lõigetes 4 ja 5 sätestatud korda.
§ 6. Asja museaalina arvele võtmine
(1) Kolme kuu jooksul alates komisjoni otsusest asi museaalina arvele võtta koostab muuseum infosüsteemi põhimääruse § 16 lõikes 1 nimetatud andmete põhjal vastuvõtuakti.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud tähtaega võib erandjuhul pikendada muuseumi juhi otsusega ühekordselt kuni ühe aastani.
(3) Teise muuseumi muuseumikogust väljaarvatud museaali arvele võtmisel võib koostada vastuvõtuakti komisjoni otsuseta, võttes aluseks käesoleva määruse § 7 lõikes 2 nimetatud sõltumatu eksperdi arvamuse.
(4) Riigimuuseumi muuseumikogu vastuvõtmisel muuseumiseaduse §-s 10 sätestatud juhul võib koostada vastuvõtuakti komisjoni otsuseta.
(5) Vastuvõtuakti või selle väljatrüki allkirjastavad asja üleandja või tema esindaja ja infosüsteemi kande tegija.
(6) Kui asja üleandja on eelnevalt allkirjastanud asja üleandmise akti või esitanud kirjaliku nõusoleku asja omandi muuseumile üleandmise kohta, allkirjastab vastuvõtuakti üksnes infosüsteemi kande tegija.
(7) Allkirjastatud vastuvõtuakti kinnitab muuseumi juht oma allkirjaga ning sellega loetakse asi museaalina arvele võetuks.
§ 7. Museaali muuseumikogust väljaarvamine
(1) Museaali väljaarvamine muuseumikogust ja museaali võõrandamise viisi valik toimub muuseumi asutaja või moodustaja otsusel, arvestades muuseumi juhi põhjendatud ettepanekut.
(2) Ettepanek koosneb väljaarvamisakti eelnõust ja sõltumatu eksperdi arvamusest.
(3) Museaali muuseumikogust väljaarvamisel koostab muuseum infosüsteemi põhimääruse § 17 lõikes 1 nimetatud andmete põhjal väljaarvamisakti.
(4) Väljaarvamisakti või selle väljatrüki allkirjastab infosüsteemi kande tegija.
(5) Kui asi antakse pärast väljaarvamist üle teisele juriidilisele või füüsilisele isikule, allkirjastab väljaarvamisakti või selle väljatrüki ka vastav isik või tema esindaja.
(6) Kui eksperdi arvamuse koostamise käigus ei ole suudetud tuvastada museaali muuseumile annetanud isikut, peab väljaarvamise otsuse ja asjaga seotud edasiste toimingute vahele jääma vähemalt kuus kuud, mille jooksul muuseum teavitab museaali muuseumikogust väljaarvamisest oma veebilehe kaudu ning museaali muuseumile annetanud isikul on võimalik taotleda selle endale tagastamist.
§ 8. Asja muuseumisse hoiule võtmine ja tagastamine
(1) Asja muuseumisse kauemaks kui üheks aastaks hoiule võtmisel koostab muuseum infosüsteemi põhimääruse § 18 lõikes 1 nimetatud andmete põhjal kultuuriväärtusega asja muuseumisse hoiule võtmise akti (edaspidi hoiulevõtmisakt).
(2) Hoiulevõtmisakti või selle väljatrüki allkirjastavad asja hoiuleandja või tema esindaja ja infosüsteemi kande tegija ning kinnitab muuseumi juht oma allkirjaga.
(3) Asja kuni üheks aastaks muuseumisse hoiule võtmisel koostab muuseum hoiulevõtmisakti või sõlmib asja hoiuleandjaga lepingu.
(4) Asja õigustatud isikule tagastamisel koostab muuseum infosüsteemi põhimääruse § 18 lõikes 2 nimetatud andmete põhjal tagastamisakti ning tagastab asja õigustatud isikule.
(5) Tagastamisakti või selle väljatrüki allkirjastavad õigustatud isik või tema esindaja ja infosüsteemi kande tegija.
§ 9. Museaali ja muuseumisse hoiule võetud asja kasutamiseks saamise taotlemine ja kasutamiseks andmine
(1) Teise muuseumi muuseumikogusse arvatud museaali ja muuseumisse hoiule võetud asja kasutamiseks saamise taotlemisel koostab muuseum infosüsteemi põhimääruse § 22 lõikes 1 nimetatud andmete põhjal taotluse.
(2) Taotluse või selle väljatrüki allkirjastab kande tegija ning kinnitab muuseumi juht oma allkirjaga.
(3) Museaali ja muuseumisse hoiule võetud asja teisele juriidilisele või füüsilisele isikule kasutamiseks andmisel koostab muuseum infosüsteemi põhimääruse § 22 lõikes 2 nimetatud andmete põhjal väljaandeakti.
(4) Väljaandeakti või selle väljatrüki allkirjastavad museaali või muuseumisse hoiule võetud asja kasutamiseks saanud isik (edaspidi asja kasutaja) või tema esindaja ja infosüsteemi kande tegija ning kinnitab muuseumi juht oma allkirjaga.
(5) Kokkulepitavate tingimuste suure mahu korral sõlmitakse asja kasutajaga täiendavalt museaali või muuseumisse hoiule võetud asja kasutamise leping.
(6) Museaali ja muuseumisse hoiule võetud asja kasutamise lõpetamisel koostab muuseum infosüsteemi põhimääruse § 22 lõikes 4 nimetatud andmete põhjal tagastamisakti.
(7) Tagastamisakti või selle väljatrüki allkirjastavad asja kasutaja või tema esindaja ja infosüsteemi kande tegija.
§ 10. Museaali ja muuseumisse hoiule võetud asja muuseumisisene kasutamine
(1) Museaali ja muuseumisse hoiule võetud asja muuseumisiseseks kasutamiseks andmisel koostab muuseum infosüsteemi põhimääruse § 23 lõikes 1 nimetatud andmete põhjal muuseumisisese kasutamise akti.
(2) Muuseumisisese kasutamise akti või selle väljatrüki allkirjastavad museaali või muuseumisse hoiule võetud asja muuseumisiseseks kasutamiseks saaja ja infosüsteemi kande tegija.
(3) Museaali ja muuseumisse hoiule võetud asja muuseumisisese kasutamise lõpetamisel koostab muuseum infosüsteemi põhimääruse § 23 lõikes 2 nimetatud andmete põhjal tagastamisakti.
(4) Tagastamisakti või selle väljatrüki allkirjastavad museaali või muuseumisse hoiule võetud asja tagastaja ja infosüsteemi kande tegija.
Asja museaalina arvele võtmist ja hoiule võtmist korraldab ning museaalide ja muuseumisse hoiule võetud asjadega tehtavate toimingute elektroonilise registreerimise eest vastutab peavarahoidja või peavarahoidja ametikoha puudumisel muuseumi juhi määratud töötaja.
Riiklikku järelevalvet käesoleva määruse rakendamise üle teostab Kultuuriministeerium.
§ 13. Komisjoni otsuse erisus
Asjade kohta, mis on enne käesoleva määruse jõustumist muuseumikogu täiendamise eesmärgil hoiule või üle antud, kuid mille kohta ei ole tehtud käesoleva määruse § 5 lõikes 2 sätestatud otsust, teeb komisjon arvele võtmise, abikogusse arvamise, muuseumisse hoiule võtmise või omandamata jätmise otsuse hiljemalt 31. detsembril 2015. a.


text:
Kohtujuristi ettepanek - Léger - 15. september 2005.
esitatud 15. septembril 20051(1)
Liidetud kohtuasjad C‑394/04 ja C‑395/04
Kuues käibemaksudirektiiv – Maksuvabastused – Artikli 13 A osa lõike 1 punkt b – Haiglaravi ja meditsiinilise abiga otseselt seotud tegevus – Haiglaravil viibivale isikule telefoni ja televiisori kasutamise võimaldamine – Haiglaravil viibiva isiku saatjatele toidu ja voodikoha pakkumine
1. Symvolio tis Epikrateias (kõrgem halduskohus) (Kreeka) esitas kaks eelotsusetaotlust, mis puudutavad kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ(2) artikli 13 A osa lõike 1 punktis b sätestatud mõiste haiglaravi ja meditsiinilise abiga „otseselt seotud tegevus” tõlgendamist.
2. Käesoleva eelotsuse küsimuse eesmärk on kindlaks teha, kas haiglaravil viibivale isikule telefoni ja televiisori kasutamise võimaldamist ning haiglaravil viibiva isiku saatjatele toidu ja voodikoha pakkumist saab käsitleda haiglaravi ja meditsiinilise abiga otseselt seotud tegevustena, mis võiksid seega olla eelnimetatud sätte alusel käibemaksust(3) vabastatud.
3. Kuuenda direktiivi eesmärk on luua kõigile liikmesriikidele ühine käibemaksusüsteem. Selle saavutamiseks on direktiivis ühelt poolt ühtlustatud viisil kindlaks määratud maksustatavad tehingud.(4) Nii sätestab direktiivi artikli 2 punkt 1, et käibemaksuga maksustatakse kauba tarnimine või tasu eest teenuste osutamine riigi territooriumil maksukohustuslase poolt, kes sellena tegutseb. Direktiivi artikli 4 kohaselt on maksukohustuslane iga isik, kes mis tahes paigas teostab iseseisvalt mis tahes majandustegevust või osutab tasu eest teenuseid, olenemata nimetatud tegevuste eesmärgist või tulemustest.
4. Teiselt poolt sätestab kuues direktiiv X jaotises ühise maksuvabastuste nimekirja, mis vastavalt direktiivi 11. põhjendusele on mõeldud tagamaks, et ühenduste omavahendeid saaks kõikides liikmesriikides koguda ühtlustatud viisil.
5. Sama direktiivi artikli 13 A osas on sätestatud teatava avalikes huvides tegutsemise puhul ette nähtud maksuvabastuste nimekiri. Nimetatud sätte lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Ilma, et see piiraks ühenduse muude sätete kohaldamist, vabastavad liikmesriigid enda kehtestatud tingimustel, mille eesmärk on tagada maksuvabastuse nõuetekohane ja arusaadav kohaldamine ning ennetada võimalikku maksudest kõrvalehoidumist, maksustamise vältimist ja muid kuritarvitusi, maksust järgmised tegevusalad:
b) haiglaravi ja meditsiiniline abi ning nendega otseselt seotud tegevus, mida teostavad avalik-õiguslikud organisatsioonid või avalik-õiguslike organisatsioonidega võrreldavates sotsiaalsetes tingimustes tegutsevad haiglad, meditsiini- või diagnostikakeskused ning teised nõuetekohaselt tunnustatud sama laadi asutused.
6. Kuuenda direktiivi artikli 13 A osa lõike 2 punkt a näeb ette, et liikmesriigid võivad muudele kui avalik-õiguslikele organisatsioonidele artikli lõike 1 punktis b sätestatud maksuvabastuse andmise suhtes kohaldada iga juhtumi puhul ühte või mitut samas artiklis ette nähtud tingimust.
7. Sama artikli 13 A osa lõike 2 punktis b on sätestatud:
„Teenuste osutamisel või kauba tarnimisel ei anta lõike 1 punktides b, g, h, i, l, m ja n sätestatud maksuvabastust, kui
8. Seaduse nr 1642/1986 käibemaksu ja muude sätete kohaldamise kohta (FEK A’ 125) artikli 18 lõige 1 sätestab:
„1. Maksust on vabastatud:
d) haiglaravi ja meditsiiniline abi ning nendega otseselt seotud kaubatarned või teenuste osutamine, mida teostavad isikud, kes tegutsevad seadusega kooskõlas. Nende teenustega võrdsustatakse sanatooriumide ja vesiravilate poolt osutatud teenused.
[…]”(5).
9. Diagnostiko & Therapeftiko Kentro Athinon ‑ Ygeia AE(6) on eraõiguslik juriidiline isik, kelle tegevuse eesmärk on haiglaravi ja meditsiinilise abi pakkumine.
10. Ygeia 1992. ja 1993. aasta maksustamisperioode puudutavate raamatupidamisdokumentide kontrollimisel leidis pädev haldusasutus, et Ygeia poolt haiglaravil viibivatele isikutele telefoni ja televiisori kasutamise võimaldamisest ning viimaste saatjatele toidu ja voodikohtade pakkumisest saadud tulult tuleb tasuda käibemaksu. Sellest lähtudes määras ta äriühingule kõnealuse kahe aasta osas parandatud maksusumma.
11. Dioikitiko Protodikeio (esimese astme halduskohus) ning seejärel Dioikitiko Efeteio (teise astme halduskohus) jätsid Ygeia kaebused eelnimetatud ametiasutuse otsuste peale rahuldamata. Kohtud leidsid, et asjaomaste teenuste pakkumine ei ole oma olemusest tulenevalt haiglaravi ja meditsiinilise abiga otseselt seotud tegevus, kuna nende teenuste eesmärk on haigete haiglasviibimise kergendamine ning nad ei aita kaasa määratud ravile.
12. Ygeia kaebas Dioikitiko Efeteio otsused edasi.
III. Eelotsuse küsimus
13. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et on selge, et Ygeia kui eraõiguslik juriidiline isik vastab käibemaksuvabastuse tingimustele haiglaravi ja meditsiinilist abi ning nendega otseselt seotud tegevust puudutavas osas. Ainus küsimus, mis siin nimetatud kohtu arvates tekib, on see, kas vaidlusalused teenused kuuluvad mõiste haiglaravi ja meditsiinilise abiga „otseselt seotud tegevus” alla.
14. Eelotsusetaotluse esitanud kohus tõdeb, et kuuenda direktiivi artikli 13 A osa lõikes 1 seda mõistet ei defineerita. Ta märgib samas, et 11. jaanuari 2001. aasta otsuses kohtuasjas komisjon v. Prantsusmaa(7) leidis Euroopa Kohus, et nimetatud mõistet ei tohi tõlgendada eriti kitsalt osas, milles asjaomaste tehingute maksust vabastamise eesmärk on selle tagamine, et meditsiiniline abi ja haiglaravi ning nendega seotud tegevus ei muutuks nende maksumuse tõttu kättesaamatuks, mis aga juhtuks siis, kui see need oleksid käibemaksustatavad.
15. Samuti viitab eelotsusetaotluse esitanud kohus 6. novembri 2003. aasta otsusele kohtuasjas Dornier(8), milles Euroopa Kohus tõdes, et see, kas tegevus kuulub mõiste „otseselt seotud tegevus” alla, sõltub selle kõrvalisest olemusest. Teisiti öeldes on küsimus selles, kas asjaomane teenus kujutab selle saajate jaoks vahendit kasutamaks parimatel tingimustel teisi pakutavaid teenuseid või kujutab see endast omaette eesmärki. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et mainitud vaatepunktist lähtudes oleks võimalik kvalifitseerida asjaomased teenused kui Ygeia pakutava ravi suhtes olemuselt kõrvalised teenused, ilma et nimetatud määratlusest piisaks nende teenuste liigitamiseks tegevuste alla, mis on otseselt seotud haiglaravi ja meditsiinilise abiga.
16. Viimati mainitut arvesse võttes osutab kohus asjaolule, et kuuenda direktiivi artikli 13 A osa lõike 2 punkti b kohaselt peab tegevus selleks, et seda saaks käsitleda haiglaravi ja meditsiinilise abiga otseselt seotud tegevusena, olema möödapääsmatu. Selle kriteeriumi rakendamise näitena tsiteerib kohus 20. juuni 2002. aasta otsust kohtuasjas komisjon v. Saksamaa,(9) milles leiti, et ülikooli õppetegevusega otseselt seotud teenused hõlmavad teenuste osutamist ja kaubatarneid, mille järele on otsene vajadus õppetöös. Sellest kriteeriumist lähtudes järeldab kohus, et vaidlusalused tegevused ei saa olla käibemaksust vabastatud.
17. Eeltoodud kaalutlustest lähtuvalt otsustas Symvoulio tis Epikrateias menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas teenused, mida direktiivi 77/388/EMÜ artikli 13 A osa lõike 1 punktis b nimetatud isikud osutavad ning mis seisnevad ühelt poolt haigetele telefoni ja televiisori kasutada andmises ja teiselt poolt nende saatjatele toidu ja voodikohtade pakkumises, tuleb liigitada eespool viidatud sätte mõttes haiglaravi ja meditsiinilise abiga otseselt seotud tegevuseks, kuna tegemist on sellise abi suhtes kõrval-, kuid samas ka möödapääsmatute teenustega?”
18. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib oma eelotsuse küsimuses sisuliselt seda, kas kuuenda direktiivi artikli 13 A osa lõike 1 punktis b nimetatud raviasutuse poolt haiglaravil viibivale isikule telefoni ja televiisori kasutada andmine ja selle isiku saatjatele toidu ja voodikohtade pakkumine kujutavad endast haiglaravi ja meditsiinilise abiga otseselt seotud tegevust eespool viidatud sätte tähenduses.
19. Eelmainitud küsimus tekib, kuna telefoni ja televiisori kasutamise võimaldamine ning toidu ja voodikohtade pakkumine kujutavad endast põhimõtteliselt käibemaksuga maksustatavat tegevust, kui neid osutab tasu eest maksukohustuslane. Ka on tavaline, et ühises käibemaksusüsteemis on samal isikul võimalik teha käibemaksust vabastatud tehinguid ning samuti osutada käibemaksuga maksustatavaid teenuseid.(10)
20. Seega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus oma eelotsuse küsimuses teada, kas asjaomased teenused kujutavad endast olemuslikult haiglaravi ja meditsiinilise abiga otseselt seotud tegevust ning kas sellest tulenevalt peaksid nad kuuenda direktiivi artikli 13 A osa lõike 1 punktist b lähtudes olema alati käibemaksust vabastatud.
21. Ygeia on seisukohal, et küsimusele tuleks vastata jaatavalt. Ühelt poolt leiab ta, et kuuenda direktiivi artikli 13 A osa lõike 2 punktis b sätestatud tingimused ei ole haiglaravi ja meditsiinilise abiga „otseselt seotud tegevuse” määratlemisel tingimata asjakohased. Tema sõnutsi tuleb siinkohal lähtuda tingimustest, millele liikmesriigid võivad allutada maksuvabastuse rakendamise juhul, kui maksukohustuslased ei ole avalik-õiguslikud juriidilised isikud.
22. Teiselt poolt toob Ygeia välja, et vaidlusalused teenused ei kujutanud haigete jaoks endast eesmärki omaette, vaid vahendit, et saada haiglaravi parimates võimalikes tingimustes. Seega on Ygeia sõnutsi tegemist haiglaravi kõrvalteenustega, millele peaks käibemaksu osas kohalduma samad reeglid kui haiglaravile. Samuti viitab Ygeia asjaolule, et Kreekas on kombeks, et haigega on koos tema pereliikmed, aidates sel viisil ka haiglapersonali. Ygeia rõhutab, et omaste kohalolek parandab haigete olukorda psühholoogiliselt ning aitab nii kaasa nende tervise taastumisele. Ta väidab, et sama mõju on ka telefoni ja televiisori kasutamise võimaldamisel, kuna nimetatud teenused võimaldavad haigetel säilitada sideme välisilmaga. Sellest tuleneb Ygeia sõnutsi, et asjakohane kriteerium, mille järgi teha kindlaks, kas taolised teenused kuuluvad mõiste haiglaravi ja meditsiinilise abiga „otseselt seotud tegevus” alla, on neid teenuseid soovinud haige enda tahe, kuna ta on hinnanud need oma paranemise seisukohast vajalikuks.
23. Lõpetuseks märgib Ygeia, et vaidlusaluseid teenuseid pakutakse ainult haiglasiseselt ning seega ei paku need konkurentsi samaväärsetele teenustele, mida pakuvad teised käibemaksukohustuslastest ettevõtjad.
24. Ma ei nõustu ülaltoodud analüüsiga. Arvan sarnaselt Kreeka Vabariigi, Saksamaa Liitvabariigi ja Küprose Vabariigi ning ka Euroopa Ühenduste Komisjoniga, et kehtiva ühenduse õiguse kohaselt ei saa ühtki asjaomastest teenustest käsitleda tegevusena, mis on oma olemusest tulenevalt haiglaravi ja meditsiinilise abiga „otseselt seotud”.
25. Siiski leian ma erinevalt eelmainitud liikmesriikidest, et ühegi asjaomase teenuse puhul ei saa käibemaksuvabastuse kohaldamist süstemaatiliselt välistada. Arvan, et need teenused peavad olema käibemaksust vabastatud siis, kui on tõestatud, et nad on haiglaravil viibiva isiku ravi seisukohast möödapääsmatud ning ainus asjakohane kriteerium, mis näib tegelikkuses olevat piisav määratlemaks, kas nende osutamine on vajalik, on arsti ettekirjutus. See seisukoht rajaneb ühelt poolt kuuenda direktiivi artiklis 13 sätestatul ning teiselt poolt on põhjendatav eesmärgiga, mille saavutamiseks on haiglaravi ja haiglas osutatav meditsiiniline abi käibemaksust vabastatud.
26. Esiteks, nagu tõdes eelotsusetaotluse esitanud kohus ja nentis Euroopa Kohus,(11) ei ole kuuenda direktiivi artikli 13 A osas defineeritud, mida hõlmab endas mõiste haiglaraviga ja meditsiinilise abiga „otseselt seotud tegevus”. Ma ei leia ka eelmainitud direktiivi artikli 13 A osa lõike 1 punkti b sõnastusest viidet sellele, kas nimetatud mõiste hõlmab kumbagi vaidlusalustest teenustest.
27. Nagu märgib komisjon, võib selle sätte sõnastusest järeldada, et silmas on peetud raviasutuste personali pakutavaid teenuseid, kuna säte hõlmab teenuseid „mida teostavad avalik-õiguslikud organisatsioonid või avalik-õiguslike organisatsioonidega võrreldavates sotsiaalsetes tingimustes tegutsevad haiglad”. Seevastu ei jaga ma komisjoni arvamust osas, mille kohaselt tuleneb nimetatud sätte sõnastusest ka see, et „otseselt seotud tegevus” võib olla ainult haigetele osutatud teenus. Minu arvates nähtub kuuenda direktiivi artikli 13 A osa lõike 1 punkti b grammatilisest tõlgendamisest, et mõiste haiglaravi ja meditsiinilise abiga „otseselt seotud tegevus” hõlmab sellised raviasutuse pakutavad teenused, mis on otseselt seotud patsiendile pakutava haiglaravi ja osutatava meditsiinilise abiga.(12)
28. Kuuenda direktiivi artikli 13 A osa lõike 1 punkti b sõnastusest ei saa seega järeldada, et raviasutuse poolt haige lähedasele osutatavad teenused, nagu voodikoha ja toidu pakkumine, ei kuulu käibemaksuvabastuse alla.
29. Seevastu leian, et artikli 13 A osa lõike 2 punkt b kätkeb endas olulist informatsiooni, mille abil on võimalik vastata vaatlusalusele küsimusele. Nii on selle sätte mõttes välistatud asjaomase direktiivi artikli 13 A osa lõike 1 punktis b ette nähtud maksuvabastuse kohaldamine teenuste osutamisele ja kaubatarnetele juhul, kui need teenused ei ole ühelt poolt maksust vabastatud tegevuste teostamiseks möödapääsmatud ning teiselt poolt siis, kui nende põhieesmärk on teenida asutusele lisatulu tehingute kaudu, mis otseselt konkureerivad käibemaksustatavate äriühingute tehingutega.
30. Olenemata sellest, et Euroopa Kohus ei viidanud kuuenda direktiivi artikli 13 A osa lõike 2 punktile b eespool tsiteeritud kohtuotsuses komisjon v. Prantsusmaa, milles ta võttis seisukoha mõiste haiglaravi ja meditsiinilise abiga „otseselt seotud tegevus” osas, leian ma sarnaselt eelotsusetaotluse esitanud kohtuga ning eelmainitud liikmesriikidega, et kõnealune säte omab selle tõlgenduse juures olulist tähtsust. Sätte sõnastusest nähtub tegelikult, et see paneb liikmesriikidele kaks kohustust, millest nad peavad täpselt kinni pidama iga otseselt loetletud maksuvabastuse juhtumi puhul, st nende puhul, mis on toodud artikli 13 A osa lõike 1 punktides b, g, h, i, l, m ning n. Rõhutan ka seda, et kõik need juhtumid puudutavad teenuste osutamist või kaubatarneid, mis on „otseselt seotud” või millel on „otsene side” avalikes huvides teostatava tegevusega.(13)
31. Vastupidi Ygeia hüpoteesile ei sätesta kuuenda direktiivi artikli 13 A osa lõike 2 punkt b täiendavaid tingimusi, mida tuleks rakendada ainult erandjuhtumil, kui liikmesriigid otsustavad laiendada maksuvabastust ka neile teenuseosutajatele, kes ei ole avalik-õiguslikud juriidilised isikud. Kui see oleks nii, on alust arvata, et need tingimused ei sisalduks kusagil mujal kui pärast kuuenda direktiivi artikli 13 A osa lõike 2 punktis a sätestatud tingimusi, mis näevad ette sellise maksuvabastuse laiendamise võimaluse liikmesriikide poolt.(14) Kuuenda direktiivi artikli 13 A osa lõike 2 punkti b sõnastusest tuleneb ka, et selles esitatud kaks tingimust on liikmesriikidele kohustuslikud, erinevalt sama artikli A osa lõike 2 punktis a sätestatutest, mis on oma olemuselt fakultatiivsed.
32. Lähtudes artikli 13 A osa lõike 2 punkti b sisust, tuleb nimetatud sättes väljendatud tingimusi arvesse võtta samas sättes ette nähtud erinevate maksuvabastuste, st artikli 13 A osa lõike 1 punktides b, g, h, i, l, m ja n toodud juhtumite tõlgendamisel.
33. Kuuenda direktiivi artikli 13 A osa lõike 2 punkti b kohadamisala eeltoodud analüüsi kinnitab otsus komisjon v. Saksamaa, milles Euroopa Kohus võttis seisukoha küsimuses, kas kõrgharidusasutuste poolt tasu eest läbiviidud uurimistöö võib kuuenda direktiivi artikli 13 A osa lõike 1 punktist i lähtudes olla käibemaksust vabastatud.
34. Saksamaa valitsus väitis nimetatud menetluses, et avalik-õiguslikes kõrgharidusasutustes läbiviidav uurimistöö kujutab endast õppetööga otseselt seotud tegevust, kuna see on vajalik õppetöö edukaks läbiviimiseks, uurimistöö võimaldab asutusel arendada välja ja anda edasi uusi teadmisi. Euroopa Kohus ei nõustunud sellise analüüsiga ja leidis, et uurimistööd tuleb küll pidada „ülikoolihariduse jaoks väga vajalikuks, kuid see ei ole möödapääsmatu viimase poolt ette nähtud eesmärgi täitmiseks, milleks on üliõpilaste harimine, et võimaldada neil kutsealaselt tegutseda”(15).
35. Nimetatud nõue, millest lähtus Euroopa Kohus kuuenda direktiivi artikli 13 A osa lõike 1 punktis i sätestatud mõiste kõrgharidusega „otseselt seotud tegevus” tõlgendamisel, on kohane ka artikli 13 A osa lõike 1 punktis b sisalduva mõiste haiglaravi ja meditsiinilise abiga „otseselt seotud tegevus” tõlgendamisel, kui küsimuse all on artikli 13 A osa lõike 2 punktis b sätestatu.
36. Tulenevalt kehtivast ühenduse õigusest, vastavalt kuuenda direktiivi artiklis 13 A osa lõike 2 punktis b sätestatud esimesele tingimusele, ei piisa raviasutuse poolt pakutavate teenuste käibemaksust vabastamiseks sellest, et need teenused aitavad potentsiaalselt või tegelikult kaasa haige paranemisele. Vastavalt nimetatud sättele kujutavad endast haiglaravi ja meditsiinilise abiga „otseselt seotud tegevust” ainult need teenused, mis on patsientide ravi seisukohast möödapääsmatud.
37. Tutvunud asjaomaste teenustega, ei leia ma, et ühtki neist saaks pidada möödapääsmatuks või vajalikuks haiglaravi pakkumise ja meditsiinilise abi osutamise juures üldiselt, st võtmata arvesse haiglaravil viibivat isikut ja tema haiglasviibimise põhjusi. Ehkki oleks raske väita, et mis tahes kõnealune teenus ei aita vähemal või suuremal määral parandada haiglaravil viibiva isiku tingimusi ning seega aitab ka kaasa tema paranemisele, näib mulle siiski, et see panus raviprotsessi erineb suuresti sõltuvalt inimesest ning tema haiglaravile määramise põhjustest. Nii leian ma, et väga erinevad on olukorrad, kus patsiendiks on väike laps ning kus patsiendiks on täiskasvanu, või siis olukorrad, kus teostatakse kergeloomuline operatsioon, mille puhul on vajalik lühiajaline haiglasviibimine või kus on tegemist raskekujulise, haige elu ohtu seadva patoloogia raviga, mis õigustab pikaajalisemat haiglaravi.
38. Sellest tulenevalt ei pea ma võimalikuks öelda, et asjaomased teenused on oma olemuselt „otseselt seotud” haiglaravi ja meditsiinilise abi osutamisega. Leian, et nad eristuvad selgelt näiteks eespool viidatud kohtuasjas komisjon v. Prantsusmaa vaidluse all olnud tegevusest, mis leiti olevat „otseselt seotud” käibemaksust vabastatud meditsiiniliste analüüsidega.
39. Nimetatud kohtuasjas käsitles Euroopa Kohus Prantsuse õigusnorme, mis nägid ette, et teatavaid bioloogilisi analüüse võivad teha ainult sellele spetsialiseerunud laborid. Samuti nägid vastavad seadused ette, et analüüsid teinud spetsialiseerunud labor maksab patsiendilt proovid võtnud laborile proovi üleandmise eest hüvitust. Komisjoni etteheide nimetatud õigusnormide suhtes rajanes asjaolul, et erinevalt analüüsi tegemisest ja proovi võtmisest kuulus proovi üleandmine käibemaksuga maksustamisele. Järgides komisjoni esitatud argumentatsiooni, leidis Euroopa Kohus, et proovi üleandmine kujutab endast analüüsiga otseselt seotud tegevust, mis on käibemaksust vabastatud, kuna üleandmine asetub loogiliselt proovi võtmise ja analüüsi tegemise vahele.(16)
40. Samuti jagan ma komisjoni arvamust selles osas, et ühtki kõnealustest teenustest ei ole võimalik samastada toidu ja voodikoha pakkumisega haigele endale, mis iseenesest näib olevat oma olemuselt haiglaraviga „otseselt seotud tegevus”. Siit tuleneb, et ühtki vaidlusalustest teenustest ei saa kuuenda direktiivi artikli 13 A osa lõike 1 punkti b rakendades süstemaatiliselt käibemaksust vabastada.
41. Eeltoodud arutluskäik saab minu arvates kinnitust, kui võtta vaatluse alla asjaomases sättes ette nähtud maksuvabastuse eesmärk. Nagu leidis ka Euroopa Kohus, on asjaomase maksuvabastuse eesmärk tagada, et meditsiiniline abi ja haiglaravi ei muutuks oma maksumuse tõttu kättesaamatuks, mis aga juhtuks siis, kui see ravi või sellega otseselt seotud tegevus oleks käibemaksustatav.(17) Kohtupraktikast tuleneb, et käibemaksust on vabastatud teenused, mida pakuvad asutused, kes täidavad sotsiaalseid eesmärke – nagu inimese tervise alalhoidmine – ning mille eesmärk on diagnoosida, ravida ning kui võimalik haigusest või tervisehäirest terveks ravida.(18) Kõnealuse maksuvabastuse eesmärk on seega vähendada tervishoiuteenuse maksumust ning muuta see üksikisikule kättesaadavamaks.(19)
42. Seega on kuuenda direktiivi artikli 13 A osa lõike 1 punktis b ette nähtud maksuvabastuse kohaldamisel oluline, et tervishoiuasutuse osutatavate teenuste eesmärk oleks tõepoolest ravi. Vastavalt kohtupraktikale on mõiste haiglaravi ja meditsiinilise abiga „otseselt seotud tegevus” mitte eriti kitsendav tõlgendamine lubatud ainult nimetatud eesmärki arvesse võttes. Käsitletud kohtupraktika alusel ei ole järelikult võimalik väita, et kõnealused teenused kujutaksid endast tingimata haiglaravi ja meditsiinilise abiga „otseselt seotud tegevust” ja seega, nagu olen eelnevalt näidanud, ei saa neid võtta arvesse üldisel baasil ja süstemaatiliselt nagu teenuseid, mis on haiglaravi seisukohalt vajalikud või möödapääsmatud.
43. Peale selle, nagu leiab komisjon, võiks maksuvabastuse süstemaatiline kohaldamine vaidlusalustele teenustele luua olukorra, mis on vastupidine artikli 13 A osa lõike 1 punkti b eesmärgiga. Kui maksukohustuslane teostab käibemaksust vabastatud toiminguid, tasub ta ise käibemaksu nende toimingute teostamiseks vajaminevate kaupade ja teenuste ostmisel tasutud sisendkäibemaksuna, kuna ta ei saa jätta seda lõpptarbija kanda. Olen ka eespool märkinud, et kui maksukohustuslane teostab nii maksustatud kui maksust vabastatud toiminguid, võib ta makstud käibemaksu arvata maha üksnes vastavalt maksustatud toimingute osakaalule võrreldes maksust vabastatud toimingutega. Maksust vabastatud toimingute hulga suurenemisega kaasneb seega maksukohustuslase jaoks mahaarvamise õiguse vähenemine ning sellest tulenevalt suureneb käibemaksusumma, mis jääb tema enda kanda. Osas, milles maksukohustuslane peab tasakaalustama oma eelarvet, väljendub nimetatud maksukoormuse suurenemine käibemaksust vabastatud teenuste hinna tõusus. Teisiti öelduna, haiglaravil viibivale isikule telefoni ja televiisori kasutamise võimaldamise ning tema saatjatele toidu ja voodikoha pakkumise süstemaatiline vabastamine käibemaksust võib väga tõenäoliselt viia haiglapäeva hinna tõusuni.
44. Ma ei arva ka, et vaidlusaluste teenuste analüüs, lähtudes kõrvalise iseloomu kriteeriumist, võimaldaks neid süstemaatiliselt käibemaksust vabastada. Nagu märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, on Euroopa Kohus kasutanud nimetatud kriteeriumi eespool viidatud kohtuasjades komisjon v. Prantsusmaa ja Dornier, et määratleda, kas kõnealustes kohtuasjades käsitletud teenused kuuluvad mõiste haiglaravi ja meditsiinilise abiga „otseselt seotud tegevus” alla. Ometi võib mõiste „kõrvalteenused” sisaldada endas enamat kui tingimust, mille kohaselt toiming peab olema asjaomase eesmärgi saavutamiseks möödapääsmatu. Tõepoolest, vastavalt kohtupraktikale tuleb teenus lugeda kõrvalteenuseks põhiteenuse suhtes, kui ta ei kujuta selle saajate jaoks eesmärki omaette, vaid vahendit kasutamaks parimatel tingimustel teenusepakkuja poolt pakutavat põhiteenust.(20)
45. Samas kui isegi toetuda sellele kriteeriumile ning eeldada, et seda on võimalik rakendada, üldistades kuuenda direktiivi artikli 13 A osa lõike 2 punktis b sätestatud esimest tingimust, tundub siiski keeruline rakendada süstemaatiliselt eeldust, mille kohaselt vaidlusalused teenused ei kujuta endast eesmärki omaette. Nagu ma olen juba varem märkinud, ei ole haigetele telefoni ja televiisori kasutamise võimaldamisel ning toidu ja voodikoha pakkumine nende saatjatele mitte alati ravi eesmärki. Haige võib otsustada kasutada asjaomaseid teenuseid, mida pakutakse just raviasutuses ja mida ei paku mõni teine teenusepakkuja, eelkõige nende kättesaadavuse tõttu ning ilma et kõnealused teenused moodustaksid tingimata osa ravist, mis on tema haiglas viibimise põhjuseks. Sarnaselt eeltooduga ei lähtu haige lähedaste palve saada majutust haiglas mitte alati haige vanusest või tervislikust seisundist, vaid võib olla kantud lihtsalt soovist kasutada haigla poolt pakutud majutuse võimalust, mis on odavam ning mis võimaldab olla haiglasviibivale isikule lähemal, kui kasutades mõne teise maksukohustuslase, kas hotelli või restorani pakutavaid samaväärseid teenuseid.
46. Peale selle läheks asjaomaste teenuste süstemaatiline maksust vabastamine vastuollu kohtupraktikas välja toodud põhimõtetega, mis puudutavad kuuendas direktiivis sätestatud maksuvabastuste tõlgendamist. Nagu märkisid ka kõik menetlusse astujad, näeb kohtupraktika ette kuuenda direktiivi artklis 13 sätestatud maksuvabastuste kitsa tõlgendamise, kui on tegemist kõrvalekaldega üldpõhimõttest, mille kohaselt maksustatakse käibemaksuga igasugune teenuse osutamine, mida maksukohustuslane on teostanud tasu eest.(21) Samuti on siinkohal kohane rõhutada, et samamoodi ei vabasta kuues direktiiv käibemaksust kõiki avalikes huvides teostatavaid tegevusi, vaid ainult neid, mis on seal loetletud ja väga täpselt kirjeldatud.(22) Järelikult saavad asjaomased teenused olla käibemaksust vabastatud üksnes juhul, kui nad vastavad täpselt kuuenda direktiivi artikli 13 A osa lõike 1 punktis b ette nähtud tingimustele.
47. Eelmainitud sätte tõlgendus peab olema kooskõlas ka neutraalse maksustamise põhimõttega, mis moodustab ühise käibemaksusüsteemi lahutamatu osa ning millest lähtudes ei ole lubatud käibemaksu kogumisel kohelda erinevalt samalaadseid toiminguid teostavaid ettevõtjaid.(23) Mis puutub eelmainitusse, siis vastupidi Ygeia väidetele ning nagu õigesti leidsid käesolevas menetluses oma seisukoha esitanud liikmesriigid, konkureerib raviasutus asjaomaseid teenuseid pakkudes teiste maksukohustuslastega, kes pakuvad samaväärseid teenuseid, st hotellide ja restoranidega, mis puutub haige saatjatele majutuse pakkumist, ning samuti telefoni- ja televiisoriteenuse pakkujatega. Nagu märgib Saksamaa Liitvabariik, tasuvad mobiili kasutavad haiged telefoniteenustelt käibemaksu ning nende pereliikmed, kes ööbivad ja söövad hotellis, maksavad sama maksu oma majutuselt.
48. Kohtupraktikast tuleneb ka, et kuuenda direktiivi artiklis 13 sätestatud maksuvabastused kujutavad endast ühenduse õiguse autoomseid mõisteid, mille eesmärk on välistada käibemaksusüsteemi liikmesriigiti erinev kohaldamine.(24) See osutab asjaolule, et mõistet „otseselt seotud tegevus” ei tohiks igas liikmesriigis valitsevatest sotsiaalmajanduslikest tingimustest lähtudes erinevalt tõlgendada.
49. Võttes arvesse kõiki eelmainitud asjaolusid, leian ma, et vaidlusaluseid teenuseid ei saa käsitleda üldiselt ja süstemaatiliselt kui haiglaravi ja meditsiinilise abiga otseselt seotud tegevust kuuenda direktiivi artikli 13 A osa lõike 1 punkti b tähenduses.
50. Seevastu ei saa välistada, et asjaomastele teenustele võib teatud juhtudel kohalduda kuuenda direktiivi artikli 13 A osa lõike 1 punktis b ette nähtud maksuvabastus. Nagu olen eelnevalt tõdenud, on asjaomase maksuvabastuse eesmärk alandada tervishoiuteenuste maksumust, st selliste teenuste maksumust, mis on suunatud inimeste tervise kaitsele, alalhoiule ja taastamisele. Seega sõltub teenuse lõppeesmärgist, kas see peaks olema käibemaksust vabastatud või mitte.
51. Mulle tundub mõistlik, et teatud juhtudel võib lähedase inimese juuresolek olla haiglaravil viibiva isiku ravi seisukohast möödapääsmatu ning tema lähedasele voodi ja toidu pakkumine võib osutuda vajalikuks, et tagada viimase pidev viibimine haige läheduses. Näiteks võib see ette tulla juhul, kui haiglaravil viibib väike laps või on tegemist patsiendiga, kes põeb haigust, millega võib kaasneda langemine sügavasse ahastusse.
52. Telefoniteenuse pakkumine haigele võimaldab tal säilitada kontakti oma lähedastega ning saada neilt moraalset tuge, mis võib teatud juhtudel osutuda möödapääsmatuks. Kuigi see tundub esmapilgul vähem ilmne, näib samuti keeruline välistada kategooriliselt, et televiisori kui suure hulga inimeste poolt enim hinnatud infokanali ja meelelahutusallika kasutamise võimaldamine võib teatud juhtudel olla haiglas viibiva haige ravi seisukohast vajalik. Taas pean silmas lapsi, keda ei ole lubatud külastada või kelle külastamist on piiratud raske haiguse või selle ravi iseärasuste tõttu. Neile lastele televiisori kasutamise võimaldamist meelelahutuse eesmärgil võib pidada nende haiglaravil viibimise möödapääsmatuks osaks.
53. Hoolimata sellest, et teatud juhtudel on küllaltki lihne ette kujutada, et asjaomaste teenuste pakkumist tuleb pidada haiglaravil viibiva isiku seiskukohast möödapääsmatuks, tundub ometi teisalt olevat väga keeruline, arvestades praktikas ette tulla võivate situatsioonide paljusust, panna objektiivselt sõnadesse need olukorrad, kus see on tõepoolest vajalik. Samuti tuleb meeles pidada, et kuues direktiiv on suunatud ühise käibemaksusüsteemi loomisele ning et seda süsteemi peavad iseloomustama kindlus ja etteaimatavus.(25) Nimetatud eesmärgi ja tingimustega ei oleks kooskõlas see, kui raviasutustele ja liikmesriikide pädevatele asutustele jäetaks õigus otsustada igal üksikul juhtumil, kas asjaomased teenused on tõepoolest vajalikud. Järelikult tuleb Euroopa Kohtul sõnastada objektiivne kriteerium, mis oleks ühine kõigile liikmesriikidele.
54. Mis puutub kehtivasse ühenduse õigusse, siis ei arva ma, et selleks kriteeriumiks võiks olla, nagu pakub Ygeia, haige enda või tema lähedaste vastav nõudmine. Selline kriteerium ei võimaldaks tagada, et maksuvabastuse rakendamine piirdub tegevustega, mis on tõepoolest haiglaravi ja meditsiinilise abi seisukohast vajalikud. Pealegi nõuab hinnangu andmine sellele, kas ühe või teise asjaomase teenuse pakkumine on haiglaravil viibiva isiku ravi seisukohast vajalik, arsti korralduste arvessevõtmist. Haiglaravil viibiva isiku ravi eest vastutav meedik näib seega olevat sobivaim isik hindamaks, kas asjaomaste teenuste laadseid teenuseid, mis ei kujuta endast olemuslikult haiglaravi ja meditsiinilise abiga otseselt seotud teenuseid, võib siiski pidada vastava isiku ravi seisukohast möödapääsmatuteks. Nimetatud kriteerium on objektiivne ja vastab ka kindluse ja etteaimatavuse tingimustele.
55. Vastavalt nimetatud kriteeriumile kujutavad nii haiglaravil viibivale isikule telefoni ja televiisori kasutamise võimaldamine kui ka toidu ja voodikoha pakkumine selle isiku saatjatele endast haiglaravi ja meditsiinilise abiga otseselt seotud tegevust, kui nende sidevahendite kasutamine või lähedase pidev juuresviibimine on haigele arsti poolt ette kirjutatud.
56. Kui pooltel paluti kohtuistungil nimetatud kriteeriumi kohta arvamust avaldada, märkis Ygeia esindaja, et arstid ei kirjuta patsientidele kunagi välja seda tüüpi teenuseid. Kreeka valitsuse esindaja väitis teisalt, et kõnealuse kriteeriumi rakendamine võib viia kuritarvitusteni.
57. Esiteks järeldan Kreeka valitsuse seisukohavõtust ning vastupidi Ygeia väidetele, et minu pakutud kriteerium oleks praktikas rakendatav. Teiseks ei vaidle ma vastu sellele, et kriteeriumi rakendamine võib kaasa tuua kuritarvitusi, ning kui mitte seda, siis vähemalt erisusi raviasutuste praktikas. Ometi kuuluvad nimetatud risk ja takistused lahutamatu osana asja juurde kriteeriumi puhul, mis rajaneb inimlikul hindamisel, ning huvi mitte välistada täielikult asjaomaseid teenuseid kõnealuse maksuvabastuse kohaldamisalast viib minu arvates kriteeriumi rakendamisel praktikas esile kerkivate raskusteni. Siinkohal on samuti kohane meelde tuletada, et liikmesriigid võivad vastavalt vajadusele võtta meetmed, ennetamaks nimetatud kriteeriumi rakendamisel ilmneda võivaid kuritarvitusi, tehes seda samal viisil kui kuuenda direktiivi artikli 13 A osa lõikes 1 sätestatud maksuvabastuste kohaldamisel.
58. Juhul kui Euroopa Kohus toimib vastavalt mu ettepanekule, peab siseriiklik kohus käesolevas asjas välja selgitama, kas asjaomased teenused, mida pakkus Ygeia tema asutustes haiglaravil viibivatele isikutele, olid arsti poolt ette kirjutatud. Samuti tuleb vastavalt kuuenda direktiivi artikli 13 A osa lõike 2 punktile b teha kindlaks, et nende teenuste pakkumine ei olnud Ygeial olemuslikult suunatud lisatulu teenimisele.
59. Võttes arvesse kõike eeltoodut, teen ettepaneku vastata eelotsuse küsimusele, et kuuenda direktiivi artikli 13 A osa lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada asjaomases küsimuses nii, et haiglaravil viibivale isikule telefoni ja televiisori kasutamise võimaldamine ning toidu ja voodikoha pakkumine selle isiku saatjatele ei kujuta endast haiglaravi ja meditsiinilise abiga „otseselt seotud tegevust” asjaomase sätte tähenduses, välja arvatud juhul, kui haigele eelmainitud võimaluste pakkumine või lähedaste pidev juuresolek on arsti poolt ette kirjutatud.
60. Eeltoodut arvesse võttes teen ettepaneku vastata Symvoulio tis Epikrateiase esitatud küsimusele järgmiselt:
Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas artikli 13 A osa lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada asjaomases küsimuses nii, et haiglaravil viibivale isikule telefoni ja televiisori kasutamise võimaldamine ning selle isiku saatjatele toidu ja voodikoha pakkumine ei kujuta endast haiglaravi ja meditsiinilise abiga „otseselt seotud tegevust” asjaomase sätte tähenduses, välja arvatud juhul, kui haigele eelmainitud võimaluste pakkumine või lähedaste pidev juuresolek on arsti poolt ette kirjutatud.
2 –	Nõukogu 17. mai 1977. aasta direktiiv kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (EÜT L 145, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 23; edaspidi „kuues direktiiv”).
3 –	Märkus pole eesti keeles vajalik.
4 –	Vt 26. juuni 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑305/01: MKG‑Kraftfahrzeuge‑Factoring (EKL 2003, lk I‑6729, punkt 38) ja 21. aprilli 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑25/03: HE (EKL 2005, lk I‑3123, punkt 36).
5 – Vt eelotsusetaotluse prantsuskeelne versioon, punkt 3.
6 –	Edaspidi „Ygeia”.
7 –	C‑76/99 (EKL 2001, lk I‑249, punkt 23).
8 –	C‑45/01 (EKL 2003, lk I-12911).
9 –	C‑287/00 (EKL 2002, lk I‑5811, punktid 31 ja 48).
10 –	Kui maksukohustuslane kasutab kaupu ja teenuseid samaaegselt maksust vabastatud teenuste ning käibemaksuga maksustatud teenuste osutamiseks, näevad kuuenda direktiivi artikli 17 lõige 5 ja artikkel 19 ette korra maksustatavate tegevuste teostamisel sisendkäibemaksuna tasutud käibemaksu maha arvamiseks.
11 –	Vt eespool viidatud kohtuotsus komisjon v. Prantsusmaa, punkt 22.
12 –	Vt selle kohta 23. veebruari 1988. aasta otsus kohtuasjas 353/85: komisjon v. Ühendkuningriik (EKL 1988, lk 817, punkt 32) ning eespool viidatud kohtuotsus Dornier, punkt 33.
13 –	Näiteks vabastab artikli 13 A osa lõige 1 punkt g maksust otseselt hoolekande ja sotsiaalkindlustusega seotud teenused ja kauba, punkt h vabastab maksust otseselt laste ja noorte kaitsmisega seotud teenused ja kauba ning punkt i vabastab maksust laste ja noorte hariduse, kooli- või ülikoolihariduse, kutseõppe või ümberõppega, sh nendega „otseselt seotud” teenused ja kauba” jne.
14 –	Artikli 13 A osa lõike 2 punkt a on sõnastatud järgmiselt:
„a) Liikmesriigid võivad muudele kui avalik-õiguslikele organisatsioonidele käesoleva artikli lõike 1 punktides b, g, h, i, l, m ja n sätestatud maksuvabastuse andmise suhtes kohaldada iga juhtumi puhul ühte või mitut järgmist tingimust:
– nende eesmärk ei ole süstemaatiliselt kasumit teenida ning kui kasum tekib, ei jaotata seda, vaid kasutatakse osutatavate teenuste jätkamiseks või parandamiseks,
– neid juhivad ja haldavad rangelt vabatahtlikul alusel isikud, kellel ei ole isiklikult ega vahendajate kaudu ei otseseid ega kaudseid huvisid seoses asjaomase tegevuse tulemustega,
– nende hinnad on heaks kiidetud ametivõimude poolt või jäävad selliste heakskiidetud hindade piiresse või on heakskiitu mittevajavate teenuste puhul madalamad kui sarnaste teenuste hinnad, kui neid osutavad käibemaksustatavad äriühingud,
– asjaomaste teenuste maksuvabastus ei põhjusta ilmselt konkurentsi moonutamist, näiteks seades käibemaksustatavad äriühingud ebasoodsasse olukorda.”
15 –	Vt punkt 48. Euroopa Kohus põhjendas oma arutluskäiku veel ka väitega, et „paljud kõrgharidusasutused saavutavad oma eesmärgi ilma tasu eest teostatavaid uurimisprojekte läbi viimata ning et on olemas teisi viise tagamaks, et eksisteerib side ülikoolihariduse ja kutsetegevuse vahel.”
16 –	Vt punkt 24.
17 –	Vt eespool viidatud kohtuotsus komisjon v. Prantsusmaa, punkt 23, ja kohtuotsus Dornier, punkt 43.
18 –	Vt eespool viidatud kohtuotsus Dornier, punktid 47 ja 48.
19 –	Ibidem, punkt 43.
20 –	Vt 22. oktoobri 1998. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑308/96 ja C‑94/97: Madgett ja Baldwin (EKL 1998, lk I‑6229, punkt 24) ning 25. veebruari 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑349/96: CPP (EKL 1999, lk I‑973, punkt 30).
21 –	Vt eriti 5. juuni 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑2/95: SDC (EKL 1997, lk I‑3017, punkt 20); 10. septembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑141/00: Kügler (EKL 2002, lk I‑6833, punkt 28) ja 20. novembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑307/01: d’Ambrumenil ja Dispute Resolution Services (EKL 2003, lk I‑13989, punkt 52).
22 –	Vt 12. novembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑149/97: Institute of the Motor Industry (EKL 1998, lk I‑7053, punkt 18); 14. septembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑384/98: D. (EKL 2000, lk I‑6795, punkt 20) ning eespool viidatud kohtuotsus d’Ambrumenil ja Dispute Resolution Services, punkt 54.
23 –	Vt eespool viidatud kohtuotsused Kügler, punkt 30, ja Dornier, punktid 42 ja 44.
24 –	Vt 15. juuni 1989. aasta otsus kohtuasjas 348/87: Stichting Uitvoering Financiële Acties (EKL 1997, lk 1737, punkt 11) ning samuti eespool viidatud kohtuotsused CPP, punkt 15; komisjon v. Prantsusmaa, punkt 21, ja d’Ambrumenil ja Dispute Resolution Services, punkt 52.
25 –	Vt eriti 13. märtsi 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑30/89: komisjon v. Prantsusmaa (EKL 1990, lk I‑691, punkt 23).

matches: kohus kohus kohus Kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus kohus Kohus


2010. aastal „Eesti maaelu arengukava 2004–2006” ja „Eesti maaelu arengukava 2007–2013” alusel antavad Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitikaga kaasnevad maaelu arengu toetused – Riigi Teataja
2010. aastal „Eesti maaelu arengukava 2004–2006” ja „Eesti maaelu arengukava 2007–2013” alusel antavad Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitikaga kaasnevad maaelu arengu toetused
2010. aastal „Eesti maaelu arengukava 2004–2006” ja „Eesti maaelu arengukava 2007–2013” alusel antavad Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitikaga kaasnevad maaelu arengu toetused - sisukord
RTL 2010, 17, 306
Vastu võetud 29.03.2010 nr 40
Määrus kehtestatakse «Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse» § 51 lõike 2 ja § 57 lõike 5 alusel, arvestades «2010. aasta riigieelarve seaduse» § 1 osa 6 jao 8 peatüki 70005967 artikligrupis 4 maaelu arengukavale ning maaelu arengukava tehnilise abi meetmele määratud rahalisi vahendeid ning kooskõlas nõukogu määruse (EÜ) nr 1257/1999 Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) toetuste kohta maaelu arendamiseks ning teatavate määruste muutmise ja kehtetuks tunnistamise kohta (EÜT L 160, 26.06.1999, lk 80–102) artikli 44 lõike 2 alusel heaks kiidetud «Eesti maaelu arengukavaga 2004–2006» ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta (ELT L 277, 21.10.2005, lk 1–40) artikli 18 lõike 4 alusel heaks kiidetud «Eesti maaelu arengukavaga 2007–2013».
§ 1. 2010. aastal antakse «Eesti maaelu arengukava 2004–2006» alusel järgmisi Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitikaga kaasnevaid maaelu arengu toetusi:
1) põllumajandusmaa metsastamise toetus;
2) ebasoodsamate piirkondade toetus;
4) elatustalude kohanemise toetus.
§ 2. 2010. aastal toetatakse «Eesti maaelu arengukava 2004–2006» alusel antava põllumajandusmaa metsastamise toetuse raames järgmisi tegevusi:
1) toetuse abil rajatud metsakultuuri hooldamine;
2) toetuse abil rajatud metsakultuuri ühekordne täiendamine hukkunud metsakultuuri taastamiseks.
§ 3. 2010. aastal võib «Eesti maaelu arengukava 2004–2006» alusel antavat ebasoodsamate piirkondade toetust, elatustalude kohanemise toetust ning põllumajanduslikku keskkonnatoetust mahepõllumajandusliku tootmise ja ohustatud tõugu looma kasvatamise eest taotleda komisjoni määruse (EÜ) nr 817/2004, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad nõukogu määruse (EÜ) nr 1257/1999 (Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) toetuse kohta maaelu arendamiseks) kohaldamiseks (ELT L 153, 30.04.2004, lk 30–83), artikli 66 lõikes 5 nimetatud iga-aastase maksetaotluse alusel.
§ 4. 2010. aastal antakse «Eesti maaelu arengukava 2007–2013» alusel järgmisi Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitikaga kaasnevaid maaelu arengu toetusi:
1) koolitus- ja teavitustegevuste toetus;
2) noorte põllumajandustootjate tegevuse alustamise toetus;
3) nõuandesüsteemi ja -teenuste toetus;
4) põllumajandusettevõtete ajakohastamise toetus;
5) metsade majandusliku väärtuse parandamise ja metsandussaadustele lisandväärtuse andmise toetus;
6) põllumajandustoodetele ja mittepuidulistele metsasaadustele lisandväärtuse andmise toetus;
7) põllumajandus- ja toidusektoris ning metsandussektoris uute toodete, töötlemisviiside ja tehnoloogiate arendamise toetus;
8) põllu- ja metsamajanduse infrastruktuuri toetus;
9) tootjarühmade loomise ja arendamise toetus;
10) ebasoodsamate piirkondade toetus;
11) Natura 2000 toetus põllumajandusmaale;
12) põllumajanduslik keskkonnatoetus;
13) loomade karjatamise toetus;
14) vähetootlike investeeringute toetus;
15) Natura 2000 toetus erametsamaale;
16) maapiirkonnas majandustegevuse mitmekesistamise toetus;
17) külade uuendamise ja arendamise toetus;
18) Leader-meetme raames antav toetus;
19) tehniline abi.
§ 5. 2010. aastal toetatakse «Eesti maaelu arengukava 2007–2013» alusel antava nõuandesüsteemi ja -teenuste toetuse raames järgmisi tegevusi:
1) põllumajandustootjatele ja erametsa valdajatele nõuandeteenuse võimaldamine;
2) nõuetele vastavuse ning töötervishoiu ja tööohutuse alase nõuandeteenuse võimaldamine;
3) nõuandesüsteemi arendamine nõuandeteenuse hea kättesaadavuse tagamiseks.
§ 6. 2010. aastal toetatakse «Eesti maaelu arengukava 2007–2013» alusel antava põllumajandusettevõtete ajakohastamise toetuse raames järgmisi tegevusi:
1) investeeringud mikropõllumajandusettevõtete arendamiseks;
2) investeeringud loomakasvatusehitistesse;
3) investeeringud bioenergia tootmisesse.
§ 7. 2010. aastal toetatakse «Eesti maaelu arengukava 2007–2013» alusel antava metsade majandusliku väärtuse parandamise ja metsandussaadustele lisandväärtuse andmise toetuse raames järgmisi tegevusi:
1) metsa majandusliku väärtuse parandamine;
2) kahjustatud metsa taastamine ja metsatulekahju ennetamine;
3) arendusprojekti elluviimine.
§ 8. 2010. aastal toetatakse «Eesti maaelu arengukava 2007–2013» alusel antava põllumajandustoodetele ja mittepuidulistele metsasaadustele lisandväärtuse andmise toetuse raames järgmisi tegevusi:
1) põllumajandustoodete ja mittepuiduliste metsasaaduste töötlemine;
2) piimandussektori ja mahepõllumajandustootmise kohandumine uute väljakutsetega.
§ 9. 2010. aastal toetatakse «Eesti maaelu arengukava 2007–2013» alusel antava põllumajandus- ja toidusektoris ning metsandussektoris uute toodete, töötlemisviiside ja tehnoloogiate arendamise toetuse raames järgmisi tegevusi:
1) põllumajandus- ja toidusektoris ning metsandussektoris uute toodete, töötlemisviiside ja tehnoloogiate arendamise alane koostöö;
2) toidukvaliteedikavade raames toodetud toodete alane teavitamis- ja edendamistegevus.
§ 10. 2010. aastal võib «Eesti maaelu arengukava 2007–2013» alusel antavat ebasoodsamate piirkondade viieaastast toetust taotleda komisjoni määruse (EÜ) nr 1975/2006, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 rakendamise üksikasjalikud eeskirjad kontrollimenetluse rakendamise ja maaelu arengu toetusmeetmete nõuetele vastavuse kohta (ELT L 368, 23.12.2006, lk 74–84), artikli 4 lõikes 2 nimetatud iga-aastase maksenõude alusel.
§ 11. 2010. aastal toetatakse «Eesti maaelu arengukava 2007–2013» alusel antava põllumajandusliku keskkonnatoetuse raames järgmisi tegevusi:
§ 12. 2010. aastal võib «Eesti maaelu arengukava 2007–2013» alusel antavat põllumajanduslikku keskkonnatoetust keskkonnasõbraliku majandamise eest taotleda komisjoni määruse (EÜ) nr 1975/2006 artikli 4 lõikes 2 nimetatud iga-aastase maksenõude alusel ja üksnes kehtiva kohustuse ulatuses, välja arvatud juhul, kui kehtivat kohustust suurendatakse põllumajandusministri 17. veebruari 2010. a määruse nr 11 «Head põllumajandus- ja keskkonnatingimused, püsirohumaa pindala säilitamise kohustuse täitmise täpsem kord, püsirohumaa pindala säilitamise kohustuse üleandmise alused ja kord ning püsirohumaa säilitamiseks vajalike abinõude rakendamise täpsem kord» § 5 lõikes 4 nimetatud rohumaa riba võrra. 2010. aastal võib «Eesti maaelu arengukava 2007–2013» alusel antavat põllumajanduslikku keskkonnatoetust keskkonnasõbraliku majandamise eest taotleda komisjoni määruse (EÜ) nr 1975/2006 artikli 3 punktis a nimetatud toetusetaotluse alusel isik, kelle kohta on 2010. aastal tehtud keskkonnasõbraliku tootmise või mahepõllumajandusliku tootmise tegevuse eest «Eesti maaelu arengukava 2004–2006» alusel antava põllumajandusliku keskkonnatoetuse määramise otsus, välja arvatud juhul, kui tema «Eesti maaelu arengukava 2004–2006» alusel kehtiv kohustus jätkub.
§ 13. 2010. aastal toetatakse «Eesti maaelu arengukava 2007–2013» alusel antava vähetootlike investeeringute toetuse raames kiviaia taastamist.
§ 14. 2010. aastal toetatakse «Eesti maaelu arengukava 2007–2013» alusel antava maapiirkonnas majandustegevuse mitmekesistamise toetuse raames suurte projektide elluviimist ja nende elluviimiseks järgmisi tegevusi:
1) mitmekesistamine mittepõllumajandusliku tegevuse suunas;
2) mikroettevõtete arendamine.
§ 15. 2010. aastal toetatakse «Eesti maaelu arengukava 2007–2013» alusel antava külade uuendamise ja arendamise toetuse raames Eesti lairiba internetivõrgu katvuse tõstmist.
§ 16. 2010. aastal toetatakse «Eesti maaelu arengukava 2007–2013» alusel antava Leader-meetme raames antava toetuse raames järgmisi tegevusi:
1) kohalike tegevusgruppide juhtimine, oskuste omandamine ja piirkonna elavdamine;
2) koostööprojektide rakendamine;
3) kohaliku arengu strateegiate rakendamine.


Mida teha, kui palk pidevalt hilineb? - Tööelu.ee
Mida teha, kui palk pidevalt hilineb?
Postimehe Tarbija24 rubriik vahendas avalikes foorumites toimunud arutelul tõstatunud küsimusi, mis puudutasid töötasu maksmisega hilinemist. Foorumites vestlejate küsimustele vastas Tööinspektsiooni töösuhete osakonna juhataja Meeli Miidla-Vanatalu.
Töölepingu seaduse kohaselt maksab tööandja töötajale töötasu vähemalt üks kord kuus. Pooled võivad kokku leppida ka töötasu maksmises sagedamini. Töötasu kokkulepe sõlmitakse brutosummana, kuid väljamakse tehakse netosummas, millest tööandja on maha arvestanud seadusega ettenähtud maksud.
Töötaja palgapäev ehk töötasu sissenõutavaks muutumise aeg on seaduse kohaselt üheks kohustuslikuks sätteks, mis peab olema fikseeritud töölepingu kirjalikus dokumendis. Palgapäev on see tähtpäev, mil tööandja on kohustatud töötasu töötajale välja maksma ning töötajal tekib sellest päevast töötasu osas nõude õigus.
Tööandja kannab töötasu töötaja määratud pangakontole. Seejuures ei ole keelatud töötasu kandmine töötaja poolt näidatud kolmanda isiku pangakontole. Kui töötaja soovib saada töötasu sularahas või on sellest huvitatud tööandja, siis peavad pooled selles kokku leppima. Juhul, kui üks või teine pool ei nõustu ettepanekuga töötasu väljamakse tegemiseks sularahas, siis seda vägisi teha või nõuda ei saa.
Töösuhte pooled peavad töölepingu täitmisel käituma heauskselt, kuna töötajal tekib lepingus näidatud palgapäeval töötasu saamise osas õigustatud ootus, siis peab tööandja tegema ka kõik endast oleneva, et töötasu just selleks tähtpäevaks töötajani jõuaks. Põhjendatuks saab lugeda vaid sellise viivituse, mis oli tingitud tööandjaga mitteseotud asjaoludest, näiteks pangasüsteemi rikkest vms.
Töölepingu seaduse § 33 lg 2 sätestab erisuse nendeks juhtudeks, kui kokkulepitud palgapäev satub riigipühale või puhkepäevale, siis loetakse palgapäev saabunuks riigipühale või puhkepäevale eelneval tööpäeval.
Tööandja võib töötasu välja maksta enne töölepingus näidatud palgapäeva, kuid hilisem väljamakse tähendab juba viivise nõude tekkimist. Kui tööandja ei ole palgapäeval kokku lepitud töötasu välja maksnud, tekib töötajal nõudeõigus töötasu osas, mis jäi välja maksmata ja lisaks tekib tal õigus viivistele vastavalt võlaõigusseadusele.
Võlaõigusseaduse § 113 lg 1 alusel võib rahalise kohustuse täitmisega viivitamise korral töötaja kui võlausaldaja nõuda tööandjalt kui võlgnikult viivitusintressi ehk viivist arvestades kohustuse sissenõutavaks muutmisest kuni kohase täitmiseni ehk viivitatud summa kättesaamiseni. Viivise määraks on võlaõigusseaduse § 94 alusel Euroopa Keskpanga põhifinantseerimisoperatsioonidele kohaldatav viimane intressimäär (Euribor), millele lisandub võlaõigusseaduse § 113 lg 1 sätestatud 8 protsenti aastas. Alates 1. juulist 2014 on viivise määraks 8,15 protsenti aastas.
Töötajal on õigus nõuda tööandjalt viivist töötasu maksmisega viivitamise eest palgapäevale järgnevast päevast alates kuni päevani, mil tööandja viivitatud summa välja maksab.
Kui tööandja viivitab töötasu väljamaksmisega pidevalt kuust kuusse ning sellega kaasneb töötajale oluline kahju nagu näiteks täiendavad kohustused kolmandate isikute ees, siis võib töötaja sellest tulenevalt töölepingu erakorraliselt üles öelda töölepingu seaduse § 91 lg 2 punkt 2 alusel tööandjapoolse kohustuse rikkumise tõttu.
Töölepingu saab üles öelda ainult kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis ülesütlemisavaldusega ja töötaja peab erakorralist ülesütlemist põhjendama. Sanktsioonina tööandjale on lisaks ettenähtud kohustus maksta töötajale sellise erakorralise ülesütlemise korral töölepingu seaduse § 100 lg 4 alusel hüvitisena töötaja kolme kuu keskmist töötasu.
Foto:SXC/Pierre Amerlynck


NOVE advokaadid on Tsiviilkohtumenetluse seadustik II kommenteeritud väljaande kaasautorid - Nove AdvokaadibürooNove Advokaadibüroo
NOVE advokaadid on Tsiviilkohtumenetluse seadustik II kommenteeritud väljaande kaasautorid
Avaleht Uudised NOVE advokaadid on Tsiviilkohtumenetluse seadustik II kommenteeritud väljaande kaasautorid
29. detsembril 2017 ilmus Tsiviilkohtumenetluse seadustiku kommenteeritud väljaande teine osa.
Tsiviilkohtumenetluse seadustiku kommentaaride teine raamat hõlmab olulisi teemasid nagu hagi esitamine ja menetlemise üldine kord maakohtus, aga ka näiteks hagi tagamine, kohtulahendid ja dokumentide kättetoimetamine.
Teoses käsitletakse maakohtus toimuva hagimenetluse põhiküsimusi, v.a kohtualluvus, kulud ja tõendamine, millel peatuti põhjalikult esimeses raamatus. Analoogiliselt viimasega on lisaks tsiviilkohtumenetluse seadustikule kommenteeritud selle seoseid teiste õigusaktidega. Täiendavalt uuritakse tsiviilkohtumenetluseteemalisi Euroopa Liidu õigusakte ja nende seost Eesti seadusega.
Läbi on töötatud omamaine teemakohane õiguskirjandus, seadused ja erakordselt mahukas kohtupraktika, vähemasti Riigikohtu tasandil. Seadustikku on võrreldud teiste riikide õigusega ja enne 2006. aastat kehtinud Eesti seadustega, mis lihtsustab eri sätete allikaotsinguid. Kommentaaridele on lisatud nii kirjanduse kui ka õigusaktide ja kohtupraktika loetelud.
Raamatu autoriteks on oma valdkonna tippspetsialistid. Kaasautorid on ka NOVE partner Arsi Pavelts ning NOVE advokaat Heili Püümann . Arsi Pavelts (koos Iko Nõmmega) osales § 365 „Tähtaja määramise ja kahju hüvitamise täiendavad nõuded“ ja § 391 „Hagi tagamisega tekitatud kahju hüvitamine“, (koos Indrek Parrestiga) § 392 „Eelmenetluse ülesanded“ ja (koos Andra Pärsimägiga) § 442 „Otsuse sisu“ kommentaaride koostamises. Heili Püümann osales (koos Iko Nõmmega) § 366 „Mittevaralise kahju hüvitamise hagi“ ja § 367 „Viivisenõuded kõrvalnõudena“ kommentaaride koostamises.
Uudist Tsiviilkohtumenetluse seadustiku kommentaaride esimese raamatu kohta saad lugeda siit.