Terviseameti moodustamisega seotud Vabariigi Valitsuse määruste muutmine – Riigi Teataja
Terviseameti moodustamisega seotud Vabariigi Valitsuse määruste muutmine
RT I 2009, 63, 415
Vastu võetud 10.12.2009 nr 189
Määrus kehtestatakse «Euroopa Ühenduste Komisjoni, kes esindab Euroopa Ühendust, ja Eesti Vabariigi vahel sõlmitud Eesti Vabariigis põllumajanduse ja maaelu arendamise liitumiseelse programmi mitmeaastase rahastuslepingu ratifitseerimise seaduse» § 2 lõike 1, «Kriminaalmenetluse seadustiku» § 126 lõigete 6 ja 7 ning § 4211 lõike 3, «Väärteomenetluse seadustiku» § 206 lõike 3, «Riigivaraseaduse» § 24 lõike 2, «Meditsiiniseadme seaduse» § 23 lõike 2, «Meresõiduohutuse seaduse» § 26 lõike 7, «Nakkushaiguste ennetamise ja tõrje seaduse» § 18 lõike 3, § 20 lõike 2, § 21 lõigete 61 ja 7, § 25 lõike 2 ja § 41 lõike 3, «Rahvatervise seaduse» § 7 lõike 2 punktide 8 ja 10, «Rahvusvahelise sõjalise koostöö seaduse» § 20 lõike 2 ja § 211 lõike 1, «Ravimiseaduse» § 62 lõike 1 ja § 81 lõike 2, «Riigipiiri seaduse» § 14 lõike 2 punkti 1 ja § 141 lõike 2, «Tervishoiuteenuste korraldamise seaduse» § 271 lõike 1, § 501 lõike 1, § 59 lõike 1 ja § 591 lõike 3 ning «Toiduseaduse» § 14 lõike 5 ja § 38 lõike 5 alusel.
«EUROOPA ÜHENDUSTE KOMISJONI, KES ESINDAB EUROOPA ÜHENDUST, JA EESTI VABARIIGI VAHEL SÕLMITUD EESTI VABARIIGIS PÕLLUMAJANDUSE JA MAAELU ARENDAMISE LIITUMISEELSE PROGRAMMI MITMEAASTASE RAHASTUSLEPINGU RATIFITSEERIMISE SEADUSE» ALUSEL KEHTESTATUD MÄÄRUSE MUUTMINE
§ 1. Vabariigi Valitsuse 28. juuni 2001. a määruse nr 216 «Eesti Vabariigis põllumajanduse ja maaelu arendamise liitumiseelse programmi raames antava investeeringutoetuse taotlemise, taotluse menetlemise ja toetuse maksmise kord» (RT I 2001, 60, 363; 2009, 7, 47) § 16 lõike 2 punktist 6 jäetakse välja sõnad «või Tervisekaitseinspektsiooni».
«KRIMINAALMENETLUSE SEADUSTIKU», «VÄÄRTEOMENETLUSE SEADUSTIKU» JA «RIIGIVARASEADUSE» ALUSEL KEHTESTATUD MÄÄRUSE MUUTMINE
§ 2. Vabariigi Valitsuse 30. juuli 2004. a määruse nr 263 «Konfiskeeritud vara võõrandamise, üleandmise ja hävitamise, vara võõrandamisest saadud raha eelarvest seaduslikule valdajale tagastamise, asitõendite arvelevõtmise ja hävitamise, arestitud vara hoidmise, hindamise ja võõrandamise ning kiiresti riknevate asitõendite hindamise, võõrandamise ja hävitamise kord» (RT I 2004, 61, 432; 2007, 54, 363) § 17 lõikes 2 asendatakse sõna «Tervisekaitseinspektsiooni» sõnaga «Terviseameti».
«MEDITSIINISEADME SEADUSE» ALUSEL KEHTESTATUD MÄÄRUSE MUUTMINE
§ 3. Vabariigi Valitsuse 13. detsembri 2004. a määruse nr 354 «Meditsiiniseadme vastavushindamise kord1» (RT I 2004, 85, 581) § 25 lõikes 6 asendatakse sõna «Ravimiamet» sõnaga «Terviseamet» vastavas käändes.
«MERESÕIDUOHUTUSE SEADUSE» ALUSEL KEHTESTATUD MÄÄRUSE MUUTMINE
§ 4. Vabariigi Valitsuse 16. märtsi 2005. a määruse nr 51 «Meretöölepingu sõlmimist taotleva isiku, laevapere liikme, mereõppeasutuses õppija ja mereõppeasutusse õppima asuja tervisenõuded, tervisekontrolli kord ning tervisetõendite vormid» (RT I 2005, 17, 102) §-s 6 asendatakse sõna «Tervishoiuameti» sõnaga «Terviseameti».
«NAKKUSHAIGUSTE ENNETAMISE JA TÕRJE SEADUSE» ALUSEL KEHTESTATUD MÄÄRUSTE MUUTMINE
§ 5. Vabariigi Valitsuse 13. novembri 2003. a määruse nr 281 «Nakkushaiguste tõrjeks tehtava rahvusvahelise koostöö ja teavitamise nõuded ning kord» (RT I 2003, 72, 483) § 3 pealkirjas ja tekstis asendatakse sõna «Tervisekaitseinspektsioon» sõnaga «Terviseamet» vastavas käändes.
§ 6. Vabariigi Valitsuse 23. juuli 2009. a määruses nr 133 «Nakkushaiguste registri põhimäärus» (RT I 2009, 41, 278) asendatakse läbivalt sõna «Tervisekaitseinspektsioon» sõnaga «Terviseamet» vastavas käändes.
§ 7. Vabariigi Valitsuse 23. juuli 2009. a määruses nr 134 «Nakkushaiguste ja nakkushaiguskahtluse esinemise ning haigestumise ohutegurite kohta teabe edastamise kord ja edastatavate andmete koosseis koos andmesubjekti identifitseerivate isikuandmetega» (RT I 2009, 41, 279) tehakse järgmised muudatused:
1) määruse tekstis asendatakse läbivalt sõna «Tervisekaitseinspektsioon» sõnaga «Terviseamet» vastavas käändes, kui käesolevas paragrahvis ei sätestata teisiti;
2) paragrahvi 2 lõikes 5 asendatakse sõnad «Tervisekaitseinspektsiooni kohalikku asutust» sõnaga «Terviseametit».
§ 8. Vabariigi Valitsuse 27. novembri 2003. a määruses nr 298 «Eesti riigipiiril eriti ohtlike nakkushaiguste leviku tõkestamise kord ja tingimused» (RT I 2003, 76, 513) tehakse järgmised muudatused:
1) määruse tekstis ning lisades 1 ja 4 asendatakse sõna «Tervisekaitseinspektsioon» sõnaga «Terviseamet» vastavas käändes, kui käesolevas paragrahvis ei sätestata teisiti;
2) määruse tekstis asendatakse sõnad «Tervisekaitseinspektsiooni kohalik asutus» sõnadega «Terviseameti piirkondlik talitus» vastavas käändes;
3) lisas 1 asendatakse sõnad «THE HEALTH PROTECTION INSPECTORATE OF THE REPUBLIC OF ESTONIA» sõnadega «HEALTH BOARD».
§ 9. Vabariigi Valitsuse 30. oktoobri 2002. a määruses nr 274 «Referentlabori volituse taotlemise ja labori pädevuse määramise kord, volitamiskriteeriumid ning välisriigi sellekohaste õigustega labori referentlaborina volitamise ja järelevalve kord» (RT I 2003, 69, 469) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 3 lõike 4 punkt 1 sõnastatakse järgmiselt:
« 1) laboril peab olema Terviseametilt saadud kehtiv nakkusohtliku materjali käitlemise tegevusluba või eriarstiabi osutamise tegevusluba koos nakkusohtliku materjali käitlemise õigusega;»;
2) paragrahvi 4 lõike 2 punkt 5 sõnastatakse järgmiselt:
« 5) Terviseameti väljaantud tegevusloa koopia;»;
3) paragrahvi 6 lõigetes 2 ja 4 ning § 7 lõigetes 1 ja 2 asendatakse sõna «Tervisekaitseinspektsioon» sõnaga «Terviseamet» vastavas käändes.
«RAHVATERVISE SEADUSE» ALUSEL KEHTESTATUD MÄÄRUSTE MUUTMINE
§ 10. Vabariigi Valitsuse 3. aprilli 2008. a määruses nr 74 «Nõuded suplusveele ja supelrannale1» (RT I 2008, 16, 117) tehakse järgmised muudatused:
1) määruse tekstis ja lisas 3 asendatakse läbivalt sõna «Tervisekaitseinspektsioon» sõnaga «Terviseamet» vastavas käändes;
« (2) Veekogul või selle osal, mille äärde kavandatakse asutada supluskoht, peab olema lisa 1 punkti 6 veerus D nimetatud kvaliteediklass «piisav kvaliteet».»
§ 11. Vabariigi Valitsuse 15. märtsi 2007. a määruse nr 80 «Tervisekaitsenõuded ujulatele, basseinidele ja veekeskustele» (RT I 2007, 26, 149) § 6 lõikes 11 ja § 9 lõikes 5 asendatakse sõna «Tervisekaitseinspektsiooni» sõnaga «Terviseametit».
«RAHVUSVAHELISE SÕJALISE KOOSTÖÖ SEADUSE» ALUSEL KEHTESTATUD MÄÄRUSTE MUUTMINE
§ 12. Vabariigi Valitsuse 19. detsembri 2003. a määruse nr 345 «Välisriigi sõjalaevale territoriaal- või sisevetesse sisenemise loa ning välisriigi riiklikule õhusõidukile õhuruumi sisenemise loa andmise kord» (RT I 2004, 3, 10; 2008, 57, 317) § 5 lõikes 3 ja § 10 lõikes 3 asendatakse sõna «Tervisekaitseinspektsioonile» sõnaga «Terviseametile».
§ 13. Vabariigi Valitsuse 26. septembri 2005. a määruse nr 251 «Eesti kui vastuvõtva riigi toetuse riikliku registri asutamine ja registri pidamise põhimäärus» (RT I 2005, 52, 418; 2008, 57, 317) § 9 punkt 10 sõnastatakse järgmiselt:
« 10) Terviseamet;».
«RAVIMISEADUSE» ALUSEL KEHTESTATUD MÄÄRUSTE MUUTMINE
§ 14. Vabariigi Valitsuse 8. aprilli 2005. a määruses nr 68 «Proviisorite ja farmatseutide riikliku registri asutamine ja registri pidamise põhimäärus1» (RT I 2005, 20, 129) asendatakse läbivalt sõna «Tervishoiuamet» sõnaga «Terviseamet» vastavas käändes.
§ 15. Vabariigi Valitsuse 14. augusti 2008. a määruse nr 130 «Retseptikeskuse asutamine ja retseptikeskuse pidamise põhimäärus» (RT I 2008, 39, 229) tekstis ja lisas asendatakse läbivalt sõna «Tervishoiuamet» sõnaga «Terviseamet» vastavas käändes.
«RIIGIPIIRI SEADUSE» ALUSEL KEHTESTATUD MÄÄRUSTE MUUTMINE
§ 16. Vabariigi Valitsuse 19. mai 2004. a määruses nr 194 «Laevade ja väikelaevade sisemerre, sadamatesse ning piiriveekogude Eestile kuuluvatesse vetesse sisenemise ja neist väljumise kord1» (RT I 2004, 44, 312; 2009, 25, 156) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 1 lõikes 1 asendatakse sõnad «Tallinnas Eesti Sanitaarkarantiinitalitust (teistes sadamates kohalikku tervisekaitsetalitust)» sõnadega «Terviseameti piirkondlikku talitust»;
2) paragrahvi 1 lõike 2 punktis 2 asendatakse sõnad «Tallinnas Eesti Sanitaarkarantiinitalitusele ja teistes sadamates kohalikule tervisekaitsetalitusele» sõnadega «Terviseameti piirkondlikule talitusele»;
3) paragrahvi 4 lõike 1 punktides 2 ja 3 asendatakse sõnad «Tallinnas Eesti Sanitaarkarantiinitalitusele, teistes sadamates kohalikule tervisekaitsetalitusele» sõnadega «Terviseameti piirkondlikule talitusele».
§ 17. Vabariigi Valitsuse 10. juuli 2001. a määruse nr 237 «Välisriigi laevale laevaloa taotlemise ja andmise kord» (RT I 2001, 66, 390; 2005, 59, 468) § 2 lõikes 3 asendatakse sõna «Tervisekaitseinspektsioonile» sõnaga «Terviseametile».
«TERVISHOIUTEENUSTE KORRALDAMISE SEADUSE» ALUSEL KEHTESTATUD MÄÄRUSTE MUUTMINE
§ 18. Vabariigi Valitsuse 9. oktoobri 2008. a määruses nr 148 «Tervishoiutöötajate riikliku registri põhimäärus» (RT I 2008, 44, 249) asendatakse läbivalt sõna «Tervishoiuamet» sõnaga «Terviseamet» vastavas käändes.
§ 19. Vabariigi Valitsuse 9. oktoobri 2008. a määruses nr 149 «Tervishoiuteenuse osutamise tegevuslubade riikliku registri põhimäärus» (RT I 2008, 44, 250) asendatakse läbivalt sõna «Tervishoiuamet» sõnaga «Terviseamet» vastavas käändes.
§ 20. Vabariigi Valitsuse 10. juuli 2002. a määruses nr 222 «Tervishoiukorraldus hädaolukorras» (RT I 2002, 62, 380) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 2 lõikest 1 jäetakse välja sõna «Tervisekaitseinspektsiooni»;
2) peatükkides 1–3 asendatakse läbivalt sõna «Tervishoiuamet» sõnaga «Terviseamet» vastavas käändes;
3) paragrahvi 11 lõikes 2 asendatakse sõna «Tervishoiuameti» sõnaga «Terviseameti».
§ 21. Vabariigi Valitsuse 14. augusti 2008. a määruse nr 131 «Tervise infosüsteemi põhimäärus» (RT I 2008, 38, 226) §-s 19 asendatakse sõna «Tervishoiuamet» sõnaga «Terviseamet».
«TOIDUSEADUSE» ALUSEL KEHTESTATUD MÄÄRUSE MUUTMINE
§ 22. Vabariigi Valitsuse 29. detsembri 1999. a määrusega nr 436 «Eritoitude koostis- ja kvaliteedinõuete ning eritoitude valmistamiseks kasutatavate ainete ja eritoidu käitlemise suhtes esitatavate nõuete ning eritoitude märgistamise ja muul viisil teabe edastamise erinõuete ja korra kinnitamine1» (RT I 2000, 2, 6; 2008, 11, 74) kinnitatud «Imiku piimasegu ja jätkupiimasegu koostis- ja kvaliteedinõuete ning nende valmistamiseks kasutatavate ainete ja käitlemise suhtes esitatavate nõuete ning märgistamise ja muul viisil teabe edastamise erinõuete ja korra» punkt 671 sõnastatakse järgmiselt:
« 671. Teabematerjale, sealhulgas õppematerjale ning nendega seotud esemeid, võib imiku piimasegu valmistaja või turustaja tasuta levitada tervishoiuasutuse kaudu vastava taotluse ja Terviseameti asjakohase kirjaliku nõusoleku alusel või järgides Terviseameti juhendeid. Sellistel materjalidel ja esemetel võib olla valmistaja või turustaja nimi või logo, kuid ei tohi olla viidet kindlale piimasegule.»
§ 23. Määrus jõustub 1. jaanuaril 2010. a.


Vangla müüride vahel - EESTI RAHVA KANNATUSTE AASTA. Punane terror ja sovetiseerimine Eestis 1940-1941
Suur, raske raudvärav langeb klirisedes kinni ning selle järel seisame õuel, mida halli kärjena ümbritsevad hiiglamaja müürid. Kui tahad näha taevalapikest pea kohal, tuleb suruda kukal täiesti vastu kaela ning siis libisevad silmad majakorralt majakorrale, tabades vaid krobelist müüri, halle aknaavasid ja plekist vihmaveetorustikku kuni lõpuks paistab tohutust kõrgusest lame katuseserv ja selle tagant tükk taevast, sinise või hallina, selle järele, kuidas juhtub olema ilm.
Hiiglahoone ümber kitsa õue evib sissekäike uste näol igast suunast. Astudes mõnest üle läve, märkame pea alati kahte treppi. Üks neist viib üles, teine, kitsam ja räpasem, alla. Seal all, hämaruses, kaarduvad keldrivõlvid ja hargnevad rõsked, madalad käigud. Päevavalgus, mis kitsastest trellitatud akendest kuidagi sisse valgub, tuhmub siin süngeks, looritatud hämaruseks. Enamik käike aga on hoopis välise valguseta, selle asemel hõõgub laes traadist võrega ümbritsetud nõrk elektripirn.
Siis märkame järsku ühe käigu otsas kahe betoonvõlvi vahel kitsast ja madalat ust raske riivitaolise lukuga väljaspool. Uks on võlvide taha surutud ja jätab oma asendiga mulje, nagu seisaks ta eraldava vahekattena mingi hoopis teise maailma ees. Uksele on maalitud suur nr.7 ning ukse ülemises osas seisab kitsas ümarik ava, vaateluuk väljast sissepiiluvale silmale ning sellest allpool veel teine, umbes ruutjala suurune klappluuk.
See on vangikongi uks. Seisame nimelt NKVD Pagari tn.nr.1 asunud nõndanimetatud Sisevangla koridoris.
Kong number 7 on koridori otsas esimene. Ta ukse taga avaneb meile madala laega ruum, mille ühes seinas, otse lae all, on luugitaoline ähmane aken, kaetud raskete raudvõredega. Kuigi kamber on praegu tühi, lasub siin raske läpatanud õhk, mis otsekui suruks sisseastuja õlgadelegi. Nurgas, monteeritud jämedale põrandasse puuritud torule, asub kausitaoline astja – klosett. Kamber on iseendast paremaid, tal on laudpõrand all. Seintes asuvad naride jäljed, mis õhtuti alla lasti ning mis servadega toetusid põranda puupinkidele.
Sellised külmi, pimedaid ja rõskeid kambreid on täis kogu keldrikorrus. Astudes mööda madalat koridori, avanevad nende uksed nii vasakul kui paremal, mustad järjekorranumbrid maalitud keset ukseselga. Puupõrandaga kambrite järel saabub terve rida konge, mille pinnaks on külm ja kalk betoon. Konge on väga mitmes suuruses. On neid, kus mahtus pidama kümneid inimesi korraga, kuid teiste vahel ka neid, kus täiskasvanud mees ei saa käsigi laiali sirutada. Ühes pisikeses, 7 m2 põrandapinnaga kongis loeme asemeid 5 nari jaoks. Nõnda tuli siin inimese jaoks ruumi vaevalt 1 m2. Seejuures kong oli nii madal, et peaaegu võis käega puudutada ta valgekslubjatud lage.
Kongide rivis satume ühele, mille uks väliselt on täiesti sarnane teistega, kandes ka vastavat järjekorranumbrit, kuid seda avades põrkame pimedusele. Siin on tegemist kartseriga, mis on vaevalt suurem mingist seinakapist. Ruumi suurus 1,5 m2. Seejuures veel sees pruuniks värvitud istekast, millele ohver nõrkemise korral võis toetada.
Käigud ja kongide rivid moodustavad labürintliku võrgu, milles esmakordselt siiasattunu vaevalt oskab orienteeruda. Ei või aimatagi, millises suunas või kuhu poole sammud võiksid viia valgusele ja vabadusele. Kuigi praegu need kambrid on tühjad ja neist on juba lahkunud kannatuspäevade hõng, ei saa siinseis koridorides sammudes kuidagi lahti kujutlustest, mis manavad silma ette halle, kannatavaid kujusid, keda raudade kõlinal viidi läbi nende ruumide ning kes kunagi enam ei pöördunud tagasi omaste keskele. On tunne, nagu oleksid need masenduspildid igaveseks vajutatud siinsete seinte kivipinnasse.
Kuid sellised õudusejäljed pole kõik. Suundume läbi kokkuvarisenud käikude, mis bolševikkude poolt Tallinnast põgenemisel osaliselt õhku lasti, teise keldritiiba. Siin asub endine sõjaväe gaasivarjend. Selle ust avades haarab meid raske masendustunne. Laes särava tolmuse elektrilambi valgel näeme kitsast piklikku ruumi, mille seinad on täis tikitud krohvisse tunginud kuulijälgi. Need on varistanud lupja, jätnud seintesse tühje, õõnsaid silmakoopaid meenutavaid auke. Külgseintesse on kuulid jooksnud libamisi ning neisse on kraabitud sügavaid sooni. Kui asuda lugemisele, siis poleks siin jälgi mitte kümneist, vaid sadadest laskudest.
Pole kahtlust, mis siin ruumis, sügaval maa all, kust väljapoole ühtki häält ei kuuldu, on toimunud. Tagaseinas ja läbi ruumi jooksva suure betoonist mustaveetoru külgedel on inimese rinna kõrgusel krohvi külge kleepunud roostepruune laike. Kelle aurav elujõud purustati ja pritsiti siin mõrvalaskudest määrdunud laikudeks külma kiviseina taustal?
Sarka meenutava kambri uks on seestpoolt üle löödud tsinkplekiga.Kuid see on puruks rebitud väljast läbi ukse lastud kuulidest. Sissepoole väljuvad laengud on üles kiskunud suuri plekiribasid segamini ukse puuosadega. Miks nii? tuleb tahtmatult küsida. Kas toimus siin mõni eriti raske draama, kui ohver viimast jõudu kokku võttes asus meeleheitlikule endakaitsele ja arg mõrvar põgenes, teostades oma tapatöö läbi varjava ukse?
Kes teab – sest ei leidu ühtki, kes oleks tulnud tagasi sellelt teekonnalt. Võivad teada ainult need, kellele langeb veresüü. Ohvrid vaikivad igavesti. Võib oletada ainult, et nad viidi siit minema naeltega kokkulöödud puukastides, milliseid leiti mitmeid valmis tehtuna sama hoone keldrikäikudest ning milletaolisi teisi kaevati ühes tapaohvritega hiljem välja Liiva kalmistult.
Aga mitte üksi Pagari tänava hiiglahoone kelder ei näita meile punaste päevade koledusjälgi.
Ei või unustada, et see maja teenis tervenisti NKVD mõrvaasutuse peastaapi. Vange kuulati üle pea kõigil hoone korrustel, kus asusid NKVD operatiivvolinikkude kabinetid ja tööruumid. Maja esimesel korral näeme tuba, kus asusid kurikuulsad piinakapid. Kitsaste uste taga on neid 7 tükki reas, vineerist vaheseintega, ehitatud erakordsete piinamiste tarvis. Nendes kappides, 1 m2 suuruse põrandapinnaga, kus peagi hakkas õhupuudus vaevama, hoiti inimesi sageli üle kahe tunni.
Selline on üldjoontes ühe NKVD silmapaistvama vangla kirjeldus, mis suutis korraga vastu võtta üle 200 inimese. Selleks otstarbeks kohandati hoone 1940.a. sügisel ning kujunes sellest ajast piina- ja kannatustepõrguks tuhandeile eestlastele, kes siit punase aasta jooksul läbi käisid.
Peale Pagari tänava vangla asutasid kommunistid poliitiliste vangide kinnihoidmiseks Tallinnas veel „Kawe” keldrit Pärnu maanteel, mis tegutses nn. miilitsa arestimaja nime all, siis Lasnamäe vanglat ja muidugi ka suurimat Tallinna vanglatest – Keskvanglat Patarei tänaval.
Esimeseks toiminguks vahistatuna vanglasse saabunu juures oli registreerimine. Selleks teostati kehalisi mõõtmisi, võeti näpujäljend ja tehti pildistus. Algas kõik sellega, et vahialusel lasti lahti riietuda, võeti ära ta raha ja dokumendid ning lõigati lõpuks riiete eest ära kõik nööbid ja metallesemed, nii et vahistatul seejärel tuli käega pükse üleval hoida. Venelaste poolt oli see võte välja mõeldud põgenemiste takistamiseks.
Pagari tänava vanglas löödi vahialune enamikul juhtudest kõige toorema ja pilklikuma käitumise saatel pärast registreerimist otsekohe valvekorraruumi kõrval asuvasse pimedasse seinakappi, kus peagi hakkas vaevama õhupuudus. Sageli istus nendes üksteisega kõrvuti asetatud kappides korraga terve rida inimesi, kes üksteist vaevu läbi õhukese seina pealt kuulsid.
Selletaolist piinamist kirjeldab üks eluga pääsenud Tallinnast pärit sõjaväeametnik järgmiselt:
„Mind käsutati maja korrale, kus leidus terve rida kappe. Ühe säärase uks tehti lahti ja mind aeti sinna sisse. Mulle öeldi, et ma ei tohi seal mingit häält teha. Istusin seal sees, kuni pikkamööda hakkas piinama õhupuudus. Varsti kuulsin, et mu kõrval teises kapis piinleb keegi naine, kes koputas tasakesi oma kingakontsaga vastu vaheseina, nagu soovides mulle midagi teatada. Mulle lõi pähe mõte, et see ehk on mu abikaasa, kes küll jäi mu äratoomisel koju, võis aga nüüd olla ka arreteeritud. Koputasin talle tasakesi vastu.
Õhupuudus muutus aga üha piinavamaks, tekkis lämbumishirm. Laskusin maha ja püüdsin õhku hingata ukse all oleva prao kaudu. Sellest aga oli ikkagi vähe. Hakkasin siis vahetevahel uksele koputama. Kui tuldi avama, siis ütlesin, et mul on janu. Tõeliselt aga oli mul janu õhu järele. Igakord kui uks avati, viskus kappi värsket õhku. Vaevlesin seal kapis 16 tundi järjest, pääsedes välja niisiis alles järgmisel ööl. Miks ma sealt just öösi vabanesin ning mis otstarve sellistel kappidel on, seda ma ei tea praegugi. Või sai lihtsalt minu sedalaadi piinanorm täis?”
Nagu bolševikel kõik võtted olid kuratlikult ette kavatsetud, nõnda oli lugu ka siin, sest tavaliselt läks vahialuste tee pärast piinakapist tulekut ülekuulamisele. Niisiis selle järel, kui ta oli füüsiliselt nõrgestatud, ta tahte- ja vastupanujõud kannatustega murtud. Kuna on teada, et kommunistide ohvriks langesid inimesed eranditult kõigist ühiskonnakihtidest ning vanuseastmetest – noorukeist ja lastest kuni 70-80-aastaste raukadeni, siis pakub erilist huvi küsimus, milles neid süüdistati.
Sellele vastates peab ütlema, et kõiges selles, milles võib süüdistada iga üksikut eestlast, kes elanud iseseisvas Eestis ja pole sel ajal tegutsenud põrandaaluse kommunistina. Kuna Nõukogude Liit maailmarevolutsiooni põhimõtet teostades oli võitluses kogu muu maailma vastu, siis on Nõuk.Liidu vaenlasteks kõik inimesed, kes elavad lojaalses vahekorras oma riigi ja riigikorraga.
Nõnda oli kättemaksu ära teeninud ka iga rahvuslik eestlane, sest Nõuk.Liidus selliseid „kuritöid” ei peetud aeguvaiks. Et „kuritöö” toimus teisel territooriumil ja teises olustikus, kus polnud maksvad Nõukogude seadused, sel polnud bolševike silmis mingit tähtsust. Ühele Eesti sõjaväes sõjaväeringkonna ülemana teeninud kolonelile kuulutati surmaotsus paljalt tema teenistuslehe põhjal, ilma et oleks üle kuulatud ainsatki tunnistajat.
Nende põhimõtete valgusel on arusaadav ka eesti rahva likvideerimise vajadus, kuna iga eestlase elu ja minevik iseendast oli Nõukogude Liidus süütõendiks tema isiku vastu. Ühtlasi oli neil alustel kerge ja lihtne iga ohvriks valitut koormata süüdistuste ja süütõenditega Nõukogude seadusandluse alusel.
See oli peamiselt VNFSV kriminaalkoodeksi §58 oma mitmetes lõigetes, mille alusel meie inimesi süüdistati.
§58/1-a kõneles kodumaa reetmisest, spionaaÅ¾ist ja üleminekust vaenlase poolele. Oodatav karistusmäär sel puhul – mahalaskmine ühes vara konfiskeerimisega.
§58/1-b – sama süütegu toimepanduna sõjaväelaste poolt. Oodatavaks karistuseks jällegi mahalaskmine ühes vara konfiskeerimisega.
§58/2 – relvastatud mäss ja võimuhaaramine. Oodatav karistus – sotsiaalse kaitse vahendi ülemmäärana mahalaskmine või rahvavaenlaseks kuulutamine ühes vara konfiskeerimisega, kodakondsuse kaotamisega ning NSVL piiridest jäädavalt pagendamisega.
§58/4 – kommunistliku süsteemi kukutamine ning vaenulikele rühmitustele ja organisatsioonidele abi osutamine. Oodatav karistus sarnane eelmise punkti omaga.
§58/6 – spionaaÅ¾ välisriigi kasuks. Oodatav karistus sotsiaalse kaitse vahendi ülemmäärana mahalaskmine ühes vara konfiskeerimisega või rahvavaenlaseks kuulutamisega, kodakondsuse kaotamise ja NSVL piiridest jäädavalt pagendamsega.
§58/7 – riikliku tööstuse õõnestamine ja kontrrevolutsioonilistel eesmärkidel riiklikele sihtidele vastutöötamine. Oodatav karistus sarnane eelmise punktiga.
§58/10 – propaganda või agitatsioon Nõukogude võimu kukutamiseks või nõrgendamiseks mõne kontrrevolutsioonilise kuritöö toimepaneku kaudu, samuti sellesisulise kirjanduse levitamine, valmistamine või hoidmine. Oodatav karistus vabaduse kaotus 1-10 aastani.
§58/11 – osavõtt organisatsioonist, mis moodustatud kontrrevolutsiooniliseks tegevuseks nõuk.võimu vastu, või sellesisuliste ühingute organiseerimine. Oodatav karistus nagu §58/2 lõike puhul.
§58/12 – kontrrevolutsioonilisest kuriteost või ettevalmistavast süüteost mitteteatamine. Oodatav karistus vabaduse kaotus 1-10 aastani.
§58/13 – võitlus töölisklassi ja revolutsioonilise liikumise vastu, mis toime pandud tsaristliku korra ajal või kontrrevolutsiooniliste ja kodanlike valitsuste juures salajastel ametikohtadel teenimine. Oodatav karistus nagu §58/2 lõike puhul.
§58/14 – sabotaaÅ¾ eesmärgiga nõrgendada valitsusvõimu ja riigiaparaadi tegevust. Oodatav karistus vabaduse kaotus 1-10 aastani ühes kogu või osalise vara konfiskeerimisega, eriti raskendavail asjaoludel mahalaskmine ühes vara konfiskeerimisega.
Sõja ajal lisandusid neile veel §193/10-a, mis kõneles mobilisatsioonist kõrvalehoidmisest ja §59/3, mis kõneles banditismist ning mille eest oli ette nähtud eriti kõrge karistus – kas vabaduse kaotus 25 aastani ühes vara kaotamisega või eriti raskeil juhtudel mahalaskmine ühes vara konfiskeerimisega.
Nende paragrahvide rakendamisel formuleeriti süüdistuste tegeliku sisuna tavaliselt kas kuulumist „100%-liselt NSVL vastasesse organisatsiooni – Kaitseliitu” või mõnda üliõpilaskorporatsiooni, kui „NSVL vastasesse organisatsiooni”, või Eesti Vabadussõdalaste Liitu, kui „100%-liselt NSVL vastasesse organisatsiooni” (§58/11), või siis spionaaÅ¾i Saksamaa kasuks (§58/6), kontrrevolutsioonilist tegevust Eesti valitsuse ajal N.Liidu vastu (§58/10), siis Soome abistamist rahaliselt 1940.a. (§58/1-a), põrandaaluste gruppide organiseerimist (§58/4), Nõuk-vastase propaganda levitamist (§58/10) jne. Selle juures omistati neile §-dele kogu aeg tagasihaaravat mõju, kuigi Eestis olid maksnud hoopis teised seadused.
Ülekuulamist teostati peamiselt formular-toimikus leiduvate süüdistuste alusel – kui selline olemas oli – ja taoteldi 100%-list süüdistuste omaksvõtmist, olgu need siis nii absurdsed või väljamõeldislikud kui tahes. Seejuures ülekuulamine vältas pikalt ja äärmiselt küsimusrohkelt. Tavaliselt ülekuulamine kestis keskööst hommikuni, seega oma 7 tundi, kuid on teada juhtumeid, kus inimest kuulati üle poolteist päeva ja 1 öö vahetpidamata, kusjuures ülekuulajad kogu aja puhkuse mõttes vahetusid. Paljusid vahialuseid kuulati üle kuu jooksul 150-200 tundi, s.o. keskmiselt 7 tundi päevas.
Ülekuulamisel oli tavaliselt viisiks lasta inimesel kirjeldada kogu oma elulugu, anda täpne seletus elukutse ja elamispaikade, samuti organisatsioonide kohta, kuhu kuulunud. Erilist tähelepanu pöörati nn. sotsiaalsele päritolule, siis välismaareisidele. Ei unustatud uurimast isegi lapsepõlve ja kooliaega. Eriti päriti, kas on osa võtnud sõjategevusest Nõuk.vastu, kas on teeninud politseis või olnud Kaitseliidus. Need kolm viimast olid uurijaile jaatamise korral silmanähtavalt maiuspaladeks.
Kogu pikast seletusest protokolliti ainult murdosa ning seegi sihilikult ja selles ulatuses, mis lubas varju heita vahistatu isikule. Protokoll oli alati väljendites lünklik, sest seda ei koostatud vabalt, vaid küsimuste näol valmis trükitud blanketile, millele siis sobivaks painutati iga erijuhus ja olukord.
Selline süsteem oli mõistetav, silmas pidades NKVD tegelaste madalat intelligentsi ja arengutaset. Seejuures poldud suutelised iseseisva protokolli koostamiseks ning võidi küündida vaid vägivaldse süütunnistuse väljapessimiseni, mida taoteldigi.
Muidugi ei kirjutanud sellisele sihilikule ja puudulikult koostatud protokollile alla ükski ülekuulatav, kellel veel natukenegi leidus vastupanujõudu ja külmaverelisust. Seda enam, et Nõuk.Liidus ükski süütunnistus polnud tagasivõetav, olgu see saavutatud siis millise vägivalla ja võtetega tahes. Isegi kohtus ei arvestatud sellist taganemist.
Kuid paljud inimesed suudeti viia nii kaugele, et nad kirjutasid protokollile alla, ilma et oleksid sellest ridagi lugenud. Nõnda jutustab üks vanem reservväelane Tallinnast, keda üle 12 tunni oli hoitud piinakapis ning seejärel järjest 5 ööd magamatult üle kuulatud, et ta kirjutas läbilugematult alla ühele protokollile, kui teda järsku ühel ööl unest äratati ja kantseleisse allkirja andma viidi. Minnes tulnud tal läbida üks hästi möbleeritud tuba, mille hämaruses ta nägi diivanil lebamas erariides mehe kogu, kes oli üleni nööridega kinni seotud. Mehe nägu oli ära pööratud, nii et seda oli võimatu tunda. Pilt põrutas kõnealust sõjaväelast nõnda, et ta masendusest haaratuna ei heitnud paberile pilkugi, kuhu allkiri tuli anda.
Miks kuulati inimesi tavaliselt üle öösel? See oli Venemaal üle 20 aasta praktiseeritud võte. Võib-olla ei teadnud selle tähendust isegi need timukasulased, kes seda kasutasid tegelikkuses, olles seda õppinud oma meistritelt ja eelkäijatelt, küsimata, miks seda nii tuli teha.
Võime kujutella arreteerimisest kohutatud inimese seisukorda öises vanglas, kus tema tavalisel magamisajal algab salapärane ja hirmutav elu – võtmete kõlin, uste kriiksumine, sammude kaja hämarais koridorides, venekeelsed komandosõnad ja sõim. Igal juhul on sellega saavutatud tugev õuduse moment, kuna inimene öösel alati tunneb rohkem hirmu kui muidu. Koos sellega on tema vaimne ja füüsiline vastupanu väiksem ning teda on kergem allutada taoteldavaks süütunnistuseks.
Sama otstarvet teenis NKVD võtteist tuntuim pikk oodatalaskmine enne ülekuulamist. Inimene pandi tundideks liikumatult toolile istuma, teadmatuses, mis teda ootab. Aeg kulus ning väsimus ja lootusetus vallutas ootaja. Kuid pärast järgnes ülekuulamine, koos rafineeritud sissevedamisvõtetega, oli talle lõpuks tihti kõik ükspuha, kui vaid pääseks tagasi oma kongi. Paljudel juhtudel ülekuulatavad lihtsalt hakkasid janunema surma järele, eriti, kui oli rakendatud piinamisvõtteid.
NKVD ülekuulajaiks olid nn. operatiivvolinikud, kes aukraadidelt jagunesid noorem- ja vanemvolinikkudeks. Neid mehi, kelledest paljud olid juudid ja mongolid, võib täie õigusega nimetada härrasmõrvareiks. Enamuses sadistid ja haiglaste kalduvustega, tihti tõmblevate näomusklitega, elasid nad eraelus kõige eesõigustatumat ja mugavamat elu. Muidugi püüdsid nad esialgu ka süütunnistust kõige mugavamalt ja lihtsamalt kätte saada. Üks esimesi ähvardusi oli tavaliselt: „Kas teate ka, kus te olete?! Te olete GPU-s...”
Selle hirmutusvõttega vihjati juba asutuse „kuulsusele”. Teiseks tavalisemaks hirmutuseks oli revolvriga mängimine, mis nagu iseenesestmõistetavalt kuulus ülekuulamise juurde. Vähe leidus neid poliitilisi vahialuseid, kes polnud näinud relva NKVD ülekuulaja käes.
„Kui teie ei räägi, ei näe te iialgi päevavalgust, lähete igaveseks oma kongi...” seltsis ähvardus hirmutamisele püstoliga.
Kuid esines ka meelitusi, kuni kõige absurdsemateni. Ühele tallinlasele, keda süüdistati metsavendadega läbikäimises, lubati, kui ta oma kaaslased üles annab, anda selga Kaitseliidu ohvitseri munder ja teda lasta vabalt metsa minna. Noortele lubati anda prii kooliharidus ja meelitati vahel ka heade toitudega. Mõnel juhul pakuti priisid suvitusvõimalusi Krimmis ja kõrgeid teenistuskohti. Seejuures lubati vabastada isegi nii, et keegi ei olekski arreteerimisest teadlik. Muidugi seltsis sel juhul nõue, et vahistatu hakkaks NKVD agendiks.
Ülekuulajad kui psühhopaadid olid äärmiselt närvilised ja vihastusid eitamise puhul. Kui üks ülekuulatavaid ülekuulajale laskis langeda sõna „seltsimees”, see vihastas, käratas „Siga on su seltsimees!” ja hakkas vahistatut kätega peksma. Teinekord vihastas ülekuulajat eneseunustamiseni see, et ülekuulatav oli toolil istudes ühe jala tõstnud teisele. „Valetad, kuradi bandiit!” – see oli tavaline sõimusõna igale lausele.
Tavaliselt esimesed ülekuulamised toimusid ilma peksuta, kuid esines ka hulk juhtumeid, kus peksu ja löökidega alati pihta juba arreteerimise momendist. Üks Tallinna vabastamisel pääsenud NKVD ohver jutustab, et oli oma vangistamise aja jooksul käinud ülekuulamisel 18 korda ning seejuures 14 korda peksta saanud!
„Üks mees,” kõneleb ta, „tavaliselt keegi jubeda näoga mongol, hoidis mu käsi tooli taga kinni, kuna ülekuulaja, vahel ka mõni teine, hakkas peksma rusikatega vastu kaela ja kuklasse. Olles juba uimaseks pekstud, löödi mind nägupidi vastu põrandat ja taoti jalgadega. Paar-kolm korda peksti täiesti meelemärkusetuks ja lohistati siis kongi tagasi. Mu välimus oli päris hirmuäratavaks pekstud. Kuna peeglit ei olnud, siis hõõrusin tekiservaga läikima kongis oleva metallist veenõu, mis täitis peegli aset. Sel moel nägin oma ärataotud nägu... „Iseenda rahustamiseks eelistasid paljud ülekuulajad peksu kätega. Üks kohutavate, käppadega sarnanevate kätega mongol armastas alati lüüa kesk lagipead, nii et ohvril silmade ees maailm mustaks läks. Kuid peksti ka jalgadega, rihmapannaldega ja eboniitkepi või kumminuiaga.
Väiksemaiks surveabinõudeks olid ülekuulamisvaheaegadeks kartseri pistmine või hoidmine soojaksköetud ruumis, nn. aurukapis, mis tegi inimese uimaseks.
Rafineeritumaks piinamisvõtteks oli ülekuulatava asetamine proÅ¾ektorite valgusse. Seda katset pidid kannatama väga paljud poliitilised vangid.
Ühte hiljem eluga pääsenud vangi viidi Pagari tänaval ülekuulamiseks operatiivvoliniku kabinetti, kus ülekuulaja seljataga asus must, läikiv klaas, nii et laua ees istuv vahialune selle klaasi abil ka seljataha võis näha. Keset ülekuulamist avanes vahistatu seljataga järsku uks ning sisse tuli laskevalmis revolvriga mongol, kes surus oma relva ülekuulatava kuklasse, käratades: „Kas kõneled?” Kui ülekuulatav vastas, et tal pole midagi kõnelda, lõi mongol paar hoopi revolvripäraga oma ohvri kuklasse ja lahkus siis ruumist.
Kuid sellega polnud piinamine lõppenud. Ülekuulatava ette lauale pandi põlema kaks heledat lampi, mille valgusjoad juhiti proÅ¾ektorina ohvri silmadesse. Kummalegi poole ülekuulatavat istus kaks NKVD vähemat ametnikku ning ülekuulaja ise lahkus ruumist, üteldes vahistatule: „Nüüd võite oma toolil magada!”
See aga oli võimatu, sest tukkumisel müksasid teda kogu aeg kõrvalt valvurid. See piinamine kestis ühtejärge 48 tundi, kuni ohver täielikult kokku varises.
Mõnel sellisel juhul on ülekuulatavate silmalaugude alla pistetud tikud, et ta ei saaks ereda valguse ees silmi sulgeda.
Üks paljukasutatud raskemaid võtteid oli ka mahalaskmise lavastamine. Niisugusest juhust kõneleb üks NKVD ohver:
„Olin Pagari tänaval kongis, kui mind ühel ööl viidi alla keldrisse. Lasevad mind keldris maha, mõtlesin. Kuid mind viidi hoovi. Seal surises automootor. Mootor töötab, et summutada püssipauku, mõtlesin lootusetult.
Kuid mind käsutati veoautole, mis oli vana tuntud kapp, kuhu mind sisse aeti. Arvasin, et viivad Männikule. Kuigi ma midagi ei näinud, püüdsin mõista, kuhupoole sõit läheb. Teadsin, et jaama eest läbi sõites on seal sile tee, mis peaks olema tunda. Niisugust kohta ma aga ei tundnud.
Seekord viidi mind aga Keskvanglasse. Vangla koridoris anti käsk, et võtaksin enese viimse hilbuni riidest lahti. Tegin seda. Kaks sõdurit lõikasid mu saapapaelad ja riietelt nööbid ära. Isegi kübara pael kisti ära. Ka siin kuulati mind üle. Mind nimetati Saksa salakuulajaks, sest ma olevat sakslastega läbi käinud.
Vastasin ülekuulajale, et nende süüdistused on kõik ühesugused, et nad mõtlevad ise need välja.
„Ma lasen teid otsekohe maha!” hüüdis ülekuulaja vihaselt ja vajutas kellanupule. Seepeale astus sisse kolm relvastatud sõdurit.
Mind käsutati seina äärde. Nüüd on lõpp, mõtlesin. Samas aga kõlas käsklus:
„Käed seljataha!” Kui ma seda käsku nii kähku ei saanud täita, lõi mind üks sõdureist revolvripäraga vastu kaela ning mind viidi uuesti ära – kongi.”
Terve vangla elu oli sisse seatud inimeste väsitamiseks ja suretamiseks. Ööd möödusid tapvates ülekuulamistes, päeval ei tohtinud ei magada ega tukkuda. Selle järele valvati karmilt. Mõnes kongis käisid mehed klosetil tukkumas, kuna teised valvasid. Valvuriluugi serva vahelt võis sageli koridoris näha südantlõhestavaid stseene – nutvaid naisi, keda NKVD mehed nende kongidesse talutasid, neid kätest väänates.
Üksikud ööd, mil mõnd vahialust ei viidud ülekuulamisele, möödusid siiski ärevuses ja puuduliku unega, sest öösel häiriti alatada. Küll tehti kambrite läbiotsimisi, või käsutati kõiki üles, otsides mõnda, keda vaja ülekuulamisele viia. Selleks ei hõigatud kedagi välja nime järgi, vaid tšekist esitas kõigile järjekorras küsimuse: „Mis sinu nimi? Mis sinu nimi?” Kuni satuti õige peale ja võeti see kaasa. Sel moel püüti ära hoida, et keegi, kaastundest aetuna, ei läheks asendama nõrgemat..
Vangla saunas olles paljastusid inimliku viletsuse ja häda märgid, mida siin tuli kõigil taluda. Seal nähti siniseks pekstud selgi, väänatud käsivarsti ja vigastatud liikmeid. Kui õhtul puhtaks pestud ihuga poetigi oma narile, tuli taluda vastikuid lõhnasid vaipadest, mis olid määritud eelmise ohvri verega ning mida kunagi ei pestud. Nõnda kerkisid vaibast otsekui kõik teistegi poolt talutud kannatused lisaks silmapilgul vaevleva piinadele.
Üldiselt olid vahistatuile tuttavad mõlemad NKVD Tallinna peavanglad, nii Pagari tänava oma kui ka end. Keskvangla mere ääres, mida bolševikud nimetasid Üldvanglaks nr.1. Ülekuulamiseks veeti vange sageli ühest teise ning kes kord oli Pagari tänavale sattunud, pidi edasi minema ka Keskvanglasse. Mõlemais tarvitati ülekuulamisel enam-vähem ühesuguseid võtteid, ainult inimesed olid teised. Vahe oli veel selles, et Pagari tänaval oli toit pisut parem, kuid puudusid igasugused võimalused jalutamiseks, kuna Keskvanglas halvema toidu juures viidi vange vahetevahel lühemaks ajaks õuele jalutama, hoides neid seejuures karmilt teiste kambrite vangidega kokku puutumast.
Mõlemal pool aga oli ühtlaseks kombeks, et vangide kambrist toomisel ja viimisel käsutati neid näoga vastu seina või koridoris leiduvaisse kappidesse, kui juhtusid vastu tulema valvurid teiste kambrite vahialustega. Sel moel taheti hoida, et vangidel ei oleks ülevaadet teistest õnnetutest, keda veel peale nende siin kinni hoiti.
On arusaadav, et bolševike valitsemise aja jooksul vanglad vahialuste koosseisult alatasa vahetusid. Igal reedel viidi terved transpordid vahialuseid asumisele N.Liidu teistesse piirkonddesse, kuid kambrid täitusid peagi jälle, sest NKVD oli hävitusmasin, mis neelas eesti rahva paremikku.
Rohkem õnne oli neil 480 poliitilisel vangil Pagari tänava ja Keskvanglast, kes sõjaaja viimasest transpordist purjekalt „Jaan Teär” pääsesid eluga Tallinna vabastamisel. Need olid inimesed, kes sõna tõsises mõttes astusid surmast tagasi ellu.
Bolševike poolt Tallinna uuena asutatud vanglatest tuntakse laiemalt „Kawe” keldrit. Ka need ruumid kõnelevad oma viimastest peremeestest jubedaimat. Nõnda leiti varsti pärast Tallinna vabastamist keldri keskkütteruumist puuvirna tagant seinast inimese rinna ja pea kõrguselt rohkesti kuuliauke. Paljudes nendest leidusid veel kuulipõhjad, mis näitab, et lastud on revolvritest. Ei või olla kahtlust, mis laadi tulistamised siin aset leidsid.
Peale selle leiti samast keldrist veel elektritooli sarnane arstiriist, mille abil võis inimesele anda mitmesuguse tugevusega voolu. Nagu mõnede bolševike vanglaist eluga pääsenute suust kuuldub, on neid piinatud ka elektrivoolu abil, kuigi see pole olnud eriti tugev.
Sama „Kawe” keldri sündmuste kohta on „Teatajale” 5.nov. 1941.a. esitanud põhjalikuma seletuse üks maaler, kes tegi remonttöid mainitud keldris. Andmed selle kohta kõlavad järgmiselt:
„Möödunud (s.o. 1940) aasta septembris kutsuti mind remonttöödele „Kawe” keldritesse, mis bolševike poolt kohe nende võimuhaaramise järel muudeti vanglaks, kus leidus 14 kongi.
Samal ajal, kui ühes osas vangikambritest käis remonttöö, viibisid teises vahialused – niihästi mehed kui naised. Mul oli võimalik nende saatust jälgida veidi rohkem kui kaks kuud, sest venitasin meelega tööd, mis lõppes alles novembris. Juba esimene mulje neis süngeis poolhämarais ruumides oli masendav. Esimene kong, kus tööle asusin, oli ilmselt olnud bolševike surmaotsuste täideviimise kohaks.
Seinad olid tihedasti täis väikesi auke, kusjuures ei jäänud kahtlust, et need on sinna kuulidest puuritud. Sellele lisaks leidus põrandal kohati veel üsna värskeid verejälgi.
Need bolševike roimatööde tunnusmärgid tuli mul kõrvaldada seinte krohvimise ja ülevärvimisega. Küsimusele, kas need augud on vahialuste mahalaskmise jäljed, vastas üks miilitsamehi avameelselt ja toorelt, et peekonit on siit välja läinud palju. Kes sealsed ohvrid olid ja miks nad surmati, selle kohta ei lausutud sõnagi, küll aga kosteti vastavale küsimusele ähvardaval häälel, et mis see sinu asi on.
Vahialuseid oli minu töötamise ajal kongides kokku umbes 100 ümber. Paljudel nendest ei olnud magamiskohta ega ka istet, mistõttu nad pidid vaevlema niiskeil põrandail. Aga ega see olnud neil ainuke raskus. Kuigi töötasin kella 8-st hommikul kuni kella 4-ni õhtupoolikul, ei näinud ma, et neile selle aja jooksul oleks süüa antud.
Mina muidugi vahialustega rääkida ei tohtinud, aga üksikuid võimalusi avanes mul selleks siiski. Teiste hulgas viibis ühes kongis ka Naissaare end.komandant kpt.S. Küsisin ta käest, mis talle süüks pannakse, kuid hoolimata sellest, et teda juba küllalt oli vintsutatud ja ühest linnast teise veetud, ei olnud talle seda veel üteldud.
Vangla ülemaks oli üks punane eestlane. Olles alati poolpurjus, mängis ta suurt võimumeest. Kui toodi noori naisvahialuseid, siis viis ta need alati esmajoones oma kabinetti, kutsudes sinna ka keskkütte katlakütja. Kord kui taas toodi üks noor tüdruk, selgus mulle asi. Ilmselt rõõmsa näoga lausus vanglaülem seekord, et täna on jälle värsket kaupa. Ma ei tahtnud ega suutnud ka siis veel mõista, mida ta sellega tahab ütelda, ja küsisin talt lähemat seletust. Häbenemata vastas ta, et vahialuste saatus oleneb palju temast. Kui ta tahab, laseb ta nad lahti, aga selle eest pidavat ta ka midagi saama, ja mida mees heateo eest naiselt nõuab, olevat igaühele selge.
Et naised sellise ohvri eest ei olnud valmis oma „süüd” lunastama, seda tõendas sagedane hädakisa vanglaülema kabinetist. Kuid ega sellestki hoolitud. Niihästi vanglaülem ise kui ka ta kaaslane – keskütte katlakütja – tarvitasid nende kallal loomalikku vägivalda.
Viimaks tuli sellele aga siiski lõpp. Parajasti kui mehed olid järjekordse ohvri kallal sooritamas oma toorust, juhtus neile peale mingi revident-venelane, kes oli tulnud vanglat kontrollima. Selle korraldusel pandi vanglaülem ise kongi, kuid seal ta istus ainult ühe ööpäeva. Hiljem selgus, et ta oli määratud ühte käitisse abidirektoriks!
Ega see olnud veel kõik, mis selles vanglas naistega tehti. Täiesti tavalised olid ka niisugused juhtumid, kus öösel saadeti naiste kongi tänavalt kinni võetud meeletuseni purjus mehi. Kui need seal märatsema hakkasid, mida enamasti alati juhtus, siis oli see kogu vangla personalile eriline nauding. Kõik kogunesid seda vaatama kongi ukse sees oleva augu ette.
Sugugi paremini ei koheldud „Kawe” süngeis keldreis ka mehi. Kohe sisse tuues anti neile tugev hoop rinna alla, mis paiskas nad kongi pikali. Nii olevat neil enne ülekuulamist parem järele mõelda, üteldi.
Ülekuulamine toimus maja teisel korral ja seda teostasid juudid. Sagedane karjumine, mis sealt kostis, tõendas, et vahialuseid ka seal peksti või piinati. Kui see ei aidanud, toodi nad uuesti alla keldrisse, lasti lahti riietuda, viidi külma duši alla ja pandi siis märjana ning alasti külma kongi. Seal lasti neil istuda niikaua, kui see parajasti just võimumeestele meeldis.
Piinamisi niihästi ülekuulamisruumis ülal kui ka keldris all teostasid eranditult juudid. Kuna arreteerituilt sageli konfiskeeriti nende varandus, siis kogunes „Kawe” majja ka rohkesti väärisesemeid, riiet ja muid asju. Nende paigutamiseks oli reserveeritud eri ruum teisel korrusel. Ühel päeval ilmus kohale mitu juudi naist, kes end laoruumi lukustasid. Kui nad lahkusid, olid neil kaasas suured pambud.
Vahialuste hukkamise tunnistajaks ma ei olnud. Hommikul tööle tulles märkasin kord küll trepialuses pimedas kongis värsket verelaiku. Küsides selle kohta ühelt militsionäärilt seletust, vastas see, et arvatavasti on keegi oma nina siin veriseks löönud. Kuid vaevalt asi nii süütu võis olla.”
Selliseid masendavaid lugusid võib kuulda kõigi bolševike-aegsete vanglate kohta üle Eesti.


Eurovoc: 12 ÕIGUS → 1236 õigused ja vabadused → üksikisiku õigused → eraelu puutumatuse kaitse
Eurovoc: 32 HARIDUS JA KOMMUNIKATSIOON → 3226 kommunikatsioon → sidesüsteem → telekommunikatsioon → andmeedastus
§ 2 Seaduse ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) 2016/679 kohaldamisala erisused
2 Isikuandmete töötlemise erialused
§ 4 Isikuandmete töötlemine ajakirjanduslikul eesmärgil
§ 5 Isikuandmete töötlemine akadeemilise, kunstilise ja kirjandusliku eneseväljenduse tarbeks
§ 6 Isikuandmete töötlemine teadus- ja ajaloouuringu ning riikliku statistika vajadusteks
§ 7 Isikuandmete töötlemine avalikes huvides tehtava arhiveerimise eesmärgil
3 Muud juhud isikuandmete töötlemisel
§ 8 Lapse isikuandmete töötlemine infoühiskonna teenuste pakkumisel
§ 9 Isikuandmete töötlemine pärast andmesubjekti surma
§ 10 Isikuandmete töötlemine seoses võlasuhte rikkumisega
§ 11 Isikuandmete töötlemine avalikus kohas
4 Isikuandmete töötlemine õiguskaitseasutuse poolt süüteo tõkestamisel, avastamisel ja menetlemisel ning karistuse täideviimisel
§ 12 Käesoleva peatüki kohaldamine
§ 13 Terminid
§ 14 Isikuandmete töötlemise põhimõtted
§ 15 Isikuandmete töötlemise seaduslikkus
§ 16 Isikuandmete töötlemine algsest erineval eesmärgil
§ 17 Isikuandmete säilitamine
§ 18 Andmesubjektide eri kategooriate eristamine
§ 19 Hinnangutel põhinevate isikuandmete eristamine
§ 20 Eriliiki isikuandmete töötlemise erisused
§ 21 Automatiseeritud töötlemine
§ 22 Andmesubjektile kättesaadavaks tehtav teave
§ 23 Andmesubjekti teavitamisel antav teave
§ 24 Andmesubjekti õigus saada teavet ja enda kohta käivaid isikuandmeid
§ 25 Andmesubjekti õigus nõuda isikuandmete parandamist ja kustutamist
§ 26 Vastutava töötleja kohustus teavitada isikuandmete parandamisest, kustutamisest ja nende töötlemise piiramisest
§ 27 Andmesubjekti õiguste teostamise kord
§ 28 Andmesubjekti õigus pöörduda Andmekaitse Inspektsiooni poole
4 Vastutava ja volitatud töötleja kohustused
§ 29 Vastutav ja volitatud töötleja
§ 30 Volitatud töötleja määramine ja kohustused
§ 31 Kaasvastutavad töötlejad
§ 32 Isikuandmete töötlemine vastutava ja volitatud töötleja nimel
§ 33 Lõimitud andmekaitse ja vaikimisi andmekaitse
§ 34 Isikuandmete töötlemise nõuded
§ 35 Isikuandmete edastamise nõuded
§ 36 Logimine
§ 37 Isikuandmete töötlemise toimingute registreerimine
§ 38 Andmekaitsealane mõjuhinnang
§ 39 Konsulteerimine Andmekaitse Inspektsiooniga
5 Andmekaitsespetsialist
§ 40 Andmekaitsespetsialisti määramine
§ 41 Andmekaitsespetsialisti ülesanded
§ 42 Andmekaitsespetsialisti ametiseisund
6 Isikuandmete töötlemise turvameetmed ja isikuandmetega seotud rikkumisest teavitamine
§ 43 Isikuandmete töötlemise turvameetmed
§ 44 Andmekaitse Inspektsiooni teavitamine isikuandmetega seotud rikkumisest
§ 45 Andmesubjekti teavitamine isikuandmetega seotud rikkumisest
7 Isikuandmete edastamine kolmandale riigile ja rahvusvahelisele organisatsioonile
§ 46 Isikuandmete kolmandale riigile ja rahvusvahelisele organisatsioonile edastamise üldtingimused
§ 47 Isikuandmete edastamine asjakohaste kaitsemeetmete kohaldamisel
§ 48 Isikuandmete edastamine erandlikel juhtudel
§ 49 Isikuandmete edastamine kolmandas riigis asuvale vastuvõtjale
§ 50 Andmekaitse Inspektsiooni teavitamine ja isikuandmete edastamise dokumenteerimine
1 Järelevalveasutus
§ 51 Sõltumatu järelevalveasutuse moodustamine
§ 52 Andmekaitse Inspektsiooni juhi ametisse nimetamiseks nõutav kvalifikatsioon
§ 53 Andmekaitse Inspektsiooni juhi kandidaadi julgeolekukontroll
§ 54 Andmekaitse Inspektsiooni juhi ametisse nimetamine ja ametist vabastamine
§ 55 Andmekaitse Inspektsiooni pädevus sertifitseerimisasutuse akrediteerimisel
2 Riikliku ja haldusjärelevalve teostamine
§ 56 Andmekaitse Inspektsiooni pädevus riikliku ja haldusjärelevalve teostamisel
§ 57 Riikliku järelevalve erimeetmed
§ 58 Riikliku järelevalve erisused
§ 59 Haldusjärelevalve erisused
§ 60 Sunniraha määr
§ 61 Kaebuse läbivaatamise tähtaeg
§ 62 Vastutava töötleja ja volitatud töötleja kohustuse rikkumine
§ 63 Sertifitseerimiskorra rikkumine
§ 64 Toimimisjuhendi järgimise üle järelevalve teostamise korra rikkumine
§ 65 Isikuandmete töötlemise põhimõtete rikkumine
§ 66 Andmesubjekti õiguste rikkumine
§ 67 Isikuandmete edastamise korra rikkumine
§ 68 Isikuandmete töötlemise erialuste kohta sätestatud korra rikkumine
§ 69 Andmekaitse Inspektsiooni korralduse täitmata jätmine
§ 70 Andmekaitse Inspektsiooni juurdepääsu võimaldamise rikkumine
§ 71 Isikuandmete ebaseaduslik töötlemine töö- või teenistusülesannete väliselt
§ 72 Muude isikuandmete töötlemise nõuete rikkumine
§ 74 Isikuandmete töötlejate ja isikuandmete kaitse eest vastutavate isikute register
§ 75 Isikuandmete kaitse seaduse kehtetuks tunnistamine
RT I, 04.01.2019, 11
1) füüsiliste isikute kaitset isikuandmete töötlemisel ulatuses, milles see täpsustab ja täiendab sätteid, mis sisalduvad Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EL) 2016/679 füüsiliste isikute kaitse kohta isikuandmete töötlemisel ja selliste andmete vaba liikumise ning direktiivi 95/46/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (isikuandmete kaitse üldmäärus) (ELT L 119, 04.05.2016, lk 1–88);
2) normid, et üle võtta Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv (EL) 2016/680, mis käsitleb füüsiliste isikute kaitset seoses pädevates asutustes isikuandmete töötlemisega süütegude tõkestamise, uurimise, avastamise ja nende eest vastutusele võtmise või kriminaalkaristuste täitmisele pööramise eesmärgil ning selliste andmete vaba liikumist ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu raamotsus 2008/977/JSK (ELT L 119, 04.05.2016, lk 89–131);
(1) Kui isikuandmeid töödeldakse avalikes huvides tehtava arhiveerimise eesmärgil, võib vastutav või volitatud töötleja Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) 2016/679 artiklites 15, 16 ja 18–21 sätestatud andmesubjekti õigusi piirata niivõrd, kuivõrd nende õiguste teostamine tõenäoliselt muudab võimatuks avalikes huvides tehtava arhiveerimise eesmärgi saavutamise või takistab seda oluliselt.
1) seaduslikkus ja õiglus – isikuandmeid töödeldakse seaduslikult ja õiglaselt;
2) eesmärgikohasus – isikuandmeid kogutakse täpselt ja selgelt kindlaksmääratud õiguspärastel eesmärkidel ning neid ei töödelda viisil, mis on nende eesmärkidega vastuolus;
3) kvaliteet – isikuandmed peavad olema piisavad ja asjakohased ning ei tohi olla ülemäärased andmetöötluse eesmärke arvestades;
4) õigsus – isikuandmed peavad olema õiged ja vajaduse korral ajakohastatud; mõistlike meetmetega tagatakse, et andmetöötluse eesmärgi seisukohast ebaõiged isikuandmed kustutatakse või parandatakse viivitamata;
5) säilitamine – isikuandmeid säilitatakse kujul, mis võimaldab andmesubjekti tuvastada üksnes seni, kuni see on vajalik selle eesmärgi täitmiseks, milleks isikuandmeid töödeldakse;
6) turvalisus – isikuandmeid töödeldakse viisil, mis tagab nende turvalisuse, sealhulgas kaitseb loata või ebaseadusliku töötlemise eest ning juhusliku kadumise, hävimise või kahjustumise eest, rakendades asjakohaseid tehnilisi või korralduslikke meetmeid.
(3) Andmekaitsespetsialisti ametiseisundile kohaldatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) 2016/679 artikli 38 lõigetes 3–6 sätestatut.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud teavitamisel kirjeldatakse selges ja lihtsas keeles isikuandmetega seotud rikkumise laadi ning esitatakse vähemalt käesoleva seaduse § 44 lõike 3 punktides 2–4 nimetatud teave.
Andmekaitse Inspektsioon võib käesolevas seaduses sätestatud riikliku järelevalve teostamiseks kohaldada korrakaitseseaduse §-des 30–32, 44 ja 49–53 sätestatud riikliku järelevalve erimeetmeid korrakaitseseaduses sätestatud alusel ja korras.
(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) 2016/679 artiklites 8, 11, 25–39, 42 ja 43 sätestatud vastutava töötleja või volitatud töötleja kohustuse rikkumise eest –
(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) 2016/679 artiklites 42 ja 43 sätestatud sertifitseerimiskorra rikkumise eest –
(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) 2016/679 artikli 41 lõikes 4 sätestatud toimimisjuhendi järgimise üle järelevalve teostamise korra rikkumise eest –
(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) 2016/679 artiklis 5 sätestatud isikuandmete töötlemise põhimõtete rikkumise eest, samuti nimetatud määruse artiklites 5–7 ja 9 sätestatud andmesubjekti nõusoleku andmise korra rikkumise eest –
(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) 2016/679 artiklites 12–22 sätestatud andmesubjekti õiguse rikkumise eest –
(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) 2016/679 artiklites 44–49 sätestatud isikuandmete edastamise korra rikkumise eest –
(1) Käesoleva seaduse 2. peatükis sätestatud isikuandmete töötlemise erialuste kohta sätestatud korra rikkumise eest –
(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) 2016/679 artikli 58 lõikes 2 sätestatud korralduse täitmata jätmise eest –
(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) 2016/679 artikli 58 lõikes 1 sätestatud uurimisvolituse alusel antud korralduse täitmata jätmise eest, kui sellega ei võimaldata Andmekaitse Inspektsioonile juurdepääsu isikuandmetele, muule teabele või ruumidele, –
Isikuandmete ebaseadusliku kogumise, vaatamise, lugemise, kasutamise, nendele juurdepääsu või nende kohta päringute või väljavõtete tegemise eest isiku poolt, kellel on juurdepääs isikuandmetele oma töö- või teenistusülesannetest lähtudes, kui puuduvad karistusseadustiku §-des 157 ja 1571 sätestatud süüteokoosseisud, –
Isikuandmete kaitse nõuete rikkumise eest, kui puuduvad käesoleva seaduse §-des 62–71 ning karistusseadustiku §-des 157 ja 1571 sätestatud süüteokoosseisud, –
1 Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv (EL) 2016/680, mis käsitleb füüsiliste isikute kaitset seoses pädevates asutustes isikuandmete töötlemisega süütegude tõkestamise, uurimise, avastamise ja nende eest vastutusele võtmise või kriminaalkaristuste täitmisele pööramise eesmärgil ning selliste andmete vaba liikumist ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu raamotsus 2008/977/JSK (ELT L 119, 04.05.2016, lk 89–131).


1.4. Keskkonnaloa muutmisele haldusorgani algatusel või kehtetuks tunnistamise menetlusele lõikes 1 sätestatud tähtaeg kohaldatav ei ole, sest sellistes olukordades ei kiirusta menetlust tagant käitaja huvi ettevõtlusega kiiresti tegelema asuda. Sõltuvalt olukorrast võib kiireloomuline avalik huvi tuua kaasa vajaduse loa muutmiseks või kehtetuks tunnistamiseks oluliselt lühema menetluse tulemusel, mistõttu pole sellistel puhkudel kindla tähtaja ettenägemine otstarbekas.
1.8. Kui loa andja otsustab KeÜS § 50 alusel menetlused korraga läbi viia, tuleb ka esimesena esitatud taotluse lahendamisel järgida KeÜS § 49 lõikest 1 tulenevat tähtaega. Kui keskkonnaloa andja ei suuda menetlust ettenähtud tähtaja kestel lõpule viia ega välja selgitada, kas luba tuleks anda või mitte või millised kõrvaltingimused tuleks ette näha, tuleb HMS § 41 alusel loa andjal sellest menetlusosalisi teavitada, näidata eeldatav haldusakti andmise aeg ja viivitust põhjendada. Kui viivitus on õigusvastane ja viivitamine toob kaasa mõnele isikule kahju tekkimise, on võimalik nõuda tekkinud kahju kandmist RVastS § 6 alusel keskkonnaloa andjalt.
2. KeÜS § 49 lg 2 reguleerib keskkonnaloa taotluse läbivaatamise tähtaega juhul, kui taotlus vaadatakse läbi ilma avatud menetluseta. Selliste juhtumite kohta vt KeÜS § 44 kommentaari p 6-7. Olukorras, kus avatud menetlust läbi ei viida, puudub vajadus avalikkuse kaasamiseks, muudele kui kavandatavast tegevusest otseselt puudutatud isikutele loataotluse tutvustamiseks ja seisukohtade esitamiseks võimaluste loomiseks. Seetõttu on taotluse läbivaatamine võimalik lühema tähtaja jooksul. Ka selle tähtaja kestusest saab seadusega teha erisusi sõltuvalt taotletava tegevuse ulatusest ja võimalikest mõjudest. Lõikes 2 nimetatud tähtaja algus, lõpp, peatumine ja arvutamine toimuvad samal viisil lõike 1 kommentaaris nimetatuga.
2.1. KeÜS § 49 lg-s 2 nimetatud tähtaja kestel tuleb haldusorganil lisaks taotluse hindamisele vastavalt KeÜS §-le 45 ära kuulata selles nimetatud isikud ja anda võimalus arvamuse andmiseks asukohajärgsele kohaliku omavalitsuse üksusele (KeÜS § 43). Kui KeÜS §-s 45 nimetatud isikutele arvamuse esitamiseks tähtaja andmisel on loa andjal kaalutlusruum, siis kohaliku omavalitsuse arvamuse esitamiseks KeÜS §-s 43 antud tähtaeg ületab üldjuhul KeÜS § 49 lõikes 2 näidatud tähtaega. Seetõttu tuleks seaduse sõnastusest lähtudes paluda omavalitsusüksusel esitada arvamus kiiremini ja kui omavalitsusüksus arvamust varem ei esita, hilineda vajaduse korral loa andmise otsustamisega üle lubatud tähtaja.
3. KeÜS § 49 lõike 3 kohaselt tuleb keskkonnaloa andmisest keeldumine KeÜS § 52 lg 1 p-des 1 ja 2 näidatud juhtudel otsustada 20 päeva jooksul nõuetekohase taotluse saamisest arvates. Nendeks alusteks on esiteks asjaolu, et loataotlust ei ole esitanud isik, kes taotlusest nähtuvalt loaga lubataval tegevusalal tegutseb, teiseks see, et taotlejal puudub tegevuskoha omaniku nõusolek kinnisasja kasutamiseks või tegevuse mõjualal asuva kinnisasja omaniku nõusolek, kui see on nõutav, või kahjustab tegevus selle mõjualal asuva kinnisasja omaniku huve (nt vee paisutamise korral). Nende piirangute kohta vt KeÜS § 52 lg 1 p-de 1 ja 2 kommentaare. 20-päevane tähtaeg toob kaasa vajaduse nimetatud asjaolude kiiremaks väljaselgitamiseks võrreldes teiste asjaoludega. Selle tulemusel langeb ära vajadus viia läbi pikaajalist ja kulukat menetlust keskkonnamõjude väljaselgitamiseks ja avalikkuse kaasamiseks, kui selgub, et taotlust ei saa nimetatud alusel rahuldada.
3.1. KeÜS § 49 lõikes 3 nimetatud tähtaeg on menetlustähtaeg ning selle ületamine ei too kaasa võimatust jätta luba KeÜS § 52 lg 1 p-de 1 või 2 alusel andmata. Üldjuhul piirdub 20-päevane kontroll isiku registrijärgse tegevuse kontrollimisega, muude faktiliste tegevuste tuvastamisega (kui sellised tingimused on isikule kehtestatud) ja taotlusele lisatud nõusolekute olemasolu kontrollimisega. Samas on aga võimalik (seda eriti tegevuse mõjualal asuvate isikute nõusoleku puudumise või huvide kahjustamise tuvastamise korral), et vajalik on hinnangu andmine taotletud tegevusest lähtuvale keskkonnahäiringule selleks, et selgitada välja mõjuala suurus ja mõjude ulatus. Mõistagi ei ole selliste asjaolude väljaselgitamiseks vajalik KMH menetlus. Kui loa andmisest keeldutakse lõikes 3 näidatud tähtaja jooksul, langeb ära vajadus edasiste menetlustoimingute tegemiseks, sh kohaliku omavalitsuse ja puudutatud isikute arvamuste esitamiseks ja avalikkuse teavitamiseks.
4.4. Olukorras, kus planeerimismenetlus on loa taotlemise ajal pooleli, ent planeering kehtestatakse 30 päeva jooksul loataotluse esitamisest arvates, tuleb keskkonnaloa andmine otsustada ikkagi 90 päeva jooksul nõuetekohase taotluse esitamisest arvates. Sellises olukorras tuleb eeldada, et loataotluse nõuetele vastavuse hindamine, avalikustamine ja menetlusosaliste kaasamine ning seisukohtade küsimine, samuti KeÜS § 52 lg 1 p-des 1 ja 2 sätestatud aluste esinemise tuvastamine on võimalik ka ajal, mil planeeringut veel kehtestatud ei ole. Planeerimismenetluse tavapärast kestust arvestades on alust arvata, et planeeringulahendused on loa taotlemise ajaks sellisel juhul juba selged. Kohaliku omavalitsuse üksuse arvamuse andmiseks antud aeg lõpeb sellisel juhul pärast planeeringu kehtestamist. Teistele menetlusosalistele on loa andjal võimalik anda seisukohtade esitamiseks tähtaeg, võttes arvesse planeerimismenetluse ajakava. Milliseid menetlustoiminguid loa andja peaks tegema loataotluse kiiremaks läbiviimiseks ajal, mil planeeringut pole veel kehtestatud, sõltub konkreetsetest asjaoludest (nt sellest, kui selge on planeeringulahendus keskkonnaloa taotluse esitamise ajaks ja millised küsimused vajavad keskkonnaloa andmisel vastuseid). Loa andja peab ise hindama, kui tõenäoline on planeeringu kiire kehtestamine ja sellest lähtudes saab ta otsustada ka menetlustoimingute tegemise aja. Mõistagi eeldab see planeeringu kehtestamiseks pädeva organi seisukohtade teadasaamist.
4.6. Kui planeering kehtestatakse 31–90 päeva pärast nõuetekohast keskkonnaloa taotluse esitamist, siis pikeneb loa andmise menetlus tavapäraselt 90 päevalt kokku 91–150 päevani. Sellise pikenemise korral on võimalik mitmeid ajamahukaid ja kulukaid menetlustoiminguid teha pärast planeeringu kehtestamise selgumist, ja seda menetluse eesmärgipärasuse ning menetlusökonoomia (HMS § 5 lg 2) põhimõtetest lähtudes. Pärast planeeringu kehtestamist jääb keskkonnaloa andjale 60 päeva loa andmise otsustamiseks.
4.7. Kui vajalik planeering kehtestatakse enam kui 90 päeva pärast loataotluse esitamist, jääb loa andjale loa andmise otsustamiseks pärast planeeringu kehtestamist veel 30 päeva. Sellisel juhul on eelduslikult võimalik loa andmise seisukohalt olulisi asjaolusid tuvastada samaaegselt planeerimismenetluse läbiviimisega ning menetlusosaliste kaasamine peaks olema lihtsam, arvestades mitme avatud menetluse läbiviimist. Kaalukamad on sellisel juhul ka loa taotleja huvid vajalike haldusaktide kehtestamiseks kiiresti, et soovitud tegevuse elluviimisega alustada. Tähelepanu tuleb pöörata siiski sellele, et kui nõutav planeering kehtestatakse näiteks 80 päeva pärast nõuetekohase keskkonnaloa taotluse esitamist, tuleb loa andmine otsustada 140 päeva jooksul, kui planeering kehtestatakse aga 100 päeva pärast nõuetekohase loataotluse esitamist, tuleb loa andmine otsustada 130 päeva jooksul. KeÜS § 49 lg 4 on kohaldatav ka juhtudel, mil taotletakse olemasoleva keskkonnaloa muutmist (nt kui tegevuse laiendamine eeldab planeeringu kehtestamist).


» § Töölepingu seadus
Teisipäev, 06. Detsember Töölepingu seadus (alates 01.07.2009)
§1. Töölepingu mõiste §2. Sätete kohustuslikkus
2. jagu Tööandja kohustused §28. Tööandja kohustused
§30. Majandustulemuselt makstav tasu
§31. Tehingutelt makstav tasu
§32. Kokkulepe töötasu kasutamise kohta
§33. Töötasu maksmise aeg, koht ja viis
§34. Koolituskulude hüvitamise kokkulepe
§35. Töötasu maksmine töö mitteandmisel
§36. Töötasu maksmine tööst keeldumisel või muude ülesannete täitmisel
§38. Töötasu maksmine töötamise takistuse korral
§39. Töötasu tagastamise nõuete aegumise erisus
§40. Töötaja kulude ja kahju hüvitamise erisus
§41. Töötaja andmed
3. jagu Töö- ja puhkeaeg §42. Vaba aja andmine
§43. Tööaeg
§44. Ületunnitöö
§45. Öötöö ja riigipühal tehtava töö hüvitamine
§46. Töö tegemise aja piirang
§47. Tööaja korraldus
§48. Valveaeg
§50. Öötöö piirang
§51. Igapäevane puhkeaeg
§53. Tööaja lühendamine
§54. Õigus puhkusele
§55. Põhipuhkus
§57. Töövõimetuspensioni saava töötaja põhipuhkus
§58. Haridus- ja teadustöötaja põhipuhkus
§59. Rasedus- ja sünnituspuhkus
§61. Lapsendaja puhkus
§62. Lapsehoolduspuhkus
§64. Tasustamata lapsepuhkus
§65. Eestkostja ja hooldaja õigus lapsehoolduspuhkusele, lapsepuhkusele ja tasustamata lapsepuhkusele
§66. Puhkusetasu hüvitamine riigieelarvest
§67. Õppepuhkus
§68. Põhipuhkuse andmine
§69. Puhkuse ajakava
§70. Puhkusetasu
§71. Kasutamata puhkuse hüvitamine
4. peatükk TÖÖTAJA VASTUTUSE PIIRANGUD §72. Töötaja vastutus
§73. Töötasu alandamise erisus
§74. Kahju hüvitamise erisus
§75. Varalise vastutuse kokkulepe
§76. Töötaja vastutus kolmandatele isikutele tekitatud kahju eest
§77. Leppetrahv tööle asumisest keeldumisel või omavolilisel töölt lahkumisel
§78. Tasaarvestamise erisus
(4) Tööandja peab tasaarvestamisel arvestama täitemenetluse seadustiku §-s 132 sissenõude pööramise kohta sätestatut. 5. peatükk TÖÖLEPINGU LÕPPEMINE JA ÜLEMINEK 1. jagu Töölepingu lõppemise alused ja tagajärjed §79. Töölepingu lõpetamine kokkuleppel
§80. Töölepingu lõppemine tähtaja möödumisel
§81. Töölepingu lõppemine töötaja surmaga
§82. Töölepingust taganemise keeld
§83. Töölepingu lõppemine ülesütlemisega
§84. Nõuete sissenõutavus töölepingu lõppemisel
§85. Töölepingu korraline ülesütlemine
§86. Töölepingu ülesütlemine katseajal
§87. Töölepingu erakorraline ülesütlemine
§88. Töölepingu erakorraline ülesütlemine tööandja poolt töötajast tuleneval põhjusel
§89. Töölepingu erakorraline ülesütlemine tööandja poolt majanduslikel põhjustel
§90. Töölepingute kollektiivne ülesütlemine
§91. Töölepingu erakorraline ülesütlemine töötaja poolt
§92. Ülesütlemise piirangud §93. Rasedaga või väikelast kasvatava isikuga töölepingu ülesütlemise erisus §94. Töötajate esindajaga töölepingu ülesütlemise erisus
§95. Ülesütlemisavaldus §96. Ülesütlemisest etteteatamine katseaja eesmärgi mittetäitmise tõttu
§98. Töötaja ülesütlemise etteteatamise tähtajad
§99. Vaba aja andmise kohustus §100. Ülesütlemise hüvitis
§101. Töötajate informeerimine ja konsulteerimine töölepingute kollektiivsel ülesütlemisel
§102. Eesti Töötukassa teavitamine kollektiivsest ülesütlemisest
§103. Kollektiivse ülesütlemise tähtaeg
§104. Ülesütlemise tühisus §105. Ülesütlemise tühisusele tuginemine
§106. Tööandja ülesütlemise vaidlustamine vastuolu tõttu hea usu põhimõttega §107. Töölepingu lõpetamine kohtus või töövaidluskomisjonis
§108. Kahju hüvitamine töösuhte jätkumise korral
§109. Hüvitis töösuhte lõpetamise korral kohtus või töövaidluskomisjonis
§110. Töötaja nõuete aegumise erisu
3. jagu Töölepingu üleminek §111. Töölepingu kehtivus tööandja surma korral
§112. Töölepingu kehtivus ettevõtte üleminekul
§113. Informeerimine ja konsulteerimine ettevõtte üleminekul
6. peatükk VAIDLUSTE LAHENDAMINE JA RIIKLIK JÄRELEVALVE §114. Vaidluste lahendamine
§115. Riiklik järelevalve §116. Ettekirjutuse vaidemenetlus
7. peatükk VASTUTUS §117. Tööandja poolt andmete esitamata jätmine
§118. Alaealisega töölepingu sõlmimine talle vastunäidustatud tööde tegemiseks või tema lubamine sellisele tööle
§119. Alaealisega töölepingu sõlmimine seadusliku esindaja ja tööinspektori nõusolekuta
§120. Tööandja teavitamiskohustuse täitmata jätmine
§121. Alaealise suhtes summeeritud tööaja kohaldamine tööaja piirangut ületades
§122. Töö tegemise aja piirangu järgimata jätmine
§123. Individuaalset ületunnitööd tegevate töötajate üle arvestuse pidamata jätmine
§124. Alaealise tööle rakendamise piirangu järgimata jätmine §125. Öötöö piirangu rikkumine §126. Igapäevase puhkeaja võimaldamata jätmine
§127. Iganädalase puhkeaja võimaldamata jätmine
§128. Informeerimise ja konsulteerimise kohustuse täitmata jätmine töölepingute kollektiivsel ülesütlemisel
§129. Informeerimise ja konsulteerimise kohustuse täitmata jätmine ettevõtte üleminekul
§130. Menetlus
§131. Töölepingule kohaldatav seadus
§132. Tähtajalise töölepingu ülesütlemise erisus
§133. Tööraamatu üleandmine
§134. Tööraamatu andmete kandmine pensionikindlustuse registrisse
§135. Lapsepuhkus - KEHTETU alates 01.01.2013
§136. Isikukaartide säilitamine
§137. Enne seaduse jõustumist välja töötatud puhkuse nõude aegumine
§1371. Enne seaduse jõustumist väljatöötatud kasutamata puhkuse hüvitamine
§138. Tööaasta arvestuselt üleminek kalendriaasta arvestusele puhkuse andmisel
§139. Ülesütlemise hüvitise erisus
§1391. Põhipuhkuse andmise erisus. (Lisandub alates 01.07.2016)
§-d 140–189 [Käesolevast tekstist välja jäetud] §190. Seaduse jõustumine Vastu võetud 17. detsembril 2008. a seadusega (RT I 2009, 5, 35), jõustunud 1.07.2009. a.
28.01.2009 (RT I 2009, 11, 67) 01.07.2009
06.05.2009 (RT I 2009, 26, 159) 01.07.2009
21.05.2009 (RT I 2009, 29, 176) 01.04.2010
18.06.2009 (RT I 2009, 36, 234) 01.07.2009, osaliselt vastavalt §-le 190 (01.01.2013)
25.01.2012 (RT I 10.02.2012, 1) 20.02.2012
08.05.2012 (RT I 25.05.2012, 24) 04.06.2012
13.06.2012 (RT I 10.07.2012, 2) 01.04.2013
12.12.2012 (RT I 22.12.2012, 15) 01.01.2013
19.06.2014 (RT I 12.07.2014, 1) 01.01.2015
19.11.2014 (RT I 13.12.2014, 1) 01.01.2016, jõustumisaeg muudetud 01.07.2016 [RT I, 17.12.2015, 1]
25.11.2015 (RT I 17.12.2015, 1) 20.12.2015, osaliselt 01.01.2016 ja 01.07.2016
15.06.2016 (RT I 08.07.2016, 1) 01.01.2017
Originaaltekst Riigi Teataja lehel (01.01.2017-...)
Originaaltekst Riigi Teataja lehel Hetkel kehtiv (01.07.2016-31.12.2016)
Originaaltekst Riigi Teataja lehel (01.01.2015-30.06.2016)
Originaaltekst Riigi Teataja lehel (01.04.2013-31.12.2014)
Originaaltekst Riigi Teataja lehel (04.06.2012-31.12.2012)
Originaaltekst Riigi Teataja lehel (20.02.2012-03.06.2012)
Originaaltekst Riigi Teataja lehel (01.01.2011-19.02.2012)
Originaaltekst Riigi Teataja lehel (01.04.2010-31.12.2010)
Originaaltekst Riigi Teataja lehel (01.07.2009-31.03.2010)
2017. a RAAMATUPIDAJA kalendermärkmik - TumeBEEŽ (SUUREM! 14 x 19 cm)
23.40 € 21.00 €


Konfiskeeritud või "Lõhkematerjaliseaduse" § 4 alusel või riikliku järelevalve käigus üleantud lõhkematerjali ja pürotehnilise toote hoidmise, võõrandamise ja hävitamiseks üleandmise kord – Riigi Teataja
Konfiskeeritud või "Lõhkematerjaliseaduse" § 4 alusel või riikliku järelevalve käigus üleantud lõhkematerjali ja pürotehnilise toote hoidmise, võõrandamise ja hävitamiseks üleandmise kord
Määrus kehtestatakse «Lõhkematerjaliseaduse» (RT I 2004, 25, 170) § 85 lõike 4 ja «Kriminaalmenetluse seadustiku» (RT I 2003, 27, 166; 83, 558; 88, 590; 2004, 46, 329; 54, 387; 56, 403) § 126 lõigete 6 ja 7, § 4211 lõike 3 ja «Väärteomenetluse seadustiku» (RT I 2002, 50, 313; 110, 654; 2003, 26, 156; 83, 557; 88, 590; 2004, 46, 329; 54, 387 ja 390; 56, 403) § 206 lõike 3 alusel.
3) üle antud «Lõhkematerjaliseaduse» § 4 alusel.
(1) Kriminaal- või väärteoasjas konfiskeeritud või asitõendiks oleva lõhkematerjali või pürotehnilise toote (edaspidi konfiskeeritud vara) puhul kohaldatakse Vabariigi Valitsuse 30. juuli 2004. a määruses nr 263 «Konfiskeeritud vara võõrandamise, üleandmise ja hävitamise, vara võõrandamisest saadud raha eelarvest seaduslikule valdajale tagastamise, asitõendite arvelevõtmise ja hävitamise ning kiiresti riknevate asitõendite hindamise, võõrandamise ja hävitamise kord» (RT I 2004, 61, 432; 77, 530) sätestatut käesolevast määrusest tulenevate erisustega.
(1) Kui pärija või pankrotihaldur ei ole suutnud täita «Lõhkematerjaliseaduse» § 4 lõikes 2 sätestatud kohustusi, tuleb pärand- või pankrotivaras olev lõhkematerjal või ohtlikus koguses pürotehnilised tooted üle anda Tehnilise Järelevalve Inspektsioonile.
(2) Tehnilise Järelevalve Inspektsioon korraldab lõhkematerjali ja pürotehniliste toodete võõrandamise või hävitamise asendustäitmise korras vastavalt «Asendustäitmise ja sunniraha seadusele» (RT I 2001, 50, 283; 94, 580).
Üleantud lõhkematerjali või pürotehnilise toote valitseja võib vara võõrandada «Riigivaraseaduses» (RT I 1995, 22, 327; 1996, 36, 738; 40, 773; 48, 942; 81, 1446; 1997, 45, 724; 1998, 30, 409; 1999, 10, 155; 16, 271; 2000, 39, 239; 49, 306; 51, 319; 2001, 7, 17; 93, 565; 2002, 53, 336; 64, 393; 2003, 13, 69; 2004, 24, 166) ja selle alusel kehtestatud õigusaktides sätestatud korras, arvestades järgmiste erisustega:
1) tsiviilkäibesse võib võõrandada üksnes «Lõhkematerjaliseaduse» ja selle alusel kehtestatud õigusaktis sätestatud nõuetele vastavat lõhkematerjali ja pürotehnilist toodet;
Vabariigi Valitsuse 30. juuli 2004. a määruses nr 263 «Konfiskeeritud vara võõrandamise, üleandmise ja hävitamise, vara võõrandamisest saadud raha eelarvest seaduslikule valdajale tagastamise, asitõendite arvelevõtmise ja hävitamise ning kiiresti riknevate asitõendite hindamise, võõrandamise ja hävitamise kord» (RT I 2004, 61, 432; 77, 530) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 8 pealkiri sõnastatakse järgmiselt:
« § 8. Teatud konfiskeeritud vara suhtes kohaldatav erikord»;
2) paragrahvi 8 täiendatakse lõikega 6 järgmises sõnastuses:
« (6) Konfiskeeritud lõhkematerjal ja pürotehniline toode võõrandatakse ja hävitatakse vastavalt Vabariigi Valitsuse 9. juuni 2005. a määruses nr 124 «Konfiskeeritud või «Lõhkematerjaliseaduse» § 4 alusel või riikliku järelevalve käigus üleantud lõhkematerjali ja pürotehnilise toote hoidmise, võõrandamise ja hävitamiseks üleandmise kord» sätestatud korras.»;
3) paragrahvi 9 lõige 6 sõnastatakse järgmiselt:
« (6) Konfiskeeritud vara hävitamisega seonduvad kulud kannab hävitamist korraldanud uurimisasutus või kohus.»;
4) paragrahvi 11 lõige 6 sõnastatakse järgmiselt:
« (6) Asitõendi hävitamisega seonduvad kulud kannab asitõendi hävitamist korraldanud uurimisasutus või kohus.»
ja kommunikatsiooniminister Edgar SAVISAAR