Väljasõidukohustuse sundtäitmise korraldamine – Riigi Teataja
Väljasõidukohustuse sundtäitmise korraldamine
Väljasõidukohustuse sundtäitmise korraldamine - sisukord
§ 1 Väljasaatmise täideviimise korraldamine
§ 2 Väljasaatmistoimingu vormistamine
§ 3 Märke tegemine reisidokumenti
§ 4 Väljasaatmistoimingud piiripunktis
§ 5 Väljasõidukohustuse täitmisest teavitamine
RT I, 28.09.2013, 6
Vastu võetud 09.12.2009 nr 54
RTL 2009, 93, 1350
06.12.2010 RT I, 14.12.2010, 2 24.12.2010
22.12.2011 RT I, 29.12.2011, 72 01.01.2012
24.09.2013 RT I, 28.09.2013, 1 01.10.2013
Määrus kehtestatakse «Väljasõidukohustuse ja sissesõidukeelu seaduse» § 11 lõike 8, § 15 lõike 5 ja § 19 lõigete 3 ja 4 alusel.
§ 1. Väljasaatmise täideviimise korraldamine
(1) Väljasaadetava piiripunkti toimetamise ja väljasaatmise täideviimise korraldavad Politsei- ja Piirivalveamet ja Kaitsepolitseiamet.
[RT I, 29.12.2011, 72 - jõust. 01.01.2012]
(2) «Väljasõidukohustuse ja sissesõidukeelu seaduse» § 24 lõikes 1 sätestatud juhul korraldab väljasaatmise täideviimist Politsei- ja Piirivalveamet.
(3) Väljasaadetava piiriületuse ja suunamise vastuvõtvasse riiki või üleandmise vastuvõtva riigi selleks pädevatele esindajatele korraldab Politsei- ja Piirivalveamet.
(4) [Kehtetu - RT I, 29.12.2011, 72 - jõust. 01.01.2012]
§ 2. Väljasaatmistoimingu vormistamine
[Kehtetu – RT I, 14.12.2010, 2 - jõust. 24.12.2010]
§ 3. Märke tegemine reisidokumenti
(1) Välismaalasele Eestist lahkumise ettekirjutuse tegemisel teeb migratsioonijärelevalveametnik võimalusel välismaalase reisidokumenti või muusse väljasaatmist võimaldavasse dokumenti (edaspidi reisidokument) lisa 1 kohase märke ettekirjutuse tegemise kohta. Märke puudumine reisidokumendis ei ole takistuseks ettekirjutuse täitmisele ega väljasaatmise täideviimisele.
(2) Väljasaadetava reisidokumenti teeb politseiametnik või migratsioonijärelevalveametnik lisa 2 kohase märke väljasaatmise kohta.
(3) Juhul kui piirile toimetatud väljasaadetava reisidokumendis puudub lisa 2 kohane märge, teeb nimetatud märke politseiametnik.
§ 4. Väljasaatmistoimingud piiripunktis
(1) Väljasaadetava üleandmise kooskõlastab vastuvõtva riigi selleks pädeva esindajaga Politsei- ja Piirivalveamet.
(2) Väljasaadetav toimetatakse piiripunkti määratud tähtajaks ja antakse üle politseiametnikule.
(3) Kui väljasaatmist ei ole võimalik kohe lõpule viia, peetakse väljasaadetav halduskorras kinni kuni väljasaatmise lõpuleviimiseni.
(4) Kui väljasaatmist ei ole võimalik 48 tunni jooksul lõpule viia, taotleb väljasaatmist korraldav haldusorgan halduskohtult väljasaadetava halduskorras kinnipidamise tähtaja pikendamist või luba väljasaadetava kinnipidamiskeskusesse paigutamiseks.
[RT I, 28.09.2013, 1 - jõust. 01.10.2013]
(5) Politsei- ja Piirivalveamet on kohustatud pidama arvestust väljasaadetavate, ettekirjutuse alusel Eestist lahkunud ja Eestis viisaga või viisavabalt lubatud viibimisaega ületanud välismaalaste piiriületuste üle Eestist lahkumisel.
§ 5. Väljasõidukohustuse täitmisest teavitamine
(1) Väljasaatmist korraldav haldusorgan edastab viivituseta Politsei- ja Piirivalveametile väljasõidukohustuse sundtäitmise protokolli andmed.
(2) Väljasaadetava, ettekirjutuse alusel Eestist lahkunud ja Eestis viisaga või viisavabalt lubatud viibimisaega ületanud välismaalase piiriületusest Eestist lahkumisel teavitab politseiametnik viivituseta Politsei- ja Piirivalveametit.
(3) Kui väljasaatmist korraldaval haldusorganil on väljasaadetava kohta «Väljasõidukohustuse ja sissesõidukeelu seaduse» § 15 lõike 4 punktides 2–5 nimetatud andmeid, edastab haldusorgan need koos väljasõidukohustuse sundtäitmise protokolli andmetega Politsei- ja Piirivalveametile.
(4) Väljasaatmist korraldav haldusorgan teavitab viivituseta Politsei- ja Piirivalveametit väljasaatmise peatamisest ja seda tinginud asjaoludest.
(5) Teavitamiskohustus täidetakse elektroonilisel teel või muul sobival viisil.
Määrus jõustub 1. jaanuaril 2010. a.


Kutselise kalapüügi võimalused ning «Eesti Vabariigi Valitsuse ja Vene Föderatsiooni Valitsuse vahelise Peipsi, Lämmi- ja Pihkva järve kalavarude säilitamise ja kasutamise alase koostöö kokkuleppe» alusel Peipsi, Lämmi- ja Pihkva järvel Eesti Vabariigile eraldatud aastane lubatud saak 2009. aastaks – Riigi Teataja
Kutselise kalapüügi võimalused ning «Eesti Vabariigi Valitsuse ja Vene Föderatsiooni Valitsuse vahelise Peipsi, Lämmi- ja Pihkva järve kalavarude säilitamise ja kasutamise alase koostöö kokkuleppe» alusel Peipsi, Lämmi- ja Pihkva järvel Eesti Vabariigile eraldatud aastane lubatud saak 2009. aastaks
Jõustumine: 24.08.200909.02.200901.01.2009
RT I 2008, 45, 254
Määrus kehtestatakse «Kalapüügiseaduse» § 134 lõike 3 alusel.
Määrusega kehtestatakse 2009. aastaks kutselise kalapüügi võimalused kalapüügiks kaluri kalapüügiloa alusel.
§ 2. Lubatud püügivahendid ja nende piirarv ning agariku püügimaht Läänemerel kalapüügil kaluri kalapüügiloa alusel
1) kastmõrd ehk seisevnoot 8
2) avaveemõrd 80
3) ääremõrd suu kõrgusega 1 kuni 3 m 61
4) ääremõrd suu kõrgusega kuni 1 m 101
5) rivimõrd ehk angerjarüsa 68
6) nakkevõrk 1559
7) 100 õngekonksuga õngejada 76
8) veonoot 1
1) kastmõrd ehk seisevnoot 17
2) ääremõrd suu kõrgusega 1 kuni 3 m 250
3) ääremõrd suu kõrgusega kuni 1 m 65
4) rivimõrd ehk angerjarüsa 850
5) nakkevõrk 2198
6) veonoot 3
7) põhjanoot 2
8) 100 õngekonksuga õngejada 200
(3) Hiiu maakonnas on kutselisel kalapüügil agariku lubatud püügivõimalus 2000 tonni.
1) kastmõrd ehk seisevnoot 30
2) avaveemõrd 30
3) ääremõrd suu kõrgusega 1 kuni 3 m 20
4) ääremõrd suu kõrgusega kuni 1 m 12
5) rivimõrd ehk angerjarüsa 4
6) nakkevõrk 658
7) 100 õngekonksuga õngejada 2
(5) Lääne maakonnas kutselisel kalapüügil lubatud püügivahendid ja nende piirarv:
3) ääremõrd suu kõrgusega 1 kuni 3 m 85
4) ääremõrd suu kõrgusega kuni 1 m 70
5) rivimõrd ehk angerjarüsa 1607
6) nakkevõrk 2140
7) 100 õngekonksuga õngejada 130
(6) Lääne maakonna Vormsi saare püsielanikele on kutselisel kalapüügil lubatud püügivahendiks nakkevõrk ja selle piirarv on 45.
1) kastmõrd ehk seisevnoot 3
3) ääremõrd suu kõrgusega 1 kuni 3 m 75
4) ääremõrd suu kõrgusega kuni 1 m 29
6) nakkevõrk 998
7) 100 õngekonksuga õngejada 25
(8) Pärnu maakonnas kutselisel kalapüügil lubatud püügivahendid ja nende piirarv:
1) kastmõrd ehk seisevnoot 151
2) ääremõrd suu kõrgusega 1 kuni 3 m 130
3) ühe kerega ääremõrd suu kõrgusega kuni 1 m 301
4) avaveemõrd 482
5) rivimõrd ehk angerjarüsa 406
6) nakkevõrk 3361
7) 100 õngekonksuga õngejada 338
8) veonoot 8
(9) Pärnu maakonna Kihnu saare püsielanikele kutselisel kalapüügil lubatud püügivahendid ja nende piirarv:
1) nakkevõrk 548
2) kastmõrd ehk seisevnoot 21
3) avaveemõrd 5
4) ühe kerega ääremõrd suu kõrgusega kuni 1 m 12
5) rivimõrd ehk angerjarüsa 53
6) 100 õngekonksuga õngejada 474
7) veonoot 11
(10) Pärnu maakonna Manilaiu saare püsielanikele kutselisel kalapüügil lubatud püügivahendid ja nende piirarv:
1) nakkevõrk 106
2) kastmõrd ehk seisevnoot 3
3) ääremõrd suu kõrgusega 1 kuni 3 m 1
4) ühe kerega ääremõrd suu kõrgusega kuni 1 m 2
5) rivimõrd ehk angerjarüsa 9
6) 100 õngekonksuga õngejada 33
7) veonoot 1
(11) Saare maakonnas kutselisel kalapüügil lubatud püügivahendid ja nende piirarv:
1) kastmõrd ehk seisevnoot 95
2) avaveemõrd 130
3) ääremõrd suu kõrgusega 1 kuni 3 m 265
4) ääremõrd suu kõrgusega kuni 1 m 197
5) rivimõrd ehk angerjarüsa 1105
6) nakkevõrk 2070
7) tõstevõrk 5
8) põhjanoot 12
9) veo- või pöörinoot 3
10) kaldanoot 2
11) 100 õngekonksuga õngejada 208
(12) Saare maakonna Ruhnu saare püsielanikele on kutselisel kalapüügil lubatud püügivahendiks nakkevõrk ja selle piirarv on 30.
(13) Saare maakonnas on kutselisel kalapüügil agariku lubatud püügivõimalus 2000 tonni.
1) ääre- või avaveemõrd 126
2) nakke- või raamvõrk kaldast kaugemal kui 1 km 850
3) nakkevõrk kaldast kuni 1 km kaugusel 127
4) põhjanoot ehk mutnik 8
5) pöörinoot 1
6) kaldanoot tiibade kogupikkusega kuni 50 m 1
1) ääre- või avaveemõrd 135
2) juhtaiata mõrd 5
3) nakke- või raamvõrk kaldast kaugemal kui 1 km 700
4) nakkevõrk kaldast kuni 1 km kaugusel 233
5) 100 õngekonksuga õngejada 10
6) põhjanoot ehk mutnik 4
7) kaldanoot tiibade kogupikkusega kuni 50 m 1
8) pöörinoot 1
1) mõrd mõrrajadas 261
2) nakke- või raamvõrk Peipsi järvel kaldast kaugemal kui 1 km ning Lämmi- ja Pihkva järvel kaldast kaugemal kui 500 m 450
3) nakkevõrk Peipsi järvel kaldast kuni 1 km kaugusel ning Lämmi- ja Pihkva järvel kaldast kuni 500 m kaugusel 131
4) kaldanoot tiibade kogupikkusega kuni 50 m 1
5) püüvõrk 13
(4) Tartu maakonnas kutselisel kalapüügil lubatud püügivahendid ning nende piirarv Peipsi ja Lämmijärvel:
1) ääre- või avaveemõrd 150
2) mõrd mõrrajadas 229
3) nakke- või raamvõrk Peipsi järvel kaldast kaugemal kui 1 km ja Lämmijärvel kaldast kaugemal kui 500 m 1000
4) nakkevõrk Peipsi järvel kaldast kuni 1 km kaugusel ja Lämmijärvel kaldast kuni 500 m kaugusel 190
5) põhjanoot ehk mutnik 8
6) püüvõrk 2
7) pöörinoot 1
8) kaldanoot tiibade kogupikkusega kuni 50 m 2
1) mõrd suu kõrgusega 1 m ja rohkem 324
2) nakkevõrk 320
1) nakkevõrk 3
2) ääremõrd suu kõrgusega 1 kuni 3 m 2
(2) Rummu järvel on lubatud kutselise kalapüügi vahendiks üks nakkevõrk.
(3) Männiku karjääris on lubatud kutselise kalapüügi vahendiks üks nakkevõrk.
(4) Soodla Kaunissaare veehoidlas on lubatud kutselise kalapüügi vahendiks üks nakkevõrk.
1) silmumõrd 45
2) silmutorbik 700
(1) Narva veehoidlas ja Narva jõe ülemjooksul kutselisel kalapüügil lubatud püügivahendid ja nende piirarv:
1) ääremõrd suu kõrgusega kuni 1 m 40
2) nakkevõrk 80
(2) Narva jõe alamjooksul on kutselisel kalapüügil lubatud püügivahendiks silmutorbik ja selle piirarv on 15 000.
1) nakke- või raamvõrk 26
2) avaveemõrd 2
3) ääremõrd 13
4) rivimõrd ehk angerjarüsa Mudajõe väljavoolul 1
1) nakke- või raamvõrk 2
2) ääremõrd 1
1) nakke- või raamvõrk 8
2) ääremõrd 9
3) rivimõrd ehk angerjarüsa Amme jõe väljavoolul 1
4) 100 õngekonksuga õngejada 5
2) avaveemõrd 1
3) ääremõrd 9
4) rivimõrd ehk angerjarüsa Amme jõe väljavoolul 1
5) 100 õngekonksuga õngejada 5
2) ääremõrd 2
1) silmutorbik Nõva jõel 50
2) silmutorbik Riguldi jõel 50
3) nakkevõrk Sutlepa merel jääaluseks püügiks 15
1) silmumõrd 17
2) silmutorbik 500
1) nakkevõrk 12
2) ääremõrd suu kõrgusega kuni 1 m 5
(2) Pärnu maakonna lõikes 1 nimetamata siseveekogudel kutselisel kalapüügil lubatud püügivahendid ja nende piirarv:
1) silmumõrd 15
2) silmutorbik 2000
(1) Nasva jõel on kutselisel kalapüügil lubatud püügivahendiks jõemõrd ja selle piirarv on 6.
(2) Mullutu lahel on kutselisel kalapüügil lubatud püügivahendiks ääremõrd suu kõrgusega 1 kuni 3 m ja selle piirarv on 4.
(3) Saare maakonna lõigetes 1 ja 2 nimetamata siseveekogudel on kutselisel kalapüügil lubatud püügivahendiks silmumõrd ja selle piirarv on 4.
1) ühe tiivaga mõrd 59
2) kaldanoot tiibade kogupikkusega kuni 50 m 7
3) avaveemõrd 2
4) nakke- või raamvõrk 11
5) ääremõrd suu kõrgusega kuni 1 m 9
1) ühe tiivaga mõrd 6
2) nakke- või raamvõrk 1
(3) Koosa (Liivanina) jõel on kutselisel kalapüügil lubatud püügivahendiks ühe tiivaga mõrd ja selle piirarv on 8.
(4) Kalli ja Kaevandu jõel kutselisel kalapüügil lubatud püügivahendid ja nende piirarv:
1) ühe tiivaga mõrd 5
2) nakke- või raamvõrk 3
3) ääremõrd suu kõrgusega kuni 1 m 1
(5) Keeri järvel kutselisel kalapüügil lubatud püügivahendid ja nende piirarv:
1) ühe tiivaga mõrd 4
2) nakke- või raamvõrk 6
3) kaldanoot tiibade kogupikkusega kuni 50 m 1
4) ääremõrd suu kõrgusega kuni 1 m 2
1) nakkevõrk 10
2) ääremõrd suu kõrgusega kuni 1 m 6
3) 100 õngekonksuga õngejada 6
4) kaldanoot tiibade kogupikkusega kuni 50 m või kuurits või liiv 2
peaministri ülesannetes Ivari PADAR
29.01.2009 nr 22 (RT I 2009, 9, 58) 9.02.2009
13.08.2009 nr 141 (RT I 2009, 44, 296) 24.08.2009
Määrus kehtestatakse «Kalapüügiseaduse» § 134 lõigete 3, 32 ja 4 alusel.
[RT I 2009, 9, 58 – jõust. 9.02.2009]
(1) Määrusega kehtestatakse 2009. aastaks:
1) kutselise kalapüügi võimalused kalapüügiks kaluri kalapüügiloa alusel;
2) kutselise kalapüügi võimalused kalalaeva kalapüügiloa alusel püügiks, mida kasutavad Läänemerel nii kalalaeva kalapüügiloa kui ka kaluri kalapüügiloa alusel püüdjad, ja püügivõimalused väljaspool Eesti Vabariigi jurisdiktsiooni oleval veealal, mida Euroopa Liit ei reguleeri.
(2) Määrusega kinnitatakse «Eesti Vabariigi Valitsuse ja Vene Föderatsiooni Valitsuse vahelise Peipsi, Lämmi- ja Pihkva järve kalavarude säilitamise ja kasutamise alase koostöö kokkuleppe» alusel Peipsi, Lämmi- ja Pihkva järvel Eesti Vabariigile 2009. aastaks eraldatud aastane lubatud saak.
(1) Lubatud püügivõimalused Läänemerel kalapüügiks kalalaeva kalapüügiloa alusel on järgmised:
1) räim Läänemere keskosas ja Soome lahes ehk Rahvusvahelise Mereuurimise Nõukogu (edaspidi ICES) alarajoonides 25 kuni 27, 28-2, 29 ja 32 – 14 876 tonni;
2) räim Liivi lahes ehk ICES alarajoonis 28-1 – 7697 tonni;
3) tursk Läänemere avaosas, Soome lahes ja Botnia lahes ehk ICES alarajoonides 25 kuni 32 – 968 tonni;
4) lõhe Läänemere avaosas ehk ICES alarajoonides 25 kuni 31 – 2088 isendit;
5) lõhe Soome lahes ehk ICES alarajoonis 32 – 200 isendit.
(1) Lubatud püügivõimalused Loode-Atlandi Kalandusorganisatsiooni (edaspidi NAFO) reguleeritaval veealal on järgmised:
(2) Teravmägede püügipiirkonnas on lubatud krevetipüügil ühel ajal viibida kolmel Eesti lipudokumendiga kalalaeval.
(1) Lubatud püügivõimalused Kirde-Atlandi Kalanduskomisjoni (edaspidi NEAFC) reguleeritaval veealal on järgmised:
(1) Edela-Atlandi avamere püügipiirkonnas, mis asub lõikes 3 toodud koordinaatide piirides, kuid jääb väljapoole rannikuriikide majandusvööndit, on lubatud püüda reguleerimata liike.
(3) Edela-Atlandi püügipiirkond on piiratud järgmiste joontega: Lõuna-Ameerika rannikut mööda 10° lõunalaiust kuni 20° läänepikkuseni ja sealt piki 20° meridiaani lõunasse 50° lõunalaiuseni, seejärel mööda 50° paralleeli läände kuni 50° läänepikkuseni, seejärel piki 50° meridiaani lõunasse 60° lõunalaiuseni, siis mööda 60° paralleeli läände 67°16' läänepikkuseni, seejärel põhja poole punktini, mille koordinaadid on 56°22' lõunalaiust ja 67°16' läänepikkust, edasi itta mööda 56°22' lõunalaiust punktini 65°43' läänepikkust, seejärel mööda joont, mis ühendab punkte 55°22' lõunalaiust ja 65°43' läänepikkust, 55°11' lõunalaiust ja 66°04' läänepikkust, 55°07' lõunalaiust ja 66°25' läänepikkust, siis piki Lõuna-Ameerika rannikut põhja suunas alguspunktini.
§ 14. Eesti Vabariigile eraldatud aastane lubatud saak Peipsi, Lämmi- ja Pihkva järvel
(1) «Eesti Vabariigi Valitsuse ja Vene Föderatsiooni Valitsuse vahelise Peipsi, Lämmi- ja Pihkva järve kalavarude säilitamise ja kasutamise alase koostöö kokkuleppe» alusel Peipsi, Lämmi- ja Pihkva järvel Eesti Vabariigile eraldatud aastane lubatud saak on 2009. aastal kalaliikide kaupa järgmine:
1) siig – 7 tonni;
[RT I 2009, 44, 296 – jõust. 24.08.2009]
2) rääbis – 1 tonn;
3) tint – 5 tonni;
4) latikas – 770 tonni;
5) koha – 600 tonni;
6) haug – 85 tonni;
8) ahven – 850 tonni;
9) särg – 360 tonni;
10) kiisk – 300 tonni;
11) vimb, säinas, linask, nurg, angerjas kokku – 50 tonni.
(2) «Kalapüügiseaduse» § 134 lõike 32 kohaselt ei loeta lõikes 1 nimetatud saake püügivõimalusteks «Kalapüügiseaduse» § 16 lõike 3 tähenduses.


Võnnu valla jäätmehoolduseeskiri - sisukord
§ 4 Jäätmevaldaja ja territooriumi haldaja on kohustused
§ 5 Jäätmete liigiti kogumine
§ 6 Jäätmete vedamine
§ 7 Korraldatud jäätmevedu
§ 8 Kogumismahutite ja kogumispunktide tehnilised nõuded
§ 9 Pakendijäätmed
§ 10 Ohtlikud jäätmed ja probleemtooted
§ 11 Biojäätmete kompostimine
§ 12 Jäätmekäitluskoha järelhoolduse nõuded
§ 13 Keskkonnareostuse likvideerimine
Vastu võetud 13.06.2012 nr 10
RT IV, 27.11.2013, 49
jõustumine 21.06.2012
27.09.2012 RT IV, 11.12.2013, 11 01.10.2012
Lisa 1 Ehitusjäätmete käitlemise nõuded
Lisa 2 Tervishoiu- ja veterinaarteenuse osutaja jäätmete käitlemise kord
Lisa 3 Võnnu valla tiheasustusala


text:
Eelotsusetaotlus – Keskkond – Direktiiv 85/337/EMÜ – Direktiiv 2011/92/EL – Uue loa saamiseks olemasoleva biogaasielektrijaama keskkonnamõju tagantjärele hindamise võimalus
Liidetud kohtuasjades C‑196/16 ja C‑197/16,
mille ese on Tribunale amministrativo regionale per le Marche (Marche maakonna halduskohus, Itaalia) 22. märtsi 2016. aasta otsustega ELTL artikli 267 alusel esitatud eelotsusetaotlused, mis saabusid Euroopa Kohtusse vastavalt 7. ja 8. aprillil 2016, menetlustes
Stefano Piatti (C‑197/16),
Rocco Tirabasso (C‑197/16),
Suolificio Roxy Srl (C‑197/16),
Azienda Sanitaria Unica Regionale – Marche (ASUR Marche) (C‑197/16),
koosseisus: koja president R. Silva de Lapuerta, kohtunikud E. Regan, J.‑C. Bonichot (ettekandja), C. G. Fernlund ja S. Rodin,
arvestades kirjalikus menetluses ja 8. märtsi 2017. aasta kohtuistungil esitatut,
– Comune di Corridonia, avvocato L. Forte,
– Comune di Loro Piceno, esindajad: avvocato L. Forte ja avvocato A. Alessandrini,
– Bartolini jt, esindajad: avvocato A. Alessandrini ja avvocato G. Contaldi,
– Provincia di Macerata, esindajad: avvocato S. Sopranzi ja avvocato F. Gentili,
– VBIO1 Società Agricola Srl, esindajad: avvocatessa A. Piccinini ja avvocato A. Santarelli,
– VBIO2 Società Agricola Srl, avvocatessa A. Piccinini,
– Itaalia valitsus, esindaja: G. Palmieri, keda abistas avvocato dello Stato M. G. Palatiello,
– Euroopa Komisjon, esindajad: C. Zadra ja L. Pignataro-Nolin,
1 Eelotsusetaotlused puudutavad ELTL artikli 191 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiivi 2011/92/EL teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (ELT 2012, L 26, lk 1) artikli 2 tõlgendamist.
2 Taotlused on esitatud Comune di Corridonia (Corridonia omavalitsusüksus, Itaalia) ja Comune di Loro Piceno (Loro Piceno omavalitsusüksus, Itaalia) ning Marcello Bartolini ja teiste eraisikute (edaspidi „M. Bartolini jt“) kohtuvaidlustes Provincia di Macerataga (Macerata provints, Itaalia) otsuste üle, millega provints pärast elektrijaamade valmisehitamist ja käikuandmist ning esimese loa tühistamist läbi viidud hindamismenetluste tulemusena tagantjärele tuvastas, et äriühingutele VBIO1 Società Agricola Srl (edaspidi „VBIO1“) ja VBIO2 Società Agricola Srl (edaspidi „VBIO2“) kuuluvad biogaasielektrijaamad vastavad keskkonnanõuetele.
3 Nõukogu 27. juuni 1985. aasta direktiivi 85/337/EMÜ teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (EÜT 1985, L 175, lk 40; ELT eriväljaanne 15/01, lk 248), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiiviga 2009/31/EÜ (ELT 2009, L 140, lk 114), (edaspidi „direktiiv 85/337“) põhjenduses 6 on märgitud:
„[T]õenäolise olulise keskkonnamõjuga riiklike ja eraprojektide teostusluba tuleks anda ainult pärast nende projektide tõenäolise olulise keskkonnamõju eelnevat hindamist; […]“
4 Direktiivi 85/337 artikli 2 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Liikmesriigid võtavad kõik vajalikud meetmed tagamaks, et enne loa andmist hinnatakse muu hulgas oma laadi, mahu või asukoha tõttu keskkonda oluliselt mõjutada võivaid projekte. Sellised projektid on määratletud artiklis 4.“
5 Direktiivi artikli 4 lõigetes 1–3 on nähtud ette:
„1. „Kui artikli 2 lõikest 3 ei tulene teisiti, hinnatakse I lisas loetletud klassidesse kuuluvaid projekte artiklite 5–10 kohaselt.
2. „Kui artikli 2 lõikest 3 ei tulene teisiti, teevad liikmesriigid II lisas loetletud tööde puhul:
3. Lõike 2 alusel üksikjuhtumeid uurides või künniseid või tingimusi kehtestades võetakse arvesse asjakohaseid III lisas sätestatud valikutingimusi.“
6 Direktiiv 85/337 on asendatud direktiiviga 2011/92, mis näeb ette eelmistes punktides osundatud sätetega sisuliselt identsed sätted.
7 3. aprilli 2006. aasta seadusandliku dekreedi nr 152 keskkonnaõigusnormide kohta (decreto legislativo n. 152 – Norme in materia ambientale; GURI nr 88 regulaarne lisa, 14.4.2006) artikkel 29 näeb ette:
„1. Selliste ehitus- ja tööprojektide puhul, mille suhtes kohaldatakse käesoleva dekreedi sätteid, on keskkonnamõju hindamine loa või nõusoleku andmise eeltingimus või vastava menetluse lahutamatu osa. Loa või nõusoleku andmise otsused, mis on vastu võetud ilma keskkonnamõju eelneva hindamiseta, kui see oli nõutav, võidakse seaduse rikkumise tõttu tühistada.
4. Juhul kui on tehtud ehitus- ja muid töid, mille projekt ei ole läbinud esialgset kontrolli või hindamist, mistõttu on rikutud käesoleva III jaotise sätteid, ja juhul kui on tegemist lõplikes otsustes ette nähtud olulise rikkumisega, hindab pädev asutus juba tekitatud ja sanktsiooni määramisest tuleneva keskkonnakahju suurust ning annab seejärel korralduse tööd peatada ja võib anda lammutamiskorralduse ning keskkonna ja asukoha endise seisukorra taastamise korralduse vastutava isiku poolt ja kulul, määrates kindlaks selle tähtajad ja korra. Korralduse täitmata jätmise korral võtab pädev asutus meetmeid omal algatusel rikkumise toime pannud isiku kulul. Kulude hüvitamine toimub riigi tulude sissenõudmist käsitleva 14. aprilli 1910. aasta kuningliku dekreediga nr 639 kinnitatud riigi tulude sissenõudmist reguleerivate seadusesätete konsolideeritud redaktsiooniga ette nähtud alustel ja korras.
5. Kui pärast eelnevat keskkonnamõju hindamist antud load või kontsessioonid või projekti keskkonnasõbralikkusele antud hinnang tühistatakse kohtus või teeb seda ametiasutus oma kaalutlusõiguse alusel, kasutatakse lõikes 4 nimetatud volitusi pärast uut keskkonnamõju hindamist.“
Kohtuasi C‑196/16
8 VBIO1 esitas 19. oktoobril 2011 Regione Marchele (Marche maakond, Itaalia) taotluse loa saamiseks, et rajada Corridonia omavalitsusüksuse territooriumile jaam, kus elektrienergiat toodetakse biomassi anaeroobsel lagundamisel saadud biogaasist, ning seda seal käitada.
9 Vastavalt Marche maakonna seadusele nr 7/2004 (legge Regione Marche n. 7/2004) esitas VBIO1 selle projekti 4. oktoobril 2011 ka Macerata provintsile, et viimane teeks esialgse analüüsi keskkonnamõju hindamise vajaduse kohta.
10 See menetlus siiski lõpetati 26. jaanuaril 2012 pärast seda, kui Marche maakonna seadust nr 7/2004 muudeti Marche maakonna seadusega nr 20/2011 (legge Regione Marche n. 20/2011), mis jõustus 9. novembril 2011 ja mille kohaselt on keskkonnamõju hindamisest vabastatud projektid, mille soojusvõimsus ei ületa teatavat künnist.
11 Sellest tulenevalt andis Marche maakond 5. juuni 2012. aasta otsusega loa kõnealuse käitise rajamiseks ja käitamiseks Corridonia omavalitsusüksuses, kes vaidlustas selle otsuse Tribunale amministrativo regionale per le Marches (Marche maakonna halduskohus, Itaalia).
12 Nimetatud kohus tühistas selle otsuse 10. oktoobri 2013. aasta kohtuotsusega põhjusel, et Marche maakonna seadus nr 20/2011 ei ole kohaldatav ja igal juhul on selle seaduse asjasse puutuvad sätted vastuolus direktiiviga 2011/92. Consiglio di Stato (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu, Itaalia) jättis selle kohtuotsuse muutmata.
13 Tühistamise tagajärgi arvestades peatas VBIO1 asjaomase käitise rajamise ja esitas Macerata provintsile taotluse teha esialgne analüüs käitise keskkonnamõju hindamise vajaduse kohta.
14 Macerata provints otsustas 15. novembril 2013, et hindamine on vajalik, ning seejärel andis 7. juulil 2014 hinnangu, et käitis vastab keskkonnaalastele nõuetele.
15 Corridonia omavalitsusüksus esitas Tribunale amministrativo regionale per le Marchele (Marche maakonna halduskohus) kaebuse nende otsuste tühistamise nõudes, väites, et hindamine, mis läbi viidi, ei ole kooskõlas ei ELTL artikliga 191 ega direktiivi 85/337, mis on asendatud direktiiviga 2011/92, artikli 2 lõigetega 1–3, kuna see on korraldatud pärast asjaomase käitise rajamist.
Kohtuasi C‑197/16
16 VBIO2 esitas 16. detsembril 2011 Marche maakonnale taotluse loa saamiseks, et rajada Loro Piceno omavalitsusüksuse territooriumile sama liiki elektrijaam, nagu on arutusel kohtuasjas C‑196/16, ning seda seal käitada.
17 Luba väljastati VBIO2le 29. juunil 2012, korraldamata eelnevalt käitise keskkonnamõju hindamist.
18 Loro Piceno omavalitsusüksus ning M. Bartolini jt vaidlustasid selle otsuse Tribunale amministrativo regionale per le Marches (Marche maakonna halduskohus).
19 Corte costituzionale (Itaalia konstitutsioonikohus) tuvastas 22. mai 2013. aasta otsusega (nr 93/2013), et Marche maakonna seadus nr 3/2012 (legge Regione Marche n. 3/2012), millega tunnistati kehtetuks Marche maakonna 20. aprilli 2012. aasta seadus nr 7/2004 – muutmata siiski nende projektide kindlakstegemise kriteeriume, mille puhul keskkonnamõju hindamine on nõutav – oli põhiseadusega vastuolus põhjusel, et see ei vastanud liidu õigusele, kuna ei kehtestanud nõuet võtta arvesse direktiivi 2011/92 III lisas sätestatud kriteeriume kooskõlas selle direktiivi artikli 4 lõikega 3.
20 Tribunale amministrativo regionale per le Marche (Marche maakonna halduskohus) tühistas 10. oktoobri 2013. aasta VBIO2le väljastatud loa ja VBIO2 esitas selle peale kaebuse Consiglio di Statole (kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu).
21 VBIO2 esitas Macerata provintsile taotluse teha esialgne analüüs asjaomase käitise keskkonnamõju hindamise vajaduse kohta.
22 Macerata provints leidis 19. novembri 2013. aasta otsuses, et hindamise läbiviimine on vajalik.
23 Loro Piceno omavalitsusüksus ning M. Bartolini jt esitasid Tribunale amministrativo regionale per le Marchele (Marche maakonna halduskohus) kaebuse otsuse tühistamise nõudes ja taotluse otsuse kehtivuse peatamiseks esialgse õiguskaitse raames.
24 Kohus jättis kaebuse rahuldamata põhjendusel, et pelgalt asjaolu, et kõnealuse käitise keskkonnamõju hindamise läbiviimine on vajalik, ei tekita ümbruskonna elanikele suurt ja korvamatut kahju.
25 Macerata provintsi pädevad asutused võtsid 10. veebruaril 2015 vastu otsuse, millega tuvastati, et põhikohtuasjas arutusel olev käitis vastab keskkonnanõuetele.
26 Loro Piceno omavalitsusüksus ning M. Bartolini jt esitasid Tribunale amministrativo regionale per le Marchele (Marche maakonna halduskohus) kaebuse selle otsuse tühistamise nõudes.
27 Tribunale amministrativo regionale per le Marche (Marche maakonna halduskohus) otsustas seonduvalt kohtuasjadega C‑196/16 ja C‑197/16 menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas ELTL artiklis 191 ja direktiivi [2011/92] artiklis 2 sätestatut silmas pidades on liidu õigusega kooskõlas keskkonnamõju hindamise vajalikkuse kontrollimise menetluse korraldamine (ja hiljem ehk ka keskkonnamõju hindamine) pärast rajatise valmimist, juhul kui liikmesriigi kohus on loa tühistanud keskkonnamõju hindamise vajalikkuse kontrollimata jätmise pärast, sest projekt oli sellest kontrollimisest vabastatud liikmesriigi õigusnormide alusel, mis on liidu õigusega vastuolus?“
28 Neis kahes kohtuasjas soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitust, kas ELTL artikliga 191 ja direktiivi 2011/92 artikliga 2 on sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas vastuolus see, et olukord, kus direktiivi 85/337 kohaselt nõutav rajatise projekti keskkonnamõju hindamine on tegemata jäetud, seadustatakse pärast käitise jaoks väljastatud loa tühistamist hindamise läbiviimisega tagantjärele, kui rajatis on valminud ja käiku antud.
29 Sissejuhatuseks olgu märgitud, et ELTL artikkel 191, mille lõikes 2 on sätestatud keskkonna valdkonna üldised eesmärgid (vt selle kohta kohtuotsus, 4.3.2015, Fipa Group jt, C‑534/13, EU:C:2015:140, punkt 39 ja seal viidatud kohtupraktika), ei ole esitatud küsimustele vastamisel asjassepuutuv.
30 Pealegi põhinevad eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused eeldusel, mille kohaselt mõlema põhikohtuasjas arutusel oleva käitise keskkonnamõju hindamine oleks direktiivi 85/337 artikli 2 lõike 1 alusel tulnud eelnevalt läbi viia, mille hindamine on selle kohtu pädevuses.
31 Lõpuks seoses probleemiga, kas esitatud küsimusele vastamisel tuleb arvesse võtta direktiivi 85/337, mis kehtis VBIO1 ja VBIO2 esimese loataotluse esitamise ajal, või direktiivi 2011/92, mis kehtis teise taotluse esitamise ajal, kui neile väljastatud esimene luba oli tühistatud, piisab sedastamisest, et mõlema direktiivi sätted, mis omavad või võivad omada asjas tähtsust, eeskätt artikli 2 lõige 1, on igal juhul sisult identsed.
32 Seoses võimalusega seadustada tagantjärele olukord sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas, kus direktiivi 85/337 kohaselt nõutav rajatise projekti keskkonnamõju hindamine on tegemata jäetud, tuleb osundada direktiivi artikli 2 lõiget 1, mis nõuab, et keskkonda oluliselt mõjutada võivaid projekte artikli 4 tähenduses koostoimes sama direktiivi I ja II lisaga hinnataks enne loa andmist (kohtuotsus, 7.1.2004, Wells, C‑201/02, EU:C:2004:12, punkt 42).
33 Ka Euroopa Kohus on rõhutanud, et keskkonnamõju tuleb hinnata eelnevalt, mis on põhjendatud vajadusega, et pädev asutus võtaks keskkonnale avaldatavat mõju otsustamisel arvesse kogu tehnilise kavandamise ja otsustamise võimalikult varajases etapis, kusjuures reostuse või saaste tekkimist tuleb pigem takistada nende tekkekohas, kui võidelda nende tagajärgede hilisema kõrvaldamise eest (kohtuotsus, 3.7.2008, komisjon vs. Iirimaa, C‑215/06, EU:C:2008:380, punkt 58).
34 Samas ei leidu ei direktiivis 85/337 ega direktiivis 2011/92 sätteid, mis reguleeriksid eelneva hindamise kohustuse rikkumise tagajärgi.
35 ELL artiklis 4 sätestatud lojaalse koostöö põhimõtte kohaselt on aga liikmesriigid kohustatud kõrvaldama liidu õiguse sellise rikkumise õigusvastased tagajärjed. Liikmesriigi pädevad asutused on seega kohustatud võtma oma pädevuse piires kõik vajalikud meetmed tekkinud keskkonnamõju hindamise tegemata jätmise heastamiseks, näiteks juba väljastatud loa ära võtma või selle kehtivuse peatama, et hindamine läbi viia (vt selle kohta kohtuotsused, 7.1.2004, Wells, C‑201/02, EU:C:2004:12, punktid 64 ja 65; 3.7.2008, komisjon vs. Iirimaa, C‑215/06, EU:C:2008:380, punkt 59, ja 28.2.2012, Inter-Environnement Wallonie ja Terre wallonne, C‑41/11, EU:C:2012:103, punktid 42, 43 ja 46).
36 Ühtlasi on asjaomane liikmesriik kohustatud hüvitama kogu keskkonnamõju hindamata jätmise tõttu tekkinud kahju, kui hindamine oli liidu õiguse kohaselt nõutav (kohtuotsus, 7.1.2004, Wells, C‑201/02, EU:C:2004:12, punkt 66).
37 Euroopa Kohus on siiski selgitanud, et liidu õigus ei takista seda, et liikmesriigi õigusnormid lubavad teatud juhtudel seadustada liidu õigusega vastuolus olevaid toiminguid või akte (kohtuotsused, 3.7.2008, komisjon vs. Iirimaa, C‑215/06, EU:C:2008:380, punkt 57; 15.1.2013, Križan jt, C‑416/10, EU:C:2013:8, punkt 87, ja 17.11.2016, Stadt Wiener Neustad, C‑348/15, EU:C:2016:882, punkt 36).
38 Euroopa Kohus on täpsustanud, et seadustamise võimalus peab olema allutatud tingimusele, et seeläbi ei anta huvitatud isikutele võimalust hiilida kõrvale liidu õiguse eeskirjade täitmisest või olla vabastatud nende täitmisest ning et selline võimalus on rakendatav vaid erandkorras (kohtuotsused, 3.7.2008, komisjon vs. Iirimaa, C‑215/06, EU:C:2008:380, punkt 57; 15.1.2013, Križan jt, C‑416/10, EU:C:2013:8, punkt 87, ja 17.11.2016, Stadt Wiener Neustad, C‑348/15, EU:C:2016:882, punkt 36).
39 Sellest tulenevalt on Euroopa Kohus tuvastanud, et õigusnormid, mille kohaselt seadustamise luba, mille võib anda isegi siis, kui see ei ole erandlike asjaolude tõttu põhjendatud, tekitab samasuguse tagajärje kui eelnevalt väljastatud ehitusluba, ei vasta direktiivi 85/337 nõuetele (vt selle kohta kohtuotsused, 3.7.2008, komisjon vs. Iirimaa, C‑215/06, EU:C:2008:380, punkt 61, ja 17.11.2016, Stadt Wiener Neustad, C‑348/15, EU:C:2016:882, punkt 37).
40 Sama kehtib ka seadusandliku meetme kohta, mis isegi tagantjärele hindamist nõudmata ning ilma, et tegemist oleks konkreetsete erakorraliste asjaoludega, lubaks lugeda keskkonnamõju hindamise läbinuks projekti, mille keskkonnamõju oleks direktiivi 85/337 artikli 2 lõike 1 kohaselt pidanud hindama, ja see kehtib isegi siis, kui meede hõlmab üksnes projekte, millele antud luba ei saa enam siseriiklikus õiguses sätestatud vaidlustamistähtaja möödumise tõttu vahetult vaidlustada (vt selle kohta kohtuotsus, 17.11.2016, Stadt Wiener Neustad, C‑348/15, EU:C:2016:882, punktid 38 ja 43).
41 Lisaks hindamine, mis on läbi viidud pärast käitise valmisehitamist ja käikuandmist, ei saa piirduda rajatise tulevase keskkonnamõju hindamisega, vaid peab võtma ühtlasi arvesse pärast rajatise valmimist avaldunud keskkonnamõju.
42 Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on hinnata, kas põhikohtuasjas käsitletavad õigusnormid vastavad neile nõuetele. Siiski tuleb juhtida selle kohtu tähelepanu, et asjaolu, et asjaomased äriühingud on võtnud vajalikke meetmeid, et lasta võimalusel korraldada oma projekti keskkonnamõju hindamine, et pädevate asutuste keeldumine nende taotluste rahuldamisest põhines siseriiklikel sätetel, mille vastuolu liidu õigusega on alles hiljem Corte costituzionale (konstitutsioonikohus) otsusega tuvastatud, ja et asjaomaste rajatiste tegevus on peatatud, näitab pigem seda, et toimunud seadustamine ei olnud riigisisese õigusega lubatud tingimustel, mis sarnaneksid tingimustega, mis olid arutusel kohtuasjas, milles on tehtud 3. juuli 2008. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (C‑215/06, EU:C:2008:380, punkt 61), ja sellega ei ole püütud kõrvale hiilida liidu õiguse sätete kohaldamisest.
43 Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et juhul kui direktiivi 85/337 kohaselt nõutav projekti keskkonnamõju hindamine on tegemata jäetud, siis liidu õigus ühelt poolt nõuab, et liikmesriigid kõrvaldaksid selle tegematajätmise õigusvastased tagajärjed, ja teiselt poolt ei takista keskkonnamõju hindamise läbiviimist olukorra seadustamiseks pärast asjaomase rajatise valmimist ja käikuandmist, tingimusel et:
– riigisiseste õigusnormidega, mis seadustamist lubavad, ei anta huvitatud isikutele võimalust liidu õigusnormide täitmisest kõrvale hiilida või olla nende täitmisest vabastatud ja
– olukorra seadustamiseks läbiviidav hindamine ei puuduta üksnes rajatise tulevast keskkonnamõju, vaid võtab arvesse ka pärast rajatise valmimist avaldunud keskkonnamõju.
Juhul kui on tegemata jäetud projekti keskkonnamõju hindamine, mis on nõutav tulenevalt nõukogu 27. juuni 1985. aasta direktiivist 85/337/EMÜ teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta direktiiviga 2009/31/EÜ, siis liidu õigus ühelt poolt nõuab, et liikmesriigid kõrvaldaksid selle tegematajätmise õigusvastased tagajärjed, ja teiselt poolt ei takista keskkonnamõju hindamise läbiviimist olukorra seadustamiseks pärast asjaomase rajatise valmimist ja käikuandmist, tingimusel et:

matches: kohus Kohus kohus kohus Kohus Kohus Kohus Kohus


Riigi 2009. aasta teise lisaeelarve seadusega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse rakendamise seadus – Riigi Teataja
Riigi 2009. aasta teise lisaeelarve seadusega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse rakendamise seadus
Riigi 2009. aasta teise lisaeelarve seadusega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse rakendamise seadus - sisukord
§ 1 Erisus teenuse eest arve esitamisel ja käibemaksu arvestamisel
§ 2 Käibedeklaratsiooni esitamine hilinemisega
§ 3 Puuduste kõrvaldamine käibedeklaratsioonis
§ 4 Maksumaksja tegevus käibemaksu deklareerimisel ja tasumisel
§ 5 Füüsilisest isikust ettevõtja käive
§ 6 Lihtsustatud arvel märgitud käibemaksusumma
§ 7 Kauba ja teenuse hinna avaldamine
§ 8 Teenuse hinna muutmine
§ 9 Kestvuslepingus kokku lepitud hinna muutmine
§ 10 Kahju hüvitamine
§ 11 Käibemaksuseaduse muutmine
RT I 2009, 46, 307
09.09.2009 otsus nr 527
Vastu võetud 01.09.2009
§ 1. Erisus teenuse eest arve esitamisel ja käibemaksu arvestamisel
Teenuse eest, mille osutamine kestab kauem kui käibemaksu maksustamisperiood, on kuni 2009. aasta 31. detsembrini lubatud esitada arve ning arvestada käibemaksu kuni 2009. aasta 30. juunini osutatud teenuse eest 18-protsendise maksumääraga, sõltumata käibemaksuseaduse § 11 lõikes 4 sätestatust.
§ 2. Käibedeklaratsiooni esitamine hilinemisega
2009. aasta juulikuu käibedeklaratsiooni tähtajaks esitamata jätmise puhul ei rakendata maksukorralduse seaduse §-s 91 sätestatud sunniraha ja seda ei loeta maksuhalduri tegevuse takistamiseks maksukorralduse seaduse § 154 mõistes, kui see deklaratsioon on esitatud hiljemalt 2009. aasta 30. septembril.
§ 3. Puuduste kõrvaldamine käibedeklaratsioonis
2009. aasta juulikuu käibedeklaratsioonis käibemaksumäära tõusuga seotud puuduste kõrvaldamata jätmisel ei rakendata kuni 2009. aasta 30. septembrini maksukorralduse seaduse §-s 91 sätestatud sunniraha.
§ 4. Maksumaksja tegevus käibemaksu deklareerimisel ja tasumisel
Kui maksumaksja arvutas 2009. aasta juulikuu käibedeklaratsioonis ja tasus selle deklaratsiooni alusel ekslikult käibemaksu 18 protsenti maksustatavast väärtusest, ei loeta tema tegevust maksude maksmisest kõrvalehoidumiseks maksukorralduse seaduse § 1531 mõistes.
§ 5. Füüsilisest isikust ettevõtja käive
Füüsilisest isikust ettevõtja, kes käibemaksu arvestamisel lähtub käibemaksuseaduse §-s 44 sätestatud erikorrast, võib maksta käibemaksu 18-protsendises määras pärast 2009. aasta 1. juulit toimunud käibe osas juhul, kui ostjale väljastati arve ning kaup lähetati või tehti kättesaadavaks või teenus osutati enne 2009. aasta 1. juulit.
§ 6. Lihtsustatud arvel märgitud käibemaksusumma
Käibemaksuseaduse § 37 lõike 9 alusel väljastatud lihtsustatud arvel märgitud käibemaksusumma võib kuni 2009. aasta 30. septembrini olla arvestatud 18-protsendise maksumääraga ning erineda käibedeklaratsioonis deklareerimisele ja tasumisele kuuluvast käibemaksusummast, mis on arvestatud 20-protsendise maksumääraga.
§ 7. Kauba ja teenuse hinna avaldamine
(1) Kuni 2009. aasta 30. septembrini rakendatakse tarbijakaitseseaduse § 7 selliselt, et maksmisele kuuluv summa võib olla kuni 1,7 protsenti suurem kui kaubale või selle müügipakendile märgitud või kauba vahetusse lähedusse välja pandud müügihind või ühikuhind.
(2) Kuni 2009. aasta 30. septembrini rakendatakse tarbijakaitseseaduse § 8 selliselt, et maksmisele kuuluv summa võib olla kuni 1,7 protsenti suurem kui teenuse osutamise kohta välja pandud pakutavate teenuste hinnakirjas või teenuse hinna arvutamise aluseid kirjeldavas muus dokumendis märgitud müügihind või ühikuhind.
§ 8. Teenuse hinna muutmine
2009. aasta 1. juulil jõustunud käibemaksuseaduse § 15 lõike 1 muudatusest tulenevalt võib isik, kelle poolt osutatava teenuse hinna määramise kohustuslikud reeglid sätestatakse seaduses või seaduse alusel, osutada nimetatud teenust kuni 1,7 protsenti kõrgema hinnaga seaduses või seaduse alusel sätestatud kohustusliku kooskõlastamise, nõusoleku taotlemise, teavitamise või avaldamise reegleid järgimata, kui tema poolt osutatava teenuse hind oli määratud koos käibemaksuga.
§ 9. Kestvuslepingus kokku lepitud hinna muutmine
Enne 2009. aasta 1. juulit sõlmitud kestvuslepingus koos käibemaksuga kokku lepitud lõpphinda võib tulenevalt käibemaksuseaduse § 15 lõikes 1 tehtud ning 2009. aasta 1. juulil jõustunud muudatusest ühepoolselt tõsta kuni 1,7 protsendi võrra, kui:
1) pooled ei ole enne käesoleva paragrahvi jõustumist kokku leppinud teisiti või
2) asja või teenuse müüja ei ole enne käesoleva paragrahvi jõustumist teatanud lõpphinna muutmata jätmisest.
§ 10. Kahju hüvitamine
(1) Isik võib kuni 2009. aasta 31. oktoobrini taotleda seoses käibemaksuseaduse § 15 lõike 1 muudatuse jõustumisega 2009. aasta 1. juulil tekkinud täiendavate tööjõukulude hüvitamist, kui ta tõendab järgmist:
(2) Kahju hüvitamise taotluse vaatab Rahandusministeerium läbi 30 päeva jooksul selle saamisest arvates.
(3) Valdkonna eest vastutav minister võib määrusega kehtestada taotluste läbivaatamise korra.
§ 11. Käibemaksuseaduse muutmine
Tunnistada kehtetuks käibemaksuseaduse (RT I 2003, 82, 554; 2009, 35, 232) § 15 lõige 7.
§ 12. Riigi 2009. aasta teise lisaeelarve seadusega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse muutmine
Riigi 2009. aasta teise lisaeelarve seadusega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse (RT I 2009, 35, 232) § 23 täiendatakse lõikega 5 järgmises sõnastuses:
« (5) Käesoleva seaduse rakendamine sätestatakse selle seaduse rakendamise seaduses.»
(2) Käesoleva seaduse § 1–8, 11 ja 12 rakendatakse tagasiulatuvalt alates 2009. aasta 1. juulist.


text:
Raha ja väärtpaberite veo kord – Riigi Teataja
Raha ja väärtpaberite veo kord
Raha ja väärtpaberite veo kord - sisukord
§ 2 Raha ja väärtpaberite valve ja kaitse tingimused
§ 3 Euroopa Liidu euro sularaha piiriülese maanteeveo riiklik kontaktpunkt
RT I, 06.07.2016, 33
Vastu võetud 01.07.2016 nr 71
Määrus kehtestatakse turvaseaduse § 3 lõike 3 alusel.
(1) Määrusega reguleeritakse raha ja väärtpaberite veoga seotud turvateenuse osutamist ning määratakse Euroopa Liidu euro sularaha piiriülese maanteeveo riiklik kontaktpunkt.
(2) Raha ja väärtpaberite veoga seotud turvateenus käesoleva määruse tähenduses on turvaseaduse § 4 lõike 1 punktis 2 sätestatud vallasvara valve ja kaitse turvateenus.
(3) Turvakohver käesoleva määruse tähenduses on raha või väärtpaberite veoks spetsiaalselt toodetud kohver või kohvrisüsteem, mis tagab ründe korral ohu esmase tõrje või muudab selles veetava raha või väärtpaberi kasutuskõlbmatuks.
§ 2. Raha ja väärtpaberite valve ja kaitse tingimused
(1) Raha ja väärtpaberite kaitse ja valve tingimused määratakse turvaseaduse § 5 alusel sõlmitavas turvateenuse lepingus.
(2) Kui veose väärtus ületab korrakaitseseaduse § 5 lõike 8 punktis 2 sätestatud suure väärtusega varalise hüve piiri, peab raha ja väärtpaberite veol olema vähemalt kaks tulirelvaga relvastatud turvatöötajat või üks tulirelvaga relvastatud turvatöötaja ja peab kasutama turvakohvrit.
(3) Kui veose väärtus ületab 1 000 000 eurot, peab raha ja väärtpaberite veol olema vähemalt kaks tulirelvaga relvastatud turvatöötajat ning peab kasutama soomustatud sularahaveosõidukit või turvakohvrit.
(4) Kui veose väärtus ületab 4 000 000 eurot, võib raha ja väärtpaberite vedu toimuda ainult kooskõlastatult Politsei- ja Piirivalveametiga.
(5) Turvaettevõtja teavitab Politsei- ja Piirivalveametit raha ja väärtpaberite veoga seotud teenuse osutamisest turvaseaduse §-s 15 sätestatud tingimustel ja korras.
§ 3. Euroopa Liidu euro sularaha piiriülese maanteeveo riiklik kontaktpunkt
Euroopa Liidu euro sularaha piiriülese maanteeveo riiklikuks kontaktpunktiks on Politsei- ja Piirivalveamet.
Vabariigi Valitsuse 11. mai 2004. a määrus nr 187 „Raha ja väärtpaberite veo kord” tunnistatakse kehtetuks.
Riigihalduse minister siseministri ülesannetes

matches:
§ 2
§ 3
§ 3
§ 4
§ 2
§ 5
§ 5
§ 3


text:
Nõuded kodumajapidamises kasutamiseks mõeldud pesumasin-kuivati energiamärgistusele, tootekirjeldusele ja tehnilisele dokumentatsioonile – Riigi Teataja
Nõuded kodumajapidamises kasutamiseks mõeldud pesumasin-kuivati energiamärgistusele, tootekirjeldusele ja tehnilisele dokumentatsioonile - sisukord
§ 2 Energiamärgistus
§ 3 Tootekirjeldus
§ 4 Tehniline dokumentatsioon
§ 5 Müügiks ja kasutamiseks pakkumine sidevahendi kaudu
§ 6 Pesumasin-kuivati energiatõhususe klass
§ 7 Energiatarbe määramine
RT I 2010, 75, 582
Vastu võetud 12.10.2010 nr 82
Määrus kehtestatakse «Toote nõuetele vastavuse seaduse» § 5 lõike 4 ja Vabariigi Valitsuse 26. augusti 2010. a määruse nr 123 «Volituste andmine tootele nõuete ja vastavushindamise korra kehtestamiseks ning turujärelevalveasutuse määramiseks» § 1 lõike 1 punkti 2 ja lõike 2 alusel.
(1) Määrus kehtestab nõuded kodumajapidamises kasutamiseks mõeldud elektrivõrgust toidetava pesumasin-kuivati (edaspidi pesumasin-kuivati) energiamärgistusele, tootekirjeldusele ja tehnilisele dokumentatsioonile.
1) kasutatud pesumasin-kuivatile ja enne 1998. aasta 31. jaanuari turule lastud pesumasin-kuivatile;
2) pesumasin-kuivatile, mis võib lisaks elektrile kasutada ka muid energiaallikaid.
§ 2. Energiamärgistus
(1) Pesumasin-kuivati peab olema tootja, tema volitatud esindaja või importija (edaspidi tarnija) poolt varustatud määruse lisas 1 esitatud vormi kohase energiamärgistusega.
(2) Energiamärgistus võib sisaldada ka andmeid pesumasin-kuivati poolt tekitatava müra kohta.
(3) Energiamärgistus paigaldatakse selgelt nähtavalt pesumasin-kuivati esiküljele või peale.
§ 3. Tootekirjeldus
(1) Pesumasin-kuivati tootekirjelduses olevad andmed võib esitada ka tabelina, mis hõlmab mitut sama tarnija poolt tarnitavat mudelit ja mille puhul ettenähtud andmed esitatakse lõikes 2 kindlaksmääratud järjekorras, välja arvatud juhul, kui nad sisalduvad juba pesumasin-kuivati üldkirjelduses.
(2) Pesumasin-kuivati tootekirjelduses esitatakse järgmised andmed:
1) tarnija kaubamärk;
2) tarnija mudelitähis;
3) mudeli energiatõhususe klass, mis määratakse kindlaks vastavalt lisale 2 ja väljendatakse kujul «Energiatõhususe klass .... skaalas A (vähem tarbiv) kuni G (rohkem tarbiv)»; need andmed võib esitada tabelis muul viisil, kui on selge, et skaala on A-st (vähem tarbiv) kuni G-ni (rohkem tarbiv);
4) kui andmed on esitatud tabelis ja kui mõnele tabelis loetletud mudelile on antud Euroopa Liidu ökomärgis, võib selle teabe tabelisse juurde lisada; sel juhul on rea pealkiri «Euroopa Liidu ökomärgis» ja tabelisse kantakse ökomärgise koopia;
5) pesumasin-kuivati energiatarve kilovatt-tundides täielikus töötsüklis (pesemine, tsentrifuugimine ja kuivatamine) pesemisprogrammi «puuvill 60 °C» ja kuivatamisprogrammi «säilituskuiv puuvill» kasutamisel, mis määratakse kindlaks vastavalt harmoneeritud standarditele;
6) pesumasin-kuivati energiatarve kilovatt-tundides ainult pesemisel ja tsentrifuugimisel pesemisprogrammi «puuvill 60 °C» kasutamisel, mis määratakse kindlaks vastavalt harmoneeritud standarditele;
7) pesumasin-kuivati pesemistulemuse klass, mis määratakse kindlaks vastavalt lisale 2 ja väljendatakse kujul «pesemistulemuse klass .... skaalas A (parem) kuni G (halvem)»; need andmed võib esitada muul viisil, kui on selge, et skaala on A-st (parem) kuni G-ni (halvem);
8) pesumasin-kuivati tsentrifuugimistõhusus pesemisprogrammi «puuvill 60 °C» kasutamisel, mis määratakse kindlaks vastavalt harmoneeritud standarditele ja esitatakse kujul «vee püsimine pärast tsentrifuugimist ....% (protsentides kuiva pesu kaalust)»;
9) pesumasin-kuivati maksimaalne tsentrifuugimiskiirus pööret minutis (p/min) pesemisprogrammi «puuvill 60 °C» kasutamisel, mis määratakse kindlaks vastavalt harmoneeritud standarditele;
10) pesumasin-kuivati täitekogus kilogrammides pesemisprogrammi «puuvill 60 °C» kasutamisel, mis määratakse kindlaks vastavalt harmoneeritud standarditele;
11) pesumasin-kuivati täitekogus kilogrammides kuivatamisprogrammi «säilituskuiv puuvill» kasutamisel, mis määratakse kindlaks vastavalt harmoneeritud standarditele;
12) pesumasin-kuivati veetarve liitrites täielikus töötsüklis (pesemine, tsentrifuugimine ja kuivatamine) pesemisprogrammi «puuvill 60 °C» ja kuivatamisprogrammi «säilituskuiv puuvill» kasutamisel, mis määratakse kindlaks vastavalt harmoneeritud standarditele;
13) pesumasin-kuivati veetarve liitrites töötsüklis pesemine ja tsentrifuugimine, pesemisprogrammi «puuvill 60 °C» kasutamisel, mis määratakse kindlaks vastavalt harmoneeritud standarditele;
14) pesumasin-kuivati programmi ajaline kestus täielikus töötsüklis (pesemine, tsentrifuugimine ja kuivatamine) pesemisprogrammi «puuvill 60 °C» ja kuivatamisprogrammi «säilituskuiv puuvill» kasutamisel nominaalsel täitekogusel, mis määratakse kindlaks vastavalt harmoneeritud standarditele;
15) tarnijad võivad lisada muid pesemis- ja kuivatamisprogramme käsitlevaid andmeid, mis on nimetatud punktides 5–14;
16) pesumasin-kuivati hinnanguline aastane energia- ja veetarve, mis vastab 200-le punktides 5 ja 12 sätestatud tarbimisele; see teave tuleb esitada kujul: «hinnanguline aastatarve neljaliikmelisele perekonnale, kes alati kasutab kuivatit (200 pesemiskorda)»;
17) pesumasin-kuivati hinnanguline aastane energia- ja veetarve, mis on võrdne 200-le punktides 6 ja 13 sätestatud tarbimisele; see teave tuleb esitada kujul: «hinnanguline aastatarve neljaliikmelisele perekonnale, kes kunagi ei kasuta kuivatit (200 pesemiskorda)»;
18) vajadusel esitatakse pesemis-, tsentrifuugimis- ja kuivatamistsüklite müratase pesemisprogrammi «puuvill 60 °C» ning kuivatamisprogrammi «säilituskuiv puuvill» kasutamisel.
(3) Kui tootekirjelduse juurde lisatakse märgistuse värviline või mustvalge koopia, tuleb tootekirjeldusse märkida ainult märgistuselt puuduvad andmed.
§ 4. Tehniline dokumentatsioon
(1) Tehnilises dokumentatsioonis peavad sisalduma:
1) pesumasin-kuivati tarnija nimi ja aadress;
2) pesumasin-kuivati mudeli üheseks ja lihtsaks identifitseerimiseks piisav üldkirjeldus;
3) pesumasin-kuivati mudeli konstruktsiooni põhilised iseärasused ja eelkõige energiatarvet oluliselt mõjutavaid asjaolusid käsitlevad andmed, sealhulgas ka asjakohased joonised;
4) harmoneeritud standardites sätestatud katsetamismenetluste kohaselt tehtud asjakohaste mõõtmiskatsete protokollid;
5) pesumasin-kuivati kasutusjuhend selle olemasolu korral.
(2) Tarnija säilitab pesumasina tehnilist dokumentatsiooni kontrollimiseks kättesaadavana viis aastat pärast selle tootmise lõpetamist.
§ 5. Müügiks ja kasutamiseks pakkumine sidevahendi kaudu
(1) Kui pesumasin-kuivatit pakutakse müügiks või kasutamiseks sidevahendi abil nii, et potentsiaalsel ostjal ei ole eeldatavasti võimalik pakutavat pesumasin-kuivatit näha, nagu näiteks kirjaliku pakkumise, postimüügikataloogi, internetis või elektroonilistel andmekandjatel olevate kuulutuste puhul, peab pakkumise teatis sisaldama järgnevat teavet allpool toodud järjekorras:
1) mudeli energiatõhususe klass, mida väljendatakse vastavalt § 3 lõike 2 punkti 3 nõuetele;
2) pesumasin-kuivati energiatarve (pesemine, tsentrifuugimine ja kuivatamine) vastavalt § 3 lõike 2 punkti 5 nõuetele;
3) pesumasin-kuivati energiatarve (ainult pesemine ja tsentrifuugimine) vastavalt § 3 lõike 2 punkti 6 nõuetele;
4) pesumasin-kuivati pesemistulemuse klass vastavalt § 3 lõike 2 punkti 7 nõuetele;
5) pesumasin-kuivati tsentrifuugimistõhusus vastavalt § 3 lõike 2 punkti 8 nõuetele;
6) pesumasin-kuivati maksimaalne tsentrifuugimiskiirus vastavalt § 3 lõike 2 punkti 9 nõuetele;
7) pesumasin-kuivati täitekogus (pesemine) vastavalt § 3 lõike 2 punkti 10 nõuetele;
8) pesumasin-kuivati täitekogus (kuivatamine) vastavalt § 3 lõike 2 punkti 11 nõuetele;
9) pesumasin-kuivati veetarve täielikus töötsüklis (pesemine, tsentrifuugimine ja kuivatamine) vastavalt § 3 lõike 2 punkti 12 nõuetele;
10) pesumasin-kuivati veetarve (ainult pesemine ja tsentrifuugimine) vastavalt § 3 lõike 2 punkti 13 nõuetele;
11) hinnanguline aastatarve neljaliikmelisele perekonnale, kes alati kasutab kuivatit vastavalt § 3 lõike 2 punkti 16 nõuetele;
12) hinnanguline aastatarve neljaliikmelisele perekonnale, kes kunagi ei kasuta kuivatit vastavalt § 3 lõike 2 punkti 17 nõuetele;
13) vajadusel müratase.
(2) Kui soovitakse esitada muud tootekirjelduses sisalduvat teavet, peab see teave olema esitatud § 3 lõikes 2 määratletud vormis ja lisatud eespool nimetatud teabele tootekirjelduse jaoks ettenähtud järjekorras.
§ 6. Pesumasin-kuivati energiatõhususe klass
Pesumasin-kuivati energiatõhususe klass ja pesemistulemuse klass määratakse kindlaks vastavalt määruse lisale 2.
§ 7. Energiatarbe määramine
Energiamärgistuses sisalduvate andmete määramise metoodika peab vastama pesumasin-kuivatite energiatarvet käsitlevate harmoneeritud standardite nõuetele.
1Komisjoni direktiiv 96/60/EÜ, millega rakendatakse nõukogu direktiivi 92/75/EMÜ kodumajapidamises kasutatavate pesumasin-kuivatite energiamärgistuse puhul (EÜT L 266, 18.10.1996, lk 1–27), muudetud direktiividega 2003/35/EÜ (ELT L 156, 25.6.2003, lk 17–25) ja 2006/80/EÜ (ELT L 362, 20.12.2006, lk 67–91).

matches:
§ 2
§ 3
§ 4
§ 5
§ 6
§ 7
§ 5
§ 1
§ 2
§ 3
§ 4
§ 5
§ 3
§ 3
§ 3
§ 3
§ 3
§ 3
§ 3
§ 3
§ 3
§ 3
§ 3
§ 3
§ 3
§ 6
§ 7


text:
MTA: kuidas maksustatakse ostu-müügitehingut - Raamatupidaja
Maksu-ja tolliamet on koostanud selgitava materjali, kuidas toimub ostu-müügitehingute maksustamine.
Maksuhaldur puutub oma kontrollitegevuses kõige rohkem kokku juhtumitega, kus isik deklareerib sisendkäibemaksu tehingutelt (kauba või teenuse ostult), mille toimumist ei suudeta maksuhaldurile aktsepteeritavalt tõendada. Raskeks võib osutuda nii tehingu toimumise tõendamine üleüldse kui ka tõendamine, et tehing tehti just arvel näidatud isikuga, mitte kellegi kolmanda, tuvastamata isikuga. Esimesel juhul on kahtlus ka kauba või teenuse olemasolus, teisel juhul kauba või teenuse olemasolu üle vaidlus puudub.
Üldjuhul lähtub maksuhaldur kontrollimenetluse läbiviimisel maksukohustuslase poolt esitatud maksuarvestusest. Erandjuhtudel võib maksuhalduril tehingu asjaolusid uurides tekkida kahtlus tehingute tegelikus toimumises ka formaalselt korrektsete dokumentide olemasolul. Tehingute reaalne toimumine võidakse kahtluse alla seada eelkõige juhtudel, kus maksukohustuslane ei suuda tõendada arvel näidatud kauba või teenuse reaalset soetust või kui tuvastatakse maksukohustuslase vähene hoolsus tehingu tegemisel.
Peamisteks tehingu toimumise tõendamist raskendavateks asjaoludeks on kujunenud tehingu teise poole nõuetekohaselt tuvastamata jätmine, nõutavate dokumentide vormistamata jätmine või pealiskaudne ja mittenõuetekohane vormistamine, tehinguga seotud dokumentatsiooni säilitamata jätmine ning muu seadusest või heast äritavast tuleneva hoolsuskohustuse rikkumine.
Tõendamisprobleemid võivad tekkida ka juhtumitel, kus soetatakse immateriaalset teenust, mida ongi raske objektiivsete kriteeriumite alusel mõõta. Sellistel juhtumitel oleks mõistlik teenuste osutamine fikseerida, et hiljem oleks mingigi võimalus esitada tõendeid selle kohta, et teenust ka reaalselt osutati. Näiteks telefoni teel toimunud nõustamisest protokolli koostamine ning selle allkirjastamine mõlema poole poolt on üheks üsna lihtsalt tekitatavaks tõendiks, mida täiendavalt esitada, kui hiljem peaks tekkima probleeme nõustamisteenuse osutamise või selle sisu tõendamisega.
Tehingute toimumise kahtluse alla seadmisel peab maksukohustuslane sisendkäibemaksu mahaarvamise õigsuse tõendamiseks olema võimeline esitama maksuhaldurile tõendeid selle kohta, kas, millal, kuidas ja kelle käest ta ettevõtluses kasutatava kauba või teenuse saanud on. Käesolevas juhendis ei ole võimalik ammendavalt loetleda võimalikke tõendeid, mis kõikidel juhtudel kaupade või teenuste reaalset saamist tõendaksid, kuid allpool on esitatud mõningad tegevused ja tõendid, mille hankimine peaks mõistliku äriühingu jaoks olema elementaarsed, et hilisemaid tõendamisprobleeme vältida.
Kui tehingu toimumist usaldusväärselt tõendada ei suudeta, ei ole ka tehingu kajastamine maksukohustuslase maksuarvestuses lubatud ning maksuhaldur on kohustatud maksuarvestust korrigeerima. Vastasel juhul soodustataks ausa konkurentsi põhimõtte rikkumist, andes ebaausatele maksukohustuslastele maksueelise.
Kui maksukohustuslane ei suuda tõendada usaldusväärselt tehingute toimumist, võib ta seista silmitsi maksunõudega, mis võib tehingult käibe- ja tulumaksu juurdemääramise korral osutuda küllaltki suureks. Nii kujuneb 10 000 euro suuruse tehingu tõendamata jätmisel juurdemääratavaks maksusummaks 4325.90 eurot (1666.67 eurot käibemaksu + 2658.23 eurot tulumaksu ettevõtlusega mitteseotud kuludelt). Maksusummale lisandub intress 0,06 protsenti päevas. Seega võib tõendamata tehingute raamatupidamises kajastamine osutuda vägagi kulukaks ning maksukohustuslasel on mõistlik astuda samme hilisemate tõendamisprobleemide vältimiseks.
Allpool selgitatakse kohtute ning maksuhalduri seisukohti tehingute kohta, mille toimumine arvetel näidatud poolte vahel ei ole tõendamist leidnud. Eelkõige on tähelepanu pööratud küsimustele, millisel viisil peaks maksukohustuslane käituma, et vähendada tehingute kahtluse alla seadmise riski ning millised on käibe- ja tulumaksuarvestusele esitatavad nõuded.
3. esitatud arved vastavad käibemaksuseaduse (edaspidi KMS) §-s 37 sätestatud nõuetele;
Eeltoodud loetelust nähtub, et lisaks formaalsetele arvele esitatavatele nõuetele peab sisendkäibemaksu mahaarvamise lubatavuseks olema täidetud ka sisuline nõue: kaup või teenus peab olema reaalselt soetatud arvel näidatud isikult, mitte kelleltki kolmandalt, tuvastamata isikult. Ka olukordades, kus maksukohustuslane teeb väga palju tehinguid ning teeb koostööd arvukate tehingupartneritega, ei saa üle ega ümber nõudest, et maksukohustuslane peab olema igal konkreetsel juhul sisendkäibemaksu mahaarvamise soovi korral olema võimeline tõendama, et kaup või teenus on saadud just arvel näidatud isikult. Kui maksuhaldur tuvastab, et arvel näidatud isikuga ei ole tegelikult tehingut teostatud, puudub maksumaksjal õigus sisendkäibemaksu mahaarvamiseks. Siinjuures on erandiks juhtumid, kus maksukohustuslane suudab ära tõendada, et ta ostjana heas usus eeldas, et arvel kauba müüjana märgitud isik on ka tegelik kauba müüja ning ta on tehinguid tehes üles näidanud äris nõutavat või tavapärast hoolsust.
Tehingute teostamisel on võimalike maksunõuete vältimiseks soovitatav korrektselt järgida seadustest või tegevusvaldkonnas tavapärastest tingimustest tulenevaid hoolsusnõudeid.
Hoolsusnõuded
Kohtupraktikas on leitud, et sisendkäibemaksu mahaarvamist võib piirata ka siis, kui maksukohustuslane ei täida maksumenetluses kaasaaitamiskohustust, ei säilita kaupade ja teenuste soetamist tõendavaid dokumente, ei näita kauba või teenuse müüjate kontrollimisel üles äris nõutavat või tavapärast hoolsust või takistab maksuhalduril tõendite kogumist (vt Riigikohtu lahend haldusasjas nr 3-3-1-73-04). Sama on Riigikohus kinnitanud ka hilisemas lahendis haldusasjas nr 3-3-1-32-09, märkides, et sisendkäibemaksu mahaarvamine või tagastamise taotlemine võib muuhulgas olla alusetu juhul, kui ostja ei näita üles äris nõutavat või tavapärast hoolsust, arvestades kaupade või teenuse iseärasusi, eriti juhul, kui väljapoole maksuõigust jääv seadus paneb tehingu poolele täiendavaid kohustusi ostu-müügi vormistamiseks või müüja isikusamasuse kontrollimiseks.
Tallinna Halduskohus on lahendis nr 3-08-2387 hoolsusnõuete olemust selgitades tabavalt märkinud, et hoolsuskohustus ei ole vaid pelgalt vastavale tegevusvaldkonnale kehtestatud normide järgimine, vaid väljendub laiemalt: tavapärastes toimimisreeglites, millised on omased just sellele tegevusvaldkonnale ja millised võivad olla sedastatud ka seaduses. [---] Hoolsuskohustuse täitmise üle otsustamisel tuleb vaadelda ka konkreetsele kaubale või teenusele peale maksuseaduste muudes seadustes esitatud nõuete täitmist.
Tallinna Ringkonnakohus märgib lahendis nr 3-08-1021, et üheks olulisemaks üldiseks hoolsusnõudeks on tehingu teise poole ning tema maksukohustuslaseks oleku tuvastamine, kuid olenevalt asjaoludest võivad tehingute vormistamisele laieneda ka muud hoolsusnõuded. Kohus selgitab ülalviidatud lahendis järgnevat: maksuseadusest (KMS § 29 lg 3 p 1) tuleneb maksukohustuslase kohustus tuvastada tehingu teine pool ja asjaolu, kas ta on maksukohustuslane. Selline kontrollimine eeldab vajalike ja mitte ebamõistlikult koormavate meetmete võtmist sellise olukorra saavutamiseks, kus hankijal ei saa olla ega pea enam olema mõistlikult kahtlust selles, et tehingu teiseks pooleks on arvetel näidatud maksukohustuslane. Sõltuvalt asjaoludest võib hoolsuskohustuse piisav täitmine eeldada ka eriseaduses sätestatud vorminõuete järgimise, registreerimiskohustuse täidetuse või muu sarnase asjaolu (teise tehingupoole poolt vastava tehingu tegemise õiguse) olemasolu kontrollimist.
Riigikohus on haldusasjas nr 3-3-1-18-10 selgitanud tagajärgi, mida võib kaasa tuua oluliste hoolsusnõuete rikkumine: maksusuhetes oluliste hoolsusnõuete eiramine toob maksukohustuslasele kaasa riski, et tõendamiskoormuse üleminekul maksukohustuslasele ei suuda ta oma hooletuse tõttu tõendada, et tehingud väidetavatel tingimustel siiski toimusid. Sellist tõendamatust võib maksuhalduri põhjendatud kahtluse korral mõista olukorrana, kus maksukohustuslane pole suutnud tõendada talle soodsat maksuõiguslikku asjaolu. Kolleegium rõhutab, et maksusuhetes on asjakohased ja olulised need hoolsuskohustused, mille täitmine annab teavet maksukohustuse väljaselgitamiseks oluliste asjaolude kohta, kusjuures selline hoolsuskohustus peab tulenema seadusest või heast äritavast.
Hoolsusnõuetega seoses tasuks esile tuua ka levinud eksiarvamust selle kohta nagu nõuaks maksuhaldur maksude tasumist muuhulgas ettekäändel, et teenuse või kauba saaja oleks olnud kohustatud kontrollima, kas müüjana esinenud isik on deklareerinud ja tasunud arvel toodud käibemaksu. Sellist nõuet seadustest, kohtupraktikast ega ka maksuhalduri teadaolevast praktikast ei tulene. Kui maksumaksja on tegutsenud heas usus ja näidanud üles äris nõutavat ning tavapärast hoolsust müüja ja müüja esindajate kontrollimisel, siis ei anna müüjapoolsed õigusrikkumised õigust piirata maksumaksja sisendkäibemaksu maha arvamist. Probleemid tehingute tõendamisega ilmnevad aga suuresti just siis, kui maksumaksja ei ole tegutsenud heas usus, pole näidanud üles äris nõutavat või tavapärast hoolsust.
Maksuhalduril ei ole võimalik käesolevas üldises juhendis välja tuua kõiki hoolsusnõudeid, mille järgimine on ühe või teise konkreetse tehinguga seoses kohustuslik, kuid mõningaid juhiseid on konkreetsete valdkondade osas siiski võimalik anda. Tehingute tegemisel on hoolsuse aspektist elementaarne kontrollida tehingupartneri tausta avalikest andmebaasidest: käibemaksukohustuslaste register (https://apps.emta.ee/e-service/doc/a0003.xsql), äriregister (https://ariregister.rik.ee/), maksuvõlglaste otsing (https://apps.emta.ee/e-service/doc/i0301.xsql), majandustegevuse register (http://mtr.mkm.ee/) jne. Samuti tasuks tehingute tegemisel tähelepanu pöörata sellele, kas tehingute teise poole käitumine on mõistlik või esineb selles kahtlustäratavaid ilminguid (nt tundmatute isikute soov teha tehinguid suurtes summades sularahas, vastumeelsus esitada isikuttõendavaid dokumente, vms).
Allpool käsitletakse täpsemalt kahte olulisemat valdkonda, kus kuuluvad kohaldamisele eriseadustest ning valdkonna eripärast tulenevad hoolsusnõuded – nendeks on ehitus ning metsandus. Käesolevas juhendis leiavad just need sektorid käsitlemist eelkõige seetõttu, et just ehituse ja metsandusega seoses on esinenud hulgaliselt vaidlusi, kus on probleemiks kaupade ja teenuste kättesaamise usaldusväärne tõendamine eriseadustes sätestatud nõuete rikkumise tõttu. Tulevikus on plaanis käesolevat juhendit täiendada ka teistes sektorites kehtivate eriliste hoolsusnõuete kirjelduse ja nõuannetega.
Hoolsusnõuded ehitussektoris
Ehitussektoris seonduvad täiendavad nõuded eelkõige tehingu teise poole isiku tuvastamise ning sellekohaste andmete säilitamisega. Tallinna Ringkonnakohus on lahendis nr 3-06-1928 leidnud, et mõistlik peatöövõtja selgitab välja alltöövõtja esindajad ja säilitab nende kontaktandmed, arvestades võimaliku vajadusega esitada tagantjärele ilmnenud puuduste korral pretensioone. Lahendis nr 3-08-739 aga selgitatakse, et tehingute ehtsust võivad tõendada erinevad dokumendid tehingute tegemise asjaolude kohta (hinnapakkumised, arvete üksikasjalikud spetsifikatsioonid, transpordi tellimiskirjad ja saatelehed; ehituse korral nõuetekohaselt peetav ehitustööde päevik, olmeprügi äraveo puhul vastav kviitung selle käitlejale üleandmise kohta, jms).
Lisaks eeltoodule saab maksukohustuslane tehingute tõendamisega seonduvaid riske paremini maandada ehitustööde päeviku nõuetekohase täitmisega. Ehitusseaduse § 31 sätestab ehitamise dokumenteerimise nõuded ning näeb lg 2 punktis 2 ette ehitustööde päeviku pidamise kohustuse. Andmete loetelu, mis ehitustööde päevikus kajastuma peavad, on välja toodud ehitusseaduse § 31 lõike 3 alusel kehtestatud majandus- ja kommunikatsiooniministri 27.12.2002 määruse nr 71 „Eri liiki ehitiste ehitamise tehnilistele dokumentidele esitatavad nõuded" §-s 4. Nõuetekohaselt täidetud ehitustööde päeviku alusel on võimalik ka tagantjärele tuvastada arvetel näidatud kuupäevadel objektil tehtavad tööd, olukorra ja mehhanismide olemasolu ning muud tehinguid iseloomustavad ja nende toimumist kinnitavad asjaolud. Nõuetekohast ehitustööde päeviku vormi on võimalik saada näiteks Eesti Ehitusettevõtjate Liidust (vt http://www.eeel.ee).
Ehitusseaduses nõutava dokumentatsiooni nõuetekohane koostamine, tehingupartnerite tuvastamine, nende kontaktandmete säilitamine ning muude mõistlikule ettevõtjale omaste käitumisnormide järgimine võimaldab minimeerida hilisemaid võimalikke tõendamisprobleeme. Seda muidugi eeldusel, et koostatud dokumendid kajastavad ka reaalset olukorda.
Hoolsusnõuded metsandussektoris
Erilised nõuded tehingute vormistamiseks kehtivad ka metsanduses ning need on leidnud kajastamist nii seadusandluses kui ka kohtupraktikas.
Metsaseaduse (edaspidi MS) § 37 lg 1 kohaselt peab raieõiguse ja metsamaterjali võõrandamise ning metsamaterjali töötlemiseks, ladustamiseks või vedamiseks üleandmise korral üleandja tõendama vastuvõtjale raieõiguse olemasolu või metsamaterjali valdamise seaduslikkust ja vastuvõtja seda kontrollima. Sama paragrahvi lg 8 näeb ette, et metsamaterjali võõrandamisel ning metsamaterjali töötlemiseks või ladustamiseks andmisel sõlmivad võõrandaja või töötlemiseks või ladustamiseks andja ja metsamaterjali omandaja või töötlemiseks või ladustamiseks võtja kirjaliku metsamaterjali võõrandamise lepingu või muu eraõigusliku lepingu või vormistavad suulise lepingu sõlmimisel kirjaliku akti. Paragrahvis on punktide kaupa välja toodud ka andmed, mis nimetatud lepingus ja aktis peavad vähemalt märgitud olema.
MS § 37 lõiked 9 ja 10 näevad teatud juhtudeks ette ka metsamaterjali üleandmise-vastuvõtmise akti ning metsamaterjali kogust ja kuuluvust tõendava veoselehe vormistamise kohustuse.
MS § 38 lg 1 kohaselt on raieõiguse või metsamaterjali müüja ja raieõiguse või metsamaterjali ostja kohustatud esitama Maksu- ja Tolliametile müüdud või ostetud raieõiguse või metsamaterjali kohta keskkonnaministri kehtestatud vormi kohase teatise. Teatist ei pea esitama, kui ostetakse või müüakse kuni 20 tihumeetrit metsamaterjali aastas.
Keskkonnaministri 21.12.2006 määrusega nr 84 kinnitatud „Metsamaterjali veoeeskiri, metsamaterjali üleandmise-vastuvõtmise akti ja müüdud või ostetud raieõiguse või metsamaterjali kohta Maksu- ja Tolliametile esitatava teatise vorm ning veoselehe kohta esitatavad nõuded” reguleerib täpsemalt muuhulgas ka metsamaterjali üleandmist selle võõrandamisel, metsamaterjali üleandmist töötlemiseks või ladustamiseks ning metsamaterjali ja kasvava metsa ostust ja müügist teatamist. Eelkõige on oluline see, et nimetatud määrus sätestab metsamaterjali valdamise seaduslikkuse tõendamise reeglid ning metsamaterjali veoselehele ning metsateatisele esitatavad nõuded. Enne tehingute tegemist oleks igati mõistlik ülalviidatud õigusaktidega tutvuda, tagamaks, et kõik nendes sätestatud kohustuslikud nõuded tehingu tegemisel ka täidetud saaks.
Kui lühidalt kokku võtta, siis ülalviidatud õigusaktidest tuleneb metsamaterjali või raieõiguse omandajale kohustus kontrollida, kas temale metsamaterjali või raieõiguse võõrandaja valdus on seaduslik või mitte. Praktikas on tihti tõusetunud küsimus metsamaterjali või raieõiguse omandaja kohustustest juhtumil, kus tehingus on mitu lüli ning ostja võib tehingute ahelas olla alles kolmas või neljas lüli. Maksuhaldur selgitab, et mitme lüliga müügitehingu puhul tähendab hoolsuskohustus seda, et metsamaterjali omandaja on kohustatud kontrollima, kas isikul, kes konkreetselt temale metsamaterjali või raieõiguse müüb, on selle kohta olemas nõuetekohaselt vormistatud dokumendid, mis tõendaksid, et ta omandas müüdava metsamaterjali või raieõiguse seaduslikult. Juhul kui maksukohustuslane jätab selle kohustuse täitmata, võivad hiljem tekkida tõendamisprobleemid küsimuses, kas maksukohustuslane on ise metsamaterjali või raieõiguse soetanud seaduslikult. Sellele küsimusele negatiivsele vastusele jõudmisega kaasneb sisendkäibemaksu mahaarvamise õiguse kaotus.
Kohustus müüja valduse seaduslikkuse kontrollimiseks ei eelda aga seda, et metsamaterjali või raieõiguse omandaja asuks sisuliselt kontrollima eelmiste lülide tehingute seaduslikkust, vaid tähendab eelkõige seda, et metsamaterjali omandaja on kohustatud müüjalt nõudma valduse seaduslikkust tõendavaid dokumente ning mitte aktsepteerima ilmselt puudulikke või vastuolulisi dokumente, mis valduse seaduslikkust ei tõenda. Tallinna Ringkonnakohtu hinnangul (haldusasjas nr 3-08-1021) on dokumentide aktsepteerimise küsimuses oluline esmajoones see, et esitatud dokumendid kogumis võimaldaksid üheselt tuvastada asjaolu, et müüja on müüdava metsamaterjali ka ise seaduslikult omandanud. Selle hindamiseks tuleks veenduda, et müüjal on olemas kõik vajalikud dokumendid selleks, et tal endal oli võimalik omakorda eelnevalt veenduda ostetud metsamaterjali müüja valduse seaduslikkuses.
Eelviidatud lahendis on Ringkonnakohus leidnud ka, et ostjalt on võimalik ja mitte ülemääraselt koormav eeldada, et ta nõuaks temale metsamaterjali tarnivalt isikult selliste dokumentide esitamist, mis tõendaksid müüdava metsamaterjali seaduslikku valdamist müüja poolt. Kui ostja dokumentide esitamist ei nõua või lepib puudulikult täidetud dokumentidega või ei pööra tähelepanu esitatud dokumentidest nähtuvatele ilmsetele vastuoludele, siis ei ole ta näidanud üles piisavat hoolsust ja peab leppima sellega, et tal puudub võimalus tehingult sisendkäibemaksu maha arvata, vaatamata sellele, et tehing on tegelikult toimunud ning kaup soetati formaalselt maksustatava käibe tarbeks teiselt käibemaksukohustuslaselt. Asjaolule, et selline mitte ebamõistlikult koormav erihoolsuskohustus (st kontrollida müüja poolt metsamaterjali valdamise seaduslikkust), mille täitmata jätmine toob kaasa negatiivsed maksuõiguslikud järelmid (st sisendkäibemaksu mahaarvamise alusetuks lugemise), võib tuleneda muu hulgas maksuõigusest väljaspool asuvast õigusnormist, on viidanud ka Riigikohus mitmetes lahendites (vt lähemalt nr 3-3-1-32-09, p 10).
Tallinna Ringkonnakohus on ka varem näiteks 05.06.2006 otsuses haldusasjas nr 3-04-253 (p 17) metsamaterjaliga sooritatavate tehingutega seonduvalt leidnud, et juhul, kui puuduvad dokumendid, mis näitavad müüja poolt metsamaterjali valdamise seaduslikkust, peaks see hoolsas ostjas äratama kahtlust selles, kas näidatud isik on metsamaterjali tegelik müüja. Seisukohale, et metsaseadusest ja määrusest nr 30 tulenevate dokumenteerimisnõuete täitmata jätmise või mittenõuetekohasest täitmise (dokumendid ei vasta nõuetele ega võimalda tuvastada metsamaterjali päritolu ja omanikku, samuti valdamise alust jne) korral on ostja poolt sisendkäibemaksu mahaarvamise piiramine õiguspärane, on Tallinna Ringkonnakohus asunud ka 18.12.2009 otsuses haldusasjas nr 3-08-1214.
Metsaseaduses ja eelviidatud keskkonnaministri määruses sätestatud nõuete sisuline täitmine ja tehingute kohta kogu dokumentatsiooni säilitamine vähendab oluliselt hilisemaid tõendamisriske. Täpsemat teavet metsaga seonduvate tehingute kohta ning vastuseid korduma kippuvatele küsimustele on võimalik leida ka Maksu- ja Tolliameti kodulehe metsainfo rubriigis.
Tulumaksuseaduse (edaspidi TuMS) § 51 lg 1 sätestab, et residendist äriühing maksab tulumaksu ettevõtlusega mitteseotud kuludelt, välja arvatud, kui nendelt kuludelt on tasutud tulumaks vastavalt TuMS §-dele 48–50. TuMS § 51 lg 2 loetleb ettevõtlusega mitteseotud kulud TuMS § 51 lg 1 tähenduses. TuMS § 51 lg 2 p 3 kohaselt on ettevõtlusega mitteseotud väljamaksed ka väljamaksed, mille kohta maksumaksjal puudub raamatupidamist reguleerivates õigusaktides ettenähtud nõuetele vastav algdokument (vt siinjuures raamatupidamise seaduse § 7).
Võrreldes sisendkäibemaksuarvestusega kehtivad tulumaksuarvestuses erinevad nõuded. Riigikohus on 05.06.2006 lahendis nr 3-3-1-34-06 (p 15) selgitanud, et hoolsusnõuete täitmine seoses müüja isiku tuvastamisega pole tulumaksu osas oluline, sest müüja isik ei ole ostja tulumaksukohustuse kindlakstegemisel oluline. [---] Kuna käibemaksu ja tulumaksu tasumine toimub põhimõtteliselt erinevatel alustel ja erineval viisil, siis on võimalik, et tulumaksuarvestuses ja käibemaksuarvestuses käsitletakse ettevõtluses toimunud majandustehingut erinevalt. Tulumaksu osas ei oma hoolsusnõuete järgimine seega iseseisvat tähendust, vaid oluline on see, kas on võimalik tuvastada majandustehingu toimumine dokumendis näidatud kujul, koguses, ajal ja tingimustel või tehingu toimumine arvel näidatud poolte vahel. Tulumaksuarvestuses kajastatav kuludokument peab seega võimaldama adekvaatselt tuvastada nii dokumendis kajastatud majandustehingu toimumise kui tehingu toimumise dokumendil näidatud poolte vahel.
TuMS § 32 lg 1 ja § 51 lg 1 kohaselt võib maksumaksja ettevõtlustulust maha arvata kõik maksustamisperioodi jooksul maksumaksja poolt tehtud dokumentaalselt tõendatud ettevõtlusega seotud kulud. Seega ei kuulu ettevõtluskulude katteks tehtud väljamaksed tulumaksuga maksustamisele. Kui tuvastatakse, et maksukohustuslane on tehingut tehes rikkunud üksnes isiku tuvastamise kohustust või eiranud muid hoolsusnõudeid, kuid kõik muud tehinguga seonduvad asjaolud (sh kauba olemasolu, kauba kogus ja reaalne hind) on tõendatud ja maksukohustuslasele saab ette heita üksnes hoolsusnõuete mittejärgimist, siis ei ole ka väljamakse maksustamine tulumaksuga põhjendatud. Seda aga üksnes eeldusel, et maksukohustuslasel puudusid igasugused võimalikud andmed selle kohta, et tulumaksuarvestuses näidatud isik ei olegi tegelik müüja.
Nõuetekohasel algdokumendil tuleb raamatupidamise seaduse § 7 lg 1 p 3 kohaselt märkida ka tehingu majanduslik sisu ning kui tehingu majanduslik sisu on märgitud ebaõigesti, siis pole tegemist nõuetekohase algdokumendiga. Järelikult võib selline asjaolu olla piisavaks aluseks, et kohaldada TuMS § 51 lg 2 p 3 (Riigikohtu lahend haldusasjas nr 3-3-1-34-07). Samuti on kohus leidnud, et tulumaksuga maksustatakse kõik sellised väljamaksed, mille kohta maksumaksjal puudub raamatupidamist reguleerivates õigusaktides ettenähtud nõuetele vastav algdokument. TuMS § 51 lg 2 punktis 3 sätestatud väljamakse puhul ei ole vaja tuvastada väljamakse seotust maksumaksja ettevõtlusega, sest sellised väljamaksed kuuluvad nii või teisiti maksustamisele (Tartu Ringkonnakohtu lahendid haldusasjades nr 3-07-1703 ja nr 3-07-1462).
Kui maksumaksja on väljamakset käsitanud kui dokumentaalselt tõendatud ettevõtlusega seotud kulu, kusjuures kahtlust pole väljamakse tegemises ega kuludokumendi vormilises nõuetekohasuses, võib maksuhaldur ikka kontrollida, kas väljamakse on tegelikult tehtud ettevõtluskulu katteks. Kui ei õnnestu tuvastada kauba olemasolu, kauba tegelikku kogust või selle eest makstud summat ning seda ei ole võimalik kindlaks teha ka hindamise teel, siis kuuluvad mittenõuetekohaste kuludokumentide alusel tehtud väljamaksed maksustamisele tulumaksuga.
Kui aga leiab tuvastamist, et maksukohustuslane on toime pannud maksupettuse, siis kuuluvad kohaldamisele rangemad reeglid. Nii on Tallinna Ringkonnakohus lahendis nr 3-06-1997 viitega Riigikohtu 20.06.2007. a otsuse nr 3-3-1-34-07 p-le 11 märkinud, et „olukorras, kus maksuhaldur on tuvastanud, et väljamakseid tehti teadlikult isikule, kes ei saanud vastavat teenust osutada, tuleb väljamakse lugeda ettevõtlusega mitteseotuks”. Samuti selgitas Ringkonnakohus samas lahendis, et „väljamaksed, mis on tehtud teadlikult isikutele, kes vastavat teenust ei osutanud, tuleb lugeda ettevõtlusega mitteseotud väljamakseteks ning selliseid tehinguid kajastavad raamatupidamise algdokumendid ei saa olla raamatupidamise seaduse nõuetele vastavad, sest need ei kinnita majandustehingute toimumist dokumentidele märgitud poolte vahel”.
Ka on sama Ringkonnakohus lahendis haldusasjas nr 3-06-1941 asunud seisukohale, et „kui arve on koostatud käibemaksupettuse toimepanemise eesmärgil fiktiivse tehingu näitamiseks, ei ole ta usaldusväärne tõend ka selles, et arvel näidatud kulutuse on arve saaja teinud selles hinnas ja koguses kauba soetamisel mõnelt muult isikult kui arvel märgitud ebaõige müüja. Seetõttu ei ole vaidlusalused arved kõlbulikud ei käibe- ega tulumaksuarvestuses.”
Siinjuures on oluline, et kui ostja teadis, et tegemist pole tegeliku müüjaga, siis on maksuhalduril õigus maksustada sellisele müüjale makstud tasu kui ettevõtlusega mitteseotud kulutus (vt Riigikohtu lahend haldusasjas nr 3-3-1-18-10). Seega ei saa kauba olemasolu maksupettuse juhtumitel välistada tulumaksu määramist.
Eeltoodust ilmneb, et ainuüksi raamatupidamises kajastatud arve ja selle alusel raha maksmine ning deklareerimine ei tõenda teenuse või kauba tegelikku müümist ega saamist, kui puuduvad faktilised asjaolud, mis tõendaksid majandustehingute tegelikku toimumist või seda, et tehingu teiseks pooleks on ka tegelikult arvel näidatud isik. Käesolevas kirjatükis viidatud kohtulahenditest tulenevalt peab maksukohustuslane maksuhalduri nõudmise korral esitama tõendeid tehingute reaalse toimumise kohta ning siinjuures ei saa piirduda vaid formaalsete tõenditega nagu arvete olemasolu või asjaoluga, et teine pool on tehingud deklareerinud. Üksnes arve esitamine ei tõenda teenuse või kauba tegelikku müümist ega saamist nagu ka arve alusel raha maksmine ja deklareerimine, kui puuduvad faktilised asjaolud, mis tõendaksid majandustehingute tegelikku toimumist arvel näidatud poolte vahel.
Seega, välistamaks maksukontrolli käigus tekkivaid tõendamisprobleeme, peab maksukohustuslane ostu-müügitehingut teostades veenduma, et kauba või teenuse müüja on tõepoolest arvel näidatud isik. Kui väljapoole maksuõigust jääv seadus paneb tehingu poolele täiendavaid kohustusi müügitehingu vormistamiseks või ostjale kohustuse kontrollida müüja esindaja isikusamasust, siis tuleb neid nõudeid järgida. Kauba või teenuse eest sularahas suures summas tasudes tuleb kindlasti tuvastada isik, kellele väljamakse on tehtud.
Juhul, kui majandustehingute toimumine kuludokumendil näidatud viisil ei leia kinnitust, tehtud väljamakset ei ole võimalik usaldusväärselt konkreetse kauba või teenusega seostada ning puuduvad ka muud andmed hindamise teel maksustamiseks, siis maksustatakse tehingud lisaks käibemaksule ka tulumaksuga.
URL: http://www.raamatupidaja.ee/uudised/2011/11/28/mta-kuidas-maksustatakse-ostu-muugitehingut

matches:
Riigikohus
Kohus
§ 29
Riigikohus
§ 31
§ 31
§ 37
§ 37
§ 38
Riigikohus
§ 51
§ 51
§ 51
§ 51
§ 7
Riigikohus
§ 32
§ 51
§ 7
§ 51
kohus
§ 51


Represseeritu ja represseerituga võrdsustatud isiku sõidusoodustuse ulatus, sõidusoodustuse andmise tingimused ja kord – Riigi Teataja
Represseeritu ja represseerituga võrdsustatud isiku sõidusoodustuse ulatus, sõidusoodustuse andmise tingimused ja kord
RT I 2004, 91, 617
Vastu võetud 24.12.2004 nr 365
Määrus kehtestatakse « Ühistranspordiseaduse» (RT I 2000, 10, 58; 2001, 18, 85; 2002, 53, 336; 61, 375; 63, 387; 110, 654; 2003, 20, 116; 58, 387; 71, 471; 88, 589) § 281 alusel ning kooskõlas « Okupatsioonirežiimide poolt represseeritud isiku seaduse» (RT I 2003, 88, 589) § 7 lõikega 2.
(1) Määrusega kehtestatakse õigusvastaselt represseeritu ja represseerituga võrdsustatud isiku (edaspidi represseeritu) sõidusoodustuse ulatus ning sõidusoodustuse andmise tingimused ja kord.
(2) Määruses sätestatud haldusmenetlusele kohaldatakse «Haldusmenetluse seadust» (RT I 2001, 58, 354; 2002, 53, 336; 61, 375; 2003, 20, 117; 78, 527).
§2. Sõidusoodustus
Sõidusoodustus käesoleva määruse tähenduses on represseeritu õigus saada rahalist hüvitist, millega kompenseeritakse talle ühistransporditeenuse kasutamise sõidukulu riigisisesel liiniveol (kaasa arvatud kommertsliiniveol) raudtee-, maantee- ja veeliikluses.
§3. Hüvitise ulatus
Represseeritule hüvitatakse 50 protsenti tema poolt tasutud sõidupileti hinnast, kuid kokku mitte rohkem kui 500 krooni kalendriaastas.
§4. Hüvitise taotlemise tähtaeg
(1) Hüvitise taotlemiseks nõutavaid dokumente võib esitada Sotsiaalkindlustusametile jooksva kalendriaasta kestel, kuid mitte hiljem kui järgmise kalendriaasta 10. aprillini.
(2) Kui hüvitise taotlemise avaldus on saadetud posti teel, loetakse hüvitise taotlemise päevaks avalduse lähtekoha postitempli kuupäev.
Hüvitise taotlemiseks esitatakse:
2) hüvitamisele kuuluvad sõidupiletid või sõidukulu tõendavad dokumendid (ID pileti ostmise korral ostu tõendav dokument).
§6. Avaldus
1) represseeritu ees- ja perekonnanimi, isikukood;
2) selgitus esitatavate sõidupiletite ja sõidukulu tõendavate dokumentide kohta (marsruut või sõidupiirkond, sõidu kuupäev, sõidupileti kehtivusaeg), juhul kui sõidupiletilt või sõidukulu tõendavalt dokumendilt ei selgu vajalik teave;
3) märge, kas soovitakse hüvitise maksmist pangakontole või posti vahendusel;
4) hüvitise maksmisel pangakontole represseeritu pangakonto number;
5) hüvitise maksmisel posti vahendusel represseeritu elukoha aadress;
6) represseeritu allkiri ja kuupäev.
§7. Avalduse läbivaatamine
(1) Sotsiaalkindlustusamet registreerib avalduse ja sellele lisatud dokumendid ning kontrollib esitatud dokumentide vastavust õigusaktidega kehtestatud nõuetele.
(2) Kui dokumentides esineb puudusi, sealhulgas, kui andmed on mitteloetavad, teatab Sotsiaalkindlustusamet taotlejale kirjalikult puuduste kõrvaldamise mõistliku tähtaja.
(3) Kui lõikes 2 nimetatud tähtaja jooksul ei ole puudusi kõrvaldatud, vaatab Sotsiaalkindlustusamet avalduse läbi esitatud dokumentide alusel.
§8. Hüvitise maksmine
(1) Sotsiaalkindlustusamet kannab hüvitamisele kuuluva summa represseeritu pangakontole või maksab välja posti vahendusel hiljemalt nõutavate dokumentide esitamise kuupäevale järgneva kalendrikuu jooksul, kui dokumendid on esitatud hiljemalt kalendrikuu 10. kuupäevaks, ning hiljemalt ülejärgmise kalendrikuu jooksul, kui dokumendid on esitatud pärast kalendrikuu 10. kuupäeva.
(2) Hüvitise maksmisel ümardatakse hüvitamisele kuuluv summa täiskroonideks. Summat alla 50 sendi ei arvestata ning 50 senti ja üle selle ümardatakse kroonini.
§9. Hüvitise kalendriaasta määramine
Kui sõidupileti kehtivuse periood hõlmab kahte kalendriaastat, arvestatakse hüvitise kalendriaasta määramisel sõidupileti kehtivuse lõpu kuupäeva.


text:
Koolitoetus – Riigi Teataja
Koolitoetus - sisukord
§ 2 Koolitoetuse suurus
§ 3 Koolitoetus
§ 4 Koolitoetuse taotlemine
§ 5 Koolitoetuse andmine
§ 6 Koolitoetuse andmata jätmine
RT IV, 06.07.2016, 15
RT IV, 01.07.2014, 9
25.06.2015 RT IV, 02.07.2015, 15 05.07.2015
30.06.2016 RT IV, 06.07.2016, 7 09.07.2016, osaliselt rakendatakse alates 1.09.2015
(1) Määrus sätestab Tartu linnas esimesse, teise ja kolmandasse klassi minevale lapsele koolitoetuse maksmise tingimused ja korra.
(2) Käesoleva määruse eesmärk on toetada peresid laste kasvatamisel.
§ 2. Koolitoetuse suurus
Koolitoetuse suurus on 50 eurot lapse kohta aastas.
§ 3. Koolitoetus
(1) Koolitoetus on toetus lapsele, kes läheb Tartu linnas esimesse, teise või kolmandasse klassi ning kelle enda ja ühe vanema või muu last kasvatava isiku, kellele makstakse lapse eest riiklikke peretoetusi, elukoht on rahvastikuregistri andmetel Tartu linnas.
[RT IV, 06.07.2016, 7 - jõust. 09.07.2016]
(2) Tartu linnas esimesse, teise või kolmandasse klassi mineva lapsega on võrdsustatud laps, kelle enda ja ühe vanema või muu last kasvatava isiku, kellele makstakse lapse eest riiklikke peretoetusi, elukoht on rahvastikuregistri andmetel Tartu linnas, kuid ta läheb Tartu Linnavalitsuse sotsiaal- ja tervishoiuosakonna soovitusel esimesse, teise või kolmandasse klassi mõne teise kohaliku omavalitsuse üksuse haldusterritooriumil.
[RT IV, 06.07.2016, 7 - jõust. 09.07.2016, rakendatakse alates 1.09.2015]
§ 4. Koolitoetuse taotlemine
(1) Koolitoetust on õigus taotleda lapse ühel vanemal või muul last kasvataval isikul, kellele makstakse lapse eest riiklikke peretoetusi.
[RT IV, 02.07.2015, 15 - jõust. 05.07.2015]
(2) Koolitoetuse saamiseks tuleb lapse esimesse, teise või kolmandasse klassi mineku aastal ajavahemikul 1. septembrist kuni 15. septembrini esitada Tartu Linnavalitsuse haridusosakonnale (edaspidi haridusosakond) taotlus. Taotleja võib põhjendatud juhul esitada taotluse hiljem, kuid enne 1. novembrit. Taotluse menetlusse võtmise otsustab haridusosakond.
(3) Koolitoetuse taotluses tuleb esitada järgmised andmed:
1) taotleja nimi, isikukood ja kontaktandmed;
2) lapse, kelle kohta koolitoetust taotletakse, nimi ja isikukood;
3) sooviavaldus saada koolitoetust;
4) arvelduskonto number, kuhu koolitoetus maksta (kui arvelduskonto omanik ei ole taotleja, siis tuleb lisada arvelduskonto omaniku nimi ja isikukood).
§ 5. Koolitoetuse andmine
(1) Haridusosakond kontrollib taotluse esitamisel ja koolitoetuse andmise hetkel taotluses esitatud andmete õigsust ja vastavust koolitoetuse saamise tingimustele.
(2) Koolitoetus makstakse taotleja taotluses näidatud arvelduskontole 1. oktoobriks. Kui taotlus on esitatud pärast 15. septembrit, makstakse koolitoetus välja esimesel võimalusel.
§ 6. Koolitoetuse andmata jätmine
(1) Koolitoetust ei anta lapsele, kes on riiklikul ülalpidamisel.
(2) Koolitoetus jäetakse andmata, kui:
1) taotleja ei vasta käesolevas määruses sätestatud nõuetele;
2) laps, kelle kohta koolitoetus taotletakse, ei vasta käesolevas määruses sätestatud nõuetele;
3) lapse ühe vanema või muu last kasvatava isiku, kellele makstakse lapse eest riiklikke peretoetusi, elukoht ei ole rahvastikuregistri andmetel Tartu linnas;
4) koolitoetuse taotlemisel on esitatud valeandmeid.
5) lapse eest on tasumata koolieelse munitsipaallasteasutuse kohatasu või toidukulu.
(3) Koolitoetuse andmata jätmise kohta esitatakse taotlejale kirjalik selgitus.
(1) 2014. aastal antakse koolitoetust esimesse klassi minevale lapsele, 2015. aastast esimesse, teise ja kolmandasse klassi minevale lapsele.
(2) Käesoleva määruse paragrahvi 3 lõiget 2 rakendatakse tagasiulatuvalt alates 1. septembrist 2015. a.
(3) Määrus jõustub 15. juulil 2014. a.

matches:
§ 2
§ 3
§ 4
§ 5
§ 6
§ 2
§ 3
§ 4
§ 5
§ 6