Kavandatavast tehnilisest normist, infoühiskonna teenusele kehtestatavast nõudest ja teenuse osutamise nõudest teavitamise kord ning teavitamist koordineeriva asutuse määramine – Riigi Teataja
Kavandatavast tehnilisest normist, infoühiskonna teenusele kehtestatavast nõudest ja teenuse osutamise nõudest teavitamise kord ning teavitamist koordineeriva asutuse määramine
Kavandatavast tehnilisest normist, infoühiskonna teenusele kehtestatavast nõudest ja teenuse osutamise nõudest teavitamise kord ning teavitamist koordineeriva asutuse määramine - sisukord
§ 2 Teavitamise eesmärk
§ 3 Teavitamist koordineeriv asutus ja eelnõu ettevalmistaja
2 MAAILMA KAUBANDUSORGANISATSIOONI ASUTAMISLEPINGU OSALISTE TEAVITAMINE
1 Maailma Kaubandusorganisatsiooni asutamislepingu osalistele edastatav teave
§ 4 Teabe edastamise korraldus
§ 5 Eelnõu menetlemise peatamine ooteajaks
§ 6 Kommentaaride vastuvõtmine ja edastamine
§ 7 Toimingud edastatud kommentaaridega
2 Maailma Kaubandusorganisatsiooni asutamislepingu osalistelt saabuva teabe vastuvõtmine
§ 9 Teabe vastuvõtmine, edastamine ning avaldamine
§ 10 Kommentaaride esitamine
3 Asjast huvitatud isikute päringutele vastamine
§ 12 Päringutele vastamine
3 KOMISJONI TEAVITAMINE
1 Komisjonile edastatav teave
§ 13 Nõuded edastatavale teabele
§ 14 Tehnilist normi ning infoühiskonna teenusele nõuet kehtestava eelnõu menetlemise peatamine ooteajaks
§ 15 Erisused
§ 16 Teenuse osutamise suhtes teavitamisele kuuluvat nõuet kehtestava eelnõu menetlemine
§ 17 Toimingud komisjoni, lepinguriigi ning Šveitsi Konföderatsiooni märkuste, üksikasjalike arvamuste ja otsustega
§ 18 Vastuvõetud õigusakti teksti edastamine
2 Toimingud komisjonilt saabuva teabega
§ 19 Komisjonilt saabuva teabe vastuvõtmine ja edastamine
§ 20 Märkuste ja üksikasjalike arvamuste edastamine komisjonile
RT I, 12.08.2014, 9
Kavandatavast tehnilisest normist, infoühiskonna teenusele kehtestatavast nõudest ja teenuse osutamise nõudest teavitamise kord ning teavitamist koordineeriva asutuse määramine1
[RT I, 12.08.2014, 6 - jõust. 15.08.2014]
Vastu võetud 23.09.2010 nr 140
RT I 2010, 69, 521
07.08.2014 RT I, 12.08.2014, 6 15.08.2014
Määrus kehtestatakse toote nõuetele vastavuse seaduse § 43 lõike 4, infoühiskonna teenuse seaduse § 31 lõike 5 ja majandustegevuse seadustiku üldosa seaduse § 6 lõike 8 alusel.
Määrus reguleerib Maailma Kaubandusorganisatsiooni asutamislepingu (edaspidi Marrakeši leping) osaliste vastastikust informeerimist kavandatavat tehnilist normi sisaldavast õigusakti eelnõust ning Euroopa Komisjoni (edaspidi komisjon) teavitamist ettevalmistatavast ja vastuvõetud õigusaktist, mis sisaldab toodet puudutavat või toote turustamist mõjutavat tehnilist normi või infoühiskonna teenusele kehtestatavat nõuet, börsikorraldaja, reguleeritud väärtpaberiturgu korraldava isiku ja väärtpaberiarveldussüsteemi korraldaja poolt infoühiskonna teenusele kehtestatavast nõudest ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2006/123/EÜ teenuste kohta siseturul (ELT L 376, 27.12.2006, lk 36–68) (edaspidi teenuste direktiiv) kohaselt teavitamisele kuuluvat teenuse osutamise nõuet sisaldavast õigusakti eelnõust ning määrab teavitamist koordineeriva asutuse.
§ 2. Teavitamise eesmärk
Teavitamise eesmärk on soodustada välislepingute sõlmimist ja kaubavahetust ning vältida kaupade ja teenuste vaba liikumist takistavate põhjendamatute tehniliste normide, infoühiskonna teenusele kehtestatavate nõuete ja teenuse osutamise nõuete kehtestamist.
§ 3. Teavitamist koordineeriv asutus ja eelnõu ettevalmistaja
(1) Teavitamist koordineerivaks asutuseks on Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium.
(2) Tehnilist normi, teenuse osutamise suhtes teavitamisele kuuluvat nõuet või infoühiskonna teenusele kehtestatavat nõuet sisaldava eelnõu ettevalmistaja käesoleva määruse tähenduses on:
1) ministeerium seaduse eelnõu, Vabariigi Valitsuse määruse eelnõu või ministri määruse eelnõu puhul;
2) Riigikantselei, kui Vabariigi Valitsuse algatatud õigusakti eelnõu ettevalmistajaks ei ole ministeerium;
3) kohaliku omavalitsuse üksuse valitsus kohaliku omavalitsuse üksuse valitsuse ja volikogule esitatava volikogu määruse eelnõu puhul;
4) kohaliku omavalitsuse üksuse volikogu kohaliku omavalitsuse üksuse volikogu määruse eelnõu puhul;
5) Vabariigi Presidendi Kantselei seadluse eelnõu puhul.
(3) Lõikes 2 nimetatud asutustel ei ole kohustust algatada teavitamise protseduuri, kui tehnilist normi, teenuse osutamise suhtes teavitamisele kuuluvat nõuet või infoühiskonna teenusele kehtestatavat nõuet sisaldavast eelnõust on juba nõuetekohaselt teavitatud.
(4) Kui eelnõu menetluse käigus muudetakse oluliselt selle sisu, lühendatakse algselt planeeritud rakendamise ajakava, lisatakse tehnilisi norme või muudetakse nõudeid, tuleb lõikes 2 nimetatud asutusel teavitada eelnõust uuesti enne selle õigusaktina vastuvõtmist.
2. peatükk MAAILMA KAUBANDUSORGANISATSIOONI ASUTAMISLEPINGU OSALISTE TEAVITAMINE
1. jagu Maailma Kaubandusorganisatsiooni asutamislepingu osalistele edastatav teave
§ 4. Teabe edastamise korraldus
(1) Eelnõu ettevalmistaja esitab tehnilist normi sisaldava õigusakti eelnõu enne vastuvõtmiseks esitamist või allakirjutamist Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumile koos Marrakeši lepingu osaliste vahel kokkulepitud vormikohase teatisega.
(2) Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium teavitab Marrakeši lepingu osalisi, saates neile lõikes 1 nimetatud teatise Marrakeši lepingus ettenähtud tähtaja jooksul.
(3) Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium edastab eelnõu ettevalmistajalt saadud teatise koopia koos eelnõuga 14 päeva jooksul mittetulundusühingule Eesti Standardikeskus (edaspidi teabekeskus).
(4) Teabekeskus avaldab talle edastatud teatise kolme päeva jooksul pärast selle saamist oma veebilehel.
§ 5. Eelnõu menetlemise peatamine ooteajaks
(1) Eelnõu, millest on teavitatud Marrakeši lepingu osalisi, edasine menetlemine peatatakse Marrakeši lepingus sätestatud ajaks. Kui Marrakeši leping ei täpsusta ooteaja pikkust, on ooteaeg 90 päeva teatise teabekeskuse veebilehel avaldamise päevast arvates.
(2) Eelnõu ettevalmistaja võib jätta lõikes 1 sätestatud ooteajast kinni pidamata, kui ettevalmistatava õigusakti kiire jõustamine on põhjendatud või sellega viivitamine võib kaasa tuua ohu inimestele või keskkonnale. Nimetatud juhtudel edastab eelnõu ettevalmistaja eelnõu koos põhjendusega selle kiire jõustamise vajalikkuse kohta Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumile, kes edastab vastava teabe Marrakeši lepingu osalisele.
(3) Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium teavitab eelnõu ettevalmistajat lõikes 1 sätestatud ooteaja alguskuupäevast ja kestusest.
§ 6. Kommentaaride vastuvõtmine ja edastamine
(1) Ooteaja jooksul saab Marrakeši lepingu osaline esitada Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumile eelnõu kohta kommentaare.
(2) Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium edastab eelnõu kohta Marrakeši lepingu osaliselt saabunud kommentaaride koopiad viivitamata eelnõu ettevalmistajale, Välisministeeriumile ja teabekeskusele.
§ 7. Toimingud edastatud kommentaaridega
(1) Eelnõu ettevalmistaja otsustab §-s 6 nimetatud kommentaaride arvestamise või arvestamata jätmise üle ning teavitab otsusest Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi.
(2) Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium informeerib kommentaaride arvestamisest või arvestamata jätmisest Marrakeši lepingu osalist, Välisministeeriumi ja teabekeskust.
Marrakeši lepingu osaliste kommentaaride osalisest või täielikust arvestamata jätmisest tulenevad Eestit puudutavad rahvusvahelised vaidlused lahendab Välisministeeriumi kaasamisel eelnõu ettevalmistaja.
2. jagu Maailma Kaubandusorganisatsiooni asutamislepingu osalistelt saabuva teabe vastuvõtmine
§ 9. Teabe vastuvõtmine, edastamine ning avaldamine
Teabekeskus teeb Marrakeši lepingu osalistelt saabunud teatised kättesaadavaks oma veebilehel kolme päeva jooksul pärast teatise saamist ning teavitab vähemalt kaks korda kuus asjaomaseid ministeeriume saabunud teatistest. Asjaomased ministeeriumid edastavad teabekeskuselt saadud informatsiooni asjast huvitatud isikutele kommentaaride esitamiseks.
§ 10. Kommentaaride esitamine
Asjaomased ministeeriumid ja asjast huvitatud isikud edastavad oma kommentaarid teabekeskusele 40 päeva jooksul teatise avaldamise päevast arvates. Teabekeskus edastab teatise kohta saabunud kommentaarid asjaomasele ministeeriumile ja Välisministeeriumile vastuse koostamiseks. Asjaomane ministeerium koostab teatise kohta koos Välisministeeriumiga ühise vastuse ning edastab selle teabekeskusele. Teabekeskus edastab ühise vastuse teatise saatnud Marrakeši lepingu osalisele.
Eesti kommentaaride arvestamata jätmisest tulenevate rahvusvaheliste vaidluste lahendamisele kaasab kommentaarid esitanud asjaomane ministeerium Välisministeeriumi. Vaidluste lahendamisel on vastutav kommentaarid esitanud asjaomane ministeerium.
3. jagu Asjast huvitatud isikute päringutele vastamine
§ 12. Päringutele vastamine
(1) Tehnilist normi sisaldava õigusakti jõustumise kohta annab asjast huvitatud isiku taotlusel informatsiooni teabekeskus.
(2) Teabekeskusel on õigus nõuda kõikidelt ministeeriumidelt teavet, mis on vajalik asjast huvitatud isikute päringutele vastamiseks.
3. peatükk KOMISJONI TEAVITAMINE
1. jagu Komisjonile edastatav teave
§ 13. Nõuded edastatavale teabele
(1) Eelnõu ettevalmistaja esitab enne eelnõu vastuvõtmiseks esitamist või allakirjutamist Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumile:
1) tehnilist normi, infoühiskonna teenusele nõuet kehtestava ning teenuse osutamise suhtes teavitamisele kuuluvat nõuet kehtestava õigusakti eelnõu. Tehnilist normi ning infoühiskonna teenusele nõuet kehtestav õigusakti eelnõu peab sisaldama viidet Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivile 98/34/EÜ, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest ning infoühiskonna teenuste eeskirjadest teavitamise kord (EÜT L 204, 21.7.1998, lk 37–48);
2) otseselt eelnõuga seonduvate õigusaktide tekstid, juhul kui see on vajalik tehnilist normi ning infoühiskonna teenusele nõuet kehtestava eelnõu mõju hindamiseks ja kui neid ei ole varem edastatud;
3) käesoleva määruse lisas 1 või 2 toodud vormikohase teatise.
(2) Kui eelnõuga piiratakse eelkõige tervishoiu ning tarbijate või keskkonna kaitsmise vajadusest lähtuvalt keemilise aine, valmistise või toote turustamist või kasutamist, edastab eelnõu ettevalmistaja Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumile ka kõnealuse aine, valmistise või toote ning kõigi teadaolevate ja kättesaadavate asendusainete, -valmististe või -toodete kohta andmete kokkuvõtte või viited vastavale teabele, kui selline teave on kättesaadav, ja samuti teabe meetme prognoositava mõju kohta tervishoiule ning tarbija ja keskkonna kaitsele, esitades ühtlasi riskianalüüsi.
(3) Börsikorraldaja, reguleeritud väärtpaberiturgu korraldav isik või väärtpaberiarveldussüsteemi korraldaja esitab pärast infoühiskonna teenusele nõude kehtestamist Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumile nõuet kehtestava teksti.
(4) Lõigetes 1–3 nimetatud teabe edastab Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium viivitamata komisjonile.
§ 14. Tehnilist normi ning infoühiskonna teenusele nõuet kehtestava eelnõu menetlemise peatamine ooteajaks
(1) Kuupäevast, mil komisjon on tehnilist normi ning infoühiskonna teenusele nõuet kehtestava eelnõu kätte saanud, lükatakse eelnõu vastuvõtmine edasi kolmeks kuuks, mille jooksul komisjon ja Euroopa Liitu kuuluvad Euroopa Majanduspiirkonna lepinguriigid (edaspidi lepinguriigid) võivad eelnõu kohta teha märkusi ning avaldada üksikasjalikku arvamust. Euroopa Liitu mittekuuluvad lepinguriigid ja Šveitsi Konföderatsioon võivad eelnõu kohta teha märkusi. Märkused ja üksikasjalikud arvamused võivad kajastada ainult neid eelnõu aspekte, mis võivad põhjustada kaubandustõkkeid.
(2) Kuupäevast, mil komisjon on tehnilist normi ning infoühiskonna teenusele nõuet kehtestava eelnõu kätte saanud, lükatakse eelnõu vastuvõtmine edasi:
1) nelja kuu võrra juhul, kui komisjon ning mõni Euroopa Liitu kuuluv lepinguriik esitab kolme kuu jooksul pärast teatise kättesaamist üksikasjaliku arvamuse, mille kohaselt kavandatav meede võib põhjustada takistusi asutamisvabadusele või infoühiskonna teenuste vabale liikumisele Euroopa Liidu siseturul. Komisjoni ning Euroopa Liitu kuuluva lepinguriigi üksikasjalikku arvamust, mis mõjutab kultuuripoliitilisi meetmeid, eriti neid, mis reguleerivad audiovisuaalset valdkonda, võttes arvesse rahvuslikke ja piirkondlikke omapärasid, kultuuripärandit ja keelelist mitmekesisust, ning on kooskõlas Euroopa Liidu õigusega, ei pea arvestama;
2) kuue kuu võrra juhul, kui pärast teatise kättesaamist komisjon ning mõni Euroopa Liitu kuuluv lepinguriik esitab kolme kuu jooksul üksikasjaliku arvamuse, mille kohaselt kavandatud meede võib põhjustada takistusi kaupade vabale liikumisele Euroopa Liidu siseturul;
3) 12 kuu võrra juhul, kui komisjon kolme kuu jooksul pärast teatise kättesaamist teatab oma kavatsusest teha ettepanek võtta samas küsimuses vastu direktiiv, määrus või otsus vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklile 288;
4) 12 kuu võrra juhul, kui komisjon jõuab kolme kuu jooksul pärast teatise kättesaamist järeldusele, et tehnilist normi sisaldav nõue hõlmab küsimust, mis käsitleb vastavalt Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklile 288 Euroopa Liidu Nõukogule (edaspidi nõukogu) esitatud ettepanekut direktiivi, määruse või otsuse kohta;
5) 18 kuu võrra juhul, kui nõukogu võtab punktides 3 ja 4 sätestatu suhtes kolme kuu jooksul pärast teatise saamist vastu ühise seisukoha.
(3) Lõike 2 punktides 3–5 sätestatut ei kohaldata juhul, kui:
1) komisjon teatab oma kavatsusest loobuda Euroopa Liidu siduva õigusakti kohta ettepaneku tegemisest või selle vastuvõtmisest;
2) komisjon teatab oma eelnõu või ettepaneku tagasivõtmisest;
3) komisjon või nõukogu on vastu võtnud Euroopa Liidu siduva õigusakti.
(4) Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium teavitab eelnõu ettevalmistajat lõikes 1 sätestatud ooteaja alguse kuupäevast ja kestusest.
§ 15. Erisused
(1) Paragrahvi 14 ei kohaldata juhul, kui eelnõu on vaja vastu võtta järgmistel mõjuvatel ja ettenägematutest asjaoludest tekkinud kiireloomulistel põhjustel:
1) rahva tervise või ohutuse, loomade või taimede kaitseks;
2) avaliku korra, eriti alaealiste, kaitseks;
3) hädaolukorras, mis nõuab meetmeid finantssüsteemi kindluse ja terviklikkuse kaitseks, eriti hoiustajate, investorite ja kindlustusvõtjate kaitseks.
(2) Eelnõu ettevalmistaja põhjendab lõikes 1 sätestatud meetmete kiireloomulisust § 13 lõikes 1 nimetatud teabes.
§ 16. Teenuse osutamise suhtes teavitamisele kuuluvat nõuet kehtestava eelnõu menetlemine
Teenuse osutamise suhtes teavitamisele kuuluvat nõuet kehtestava eelnõu võib vastu võtta alates kuupäevast, kui komisjon eelnõu kätte sai.
§ 17. Toimingud komisjoni, lepinguriigi ning Šveitsi Konföderatsiooni märkuste, üksikasjalike arvamuste ja otsustega
(1) Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium edastab viivitamata eelnõu ettevalmistajale:
1) komisjoni ning Euroopa Liitu kuuluva lepinguriigi märkused ja üksikasjalikud arvamused, samuti Euroopa Liitu mittekuuluvate lepinguriikide ning Šveitsi Konföderatsiooni märkused tehnilist normi või infoühiskonna teenusele nõuet kehtestava eelnõu kohta;
2) komisjoni otsuse teenuse osutamise suhtes teavitamisele kuuluvat nõuet kehtestava eelnõu kohta.
(2) Tehnilist normi või infoühiskonna teenusele nõuet kehtestava eelnõu ettevalmistaja edastab Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumile 25 tööpäeva jooksul:
1) teabe märkuste ja üksikasjalike arvamuste arvestamise või arvestamata jätmise kohta;
2) põhjendused arvestamata jäetud märkuste ja üksikasjalike arvamuste kohta.
(3) Teenuse osutamise suhtes teavitamisele kuuluvat nõuet kehtestava eelnõu ettevalmistaja edastab Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumile 25 tööpäeva jooksul:
1) teabe otsuse arvestamise või arvestamata jätmise kohta;
2) põhjendused arvestamata jäetud otsuse kohta.
(4) Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium edastab eelnõu ettevalmistaja poolt edastatud vastuse komisjonile.
§ 18. Vastuvõetud õigusakti teksti edastamine
Eelnõu ettevalmistaja edastab tehnilist normi või infoühiskonna teenusele nõuet kehtestava vastuvõetud õigusakti teksti viivitamata Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumile, kes edastab selle komisjonile.
2. jagu Toimingud komisjonilt saabuva teabega
§ 19. Komisjonilt saabuva teabe vastuvõtmine ja edastamine
(1) Teatised lepinguriikide ja Šveitsi Konföderatsiooni poolt ettevalmistatavate tehnilist normi, infoühiskonna teenusele ning teenuse osutamise suhtes teavitamisele kuuluvat nõuet sisaldavate õigusaktide eelnõude kohta saabuvad Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumisse.
(2) Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium edastab saabunud teatise koopia viivitamata asjaomastele ministeeriumidele märkuste või üksikasjalike arvamuste saamiseks.
(3) Asjaomane ministeerium edastab teatise koopia viivitamata asjast huvitatud isikutele märkuste saamiseks.
§ 20. Märkuste ja üksikasjalike arvamuste edastamine komisjonile
Asjaomane ministeerium edastab enne teatise ooteaja lõppemist oma märkused ning üksikasjalikud arvamused Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumile, kes koostab koos asjaomase ministeeriumiga ühise vastuse ning edastab selle komisjonile. Teatiste kohta, millele ooteaega pole rakendatud, edastab asjaomane ministeerium oma märkused ning üksikasjalikud arvamused Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumile 30 tööpäeva jooksul alates teatise koopia kättesaamise päevast. Üksikasjalik arvamus ei tohi mõjutada kultuuripoliitilisi meetmeid, eriti neid, mis reguleerivad audiovisuaalset valdkonda, võttes arvesse rahvuslikke ja piirkondlikke omapärasid, kultuuripärandit ja keelelist mitmekesisust, ning on kooskõlas Euroopa Liidu õigusega.
1 Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 98/34/EÜ, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest teatamise kord (EÜT L 204, 21.7.1998, lk 37–48), muudetud direktiiviga 98/48/EÜ (EÜT L 217, 5.8.1998, lk 18–26);
Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2006/123/EÜ teenuste kohta siseturul (ELT L 376, 27.12.2006, lk 36–68)
Lisa 1 Kavandatavast tehnilisest normist ja infoühiskonna teenusele kehtestatavast nõudest teavitamise teatise vorm
Lisa 2 Teenuse osutamise suhtes teavitamisele kuuluvast nõudest teavitamise teatise vorm


text:
Juriidilise isiku tulumaksustamisel on maksu objektiks TuMS §-des 48-52 nimetatud väljamaksed. Seetõttu tuleb maksuhalduril kontrollida eeskätt seda, kas tegemist on maksustatava väljamaksega või mitte. Ettevõtluskulude katteks tehtud väljamaksed ei kuulu tulumaksuga maksustamisele. Ka juhul, kui maksumaksja on väljamakset käsitanud kui dokumentaalselt tõendatud ettevõtlusega seotud kulu, võib maksuhaldur ikkagi kontrollida, kas väljamakse on ka tegelikult tehtud ettevõtluskulu katteks. Vastupidise seisukoha puhul saaks maksumaksja kontrollimatult maksukohustust vältida, esitades vormiliselt nõuetekohase dokumendi müüja kinnitusega tehingu toimumise kohta. Selline seisukoht ei oleks kooskõlas maksuhalduri MKS § 10 lg-s 2 sätestatud ülesannetega ega ka maksu olemusega (vt maksu mõiste MKS §-s 2). Teeseldud tehingu ja maksudest kõrvalehoidumise eesmärgil tehtava tehingu või toimingu tähendust maksustamisel reguleerivad MKS §-d 83 lg 4 ja 84. Neist sätetest tuleneb, et maksustamisel tuleb lähtuda toimunu tegelikust majanduslikust sisust. Nõuetekohasel algdokumendil tuleb märkida ka tehingu majanduslik sisu (RPS § 7 lg 1 p 3). Kui tehingu majanduslik sisu on märgitud ebaõigesti, siis pole tegemist nõuetekohase algdokumendiga. Selline asjaolu võib olla piisavaks aluseks, et kohaldada TuMS § 51 lg 2 p 3. Kui aga asjas ilmnevad mõnele teisele sama paragrahvi teises lõikes toodud alusele vastavad asjaolud, siis poleks see maksukohustuse väljaselgitamisel lõppkokkuvõttes oluline.
Kuna käesoleval juhul ei ole maksumaksja 1999.a. määratud maksuintresse vaidlustanud, on ta teinud TuluMS § 16 punktis 4 nimetatud kulutuse, mida ei olnud lubatud maksustatavast tulust maha arvata. Ettevõtlusega mitteseotud kulu ei muutu ettevõtlusega seotud kuluks üksnes sellepärast, et kolm aastat hiljem tunnistas Riigikohus kulutuse tegemise aluseks olnud õigusakti põhiseadusevastaseks. TuluMS §-s 16 nimetamata kulutusi ei saa automaatselt lugeda ettevõtlusega seotud kulutusteks TuluMS § 13 lg 1 tähenduses. Ei ole mõistlik eeldada, et maksukohustuste mitteõigeaegse täitmise eest määratud maksuintressid on vajalikud ettevõtluse säilitamiseks või arendamiseks.
3-3-1-55-02 Riigikohus 21.11.2002
Kuni 1. jaanuarini 2000 kehtinud Tulumaksuseaduse § 13 kohaselt võis ettevõtluse tulust maha arvata ettevõtlusega seotud kulud. Kuluna võib sõltuvalt arvestusprintsiibist käsitleda kas mittetagastatavat väljaminekut või isiku netovara vähenemist (s.t vara vähenemist samaaegse kohustuse vähenemiseta või kohustuse suurenemist samaaegse vara suurenemiseta). Majandustegevuses ei pruugi iga kulutus tuua endaga vahetult kaasa tulu tekkimist. Tulu vähendamine kõlbmatuks osutunud kauba hinna võrra ja samaaegselt kulu suurendamine seoses selle kaubaga tehtud kulutuste võrra ei ole käsitletav kulutuse tulust kahekordse mahaarvamisena. Vastupidine seisukoht tekitaks olukorra, kus osaliselt maksustatakse tulu, mida polegi tekkinud. Õige on vähendada tulu mitte kõlbmatuks osutunud kauba hinna võrra, vaid selle kaubaga seoses tehtud kulutuste summa võrra.
3-3-1-21-02 Riigikohus 28.05.2002
TMS §-s 13 lg 1 on sätestatud põhilised tingimused, millal on maksumaksjal õigus arvata kulutused maha ettevõtlustulust. Kulutus peab olema tehtud enne mahaarvamist ja maha arvata ei saa neid kulutusi, mida tuleb tõenäoliselt teha tulevikus. Tagastamata laenude puhul on "tehtud kulutustega" TMS § 13 lg 1 mõttes tegemist siis, kui maksumaksja on põhjendatult kindel, et talle laenu ei tagastata ja ta lõpetab tegevuse laenu tagasisaamiseks. Laenu tagastamata jätmine on kindel, kui võlgnikku ei leita või on andmed võlgnikul vara puudumise kohta või esinevad asjaolud, mis teevad võimatuks kaitsta oma nõudeõigust pankroti- ja likvideerimismenetluses või kohtumenetluses.
Kuni 1. jaanuarini 2002 kehtinud Käibemaksuseaduse § 18 lg 5 eesmärk on tagada, et käibemaks, mis on tasutud ehitise rekonstrueerimiseks kaupade ja teenuste soetamisel, arvatakse maha siis, kui ehitist kasutatakse edaspidi ettevõtluses. Käibemaksu mahaarvamine on keelatud, kui ehitis võõrandatakse, sest siis ei saa käibemaksukohustuslane tagada, et tema poolt võõrandatud ehitist kasutatakse ettevõtluses. Kui ehitist ei kasutata ettevõtluses, siis on selle kasutaja käibemaksustamise mõttes tarbija, kellel puudub õigus arvata maha ehitise rekonstrueerimisel tasutud käibemaks. Käibemaks tuleb tasuda tarbijal, mitte ettevõtjal. Ettevõtja "vabastamine" käibemaksu tasumisest käibemaksu mahaarvamise õiguse abil on oluline käibemaksustamise põhimõte, millest erandi tegemine ei ole KMS § 18 lg 5 eesmärgiks.
Lisandväärtuse maksuna rakendatava mittekumuleeruva käibemaksu põhitunnuseks on sisendkäibemaksu mahaarvamise õigus. Sellega tagatakse, et kaupade ja teenuste tarbimine ettevõtluse tarbeks poleks maksustatud käibemaksuga ning et ei tekiks käibemaksu kumuleerumist. Reaalne maksulaekumine eelarvesse tekib alles siis, kui ostjaks osutub isik, kellel ei ole käibemaksu mahaarvamise õigust. Kõrvalekalded lisandunud väärtuse maksu printsiibist moonutaksid konkurentsi ning takistaksid kaupade ja teenuste vaba liikumist. Võimalus arvata maha käibemaksu ostudelt, mis ei ole seotud maksustatava käibega, tekitaks mõnel ettevõtjal võimaluse müüa oma tooteid lõpptarbijale käibemaksu võrra odavamalt, mis omakorda looks lubamatu konkurentsieelise.
3-3-1-15-02 Riigikohus 03.04.2002
Tulumaksuseaduse (1996. aastal kehtinud redaktsiooni) §-st 13 ja rahandusministri 21. jaanuari 1994. a määrusega nr 20 kinnitatud Tulumaksuseaduse rakendamise juhendist tulenevalt pidi maksumaksja ettevõtlusega seotud kulutuste mahaarvamiseks need kulutused dokumentaalsete tõendite alusel selgesti kajastama oma raamatupidamises. Dokumentaalselt tõestatud on Tulumaksuseaduse § 13 lg 1 mõttes need kulutused, mille kohta on olemas raamatupidamisarvestuse algdokument ja mida on kirjendatud raamatupidamisregistrites. Raamatupidamise seaduse §-s 4 sätestatud raamatupidamise põhinõuetest ja §-s 5 sätestatud raamatupidamisaruannete koostamise põhimõtetest tuleneb, et tekkepõhise raamatupidamisarvestuse korral kajastatakse majandustehinguid siis, kui kaup on üle antud ostjale, sõltumata sellest, kas tasu kauba eest on müüjale laekunud või kas ostja on kauba eest tasunud.
Raamatupidamise seaduse § 8 lg 1 järgi on raamatupidamisarvestuse algdokument majandustehingu toimumist kinnitav kirjalik tõend, millel peavad olema märgitud dokumendi nimetus ja number, koostamise kuupäev ja registreerimise number, tehingu sisu, alus, arvnäitajad ning teiste poolte nimed, aadressid ja allkirjad. Ainuüksi vorminõude rikkumine ei tähenda, et tegemist ei ole raamatupidamisarvestuse algdokumendiga. Tõendiks ei saa lugeda vormiveaga raamatupidamisarvestuse algdokumenti siis, kui maksumaksja ei kõrvalda sellest veast tekkinud mõistlikku kahtlust, et tegemist on pettusega.
3-3-1-12-01 Riigikohus 26.04.2001
Tulumaksuseaduse (kuni 01.01. 2000 kehtinud redaktsioonis) järgi oli võimalik, et mittetulundusühing tegeles ettevõtlusega, sai tulu ja teda maksustati seadusega ettenähtud korras. TMS ei sätestanud, et mittetulundusühingu ettevõtluseks ei saa olla tema tegevus valdkonnas, kus toimub ühingu mittetulunduslik tegevus. Selline piirang ei tulene ka Mittetulundusühingute seadusest ega nimetatud seaduse mõttest. Põhjendamatu on seisukoht, et ettevõtlus ja mittetulunduslik tegevus samas valdkonnas on kokkusobimatud või keelatud. Kuni 1. jaanuarini 2000 kehtinud Tulumaksuseaduse § 13 lg 1 alusel oli mittetulundusühingul õigus arvata tulust maha tema poolt maksustamisperioodil tehtud tema ettevõtlusega seotud dokumentaalselt tõendatud kulutused. TMS (samas redaktsioonis) §-s 16 toodud loetelus ei ole nimetatud kuludena, mida ei arvata maksumaksja tulust maha, neid mittetulundusühingu ettevõtlusega seotud kulutusi, mis tehti ettevõtluse tarbeks samas valdkonnas, kus toimub mittetulunduslik tegevus. Selline piirang ei tulene ka TMS teistest sätetest. Mittetulundusühingu ettevõtlusega võivad olla seotud ka need kulutused, mis on tehtud põhitegevusega samas valdkonnas toimunud ettevõtluse tarbeks.
Kuni 31. detsembrini1999 kehtinud TMS § 13 lg. 1 kohaselt arvatakse maksumaksja tulust maha üksnes sama maksumaksja poolt tehtud tema ettevõtlusega seotud dokumentaalselt tõestatud kulutused. Abielus olev füüsilisest isikust ettevõtja saab oma ettevõtluse tulust maha arvata üksnes enda poolt tehtud kulutusi, kuigi kulutus tehti abikaasade ühisvara arvel ja soetatud vara kuulub samuti ühisvara hulka. Ettevõtlusega seotud kulutust tõendavale kuludokumendile peab olema märgitud kulutuse tegijana abikaasa nimi, kes on füüsilisest isikust ettevõtja. Kui ettevõtlusega seotud kulutus on tehtud teise abikaasa poolt, tuleb täiendavalt vormistada dokument kulutuse jagamise või hüvitamise kohta. Kulutuse jagamise või abikaasale hüvitamise kohta koostatud kirjalik dokument peab vastama raamatupidamise algdokumendi nõuetele. Sellise algdokumendi kui tõendi kontrollimise ja hindamise õigus on nii maksuametil kui ka kohtul. Maksukohustuse tekkimise aluseks olevate juriidiliste faktide tuvastamisel tuleb juhinduda tehingu tegelikust majanduslikust sisust. Maksustamise seisukohast on seega olulised ka tehingu täitmisest tulenevad reaalsed tagajärjed - raha või vara üleandmine.
3-3-1-44-00 Riigikohus 07.11.2000
Kuni 1. jaanuarini 2000 kehtinud Tulumaksuseaduse § 13 lg 1 kohaselt kuuluvad kõik maksumaksja ettevõtlusega seotud kulutused maksustatavast tulust mahaarvamisele tingimusel, et kulutused on tehtud maksustamisperioodil ja dokumentaalselt tõendatud. Töötaja tasemekoolituseks tehtud kulutused saab maksustatavast tulust maha arvata tingimusel, et need on seotud ettevõtlusega, tehtud maksustamisperioodil ja dokumentaalselt tõendatud. Erinevalt täiend- ja ümberõppest kui tööalasest koolitusest võivad kulutused tasemekoolitusele olla maksumaksja ettevõtlusega seotud nii otseselt ja kogu ulatuses kui ka üksnes osaliselt. Tasemekoolituse puhul tuleb tõendada, et töötaja täidab pärast koolitamist uusi, keerulisemaid tööülesandeid ning koolitus oli vajalik, kasulik või kohane maksumaksja ettevõtluse arendamiseks või säilitamiseks. Olulist tähendust võib omada ka töötaja koolituseks tehtud kulutuste vastavus töösuhete kestvusele pärast koolitamist.

matches:
§ 10
§ 7
§ 51
§ 16
Riigikohus
§ 13
Riigikohus
§ 13
Riigikohus
§ 13
§ 18
§ 18
Riigikohus
§ 13
§ 8
Riigikohus
§ 13
§ 13
Riigikohus
§ 13


Põhjaveevaru hindamise kord – Riigi Teataja
RTL 2003, 16, 209
Vastu võetud 27.01.2003 nr 9
Määrus kehtestatakse «Veeseaduse» (RT I 1994, 40, 655; 1996, 13, 241; 1998, 2, 47; 61, 987; 1999, 10, 155; 54, 583; 95, 843; 2001, 7, 19; 42, 234; 50, 283; 94, 577; 2002, 1, 1; 61, 375; 63, 387) § 12 lõike 3 alusel.
§ 1. Põhjaveevaru
Põhjaveevaru on arvutuslik põhjavee hulk, mida on võimalik kasutada nii, et oleks tagatud põhjavee hea seisundi säilimine.
§ 2. Põhjaveevaru hindamine
(1) Põhjaveevaru hindamine koosneb järgmistest etappidest:
1) hüdrogeoloogiline otsing, v.a juhul kui on olemas piirkonna hüdrogeoloogiline kaart mõõtkavas vähemalt 1:50 000;
2) hüdrogeoloogilised uuringud, sh põhjaveevaru kvaliteedi määramine sotsiaalministri 2001. aasta 31. juuli määrusega nr 82 «Joogivee kvaliteedi- ja kontrollinõuded ning analüüsimeetodid» (RTL 2001, 100, 1369) joogiveele kehtestatud kvaliteedinäitajate ulatuses;
3) põhjaveevaru arvutamine, sh modelleerimine;
4) sanitaarkaitseala ulatuse ja kehtestamise teostatavuse hinnang koos omavalitsuse seisukohaga vajalike veekaitsemeetmete rakendamisest sanitaarkaitsealal ja veehaarde ümbruses (toitealal);
5) soovituste väljatöötamine põhjaveevaru kasutamise kohta;
6) põhjaveevaru hindamise aruande läbivaatamine põhjaveekomisjonis ja põhjaveevaru hindamise aruande heakskiitmisel esitamine keskkonnaministrile kinnitamiseks ning otsuse tegemiseks põhjaveevaru riigi veekatastrisse kandmiseks.
(2) Põhjaveevaru hindamise aluseks on vähemalt järgmised hüdrogeoloogiliste uuringute käigus kogutud andmed:
1) hinnang põhjaveevaru varasema uurituse kohta;
2) põhjaveekihi hüdrogeoloogilised parameetrid, sh põhjaveevaru toitumistingimused;
3) piiritingimused (lamava ja lasuva veepideme hüdrogeoloogilised omadused, rikkevööndid, pinnaveekogud), põhjaveevaru kasutamise mõju hinnang teistele veehaaretele (sealhulgas üksikmajapidamiste kaevudele), ehitistele ja pinnaveekogudele ning üldisele ökoloogilisele seisundile;
4) andmed põhjavee keemilise koostise kohta;
5) hinnang põhjavee kasutamise otstarbe (joogi-, tootmis- või mineraalveena) kohta.
(3) Põhjaveeveevaru hindamisel määratakse joogivee kvaliteedinäitajad ning määratakse põhjavee kvaliteediklass. Uurimistöödega peab olema tõestatud, et põhjaveevaru kasutamise aja jooksul jääb vee kvaliteet sama kvaliteediklassi piirväärtustele vastavaks.
(4) Põhjaveevaru arvutatakse:
1) hüdrogeoloogiliste tööde, veeuuringute ja põhjavee tarbimise andmete alusel eraldi vastavalt põhjavee kvaliteedile ja kasutamise eesmärgile (joogivesi, tootmisvesi, mineraalvesi);
2) kuupmeetrites ööpäevas arvutusliku kasutusaja (reeglina 10 000 ööpäeva) kohta.
§ 3. Põhjaveevaru jagunemine
Põhjaveevaru jaguneb uurituse detailsusest sõltuvalt tarbevaruks T1 või T 2 või prognoosvaruks P.
§ 4. Tarbevaru T1 ja T2
(1) Tarbevaru T1 ja T2 uuritakse detailsusega, mis võimaldab määrata:
1) põhjaveevaru toiteallikaid;
2) uuritava veekihi hüdrogeoloogilisi omadusi (sh veekihi lasumis ja lamamis olevate veekihtide veeandvust, piesojuhtivust, veejuhtivust jm);
3) piiritingimusi (lamava ja lasuva veepideme hüdrogeoloogilised omadused, rikkevööndid, pinnaveekogud);
4) põhjavee vastavust joogivee kvaliteedinõuetele ja keemilise koostise stabiilsust.
(2) Tarbevaru T1 on tagatud põhjaveevaru, mida tuleb uurida vähemalt järgmises mahus:
1) põhjaveevaru on hinnatud töötavate puurkaevude tegeliku veevõtu või uuringupuurkaevude pikaajaliste tootmis-katsepumpamiste andmetel;
2) põhjavee kvaliteet on uuritud kavandatava veevõtu nõudeid arvestavalt ja on tõestatud, et arvutusliku kasutamise aja jooksul põhjavee kvaliteet püsib;
3) määratud on sanitaarkaitseala ulatus, vajalikud kitsendused veehaarde ümbruses, veehaaret võimalikult ohustavate objektide keskkonnaseisund ning korrastamise nõuded ja omavalitsuse seisukoht;
4) määratud on põhjavee tarbeveevaru kasutamistingimused.
(3) Tarbevaru T2 on hinnatud põhjaveevaru, mida tuleb uurida vähemalt järgmises mahus:
1) põhjaveevaru on hinnatud analoogiliste veehaarete kasutamise kogemuse, uuringutööde ja katsepumpamiste alusel;
2) põhjavee kvaliteet on uuritud detailsusega, mis lubab eeldada põhjavee sihipärast kasutamise tagatust arvustusliku aja jooksul;
3) määratud on sanitaarkaitseala ulatus ja antud selle kehtestamise teostatavuse hinnang koos omavalitsuse seisukohaga.
§ 5. Prognoosvaru P
(1) Prognoosvaru P on haldus- või hüdrogeoloogilise piirkonna põhjavee tarbevaru eeldatav hulk, millega tuleb arvestada piirkonna arengukavade koostamisel, vee erikasutuslubade väljastamisel ja ühest puurkaevust koosneva veehaarde projekteerimisel.
(2) Prognoosvaru P määratakse modelleerimise teel hüdrogeoloogilise kaardistamise, põhjaveeseire ja töötavate veehaarete andmete alusel.
§ 6. Põhjaveevaru ümberhindamine
Põhjaveevaru tuleb ümber hinnata, kui:
1) põhjaveevaru kasutamisaeg on ületanud põhjaveevaru arvutusliku aja, v.a juhul, kui põhjaveevaru kasutamine on lõpetatud;
2) põhjaveehaarde kasutamise mõjupiirkonna hüdrogeoloogilised tingimused on muutunud;
3) põhjavee kvaliteet on halvenenud ja ei vasta enam põhjaveevaru kasutamise eesmärgile;
4) puudub vajalik sanitaarkaitseala või maapinnalähedase põhjaveekihi kasutamisel pole võimalik rakendada veekaitsenõudeid põhjaveehaarde toitealal;
5) on vaja muuta veehaarete asukohta.
§ 7. Põhjaveevaru hindamise aruande kontroll põhjaveekomisjonis
(1) Põhjaveevaru aruanne tuleb esitada põhjaveekomisjonile läbi vaatamiseks paberkandjal ja digitaalselt.
(2) Põhjaveekomisjon vaatab põhjaveevaru hindamise aruande läbi ja kontrollib hindaja poolt esitatud varude jaotamise põhjendatust.
Keskkonnaministri 8. novembri 1996. a määrus nr 55 «Põhjaveevaru hindamise korra kehtestamine» (RTL 1996, 135, 673) tunnistatakse kehtetuks.


text:
Tagasi eelmise peatüki juurde (“Õigus haridusele”)
Edasi järgmise peatüki juurde (“Integratsioon ja rahvuslik sidusus Eesti ühiskonnas”)
2010. aastal suuremaid muudatusi valimiste korralduses ei toimunud, samuti ei toimunud sellel aastal ühtegi valimist. Kuna õigust vabadele valimistele ei ole varasemates aruannetes analüüsitud, on siiski mõttekas analüüsida valimistega seonduvaid kitsaskohti, mis on pakkunud pidevat kõneainet, sealhulgas ka 2010. aastal. Need teemad seonduvad ühest küljest poliitilise välireklaami keeluga enne valimisi ja teisest küljest vangide valimisõiguse piiramisega.
Eestis valitakse vabadel ühetaolistel ja salajastel valimistel Riigikogu, kohalike omavalitsuste volikogud ning Eesti saadikud Euroopa Parlamenti. Presidenti otse ei valita. Riigikogu valimistel võivad osaleda valimisealised Eesti kodanikud,[i] Euroopa Parlamendi valimistel ka teiste Euroopa Liidu liikmesriikide kodanikud, kelle püsiv elukoht on Eestis,[ii] ning kohalike omavalitsuste volikogude valimistel ka välismaalased, kes elavad Eestis alaliselt või pikaajaliselt.[iii] Kõik valimised on vabad, üldised, ühetaolised, otsesed ja salajased ning nende tulemused tehakse kindlaks proportsionaalsuse põhimõtte alusel.[iv] Igal valijal on üks hääl.[v]
Ühiskondliku arutelu subjektiks on olnud ka valimiste rahastamine, mis on Eestis nõrgalt reguleeritud ning mille probleemidele on korduvalt tähelepanu juhtinud endine õiguskantsler Allar Jõks.[vi] 2010 aasta 25. novembril Riigikogu poolt vastu võetud ning 2011. aasta 1. aprillil jõustunud „Erakonnaseaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seadusega“ muudeti oluliselt erakondade rahastamise regulatsiooni, sealhulgas kaotati karistusseadustikust eraldiseisev säte erakonnale tehtava anonüümse, varjatud või juriidilise isiku annetuse vastuvõtmise eest. Samas reguleeriti täpsemalt erakonna sidusorganisatsioonide rahastamisega seonduvat ning loodi uus erakondade rahastamise järelevalve komisjon, kuhu kuuluvad parlamendis esindatud erakondade esindajate kõrval ka õiguskantsleri, riigikontrolöri ja Vabariigi Valimiskomisjoni nimetatud liikmed. Komisjon saab rikkumiste eest sanktsiooniks määrata sunniraha ning selle otsuseid saab vaidlustada kohtus. Seda, kas erakondade rahastamise järelevalve muutub tänu uuele süsteemile tõhusamaks, on võimalik hinnata pärast seaduse jõustumist ning komisjoni töö alustamist 2011. aastal.
Poliitilise välireklaami keeld
2005. aastal keelati Eestis aktiivse valimisagitatsiooni perioodil poliitiline välireklaam. Õiguskantsler pidas välireklaami keeldu põhiseadusega vastuolus olevaks, sest see piirab liigselt valimisõigusi. Kuigi Riigikogu õiguskantsleri palvel teemat arutas, ei olnud 2009. aasta lõpuks väidetavat põhiseadusega vastuolu likvideeritud. Seetõttu pöördus õiguskantsler 2009. aasta 18. detsembril Riigikohtu poole ettepanekuga tunnistada Euroopa Parlamendi valimise seaduse, kohaliku omavalitsuse volikogu valimise seaduse ja Riigikogu valimise seaduse poliitilist välireklaami piiravad sätted kehtetuks.[vii]
Õiguskantsleri hinnangul piiravad sätted kandideerimisõigust, hääletamisõigust ja õigust üles seada kandidaate ning võivad piirata ka erakonnapõhiõigust (erakonnavabaduses sisalduvat tegevusvabadust), poliitilist sõnavabadust (sest meede piirab õigust saada üldiseks kasutamiseks levitatavat informatsiooni), omandiõigusi (ehitiste, ühistranspordivahendite, taksode ja muu sellise, mida on võimalik kasutada välireklaamikandjana, omanike õigust vabalt otsustada nendele kuuluva omandi valdamise ja kasutamise üle), ettevõtlusvabadust (kuna välireklaami keeld mõjutab ebasoodsalt välimeediaettevõtete ettevõtlust) ning lepinguvabadust. Kuigi neid õigusi võib legitiimsetel eesmärkidel piirata, oli õiguskantsleri arvates keelu vajalikkuse osas küsitavusi ning samuti ei ole valitud keeld tema arvates tõhus vahend:
„Poliitilise välireklaami keelustamine ei ole efektiivne vahend avaliku ruumi valimisreklaamist vabastamiseks. Selle tulemusena võib kampaania nihkuda varasemale ajale ja teistesse kanalitesse ning muutuda valijaskonna jaoks häirivaks lihtsalt muul ajal ja teistes kohtades. Välireklaami tajumine negatiivsena on aga väga subjektiivne. Samuti on äärmiselt küsitav, kas end ja oma vaateid propageerida sooviv kandidaat teeks endale teadlikult ja tahtlikult negatiivset, oma huvide vastast reklaami.“[viii]
Seega arvas õiguskantsler, et vaadates kuivõrd intensiivselt valimisõigustesse sekkutakse (sest välireklaam moodustas näiteks 2003. aastal suure osa valimiskampaania kogukuludest) ning sekkumise vähest tõhusust, on tegemist põhiseaduse vastase keeluga.
Justiitsministri arvates ei ole keeld proportsionaalne ning on vastuolus põhiseadusega:
Kõnesolev keeld ei ole justiitsministri arvates sobiv vahend poliitilise argumentatsiooni kvaliteedi tõstmiseks. Keeld ei piira valimisreklaamis väljendatu sisu. Kandidaadid võivad sisult vaeseid loosungeid edastada piiramatult ka teiste kommunikatsioonikanalite kaudu. Valimiskampaaniate sisulisuse suurenemine pärast poliitilise välireklaami keelamist ei ole tõendatud. Keeld ei ole sobiv ka raha osakaalu vähendamiseks valimistulemuse kujunemisel. Varem välireklaamile kulunud raha suunatakse teistesse reklaamiviisidesse. Valimiskampaaniate kulude kahanemine pärast keelu kehtestamist ei ole tõendatud. Poliitilise välireklaami keeld on sobiv üksnes avaliku ruumi vabastamiseks poliitilisest reklaamist.[ix]
Ka Vabariigi Valimiskomisjon leidis poliitilise välireklaami keelu sätetes probleeme, sealhulgas pidas valimiskomisjon sätteid ebaselgeteks (näiteks avalikult välja pandud kutse valimiskoosolekule tulla on teatud kontekstis käsitletav poliitilise välireklaamina). Samuti ei kohtle Vabariigi Valimiskomisjoni hinnangul keeld võrdselt valimistel osalejaid (sest valimisliitudele, üksikkandidaatidele ja väikeparteidele ei ole teistes reklaamikanalites reklaami tegemine jõukohane) ning rikub seega valimiste vabaduse ja ühetaolisuse põhimõtet.
Riigikohtu üldkogu jättis oma 2010. aasta 1. juulil tehtud otsuses poliitilise välireklaami keelu jõusse.[x] Riigikohus leidis, et õigusselguse põhimõtet ei ole rikutud ning mitmeti tõlgendatavused tuleb lahendada kohtutes. Samuti on kohus juba varem leidnud, et üks poliitilise välireklaami keelu eesmärkidest on „erakondade, üksikkandidaatide ja valimisliitude võrdsuse tagamine selle kaudu, et vähendatakse erakondade kulutusi valimiskampaaniale ja raha osakaalu poliitilise võimu saavutamisel“.[xi] Võrreldes erinevaid meetmeid, kuidas soovitud eesmärke (vähendada valimiskampaania kulude vähendamisega raha osakaalu poliitilise võimu saavutamisel, suurendada sisulise poliitilise argumentatsiooni osakaalu, vabastada avalikku ruumi liigsest välireklaamist, mis võib tekitada avalikkuse vastumeelsust poliitilise reklaami ja poliitika vastu tervikuna, tagada valimistel osalejate võrdne kohtlemine ning vähendada valijate kohatut mõjutamist välireklaamis kasutatavate mõjutusmeetoditega) võiks saavutada, jõudis kohus seisukohale, et keelu mõju ei ole selge ning, et: „poliitilise välireklaami keelu võimalik ebatõhusus ei saa aga olla aluseks selle põhiseadusvastaseks tunnistamisele. Pigem räägib see üldkogu hinnangul keelu vähese intensiivsuse kasuks.“[xii]
Kohus leidis:
„Keeluga ei kaotata poliitilise teabe vaba levikut agitatsiooniperioodil. Keeluga ei piirata teemade ringi, mille kohta võib agitatsiooniperioodil avalikult arvamust avaldada. Väga intensiivsed oleksid piirangud, mis ei võimaldaks kindlatel teemadel avalikku arutelu pidada. Välireklaami keeld ei takista poliitiliste vaadete edastamist ja ühiskonnaelu üle arutelu pidamist muul viisil (nt valimiskoosolekute, vahetu valijatega suhtlemise, trükimeedia, televisiooni, raadio, otsepostituse, siseruumides reklaamimise, nn uute tehnoloogiate kaudu). Keeld üksnes suunab poliitilisi arutelusid teistesse kanalitesse, kus neil on suurem tõenäosus kujuneda sisulisemaks välireklaamidel valitsevatest lööklausetest ja piltidest. Samuti on neis kanalites väiksem võimalus valijat kohatult mõjutada. Keeld ei võta valijailt võimalust saada teadliku valimisotsuse tegemiseks teavet muudest kanalitest.“[xiii]
Samuti leidis kohus, viidates põhiseaduse esimesele paragrahvile, et “[h]ääletamis- ja kandideerimisõigust ning erakonna tegevusvabadust, samuti poliitilist väljendusvabadust kui põhiõigusi, mille olemasoluta demokraatlik riigikorraldus ei oleks võimalik, on üldkogu hinnangul piiratud nende samade õiguste kasutamise huvides, et tagada demokraatlike otsustusprotsesside parem toimimine.”[xiv] Seega leidis Riigikohtu üldkogu paradoksaalselt, et valimisõiguste piirangud antud juhul olid tehtud valimisõiguste huvides.
Märkimisväärne on see, et Riigikohtu üldkogu enamuse arvamusega ei liitunud mitte kõik riigikohtunikud. Oma eriarvamuses[xv] pidas riigikohtunik Jüri Põld ülaltoodud seisukohta ebaveenvaks. Samuti leidis ta, et välireklaamiks mõeldud raha kasutatakse eeldatavalt muudel eesmärkidel ning valimiskulusid see tegelikult ei vähenda, samuti nihkub kampaania periood pikemaks (välireklaami tehakse enne aktiivse valimisagitatsiooni perioodi algust). Poliitilise välireklaami ohjeldamiseks oleks palju leebemaid meetmeid: piirata nende kestust, suurust, kohti vms.
Jüri Põld sõnas oma eriarvamuses, et:
Üldkogu näeb valitud vahendi eesmärgina ka poliitilise argumentatsiooni suurendamist. Eesmärk suurendada poliitilist argumentatsiooni on kiiduväärne. Kuid seni, kuni argumenteerimata propagandaga on eelduslikult võimalik saavutada valijate soovitud suunas mõjutamist, ei aita poliitilise välireklaami keelamine kaasa valimisprotsessis poliitilise argumentatsiooni suurendamisele. Loosunglik reklaam ja paljasõnalised lubadused lihtsalt kanduvad suuremas mahus teise inforuumi, näiteks trükiajakirjanduselt ostetud reklaamipindadele, televisiooni, raadiosse, postkastidesse, supermarketite siseruumidesse. Poliitilise argumentatsiooni osatähtsus saab suureneda, kui valimisprotsessis osalevad poliitilised jõud ise leiavad, et seisukohtade argumenteeritult esitamine on reklaamist efektiivsem. Seepärast pean valimiskampaanias poliitilise argumentatsiooni suurendamiseks aktiivse agitatsiooni perioodil välireklaami täielikku keelamist sobimatuks vahendiks ja soovitud sihile mitteviivaks põhiõigustesse sekkumiseks.[xvi]
EIK on oma varasemas kohtupraktikas selgitanud, et riikide kaalutlusõigus poliitilise sõnavabaduse piiramisel on piiratum kui teiste sõnavabaduse vormide osas. Kohus on samuti selgitanud, et poliitilise välireklaami piirangute proportsionaalsuse analüüsil on väga oluline ka see kui tõhus see reklaamikanal on (mida tõhusam, seega kitsamalt on lubatud piirangud). Kohus on samas nõustunud, et teatud sõnavabaduse piirangud võivad olla kehtestatud eelkõige selle huvides, et tagada vabade valimiste läbiviimine ning rahva tahte avaldumine.[xvii]
Seega ei ole võimalik selgelt öelda, kas Eesti poliitilise välireklaami keeld on Euroopa inimõiguste konventsiooniga vastuolus või mitte. Kuigi keeld on lühiajaline ja selle mõju osas on palju ebaselgust, on tegemist poliitilise sõnavabaduse piiramisega. Igasugune riigi sekkumine sõnavabadusse ning valimiste korraldamisse peaks olema selgelt põhjendatud ning põhinema konkreetsetel analüüsidel. Eelistatud oleks kompleksne õiguslik lahendus, mis tegeleb mitte ühe konkreetse reklaamikanaliga vaid kogu kampaaniaga, või siis jätta poliitiline sõnavabadus sellises kontekstis üldse piiranguteta.
Vangide valimisõiguse piiramine
Teine oluline küsimus, mille osas valimisõiguse suhtes kehtib oluline riive ja mis võib olla vastuolus rahvusvaheliste inimõiguste kaitse nõuetega on vangide valimisõiguse piiramine. Vastav keeld on sätestatud Riigikogu valimise seaduse § 4 lg-s 3 ja Euroopa Parlamendi valimise seaduse § 4 lg 3 p-s 2, millega ei võta isik, kes on kohtu poolt süüdi mõistetud kuriteos ja kannab vanglakaristust, hääletamisest osa. Analoogne keeld on ka kohaliku omavalitsuse valimise seaduse § 5 lg-s 4, mille kohaselt „[h]ääletamisest ei võta osa isik, kes on kohtu poolt süüdi mõistetud ja kannab karistust kinnipidamiskohas“. Sarnaselt on nendel kohtu poolt kuriteos süüdi mõistetutel, kes kannavad vanglakaristust, kõigi valimiste puhul ka keeld kandideerida.
Euroopa inimõiguste kohtu praktikast tuleneb, et kõigi vanglakaristust kandavate isikute ühetaoline ja eraldi põhjenduseta valimisõiguse piirang ei ole kooskõlas Euroopa inimõiguste konventsiooni 1. protokolli 3. artikliga. Euroopa inimõiguste kohus otsustas 2005. aastal Hirsti kaasuses, et kuigi riikidel on lai kaalutlusõigus valimiste korraldamisega seotud küsimustes, peavad igasugused valimisõiguse piirangud olema legitiimse eesmärgiga ning proportsionaalsed. EIK on juba varem otsustanud, et vangide suhtes kehtivad üldjoontes kõik konventsioonist tulenevad põhiõigused ja -vabadused, välja arvatud õigus vabadusele, ning et riigid ei tohi neilt vaid negatiivse avaliku arvamuse tõttu valimisõigust ära võtta. Samas ei keela konventsioon selliseid meetmeid, mis on suunatud teiste õiguste ja vabaduste kaitseks, ning seetõttu võib olla lubatud näiteks eriti rasketes õigusriigi või demokraatia vastu suunatud kuritegudes või võimu kuritarvitamises süüdimõistetute karistamine täiendavalt valimisõiguse äravõtmisega.[xviii]
EIK kehtestas Hirsti kaasuses kriteeriumid, millele vangide valimisõiguse piirangud peavad vastama:
piirangu subjektiks võib olla kitsalt piiritletud ja pikaks ajaks vangistatud süüdimõistetute grupp;
vangistuse aluseks oleva kuriteo/süüteo asjaolude ja valimisõiguse äravõtmise kui sanktsiooni vahel peab olema otsene seos;
valimisõiguse äravõtmine peaks toimuma eelistatult kohtu poolt eraldi põhjendatud otsusena, mitte seaduste automaatse rakendamisena.
Autori hinnangul ei vasta Eesti valimisõiguse piirangud hääletamisõiguse osas ülaltoodud EIK kehtestatud kriteeriumitele. Vangide valimisõiguse piirang kehtib Eestis kõigile vanglakaristust kandavatele kuriteos süüdimõistetud isikutele olenemata nende vangistuse pikkusest või kuriteo suhtelisest raskusastmest. Otsest seost kuriteo ja valimisõiguse piiramise vahel enamikul juhtudel tõenäoliselt ei eksisteeri. Valimisõiguse piiramine on automaatne ning kohtul puudub kaalutlusõigus lubada süüdimõistetud isikul vangistuse ajal valimistel osaleda. Eelnevast tulenevalt on Riigikogu valimise seaduse, Euroopa Parlamendi valimise seaduse ja kohaliku omavalitsuse volikogu valimise seaduse sätted, mis keelavad kõigil kohtu poolt süüdimõistetud isikutel, kes kannavad vanglakaristust, valimistel hääletamise, vastuolus Euroopa inimõiguste konventsiooni 1. protokolli 3. artikliga. Täiendavalt võib Euroopa Parlamendi valimise seaduse ja kohaliku omavalitsuse volikogu valimise seaduse puhul tegemist olla ka vastuoluga Euroopa Liidu õigusega, sh Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklitega 20 ja 22, Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklitega 39 ja 40 ning Nõukogu direktiividega 93/109/EÜ ja 94/80/EÜ.
– Analüüsida poliitilise välireklaami keelu tegelikku mõju ning sellest tulenevalt kaaluda kas keelu kaotamist või selle täpsustamist, et paremini tagada keelu eesmärgipärasus ja proportsionaalsus.
– Muuta Riigikogu valimise seadust, Euroopa Parlamendi valimise seadust ja kohaliku omavalitsuse volikogu valimise seadust selliselt, et süüdimõistetutel, kes kannavad vanglakaristust, ei oleks hääletamisest osalemine piiratud, välja arvatud täiendava karistusena põhjendatud juhtudel.
[i] Riigikogu valimise seadus. RT I 2002, 57, 355 … RT I, 10.12.2010, 1. § 4.
[ii] Euroopa Parlamendi valimise seadus. RT I 2003, 4, 22 … RT I, 10.12.2010, 1. § 4.
[iii] Kohaliku omavalitsuse volikogu valimise seadus. RT I 2002, 36, 220 … RT I, 10.12.2010, 1. § 5.
[iv] Eesti on üks vähestest riikidest maailmas, kus on eelhääletusel võimalik valida ka elektroonilisel teel.
[v] 2009. aastal kerkis ühiskondlikus arutelus idee anda vanematele laste eest lisahääl. Kuigi mõtet pooldasid ka mitmeid konservatiivsed poliitikud, ei ole see ühiskonnas laiemat kõlapinda leidnud. 2010. aasta novembris läbi viidud uuringust selgus, et enamik küsitletutest ideed ei toeta. Vt Tammiksaar, Arbo (2010). EMORi uuringu tulemused – november 2010. 13.12.2010. Arvutivõrgus kättesaadav: http://nooreesti.edicypages.com/arutelu/emori-uuringu-tulemused-november-2010.
[vi] 2010. aasta detsembris avaldas kaitsepolitsei enda käsutuses oleva teabe Keskerakonna juhi Edgar Savisaare väidetava rahaküsimise kohta Venemaalt. Vt Kahar, Andres (2010). Kaitsepolitseiameti teave Edgar Savisaare raha küsimise kohta Venemaalt. Kaitsepolitseiameti koduleht, 21.12.2010. Arvutivõrgus kättesaadav: http://www.kapo.ee/est/pressinurk/32/kaitsepolitseiameti-teave-edgar-savisaare-raha-kusimise-kohta-venemaalt.
[vii] Vt Õiguskantsler (2009). Taotlus nr 2 Euroopa Parlamendi valimise seaduse, kohaliku omavalitsuse volikogu valimise seaduse ja Riigikogu valimise seaduse poliitilist välireklaami keelustavate sätete põhiseaduspärasuse kohta. 18.12.2009. Arvutivõrgus kättesaadav: http://www.oiguskantsler.ee/public/resources/editor/File/NORMIKONTROLLI_MENETLUSED/Taotlused_Riigikohtule/Riigikohus_Taotlus_nr_2_(v_lireklaam).pdf.
[viii] Riigikohtu üldkogu. Otsus kohtuasjas nr 3-4-1-33-09 (1.07.2010). Punkt 12.
[ix] Otsus kohtuasjas nr 3-4-1-33-09. Punkt 18.
[x] Otsus kohtuasjas nr 3-4-1-33-09.
[xi] Otsus kohtuasjas nr 3-4-1-33-09. Punkt 51.
[xii] Otsus kohtuasjas nr 3-4-1-33-09. Punkt 62.
[xiii] Otsus kohtuasjas nr 3-4-1-33-09. Punkt 63.
[xiv] Otsus kohtuasjas nr 3-4-1-33-09. Punkt 67.
[xv] vt Otsus kohtuasjas nr 3-4-1-33-09. Riigikohtunik Jüri Põllu eriarvamus Riigikohtu üldkogu otsusele põhiseaduslikkuse järelevalve asjas nr 3-4-1-33-09, millega on ühinenud riigikohtunikud Jüri Ilvest, Jaak Luik ja Märt Rask – Seda toetas sisuliselt ka oma eriarvamuses riigikohtunik Julia Laffranque.
[xvi] Eriarvamus asjas nr 3-4-1-33-09.
[xvii] Vt näiteks Euroopa Inimõiguste Kohus. 11. detsembri 2008 otsus kaasuses TV-Vest ja Rogaland Pensjonistparti vs. Norra. Avaldus nr 21132/05.
[xviii] Euroopa Inimõiguste Kohus. 6. oktoobri 2005 otsus kaasuses Hirst nr 2 vs. Ühendkuningriigid. Avaldus nr 74025/01; Seda kinnitab Euroopa Inimõiguste Kohus. 8. aprilli 2010 otsus kaasuses Frodl vs. Austria. Avaldus nr 20201/04.

matches:
Riigikohus
kohus
kohus
Kohus
Kohus
Kohus
§ 4
§ 4
§ 5
kohus
§ 4
§ 4
§ 5


Metsa majandusliku väärtuse parandamise investeeringutoetuse saamise nõuded, toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord – Riigi Teataja
Metsa majandusliku väärtuse parandamise investeeringutoetuse saamise nõuded, toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord
RT I 2010, 25, 125
Vastu võetud 20.05.2010 nr 62
Määrus kehtestatakse «Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse» § 58 lõike 5, § 59 lõike 5 ja § 60 lõike 4 alusel ning kooskõlas nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta (ELT L 277, 21.10.2005, lk 1–40) artikli 18 lõike 4 alusel heaks kiidetud «Eesti maaelu arengukavaga 2007–2013» (edaspidi arengukava).
Määrusega kehtestatakse metsa majandusliku väärtuse parandamise investeeringutoetuse (edaspidi toetus) saamise täpsemad nõuded taotleja, kavandatava tegevuse ja taotluse kohta, abikõlblikud ja mitteabikõlblikud kulud, toetuse määr ja suurus, sealhulgas toetuse maksimaalne suurus, toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord, taotluse vorm, taotluse hindamise kriteeriumid ja taotluse hindamise kord, sealhulgas taotluse eelistamise võimalused, nõuded toetuse saajale ning toetuse väljamaksmise kord ja taotluse rahuldamise otsuse muutmise või kehtetuks tunnistamise kord.
1) «Metsaseaduse» § 10 lõike 5 tähenduses metsaühistu (edaspidi metsaühistu) küla, alevi või aleviku territooriumil (edaspidi maapiirkond) paikneva tema liikmete omandis oleva «Metsaseaduse» § 3 lõike 2 tähenduses metsamaa kohta (edaspidi metsamaa) kinnisasja omaniku antud õiguse alusel. Kinnisasja omanik metsaühistu liikmena kinnitab lisas 1 toodud vormi kohase kinnituskirjaga oma nõusolekut toetuse taotlemise ja sellega kaasnevate kohustuste võtmise kohta;
2) füüsilisest või eraõiguslikust juriidilisest isikust erametsaomanik (edaspidi erametsaomanik) tema omandis oleva maapiirkonnas paikneva metsamaa kohta.
(2) Lõike 1 punktides 1 ja 2 nimetatud isik (edaspidi taotleja) peab vastama järgmistele tingimustele:
1) taotleja ei ole pärast 1. jaanuari 2007 saanud ega taotle sama kulu hüvitamiseks samale metsaeraldisele kavandatud sama tegevuse või sama investeeringuobjekti kohta toetust riigieelarvelistest või muudest Euroopa Liidu või välisvahenditest või muud tagastamatut riigiabi;
2) kui taotleja on metsaühistu, mis on asutatud tähtajaliselt, ei või tähtaeg olla lühem kui viis aastat arvates Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Ameti (edaspidi PRIA) poolt viimase toetusosa väljamaksmisest;
3) taotlejal ei ole riikliku maksu maksuvõlga või tema riikliku maksu maksuvõla tasumine on ajatatud. Maksuvõla tasumise ajatamise korral on maksud tasutud ajakava kohaselt;
5) taotleja suhtes ei toimu likvideerimismenetlust ega ole tehtud pankrotiotsust;
6) kui taotleja on saanud varem toetust riigieelarvelistest või muudest Euroopa Liidu või välisvahenditest või muud tagastamatut riigiabi, mis on kuulunud tagasimaksmisele, on tagasimaksmisele kuulunud summa tähtajal tagasi makstud või toetuse tagasimaksmise ajatamise korral on tagasimaksed tasutud ettenähtud tähtajal ja summas;
7) lisa 2 punktides 1.1.4–1.1.13 nimetatud investeeringuobjektide kohta toetuse taotlemise korral on erametsaomanik füüsilisest isikust ettevõtja või eraõiguslik juriidiline isik, välja arvatud metsaühistu, kes tegeles taotluse esitamise aastale vahetult eelnenud kolmest majandusaastast vähemalt ühel majandusaastal metsa majandamisega ja puiduliste metsandussaaduste töötlemisega ning kelle nimetatud tegevuse müügitulu moodustas taotluse esitamise aastale vahetult eelnenud kolme majandusaasta müügitulust vähemalt ühel majandusaastal vähemalt 30% ja oli suurem kui 37 552 krooni.
1) hooldusraie kuni 30-aastases puistus (edaspidi hooldusraie);
2) kasvavate puude laasimine metsa tootmispotentsiaali tõstmiseks (edaspidi puude laasimine);
3) metsa uuendamine metsa liigilise koosseisu parandamiseks, mille hulka kuulub maapinna ettevalmistamine, metsapuutaimede soetamine ja istutamine ning vajaduse korral metsapuutaimi kaitsvate metsatarvikute kasutamine (edaspidi metsa uuendamine);
4) metsatehnika ja metsatarvikute soetamine metsa majandusliku väärtuse parandamiseks (edaspidi metsatehnika soetamine);
5) ulukikahjustuse ning metsapuude taimehaiguse ja -kahjustuse ennetamine, mis seisneb selleks vajalike tarvikute soetamises ja kasutamises (edaspidi kahjustuse ennetamine).
(2) Lõike 1 punktides 4 ja 5 nimetatud tegevuse puhul võib toetust taotleda lisas 2 nimetatud investeeringuobjektide kohta.
§ 4. Nõuded toetatavate tegevuste kohta
(1) Toetust võib taotleda metsamaa kohta, mille inventeerimisandmed on kantud metsaressursi arvestamise riiklikkusse registrisse (edaspidi metsaregister).
(2) Metsatehnika soetamiseks võivad toetust taotleda erametsaomanik ja metsaühistu, kelle omandis või kelle liikmete omandis on metsamaad, mille inventeerimisandmed on kantud metsaregistrisse.
(3) Toetust võib taotleda hooldusraieks, kui:
1) kavandatav hooldusraie tehakse «Metsaseaduse» § 28 lõike 4 punktis 2 nimetatud valgustus- või harvendusraiena;
2) kavandatava hooldusraie kohta on «Metsaseaduse» §-s 41 sätestatud alusel ja korras koostatud metsateatisele tehtud märge «lubatud»;
3) erametsaomanik taotleb toetust kuni 45 hektari ulatuses kalendriaastal ning metsaühistu kuni 45 hektari ulatuses kalendriaastas ühe liikme kohta, arvestades, et liikme selle metsamaa suurus, mille kohta toetust taotletakse, ei ületa 45 hektarit kalendriaastal kokku.
(4) Toetust võib taotleda puude laasimiseks tingimusel, et laasitavate puude arv on vähemalt 200 puud hektari kohta, laasitud tüve lõpp-pikkus on vähemalt kolm meetrit ja laasitud puu on märgistatud märkelindi või -värviga, või metsaosa, kus kõik puud on laasitud, on tähistatud kohapeal visuaalselt tuvastatavate piirimärkidega.
(5) Toetust võib taotleda metsa uuendamiseks, kui:
1) metsa uuendamise kohta on «Metsaseaduse» §-s 41 sätestatud alusel ja korras koostatud metsateatisele tehtud märge «lubatud»;
2) uuendatav puistu on halli lepa, haava-, sookase-, sarapuu-, toominga-, pihlaka- või pajupuistu, millesse on «Metsaseaduse» § 30 alusel turberaiena või kuni 30-aastasesse lehtpuunoorendikku rajatud 1,5–3 meetri laiune koridor arvestusega, et mitme koridori puhul peab nende vaheline kaugus olema vähemalt 3 meetrit;
3) koridori istutatavad metsapuutaimed on kuusk, ebatsuuga, nulg, saar või tamm. Kuuse kultiveerimisel arvestatakse keskkonnaministri 13. detsembri 2006. a määruse nr 75 «Eestis metsa kultiveerimisel kasutada lubatud kultiveerimismaterjali algmaterjali päritolupiirkonnad» § 3 lõikes 4 sätestatud nõudeid;
4) istutatavad metsapuutaimed on keskkonnaministri 21. detsembri 2006. a määruse nr 85 «Kultiveerimismaterjali sertifitseeritavate liikide loetelu, sertifitseerimise kord ning sertifitseerimist või kontrollimist kinnitavate dokumentide sisu nõuded» kohaselt varustatud puuliiki, kvaliteeti ja päritolu tõendava põhitunnistusega ning sertifitseerimisele mittekuuluva metsapuutaime puuliiki ja päritolu tõendava vastavustunnistusega;
5) istutatavad metsapuutaimed on ostetud isikult, kellele on Keskkonnaamet «Taimede paljundamise ja sordikaitse seaduse» § 66 alusel ja korras väljastanud asjaomase liigi kohta kultiveerimismaterjali tootmise tegevusloa. Kui taotlejal või metsaühistu puhul tema liikmel endal on nimetatud tegevusluba, võib ta istutada enda kasvatatud metsapuutaimi;
6) väljaspool Euroopa Liidu liikmesriiki kasvatatud metsapuutaimed vastavad keskkonnaministri 11. detsembri 2006. a määruse nr 72 «Kultiveerimismaterjali importimisele esitatavad nõuded» §-s 3 sätestatud nõuetele ja on varustatud tootjariigi väljastatud põhisertifikaadi või ametliku sertifikaadi ärakirjaga;
7) metsapuutaimed istutatakse ühtlaselt üle koridori pinna arvestusega vähemalt 2000 metsapuutaime koridori ühe hektari kohta.
(6) Lisa 2 punktides 2.4 ja 2.5 nimetatud repellendi, juurepessu, männikärsaka või muu metsapuude taimehaiguse ja -kahjustuse vastase tõrjevahendi kasutamise korral teatab taotleja vähemalt neli tööpäeva enne tööde tegemise alustamist töö tegemise aja ja koha Sihtasutusele Erametsakeskus (edaspidi EMK) telefoni teel või elektrooniliselt.
(7) Hooldusraiega ja metsa uuendamisega ei või alustada enne, kui «Metsaseaduse» §-s 41 sätestatud alusel ja korras koostatud metsateatisele on tehtud märge «lubatud».
(8) Kavandatava tegevuse elluviimist ei või alustada varem ja tegevuse elluviimist tõendavad dokumendid ei või olla väljastatud varem, kui taotluse esitamise päevale järgneval päeval.
(9) Metsapuutaimi kaitsvad metsatarvikud on tüvekrae, tüvetoru, tüvekaitse ja ladvakaitse.
(1) Paragrahvi 3 lõike 1 punktides 1–3 nimetatud tegevuste abikõlbliku kulu maksumuse moodustavad:
1) tegevuse käibemaksuta maksumus, taotleja mitterahaline omafinantseering ja tegevuse tähistamiseks vajaliku sümboolika käibemaksuta maksumus, kui taotleja on käibemaksukohustuslane;
2) tegevuse käibemaksuga maksumus, taotleja mitterahaline omafinantseering ja tegevuse tähistamiseks vajaliku sümboolika käibemaksuga maksumus, kui taotleja ei ole käibemaksukohustuslane.
(2) Paragrahvi 3 lõike 1 punktides 4 ja 5 nimetatud tegevuste abikõlbliku kulu maksumuse moodustavad:
1) investeeringuobjekti käibemaksuta maksumus, mis koosneb investeeringuobjekti väljavalitud käibemaksuta hinnapakkumusest, taotleja mitterahalisest omafinantseeringust ja investeeringuobjekti tähistamiseks vajaliku sümboolika käibemaksuta maksumusest, kui taotleja on käibemaksukohustuslane;
2) investeeringuobjekti käibemaksuga maksumus, mis koosneb investeeringuobjekti väljavalitud käibemaksuga hinnapakkumusest, taotleja mitterahalisest omafinantseeringust ja investeeringuobjekti tähistamiseks vajaliku sümboolika käibemaksuga maksumusest, kui taotleja ei ole käibemaksukohustuslane.
(3) Kavandatava tegevuse maksumus peab olema põhjendatud, üheselt mõistetav, üksikasjalikult kirjeldatud, otstarbekas ja vajalik tegevuse eesmärgi saavutamiseks. Taotleja tagab kasutatava toetusraha sihipärase ja säästliku kasutamise.
1) maa ja olemasoleva ehitise ostmise ja rentimise kulud;
2) tolli-, sisseveo- ja muu maks, mida hüvitatakse, tasaarveldatakse või kustutatakse mingil muul moel ning mis ei moodusta osa Eesti maksusüsteemist või mis on ebaproportsionaalselt suur kulutus tegevuse mis tahes osale;
4) kulutused reklaamile;
5) palga- ja koolituskulud, remondi-, rendi-, kütuse-, side- ja veokulud ning muud üldkulud;
6) standardtarkvara, -arvutustehnika ja -sidevahendite, sealhulgas mobiiltelefoni ostmise kulud;
7) kapitalirendi lepingu sõlmimisega, intressiga, kindlustusega jm seotud kulud;
8) liisingumakse, kui asja omandiõigus ei ole hiljemalt viie aasta möödudes arvates PRIA poolt viimase toetusosa väljamaksmisest läinud üle toetuse saajale;
9) sularahamakse, mis ületab 1000 krooni ühe tegevuse või investeeringuobjekti kohta, teenustasu pangatoimingu eest, tagatismakse, intress ja finantsteenusega seotud muu kulu;
10) juriidilise konsultatsiooni ja raamatupidamisteenuse eest tasumiseks tehtud kulutus, tasu patendi ja litsentsi ostmise ning riigilõivu ja teostatavusuuringu eest;
11) notaritasu;
12) trahv, finantskaristus ja kohtumenetluse korral menetluskulud;
13) kasutatud kauba ostmiseks tehtud kulutused;
14) toreduslikud kulutused «Tsiviilseadustiku üldosa seaduse» § 63 tähenduses ja ebaotstarbekad kulud;
15) riigile, kohalikule omavalitsusüksusele või riigi osalusega eraõiguslikule juriidilisele isikule kuuluval metsamaal ellu viidud tegevuste kulud;
16) «Looduskaitseseaduse» § 4 lõikes 1 nimetatud sellel loodusobjektil ellu viidud tegevuste kulud, millel keskkonnakaitselised piirangud ei võimalda teha kavandatavaid töid;
17) muud kulud, mis ei ole tegevuse elluviimisega otseselt seotud;
18) muud kulud, mis on vastuolus nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 artikliga 71 ja komisjoni määruse (EÜ) nr 1974/2006, milles sätestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 (Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta) kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad (ELT L 368, 23.12.2006, lk 15–73), artiklis 55 kehtestatud abikõlblikkuse kriteeriumitega.
§ 6. Nõuded investeeringuobjekti hinnapakkumuse kohta
(1) Kui lisas 2 nimetatud ühe investeeringuobjekti käibemaksuta maksumus ületab 156 466 krooni, peab taotleja olema investeeringuobjekti kohta saanud vähemalt kolm võrreldavat hinnapakkumust koos tehniliste tingimuste loeteluga, mis osutavad tehnilisele spetsifikatsioonile (edaspidi investeeringuobjekti hinnapakkumus).
(2) Kui lisas 2 nimetatud ühe investeeringuobjekti käibemaksuta maksumus ei ületa 156 466 krooni, peab taotleja olema investeeringuobjekti kohta saanud vähemalt ühe investeeringuobjekti hinnapakkumuse.
(3) Väljavalitud investeeringuobjekti hinnapakkumus ei tohi olla põhjendamatult kõrge võrreldes tavaliselt sarnase investeeringuobjekti eest tasutava hinnaga.
(4) Taotleja ja isik, kellelt toetuse saaja tellis teenuse või töö või ostis kaupa, ning nende osanik, aktsionär või juhatuse liige ei tohi omada osalust üksteise äriühingus ega kuuluda üksteise juhatusse või nõukokku.
(1) Toetust antakse kuni 50% toetatava tegevuse või investeeringuobjekti abikõlbliku kulu maksumusest.
(2) Toetuse maksimaalne suurus on järgmine:
1) metsatehnika soetamise korral 3 129 320 krooni ühe taotleja kohta arengukava programmiperioodil (edaspidi programmiperiood) kokku, kuid mitte rohkem kui 1 000 000 krooni ühe taotleja kohta kalendriaastas ja lisa 2 punktis 1.1.12 nimetatud investeeringuobjekti puhul mitte rohkem kui 500 000 krooni kalendriaastas;
2) hooldusraie korral 2500 krooni hektari kohta;
3) puude laasimise korral 2200 krooni hektari kohta;
4) metsa uuendamise korral 16 600 krooni koridori hektari kohta, kui metsapuutaimede istutamisel kasutatakse § 4 lõikes 9 nimetatud metsatarvikuid, ja 7850 krooni koridori hektari kohta, kui metsapuutaimed istutatakse ilma metsatarvikuid kasutamata.
(3) Programmiperioodil võib toetust taotleda järgmistel tingimustel:
1) hooldusraie korral sama metsaeraldise kohta üks kord kahe kalendriaasta jooksul;
2) puude laasimise ning metsa uuendamise korral sama metsaeraldise kohta üks kord;
3) lisa 2 punktides 2.1–2.3 nimetatud investeeringuobjektide puhul sama metsaeraldise kohta üks kord.
(4) Kui metsatehnika soetamise korral omab taotleja suhtes «Konkurentsiseaduse» § 2 lõike 4 tähenduses valitsevat mõju taotlejaga samas tegevuskohas ja samal tegevusalal tegutsev ettevõtja, ei saa taotleja ja tema üle valitsevat mõju omav ettevõtja programmiperioodil toetust kokku rohkem kui 3 129 320 krooni.
§ 8. Taotleja mitterahaline omafinantseering
(1) Metsa uuendamise ning kahjustuse ennetamise korral võib taotleja omafinantseeringu osaks olla komisjoni määruse (EÜ) nr 1974/2006 artikli 54 alusel mitterahaline omafinantseering. Mitterahaliseks omafinantseeringuks on investeeringu tegemiseks vajalik taotleja tehtud vabatahtlik tasustamata töö.
(2) Vabatahtlik tasustamata töö võib moodustada kuni 50% järgmiste abikõlblike kulude maksumusest:
1) metsa uuendamise korral maapinna ettevalmistamiseks, metsapuutaimede soetamise ning metsapuutaimi kaitsvate metsatarvikute soetamise kulud;
2) lisa 2 punktis 2.1 nimetatud investeeringuobjekti puhul aia või tara soetamise kulu;
3) lisa 2 punktis 2.2 nimetatud investeeringuobjekti puhul signalisatsiooniseadme soetamise kulu;
4) lisa 2 punktis 2.3 nimetatud investeeringuobjekti puhul ulukikahjustuste ennetamise tarvikute soetamise kulu;
5) lisa 2 punktis 2.4 nimetatud investeeringuobjekti puhul repellendi soetamise kulu;
6) lisa 2 punktis 2.5 nimetatud investeeringuobjekti puhul juurepessu, männikärsaka ning muu metsapuude taimehaiguse ja -kahjustuse vastase tõrjevahendi soetamise kulu.
(3) Vabatahtliku tasustamata töö tegemise korral on toetuse maksimaalne suurus järgmine:
1) metsa uuendamiseks metsapuutaimede istutamise korral 3500 krooni hektari kohta, kui metsapuutaimede istutamisel kasutatakse § 4 lõikes 9 nimetatud metsatarvikuid, ja 2250 krooni hektari kohta, kui metsapuutaimed istutatakse ilma metsatarvikuid kasutamata;
2) kahjustuse ennetamiseks aia või tara paigaldamise korral 50 krooni aia või tara meetri kohta;
3) kahjustuse ennetamiseks tüvetoru, tüvekaitse või ladvakaitse paigaldamise korral 50 senti ühe tarviku paigaldamise kohta;
4) kahjustuse ennetamiseks repellendi, juurepessu, männikärsaka ning muu metsapuude taimehaiguse ja -kahjustuse vastase tõrjevahendi kasutamise korral 1250 krooni hektari kohta.
(4) Taotleja teatab vähemalt neli tööpäeva enne vabatahtliku tasustamata töö tegemise alustamist töö tegemise aja ja koha EMK-le telefoni teel või elektrooniliselt.
(5) Taotleja täidab vabatahtliku tasustamata töö tegemise tõendamiseks töö tegemise ajal lisas 3 toodud vormi kohast päevikut.
(1) Taotleja esitab toetuse taotlemiseks selleks ettenähtud tähtajal «Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse» § 57 lõike 4 alusel EMK-le lisas 4 toodud vormi kohase taotluse ning selles esitatud andmeid tõendavad dokumendid.
(1) Taotleja esitab toetuse taotlemiseks EMK-le taotluse ning selles esitatud andmeid tõendavad dokumendid, mis on loetletud lõigetes 2–4.
(2) Taotleja esitab oma nõuetekohasust tõendavad järgmised dokumendid:
2) ärakiri mitte varem kui taotluse esitamise aastale vahetult eelnenud kalendriaastal metsaühistu vastuvõetud üldkoosoleku otsusest, millest nähtub tema liikmete nõusolek taotleda arengukava raames toetust, kui põhikirjast ei nähtu õigust taotleda toetust metsaühistu liikmete nimel;
3) metsaühistu liikmete nimekiri koos nende isiku- või registrikoodidega ja andmetega nende omandisse kuuluva metsamaa suuruse kohta mitte varasema kui taotluse esitamise kuule vahetult eelnenud kuu esimese päeva seisuga;
(3) Lisa 2 punktides 1.1.4–1.1.13 nimetatud investeeringuobjektide kohta toetuse taotlemise korral esitab taotleja järgmised raamatupidamise andmeid ja maksukohustuslasele esitatud nõuete täitmist tõendavad dokumendid:
1) eraõiguslikust juriidilisest isikust erametsaomaniku puhul taotluse esitamise aastale vahetult eelnenud majandusaasta kinnitatud majandusaasta aruande ärakiri, mis kajastab taotleja vähemalt kuue kuu tegevust, kui majandusaasta aruanne ei ole esitatud äriregistrisse;
2) füüsilisest isikust ettevõtja puhul taotluse esitamise aastale vahetult eelnenud kolmest majandusaastast vähemalt ühe majandusaasta kohta esitatud residendist füüsilise isiku ettevõtlusest saadud tulu deklareerimise vormi E Maksu- ja Tolliameti kinnitatud ärakiri.
(4) Taotleja esitab kavandatava tegevuse nõuetekohasust tõendavad järgmised dokumendid:
1) tegevuse, välja arvatud metsatehnika soetamine, asukoha skeem või ärakiri katastriüksuse plaanist, millele on märgitud kavandatava tegevuse asukoht ja sellega seotud katastriüksuste piirid koos katastritunnustega;
2) paragrahvi 6 lõikes 1 nimetatud juhul vähemalt kolme pakkuja investeeringuobjekti hinnapakkumuse ärakiri ning § 6 lõikes 2 nimetatud juhul vähemalt üks investeeringuobjekti hinnapakkumuse ärakiri;
3) paragrahvi 6 lõikes 1 nimetatud juhul lisas 5 toodud vormi kohane hinnavõrdlustabel, kusjuures väljavalitud hinnapakkumus peab olema objektiivselt põhjendatud;
4) kaasomaniku kirjalik nõusolek tegevuse elluviimiseks, kui § 3 lõike 1 punktides 1–3 ja 5 nimetatud tegevus, mille kohta toetust taotletakse, viiakse ellu kaasomandis oleval metsamaal;
5) lisas 1 toodud vormi kohane kinnituskiri, kui taotleja on metsaühistu.
(5) Taotleja võib taotluse esitamise tähtajal esitada vaid ühe taotluse.
EMK kontrollib taotluse esitamisel nõutavate dokumentide olemasolu ja taotluse tähtaegset esitamist.
(1) EMK kontrollib taotluse nõuetele vastavust ja selles esitatud andmete õigsust ning taotleja ja kavandatava tegevuse vastavust määruses sätestatud nõuetele.
(2) Paragrahvi 13 lõikes 3 nimetatud juhul kontrollib EMK vastuvõetud taotluse nõuetele vastavust ja selles esitatud andmete õigsust ning taotleja ja kavandatava tegevuse vastavust määruses sätestatud nõuetele pärast taotluste hindamist. Nõuetele vastavust kontrollitakse üksnes nende taotluste puhul, mis kuuluksid rahuldamisele hindamistulemuste alusel koostatud taotluste paremusjärjestuse kohaselt.
(4) Kui taotleja ja taotluse nõuetele vastavuse kontrollimise käigus tehakse kindlaks, et taotleja või taotlus ei vasta nõuetele, teeb EMK «Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse» § 62 lõike 2 alusel taotluse rahuldamata jätmise otsuse.
(1) Kui kõigi nõuetele vastavate taotluste rahastamise summa ületab toetatava tegevuse rahastamise eelarve, hindab EMK § 3 lõike 1 punktides 1–3 ja 5 nimetatud tegevuste puhul nõuetele vastavaid taotlusi lisas 6 toodud hindamiskriteeriumide põhjal, andes taotlusele hindepunkte lisa 6 kohaselt.
(2) Metsatehnika soetamise korral hindab EMK nõuetele vastavaid taotlusi lisas 7 toodud hindamiskriteeriumide põhjal, andes taotlusele hindepunkte lisa 7 kohaselt, kui nimetatud tegevuse rahastamiseks jätkub eelarvevahendeid pärast § 3 lõike 1 punktides 1–3 ja 5 nimetatud tegevuste kohta toetuse taotlemiseks esitatud kõigi nõuetele vastavate taotluste rahuldamist ning kui kõigi nõuetele vastavate taotluste rahastamise summa ületab nimetatud tegevuse rahastamise eelarve.
(3) Kui metsatehnika soetamise kohta toetuse taotlemiseks esitatud taotluste rahastamise summa ületab lõikes 2 nimetatud metsatehnika soetamise rahastamise eelarve, hindab EMK «Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse» § 60 lõike 2 alusel taotlusi enne taotleja, taotluse ja kavandatava tegevuse nõuetele vastavuse kontrollimist lisas 7 toodud hindamiskriteeriumide põhjal, andes taotlusele hindepunkte lisa 7 kohaselt.
(4) Võrdsete näitajatega taotluste puhul eelistatakse «Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse» § 60 lõike 3 alusel taotlust, mille on esitanud metsaühistu. Võrdsete näitajatega taotluse esitanud metsaühistute puhul eelistatakse taotlust, milles taotletav toetuse summa on väiksem. Kui taotleja ei ole metsaühistu, eelistatakse võrdsete näitajatega taotluste puhul taotlust, milles taotletav toetuse summa on väiksem.
(5) Taotluste paremusjärjestuse koostamisel loetakse § 3 lõike 1 punktides 1–3 ja 5 nimetatud tegevuste puhul paremaks lõike 1 alusel kõrgema koondhinde saanud taotlus ning metsatehnika soetamise korral lõike 2 või 3 alusel kõrgema koondhinde saanud taotlus.
(1) Kui kõigi nõuetele vastavate taotluste rahastamise summa ei ületa toetatava tegevuse rahastamise eelarvet ja taotlusi ei hinnata, rahuldatakse kõik nõuetele vastavad taotlused «Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse» § 62 lõike 1 alusel.
(2) Kui § 13 lõigete 1–3 alusel on taotluste hindamise tulemusel koostatud taotluste paremusjärjestus, rahuldatakse parimad nõuetele vastavad taotlused «Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse» § 60 lõike 5 punkti 2 alusel.
(3) Kui taotluse täies ulatuses rahuldamine ei ole võimalik või põhjendatud, võib EMK teha taotluse osalise rahuldamise otsuse «Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse» § 62 lõike 4 alusel.
(4) EMK teeb lõigetes 1 ja 2 nimetatud juhul taotluse rahuldamise otsuse, lõikes 3 nimetatud juhul taotluse osalise rahuldamise otsuse või «Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse» § 62 lõike 2 või 4 alusel taotluse rahuldamata jätmise otsuse 100 tööpäeva jooksul alates taotluse esitamise tähtaja viimasest päevast.
(1) Kuni PRIA poolt viimase toetusosa väljamaksmiseni teavitab taotleja või toetuse saaja EMK-d viivitamata kirjalikult käibemaksukohustuslaseks registreerimisest «Käibemaksuseaduse» § 20 lõike 3 või 4 alusel.
(2) Alates taotluse esitamisest kuni viie aasta möödumiseni PRIA poolt viimase toetusosa väljamaksmisest teavitab taotleja või toetuse saaja EMK-d viivitamata kirjalikult:
2) ettevõtja ümberkujundamisest, ühinemisest või jagunemisest ning ettevõtte või selle osa üleminekust;
3) metsaühistu või mittetulundusühingu ümberkujundamisest, ühinemisest või jagunemisest.
(3) Alates taotluse esitamisest kuni viie aasta möödumiseni PRIA poolt viimase toetusosa väljamaksmisest teavitab taotleja või toetuse saaja EMK-d viivitamata kirjalikult nõusoleku saamiseks:
NÕUDED TOETUSE SAAJALE JA TOETUSE VÄLJAMAKSMINE
(1) Toetuse saaja viib tegevuse ellu ja esitab tegevuse elluviimist tõendavad dokumendid EMK-le kuni neljas osas ühe taotluse kohta kahe aasta jooksul arvates EMK poolt taotluse rahuldamise otsuse tegemisest.
2) säilitama selle metsamaa, mille kohta on toetust saadud, sihtotstarbe metsamaana vähemalt viie aasta jooksul arvates PRIA poolt viimase toetusosa väljamaksmisest;
4) saadud toetusraha PRIA nõudmisel osaliselt tagasi maksma, kui toetuse saaja on metsaühistu, kelle liige on selle metsamaa, mille kohta on toetust saadud, sihtotstarvet metsamaana muutnud enne viie aasta möödumist PRIA poolt viimase toetusosa väljamaksmisest. Tagasimakstava toetuse suurus arvutatakse võrdeliselt metsaühistu liikme osalusega toetatava tegevuse maksumusest;
5) võimaldama teostada toetuse sihipärase ja tähtaegse kasutamise üle järelevalvet.
§ 17. Tegevuse elluviimist tõendavate dokumentide esitamine
(1) Toetuse väljamaksmiseks esitab toetuse saaja EMK-le pärast tegevuse täielikku või osadena elluviimist ja selle eest täielikult või osaliselt tasumist lisas 8 toodud vormi kohase kuludeklaratsiooni koos järgmiste dokumentidega:
1) selle isiku, kellelt toetuse saaja tellis teenust või tööd või ostis kaupa, väljastatud arve või arve-saatelehe ärakiri;
(2) Metsa uuendamise korral esitab toetuse saaja toetuse väljamaksmiseks EMK-le pärast tegevuse täielikku või osadena elluviimist ja selle eest täielikult või osaliselt tasumist lisaks lõikes 1 nimetatud dokumentidele järgmised dokumendid:
1) istutatud metsapuutaimede päritolu tõendava põhitunnistuse ärakiri (sertifitseeritava puuliigi puhul) või metsataimepartii vastavustunnistuse ärakiri (sertifitseerimisele mittekuuluva puuliigi puhul);
2) väljaspool Euroopa Liidu liikmesriiki kasvatatud metsapuutaimede istutamise korral tootjariigi väljastatud põhisertifikaadi või ametliku sertifikaadi ärakiri;
3) kultiveerimismaterjali tootmise tegevusloa ärakiri;
4) lisas 3 toodud vormi kohane päevik, kui taotleja omafinantseeringu osaks on vabatahtlik tasustamata töö;
5) lisas 9 toodud vormi kohane kinnitus tööde tegemise kohta.
(3) Hooldusraie, puude laasimise ja kahjustuse ennetamise korral toetuse väljamaksmiseks esitab toetuse saaja EMK-le pärast tegevuse täielikku või osadena elluviimist ja selle eest täielikult või osaliselt tasumist lisaks lõikes 1 nimetatud dokumentidele lisas 9 toodud vormi kohase kinnituse tööde tegemise kohta ning kahjustuse ennetamise korral lisas 3 toodud vormi kohase päeviku, kui taotleja omafinantseeringu osaks on vabatahtlik tasustamata töö.
(4) Kapitalirendi (liising) puhul esitab toetuse saaja toetuse väljamaksmiseks EMK-le pärast tegevuse täielikku või osadena elluviimist ja selle eest täielikult või osaliselt tasumist kapitalirendi lepingus ettenähtud korras kuludeklaratsiooni koos järgmiste dokumentidega:
1) selle isiku, kellelt kapitalirendile andja tellis teenust või tööd või ostis kaupa, väljastatud arve-saatelehe või arve ärakiri;
2) punktis 1 nimetatud arve või arve-saatelehe ärakirjal märgitud rahalise kohustuse tasumist tõendava arvelduskonto väljavõte või maksekorralduse ärakiri või väljatrükk;
(5) Kapitalirendile andjaks võib olla «Krediidiasutuste seaduse» alusel ja korras tegutsev krediidiasutus või tema konsolideerimisgruppi kuuluv finantseerimisasutus.
(6) Kapitalirendi kasutamine on lubatud lisas 2 nimetatud investeeringuobjektide puhul.
(7) Lõike 1 punktis 1 ja lõike 4 punktis 1 nimetatud arve või arve-saatelehe ärakirjal näidatud tehingu sisu peab vastama arve või arve-saatelehe väljastanud isiku hinnapakkumusele.
(1) EMK teeb PRIA-le ettepaneku toetuse maksmise või maksmisest keeldumise kohta ning PRIA otsustab toetuse maksmise sellise aja jooksul, et toetusraha oleks võimalik kanda toetuse saaja arvelduskontole või kapitalirendi puhul toetuse saaja nimetatud kapitalirendile andja arvelduskontole kolme kuu jooksul arvates § 17 lõigetes 1–4 nimetatud nõuetekohaste dokumentide saamisest.
(3) EMK teeb taotluse rahuldamise otsuse muutmise otsuse või taotluse rahuldamise otsuse kehtetuks tunnistamise otsuse 25 tööpäeva jooksul arvates toetuse maksmisest keeldumise aluseks olevast asjaolust teadasaamisest.
Määruse alusel esitatud dokumente taotlejale ei tagastata. Nimetatud dokumente säilitab EMK kuni 2025. aasta 31. detsembrini.
Põllumajandusministri 12. veebruari 2008. a määrus nr 9 «Metsa majandusliku väärtuse parandamise investeeringutoetuse saamise nõuded, toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord» (RTL 2008, 15, 218; 2009, 48, 690) tunnistatakse kehtetuks.