(1) Määruses sätestatakse tegutsemisjuhised sigade vesikulaarhaiguse, vesikulaarse stomatiidi, veiste katku ja väikemäletsejaliste katku, hobuste aafrika katku, lammaste ja kitsede rõugete, lammaste katarraalse palaviku, nodulaarse dermatiidi, hirvede epizootilise hemorraagia, Rift Valley palaviku ning teatud molluskite haiguste ennetamiseks ja tõrjeks.
(2) Määrus on kohustuslik täitmiseks kõikidele tegevusluba omavatele veterinaararstidele (edaspidi veterinaararst), volitatud veterinaararstidele, loomapidajatele, loomsete saaduste käitlejatele, loomataudi levialal viibivatele isikutele, järelevalveametnikele ja veterinaarlaboratooriumidele ning teistele oma tööülesannete tõttu loomatauditõrjega seotud isikutele.
(5) Lammaste katarraalse palaviku tõrje toimub nõukogu direktiivi 2000/75/EÜ, millega kehtestatakse erisätted lammaste katarraalse palaviku tõrjeks ja likvideerimiseks (EÜT L 327, 22.12.2000, lk 74–83), kohaselt.
(6) Nõukogu direktiivi 91/67/EMÜ, mis käsitleb loomatervishoiunõudeid akvakultuurloomade ja -toodete turuleviimise suhtes (EÜT L 46, 19.02.1991, lk 1–18), lisa A esimese veeru loetelus II nimetatud haiguste tõrje toimub nõukogu direktiivi 95/70/EÜ, millega sätestatakse minimaalsed ühenduse meetmed teatavate kahepoolmelisi limuseid mõjutavate haiguste tõrjeks (EÜT L 332, 30.12.1995, lk 33–39), kohaselt.
(2) Vesikulaarne stomatiit on hobuslaste (Equidae), veislaste (Bovidae) ja sealiste (Suidae) sugukonda kuuluvate koduloomade ning valgesaba-pampahirvede (Odocoileus virginianus) ja paljude troopikas elavate väikemäletsejaliste nakkav viirushaigus, mille tekitajaks on Rhabdoviridae sugukonna Vesiculovirus perekonda kuuluv viirus. Haiguse peiteaeg on kuni 21 päeva. Haigus kulgeb villide tekkega ninasõõrmetes, suus, suuõõnes, piimalehmadel nisadel ja sigadel kärsa piirkonnas. Viirus on väliskeskkonnas madala temperatuuri juures vastupidav, kuid inaktiveerub kergesti 1%-lise formaliini toimel. Nakkus levib otsesel kontaktil loomaga ja haigusetekitajaga saastunud esemega ning lülijalgsete putukate (sugukond Phlebotomus, perekond Aedes) vahendusel. Nakkus võib üle kanduda inimesele.
(1) Veiste katk on veiste, kitsede, lammaste, sigade, seebude (Bos indicus), vesipühvlite (Bubalus) ja paljude metsloomade, nagu kahvripühvlid e aafrika pühvlid (Syncerus caffer), hirvantiloobid (Taurotragus) ja teised antiloobid, kudude (Tragelaphus), kaelkirjakute (Giraffa cameleopardis) ning muude loomade väga nakkav viirushaigus. Veiste katku tekitajaks on Paramyxoviridae sugukonna Morbillivirus perekonda kuuluv viirus. Haiguse peiteaeg on kuni 21 päeva. Eristatakse klassikalist, üliägedat, alaägedat ja atüüpilist haiguse kulgu. Haigus kulgeb kõrge palavikuga ning limaskestade ja seejärel seedetrakti kahjustusega. Lammastel, kitsedel ja sigadel esineb isutus, vahelduv kõhulahtisus, sigadel silma sidekesta põletik ning haavandid põskede limaskestal. Virulentsete viirustüvede puhul on loomade suremus kõrge.
(2) Nodulaarne dermatiit on veiste (Bos taurus), seebude (Bos indicus) ja kodupühvlite (Buffalo) nakkav viirushaigus, mille tekitajaks on Poxviridae sugukonna Capripoxvirus perekonda kuuluv viirus. Eksperimentaalselt nakatuvad kitsed, lambad, orüksid, kaelkirjakud jt. Haiguse peiteaeg on kuni 28 päeva. Haigus võib kulgeda kliiniliste tunnusteta kuni raske haigestumiseni. Haigus kulgeb tavaliselt kõrge palavikuga, süljevoolusega, agalaktiaga, suurenenud eritistega silmast ja ninast, naha tursete ja valulike sõlmedega üle kogu keha nahas, nahaaluses koes ja limaskestal, lümfisõlmede suurenemisega ning kõõluste põletikust ja nekroosist põhjustatud lonkamisega. Tüsistusena tekivad püsilonge, mastiit, abort, emakapõletik ja viljatus. Viirus on väliskeskkonnas ja koorikutes vastupidav, kuid inaktiveerub fenoolide toimel. Nakkus levib sülje kaudu, samuti on võimalik levik lülijalgsete putukate vahendusel.
7) eraldi majandatav üksus – üksus, mida järelevalveametniku kinnitusel majandatakse teistest üksustest täiesti eraldi (eraldi töötajad, varustus, vedu, söödavarud, sõnniku ladustamine);
8) kontaktne ettevõte – ettevõte, kuhu haigusetekitaja võib olla sisse toodud kas tulenevalt ettevõtte asukohast, projektilahendusest või isikute, loomade või veovahendite liikumisest. Ettevõte loetakse kontaktseks, kui järelevalveametnik leiab tehtud epidemioloogilise uurimise tulemusel, et haigusetekitaja võib taudipunktist või eeldatavast taudipunktist olla ettevõttesse sisse toodud.
Tegutsemisjuhised vesikulaarse stomatiidi, veiste katku, väikemäletsejaliste katku, lammaste ja kitsede rõugete, nodulaarse dermatiidi, hirvede epizootilise hemorraagia ning Rift Valley palaviku kahtluse korral
Vesikulaarse stomatiidi, veiste katku, väikemäletsejaliste katku, lammaste ja kitsede rõugete, nodulaarse dermatiidi, hirvede epizootilise hemorraagia või Rift Valley palaviku (edaspidi haigus) kahtluse korral kutsutakse haiguse kliiniliseks diagnoosimiseks, proovide võtmiseks, epidemioloogilise uurimise tegemiseks ning loomataudi leviku tõkestamiseks vajalike kitsenduste ja abinõude kohaldamiseks viivitamata kohale volitatud veterinaararst või järelevalveametnik.
Haiguse kahtlusest või diagnoosimisest teavitab § 1 lõikes 2 nimetatud isik viivitamata Veterinaar- ja Toiduameti kohalikku asutust «Loomatauditõrje seaduse» peatüki 4 jaos 2 kehtestatud korras.
(1) Volitatud veterinaararst või järelevalveametnik võtab laboratoorseks uurimiseks vajalikud proovid või korraldab vastuvõtliku kodulooma veo laboratooriumisse vajalike proovide võtmiseks.
(2) Proovid või vastuvõtliku kodulooma toimetab laboratooriumisse järelevalveametnik, volitatud veterinaararst või laboratooriumi selle ala spetsialist, kes kohaldab vajalikke abinõusid, et tõkestada taudi levik proovide või kodulooma veol.
(1) Haiguse kahtluse korral teavitab ettevõtet teenindav veterinaararst sellest viivitamata Veterinaar- ja Toiduameti kohalikku asutust ning korraldab taudi leviku tõkestamiseks esmaste abinõude kohaldamise.
(2) Ettevõtet teenindav veterinaararst selgitab loomapidajale olukorda ja seoses taudikahtlusega temale õigusaktidest tulenevaid kohustusi ning palub tema taudikahtlase ettevõtte (edaspidi eeldatav taudipunkt) territooriumil viibivatel isikutel jääda sinna kuni järelevalveametniku saabumiseni. Kui inimeste ja sõidukite lahkumine eeldatavast taudipunktist on hädaseisundi tõttu vältimatu, teeb veterinaararst kõik võimaliku, et tõkestada haigusetekitaja väljaviimine.
3) jääma eeldatavasse taudipunkti kuni järelevalveametniku saabumiseni ja temalt lahkumiseks loa saamiseni ning nõudma seda ka oma alluvalt;
4) osutama järelevalveametnikule kaasabi vajalike kliiniliste ja patoloogiliste uurimiste tegemisel, samuti epidemioloogilise uurimise tarbeks andmete kogumisel;
5) esitama järelevalveametniku nõudmisel kõik vastuvõtlike koduloomade ning sööda omandamise ja võõrandamisega seotud dokumendid ning nende puudumise korral andma sellekohast suulist teavet;
6) täitma järelevalveametniku korraldusi haigusetekitaja leviku tõkestamiseks vajalike ettevaatusabinõude kohaldamisel;
7) registreerima loomaliigiti kogu kitsenduste kehtimisaja vältel sündinud ja hukkunud vastuvõtlike koduloomade arvu, näidates ära hukkunud vastuvõtlike koduloomade vanuse, ning esitama asjakohased andmed järelevalveametnikule tema nõudmisel;
8) esitama järelevalveametnikule nimekirja loomakasvatushoones või -rajatises töötavate ja teiste seal viibivate isikute kohta, kelle sisenemine eeldatavasse taudipunkti on vajalik, samuti loomakasvatushoonet või -rajatist teenindavate veovahendite loetelu;
(1) Haiguse kahtluse korral võtab Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht eeldatava taudipunkti kõrgendatud veterinaarjärelevalve alla ja kohaldab seal järgmisi abinõusid:
3) võetakse vajalikud proovid ja korraldatakse proovide või järelevalveametniku valitud vastuvõtliku kodulooma saatmine Veterinaar- ja Toidulaboratooriumisse uurimiseks;
7) kehtestatakse punktis 6 nimetatud isikute ja veovahendite eeldatavast taudipunktist välja ja sinna sisse liikumise kord. Veovahend ei või lahkuda eeldatavast taudipunktist enne, kui järelevalveametnik või volitatud veterinaararst on selle üle vaadanud.
2) määrab looma korjuse hävitamise korra. Looma korjus hävitatakse kohapeal põletades või mattes selleks lubatud kohta. Kui korjust põletada või matta ei ole võimalik, viiakse see hävitamiseks loomsete jäätmete käitlemise ettevõttesse, kus korjus käideldakse. Kui korjus on vaja eeldatava taudipunkti territooriumilt ära viia, kontrollib Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht kasutatava veovahendi sobivust selleks, määrab veterinaararsti, kes saadab veovahendit loomsete jäätmete käitlemise ettevõttesse, ning määrab veovahendi desinfitseerimise koha ja desinfitseerimisvahendi;
(1) Haiguse kahtluse korral keelab Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht ilma oma kirjaliku loata:
3) kitsendustega ettevõttest piima välja viia; kui piima kogumine ja säilitamine kohapeal on võimatu, võib erandkorras Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht anda loa piima vedada piimatöötlemisettevõttesse, kus piima töödeldakse temperatuuril 71,7 °C 15 sekundit või sellele võrdväärsetes tingimustes, mis tagab viiruse hävimise;
(2) Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht võib kohaldada kitsendusi ka eeldatava taudipunkti läheduses asuva ettevõtte suhtes, kui selle asukoht, projektilahendus või inimeste, loomade ja veovahendite kokkupuutumine eeldatava taudipunktiga annavad alust kahtlustada selle ettevõtte saastumist haigusetekitajaga.
(1) Haiguse kahtluse korral võib Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht kehtestada pärast haiguse kahtlusest teate saamist vajaduse korral kuni diagnoosi täpsustamiseni karjale, ettevõttele või piirkonnale kitsendused.
(2) Kitsenduste kehtestamisest teatab järelevalveametnik loomapidajale posti teel väljastusteatega või allkirja vastu.
(3) Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht teeb otsuse lõikes 1 nimetatud kitsenduste kehtetuks tunnistamise kohta laboratoorsete uurimiste tulemuste või Veterinaar- ja Toiduameti määratud ekspertide komisjoni otsuse alusel, kui nende põhjal on haiguse puhkemine välistatud. Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht teatab loomapidajale haiguse kahtluse lõpetamisest posti teel väljastusteatega või allkirja vastu 24 tunni jooksul arvates otsuse tegemisest.
(1) Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht korraldab haiguse kahtluse korral epidemioloogilise uurimise, mille käigus selgitatakse välja:
(2) Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht esitab epidemioloogilise uurimise tulemuste aruande Veterinaar- ja Toiduameti peadirektorile haiguse kahtluse otsustamisest arvates 24 tunni jooksul.
(2) Kui lõikes 1 nimetatud ettevõttes on rohkem kui üks üksus, võib Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhi otsusel kohaldada kitsendusi ja abinõusid ettevõtte eraldi majandatava üksuse suhtes, kui on täidetud järelevalveametniku korraldused haigusetekitaja leviku vältimiseks.
(3) Kui lõikes 1 nimetatud ettevõttes peetakse loomi rohkem kui ühest loomaliigist, võib Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhi otsusel kohaldada kitsendusi ja abinõusid üksnes vastuvõtlike koduloomade suhtes, kui on täidetud järelevalveametniku korraldused haigusetekitaja leviku vältimiseks.
Tegutsemisjuhised vesikulaarse stomatiidi, veiste katku, väikemäletsejaliste katku, lammaste ja kitsede rõugete, nodulaarse dermatiidi, hirvede epizootilise hemorraagia ning Rift Valley palaviku diagnoosimise korral
Viivitamata pärast haiguse ametliku diagnoosi kinnitamist ning Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhi ettepanekut kehtestab maavanem «Loomatauditõrje seaduse» § 50 lõike 4 kohaselt taudipunktis karantiini.
1) taudipunktis peetav vastuvõtlik koduloom hukatakse kohapeal viivitamata järelevalveametniku kontrolli all viisil, mis välistab haigusetekitaja leviku;
2) surnud või hukatud vastuvõtliku looma korjus hävitatakse kohapeal põletades või mattes selleks lubatud kohta. Kui korjust põletada või matta ei ole võimalik, viiakse see hävitamiseks loomsete jäätmete käitlemise ettevõttesse. Korjus veetakse ja hävitatakse järelevalveametniku kontrolli all viisil, mis välistab haigusetekitaja leviku;
3) sööt, sõnnik, allapanu ja muu materjal ning jäätmed, mis võivad olla saastunud haigusetekitajaga, hävitatakse või töödeldakse järelevalveametniku juhiste kohaselt viisil, mis tagab viiruse ja võimaliku nakkuse siirutaja hävimise;
(2) Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhi loal võib lõikes 1 nimetatud korjuse ja muu materjali või jäätmed, mis võivad olla saastunud haigusetekitajatega, matta selleks lubatud kohta sobivasse pinnasesse nii sügavale, et oleks välistatud lihasööja looma ligipääs korjusele, ning viisil, mis välistab põhjavee saastumise ja muu kahjuliku mõju keskkonnale.
(3) Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht võib kohaldada kitsendusi ka taudipunkti läheduses asuva ettevõtte suhtes, kui selle asukoht, projektilahendus või inimeste, loomade ja veovahendite kokkupuutumine taudipunktiga annavad alust kahtlustada selle ettevõtte saastumist haigusetekitajaga.
(4) Kui taudipunktis on vähemalt üks eraldi majandatav üksus, võib tabandumata eraldi majandatavas üksuses Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhi otsusel vastuvõtlikku kodulooma mitte hukata, kui on täidetud järelevalveametniku korraldused haigusetekitaja leviku vältimiseks.
Taudipunkti puhastus, desinfektsioon, deratisatsioon ja vajaduse korral putukatõrje tehakse järelevalveametniku juhiste kohaselt Veterinaar- ja Toiduameti ettenähtud desinfektsiooni- ja putukatõrjevahendiga viisil, mis välistab viiruse leviku ja tagab viiruse hävimise. Järelevalveametnik kontrollib tehtud puhastuse, desinfektsiooni, deratisatsiooni ja putukatõrje nõuetekohasust.
(1) Epidemioloogilise uurimise tulemusena avastatud kontaktne ettevõte või ettevõte, kus avastati haigus, võetakse kõrgendatud veterinaarjärelevalve alla ning seal kohaldatakse selle peatüki 1. jaos sätestatud kitsendusi ja abinõusid. Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht kohaldab ettevõttes kitsendusi vähemalt seni, kuni epidemioloogilise uurimise tulemusena saadud tõenäolisest nakatumise ajast on möödunud asjakohase haiguse peiteaeg.
(2) Kui lõikes 1 nimetatud ettevõttes on vähemalt üks eraldi majandatav üksus, võib Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhi otsusel kohaldada kitsendusi ja abinõusid üksnes selle ettevõtte eraldi majandatava üksuse suhtes, kui on täidetud järelevalveametniku korraldused haigusetekitaja leviku vältimiseks.
Haiguspuhangu korral kehtestatud kitsendused lõpetab pärast taudipunkti § 24 kohase puhastuse, desinfektsiooni ja vajaduse korral putukatõrje tegemist Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht. Karantiini lõpetab Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhi ettepanekul maavanem kirjaliku korraldusega ning sellest teavitatakse elanikkonda massiteabevahendite kaudu.
Ettevõttesse võib uue vastuvõtliku kodulooma tuua Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhi loal pärast 21 päeva möödumist taudipunkti § 24 kohase puhastuse, desinfektsiooni ja vajaduse korral putukatõrje tegemisest alates.
(1) Haiguse ametliku diagnoosi panekust või eriti ohtliku loomataudi puhul ametliku diagnoosi kinnitamisest arvates 24 tunni jooksul kehtestab maavanem Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhi ettepanekul kirjaliku korraldusega taudipunkti ümber ohustatud tsooni ja järelevalvetsooni, millest teavitatakse elanikkonda massiteabevahendite kaudu.
4) järelevalve teostamiseks vajalikke inim- ja materiaalseid ressursse.
(1) Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht kohaldab ohustatud tsoonis ja järelevalvetsoonis järgmisi abinõusid:
1) vastuvõtliku kodulooma toomine ohustatud tsooni ja sealt väljaviimine, samuti vastuvõtliku kodulooma ettevõttest väljaviimine, liikumine ja vedu ohustatud tsooni avalikult kasutataval teel ja erateel, välja arvatud loomakasvatushoone teenindamisega otseselt seotud teelõigul, on keelatud. Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht võib lubada vastuvõtlikku kodulooma vedada lõigetes 2–3 toodud juhtudel ja nõuete täitmise korral ning vastuvõtliku kodulooma vedu läbi ohustatud tsooni üksnes eeldusel, et vedu toimub ilma peatusteta ja veol kasutatakse üksnes põhimaanteed või raudteed. Läbi ohustatud tsooni kavandatavast vastuvõtliku kodulooma veost teatab veose omanik Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhile 24 tundi ette;
2) isik, kes siseneb loomakasvatushoonesse või -rajatisse, järgib järelevalveametniku juhiseid ja korraldusi, et vähendada haigusetekitaja leviku ohtu.
(2) Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht võib lubada vastuvõtlikku kodulooma ettevõttest välja viia järgmistel juhtudel:
1) vastuvõtlik koduloom tapetakse Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhi määratud ohustatud tsoonis asuvas tapamajas või selle puudumise korral järelevalvetsoonis asuvas tapamajas;
2) surnud või hukatud vastuvõtlik koduloom kahjutustatakse või töödeldakse järelevalveametniku kontrolli all loomsete jäätmete käitlemise ettevõttes;
(3) Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht annab lõikes 2 loetletud juhtudel loa vastuvõtlikku kodulooma vedada, kui täidetakse järgmisi nõudeid:
1) loomapidaja esitab Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhile kirjaliku taotluse, milles põhjendab vastuvõtliku kodulooma tapamajja vedamise või teise loomakasvatushoonesse või -rajatisse ümberpaigutamise vajadust, ning järelevalveametnik kinnitab seda vajadust;
3) vahetult enne vedu teeb järelevalveametnik ettevõtte vastuvõtlike koduloomade kliinilise uurimise, pöörates erilist tähelepanu vastuvõtlikule koduloomale, keda soovitakse vedada, ja kontrollib vastuvõtlike koduloomade märgistust ning nende üle loomapidaja peetavat arvestust. Järelevalveametnik kinnitab, et tehtud kliinilise uurimise tulemuste põhjal ei ole ettevõttes avastatud nakkuskahtlasi koduloomi ning koduloomad on nõuetekohaselt märgistatud ja registreeritud;
4) enne vastuvõtliku kodulooma vedamist tapamajja on tapamaja teenindavat järelevalveametnikku sellest teavitatud ning pärast vastuvõtliku kodulooma saabumist tapamajja teavitab järelevalveametnik sellest Veterinaar- ja Toiduameti kohalikku asutust. Ohustatud tsoonist tapamajja saabunud vastuvõtlik koduloom tapetakse viivitamata ja eraldi ülejäänud põllumajandusloomadest;
5) veovahendi korrasolekut kontrollitakse enne vastuvõtliku kodulooma laadimist ja järelevalveametnik pitseerib veovahendi pärast laadimist;
6) pärast vastuvõtliku kodulooma mahalaadimist puhastatakse ja desinfitseeritakse veovahend ja muu veol kasutatud inventar viivitamata järelevalveametniku kontrolli all.
1) vastuvõtliku kodulooma järelevalvetsoonist väljaviimine, liikumine ja vedu järelevalvetsooni avalikult kasutatavat teed mööda on keelatud, välja arvatud kodulooma viimine karjamaale või tagasi loomakasvatushoonesse. Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht võib lubada vastuvõtlikku kodulooma vedada lõigetes 2–3 toodud juhtudel ja nõuete täitmise korral ning vastuvõtliku kodulooma vedu läbi järelevalvetsooni üksnes eeldusel, et vedu toimub ilma peatusteta ja veol kasutatakse põhimaanteed või raudteed. Läbi järelevalvetsooni kavandatavast vastuvõtliku kodulooma veost teatab veose omanik Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhile 24 tundi ette;
2) vastuvõtlikku kodulooma võib järelevalvetsooni sees vedada Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhi loal.
(2) Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht võib lubada vastuvõtlikku kodulooma vedada järgmistel juhtudel:
1) vastuvõtlik koduloom tapetakse Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhi määratud tapamajas;
2) surnud või hukatud vastuvõtlik koduloom kahjutustatakse või töödeldakse järelevalveametniku kontrolli all loomsete jäätmete käitlemise ettevõttes või muus sobivas kohas;
3) vahetult enne vedu teeb järelevalveametnik ettevõtte vastuvõtlike koduloomade kliinilise uurimise, pöörates erilist tähelepanu vastuvõtlikule koduloomale, keda soovitakse vedada, ja kontrollib vastuvõtlike koduloomade märgistust ning nende üle loomapidaja peetavat arvestust. Järelevalveametnik kinnitab, et tehtud uurimise tulemuste põhjal ei ole ettevõttes avastatud nakkuskahtlasi koduloomi ning koduloomad on nõuetekohaselt märgistatud ja registreeritud;
(2) Siirutaja vahendusel leviva haiguse puhul võib ohustatud tsoonis ja järelevalvetsoonis kohaldatavate kitsenduste ja abinõude kohaldamise kestuse määrata Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht. Samuti võib Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht lubada tuua ettevõttesse vastuvõtliku sentinell-kodulooma. Veterinaar- ja Toiduamet teavitab vastu võetud otsusest ja kohaldatud meetmetest viivitamata Euroopa Komisjoni ja liikmesriike.
(3) Kitsendused lõpetab Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht.
(2) Haiguse erakorralise vaktsineerimise ja selle ulatuse otsustab riikliku loomatauditõrje komisjoni ettepanekul põllumajandusminister.
6) meetmed vaktsiini veo, säilitamise ja kasutamise üle järelevalve tegemiseks.
(3) Vaktsineeritud kodulooma on keelatud vaktsineerimisperioodil vaktsineerimispiirkonnast välja viia. Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht võib lubada vaktsineeritud kodulooma vedada tema määratud tapamajja viivitamata tapmiseks, kui järelevalveametnik on enne vedu ettevõtte vastuvõtlikke koduloomi kliiniliselt uurinud ja kinnitanud, et nakkuskahtlast kodulooma ei ole avastatud.
SIGADE VESIKULAARHAIGUSE TÕRJE
Tegutsemisjuhised sigade vesikulaarhaiguse kahtluse korral
Sigade vesikulaarhaiguse kahtluse korral kutsutakse sigade kliiniliseks uurimiseks, proovide võtmiseks, epidemioloogilise uurimise tegemiseks ning sigade vesikulaarhaiguse leviku tõkestamiseks vajalike kitsenduste ja abinõude kohaldamiseks viivitamata kohale volitatud veterinaararst või järelevalveametnik.
Sigade vesikulaarhaiguse kahtlusest või diagnoosimisest teavitab § 1 lõikes 2 nimetatud isik viivitamata Veterinaar- ja Toiduameti kohalikku asutust «Loomatauditõrje seaduse» 4. peatüki 2. jaos kehtestatud korras.
(2) Sigade vesikulaarhaiguse proovid valmistab laboratooriumisse saatmiseks ette ja toimetab laboratooriumisse järelevalveametnik, volitatud veterinaararst või laboratooriumi selle ala spetsialist.
(3) Loomapidaja märgistab viivitamata sea, kellelt võetakse proov viisil, mis võimaldab seda siga järelevalveametnikul hiljem teistest sigadest eristada, ning kajastab sea märgistamise viisi ja pidamise koha ettevõttes peetavas arvestuses.
(1) Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht korraldab sigade vesikulaarhaiguse kahtluse korral epidemioloogilise uurimise ning esitab selle kohta aruande Veterinaar- ja Toiduameti peadirektorile §-s 18 sätestatud nõuete kohaselt.
(4) Kui lõikes 2 nimetatud ettevõttes on mitu üksust ja neist vähemalt üks on eraldi majandatav, võib Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhi otsusel kohaldada kitsendusi ja abinõusid ettevõtte eraldi majandatava üksuse suhtes, kui on täidetud järelevalveametniku korraldused haigusetekitaja leviku vältimiseks.
(5) Kui lõikes 2 nimetatud ettevõttes peetakse loomi rohkem kui ühest loomaliigist, võib Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhi otsusel kohaldada kitsendusi ja abinõusid vaid sigade suhtes, kui on täidetud järelevalveametniku korraldused haigusetekitaja leviku vältimiseks.
Tegutsemisjuhised sigade vesikulaarhaiguse diagnoosimise korral
(1) Viivitamata pärast haiguse ametliku diagnoosi kinnitamist ning Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhi ettepanekut kehtestab maavanem «Loomatauditõrje seaduse» § 50 lõike 4 kohaselt taudipunktis karantiini.
(4) Võimaluse korral selgitatakse välja haigusetekitaja tõenäolise sissetoomise ja nakkuse avastamise ajavahemikul tapetud sealt pärineva liha asukoht. Selline liha kõrvaldatakse ringlusest ning hävitatakse volitatud veterinaararsti või järelevalveametniku kontrolli all viisil, mis välistab haigusetekitaja leviku.
(5) Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht võib kohaldada kitsendusi ka teise ettevõtte suhtes, kui see on olnud kaudses kontaktis taudipunktiga või kui muud nakkuse leviku võimalused annavad alust kahtlustada, et see ettevõte on saastunud haigusetekitajaga.
(2) Vabaõhu-sigalasse tuuakse esimeses järjekorras sigade vesikulaarhaiguse viiruse antikehadeta sead (sentiel pigs, edaspidi kontrollsead). Kontrollsead paigutatakse nakatunud ettevõttesse Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhi nõuete kohaselt ning pärast 28 päeva möödumist kontrollsigade ettevõttesse taasasustamisest alates vaadatakse nad kliiniliselt läbi ja neilt võetakse proovid seroloogiliste testide tarvis. Kui ühelgi kontrollseal ei tekkinud sigade vesikulaarhaiguse kliinilisi tunnuseid ega selle viiruse antikehasid, võib ettevõtte täielikult taasasustada.
(3) Lõikes 2 nimetamata kasvatusviisi puhul taasasustatakse ettevõte kas lõikes 2 sätestatud nõuete kohaselt või tuuakse kontrollsead ettevõttesse kaheksa päeva jooksul ettevõttest, mis asub väljaspool ohustatud ja järelevalvetsooni, ning viimaste kontrollsigade saabumisest alates 60 päeva jooksul peavad kõik kontrollsead jääma ettevõtte territooriumile. Taasasustatud ettevõttes peetavat karja kontrollitakse kliiniliselt ja seroloogiliselt Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhi nõuete kohaselt pärast 28 päeva möödumist viimaste kontrollsigade saabumisest alates.
(1) Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht korraldab sigade vesikulaarhaiguse kahtluse korral epidemioloogilise uurimise §-s 18 sätestatud nõuete kohaselt.
Loomapidaja teatab ohustatud tsoonis ning järelevalvetsoonis sea haigestumisest ja surmajuhust järelevalveametnikule või volitatud veterinaararstile, kes teeb asjakohased uurimised sigade vesikulaarhaiguse diagnoosimiseks.
1) sea tsooni toomine ja sealt väljaviimine, samuti sea ettevõttest väljaviimine, liikumine ja vedu ohustatud tsooni avalikult kasutataval teel ja erateel, välja arvatud sigala teenindamisega otseselt seotud teelõigul, on keelatud. Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht võib lubada siga vedada lõigetes 2–4 toodud juhtudel ja nõuete täitmise korral ning sea vedu läbi ohustatud tsooni üksnes eeldusel, et vedu toimub ilma peatusteta ja veol kasutatakse üksnes põhimaanteed või raudteed. Läbi ohustatud tsooni kavandatavast sea veost teatab veose omanik Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhile 24 tundi ette;
2) sea või muu põllumajanduslooma veol kasutatud veovahend ja muu varustus, mis võib olla saastunud sigade vesikulaarhaiguse tekitajaga, ning surnud või tapetud looma korjus, sööt, allapanu, läga jms puhastatakse ning desinfitseeritakse või töödeldakse Veterinaar- ja Toiduameti ettenähtud desinfektsioonivahendiga järelevalveametniku juhiste kohaselt esimesel võimalusel;
3) isik, kes siseneb loomakasvatushoonesse või -rajatisse, järgib järelevalveametniku juhiseid ja korraldusi, et vähendada haigusetekitaja leviku ohtu.
(2) Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht võib lubada surnud või hukatud siga vedada loomsete jäätmete käitlemise ettevõttesse või mujale sobivasse kohta järelevalveametniku kontrolli all kahjutustamiseks või töötlemiseks. Samuti võib Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht lubada elussiga ettevõttest välja viia pärast 21 päeva möödumist taudipunkti esmasest puhastamisest ja desinfitseerimisest alates järgmistel juhtudel:
1) siga tapetakse Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhi määratud tapamajas, mis asub ohustatud tsoonis või järelevalvetsoonis;
2) looma heaolust lähtuvalt või seoses uue taudipunkti lisandumisega tekkiva probleemi tõttu looma pidamisel paigutatakse siga ümber teise sigalasse, mis paikneb ohustatud tsoonis.
(3) Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht annab lõike 2 punktides 1 ja 2 loetletud juhtudel loa siga vedada, kui täidetakse järgmisi nõudeid:
2) vahetult enne vedu teeb järelevalveametnik ettevõtte sigade kliinilise uurimise, pöörates erilist tähelepanu seale, keda soovitakse vedada, ning kontrollib sigade märgistust ja nende üle loomapidaja peetavat arvestust. Tehtud uurimise tulemuste põhjal kinnitab järelevalveametnik, et ettevõttes ei ole avastatud nakkuskahtlasi koduloomi ning koduloomad on nõuetekohaselt märgistatud ja registreeritud;
3) enne sea vedamist tapamajja on tapamaja teenindavat järelevalveametnikku sellest teavitatud ning pärast sea saabumist tapamajja teavitab järelevalveametnik sellest Veterinaar- ja Toiduameti kohalikku asutust. Ohustatud tsoonist tapamajja saabunud siga tapetakse viivitamata eraldi ülejäänud põllumajandusloomadest ning talle tehakse tapaeelne ja tapajärgne läbivaatus, pöörates erilist tähelepanu võimalikele sigade vesikulaarhaiguse tunnustele;
4) veovahendi korrasolekut kontrollitakse enne sea laadimist ja järelevalveametnik pitseerib veovahendi pärast laadimist;
5) pärast sea mahalaadimist puhastatakse ja desinfitseeritakse veovahend ja muu veol kasutatud inventar viivitamata järelevalveametniku kontrolli all.
(4) Lõike 3 punktis 5 nimetatud sealt saadud liha peab olema erimärgistatud asjakohases Euroopa Komisjoni otsuses sätestatud nõuete kohaselt.
(5) Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhi nõusolekul võib väljastpoolt ohustatud tsooni pärinevat siga vedada otse ohustatud tsoonis asuvasse tapamajja viivitamata tapmiseks.
(1) Järelevalvetsoonis kohaldatakse §-s 30 sätestatud abinõusid ning sea järelevalvetsoonist väljaviimine, liikumine ja vedu järelevalvetsooni avalikult kasutatavat teed mööda on keelatud, välja arvatud sea viimine karjamaale või tagasi loomakasvatusettevõttesse. Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht võib lubada siga vedada ettevõttest ilma peatusteta otse tapamajja või sea vedu läbi järelevalvetsooni, kui veole eelnenud 21 päeva jooksul ei ole sellesse ettevõttesse sisse toodud ühtegi siga ja veoks kasutatakse põhimaanteed või raudteed. Läbi järelevalvetsooni kavandatavast vastuvõtliku kodulooma veost teatab veose omanik Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhile 24 tundi ette.
(2) Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht võib lubada siga vedada järgmistel juhtudel:
1) sea tapmiseks Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhi määratud tapamajas;
2) surnud või hukatud sea kahjutustamiseks või töötlemiseks järelevalveametniku kontrolli all loomsete jäätmete käitlemise ettevõttes või muus sobivas kohas;
(3) Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht annab lõikes 2 loetletud juhtudel loa siga vedada, kui täidetakse järgmisi nõudeid:
1) loomapidaja esitab Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhile kirjaliku taotluse, milles põhjendab sea tapamajja, teise loomakasvatushoonesse või -rajatisse ümberpaigutamise vajadust, ning järelevalveametnik kinnitab seda vajadust;
3) vahetult enne vedu teeb järelevalveametnik ettevõtte sigade kliinilise uurimise, pöörates erilist tähelepanu seale, keda soovitakse vedada, ning kontrollib sigade märgistust ja nende üle loomapidaja peetavat arvestust. Tehtud uurimise tulemuste põhjal kinnitab järelevalveametnik, et ettevõttes ei ole avastatud nakkuskahtlasi sigu ning sead on nõuetekohaselt märgistatud ja registreeritud;
4) enne sea vedamist tapamajja on tapamaja teenindavat järelevalveametnikku sellest teavitatud ning pärast sea saabumist tapamajja teavitab järelevalveametnik sellest Veterinaar- ja Toiduameti kohalikku asutust. Ohustatud tsoonist tapamajja saabunud siga tapetakse viivitamata ja eraldi ülejäänud põllumajandusloomadest;
5) veovahendi korrasolekut kontrollitakse enne sea laadimist ja järelevalveametnik pitseerib veovahendi pärast laadimist;
6) pärast sea mahalaadimist puhastatakse ja desinfitseeritakse veovahend ja muu veol kasutatud inventar viivitamata järelevalveametniku kontrolli all.
(4) Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht võib lubada siga järelevalvetsoonist välja viia, kui täidetakse järgmisi nõudeid:
6) veovahend, seadmed, elusloomad ega materjalid, mis võivad olla saastunud haigusetekitajaga ja mida järelevalvetsooni piires kasutatakse sea veol, ei tohi sattuda väljapoole seda tsooni, kui neid ei ole puhastatud ega desinfitseeritud Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhi ettenähtud juhiste kohaselt.
(2) Ettevõttes, kus on avastatud seropositiivne siga, kohaldatakse 4. peatüki 1. jaos sätestatud kitsendusi ja abinõusid. Kitsendused kehtestab ja lõpetab Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht komisjoni otsuse 2000/428/EÜ kohaselt.
(3) Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht võib lubada seropositiivset siga taudipunktist määratud tapamajja tapmiseks järelevalveametniku kontrolli all välja viia, kui sigade vesikulaarhaigus on diagnoositud § 42 lõike 1 punkti 4 alusel. Sellist siga peetakse ja ta tapetakse tapamajas teistest põllumajandusloomadest eraldi ning tema liha võib müüa üksnes Eestis.
1 nõukogu direktiiv 91/492/EMÜ, milles sätestatakse elusate kahepoolmeliste karploomade tootmise ja turuleviimise tervishoiunõuded (EÜT L 46, 19.02.1991, lk 1), muudetud direktiiviga 1997/61/EÜ (EÜT L 295, 29.10.1997, lk 35–36); nõukogu direktiiv 92/119/EMÜ, millega seatakse sisse üldised ühenduse meetmed teatavate loomahaiguste tõrjeks ja konkreetsed meetmed seoses sigade vesikulaarhaigusega (EÜT L 62, 15.03.1993, lk. 69-85), muudetud direktiiviga 2002/60/EÜ (EÜT L 192, 20.07.2002, lk 27–46); ja nõukogu direktiiv 93/53/EMÜ, millega kehtestatakse minimaalsed ühenduse meetmed teatavate kalahaiguste tõrjeks (EÜT L 175, 19.07.1993, lk 23–33), muudetud direktiiviga 2000/27/EÜ (EÜT L 114, 13.05.2000, lk 28–29)
Põllumajandusministri 17. veebruari 2006. a määruse nr 25 «Teatud loomataudide tõrje eeskiri»
SIGADE VESIKULAARHAIGUSE KORRAL TAUDIPUNKTI PUHASTAMISE JA DESINFITSEERIMISE KIRJELDUS
1. Esialgne puhastamine ja desinfitseerimine 1.1. Pärast ruumist sea korjuse kõrvaldamist piserdatakse ruumi seda osa, kus siga peeti, ning tapmise ajal haigusetekitajaga saastunud ruumi osi Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhi ettenähtud desinfitseerimisvahendiga, mille kontsentratsioon on sobiv sigade vesikulaarhaiguse viiruse hävitamiseks. Desinfitseerimisvahend peab pindadele jääma vähemalt 24 tunniks.
1.2. Kude ja veri, mis võib olla sea tapmise ajal eraldunud, kogutakse kokku ja hävitatakse koos korjusega.
2. Edasine puhastamine ja desinfitseerimine 2.1. Sõnnik, alusmaterjal, haigusetekitajaga saastunud sööt jms kõrvaldatakse ehitisest, kuhjatakse kokku ning piserdatakse Veterinaar- ja Toiduameti ettenähtud desinfitseerimisvahendiga. Läga töödeldakse viisil, mis hävitab haigusetekitaja.
2.2. Teisaldatavad seadmed ja muu teisaldatav inventar viiakse ruumist välja ning puhastatakse ja desinfitseeritakse.
2.3. Pindadelt kõrvaldatakse rasv ja mustus, leotades pindu rasvavastase vahendiga ja pestes surveveega.
2.4. Seejärel piserdatakse veel kord kõiki pindu desinfitseerimisvahendiga.
2.5. Pitseeritav ruum fumigeeritakse.
2.6. Pärast järelevalveametniku tehtud kontrolli remonditakse kahjustatud põrand, seinad jms viivitamata.
2.7. Lõpetatud remonditööd kontrollitakse, et tagada nende vastavus hügieeninõuetele.
2.8. Ruumi tulekindlast materjalist osa võib desinfitseerida leeklambi abil.
2.9. Kõiki pindu piserdatakse leeliselise desinfitseerimisvahendiga, mille pH-tase on suurem kui 12,5, või muu Veterinaar- ja Toiduameti ettenähtud desinfitseerimisvahendiga. Desinfitseerimisvahend pestakse maha pärast 48 tunni möödumist piserdamisest.
3. Lõplik puhastamine ja desinfitseerimine Desinfitseerimist leeklambi abil või leeliselise desinfitseerimisvahendiga korratakse pärast 14 päeva möödumist eelmisest desinfitseerimisest.


RT I 2002, 3, 5
Vabariigi Presidendi 4. jaanuari 2002. a otsusega nr 79
I. Ringhäälinguseaduses (RT I 1994, 42, 680; 66, 1145; 1995, 16, 228; 83, 1437; 1996, 49, 953; 1997, 29, 448; 52, 834; 93, 1564; 1998, 2, 42 ja 44; 1999, 16, 268; 25, 364; 59, 613; 2000, 25, 143; 35, 220; 102, 666; 2001, 53, 310) tehakse järgmised muudatused:
§ 1. Paragrahvi 41 lõiget 8 täiendatakse punktiga 3 järgmises sõnastuses:
« 3) 21 tundi televisioonisaadete ja -programmide edastamisel kohaliku ringhäälinguloa või ringhäälinguloa kaabellevivõrgus alusel.»
§ 2. Seadust täiendatakse §-ga 291 järgmises sõnastuses:
« § 291. Reklaam, otsepakkumine ja sponsorlus Eesti Raadios ja Eesti Televisioonis
(1) Eesti Raadio ja Eesti Televisioon reklaami ega otsepakkumist ei edasta.
(2) Eesti Raadio ja Eesti Televisioon ei kasuta sponsoreid oma saadete ja programmide hankimiseks, tootmiseks ega edastamiseks.
(3) Eesti Raadiol ja Eesti Televisioonil on õigus edastada reklaami ja teavet sponsorite kohta juhul, kui reklaam ja teave kaasnevad Euroopa Ringhäälingute Liidu (European Broadcasting Union – EBU) vahendusel omandatud ürituste ja sündmuste ülekande õigusega.
(4) Kultuuriministeerium võib ringhäälingunõukogu igakordse põhjendatud taotluse alusel lubada Eesti Raadiol ja Eesti Televisioonil lisaks käesoleva paragrahvi 3. lõikes nimetatule reklaami ja sponsorite kohta käiva teabe edastamist juhul, kui need kaasnevad Eesti üldsusele oluliste ürituste ja sündmuste ülekande õigusega.
(5) Kui käesoleva paragrahvi 3. ja 4. lõikes nimetatud ülekandeõigusest ei tulene teisiti, sisaldab Eesti Raadio programmides edastatavate ürituste ja sündmuste ülekande õigusega kaasnev teave sponsorite kohta sponsori nime ilma helitaustata ja Eesti Televisiooni programmides sponsori nime ilma logo või kaubamärgita ning audiovisuaalse taustata.
(6) Eesti Raadiol ja Eesti Televisioonil on õigus ringhäälingunõukogu kehtestatud mahus ja korras tasuta edastada üldist huvi pakkuvaid teateid Eestis toimuvatest mittetulunduslikest avalikest ja heategevusüritustest, samuti sotsiaalse iseloomuga üleskutseid.»
§ 3. Paragrahvi 32 lõikes 1 tehakse järgmised muudatused:
« 8) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni tegevuse põhisuundade ja arengukava kinnitamine ning arengukava esitamine Riigikogule;»;
2) lõiget täiendatakse punktiga 91 järgmises sõnastuses:
« 91) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni eelarvetaotluste esitamine Kultuuriministeeriumile ning avalik-õigusliku ringhäälingu esindamine eelarvetaotluste üle peetavates läbirääkimistes Rahandusministeeriumiga;».
§ 4. Paragrahv 35 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« § 35. Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni eelarve
(1) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni tulud moodustuvad:
1) riigieelarvest eraldatud toetusest;
2) annetustest ning sihtotstarbelistest projektitoetustest;
3) vara, sealhulgas saadete kasutada andmisest ja võõrandamisest laekuvatest summadest;
4) Eesti Raadiole ja Eesti Televisioonile seadusega antud ülesannete täitmiseks vajalike avalike ürituste, samuti koolitusprogrammide korraldamisest saadavast tulust;
5) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni programmide tootmise ja teoste jäädvustamise tulemusena tekkinud fonogrammide ja audiovisuaalsete materjalide tootmisest ning kirjastamisest laekuvatest summadest;
6) laekumistest, mis saadakse käesoleva seaduse § 291 3. ja 4. lõikes ning § 451 8. lõikes sätestatud juhtudel.
(2) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni kõigi tulude ja kulude kohta koostatakse eelarve, mis peab igal aastal olema tasakaalus.
(3) Eelarveprojekti koostab vastavalt Eesti Raadio või Eesti Televisiooni juhatus ning eelarve kinnitab ringhäälingunõukogu.
(4) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni kinnitatud eelarve ja nende täitmise aruanded on avalikud.
(5) Ringhäälingunõukogu kinnitab Eesti Raadiole ja Eesti Televisioonile tehtavate annetuste ning sihtotstarbeliste projektitoetuste arvelevõtmise ja avalikustamise korra.
(6) Juhul kui käesoleva paragrahvi 5. lõikest tulenev avalikustamine toimub Eesti Raadio või Eesti Televisiooni programmides, peab teave projektitoetajate ja annetajate kohta sisaldama toetaja või annetaja nime ilma helitaustata ja Eesti Televisioonis toetaja või annetaja nime ilma logo või kaubamärgita ning audiovisuaalse taustata.»
§ 5. Seadust täiendatakse §-ga 351 järgmises sõnastuses:
« § 351. Riigieelarvest eraldatav toetus
(1) Riigieelarvest avalik-õiguslikule ringhäälingule eraldatava toetuse suurus planeeritakse kolmeaastaseks perioodiks, lähtudes Riigikogu poolt heakskiidetud Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni arengukavast.
(2) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni arengukava esitab ringhäälingunõukogu Riigikogu kultuurikomisjonile Riigikogu otsuse eelnõu algatamiseks kolmeaastasele perioodile eelneva aasta jaanuaris. Arengukavas nähakse ette kultuuri, sotsiaalsete vajaduste ning demokraatia arengu seisukohalt põhjendatud ning käesolevas seaduses sätestatud ülesannete täitmiseks tarvilik avalik-õigusliku teenuse iseloom ja maht, samuti selleks ning infrastruktuuri arenguks ja tehniliste arenguprogrammide rahastamiseks vajalikud investeeringud.
(3) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni arengukava lahutamatu osa on avalikõiguslike ringhäälinguorganisatsioonide eelarvevajaduste kava, milles nähakse ette kolmeaastaseks perioodiks tervikuna ja iga aasta lõikes eraldi summad käesolevas seaduses sätestatud ja arengukavas seatud ülesannete täitmiseks.
(4) Riigikogu poolt heakskiidetud Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni arengukava alusel esitab ringhäälingunõukogu Kultuuriministeeriumile igal aastal Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni eelarvetaotlused järgmiseks eelarveaastaks. Kultuuriministeerium esitab Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni eelarvetaotlused Rahandusministeeriumile ning eelarvetaotluste üle peetavates läbirääkimistes Rahandusministeeriumiga esindab avalik-õiguslikku ringhäälingut ringhäälingunõukogu.»
§ 6. Paragrahvi 37:
1) lõike 3 punktid 2 ja 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 2) regionaalne ringhäälinguluba raadiovõrgus – ühe saatja või saatjate võrguga osal Eesti territooriumist;
3) üleriigiline ringhäälinguluba – saatjate võrguga üleriigiliselt või ühe saatja kaudu, mis võimaldab saadete vastuvõttu 80 – 100 protsendi ulatuses Eesti territooriumist;»;
2) täiendatakse lõigetega 31–34 järgmises sõnastuses:
« (31) Käesoleva paragrahvi 3. lõike punktides 1, 3 ja 4 nimetatud ringhäälinguluba televisioonivõrgus on tasuline.
(32) Käesoleva paragrahvi 31. lõikes nimetatud tasu suurus aastas lähtuvalt loa liigist on:
(33) Ringhäälinguloa tasu maksab loa omanik neljas võrdses osas tasu suurusest aastas 1. märtsiks, 1. juuniks, 1. septembriks ja 1. detsembriks. Loa väljaandmise aasta eest tasutakse ringhäälinguloa eest esmakordselt loa väljaandmisel. Kui ringhäälinguluba antakse välja või luba lõpeb jooksva aasta sees, tasutakse loa eest proportsionaalselt päevade arvuga, mis jäävad loa väljastamisele järgnevast päevast aasta lõpuni või aasta algusest loa lõppemise päevani.
(34) Ringhäälinguloa tasu laekub riigieelarvesse. Tasu maksmise kohta esitab loa omanik tasu maksmist tõendava dokumendi koopia Kultuuriministeeriumi levitalitusele 10 tööpäeva jooksul tasu maksmisest arvates.»
« (4) Käesoleva paragrahvi 3. lõike punktides 2–4 ja 6 sätestatud ringhäälinguluba antakse tähtajaga kuni viis aastat. Käesoleva paragrahvi 3. lõike punktis 1 sätestatud kohalik ringhäälinguluba raadiovõrgus antakse tähtajaga kuni viis aastat; kohalik ringhäälinguluba televisioonivõrgus antakse tähtajaga kuni kaks aastat.»;
« (41) Samaaegse kehtivusega antakse välja kuni kaks rahvusvahelist või kaks üleriigilist või üks üleriigiline ja üks rahvusvaheline ringhäälinguluba televisioonivõrgus.»
§ 7. Paragrahvi 39:
« 5) Sideametiga kooskõlastatud tehniliste lahenduste kavand;»;
« (5) Kui taotletakse ringhäälinguluba kaabellevivõrgus, lisatakse taotlusele kaabelleviseaduse (RT I 2001, 53, 310) alusel Sideameti poolt väljaantud kaabellevivõrguluba.»
§ 8. Paragrahvi 40 täiendatakse lõikega 31 järgmises sõnastuses:
« (31) Käskkiri ringhäälinguloa väljaandmise kohta saadetakse loa omanikule kolme tööpäeva jooksul pärast käskkirja väljaandmist. Loa omanik tasub käesoleva seaduse § 37 32. ja 33. lõike alusel ringhäälinguloa tasu viie tööpäeva jooksul pärast käskkirja saamist summa ulatuses, mis on vaja tasuda kuni esimese korralise tasu maksmise tähtaja saabumiseni.»
§ 9. Paragrahvi 42 lõiget 4 täiendatakse punktiga 4 järgmises sõnastuses:
« 4) saada vajaduse korral ringhäälinguorganisatsioonilt andmeid käesoleva seaduse täitmise ja ringhäälingulubade tingimustest kinnipidamise kohta.»
§ 10. Seadust täiendatakse §-ga 421 järgmises sõnastuses:
« § 421. Andmete esitamine
Televisiooniorganisatsioonid esitavad Kultuuriministeeriumile igal aastal hiljemalt 15. veebruariks andmed käesoleva seaduse § 41 2., 4. ja 5. lõikes sätestatud nõuete täitmise kohta andmete esitamisele eelnenud kalendriaastal, arvestades § 41 6. lõikes sätestatud erisust.»
§ 11. Paragrahvi 451 täiendatakse lõigetega 8–10 järgmises sõnastuses:
« (8) Käesoleva seaduse § 291 1. ja 2. lõiget rakendatakse Eesti Raadio suhtes alates 2005. aasta 1. jaanuarist. Nimetatud tähtajani on Eesti Raadiol õigus jätkata reklaami edastamist kahel kanalil, kusjuures reklaami maht ei ületa 5 protsenti päevasest programmi saatemahust. Reklaami edastamise korra, hinna, kasutamise ja mahu kehtestab ringhäälingunõukogu. Kuni 2005. aasta 1. jaanuarini moodustuvad Eesti Raadio tulud lisaks käesoleva seaduse § 35 1. lõikes nimetatud tuludele ka laekumistest, mis saadakse saateaja müügist reklaamiks.
(9) Enne kaabelleviseaduse jõustumist Sideameti väljastatud tähtajalise loa, kaabeltelevisioonivõrgu kasutusloa või kaabeltelevisioonivõrgu loa alusel tegutsevad isikud lisavad ringhäälinguloa kaabeltelevisioonivõrgus taotlusele dokumendi, mis tõendab, et nad on esitanud Sideametile taotluse kaabellevivõrguloa väljastamiseks kaabelleviseaduse § 33 1. lõikes ettenähtud korras.
(10) 2002. aastal kehtivate televisioonivõrgu ringhäälingulubade eest tasutakse ringhäälinguloa tasu 2002. aasta II poolaasta eest 2002. aasta 1. juuliks ja 1. novembriks.»
§ 12. Eesti Televisioonil ei ole õigust sõlmida lepinguid saateaja kasutamiseks reklaamiks, millest tulenevalt reklaami edastamine toimub pärast 2002. aasta 1. juulit.
§ 13. Üleriigilistele ringhäälingulubadele raadiovõrgus kehtestatakse tasud 2005. aasta 1. jaanuariks.
§ 14. Ringhäälinguseaduse § 351 lõikes 1 nimetatud Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni arengukava esitab aastateks 2003 – 2006 ringhäälingunõukogu 2002. aasta 1. märtsiks Riigikogu kultuurikomisjonile Riigikogu otsuse eelnõu algatamiseks.
§ 15. Käesolev seadus jõustub 2002. aasta 1. juulil, välja arvatud §-d 12 ja 14, mis jõustuvad Riigi Teatajas avaldamisele järgneval päeval.


text:
Kohtuasi C‑209/03
The Queen, Dany Bidar’i taotlusel
London Borough of Ealing ja Secretary of State for Education and Skills
(eelotsusetaotlus, mille esitas High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court)
Liidu kodakondsus – EÜ artiklid 12 ja 18 – Õppijatele subsideeritud õppelaenuna antav toetus – Säte, millega piiratakse sellise laenu andmine vaid riigis elavatele õppijatele
Kohtujuristi L. A. Geelhoedi ettepanek, esitatud 11. novembril 2004 Euroopa Kohtu otsus (suurkoda), 15. märts 2005 Kohtuotsuse kokkuvõte
1. EÜ asutamisleping – Igasugune kodakondsuse alusel diskrimineerimise keelu reguleerimisese asutamislepingu reguleerimisalas
– Õppijatele toimetulekukulude katmiseks antav toetus – Hõlmamine – Siseriiklikud õigusnormid, millega reserveeritakse sellise
laenu andmine vaid riigis elavatele õppijatele – Teise liikmesriigi kodanikest õppijatel võimaluse puudumine olla käsitletud
kui elanikud – Lubamatus
(EÜ artikkel 12)
2. Eelotsuse küsimused – Tõlgendamine – Tõlgendatavate kohtuotsuste ajaline mõju –Tagasiulatuv jõud – Euroopa Kohtu kehtestatav
piirang – Tingimused – Kohtuotsuse majanduslike tagajärgede olulisus asjaomasele liikmesriigile – Kriteerium, mis ei ole otsustav
1. Vastuvõtvas liikmesriigis seaduslikult elavatele õppijatele kas subsideeritud õppelaenuna või stipendiumina antav toimetulekutoetus
jääb EÜ artikli 12 esimeses lõigus sätestatud kodakondsuse alusel diskrimineerimise keelu reguleerimisobjektina asutamislepingu
Seda õigusnormi tuleb tõlgendada selliselt, et sellega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis annavad õppijatele õiguse
niisugusele toetusele vaid siis, kui nende elukoht on vastuvõtvas liikmesriigis, välistades teise liikmesriigi kodanikul õppijana
elaniku staatuse saamise isegi siis, kui see kodanik vastuvõtvas liikmesriigis seaduslikult elab ja on sooritanud seal olulise
osa oma keskkooliõpingutest ja kui tal seetõttu on tekkinud nimetatud riigi ühiskonnaga tegelik side.
On õiguspärane, kui liikmesriik annab sellist toetust vaid neile õppijatele, kes on üles näidanud teatavat selle riigi ühiskonda
integreerumise taset. Samas ei saa ta selles kontekstis asjaomastelt õppijatelt nõuda, et neil tekiks side selle riigi tööturuga.
Seevastu võib eeldada teatud integreerumistaseme olemasolu, kui on tuvastatud, et asjaomane õppija on teatud perioodil vastuvõtvas
liikmesriigis elanud.
Välistades teise liikmesriigi kodanikul õppijana igasuguse võimaluse saada elaniku staatus, teevad nimetatud õigusnormid niisugusel
kodanikul tema tegelikust integreerumise tasemest sõltumata toetuse õiguse omandamise võimatuks ja takistavad tal seetõttu
jätkata oma õpinguid samadel tingimustel kui samas olukorras olev selle riigi kodanik.
(vt punktid 48, 57–59, 61–63 ja resolutiivosa punktid 1–2)
2. Euroopa Kohtu poolt ühenduse õigusnormile antud tõlgendus piirdub selle tähenduse ja kohaldamisala selgitamise ja täpsustamisega,
nii nagu seda oleks tulnud mõista ja kohaldada selle jõustumise hetkest alates. Sellest järeldub, et nõnda tõlgendatud õigusnormi
saab ja peab kohaldama kohtunik ise õigussuhetele, mis tekkisid ja loodi enne tõlgendamistaotluse alusel tehtud otsust, kui
samal ajal on täidetud tingimused, mis võimaldavad esitada nimetatud õigusnormi kohaldamist puudutava vaidluse pädevatele
kohtutele lahendamiseks. Vaid erandjuhtudel võib Euroopa Kohus ühenduse õiguskorrale omast õiguskindluse üldpõhimõtet kohaldades
piirata võimalust, kus kõik huvitatud isikud saavad toetuda mõnele tema tõlgendatud õigusnormile, et vaidlustada heauskselt
loodud õigussuhteid. Eelotsusena tehtud otsusest liikmesriigile tulenevad majanduslikud tagajärjed ei õigusta iseenesest selle
otsuse mõju ajalist piiramist.
(vt punktid 66–68 ja resolutiivosa punkt 3)
15. märts 2005(*)
Kohtuasjas C‑209/03,
mille esemeks on eelotsusetaotlus EÜ artikli 234 alusel, mille esitas High Court of Justice (England & Wales), Queen's Bench
Division (Administrative Court) (Ühendkuningriik) 12. veebruari 2003. aasta otsusega, mis saabus Euroopa Kohtusse 15. mail
2003, menetluses järgmiste poolte vahel:
Dany Bidar’i taotlusel,
Secretary of State for Education and Skills, EUROOPA KOHUS (suurkoda),
koosseisus: president V. Skouris, kodade esimehed P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts (ettekandja) ja A. Borg Barthet,
kohtunikud J.‑P. Puissochet, R. Schintgen, N. Colneric, M. Ilešič, J. Malenovský, J. Klučka ja U. Lõhmus;
arvestades kirjalikus menetluses ja 28. septembri 2004. aasta kohtuistungil esitatut,
– D. Bidar, esindajad: barrister R. Scannell ja barrister M. Soorjoo ning solicitor J. Luqmani, – Ühendkuningriigi valitsus, esindaja: R. Caudwell, keda abistasid E. Sharpston, QC ja barrister C. Lewis,
– Saksamaa valitsus, esindajad: C.-D. Quassowski ja A. Tiemann,
– Prantsuse valitsus, esindajad: G. de Bergues ja C. Bergeot-Nunes,
– Madalmaade valitsus, esindajad: C. M. Wissels ja H. G. Sevenster,
– Soome valitsus, esindaja T. Pynnä,
– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: N. Yerrell ja M. Condou,
1 Eelotsusetaotlus puudutab EÜ artikli 12 esimese lõigu ja artikli 18 tõlgendamist.
2 Taotlus esitati kohtuvaidluses ühelt poolt D. Bidari ning teiselt poolt London Borough of Ealing’i ja Secretary of State for
Education and Skills’i (hariduse ja kutseõppe minister) vahel seoses sellega, et jäeti rahuldamata D. Bidari subsideeritud
õppelaenu taotlus, mille eesmärgiks oli tema toimetulekukulude katmine. Õiguslik raamistik
3 EÜ artikli 12 esimene lõik sätestab:
„Ilma et see piiraks käesolevas lepingus sisalduvate erisätete kohaldamist, on lepingus käsitletud valdkondades keelatud igasugune
diskrimineerimine kodakondsuse alusel.”
4 EÜ artikli 18 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Igal liidu kodanikul on õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil, kui käesoleva lepinguga ja selle rakendamiseks
võetud meetmetega kehtestatud piirangutest ja tingimustest ei tulene teisiti.”
5 EÜ artikkel 149 sätestab:
„1. Ühendus aitab kaasa kvaliteetse hariduse arendamisele, soodustades koostööd liikmesriikide vahel ning vajaduse korral toetades
ja täiendades nende tegevust, samal ajal täiel määral respekteerides liikmesriikide vastutust õpetuse sisu ja haridussüsteemide
korralduse eest ning nende kultuurilist ja keelelist mitmekesisust.
2. Ühenduse tegevusega püütakse:
– arendada Euroopa-mõõdet hariduses, iseäranis liikmesriikide keelte õpetamise ja levitamise kaudu;
– ergutada õppijate ja õpetajate liikuvust, muu hulgas kaasa aidates diplomite ja õpiaja akadeemilisele tunnustamisele;
– soodustada haridusasutustevahelist koostööd;
– tõhustada informatsiooni ja kogemuste vahetamist liikmesriikide haridussüsteemidele ühistes küsimustes;
– soodustada noorsoovahetust ja juhendajate vahetust sotsiaalhariduse alal;
– ergutada kaugõppe arengut.
4. Selleks et aidata kaasa käesolevas artiklis märgitud eesmärkide saavutamisele, nõukogu:
– võtab vastavalt artiklis 251 sätestatud menetlusele ja pärast konsulteerimist majandus- ja sotsiaalkomiteega ning regioonide
komiteega stimuleerivaid meetmeid, välja arvatud igasugune liikmesriikide õigusnormide ühtlustamine;
– annab soovitusi, tehes otsuse kvalifitseeritud häälteenamusega komisjoni ettepaneku põhjal.”
6 Nõukogu 28. juuni 1990. aasta direktiiv 90/364/EMÜ elamisõiguse kohta (EÜT L 180, lk 26; ELT eriväljaanne 20/01, lk 3) artikli 1
lõige 1 näeb ette, et liikmesriigid annavad elamisõiguse liikmesriikide kodanikele, kellel puudub see õigus ühenduse õiguse
teiste sätete alusel, ning nende pereliikmetele tingimusel, et neil endal ja nende pereliikmetel on vastuvõtvas liikmesriigis
kõiki riske hõlmav ravikindlustus ja piisavad elatusvahendid selleks, et mitte koormata elamisperioodi vältel nimetatud riigi
sotsiaalabisüsteemi.
7 Selle direktiivi artikli 3 kohaselt kehtib teises liikmesriigis elamise õigus seni, kui õiguse kasutajad täidavad artiklis 1
sätestatud tingimusi.
8 Nõukogu 29. oktoobri 1993. aasta direktiivi 93/96/EMÜ õpilaste õiguse kohta teises liikmesriigis elada (EÜT L 317, lk 59;
ELT eriväljaanne 06/02, lk 250) seitsmenda põhjenduse kohaselt:
„[…] ühenduse õiguse praeguse olukorraga, mis on kujunenud Euroopa Kohtu kohtupraktika alusel, ei kuulu õpilastele antav toetus
asutamislepingu artikli 7 [endine EÜ asutamislepingu artikkel 6, nüüd muudetuna EÜ artikkel 12] kohaselt asutamislepingu reguleerimisalasse.”
9 Selle direktiivi artikkel 1 näeb ette:
„Selleks et luua teises liikmesriigis elamise õiguse kasutamist soodustavad tingimused ning tagada ilma diskrimineerimiseta
kutseõppe kättesaadavus sellele liikmesriigi kodanikule, kes on vastu võetud kutseõppekursusele teises liikmesriigis, tunnustavad
liikmesriigid kõikide teise liikmesriigi kodanikest õpilaste õigust elada teises liikmesriigis, kui neil ei ole seda õigust
teiste ühenduse sätete kohaselt, ja õpilase abikaasa ja nende ülalpeetavate laste õigust elada teises liikmesriigis, juhul
kui õpilane tõendab asjaomasele siseriiklikule asutusele avaldusega või omal valikul muu vähemalt võrdväärse samalaadse dokumendiga,
et tal on piisavalt vahendeid selleks, et mitte koormata vastuvõtva liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi seal elamise ajal, –
kõnealune õigus elada teises liikmesriigis antakse tingimusel, et õpilane on registreerunud akrediteeritud õppeasutuses eesmärgiga
läbida seal kutseõppekursus ning et tal on tervisekindlustus, mis katab vastuvõtvas liikmesriigis kõik ohud.”
10 Nimetatud direktiivi artikkel 3 sätestab:
„Käesoleva direktiiviga ei nähta teises liikmesriigis elamise õiguse alusel riigis viibivatele õpilastele ette mingisugust
õigust saada vastuvõtvalt liikmesriigilt toimetulekutoetust.”
11 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiviga 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende
pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil (ELT L 229, lk 35) ja mille liikmesriigid peavad
selle artikli 40 kohaselt üle võtma hiljemalt 30. aprilliks 2006, tunnistati direktiivid 90/364 ja 93/96 kehtetuks alates
30. aprillist 2006.
12 Inglismaal ja Walesis antakse õppijatele toimetulekukulude katmiseks mõeldud rahaline toetus vastavalt Education (Student
Support) Regulations 2001-le (2001. aasta haridusmäärus (õppijatele antav rahaline toetus); edaspidi „Student Support Regulations”)
põhiliselt laenuna.
13 Student Support Regulations’i kohaselt antakse laenusaajatele õppijatele 75% laenu maksimaalsummast, ülejäänud 25% antakse
õppija ja tema vanemate või tema partneri majanduslikust olukorrast lähtudes. Antava laenu intress on seotud inflatsioonimääraga
ja on seega madalam kui tavaline kaubandusliku laenu intress. Laen tuleb tagasi maksta siis, kui õppija on õpingud lõpetanud,
ja tingimusel, et tema sissetulek ületab 10 000 Inglise naela. Niisugusel juhul maksab ta igal aastal kuni laenu täieliku
tasumiseni summa, mis võrdub 9%-ga tema sissetuleku 10 000 Inglise naela ületavast osast.
14 Vastavalt Student Support Regulations’i artiklile 4 võib isik õppelaenu saada täpselt määratletud kursuse läbimiseks, kui
tema olukord on Student Support Regulations’i lisas 1 („Schedule 1”) loetletud.
15 Selle lisa lõike 1 kohaselt võib isik õppelaenu saada, kui tema elukoht on Ühendkuningriigis Immigration Act 1971 (1971. aasta
immigratsiooniseadus) tähenduses ja ta vastab sama lisa lõikes 8 sätestatud residendile esitatavatele tingimustele, nimelt:
a) et kursuse esimese akadeemilise aasta esimesel päeval on tema tavaline elukoht Inglismaal või Walesis;
b) et sellele päevale eelnenud kolme aasta jooksul on tema tavaline elukoht olnud Ühendkuningriigis, Kanalisaartel või Mani saarel
c) et tema Ühendkuningriigis, Kanalisaartel või Mani saarel elamise ainsaks eesmärgiks selle kolmeaastase perioodi jooksul ei
ole kunagi olnud vaid statsionaarses õppevormis hariduse omandamine.
16 Mis puudutab nõukogu 15. oktoobri 1968. aasta määrusega (EMÜ) nr 1612/68 töötajate liikumisvabaduse kohta ühenduse piires
(EÜT L 257, lk 2; edaspidi „määrus nr 1612/68”) kaetud võõrtöötajaid ja nende pereliikmeid, siis ei kohusta Student Support
Regulations’i lisa 1 lõiked 4–6 neid Ühendkuningriigis elukohta omama ja nad võivad õppelaenu saada samadel elukohatingimustel,
pidades silmas, et nende puhul on täidetud nimetatud lisa lõike 8 punktis b sätestatud tavalise elukoha tingimused alates
hetkest, mil nad elavad Euroopa Majanduspiirkonnas.
17 Immigration Act 1971 kohaselt on isiku elukohaks Ühendkuningriik siis, kui ta seal tavaliselt elab, ilma et tema riigis viibimise
kestusele kohalduksid mistahes ajalised piirangud.
18 Siiski selgub kohtutoimikust, et Ühendkuningriigi õiguse kohaselt ei või teise liikmesriigi kodanik õppijana Ühendkuningriigi
residendiks saada.
19 Õppemaksu osas näeb Student Support Regulations ette rahalise toetuse andmise samadel tingimustel nii Ühendkuningriigi kui
ka teiste liikmesriikide kodanikele.
Vaidlus põhikohtuasjas ja eelotsuse küsimused
20 Augustis 1998 saabus Prantsuse kodanik D. Bidar Ühendkuningriiki koos oma emaga, kes pidi seal läbima ravikuuri. Selge on
see, et Ühendkuningriigis viibimise ajal elas hageja oma vanaema juures, oli tema ülalpidamisel ning jätkas ja seejärel lõpetas
oma keskkooliõpingud ilma sotsiaalabi taotlemata.
21 Septembris 2001 alustas ta majandusõpinguid University College London’is.
22 Kuigi D. Bidar sai õppemaksu osas toetust, jäeti rahuldamata tema taotlus õppelaenu vormis rahalise toetuse saamiseks, mille
eesmärgiks oli toimetulekukulude katmine, põhjusel et tema elukoht ei olnud Ühendkuningriigis.
23 Rahuldamata jätmise otsuse peale esitatud hagis väidab põhikohtuasja hageja, et seades liikmesriigi kodanikule õppelaenu andmise
tingimuseks, et selle kodaniku elukoht oleks Ühendkuningriigis, on Student Support Regulations’iga tekitatud EÜ artikli 12
alusel keelatud diskrimineerimine. Teise võimalusena väidab ta, et isegi kui tuleks möönda, et stipendiumi maksmine jääb väljapoole
asutamislepingu reguleerimisala, ei ole olukord subsideeritud õppelaenu puhul sama.
24 Vastupidiselt sellele väidab Student Regulations’i vastuvõtmise eest vastutav Secretary of State for Education and Skills,
et toimetulekutoetuse andmine kas stipendiumina või laenuna ei jää EÜ artikli 12 reguleerimisalasse, nii nagu Euroopa Kohuski
on seda tunnistanud oma 21. juuni 1988. aasta otsustes kohtuasjas 39/86: Lair (EKL 1988, lk 3161) ja kohtuasjas 197/86: Brown
(EKL 1988, lk 3205). Isegi kui selline toetus jääks asutamislepingu reguleerimisalasse, tagaksid selle toetuse andmise tingimused
otsese sideme toetuse saaja ja rahastava riigi vahel.
25 Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et õppelaenud põhjustavad oma madala intressimäära ja võimalike tagasimaksmisprobleemide
tõttu riigile kulusid, mis ulatuvad Secretary of State for Education and Skills’i hinnangul 50%‑ni laenude maksumusest. Ühele
õppijale antud keskmine laen 2000/2001 õppeaastal oli 3 155 Inglise naela. Kui selle aasta jooksul Inglismaal ja Walesis õppinud
41 713 Euroopa Liidu kodanikku, kes seal elukohta ei omanud, oleksid saanud õppelaenu, oleks arvatav kulu riigile seega olnud
66 miljonit Inglise naela.
26 Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul ei kohaldu põhikohtuasja hagejale määruse nr 1612/68 sätted ja ta ei saa õppelaenu
võtmiseks tugineda direktiivile 93/96.
27 Nendel asjaoludel otsustas High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) menetluse
peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1) Kas [eespool viidatud] Euroopa Kohtu 21. juuni 1988. aasta otsuste Lair ja Brown, Euroopa Liidu õiguse arengu, kaasa arvatud
EÜ artikli 18 kehtestamine, ning Euroopa Liidu pädevust hariduse ja ülikoolis õppijate toimetulekutoetuste valdkonnas puudutava
arengu valguses jääb niisugune toetus, mis on antud a) subsideeritud õppelaenu vormis või b) stipendiumina, EÜ artikli 12
ja kodakondsuse alusel diskrimineerimise keelu reguleerimisobjektina ka edaspidi väljapoole EÜ asutamiselepingu reguleerimisala?
2) Kui vastus esimese küsimuse ühele või teisele osale on eitav ja kui õppijatele stipendiumina või õppelaenuna antav toimetulekutoetus
jääb nüüdsest EÜ artikli 12 reguleerimisalasse, siis millistest kriteeriumidest peab siseriiklik kohus lähtuma, et otsustada,
kas niisuguse toetuse andmise tingimused põhinevad kodakondsusest sõltumatutel objektiivselt õigustatud kaalutlustel?
3) Kui vastus esimese küsimuse ühele või teisele osale on eitav, siis kas toimetulekutoetuse taotlemisel alates kuupäevast, mis
eelneb Euroopa Kohtu otsusele antud asjas, saab toetuda EÜ artiklile 12 ja [kui mitte], kas nendele, kes on hagi esitanud
enne seda kuupäeva, tuleks teha erand?”
28 Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada saada sisuliselt seda, kas ühenduse õiguse praeguses seisus
jääb kõrgkoolis õppijatele toimetuleku kulude katmiseks subsideeritud õppelaenuna või stipendiumina antav toetus väljaspoole
EÜ asutamislepingu ja eelkõige selle artikli 12 esimese lõigu reguleerimisala.
29 Eelotsusetaotlusest selgub, et põhikohtuasja hagejale ei kohaldu määrus nr 1612/68.
30 Selles kontekstis tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas õppijatele toimetulekukulude katmiseks antav toetus jääb
EÜ asutamislepingu reguleerimisalasse EÜ artikli 12 esimese lõigu tähenduses, mille kohaselt on nimetatud valdkonnas keelatud
igasugune diskrimineerimine kodakondsuse alusel, ilma et see piiraks lepingus sisalduvate erisätete kohaldamist.
31 Hindamaks asutamislepingu reguleerimisala EÜ artikli 12 tähenduses, tuleb tõlgendada seda artiklit koosmõjus asutamislepingu
sätetega liidu kodakondsusest. Liikmesriikide kodanike põhistaatus on nimelt liidu kodakondsus, mis võimaldab nende hulgast
samas olukorras olevatel isikutel saada samasuguse õigusliku kohtlemise osaliseks, sõltumata nende kodakondsusest ja ilma,
et see piiraks selleks sõnaselgelt ette nähtud erandite kohaldamist (Euroopa Kohtu 20. septembri 2001. aasta otsus kohtuasjas
C‑184/99: Grzelczyk, EKL 2001, lk I‑6193, punktid 30 ja 31, ning 2. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑148/02: Gracia
Avello, EKL 2003, lk I‑11613, punktid 22 ja 23).
32 Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale võib vastuvõtva liikmesriigi territooriumil seaduslikult elav Euroopa Liidu kodanik
tugineda EÜ artiklile 12 kõigis olukordades, mis kuuluvad ühenduse õiguse reguleerimisalasse ratione materiae (Euroopa Kohtu 12. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑85/96: Martínez Sala, EKL 1998, lk I‑2691, punkt 63, ja eespool viidatud
otsus Grzelczyk, punkt 32).
33 Need olukorrad hõlmavad eelkõige asutamislepinguga tagatud põhiõiguste kasutamise ning EÜ artiklis 18 sätestatud liikmesriikide
territooriumil liikumis- ja elamisvabaduse kasutamise juhtumeid (vt Euroopa Kohtu 24. novembri 1998. aasta otsus kohtuasjas
C‑274/96: Bickel ja Franz, EKL 1998, lk I‑7637, punktid 15 ja 16, ning eespool viidatud otsused Grzelczyk, punkt 33 ja Garcia
Avello, punkt 24).
34 Peale selle ei ole asutamislepingu tekstist mingil moel võimalik järeldada, et liidu kodanikest õppijad jääksid asutamislepinguga
liidu kodanikele antud õigustest ilma, juhul kui nad liiguvad ühest liikmesriigist teise, eesmärgiga jätkata seal oma õpinguid
(eespool viidatud otsus Grzelczyk, punkt 35).
35 Nii nagu tuleneb Euroopa Kohtu 11. juuli 2002. aasta otsusest kohtuasjas C‑224/98: D’Hoop (EKL 2002, lk I‑6191, punktid 29‑34),
kasutab ühe liikmesriigi kodanik, kes läheb teise liikmesriiki, kus ta jätkab keskkooliõpinguid, EÜ artikliga 18 tagatud liikumisvabadust.
36 Peale selle on oluline täpsustada, et ühe liikmesriigi kodanikul, kes, nagu põhikohtuasja hageja, elab teises liikmesriigis,
kus ta jätkab ja lõpetab oma keskkooliõpingud, ilma et talle oleks ette heidetud piisavate elatusvahendite või ravikindlustuse
puudumist, on EÜ artikli 18 ja direktiivi 90/364 alusel teises liikmesriigis elamise õigus.
37 Mis puudutab sotsiaaltoetusi, siis on Euroopa Kohus oma 7. septembri 2004. aasta otsuses kohtuasjas C‑456/02: Trojani (EKL 2004,
lk I‑7573, punkt 43) otsustanud, et majanduslikult mitteaktiivne liidu kodanik võib EÜ artikli 12 esimesele lõigule toetuda
siis, kui ta on vastuvõtvas liikmesriigis teatud perioodi jooksul seaduslikult elanud või kui tal on elamisluba.
38 Tõsi on see, et eespool viidatud otsustes Lair ja Brown (vastavalt punktides 15 ja 18) otsustas Euroopa Kohus, et „ühenduse
õiguse praeguses arengustaadiumis jääb õppijatele toimetulekuks ja õppemaksu tasumiseks antav toetus põhimõtteliselt väljapoole
EMÜ asutamislepingu reguleerimisala selle artikli 7 tähenduses (endine EÜ asutamislepingu artikkel 6, nüüd muudetuna EÜ artikkel 12)”.
Nendes otsustes leidis Euroopa Kohus, et niisugune toetus jäi ühelt poolt hariduspoliitika valdkonda, mis sellisena ei kuulunud
ühenduse institutsioonide pädevusse, ja teiselt poolt sotsiaalpoliitika valdkonda, mis kuulus liikmesriikide pädevusse määral,
mil see ei olnud reguleeritud EMÜ asutamislepingu erisätetega.
39 Siiski, pärast eespool viidatud otsuste Lair ja Brown väljakuulutamist viidi Euroopa Liidu lepinguga EÜ asutamislepingusse
sisse liidu kodakondsus ja lisati lepingu kolmanda osa VIII jaotisesse (nüüd XI jaotis) peatükk 3, mis on pühendatud eelkõige
haridusele ja kutseõppele (eespool viidatud otsus Grzelczyk, punkt 35).
40 Nii annab EÜ artikli 149 lõige 1 ühendusele volituse aidata kaasa kvaliteetse hariduse arendamisele, soodustades koostööd
liikmesriikide vahel ning vajaduse korral toetades ja täiendades nende tegevust, samal ajal täiel määral respekteerides nimetatud
riikide vastutust õpetuse sisu ja haridussüsteemide korralduse eest ning nende kultuurilist ja keelelist mitmekesisust.
41 Sama artikli lõigete 2 ja 4 kohaselt võib nõukogu võtta stimuleerivaid meetmeid, välja arvatud igasugune liikmesriikide õigusnormide
ühtlustamine, ning anda soovitusi eelkõige õppijate ja õpetajate liikuvuse ergutamiseks (vt eespool viidatud otsus D’Hoop,
punkt 32).
42 Neid – pärast otsuste Lair ja Brown väljakuulutamist toimunud – arenguid arvestades tuleb sedastada, et teises liikmesriigis
seaduslikult elava liidu kodaniku olukord õppijatele antava toimetulekukulude katmiseks mõeldud toetuse saamisel kas subsideeritud
õppelaenuna või stipendiumina jääb asutamislepingu reguleerimisalasse EÜ artikli 12 esimese lõigu tähenduses.
43 Seda ühenduse õiguse arengut kinnitab ka direktiivi 2004/38 artikkel 24, mille lõige 1 sätestab, et kõiki selle direktiivi
kohaselt vastuvõtva liikmesriigi territooriumil elavaid liidu kodanikke koheldakse „asutamislepingu reguleerimisalas” võrdselt.
Kuivõrd ühenduse seadusandja täpsustab sama artikli lõikes 2 lõike 1 sisu, sätestades, et liikmesriik võib piirata toimetulekutoetuste
andmist stipendiumidena või õppelaenuna nendele õppijatele, kellel pole alalist liikmesriigis elamise õigust, välja arvatud
töötajad, füüsilisest isikust ettevõtjad, sellise staatuse säilitanud isikud ja nende pereliikmed, peab ta niisuguste toetuste
andmist selle artikli lõike 1 kohaselt küsimuseks, mis jääb käesoleval hetkel asutamislepingu reguleerimisalasse.
44 Seda tõlgendust ei kinnita märkusi esitanud valitsuste ega komisjoni EÜ artiklis 18 viidatud tingimusi puudutav argument.
Need valitsused ja komisjon väidavad, et kuigi liidu kodakondsus võimaldab liikmesriikide kodanikel nende riikide territooriumil
liikumis- ja elamisvabadust kasutades toetuda EÜ artikli 12 esimesele lõigule, jääb nende olukord asutamislepingu reguleerimisalasse
EÜ artikli 12 tähenduses vastavalt EÜ artikli 18 lõikele 1 vaid juhul, kui asutamislepinguga ja selle rakendamiseks võetud
meetmetega kehtestatud piirangutest ja tingimustest, eelkõige direktiivis 93/96 sätestatutest, ei tulene teisiti. Kuna nimetatud
direktiivi artikkel 3 välistab elamisõiguse alusel riigis viibivate õpilaste õiguse toimetulekutoetust saada, jäävad viimased
ka edaspidi asutamislepingu reguleerimisalast välja.
45 Selle kohta tuleb tõepoolest märkida, et õppijad, kes lähevad teise liikmesriiki eesmärgiga alustada või jätkata seal kõrgkooliõpinguid
ja kes saavad selleks direktiivi 93/96 alusel elamisõiguse, ei saa selle direktiivi alusel mingisugust õigust toimetulekutoetusele.
46 Siiski ei takista direktiivi 93/96 artikkel 3 seda, et liikmesriigi kodanik, kes elab EÜ artikli 18 ja direktiivi 90/364 alusel
seaduslikult teise liikmesriigi territooriumil, kus ta kavatseb alustada või jätkata kõrgkooliõpinguid, toetub seal elamise
ajal EÜ artiklis 12 väljendatud võrdse kohtlemise aluspõhimõttele.
47 Sellises kontekstis, nagu see on põhikohtuasjas, kus toetuse taotleja liikmesriigis elamise õigust ei vaidlustata, ei ole
asjakohane mõnede märkusi esitanud valitsuste väide, mille kohaselt ühenduse õigus võimaldab liikmesriigil sedastada, et sotsiaaltoetust
taotlev teise liikmesriigi kodanik ei vasta enam oma elamisõiguse tingimustele, ja võtta vastaval juhul ühenduse õiguses sätestatud
piiranguid järgides selle kodaniku suhtes väljasaatmismeedet (vt eespool viidatud otsused Grzelczyk punkt 42 ja Trojani punkt 45).
48 Eelnenud kaalutlustest lähtudes tuleb esimesele küsimusele vastata, et vastuvõtvas liikmesriigis seaduslikult elavatele õppijatele
kas subsideeritud õppelaenuna või stipendiumina antav toimetulekutoetus jääb EÜ artikli 12 esimeses lõigus sätestatud kodakondsuse
alusel diskrimineerimise keelu reguleerimisobjektina asutamislepingu reguleerimisalasse.
49 Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada saada neid kriteeriume, millest siseriiklik kohus peab lähtuma,
et otsustada, kas õppijatele toimetulekutoetuse andmise tingimused põhinevad kodakondsusest sõltumatutel objektiivsetel kaalutlustel.
50 Selleks tuleb kõigepealt uurida, kas põhikohtuasjas käsitletavates õigusnormides tehakse niisugust toetust taotlevate õppijate
vahel vahet kodakondsuse alusel. 51 Tuleb meenutada, et võrdse kohtlemise põhimõte keelab mitte ainult ilmse kodakondsusel põhineva diskrimineerimise, vaid ka
kõik varjatud diskrimineerimise vormid, mis teistest eristuskriteeriumidest lähtudes viivad tegelikult samale tulemusele (vt
eelkõige Euroopa Kohtu 12. veebruari 1974. aasta otsus kohtuasjas 152/73: Sotgiu, EKL 1974, lk 153, punkt 11; 27. novembri
1997. aasta otsus kohtuasjas C‑57/96: Meints, EKL 1997, lk I‑6689, punkt 44, ja 26. juuni 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑212/99:
komisjon v. Itaalia, EKL 2001, lk I‑4923, punkt 24).
52 Määruse nr 1612/68 reguleerimisalast väljajäävate isikute puhul nõuab Student Support Regulations’i lisa 1 lõige 1 õppijatele
toimetulekutoetuse andmisel, et asjaomane isik omaks Ühendkuningriikides elukohta siseriikliku õiguse tähenduses ja et ta
vastaks teatud residendile esitatavatele tingimustele, nimelt et tema elukoht kursuse esimese õppeaasta esimesel päeval oleks
Inglismaal või Wales’is ja sellele päevale eelnenud kolme viimase aasta jooksul Ühendkuningriigis, Kanalisaartel või Mani
53 Niisugused tingimused võivad ebasoodsasse olukorda seada peamiselt teiste liikmesriikide kodanikke. Tegelikult on nii see
tingimus, mis nõuab toetuse taotlejalt Ühendkuningriigis elukoha omamist, kui ka see tingimus, mille kohaselt tal peab olema
seal elukoht olnud enne õpingute alustamist, riigi kodanike poolt kergemini täidetavad.
54 Sellist kohtlemise erinevust saab õigustada vaid siis, kui see põhineb asjaomaste isikute kodakondsusest sõltumatutel objektiivsetel
ja siseriiklikus õiguses õiguspäraselt taotletud eesmärgi suhtes proportsionaalsetel kaalutlustel (vt eespool viidatud otsused
Bickel ja Franz, punkt 27; D’Hoop, punkt 36, ja Garcia Avello, punkt 31).
55 Ühendkuningriigi valitsuse väitel on õiguspärane, kui liikmesriik veendub, kas vanemate või õppijate panus maksude maksmisel
on praegu või tulevikus piisav õigustamaks subsideeritud õppelaenu andmist. Samuti olevat õiguspärane nõuda tegelikku sidet
toimetulekutoetust taotleva õppija ja vastuvõtva liikmesriigi tööturu vahel.
56 Tuleb märkida, et kuigi liikmesriike on kutsutud oma sotsiaalabisüsteemi korraldamisel ja rakendamisel üles näitama teatavat
rahalist solidaarsust teiste liikmesriikide kodanike suhtes (vt otsus Grzelczyk, punkt 44), on liikmesriikidel lubatud jälgida,
et teistest liikmesriikidest tulevatele õppijatele antav toimetulekutoetus ei muutuks ebamõistlikuks koormaks, millel võiksid
olla tagajärjed selles riigis võimaldatava toetuse kogumahule.
57 Nii on õppijate toimetulekutoetuse puhul õiguspärane see, kui liikmesriik annab sellist toetust vaid neile õppijatele, kes
on üles näidanud teatavat selle riigi ühiskonda integreerumise taset.
58 Samas ei saa liikmesriik selles kontekstis asjaomastelt õppijatelt nõuda, et neil tekiks side selle riigi tööturuga. Kuna
õppija kõrgkooliõpingute käigus omandatavad teadmised üldiselt ei suuna teda teatud konkreetsele geograafilisele tööturule,
ei ole toimetulekutoetust taotleva õppija olukord võrreldav esimese töökoha otsinguil olevatele noortele antava ootetoetuse
taotleja või tööotsimistoetuse taotleja omaga (vt selles suhtes vastavalt eespool viidatud otsust D’Hoop, punkt 38, ja Euroopa
Kohtu 23. märtsi 2004. aasta otsust kohtuasjas C‑138/02: Collins, EKL 2004, lk I‑2703, punkt 67).
59 Seevastu võib eeldada teatud integreerumistaseme olemasolu, kui on tuvastatud, et asjaomane õppija on teatud perioodil vastuvõtvas
60 Selliste siseriiklike õigusnormide suhtes nagu Student Support Regulations tuleb märkida, et vastuvõtva liikmesriigi piisava
ühiskonda integreerumise tagatis tuleneb tingimustest, mis näevad ette kohustuse olla selle riigi territooriumil eelnevalt
elanud, nagu antud juhul põhikohtuasjas käsitletavates Ühendkuningriigi õigusnormides sätestatud kolmeaastane riigis elamise
61 Lisatingimus, mille kohaselt on õppijatel õigus toimetulekutoetusele vaid siis, kui ka nende elukoht on vastuvõtvas liikmesriigis
– nagu eelmises punktis viidatud tingimus, mis nõuab kolmeaastast riigis elamist – võiks vastata õiguspärasele eesmärgile
tagada see, et toetuse taotleja näitab üles selle riigi ühiskonda integreerumise teatud taset. Siiski on selge, et põhikohtuasjas
käsitletavad õigusnormid välistavad teise liikmesriigi kodanikul õppijana igasuguse võimaluse saada elaniku staatus. Seega
teevad need õigusnormid niisugusel kodanikul tema tegelikust vastuvõtva liikmesriigi ühiskonda integreerumise tasemest sõltumata
selle tingimuse täitmise ja seetõttu toimetulekutoetuse õiguse omandamise võimatuks. Sellist kohtlemist ei saa pidada õigustatuks
õiguspärase eesmärgiga, mille saavutamise need õigusnormid pidid tagama. 62 Selline kohtlemine takistab teise liikmesriigi kodanikust õppijal, kes vastuvõtvas liikmesriigis seaduslikult elab ja on sooritanud
seal olulise osa oma keskkooliõpingutest ja kellel seetõttu on tekkinud nimetatud riigi ühiskonnaga tegelik side, jätkata
oma õpinguid samadel tingimustel kui samas olukorras olev selle riigi kodanik.
63 Nendel põhjustel tuleb teisele küsimusele vastata, et EÜ artikli 12 esimest lõiku tuleb tõlgendada selliselt, et sellega on
vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis annavad õppijatele õiguse toimetulekutoetusele vaid siis, kui nende elukoht on vastuvõtvas
liikmesriigis, välistades teise liikmesriigi kodanikul õppijana elaniku staatuse saamise isegi siis, kui see kodanik vastuvõtvas
liikmesriigis seaduslikult elab ja on sooritanud seal olulise osa oma keskkooliõpingutest ja kui tal seetõttu on tekkinud
nimetatud riigi ühiskonnaga tegelik side.
64 Kolmanda küsimusega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult, et kas juhul, kui see kohus otsustab, et õppijate
toimetulekutoetus jääb asutamislepingu reguleerimisalasse EÜ artikli 12 esimese lõigu tähenduses, peab niisuguse otsuse mõju
olema ajaliselt piiratud.
65 Ühendkuningriigi, Saksamaa ja Austria valitsus paluvad Euroopa Kohtul piirata niisugusel juhul oma otsuse ajalist mõju, välja
arvatud juhtudel, mil hagi esitati enne selle otsuse väljakuulutamist. Oma nõude toetuseks toovad nad eelkõige eelotsusetaotluse
esitanud kohtu poolt viidatud majanduslikud tagajärjed.
66 Tuleb meenutada, et Euroopa Kohtu poolt ühenduse õigusnormile antud tõlgendus piirdub selle tähenduse ja kohaldamisala selgitamise
ja täpsustamisega, nii nagu seda oleks tulnud mõista ja kohaldada selle jõustumise hetkest alates. Sellest järeldub, et nõnda
tõlgendatud õigusnormi saab ja peab kohaldama kohtunik ise õigussuhetele, mis tekkisid ja loodi enne tõlgendamistaotluse alusel
tehtud otsust, kui samal ajal on täidetud tingimused, mis võimaldavad esitada nimetatud õigusnormi kohaldamist puudutava vaidluse
pädevatele kohtutele lahendamiseks (vt Euroopa Kohtu 27. märtsi 1980. aasta otsus kohtuasjas 61/79: Denkavit italiana, EKL 1980,
lk 1205, punkt 16, ja 2. veebruari 1988. aasta otsus kohtuasjas 24/86: Blaizot, EKL 1988, lk 379, punkt 27).
67 Vaid erandjuhtudel võib Euroopa Kohus ühenduse õiguskorrale omast õiguskindluse üldpõhimõtet kohaldades piirata võimalust,
kus kõik huvitatud isikud saavad toetuda mõnele tema tõlgendatud õigusnormile, et vaidlustada heauskselt loodud õigussuhteid
(vt eespool viidatud otsus Blaizot, punkt 28; Euroopa Kohtu 16. juuli 1992. aasta otsus kohtuasjas C‑163/90: Legros jt, EKL 1992,
lk I‑4625, punkt 30, ja 4. mai 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑262/96: Sürül, EKL 1999, lk I‑2685, punkt 108).
68 Peale selle tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et eelotsusena tehtud otsusest liikmesriigile tulenevad majanduslikud
tagajärjed ei õigusta iseenesest selle otsuse mõju ajalist piiramist (vt eelkõige eespool viidatud otsus Grzelczyk, punkt 52).
69 Euroopa Kohus on seda lahendust kasutanud vaid väga täpselt määratletud asjaoludel, kui ühelt poolt oli olemas raskete majanduslike
vastukajade tekkimise oht, mis tulenes eelkõige arvatavalt seaduslikult kehtivate õigusnormide baasil heas usus loodud õigussuhete
suurest arvust, ja kui teiselt poolt ilmnes, et üksikisikuid ja siseriiklikke ametiasutusi oli ühenduse õigusnormidele mittevastava
käitumiseni viinud objektiivne ja märkimisväärne ebakindlus ühenduse õigusnormide reguleerimisala suhtes, mis võis olla tingitud
ka teiste liikmesriikide või komisjoni sarnasest käitumisest (vt eespool viidatud otsus Grzelczyk, punkt 53).
70 Antud asjas piisab sedastamisest, et Ühendkuningriigi ega ka Saksamaa ja Austria valitsuse esitatu ei toeta nende argumentatsiooni,
mille kohaselt võiks käesolev otsus juhul, kui selle mõju ajaliselt ei piirata, liikmesriikidele kaasa tuua olulisi majanduslikke
tagajärgi. Nende valitsuste poolt viidatud arvandmed seonduvad ka selliste juhtumitega, mis põhikohtuasja aluseks olnuga ei
71 Järelikult tuleb kolmandale küsimusele vastata, et käesoleva otsuse mõju ei ole vaja ajaliselt piirata.
72 Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega kaasnenud kohtukulusid, v.a poolte kohtukulud,
Esitatud põhjendustest lähtuvalt Euroopa Kohus (suurkoda) otsustab:
2. EÜ artikli 12 esimest lõiku tuleb tõlgendada selliselt, et sellega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mis annavad õppijatele
õiguse toimetulekutoetusele vaid siis, kui nende elukoht on vastuvõtvas liikmesriigis, välistades teise liikmesriigi kodanikul
õppijana elaniku staatuse saamise isegi siis, kui see kodanik vastuvõtvas liikmesriigis seaduslikult elab ja on sooritanud
seal olulise osa oma keskkooliõpingutest ja kui tal seetõttu on tekkinud nimetatud riigi ühiskonnaga tegelik side.
3. Käesoleva otsuse mõju ei ole vaja ajaliselt piirata.

matches: Kohus KOHUS kohus kohus kohus kohus Kohus kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus Kohus


(31) Veterinaarpraksis on tegevus loomahaiguste ravi ning haiguste ennetamise ja diagnoosimise, sealhulgas laboratoorse diagnoosimise alal. Veterinaarpraksis ei ole veterinaarjärelevalve ametnike ja volitatud veterinaararstide tehtavad järelevalvetoimingud. Veterinaarpraksisega tegelemise õigus on veterinaararsti tegevusluba omaval isikul.
(5) Loomne saadus käesoleva seaduse tähenduses on loomne toit toiduseaduse tähenduses ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1774/2002, milles sätestatakse muuks otstarbeks kui inimtoiduks ettenähtud loomsete kõrvalsaaduste sanitaareeskirjad (EÜT L 273, 10.10.2002, lk 1–95), artikli 2 lõikes 1 sätestatud loomsed kõrvalsaadused. Loomse saaduse käitlemine on loomse saaduse tootmine, varumine, töötlemine, müümine ja muul viisil tasu eest või tasuta üleandmine, sisse- ja väljavedu ning teised toimingud, mille tulemusel muutub loomne saadus kättesaadavaks teisele käitlejale või tarbijale.
11) [kehtetu - RT I 2007, 70, 428 - jõust. 01.01.2008]
(2) Veterinaarjärelevalve ametnik (edaspidi järelevalveametnik) on veterinaarjärelevalvet teostav Veterinaar- ja Toiduameti ametnik.
(21) Järelevalveametnikul peab olema veterinaararsti kvalifikatsioon.
(22) Järelevalveametniku juhendamisel ja vastutusel võib veterinaarjärelevalve teostamisel osaleda ka veterinaartehnik.
(3) Veterinaartehnik on isik, kes on omandanud kutsekeskhariduse veterinaaria erialal või sellele vastava kvalifikatsiooni.
(31) Veterinaar- ja Toiduameti peadirektoril ning Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhil on õigus nimetada ametisse järelevalveametniku abiline ja määrata tema pädevus. Järelevalveametniku abilise koolituse korraldab Veterinaar- ja Toiduamet kooskõlas täiskasvanute koolituse seadusega.
2) loomade pidamine ning loomapidamishooned ja -rajatised ning loomade pidamiseks piiritletud alad;
(5) Veterinaarjärelevalve käigus võetud proove analüüsitakse käesoleva seaduse § 341 kohaselt volitatud laboratooriumis.
(6) Veterinaar- ja Toiduametil ning Veterinaar- ja Toidulaboratooriumil on õigus saata veterinaarjärelevalve käigus võetud proove välisriigi tunnustatud laboratooriumisse või rahvusvahelisse referentlaboratooriumisse.
(7) Kui laboratoorsete analüüside tulemuste põhjal ei ole loom või loomne saadus nõuetekohane, kannab täiendavate uuringutega seotud kulud loomapidaja või loomsete saaduste käitleja kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 882/2004 ametlike kontrollide kohta, mida tehakse sööda- ja toidualaste õigusnormide ning loomatervishoidu ja loomade heaolu käsitlevate eeskirjade täitmise kontrollimise tagamiseks (ELT L 165, 30.04.2004, lk 1–141), artikliga 28.
(8) Veterinaarjärelevalvet teostatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 882/2004 ning muude asjakohaste õigusaktide järelevalvet käsitlevate sätete kohaselt.
(8) Käesoleva paragrahvi lõikes 32sätestatud nõuet täpsustavad bioohutuse nõuded referentlaboratooriumile ning referentlaboratooriumina tegutsemiseks volituse andmise taotluse sisunõuded, taotlusele lisatavate dokumentide loetelu ning taotluse menetlemise korra kehtestab põllumajandusminister .
6) keelata veterinaarnõuetele mittevastavate loomsete saaduste käitlemine;
8) veterinaarnõuete jätkuva või korduva eiramise korral teha kohaliku omavalitsuse üksusele ettepanek tunnistada kehtetuks veterinaarnõuetele mittevastava loomakasvatushoone või -rajatise või loomseid saadusi käitleva ettevõtte ehitise kasutusluba.
9) [kehtetu - RT I 2007, 70, 428 - jõust. 01.01.2008]
10) [kehtetu - RT I 2002, 96, 566 - jõust. 01.01.2003]
(4) Veterinaar- ja Toiduameti kohalik asutus sõlmib halduskoostöö seaduse kohaselt haldusülesande täitmiseks halduslepingu konkursi edukalt läbinud veterinaararsti või juriidilise isikuga. Viimasel juhul märgitakse lepingusse veterinaarjärelevalvet teostava volitatud veterinaararsti nimi, kellega juriidilisel isikul on lepinguline suhe.
4) teha ettekirjutus veterinaarnõuetele mittevastavate loomadega kauplemise, selliste loomade karjatamise, ühest karjast teise või loomsete saaduste käitlemise ettevõttesse viimise ning veterinaarnõuetele mittevastavate loomsete saaduste käitlemise ja toiduks kasutamise peatamiseks ning avastatud õigusrikkumise lõpetamiseks ja selleks vajalike toimingute tegemiseks, määrates õigusrikkumise lõpetamise tähtaja;
5) teha asjaomase piirkonna järelevalveametnikule ettepanek peatada järelevalveobjektiks olevas ettevõttes tegevus, kui veterinaarnõuete rikkumine seab ohtu inimese elu ja tervise või looma tervise ja heaolu.
3) vormistama volituse täitmisel tehtud otsustused põhjendatud kirjaliku otsusena või ettekirjutusena ning teavitama sellest järelevalveametnikku;
1) tegutseda iseseisvalt veterinaarpraksisega füüsilisest isikust ettevõtjana või ettevõtja juures, kellega tal on lepinguline suhe;
4) erialast täiendamist tõendavate dokumentide koopiad.
(11) Tegevusloa andja annab tegevusluba taotlevale isikule kinnituse avalduse kättesaamise kohta ühe kuu jooksul käesoleva seaduse § 25 lõike 1 punktides 1–3 nimetatud avalduse ja dokumentide esitamisest arvates ning teavitab vajaduse korral isikut puuduvatest dokumentidest. Tegevusloa andja otsustab tegevusloa andmise kahe kuu jooksul kõigi ettenähtud dokumentide esitamisest arvates. Kui tegevusloa menetlemise käigus tekib vajadus hinnata käesoleva paragrahvi lõikes 4 nimetatud asjaolusid, on tegevusloa andjal õigus otsuse tegemise tähtaega pikendada kolme kuuni, teatades tegevusluba taotlevale isikule viivitamata tähtaja pikendamisest ja pikendamise põhjusest.
(4) Kui liikmesriigis või Šveitsis veterinaararsti kvalifikatsiooni omandanud isiku kvalifikatsiooni tõendav dokument ei sisaldu käesoleva paragrahvi lõike 3 alusel kehtestatud loetelus, otsustab tegevusloa andja vastavalt välisriigi kutsekvalifikatsiooni tunnustamise seaduses sätestatule isiku kvalifikatsiooni tunnustamise või kohustuse sooritada sobivustest.
(2) Kui taotleja läbitud õppekava ei erine oluliselt Eesti asjakohasest õppekavast, menetleb tegevusloa andja taotlust käesolevas seaduses ja selle alusel kehtestatud õigusaktides sätestatud korras, kontrollib kvalifikatsiooni tõendavas dokumendis esitatud andmete õigsust ning otsustab tegevusloa andmise kahe kuu jooksul kõigi ettenähtud dokumentide esitamisest arvates. Kui tegevusloa andmise otsustamiseks on vaja korraldada käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud sobivustest, võib tegevusloa andja pikendada otsuse tegemise tähtaega kolme kuuni kõigi nõuetele vastavate dokumentide tegevusloa andjale saabumisest arvates.
(4) Kui käesoleva seaduse §-s 251 nimetamata välisriigis omandatud kvalifikatsiooniga isiku kvalifikatsiooni on eelnevalt tunnustanud liikmesriik või Šveits ja isik on omandanud tema kvalifikatsiooni tunnustanud liikmesriigis või Šveitsis veterinaararstina kolmeaastase töökogemuse, otsustab tegevusloa andja vastavalt välisriigi kutsekvalifikatsiooni tunnustamise seaduses sätestatule isiku kvalifikatsiooni tunnustamise või kohustuse sooritada sobivustest. Registreerimise taotlemisel esitab isik lisaks käesoleva seaduse § 25 lõikes 1 nimetatud dokumentidele ja andmetele dokumendi, mis tõendab isiku nõutavat töökogemust ja õigust osutada veterinaarteenust liikmesriigis või Šveitsis.
Liikmesriigis või Šveitsis kvalifikatsiooni omandanud isik võib ilma käesoleva seaduse §-s 22 sätestatud tegevusloata osutada Eestis veterinaarteenust ajutiselt vastavalt välisriigi kutsekvalifikatsiooni tunnustamise seaduse 3. peatükis sätestatule. Pädev asutus välisriigi kutsekvalifikatsiooni tunnustamise seaduse 3. peatüki tähenduses on Veterinaar- ja Toiduamet.
5) taotleja ei läbinud käesoleva seaduse § 252lõikes 3 nimetatud sobivustesti.
(3) Tegevusloa andja menetleb tegevusloa taotlusi ja teeb otsuse tegevusloa andmise või andmisest keeldumise kohta 30 päeva jooksul kõigi nõuetele vastavate dokumentide tegevusloa andjale saabumisest arvates, välja arvatud käesoleva seaduse § 251 lõikes 11 ja § 252 lõikes 2 nimetatud juhtudel.
(1) Veterinaartehnik osaleb veterinaarpraksises veterinaararsti juhendamisel ja vastutusel.
(1) Järelevalve käigus ning loomatauditõrje seaduse § 433 lõike 2 alusel kehtestatud loomatauditõrje programmi raames loomataudide diagnoosimise eesmärgil võetud proove analüüsitakse nende analüüside tegemiseks volitatud laboratooriumis (edaspidi volitatud laboratoorium), mis vastab Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 882/2004 artiklis 12 sätestatud nõuetele.
3) tagama järelevalveametnikule, volitatud veterinaararstile ja veterinaararstile ohutud töötingimused;
(1) Veterinaarjärelevalve tasu (edaspidi järelevalvetasu) on Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 882/2004 artiklites 27–29 sätestatud põhimõtteid ja eesmärke arvestades käesolevas seaduses kehtestatud määras loomade ja loomsete saaduste üle veterinaarjärelevalve toimingute tegemise, asjakohaste avalduste läbivaatamise ja dokumentide väljastamise eest tasutav summa. Järelevalvetasu laekub Rahandusministeeriumi riigikassa kontsernikonto koosseisus olevale Veterinaar- ja Toiduameti arvelduskontole. Veterinaarjärelevalve toimingu tegemise kulude hulka kuuluvad järelevalveametniku järelevalve teostamiseks tehaslaevale lähetamise kulud.
(7) Tunnitasu määra arvutamisel võetakse aluseks järelevalveametniku keskmine töötasu ning veterinaarjärelevalve toimingutega seotud keskmine haldus- ja majanduskulu. Järelevalveametniku keskmise töötasu arvutamisel lähtutakse Veterinaar- ja Toiduameti kohalikes asutustes ja piiripunktides töötavate järelevalveametnike keskmisest palgast veterinaarjärelevalve toimingu tegemisele eelnenud kalendriaastal. Veterinaarjärelevalve toimingutega seotud keskmise haldus- ja majanduskulu arvutamisel lähtutakse Veterinaar- ja Toiduameti keskmisest Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 882/2004 lisa VI punktis 2 nimetatud kulust järelevalveametniku kohta veterinaarjärelevalve toimingu tegemisele eelnenud kalendriaastal.
(3) Kohustatud isik peab 10 kalendripäeva jooksul järelevalvetasu sissenõudmise otsuse saamisest arvates kandma järelevalvetasu üle otsuses näidatud pangakontole. Kohustatud isikul on õigus esitada järelevalveametniku otsuse peale vaie käesoleva seaduse §-s 36 sätestatud korras.
(4) Loomade ja loomsete saaduste importimise korral peab kohustatud isik maksma järelevalvetasu enne tollikäitlusviisi määramist järelevalveametniku poolt esitatud järelevalvetasu sissenõudmise otsuses toodud summas.
(6) Järelevalvetasu maksmise, sularahas vastuvõtmise ja maksmise kontrollimise korra kehtestab Vabariigi Valitsus või tema volitusel põllumajandusminister.
(4) Enammakstud järelevalvetasu tagastamise korra kehtestab Vabariigi Valitsus või tema volitusel põllumajandusminister.
(1) Järelevalveametniku ettekirjutuse, otsuse või toiminguga mittenõustumise korral on isikul, kellele ettekirjutus, otsus või toiming on suunatud, õigus esitada kirjalik vaie Veterinaar- ja Toiduameti peadirektorile või kohaliku asutuse juhile 10 kalendripäeva jooksul ettekirjutusest, otsusest või toimingust teadasaamise päevast arvates või vaidlustada ettekirjutus, otsus või toiming halduskohtus halduskohtumenetluse seadustikus sätestatud tingimustel ja korras.
(4) Järelevalveametniku ettekirjutuse täitmata jätmise korral võib järelevalveasutus rakendada sunniraha asendustäitmise ja sunniraha seaduses sätestatud korras. Sunniraha ülemmäär on 640 eurot.
(1) Volitatud veterinaararsti volitusega seotud ettekirjutuse, otsuse või toiminguga mittenõustumise korral on õigus esitada kirjalik vaie Veterinaar- ja Toiduameti peadirektorile või kohaliku asutuse juhile 10 kalendripäeva jooksul ettekirjutusest, otsusest või muust toimingust teadasaamise päevast arvates.
(1) Veterinaararsti osutatud veterinaarteenuse kvaliteediga mittenõustumise korral on õigus esitada kirjalik kaebus Veterinaar- ja Toiduameti peadirektorile või kohaliku asutuse juhile.
(1) Käesoleva seaduse §-dest 36–38 tuleneva otsusega mittenõustumise korral on õigus esitada kirjalik kaebus, vaie või järelepärimine põllumajandusministrile, kes edastab kaebuse, vaide või järelepärimise veterinaarteenuse kvaliteedi hindamise ekspertkomisjonile.
(2) Veterinaarteenuse kvaliteedi hindamise ekspertkomisjon (edaspidi ekspertkomisjon) on põllumajandusministri poolt moodustatav komisjon, kuhu kuuluvad üks Veterinaar- ja Toiduameti esindaja, üks Veterinaar- ja Toidulaboratooriumi esindaja, üks Eesti Maaülikooli Veterinaarmeditsiini ja Loomakasvatuse Instituudi esindaja ja kaks erialaorganisatsioonide esindajat.
(2) Sama teo eest, kui selle on toime pannud veterinaarpraksisega tegelev juriidiline isik, –
(2) Käesoleva seaduse §-des 391 ja 392 sätestatud väärtegude kohtuväline menetleja on Veterinaar- ja Toiduamet.
§ 40. [Kehtetu - RT I 2002, 63, 387 - jõust. 01.09.2002]
§ 42. [Kehtetu - RT I 2002, 63, 387 - jõust. 01.09.2002]
1 Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2005/36/EÜ kutsekvalifikatsioonide tunnustamise kohta (ELT L 255, 30.09.2005, lk 22–142), muudetud direktiiviga 2006/100/EÜ (ELT L 363, 20.12.2006, lk 141–237);