text:
3-2-1-63-02 Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 13. juuni 2002. a kohtuotsus Sirje Rannajõe hagis Eesti Üliõpilaskondade Liidu vastu au teotavate andmete ümberlükkamiseks – Riigi Teataja
3-2-1-63-02 Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 13. juuni 2002. a kohtuotsus Sirje Rannajõe hagis Eesti Üliõpilaskondade Liidu vastu au teotavate andmete ümberlükkamiseks
RT III 2002, 19, 229
Kohtuasja number 3-2-1-63-02
Otsuse kuupäev Tartu, 13. juuni 2002. a
Kohtukoosseis Eesistuja A. Kull, liikmed L. Laarmaa ja J. Luik
Kohtuasi Sirje Rannajõe hagi Eesti Üliõpilaskondade Liidu vastu au teotavate andmete ümberlükkamiseks
Vaidlustatud kohtulahend Tallinna Ringkonnakohtu tsiviilkolleegiumi 14. detsembri 2001. a otsus tsiviilasjas nr II-2/1726/01.
Kaebuse esitaja ja kaebuse liik Sirje Rannajõe kassatsioonkaebus
Asja läbivaatamise kuupäev 13. mai 2002. a, kirjalik menetlus
1. Tühistada Tallinna Ringkonnakohtu tsiviilkolleegiumi 14. detsembri 2001. a otsus ja saata asi samale apellatsioonikohtule uueks läbivaatamiseks.
3. Tagastada Sirje Rannajõele 14. jaanuaril 2002. a tasutud kautsjon 200 (kakssada) krooni.
1. Sirje Rannajõe on Eesti Põllumajandusülikooli ühiselamu administraator. Eesti Üliõpilaskondade Liidu ajaleht Üliõpilasleht avaldas 19. veebruaril 2001. a artikli «EPMÜ tudengid kahtlustavad ühika juhtkonda korruptsioonis». Hagiavalduse kohaselt jääb artikli pealkirjast, tekstist ja juurde lisatud hageja fotost kõlama väide, et hageja on võtnud altkäemaksu. Tegemist on seega faktiväitega. Artikli kohaselt kahisevad Eesti Põllumajandusülikooli ühiselamutes koridorid juttudest, nagu teeniksid komandandid lisaraha, müües peavarju ihkavatele tudengitele ühikakohti. Artiklis kirjutatakse: «Tundmatuks jääda sooviv Kreutzwaldi 52 ühiselamu ehk Torni elanik kinnitas, et ostis ühiselamusse koha mullu sügisel 500 krooni eest. Müük käib noormehe sõnul nii, et kõigepealt paneb üliõpilane end ühiselamu järjekorda. Rahast temaga juttu ei tehta. Seejärel tulevad tudengi vanemad ja maksavad Tuglase 7 ühiselamu ehk Bettoni komandandile Sirje Rannajõele raha. «Minu onu andis talle ümbriku 500 krooniga,» seletas noormees, «umbes kuu aja pärast sain endale Tornis koha»». Andmed altkäemaksu võtmisest alandavad hageja au, kahjustavad tema head nime ja inimväärikust. Hageja palus kohustada kostjat samas väljaandes ümber lükkama tema au teotavad andmed.
2. Kostja vaidles hagile vastu, leides, et tema üksnes vahendas kolmandate isikute väiteid altkäemaksu võtmise kohta. Tuginemine anonüümseks jääda soovinud allikale oli õigustatud, kuna informatsioon oli avalikustamiseks piisavalt oluline. Artiklis olid selgesti eristatud faktiväited, arvamused ning oletused. Kahtlusalustele isikutele anti võimalus süüdistused motiveeritult tagasi lükata.
3. Tallinna Linnakohus jättis 19. septembril 2001. a hagi rahuldamata. TsÜS § 23 lg 2 ei kuulu kohaldamisele, kuna artiklis avaldatud arvamused, et hageja võtab altkäemaksu, olid üliõpilaste hulgas levinud. Kostja ei kinnitanud nende arvamuste tegelikkusele vastavust, vaid andis hagejale võimaluse need väited ümber lükata.
4. Tallinna Ringkonnakohtu 14. detsembri 2001. a otsusega muudeti linnakohtu otsust põhjenduste osas. Hageja palus kohustada kostjat ümber lükkama käsitletavas artiklis sisalduva faktiväite, et S. Rannajõe võttis altkäemaksu. Artikli kohaselt liiguvad tudengite hulgas jutud, et ühiselamukohti on võimalik saada raha eest. Kostja on tunnistajate ütlustega tõendanud, et sellised jutud on tõepoolest liikvel. See aga ei tähenda, et kostja oleks vaidlusaluses artiklis esitanud faktiväite, et S. Rannajõe võtab altkäemaksu. Kuna sellist faktiväidet ei ole esitatud, ei saa seda ka ümber lükata.
5. Hageja palub tühistada ringkonnakohtu otsuse ja saata asi uueks läbivaatamiseks samale apellatsioonikohtule.
Ringkonnakohus rikkus oluliselt TsMS § 95 lg 1, jättes hindamata artikli teises, kolmandas ja neljandas lõigus väljendatu. Artiklis on tundmatuks jääda sooviv noormees väitnud, et tema onu andis hagejale 500 krooni altkäemaksu. Noormehe väiteid tuleb käsitleda kostja väidetena. Kostja on menetluse käigus kinnitanud, et ei avalikusta isikut, kelle väited on artiklis kirja pandud. Hageja leiab, et noormehe väidetest saaks rääkida siis, kui ta oleks kirjutanud artikli oma nimel. Kuna kostja ei tõendanud altkäemaksu võtmise väite vastavust tegelikkusele, kohaldas ringkonnakohus TsÜS § 23 lg 1 ja 2 vääralt.
6. Kostja vaidleb kassatsioonkaebusele vastu. Ringkonnakohtu seisukoht TsÜS § 23 kohaldamises on kooskõlas tema poolt tõenditele antud hinnanguga.
7. Isiku hea nime ja väärikuse kaitseks on põhiseaduse (PS) §-s 17 sätestatud, et kellegi au ega head nime ei tohi teotada. TsÜS § 23 kohaselt on isikul õigus nõuda kohtu korras au teotamise lõpetamist, tema au teotavate andmete ümberlükkamist, kui au teotaja ei tõenda nende vastavust tegelikkusele, samuti au teotamisega tekitatud moraalse ja varalise kahju hüvitamist.
Isiku au on võimalik teotada tegelikkusele mittevastavate andmete avaldamisega ja/või väärtusotsustusega. Isiku kohta mis tahes andmeid sisaldavat lauset käsitletakse kohtupraktikas faktiväitena. See väide on põhimõtteliselt kontrollitav, tema tõesus või väärus kohtumenetluses tõendatav. Seega, kui isiku au teotavate andmete avaldaja ei tõenda nende vastavust tegelikkusele, on isiku kohta väidetu vale ning kohus peab kohustama kostjat isiku au teotavad andmed ümber lükkama. Väärtusotsustus väljendub isikule antud hinnangus, mis oma sisu või vormi tõttu on Eesti kultuuriruumis halvustava tähendusega. Väärtushinnangut saab küll põhjendada, mitte aga tõendada selle sisu tõesust või väärust. Seetõttu ei saa isiku au teotavat väärtushinnangut ümber lükata. Halvustava tähendusega hinnangu loeb kohus isiku au teotavaks, kui see isik ei ole andnud põhjust (puudub alus) selliseks hinnanguks, kohustades kostjat lõpetama hageja au teotamise.
8. Hagiavaldusest nähtuvalt palus hageja kohustada kostjat ümber lükkama 19. veebruari 2001. a Üliõpilaslehes avaldatud hageja au teotavad andmed, et ta on üliõpilastele ühiselamusse koha andmise eest võtnud altkäemaksu.
Esimese astme kohus leidis, et kuna artiklis avaldatud arvamus, et hageja võtab altkäemaksu, oli üliõpilaste hulgas levinud, puudub alus hagi rahuldamiseks. Kolleegium peab siinjuures vajalikuks märkida, et kuna faktiväite tõesus või väärus ei olene sellest, kuivõrd üliõpilaste hulgas see arvamus levinud oli, polnud sellel asjaolul asja lahendamisel tähtsust. Faktiväite tähendus ei sõltu ka sellest, kas see põhineb kuulujutul, kellegi arvamusel või veendumusel.
Muutes esimese astme kohtu otsuse põhjendusi, jättis ringkonnakohus hagi rahuldamata seetõttu, et artiklis ei ole kostja esitanud faktiväidet, et hageja võtab altkäemaksu. Kolleegium ei nõustu ringkonnakohtu seisukohaga. Artikkel sisaldab andmeid (küsitletud üliõpilaste arvamused, tundmatuks jääda soovinud noormehe kinnitused), et hageja on võtnud ühiselamusse koha andmise eest altkäemaksu. Seadus ei keela ajalehes teiste isikute arvamuste ja väidete avaldamist, kuid see ei vabasta avaldajat PS §-st 19 tulenevast kohustusest arvestada ja austada seejuures teiste isikute õigusi ja vabadusi ning järgida seadust. Avaldaja on seega TsÜS § 23 lg 2 alusel kohustatud ümber lükkama tema poolt levitatud kellegi arvamusel või anonüümse isiku väidetel põhinevad isiku au teotavad andmed, kui ta ei tõenda nende vastamist tegelikkusele.
A. KULL L. LAARMAA J. LUIK

matches:
§ 23
§ 95
§ 23
§ 23
§ 23
kohus
kohus
kohus
§ 23


Võlaõigusseaduse ja sellega seonduvate seaduste muutmise seadus – Riigi Teataja
Võlaõigusseaduse ja sellega seonduvate seaduste muutmise seadus
RT I 2003, 78, 523
Vabariigi Presidendi 9. detsembri 2003. a otsusega nr 479
I. Võlaõigusseaduses (RT I 2001, 81, 487; 2002, 60, 374) tehakse järgmised muudatused:
§ 1. Paragrahvi 36 lõiget 2 täiendatakse pärast sõnu «on Eestis» sõnadega «või Euroopa Liidu liikmesriigis».
§ 2. Paragrahvi 41 esimene lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«Kui tüüptingimus on tühine või kui seda ei loeta lepingu osaks, kehtib leping muus osas, kui tingimuse kasutaja ei tõenda, et ta ei oleks lepingut ilma tühise või lepingu osaks mitteloetud tüüptingimuseta sõlminud.»
§ 3. Paragrahvi 47 lõige 2 ja § 49 lõige 3 tunnistatakse kehtetuks.
§ 4. Paragrahvi 53 lõiget 1 täiendatakse pärast sõnu «on Eestis» sõnadega «või Euroopa Liidu liikmesriigis».
§ 5. Paragrahvi 69 lõikest 7 jäetakse välja sõnad «eri liiki».
§ 6. Paragrahvi 94 lõikest 1 jäetakse välja sõnad «millele lisandub seitse protsenti aastas».
§ 7. Paragrahvi 113 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Rahalise kohustuse täitmisega viivitamise korral võib võlausaldaja nõuda võlgnikult viivitusintressi (viivis), arvates kohustuse sissenõutavaks muutumisest kuni kohase täitmiseni. Viivise määraks loetakse käesoleva seaduse §-s 94 sätestatud intressimäär, millele lisandub seitse protsenti aastas. Kui lepinguga on ette nähtud kõrgem intressimäär, kui käesoleva seaduse §-s 94, loetakse viivise määraks lepinguga ettenähtud intressimäär, millele lisandub seitse protsenti aastas.»
§ 8. Paragrahvi 115 lõige 5 tunnistatakse kehtetuks.
§ 9. Paragrahvi 116 lõikes 5 asendatakse sõnad «taganeb kahjustatud lepingupool lepingust» sõnadega «loeb kahjustatud lepingupool ennast lepingust taganenuks».
§ 10. Paragrahvi 118 senine tekst loetakse lõikeks 1 ja paragrahvi täiendatakse lõikega 2 järgmises sõnastuses:
« (2) Lepingurikkumise tõttu lepingust taganemine on tühine, kui kohustuse täitmise nõue on aegunud ja võlgnik tugineb sellele või kui võlgnik keeldub õigustatult kohustust täitmast.»
§ 11. Paragrahvis 132 tehakse järgmised muudatused:
« § 132. Kahju hüvitamine asja hävimise, kaotsimineku või kahjustamise korral»;
2) lõike 1 teises lauses asendatakse sõnad «kahjustamise hetkel» sõnadega «hävimise või kaotsimineku hetkel».
§ 12. Paragrahvi 136 lõikes 4 asendatakse sõna «lepingupoole» sõnaga «poole».
§ 13. Paragrahvi 143 lõikest 2 jäetakse välja sõnad «käendatava kohustuse suurus ei ole käenduslepingu sõlmimise ajal selge ja».
§ 14. Paragrahvi 149 lõige 4 tunnistatakse kehtetuks.
§ 15. Paragrahvi 155 täiendatakse lõikega 11 järgmises sõnastuses:
« (11) Võlausaldaja nõustumust garantiiga eeldatakse.»
§ 16. Paragrahvi 159 lõikes 2 asendatakse sõna «viivitamata» sõnadega «mõistliku aja jooksul».
§ 17. Paragrahvi 175 lõige 7 tunnistatakse kehtetuks.
§ 18. Paragrahvi 237 lõiget 2 täiendatakse pärast sõnu «kohaldatakse Eestis» sõnadega «või Euroopa Liidu liikmesriigis».
§ 19. Paragrahvis 244 tehakse järgmised muudatused:
« (21) Tehingu alusel tekkinud ostueesõigus kehtib müügilepingu suhtes, mille sõlmib müüjana isik, kellega ostueesõiguse seadmine kokku lepiti. Seaduse alusel tekkinud ostueesõigust võib teostada eseme igakordse müümise korral.»;
2) lõiget 3 täiendatakse teise lausega järgmises sõnastuses:
«Ostueesõigust saab teostada ka muu tasulise võõrandamise korral.»;
« (6) Eseme käsutamine, mille suhtes kehtib seaduse alusel tekkinud ostueesõigus, on tühine, kui käsutustehing tehakse pärast ostueesõiguse teostamise õiguse tekkimist ning see kahjustab või piirab ostueesõiguse teostamist. Käesolevas lõikes sätestatut ei kohaldata seaduse alusel tekkinud kinnisasja või selle osa ostueesõigusele.»
§ 20. Paragrahvi 286 lõikest 1 jäetakse välja teine lause.
§ 21. Paragrahvi 325 lõike 2 punkt 4 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 4) eluruumi üürilepingu ülesütlemise puhul ülesütlemise vaidlustamise kord ja tähtaeg».
§ 22. Paragrahvi 329 lõiget 1 täiendatakse pärast sõna «vaidlustamiseks» sõnadega «vastavalt käesoleva seaduse §-le 326».
§ 23. Paragrahvi 359 lõikest 1 jäetakse välja teine lause.
§ 24. Paragrahvi 367 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (3) Kui liisinguese jääb pärast liisingulepingu ülesütlemist liisinguandja omandisse, tuleb käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud kulutuste hüvitamise nõude suuruse määramisel arvestada liisingueseme väärtust selle liisinguandjale tagastamise hetkel.»
§ 25. Paragrahvi 386 täiendatakse pärast sõnu «lepingutele Eestis» sõnadega «või Euroopa Liidu liikmesriigis».
§ 26. Paragrahvi 403 lõikes 6 asendatakse sõnad «Euroopa Liidus» sõnadega «Euroopa Liidu liikmesriigis».
§ 27. Paragrahvi 407 täiendatakse lõikega 5 järgmises sõnastuses:
« (5) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1–4 sätestatut kohaldatakse ka krediitkaardi vahendusel antavatele tarbijakrediitidele.»
§ 28. Paragrahvi 415 lõike 1 esimene lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«Tarbijalt ei või võlgnetavate maksete tasumisega viivitamisel nõuda käesoleva seaduse § 113 lõikes 1 sätestatud viivise määrast kõrgemat viivist.»
§ 29. Paragrahvi 427 lõike 1 loetelu täiendatakse viitega §-le 433.
§ 30. Paragrahvi 432 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Kui kindlustusandja ei täitnud käesoleva seaduse §-s 428 sätestatud kohustusi, muu hulgas ei andnud kindlustusvõtjale üle kindlustuslepingu suhtes kehtivaid tüüptingimusi, ei loeta lepingut sõlmituks, kui kindlustusvõtja vaidleb lepingule kirjalikult taasesitatavas vormis vastu 14 päeva jooksul, alates talle teabe ja tüüptingimuste edastamisest.»
§ 31. Paragrahvi 521 lõige 7 tunnistatakse kehtetuks.
§ 32. Paragrahvi 541 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Kindlustusandjale ei tule kindlustusjuhtumist teatada, kui kindlustusjuhtumina on kokku lepitud kindlustatud isiku teatud eluea saabumine.»
§ 33. Paragrahvi 561 lõike 1 teises lauses asendatakse sõna «kindlustusandja» sõnaga «kindlustusvõtja».
§ 34. Paragrahvi 673 senine tekst loetakse lõikeks 1 ja paragrahvi täiendatakse lõikega 2 järgmises sõnastuses:
« (2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 ja käesoleva seaduse § 621 lõikes 1 sätestatust kõrvalekalduv kokkulepe on tühine.»
§ 35. Paragrahvi 679 lõike 4 esimene lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«Agendil ei ole õigust agenditasule, kui on ilmne, et leping jääb täitmata käsundiandjast sõltumatu asjaolu tõttu.»
§ 36. Paragrahvi 686 lõiget 1 täiendatakse pärast esimest lauset lausega järgmises sõnastuses:
«Kui leping on kestnud üle aasta ja agendina tegutsemine on isikule olnud põhitegevuseks, peab käsundiandja agendilepingu ülesütlemisest ette teatama vähemalt kaks kuud.»
§ 37. Paragrahvis 720 tehakse järgmised muudatused:
«Kontopidaja võib lepingu üles öelda üksnes juhul, kui käsundiandja rikub oluliselt lepingust tulenevat kohustust.»;
§ 38. Paragrahvi 738 lõikes 4 asendatakse sõnad «Euroopa Liidus» sõnadega «Euroopa Liidu liikmesriigis».
§ 39. Paragrahvi 869 lõikes 4 asendatakse viide sama paragrahvi lõike 1 punktidele 9 ja 10 viitega sama paragrahvi lõike 2 punktidele 9 ja 10.
§ 40. Paragrahvi 880 lõiget 2 täiendatakse pärast sõnu «lepingutele Eestis» sõnadega «või Euroopa Liidu liikmesriigis».
§ 41. Paragrahvi 906 lõike 2 esimene lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud nõuete aegumistähtaeg algab lepingu lõppemise päevast.»
II. Tsiviilseadustiku üldosa seaduses (RT I 2002, 35, 216; 2003, 13, 64) tehakse järgmised muudatused:
§ 42. Paragrahvi 38 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (3) Juriidilise isiku organi otsuse kehtetuks tunnistamise hagi võib kohtule esitada kuue kuu jooksul otsuse vastuvõtmisest arvates. Kui juriidilise isiku organi tühise otsuse alusel on tehtud kanne juriidilise isiku kohta peetavasse registrisse, võib juriidilise isiku organi otsuse tühisuse tuvastamise hagi kohtule esitada kuue kuu jooksul registrikande avaldamisest arvates.»
§ 43. Paragrahvi 42 lõiget 2 täiendatakse teise lausega järgmises sõnastuses:
«Kui juriidilise isiku nime on muudetud teate avaldamisele eelneva kahe aasta jooksul, tuleb likvideerimisteates märkida ka juriidilise isiku varasemad nimed.»
§ 44. Paragrahvi 68 täiendatakse lõikega 5 järgmises sõnastuses:
« (5) Kui isik on kohustatud tegema kindla sisuga tahteavalduse, võib tahteavaldust asendada jõustunud kohtuotsus, millega tuvastatakse sellise kohustuse olemasolu.»
§ 45. Paragrahvi 88 tekst muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Kohtu või muu seadusega selleks õigustatud ametiasutuse või ametiisiku poolt antud käsutuskeeldu rikkuv käsutustehing on tühine. Tühine on ka täitemenetluses, hagi tagamiseks või pankrotihalduri poolt tehtud käsutus, mis rikub eelmises lauses nimetatud käsutuskeeldu.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatu ei laiene enne käsutuskeelu andmist tekkinud asjaõiguste teostamisele.»
§ 46. Paragrahvi 106 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (2) Tingimusliku tehingu teinud isiku poolt hõljumisajal tehtud käsutustehing on tingimuse saabumisel tühine, kui käsutustehing välistab või piirab tingimusega seotud õigusliku tagajärje saabumist. Tühine on ka täitemenetluses, hagi tagamiseks või pankrotihalduri poolt tehtud käsutus, mis välistab või piirab tingimusega seotud õigusliku tagajärje saabumist.»
§ 47. Paragrahvi 136 lõige 8 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (8) Kui tahteavalduse tegemiseks või kohustuse täitmiseks ettenähtud tähtpäev satub riigipühale või muule puhkepäevale, loetakse tähtpäev saabunuks puhkepäevale järgneval esimesel tööpäeval.»
§ 48. Seadust täiendatakse §-ga 1451 järgmises sõnastuses:
« § 1451. Aegumise tagajärjed tagatisele
(2) Omandireservatsiooni korral võib omanik nõuda asja väljaandmist ka juhul, kui omandireservatsiooniga tagatud nõue on aegunud.»
§ 49. Paragrahvi 147 lõige 4 tunnistatakse kehtetuks.
III. § 50. Võlaõigusseaduse, tsiviilseadustiku üldosa seaduse ja rahvusvahelise eraõiguse seaduse rakendamise seaduse (RT I 2002, 53, 336) § 7 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« § 7. Tehingu tühistamine ja lepingu ühepoolne lõpetamine
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatu ei mõjuta enne 1. juulit 2002 esitatud tehingu kehtetuks tunnistamise või lepingu lõpetamise hagi menetlemist.»
IV. Asjaõigusseaduses (RT I 1993, 39, 590; 1999, 44, 509; 2001, 34, 185; 93, 565; 2002, 47, 297; 53, 336; 99, 579; 2003, 13, 64; 17, 95) tehakse järgmised muudatused:
§ 51. Paragrahvi 256 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Kinnisasja võib koormata asjaõigusliku ostueesõigusega.»
§ 52. Paragrahv 259 tunnistatakse kehtetuks.
V. § 53. Asjaõigusseaduse rakendamise seaduse (RT I 1993, 72/73, 1021; 1999, 44, 510; 2000, 51, 325; 88, 576; 2001, 31, 171; 42, 234; 94, 582; 2002, 47, 297; 53, 336; 99, 579; 2003, 13, 64; 51, 355) § 131 pealkirjas ja tekstis asendatakse sõna «võõrandamisel» sõnadega «tasulisel võõrandamisel».
VI. § 54. Äriseadustiku (RT I 1995, 26–28, 355; 1998, 91–93, 1500; 1999, 10, 155; 23, 355; 24, 360; 57, 596; 102, 907; 2000, 29, 172; 49, 303; 55, 365; 57, 373; 2001, 34, 185; 56, 332 ja 336; 89, 532; 93, 565; 2002, 3, 6; 35, 214; 53, 336; 61, 375; 63, 387 ja 388; 96, 564; 102, 600; 110, 657; 2003, 4, 19; 13, 64; 18, 100) § 229 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (2) Aktsiate võõrandamisel kolmandatele isikutele võib põhikirjaga ette näha teiste aktsionäride ostueesõiguse, mis kehtib aktsiate igakordse tasulise võõrandamise korral ja mille kasutamise tähtaeg ei või olla pikem kui kaks kuud võõrandamise lepingu esitamisest. Müügilepingu sõlmimisest teatab müüja aktsiaseltsi juhatusele, kes teatab sellest viivitamatult teistele aktsionäridele. Muus osas kohaldatakse ostueesõigusele ja selle teostamisele võlaõigusseaduses ostueesõiguse kohta sätestatut.»


text:
Language of document : Bulgarian Spanish Czech Danish German Estonian Greek English French Italian Latvian Lithuanian Hungarian Maltese Dutch Polish Portuguese Romanian Slovak Slovene Finnish Swedish Croatian ECLI:EU:C:2018:483
21. juuni 2018(*)
Tühistamishagi – Otsus (EL) 2015/1814 – Õigusliku aluse kindlaksmääramine – Akti mõju arvestamine – Puudumine – ELTL artikli 192 lõige 1 – ELTL artikli 192 lõike 2 esimese lõigu punkt c – Meetmed, mis mõjutavad oluliselt liikmesriigi valikut erinevate energiaallikate vahel ning tema energiavarustuse üldstruktuuri – Lojaalse koostöö põhimõte – ELL artikkel 15 – Euroopa Ülemkogu pädevus – Õiguskindluse ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtted – Proportsionaalsuse põhimõte – Mõjuhinnang
Kohtuasjas C‑5/16,
mille ese on ELTL artikli 263 alusel 4. jaanuaril 2016 esitatud tühistamishagi,
Poola Vabariik, esindajad: B. Majczyna ja K. Rudzińska, keda abistas ekspert I. Tatarewicz,
Euroopa Parlament, esindajad: A. Tamás ja A. Pospíšilová Padowska,
Euroopa Liidu Nõukogu, esindajad: M. Simm ja A. Sikora, ning K. Pleśniak,
Taani Kuningriik, esindajad: M. Wolff ning J. Nymann‑Lindegren ja C. Thorning,
Saksamaa Liitvabariik, esindaja: T. Henze,
Hispaania Kuningriik, esindajad: A. Gavela Llopis ja M. A. Sampol Pucurull,
Prantsuse Vabariik, esindajad: D. Colas, G. de Bergues, J. Traband ja T. Deleuil ning S. Ghiandoni,
Rootsi Kuningriik, esindajad: A. Falk, C. Meyer‑Seitz, U. Persson ja N. Otte Widgren ning L. Swedenborg,
Euroopa Komisjon, esindajad: K. Herrmann ja A. C. Becker ning E. White ja K. Mifsud‑Bonnici,
koosseisus: koja president M. Ilešič, Euroopa Kohtu asepresident A. Tizzano teise koja kohtuniku ülesannetes, kohtunikud A. Rosas (ettekandja), C. Toader ja E. Jarašiūnas,
arvestades kirjalikku menetlust ja 11. juuli 2017. aasta kohtuistungil esitatut,
olles 30. novembri 2017. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
1 Poola Vabariik palub oma hagiga Euroopa Kohtul tühistada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. oktoobri 2015. aasta otsuse (EL) 2015/1814, mis käsitleb ELi kasvuhoonegaaside heitkogustega kauplemise süsteemi turustabiilsusreservi loomist ja toimimist ning millega muudetakse direktiivi 2003/87/EÜ (ELT 2015, L 264, lk 1; edaspidi „vaidlustatud otsus“).
2 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 2003. aasta direktiiv 2003/87/EÜ, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem ja muudetakse nõukogu direktiivi 96/61/EÜ (ELT 2003, L 275, lk 32; ELT eriväljaanne 15/07, lk 631), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009 direktiiviga 2009/29/EÜ (ELT 2009, L 140, lk 63) (edaspidi „direktiiv“ 2003/87), võeti vastu EÜ artikli 175 lõike 1 alusel (nüüd ELTL artikli 192 lõige 1).
3 Direktiiviga 2003/87 kehtestati Euroopa Liidus kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem (edaspidi „kauplemissüsteem“).
4 Kauplemissüsteem toimib alates 1. jaanuarist 2005 kõigis Euroopa Majandusühenduse riikides ja hõlmab ligikaudu 45% liidu kasvuhoonegaaside heitkogustest. Vastavalt selle direktiivi artikli 13 lõikele 1 kestab praegu käimasolev kolmas kauplemisperiood 8 aastat, alates 2013. aastast kuni 2020. aastani (edaspidi „kolmas kauplemisperiood“).
5 Direktiivi 2003/87 põhjendustes 5 ja 22 on öeldud:
„(5) Ühendus ja liikmesriigid on leppinud kokku, et nad täidavad kooskõlas [nõukogu 25. aprilli 2002. aasta] otsusega 2002/358/EÜ [mis käsitleb Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni kliimamuutuste raamkonventsiooni Kyoto protokolli heakskiitmist Euroopa Ühenduse nimel ja sellega võetavate kohustuste ühist täitmist (EÜT 2002, L 130, lk 1)] ühiselt Kyoto protokollist tulenevat kohustust vähendada kasvuhoonegaaside inimtekkelisi heitkoguseid. Käesoleva direktiivi eesmärk on aidata kaasa sellele, et Euroopa Ühendus ja liikmesriigid täidaksid oma kohustusi tulemuslikumalt, rajades tõhusa Euroopa turu kasvuhoonegaaside saastekvootidele ja pidurdades võimalikult vähe majandusarengut ja tööhõivet.
(22) Käesolev direktiiv on kooskõlas Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni kliimamuutuste raamkonventsiooni ja Kyoto protokolliga. Direktiiv tuleks asjaomaseid arenguid silmas pidades uuesti läbi vaadata, et võtta arvesse direktiivi rakendamisel saadud kogemusi ja kasvuhoonegaaside heitmeseirega seotud edusamme.“
6 Direktiivi artiklis 1 „Sisu“ on sätestatud:
„Käesoleva direktiiviga luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem […], mille eesmärk on vähendada tulemuslikult ja majanduslikult tõhusalt kasvuhoonegaaside heitkoguseid.
Samuti näeb käesolev direktiiv ette tõsta kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamise taset, et aidata kaasa sellise vähendamise taseme saavutamisele, mis on teaduslikult vajalik tõsiste kliimamuutuste vältimiseks.
Käesolev direktiiv sisaldab ka sätteid ühenduse rangema, 20% ületava heitkoguste vähendamise kohustuse hindamiseks ja rakendamiseks, mida kohaldatakse pärast sellise rahvusvahelise kliimamuutuste lepingu heakskiitmist ühenduse poolt, mille tulemusel vähendatakse kasvuhoonegaaside heitkoguseid suuremal määral, kui on nõutud artiklis 9, vastavalt Euroopa Ülemkogu 2007. aasta märtsis toimunud kohtumisel toetatud 30% kohustusele.“
7 Direktiivi artikli 9 „Ühenduse saastekvootide üldkogus“ lõikes 1 on sätestatud:
8 Sama direktiivi artiklis 29 on sätestatud:
„Kui komisjonil on artikli 10 lõikes 5 osutatud korrapäraste aruannete alusel süsinikuturu kohta tõendeid, et süsinikuturg ei toimi nõuetekohaselt, esitab ta Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande, millega võivad vajaduse korral kaasneda ettepanekud süsinikuturu läbipaistvuse suurendamiseks ja mis käsitlevad selle toimimise parandamise meetmeteid.“
Direktiiv 2009/29
9 Direktiivi 2009/29 põhjendustes 3–5 on märgitud:
„(3) Euroopa Ülemkogu võttis 2007. aasta märtsis kindla kohustuse vähendada 2020. aastaks ühenduse kasvuhoonegaaside heitkoguseid kokku vähemalt 20% võrra võrreldes 1990. aasta tasemega, ja 30% võrra tingimusel, et teised arenenud riigid võtavad endale võrreldavaid heitkoguste vähendamise kohustusi ning majanduslikult enam arenenud arengumaad panustavad piisavalt vastavalt oma kohustustele ja võimalustele. Aastaks 2050 tuleks ülemaailmseid kasvuhoonegaaside heitkoguseid vähendada vähemalt 50 % võrra võrreldes 1990. aasta tasemega. Kõik majandusharud, kaasa arvatud rahvusvaheline meretransport ja lennundus, peaksid heitkoguste vähendamisele kaasa aitama. […]
(4) Euroopa Parlament tuletas 31. jaanuari 2008. aasta resolutsioonis Bali kliimamuutuse konverentsi (COP 13 ja COP/MOP 3) tulemuste kohta [ELT 2009, C 68 E, lk 13] meelde oma seisukohta, et tööstusriigid peaksid vähendama oma kasvuhoonegaaside heitkoguseid vähemalt 30% võrra aastaks 2020 ning 60–80% võrra aastaks 2050, võrreldes 1990. aasta tasemega. ÜRO kliimamuutuste raamkonventsiooni 2009. aastal Kopenhaagenis toimuva 15. osaliste konverentsi positiivseid tulemusi oodates peaks Euroopa Liit alustama rangemate heitkoguste vähendamise eesmärkide ettevalmistamist aastaks 2020 ja selle järgselt ning peaks püüdma tagada, et pärast 2013. aastat võimaldaks ühenduse süsteem ELi‑poolse panusena tulevases rahvusvahelises kliimamuutuste lepingus […] vajaduse korral rangemaid heitkoguste piirmäärasid.
(5) Kõnealuste pikaajaliste eesmärkide saavutamisele kaasaaitamiseks on kohane näha ette prognoositav kava, millele vastavalt tuleks vähendada ühenduse süsteemiga hõlmatud käitiste tekitatavaid heitkoguseid. Selleks et saavutada kulutõhusalt ühenduse eesmärk vähendada kasvuhoonegaaside heitkoguseid vähemalt 20% võrreldes 1990. aasta tasemega, peaksid kõnealustele käitistele eraldatud saastekvoodid olema 2020. aastaks 21% võrra väiksemad nende 2005. aasta heitkoguste tasemest.“
Määrus (EL) nr 176/2014
10 Vastavalt komisjoni 25. veebruari 2014. aasta määruse (EL) nr 176/2014, millega muudetakse määrust (EL) nr 1031/2010 eelkõige selleks, et määrata kindlaks, kui palju müüakse aastatel 2013–2020 enampakkumisel kasvuhoonegaaside saastekvoote (ELT 2014, L 56, lk 11) põhjendusele 3:
„Tuleks arvesse võtta erakorralisi muutusi saastekvootide pakkumise ja nende järele valitseva nõudluse tasakaalu mõjutavates tegurites, eelkõige uut majanduskasvu aeglustumist, ning kolmandasse etappi üleminekuga otse seotud ajutisi tegureid, sh selliste kasutamata saastekvootide järjest suurenev maht, mis kehtivad nõuete täitmiseks teisel kauplemisperioodil, selliste puhta arengu mehhanismi või ühisrakenduse projektidest saadud tõendatud heitkoguste vähendamise ühikute ja heitkoguste vähendamise ühikute järjest suurenev maht, mida heitkogustega kauplemise süsteemis osalevad käitajad võivad tagastada, kolmandat kauplemisperioodi puudutava uute osalejate reservist pärit saastekvootide konverteerimine rahalisteks vahenditeks, et toetada CO2 kogumise ja sidumise ning uuendusliku taastuvenergiatehnoloogia näidisprojekte (NER300) vastavalt komisjoni [3. novembri 2010. aasta] otsusele 2010/670/EL, [millega nähakse ette kriteeriumid ja meetmed, et rahastada ühenduse kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteemi raames vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivile 2003/87/EÜ tööstuslikke näidisprojekte, mille eesmärk on süsinikdioksiidi keskkonnaohutu kogumine ja geoloogiline säilitamine, ning näidisprojekte, mis tutvustavad taastuvenergiaga seotud innovatiivseid tehnoloogialahendusi (ELT 2010, L 290, lk 39)] ning selliste saastekvootide vabastamine, mida ei ole uute osalejate reservis teisel kauplemisperioodil vaja. Kuigi kõigi nende teguritega on seotud erineval määral ebakindlust, on oluline, et aastatel 2014–2020 enampakkumisel müüdavate saastekvootide iga-aastase mahu asjakohased parandused määratakse kindlaks õigeaegselt.“
11 Määruse artiklis 1 on sätestatud:
„[Komisjoni 12. novembri 2010. aasta] määrust (EL) nr 1031/2010 [direktiivi 2003/87 kohase kasvuhoonegaaside saastekvootide enampakkumise ajastamise, haldamise ja muude aspektide kohta (ELT 2010, L 302, lk 1)] muudetakse järgmiselt.
1) Artikli 10 lõike 2 teise lõigu järele lisatakse järgmised lõigud:
„Ajavahemikus 2014–2016 teataval aastal enampakkumisel müüdavate saastekvootide mahtu, mis on kindlaks määratud käesoleva lõike esimese või teise lõigu kohaselt, vähendatakse käesoleva määruse IV lisa tabeli teises veerus asjaomase aasta kohta ette nähtud saastekvootide hulga võrra.
Euroopa Ülemkogu järeldused, 23.–24. oktoober 2014
12 Euroopa Ülemkogu võttis 23.‑24. oktoobril 2014 vastu järeldused „Kliima- ja energiapoliitika raamistik 2030“ (EUCO 169/14) (edaspidi „Euroopa Ülemkogu 2014. aasta järeldused“).
13 Euroopa Ülemkogu järelduste punktis 2 on öeldud:
„Euroopa Ülemkogu kinnitas ELi siduva eesmärgi vähendada liidus 2030. aastaks kasvuhoonegaaside heiteid 1990. aastaga võrreldes vähemalt 40%. See eeldab järgmist:
[kauplemissüsteem]
2.3. selle eesmärgi saavutamise peamine [liidu] vahend on hästi toimiv ja reformitud heitkogustega kauplemise süsteem (HKS) koos instrumendiga turu stabiliseerimiseks kooskõlas komisjoni ettepanekuga; heitkoguste ülemmäära iga-aastane vähendamiskoefitsient on alates 2021. aastast 1,74% asemel 2,2%;
14 Euroopa Parlament ja Euroopa Liidu Nõukogu võtsid 6. oktoobril 2015 vastu vaidlustatud otsuse, mis käsitleb turustabiilsusreservi loomist ja toimimist (edaspidi „stabiilsusreserv“).
15 Otsuse põhjendustes 1, 2, 4, 5 ja 8 on märgitud järgmist:
„(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiviga 2003/87/EÜ loodi [kauplemissüsteem], et edendada kasvuhoonegaaside heitkoguste vähendamist kulutõhusalt ja majanduslikult efektiivselt.
(2) Euroopa Ülemkogu […] 2014. aasta järeldustes 2030. aasta kliima- ja energiapoliitika raamistiku kohta sedastatakse, et liidus kasvuhoonegaaside heite vähendamise eesmärgi saavutamise peamine üleeuroopaline vahend on hästi toimiv ja reformitud [kauplemissüsteem] koos turu stabiliseerimise instrumendiga.
(4) Komisjoni aruandes Euroopa Parlamendile ja nõukogule Euroopa süsinikuturu olukorra kohta 2012. aastal tõdeti, et on vaja võtta meetmeid pakkumise ja nõudluse vahelise struktuurse tasakaalustamatuse vähendamiseks. 2030. aasta kliima- ja energiapoliitika raamistiku mõjuhindamine näitas, et selline tasakaalustamatus arvatavasti jätkub, ning lineaarse vähendamiskava kohandamine kõnealuses raamistikus seatud rangema eesmärgiga ei ole piisav. Lineaarse teguri muutmine muudab üksnes vähehaaval üleliidulist lubatud heitkoguste ülempiiri ([kauplemissüsteemi] ülempiir). Seega väheneks ka ülejääk ainult vähehaaval ning turg peaks toimima veel üle kümne aasta nii, et sellel oleks umbes 2 miljardi suurune või suurem lubatud heitkoguse ühikute (LHÜd) ülejääk, takistades seega [kauplemissüsteemi] andmast vajalikku investeerimissignaali CO2-heitkoguste kulutõhusaks vähendamiseks ning olemast majanduskasvu ja töökohtade loomist toetava vähese CO2-heite suunalise innovatsiooni edasiviivaks jõuks.
(5) Et seda probleemi lahendada ja muuta [kauplemissüsteem] pakkumise ja nõudluse tasakaalustamatusele vastupanuvõimelisemaks ning et võimaldada sel toimida korrastatud turul, tuleks 2018. aastal luua [stabiilsusreserv] […], mis peaks toimima alates 2019. aastast. [Stabiilsusreserviga] edendatakse ka koostoimet muude kliima- ja energiapoliitika valdkondadega. Võimalikult suure prognoositavuse säilitamiseks tuleks sätestada selged normid LHÜde [stabiilsusreservi] lisamise ja sealt vabastamise kohta. […]
(8) 300 miljoni LHÜ kavandatud taaskasutuselevõtt 2019. aastal ning 600 miljoni LHÜ taaskasutuselevõtt 2020. aastal, nagu kindlaks määratud komisjoni määruses (EL) nr 176/2014, ohustaks [stabiilsusreservi] eesmärki vähendada struktuurse tasakaalu puudumist pakkumise ja nõudluse vahel. Seetõttu ei tohiks 900 miljonit LHÜd 2019. ja 2020. aastal enampakkumisele panna, vaid need tuleks lisada [stabiilsusreservi].“
16 Otsuse artiklis 1 „Turustabiilsusreserv“ on sätestatud järgmist:
„1. 2018. aastal moodustatakse [stabiilsusreserv], millesse lubatud heitkoguse ühikute (LHÜd) lisamine toimib alates 1. jaanuarist 2019.
2. 900 miljonit LHÜd, mis on maha arvatud ajavahemikul 2014‑2016 enampakkumisel müüdavate LHÜde arvust, nagu on sätestatud direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10 lõike 4 kohaselt määruses (EL) nr 176/2014, ei lisata 2019. ja 2020. aastal enampakkumisel müüdavate LHÜde arvule, vaid need lisatakse [stabiilsusreservi].
3. LHÜd, mida direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10a lõike 7 kohaselt käitistele ei eraldata, ning LHÜd, mida sama direktiivi artikli 10a lõigete 19 ja 20 kohaldamise tõttu käitistele ei eraldata, lisatakse [stabiilsusreservi] 2020. aastal. Komisjon vaatab direktiivi 2003/87/EÜ kõnealuste eraldamata jäetud LHÜde suhtes läbi ning vajaduse korral esitab Euroopa Parlamendile ja nõukogule ettepaneku.
4. Komisjon avaldab igal aastal ringluses olevate LHÜde koguarvu järgmise aasta 15. maiks. […]
5. Igal aastal arvatakse liikmesriikide poolt direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10 lõike 2 kohaselt enampakkumisel müüdavate LHÜde koguarvust maha selline arv LHÜsid, mis vastab 12%-le ringluses olevate LHÜde koguarvust, mis on käesoleva artikli lõike 2 kohaselt viimati avaldatud, ning need lisatakse [stabiilsusreservi] kõnealuse aasta 1. septembril algava 12‑kuulise ajavahemiku jooksul, välja arvatud juhul, kui [stabiilsusreservi] lisatavate LHÜde arv oleks väiksem kui 100 miljonit. Esimesel [stabiilsusreservi] toimimise aastal lisatakse 1. jaanuarist kuni 1. septembrini [stabiilsusreservi] viimati avaldatud andmete põhjal 8% ringluses olevate LHÜde koguarvust (esindades 1% iga kuu kohta).
Ilma et see piiraks käesoleva lõike kohaselt maha arvatavate LHÜde koguarvu, ei võeta 31. detsembrini 2025 LHÜde koguarvu jaoks liikmesriikide osade kindlaksmääramisel arvesse direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10 lõike 2 esimese lõigu punktis b osutatud LHÜsid.
6. Kui ringluses olevate LHÜde koguarv mis tahes aastal on väiksem kui 400 miljonit, vabastatakse [stabiilsusreservist] 100 miljonit LHÜd ja lisatakse need liikmesriikide poolt direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10 lõike 2 kohaselt enampakkumisel müüdavate LHÜde arvule. Juhul kui [stabiilsusreservis] on vähem kui 100 miljonit LHÜd, vabastatakse kõik [stabiilsusreservis] olevad LHÜd käesoleva lõike alusel.
7. Kui mis tahes aastal käesoleva artikli lõiget 6 ei kohaldata ja direktiivi 2003/87/EÜ artikli 29a kohaselt on võetud meetmeid, vabastatakse [stabiilsusreservist] 100 miljonit LHÜd ja lisatakse need liikmesriikide poolt direktiivi 2003/87/EÜ artikli 10 lõike 2 kohaselt enampakkumisel müüdavate LHÜde arvule. Juhul, kui [stabiilsusreservis] on vähem kui 100 miljonit LHÜd, vabastatakse kõik [stabiilsusreservis] olevad LHÜd käesoleva lõike alusel.
17 Komisjon koostas 2012. aasta novembris Euroopa Parlamendile ja nõukogule aruande „Euroopa CO2-turu olukord 2012. aastal“ [COM(2012) 652 final] (edaspidi „aruanne CO2-turu olukorra kohta 2012. aastal“) ning tõdes, et kolmanda kauplemisperioodi alguses iseloomustas kauplemissüsteemi kasvav struktuurne saastekvootide pakkumise ja nõudluse vaheline tasakaaluhälve, mis väljendus kuni 2 miljardi saastekvoodini ulatuda võivas ülejäägis.
18 Tasakaaluhälbe ohjeldamiseks esitas komisjon 22. jaanuaril 2014 Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsuse ettepaneku, mis käsitleb ELi kasvuhoonegaaside heitkogustega kauplemise süsteemi turustabiilsusreservi loomist ja toimimist ning millega muudetakse direktiivi 2003/87/EÜ [COM(2014) 20 final] (edaspidi „komisjoni 2014. aasta ettepanek“).
19 Mõjuhinnangus [SWD(2014) 017 final] (edaspidi „mõjuhinnang“), mis on lisatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu otsuse ettepanekule, mis käsitleb ELi kasvuhoonegaaside heitkogustega kauplemise süsteemi turustabiilsusreservi loomist ja toimimist ning millega muudetakse direktiivi 2003/87/EÜ, kinnitas komisjon, et struktuurne saastekvootide ülejääk, mis oli aastatel 2008–2012 kiires tempos tekkinud, võib seada ohtu selle süsteemi suutlikkuse saavutada pikas perspektiivis oma eesmärgid kulutõhusalt, välja arvatud juhul, kui selleks võetakse regulatiivseid meetmeid.
20 Nõukogu ja tema otsuseid ette valmistavad instantsid vaatasid komisjoni 2014. aasta ettepaneku läbi rea koosolekute käigus, mis toimusid alates 2014. aasta jaanuarist kuni 2015. aasta maini. Euroopa Parlamendiga alustatud läbirääkimised viisid vaidlustatud otsuse vastuvõtmiseni 6. oktoobril 2015.
21 Poola Vabariik palub Euroopa Kohtul:
– tühistada vaidlustatud otsus ja
22 Parlament ja nõukogu paluvad Euroopa Kohtul:
– jätta hagi tervikuna rahuldamata ja
23 Taani Kuningriigile, Saksamaa Liitvabariigile, Hispaania Kuningriigile, Prantsuse Vabariigile ja komisjonile anti 1. juuni 2016. aasta määrusega luba astuda menetlusse parlamendi ja nõukogu nõuete toetuseks. Samal päeval anti Rootsi Kuningriigile luba asutada menetlusse nõukogu nõuete toetuseks.
Esimene väide, et on rikutud ELTL artikli 192 lõiget 1 koostoimes ELTL artikli 192 lõike 2 esimese lõigu punktiga c
24 Poola Vabariik väidab, et vaidlustatud otsus rikub ELTL artikli 192 lõiget 1 koostoimes ELTL artikli 192 lõike 2 esimese lõigu punktiga c, sest otsus võeti vastu seadusandlikus tavamenetluses, hoolimata tõsiasjast, et tegemist on meetmega, mis mõjutab oluliselt liikmesriigi valikut erinevate energiaallikate vahel ning tema energiavarustuse üldstruktuuri viimasena nimetatud sätte tähenduses. Vastavalt ELTL artikli 192 lõike 2 esimesele lõigule oleks nõukogu pidanud niisuguse otsuse vastu võtma ühehäälselt, järgides seadusandlikku erimenetlust.
25 Esiteks väidab see liikmesriik, et ELTL artikli 192 lõike 2 esimese lõigu punkti c sõnastusest ilmneb, et selle sätte valimine õiguslikuks aluseks peab rajanema hinnangul, mis on antud kõnealuses õigusaktis ette nähtud keskkonnameetmete rakendamise konkreetsele mõjule, mitte selle vastuvõtmisega taotletavate eesmärkide mõjule.
26 Poola Vabariik märgib, et ELTL artikli 192 lõike 2 esimese lõigu punkti c sõnastuse kohaselt peetakse selles silmas „meetmeid, mis mõjutavad oluliselt liikmesriigi valikut erinevate energiaallikate vahel ning tema energiavarustuse üldstruktuuri“, mitte aga meeteid, mille eesmärk on saavutada oluline mõju nimetatud valiku suhtes. Sellest tulenevalt väidab Poola Vabariik, et kui lubataks olukorda, kus kõnealuse sätte valik õiguslikuks aluseks võiks ka mitte toetuda meetme konkreetsetele tagajärgedele antud hinnangule, kaotaks selles sättes ette nähtud erimenetlus oma sisu, ja üksnes sellest, et õigusakti eelnõu autor annaks teada, et õigusakti eesmärk ei ole mõjutada liikmesriigi valikut erinevate energiaallikate vahel, piisaks, et kummutada vajadus kohaldada seadusandlikku erimenetlust.
27 Kõnealune liikmesriik väidab, et niisugune analüüs ei ole vastuolus Euroopa Kohtu praktikaga, mis puudutab õigusliku aluse valikut. Konkreetselt tulenevat 23. veebruari 1999. aasta kohtuotsusest parlament vs. nõukogu (C‑42/97, EU:C:1999:81, punkt 63) ning 12. detsembri 2002. aasta kohtuotsusest komisjon vs. nõukogu (C‑281/01, EU:C:2002:761, punktid 40 ja 41), et õigusakti õiguslikud tagajärjed kuuluvad objektiivsete asjaolude hulka, mille üle on võimalik teostada kohtulikku kontrolli.
28 Teiseks väidab hagejast liikmesriik, et arvestades energeetika üldist konteksti Poolas, mõjutab vaidlustatud otsus oluliselt tema valikut erinevate energiaallikate vahel ning tema energiavarustuse üldstruktuuri.
29 Selle kohta väidab Poola Vabariik, et ta sõltub vägagi suurel määral fossiilsetest kütustest, nii et 83% Poolas toodetud elektrienergiast pärineb kivisöest ja pruunsöest. Stabiilsusreservi loomine toob Poola väitel kaasa saastekvootide hinnatõusu, mis viib vältimatult selle liikmesriigi energeetikasektori muutmiseni. Selle tagajärjel suureneks maagaasi kasutamine 2035. aastaks 700%‑ni praegusest kasutustasemest. Kui stabiilsusreservi aga ei oleks, rajaneks Poola energeetikasektor jätkuvalt põhiliselt pruunsöel ja kivisöel. Maagaasi kasutusmaht suureneks sedavõrd, et ületaks suurel määral praegust selle tooraine Poolas kaevandamise mahtu, mistõttu suureneks impordimaht ja seega oleks mõjutatud Poola Vabariigi elektrienergiaga varustatuse kindlus.
30 Kõnealuse liikmesriigi sõnul toob stabiilsusreservi loomine kaasa saastekvootide hinnatõusu, mis põhjustab omakorda muutusi eri tüüpi elektrijaamade konkurentsivõimes ja elektritootmisstruktuuris riigi tasandil, tuues endaga kaasa ka Poola energeetikasektori ja majanduse konkurentsivõime languse.
31 Et tõendada, et vaidlustatud otsus avaldab mõju tema energiakasutuse struktuurile, esitas Poola Vabariik lisas dokumendi „Selle mõju analüüs, mida [otsuse 2015/1814 kohase] turustabiilsusreservi mehhanism avaldab Poola energiakasutuse struktuuri kujunemisele“, mille töötas välja Krajowy Ośrodek Bilansowania i Zarzadzania Emisjami (Poola heitkoguste tasakaalustamise ja haldamise keskus).
32 Kolmandaks väidab Poola Vabariik, et komisjoni 2014. aasta ettepanekule lisatud mõjuhinnangust nähtub igal juhul otsesõnu, et saastekvootide turul pakkumise ja nõudluse vahelise tasakaalu puudumise vastu võitlemine on vaidlustatud otsuse instrumentaalne eesmärk, millega tegelikkuses taotletakse seda, et saastekvootide hind kehtestataks õiglasel tasemel. See hind peaks seejärel suunama liikmesriike kasutama taastuvenergiat või väiksema CO2‑emissiooniga kütteaineid ning tooma seega kaasa muutuse liikmesriikide energiavarustuse struktuuris, nii et see mitmekesistub ja fossiilkütustest saadava energia osakaal väheneb.
33 Eelnevast tuleneb, et turul valitseva tasakaaluhälbe korrigeerimine saastekvootide hinnatõusu abil peaks võimaldama saavutada vaidlustatud otsuse põhieesmärgi, s.o edendada liikmesriikide energiakasutuse struktuuri, mis tõendab, et vaidlustatud otsus oleks tulnud vastu võtta ELTL artikli 192 lõike 2 esimese lõigu punkti c alusel.
34 Vastuseks nõukogu argumentidele, mille kohaselt hindade muutus ei kohusta ettevõtjaid asuma mingile konkreetsele seisukohale, sest see jätab neile valikuvõimaluse kas osta kvoote või vähendada heitkoguseid või jätta kulud kliendi kanda, vaidleb Poola Vabariik vastu, et nõuetekohaselt toimival energia hulgimüügiturul on ettevõtjal piiratud võimalused kulud kliendi kanda jätta. Niisuguselt toimimine on mõeldav lühiajalises perspektiivis, aga pikemas perspektiivis peaks kivisütt kasutav ettevõtja kas asuma konkureerima teiste ettevõtjatega, kes kasutavad näiteks maagaasi, mistõttu neil on madalamad tootmiskulud, või siis lõpetama kivisöe kasutamise, asendades selle muude energiaallikatega, et saada energiatootmise kulude kasv kontrolli alla.
35 Viimaks vaidleb Poola Vabariik vastu kostjast institutsioonide väitele, mis puudutab põletusseadmete vähenevat tähtsust kauplemissüsteemiga hõlmatud riikides tervikuna tänu direktiivi 2003/87 kohaldamisala pidevale laiendamisele. Euroopa Keskkonnaameti (EEA) andmed näitavad, et põlemisel tekkivate heitkoguste osa ei ole kolmanda kauplemisperioodi esimeste aastate jooksul oluliselt muutunud ja et nende tase Poolas on selgelt kõrgem kui tuvastatud keskmine kõigis nimetatud riikides tervikuna.
36 Nõukogu ja parlament, keda toetavad menetlusse astujad, on seisukohal, et esimene väide tuleb tagasi lükata.
37 Et esimese väite kohta otsus teha, olgu märgitud, et nagu nõukogu ja Euroopa Parlament on õigesti välja toonud, tuli Euroopa Kohtul 30. jaanuari 2001. aasta otsuses Hispaania vs. nõukogu (C‑36/98, EU:C:2001:64) käsitleda ELTL artikli 192 lõike 2 esimeses lõigus sätestatud erandi laadi seoses tõlgendusega, mille ta andis EÜ artikli 130 S lõike 2 esimese lõigu teisele taandele, mis vastab ELTL artikli 192 lõike 2 esimese lõigu punkti b teisele taandele.
38 Selles kohtuotsuses sedastas Euroopa Kohus, et liidu õigusakti õigusliku aluse valik peab põhinema objektiivsetel asjaoludel, mis on kohtulikult kontrollitavad ja mille hulka kuuluvad eelkõige selle õigusakti eesmärk ja sisu (30. jaanuari 2001. aasta kohtuotsus Hispaania vs. nõukogu, C‑36/98, EU:C:2001:64, punktid 58 ja 59, ning 11. juuni 2014. aasta kohtuotsus komisjon vs. nõukogu, C‑377/12, EU:C:2014:1903, punkt 34 ning seal viidatud kohtupraktika).
39 Kuigi 30. jaanuari 2001. aasta kohtuotsuse Hispaania vs. nõukogu (C‑36/98, EU:C:2001:64) aluseks olnud kohtuasjas oli kõne all ELTL artikli 192 lõike 2 esimese lõigu punktis b sisalduv erand, tuleb sama põhjenduskäiku järgida ELTL artikli 192 lõike 2 esimese lõigu punktis c sätestatut puudutavas osas. Sellest kohtupraktikast tuleneb, et ELTL artikli 192 lõike 2 esimese lõigu punkti c valimine õiguslikuks aluseks ei või tugineda muudele asjaoludele kui need, mida Euroopa Kohus on oma kohtupraktikas järjepidevalt arvesse võtnud.
40 Tõsiasi, et tollal, kui Euroopa Kohus kõne all oleva otsuse tegi, sisaldas EÜ artikli 130 S lõike 2 esimese lõigu teine taane sõna „puudutavad“, mitte „mõjutavad“, ei sea kahtluse alla seda, millised järeldused tuleb nimetatud otsusest käesoleva kohtuasja lahendamisel teha. Nimelt nähtub Euroopa Kohtu põhjenduskäigust selles kohtuotsuses, et Euroopa Kohus pidas neid kaht terminit sisu poolest suures ulatuses samaväärseks, millest annab tunnistust selle kohtuotsuse punkt 52, kus on täpsustatud, et EÜ artikli 130 S lõike 2 esimese lõigu teises taandes on silmas peetud meetmeid, mis mõjutavad liikmesriikide territooriumi ja maapinda ning nende veeressursse kui selliseid.
41 Arvestades, et seadusandliku meetme tegeliku ja konkreetse mõju tuvastamiseks on tarvis teha akti jõustumise järel mõjuhinnang, peaksid seadusandja valikud rajanema hüpoteesidele kõnealuse meetme arvatava mõju kohta, mis on oma olemuselt spekulatiivsed ega kujuta endast mitte ühestki aspektist vaadatuna kohtulikult kontrollitavaid objektiivseid asjaolusid käesoleva kohtuotsuse punktis 38 viidatud kohtupraktika tähenduses.
42 Eelnevast tulenevalt tuleb tõdeda, et selle hindamine, millist mõju avaldab liidu akt liikmesriigi energiapoliitikale, ei kujuta endast asjaolu, mida tuleks hinnata selle akti eesmärgist või sisust eraldiseisvalt või neid kõrvale jättes.
43 Lisaks, nagu märkis nõukogu, tuleb rõhutada, et ELTL artikli 192 lõiget 2 tuleb käsitleda koostoimes ELTL artikliga 191, millega on soovitud anda liidule oma roll keskkonnakaitses ja kliimamuutuste vastases võitluses, eelkõige selleteemaliste rahvusvaheliste kohustuste võtmise ja täitmise teel.
44 Kuna kõnealusel eesmärgil võetud meetmetel on tingimata mõju liikmesriikide energeetikasektorile, tekitaks ELTL artikli 192 lõike 2 esimese lõigu punktile c laia tõlgenduse andmine riski, et seadusandliku erimenetluse kasutamine muutub üldreegliks, kuigi see on EL toimimise lepingus ette nähtud erandina.
45 Niisugune tulem ei sobiks aga kokku Euroopa Kohtu praktikaga, mille kohaselt tuleb sätteid, mis on oma laadilt erand põhimõttest, tõlgendada kitsalt (vt analoogia alusel 10. juuni 2010. aasta kohtuotsus Bruno jt, C‑395/08 ja C‑396/08, EU:C:2010:329, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika).
46 Eelöeldust tuleneb, et ELTL artikli 192 lõike 2 esimese lõigu punkt c saab olla liidu akti õiguslik alus ainult siis, kui selle akti eesmärgist ja sisust tuleneb, et aktiga taotletav esmane eesmärk on mõjutada oluliselt liikmesriigi valikut erinevate energiaallikate vahel ning tema energiavarustuse üldstruktuuri.
47 Mis puudutab Poola Vabariigi argumenti, mille kohaselt õigusakti eelnõu koostaja saaks selles sättes ette nähtud erimenetlusest kõrvale kalduda, teatades, et akti eesmärk ei ole mõjutada liikmesriigi valikut erinevate energiaallikate vahel, siis olgu öeldud, et vastu võetud akti õigusliku aluse põhjendatuse kontrolli raames on oluline element mitte üksnes akti eesmärk, vaid ka selle akti sisu.
48 Kõike eelnevalt esitatud arvestades tuleb analüüsida vaidlustatud otsuse õigusliku aluse valiku põhjendatust, arvestades selle otsuse eesmärki ja sisu.
49 Sissejuhatuseks olgu märgitud, et vaidlustatud akt on muidugi lahutamatult seotud direktiiviga 2003/87. Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb aga, et õigusakti õigusliku aluse valikul tuleb arvestada akti enda eesmärki ja sisu, mitte muude, teatavate sarnasustega liidu õigusaktide vastuvõtmisel kasutatud õiguslikku alust (10. jaanuari 2006. aasta kohtuotsus, komisjon vs. parlament ja nõukogu, C‑178/03, EU:C:2006:4, punkt 55). Nagu õigesti väidab Poola Vabariik, tuleb vaidlustatud otsuse õiguslikku alust analüüsida direktiivi 2003/87 õiguslikust alusest sõltumatult.
50 Vaidlustatud otsuse eesmärgiga seoses tuleb käsitleda põhjuseid, millega õigustati selle otsuse vastuvõtmist.
51 Nagu on märgitud komisjoni 2014. aasta ettepaneku seletuskirjas, iseloomustas kauplemissüsteemi kolmanda kauplemisperioodi alguses suur saastekvootide pakkumise ja nõudluse vaheline tasakaalustamatus, mida on nimetatud käesoleva kohtuotsuse punktides 17 ja 18.
52 Sellise tasakaalustamatuse tekkepõhjus on peamiselt lahknevus väga rangete eeskirjade alusel määratava enampakkumisele pandavate LHÜde pakkumise ning paindliku LHÜde nõudluse vahel, mida mõjutavad majandustsüklid, fossiilkütuste hinnad ja muud tegurid. Vähenenud nõudlusega kaasneb tavaliselt pakkumise suurenemine ELi CO2-turul, kuid enampakkumistel müüdavate LHÜde pakkumise kohta see praeguses regulatiivses raamistikus ei kehti.
53 Nagu on rõhutatud selles ettepanekus ja vaidlustatud otsuse põhjenduses 4, võib nii suure ülejäägi eksisteerimine ohustada innustavat mõju, mida toimiva kauplemissüsteemi rakendamine oli mõeldud avaldama, ja oluliselt vähendada selle süsteemi võimekust saavutada oma eesmärgid tema hilisemates etappides.
54 Sellega seoses on vaidlustatud otsuse põhjenduses 5 täpsustatud järgmist: „[e]t seda probleemi lahendada ja muuta [kauplemissüsteemi] pakkumise ja nõudluse tasakaalustamatusele vastupanuvõimelisemaks ning et võimaldada sel toimida korrastatud turul, tuleks 2018. aastal luua [stabiilsusreserv] […], mis peaks toimima alates 2019. aastast“.
55 Sama otsuse põhjenduses 8 on samuti rõhutatud, et stabiilsusreservi eesmärk on „vähendada struktuurse tasakaalu puudumist pakkumise ja nõudluse vahel“.
56 Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 22 märkis, võeti vaidlustatud otsus vastu ainult selle, 2012. aastal identifitseeritud „struktuurse tasakaalu puudumise“ küsimuse lahendamiseks.
57 Mis puudutab kõnesoleva otsuse sisu, siis olgu öeldud, et stabiilsusreserv on loodud kvantitatiivse mehhanismina, mille alusel enampakkumisele pandavate LHÜde (saastekvootide) mahtu kohandatakse automaatselt, lähtudes teatud hulgast kriteeriumidest, mida on kirjeldatud sama otsuse punktis 1.
58 Nagu nähtub selle otsuse artiklist 1, võib stabiilsusreserv tegutseda järgmiselt: kas blokeerida LHÜde turuletuleku või siis, kui pakkumine on liiga väike, vabastada teatava hulga reservi pandud LHÜsid. Stabiilsusreservi eesmärk on seega stabiliseerida LHÜde pakkumine turul, lisamata täiendavaid LHÜsid ega võtmata neid ka püsival viisil turult ära.
59 Vaidlustatud otsuse artikli 1 lõike 4 järgi toimub reservi arvamine või sealt väljastamine vastavalt arvandmetele, mis käsitlevad LHÜde turul pakkumise aastast taset, ja mille avaldab komisjon.
60 Selle otsuse eesmärgist ja sisust mõlemast ilmneb, et stabiilsusreserv loodi kui vahend, mis peaks esiteks korvama olemasolevat tasakaaluhälvet ja teiseks muutma kauplemissüsteemi vastupidavamaks mis tahes laialdase mõjuga sündmusele, mis võib LHÜde pakkumise ja nõudluse vahelist tasakaalu oluliselt mõjutada.
61 Sisuliselt on tegemist seadusandja ühekordse sekkumisega, et parandada ära kauplemissüsteemi struktuurne nõrkus, mis võinuks takistada seda süsteemi täitmast oma eesmärki anda vajalik investeerimisstiimul CO2-heitkoguste kulutõhusaks vähendamiseks ja olla kliimamuutustega võitlemisele kaasa aitava vähese CO2-heite suunalise innovatsiooni edasiviivaks jõuks.
62 Eespool esitatut arvesse võttes ei tulene vaidlustatud otsuse eesmärgi ja sisu analüüsist, et selle otsusega saavutada tahetud peamine tulemus oleks mõjutada oluliselt liikmesriigi valikut erinevate energiaallikate vahel ning tema energiavarustuse üldstruktuuri, mis muudaks vääraks ELTL artikli 192 lõike 1 valimise selle otsuse õiguslikuks aluseks, arvestades ELTL artikli 192 lõike 2 esimese lõigu punktist c tulenevat õiguslikku alust.
63 Mis puudutab Poola Vabariigi teist argumenti, mille kohaselt vaidlustatud otsuse peamine eesmärk on tegelikkuses LHÜde hinna tõstmise kaudu edendada liikmesriikide energiakasutuse struktuuri, siis olgu öeldud, et nagu nähtub nii direktiivi 2003/87 sätetest kui ka ülesehitusest, loodi kauplemissüsteem kvantitatiivse vahendina, mille raames väljastatakse ette kindlaks määratud hulk LHÜsid, et saavutada soovitud keskkonnaalane tulemus, mis selle direktiivi artikli 1 kohaselt on „vähendada tulemuslikult ja majanduslikult tõhusalt kasvuhoonegaaside heitkoguseid“. Samuti olgu toonitatud, et see süsteem ei sekku otse, et LHÜde hindu kehtestada, vaid hinna määravad eranditult turujõud, lähtudes eelkõige sellest, kuivõrd haruldased on LHÜd ning arvestades koostoimes samuti kauplemisvõimalusega tagatud paindlikkust. Sel viisil liidu tasandil loodud hinnasignaal on mõeldud mõjutama investorite tegevus- ja strateegiaotsuseid.
64 Tuleb siiski tõdeda, nagu väidavad kostjaks olevad institutsioonidki, et ühelt poolt ei mõjuta turu poolt määratud LHÜde hind kuidagi stabiilsusreservi toimimist, mis jääb selles küsimuses juba olemuslikult neutraalseks.
65 Teisalt, arvestades kõnesolevat süsteemi reguleerivaid üksikasjalikke eeskirju ja eelkõige asjaolu, et stabiilsusreserv võib kas blokeerida kvootide turulejõudmise või teatud osa neist vabastada, väljendub selle tõenäoline mõju heitkoguste hinna stabiliseerumises, mitte niivõrd nende hinna tõusus.
66 Tulenevalt asjaolust, et kauplemissüsteemis kättesaadavate LHÜde koguhulk väheneb vastavalt iga-aastasele lineaarsele vähendamistegurile, tuleneb süsteemi sisemisest loogikast siiski, et LHÜde hind tõuseb aja jooksul järk-järgult.
67 Järelikult, kuivõrd vaidlustatud otsusega parandatakse kauplemissüsteemi struktuurne nõrkus, panustab otsus sellesse, et süsteem annaks liidu tasandil CO2 hinnaga signaali, mis võimaldab süsteemil saavutada oma eesmärgid heitkoguste vähendamise osas ja toob loogiliselt kaasa LHÜde hinna tõusu tulevikus.
68 Tuleb siiski tõdeda, et need tagajärjed on vaidlustatud otsuse ja direktiivi 2003/87 vahelise tiheda seose üksnes kaudne tulem.
69 Seega, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 24 – kuivõrd stabiilsusreserv on loodud kauplemissüsteemi täiendava või parandavana, siis rajas liidu seadusandja põhjendatult vaidlustatud otsuse ELTL artikli 192 lõikele 1.
70 Neil asjaoludel ei ole tarvis analüüsida vaidlustatud otsuse väidetavat mõju Poola Vabariigi energiakasutuse struktuurile.
71 Eelnevalt esitatud kaalutlusi arvesse võttes tuleb hagi esimene väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Teine väide, et rikuti Euroopa Ülemkogu ELL artiklis 15 defineeritud pädevusi ja lojaalse koostöö põhimõtet
72 Poola Vabariik väidab sisuliselt, et Euroopa Ülemkogu 2014. aasta järeldustes kinnitati stabiilsusreservi jõustumise aastaks aasta 2021.
73 Kuna kostjast institutsioonid tõid selle kuupäeva, nagu nähtub vaidlustatud otsuse artikli 1 lõikest 1, kahe aasta võrra ettepoole, siis sekkusid need institutsioonid Poola väitel Euroopa Ülemkogu pädevusse ja seadsid küsimuse alla viimatinimetatu pädevuse määratleda liidu õigusaktide rakendamise poliitilised sihid, nagu see tuleneb ELL artiklist 15.
74 Poola Vabariik väidab, et stabiilsusreservi jõustumiskuupäeva muutmine rikub lisaks ka lojaalse koostöö põhimõtet, sest vaidlustatud otsuses sisaldub oluline element, mis on vastuolus Euroopa Ülemkogu järeldustega.
75 Kostjad ja menetlusse astujad vaidlevad nendele argumentidele vastu.
76 Hagi teine väide jaguneb kahte ossa, millest esimene käsitleb Euroopa Ülemkogul vastavalt ELL artiklile 15 oleva pädevuse rikkumist ja teine lojaalse koostöö põhimõtte rikkumist.
77 Väite esimeses osas tugineb liikmesriik sisuliselt Euroopa Ülemkogu 2014. aasta järelduste punkti 2.3 sõnasõnalisele tõlgendusele; selle punkti järgi on Euroopa Ülemkogu väidetavalt kehtestanud stabiilsusreservi jõustumise aastaks aasta 2021.
78 Selle kohta olgu täpsustatud, et nimetatud järelduste punktis 2.3 on öeldud järgmist: „selle eesmärgi saavutamise peamine [liidu] vahend on hästi toimiv ja reformitud heitkogustega kauplemise süsteem (HKS) koos instrumendiga turu stabiliseerimiseks kooskõlas komisjoni ettepanekuga; heitkoguste ülemmäära iga-aastane vähendamiskoefitsient on alates 2021. aastast 1,74% asemel 2,2%“.
79 Selle punkti enda sõnastusest ilmneb, et sõnaselge viide 2021. aastale ei puuduta mitte stabiilsusreservi rakendamise aastat, vaid aastat, mille seisuga muudetakse iga-aastast vähendamiskoefitsienti.
80 Niisugust järeldust kinnitab ka teiste keeleversioonide analüüs, milles on kaht lauset lahutava kirjavahemärgina kasutatud mitte semikoolonit, nagu prantsuskeelses versioonis, vaid punkti.
81 Seetõttu tuleb tõdeda, nagu väitsid ka kostjatest institutsioonid, et Euroopa Ülemkogu ei ole oma 2014. aasta järeldustes pannud sõnaselgelt paika stabiilsusreservi jõustumiskuupäeva.
82 Poola Vabariik tugineb oma argumendis muu hulgas asjaolule, et Euroopa Ülemkogu märkis ära, et kauplemissüsteemiga peab koos käima instrument turu stabiliseerimiseks „kooskõlas komisjoni ettepanekuga“, milles oli kuupäeval, mil Euroopa Ülemkogu niisugust seisukohta väljendas, ette nähtud, et stabiilsusreserv jõustub alates 2021. aastast.
83 Selle kohta olgu öeldud, et ELL artikli 15 lõikes 1 on Euroopa Ülemkogu ülesanded defineeritud nii: „Euroopa Ülemkogu annab liidule selle arenguks vajaliku tõuke ning määratleb selle üldised poliitilised sihid ja prioriteedid“. Samas sättes on täpsustatud, et „[ü]lemkogu ei toimi seadusandjana“.
84 Parlamendile ja nõukogule ELL artikli 14 lõikega 1 ja ELL artikli 16 lõikega 1 antud seadusandlik pädevus, mis kuulub ELL artikli 13 lõikes 2 sätestatud pädevuse andmise põhimõtete hulka ja laiemalt institutsioonidevahelise tasakaalu põhimõtte alla, mis on liidu institutsioonilisele struktuurile omane, tähendab aga, et seadusandliku akti sisu määravad üksnes need institutsioonid (vt komisjonile antud seadusandliku algatuse õiguse kohta 6. septembri 2017. aasta kohtuotsus Slovakkia ja Ungari vs. nõukogu, C‑643/15 ja C‑647/15, EU:C:2017:631, punkt 146).
85 Nagu kohtujurist aga oma ettepaneku punktis 33 märkis, tooks see, kui tõlgendada Euroopa Ülemkogu viidet komisjoni 2014. aasta ettepanekule kui ülemkogu korraldust rakendada stabiilsusreservi alles alates 2021. aastast, kaasa ühelt poolt parlamendi ja nõukogu rolli käsitamise üksnes ülemkogu järelduste rakendamisega piirnevana ja teisalt ülemkogule seadusandlikku valdkonda otsese sekkumise õigust andvana, mis rikub ELL artikli 13 lõikes 2 sätestatud pädevuse andmise põhimõtet.
86 Lisaks ei saa Euroopa Ülemkogu järelduste väidetav „poliitiline“ mõju parlamendi ja nõukogu seadusandlikule pädevusele anda alust vaidlustatud otsuse tühistamiseks Euroopa Kohtu poolt (vt selle kohta 6. septembri 2017. aasta kohtuotsus Slovakkia ja Ungari vs. nõukogu, C‑643/15 ja C‑647/15, EU:C:2017:631, punkt 145).
87 Seega tuleb teise väite esimene osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
88 Arvestades eespool esitatud järeldusi, tuleb ka teise väite teine osa kõrvale jätta.
89 Nagu tuleneb käesoleva kohtuotsuse punktist 85, viiks hagejast liikmesriigi toetatud tõlgendus selleni, et kahjustatakse parlamendi ja nõukogu seadusandlikku pädevust, et täita Euroopa Ülemkogu väljendatud poliitilist tahet.
90 Ent vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale toimub ELL artikli 13 lõike 2 kohane liidu institutsioonide omavaheline koostöö igale institutsioonile aluslepingutega antud pädevuse piire järgides. Järelikult ei saa sellest sättest tulenev kohustus kõnealuseid pädevusi muuta (vt selle kohta eelkõige 14. aprilli 2015. aasta kohtuotsus nõukogu vs. komisjon, C‑409/13, EU:C:2015:217, punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 6. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus nõukogu vs. komisjon, C‑73/14, EU:C:2015:663, punkt 84 ja seal viidatud kohtupraktika). Seega ei saa see koostöö mõnd liidu institutsiooni soodustades kahjustada mõne teise institutsiooni pädevuste teostamist.
91 Sellest tuleneb, et hagi teine väide tuleb tervikuna põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Kolmas väide, et on rikutud õiguskindluse põhimõtet ja õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet
92 Oma kolmanda väitega väidab Poola Vabariik sisuliselt, et kuupäev, mille seisuga stabiilsusreserv loodi, oli paika pandud õiguskindluse ja õiguspärase ootuse põhimõtteid rikkudes.
93 Esiteks väidab Poola Vabariik, et liidu seadusandja ei saanud kehtivalt muuta kauplemissüsteemi toimimise aluseid – eelkõige teatud kauplemisperioodil turul kättesaadavate saastekvootide arvu, kahjustamata sellega süsteemi ootuspärasust.
94 Nimetatud liikmesriigi väitel ei ole direktiivis 2003/87 kauplemisperioodide kehtestamine kantud mitte üksnes halduslikust eesmärgist, vaid see võimaldas eelkõige ettevõtjatel panna paika oma strateegia, nimelt võttes arvesse kindlaksmääratud perioodil kättesaadavate LHÜde hulka.
95 Teiseks väidab Poola Vabariik, et liidu poolt varem võetud kohustuste, eelkõige määruse nr 176/2014 ning komisjoni 2014. aasta ettepaneku alusel ei oleks ettevaatlik ja mõistlik ettevõtja ühelgi juhul saanud ette näha, et turul kättesaadavate LHÜde hulka piiratakse käimasoleva kauplemisperioodi viimastel aastatel drastiliselt.
96 Selle kohta märgib Poola Vabariik, et määruses nr 176/2014 oli ette nähtud, et 2019. ja 2020. aastal pannakse enampakkumisele 900 miljonit LHÜd, mis aastatel 2014 ja 2015 müügilt ära võeti.
97 Lisaks, selle määruse avaldamine paralleelselt komisjoni 2014. aasta ettepaneku avaldamisega, milles oli stabiilsusreservi jõustumisajana märgitud 2021. aasta, tekitas turuosalistes väidetavalt põhjendatud ootuse, et määruses paika pandud lahendustest peetakse kinni.
98 Poola Vabariik väidab eelkirjeldatud argumentide alusel, et turuosalistel oli õiguspärane ootus, et ajutiselt turult ära võetud LHÜd lastakse 2019. ja 2020. aastal uuesti turule ja nende tegevusplaanid rajanesid usaldusel, mis neil niisuguse uue turuletoomise suhtes oli.
99 Kostjast institutsioonid ja menetlusse astujad vaidlevad Poola Vabariigi argumentidele vastu.
100 Kolmanda väite üle otsustamiseks tuleb sedastada, et vastavalt Euroopa Kohtu praktikale nõuab õiguskindluse põhimõte, millest omakorda tuleneb õiguspärase ootuse kaitse põhimõte, muu hulgas, et õigusnormid oleks selged ja täpsed ning nende mõju ettenähtav iseäranis juhtudel, kui need võivad üksikisikutele ja ettevõtjatele kaasa tuua soovimatuid tagajärgi (20. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Global Starnet, C‑322/16, EU:C:2017:985, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika).
101 Olgu aga esmalt öeldud, et 6. oktoobril 2015 vastu võetud vaidlustatud otsuses on ette nähtud, et stabiilsusreserv tuleb luua 2018. aastal, et see saaks hakata toimima alles alates 1. jaanuarist 2019.
102 Seejärel on vaidlustatud otsuses selgelt ja täpselt kirjeldatud stabiilsusreservi toimimist, käsitledes üksikasjalikult LHÜde stabiilsusreservi lisamist ja sealt vabastamist puudutavaid tingimusi ja menetlusi.
103 Vaidlustatud otsuse artiklis 1 on ette nähtud, et esimesel reservi toimimise aastal lisatakse 1. jaanuarist kuni 1. septembrini reservi 8% ringluses olevate LHÜde koguarvust. Seejärel peaks läbi viidama igal aastal enampakkumisel müüdavate LHÜde arvu kohandamine.
104 Artikli 1 järgi arvatakse igal aastal alates aastast 2019 liikmesriikide poolt direktiivi 2003/87 artikli 10 lõike 2 kohaselt enampakkumisel müüdavate LHÜde koguarvust maha selline arv LHÜsid, mis vastab 12%-le ringluses olevate LHÜde koguarvust, ning need lisatakse reservi kõnealuse aasta 1. septembril algava 12-kuulise ajavahemiku jooksul, välja arvatud juhul, kui stabiilsusreservi lisatavate LHÜde arv oleks väiksem kui 100 miljonit. Samuti on artiklis 1 ette nähtud, et kui ringluses olevate LHÜde koguarv mis tahes aastal on väiksem kui 400 miljonit, vabastatakse stabiilsusreservist 100 miljonit LHÜd ja lisatakse need liikmesriikide poolt direktiivi 2003/87 artikli 10 lõike 2 kohaselt enampakkumisel müüdavate LHÜde arvule.
105 Komisjon avaldab ringluses olevate LHÜde koguarvu, tuginedes vaidlustatud otsuse artikli 1 lõikes 4 sätestatud kriteeriumidele.
106 Kõnesoleva otsuse artikliga 3 on pandud komisjonile kohustus jälgida stabiilsusreservi rakendamist ja selle võimalikku mõju konkurentsivõimele ning vaadata regulaarselt üle reservi toimimine.
107 Viimaseks on ette nähtud, et 900 miljonit LHÜd, mis on maha arvatud ajavahemikul 2014–2016 enampakkumisel müüdavate LHÜde arvust, nagu on sätestatud määruses nr 176/2014, ei lisata 2019. ja 2020. aastal enampakkumisel müüdavate LHÜde arvule, vaid need lisatakse reservi, et mitte seda ohtu stabiilsusreservi eesmärki.
108 Seega on vaidlustatud otsuses ette nähtud objektiivne ja läbipaistev õiguslik kord, mis võimaldab huvitatud isikutel saada täpset teavet, ja selles on ette nähtud piisavalt pikk üleminekuaeg, et võimaldada ettevõtjatel kehtestatud uue süsteemiga tutvuda.
109 Neil asjaoludel tuleb tõdeda, et Poola Vabariik ei ole suutnud tõendada, et vaidlustatud otsusega oleks kuidagi rikutud õiguskindluse põhimõtet.
110 Mis puudutab õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele tuginemist, siis tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et seda võib teha iga ettevõtja, kelles mõni institutsioon on tekitanud õigustatud ootusi. Kohtupraktika mõttes on selliseid ootusi tekitada võivaks kinnituseks – olenemata nende andmise vormist – täpne, tingimusteta ja ühtelangev teave, mis pärineb volitatud ja usaldusväärsetest allikatest (14. märtsi 2013. aasta kohtuotsus Agrargenossenschaft Neuzelle, C‑545/11, EU:C:2013:169, punktid 24 ja 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
111 Kui ettevaatlik ja mõistlik ettevõtja on aga võimeline ette nägema, et võetakse liidu meede, mis võib tema huve puudutada, ei saa ta selle meetme võtmise korral tugineda õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele (14. märtsi 2013. aasta kohtuotsus Agrargenossenschaft Neuzelle, C‑545/11, EU:C:2013:169, punkt 26).
112 Mis lisaks puudutab õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele tuginemist seoses liidu seadusandja tegevusega, siis olgu meenutatud, et Euroopa Kohus on tunnustanud liidu seadusandja ulatusliku kaalutlusõiguse olemasolu viimasele antud pädevuse rakendamisel, kui tema tegevus eeldab poliitilisi, majanduslikke ja sotsiaalseid valikuid ning kui tal tuleb anda keerulisi arvamusi ja hinnanguid (16. detsembri 2008. aasta kohtuotsus Arcelor Atlantique et Lorraine jt, C‑127/07, EU:C:2008:728, punkt 57).
113 Kõnesoleval juhtumil tuleb tõdeda, et kauplemissüsteemis osalevatele ettevõtjatele ei antud mingeid kinnitusi, mis oleksid õigustanud, et viimastel tekib õigustatud ootus, et LHÜde arvu ei muudeta kauplemisperioodide käigus.
114 Nagu on välja toonud kostjatest institutsioonid, on kõigepealt mitmes direktiivi 2003/87 sättes sõnaselgelt ette nähtud, et kauplemissüsteemi puudutavaid norme võib olla tarvis kohandada.
115 Direktiivi põhjenduses 22 on muu hulgas öeldud, et „direktiiv tuleks asjaomaseid arenguid silmas pidades uuesti läbi vaadata, et võtta arvesse direktiivi rakendamisel saadud kogemusi“.
116 Uuesti läbivaatamise klauslis, mis on ette nähtud selle direktiivi artikli 9 kolmandas lõigus, on ette nähtud, et „komisjon vaatab […] lineaarse teguri läbi ning vajaduse korral esitab Euroopa Parlamendile ja nõukogule ettepaneku alates 2020. aastast, eesmärgiga võtta otsus vastu 2025. aastaks“.
117 Sama direktiivi artiklis 29 on sõnaselgelt nimetatud turu mittenõuetekohase toimimise juhtumit, mille komisjon tuvastab parlamendile ja nõukogule edastatud aruande raames, mis võib vajaduse korral sisaldada olukorra parandamise ettepanekuid.
118 Olgu tõdetud, et ükski neist sätetest ei piira liidu seadusandja õigust sekkuda kauplemisperioodide kestel.
119 Direktiivi 2003/87 eri muudatused näitavad, et nii seadusandlike kui ka muude aktidega, mida Poola Vabariik ei ole vaidlustanud, on kauplemisperioodide jooksul korduvalt muudetud LHÜde kättesaadavust.
120 Näiteks võib tuua direktiivi 2009/29 artikli 1 lõike 9, millega muudeti direktiivi 2003/87 artiklit 9 ja mille kohaselt igal aastal eraldatavat ühenduse saastekvootide üldkogust vähendatakse lineaarselt „alates ajavahemiku 2008–2012 keskelt“.
121 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta otsuses nr 1359/2013/EL, millega muudetakse direktiivi 2003/87 kasvuhoonegaaside saastekvootide enampakkumiste ajastamist käsitlevate sätete täpsustamiseks(ELT 2013, L 343, lk 1), on artiklis 1, millega muudetakse direktiivi 2003/87 artikli 10 lõiget 4, sätestatud, et „[k]ui hindamisest nähtub, et eri tööstusharudes kasvuhoonegaaside heite ülekandumise olulise ohuga kokku puutuvatele sektoritele või alasektoritele eeldatavasti märkimisväärset mõju ei avaldu, võib komisjon erandjuhtudel kohandada ajakava artikli 13 lõikes 1 osutatud ajavahemikus alates 1. jaanuarist 2013, et tagada turu nõuetekohane toimimine“.
122 Viimaseks oli komisjon määruse nr 176/2014 artiklis 1 ette näinud, et ajavahemikus 2014–2016 teataval aastal enampakkumisel müüdavate saastekvootide mahtu vähendatakse.
123 Seega, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 42 märgib, ei antud ei direktiivi 2003/87 ega seda muutnud direktiivi 2009/29 vastuvõtmisel mingit tagatist, et esialgu kirjeldatud kauplemissüsteemi toimimine jääb muutumatuks või et seda saab muuta alles iga kauplemisperioodi lõpus.
124 Niisugusele järeldusele tuleb jõuda ka kauplemissüsteemile omaseid jooni arvestades.
125 Esmalt, nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 112, on kauplemissüsteem keeruline süsteem, milliste raames Euroopa Kohus on tunnustanud liidu seadusandja pädevust kasutada astmelist lähenemist ja toimida juba omandatud kogemuse alusel, kui seadusandja on kohustatud niisuguse keerulise süsteemi ümber struktureerima (vt selle kohta 16. detsembri 2008. aasta kohtuotsus Arcelor Atlantique et Lorraine jt, C‑127/07, EU:C:2008:728, punkt 57).
126 Järgmiseks olgu rõhutatud, et nagu väitsid ka kostjatest institutsioonid, on kauplemissüsteem liidu kliimapoliitika peamise instrumendina püsiv ega ole ajas piiratud ning toob tagajärgi kaasa ka väljaspool kauplemisperioodide piire ja kõigil kauplemisperioodidel tervikuna.
127 Kauplemisperioodid, mis on kehtestatud, et kohandada kauplemissüsteemi asjasse puutuvates rahvusvahelistes instrumentides ette nähtud tähtaegadega, ei või takistada seadusandjat muutmast seda instrumenti, kui ilmneb, et sellega ei ole enam võimalik saavutada eesmärke, mille taotlemiseks ta oli kehtestatud.
128 Direktiivi 2003/87 tõlgendusele, mille kohaselt seadusandja võib kauplemissüsteemi käsitlevaid eeskirju kohandada ainult kauplemisperioodi lõpul, ei leidu mingit alust direktiivist 2003/87; ka on see vastuolus Euroopa Kohtu praktikaga, mis käsitleb kauplemissüsteemi.
129 Viimaseks, et vastata argumentidele, mille Poola Vabariik esitas ja mis on kokku võetud käesoleva kohtuotsuse punktides 94–96, siis tuleb meenutada, et komisjoni 2014. aasta ettepanek on ettevalmistav akt, mida juba tema olemusest tulenevalt ei saa käsitada lõplikuna. Niisugune akt ei saa tekitada õigustatud ootust, sest arvestades liidu seadusandliku menetluse laadi, võib eeldada, et esialgset ettepanekut selle menetluse käigus muudetakse. Järelikult ei saa selline ettepanek anda täpseid ja tingimusteta kinnitusi käesoleva kohtuotsuse punktis 110 viidatud kohtupraktika mõttes.
130 Mis puudutab Poola Vabariigi argumente, mis käsitlevad kohustusi, mille liit on määruse nr 176/2014 kohaselt võtnud, siis olgu toonitatud, et see määrus võeti vastu komisjonil kõnesolevas valdkonnas oleva rakenduspädevuse raames ja seda ei saa tõlgendada tagatisena, et ükski seadusandlik algatus ei muuda nimetatud määruse sisu vananenuks.
131 Pealegi tuleneb nii komisjoni 2014. aasta ettepanekust kui ka määrusest nr 176/2014 selgelt, et institutsioonid olid mures kauplemissüsteemi iseloomustava endeemilise tasakaalutuse pärast ja kavandasid sobivate meetmete võtmist.
132 Sellega seoses on määruse nr 176/2014 põhjenduses 3 muu hulgas märgitud, et „[t]uleks arvesse võtta erakorralisi muutusi saastekvootide pakkumise ja nende järele valitseva nõudluse tasakaalu mõjutavates tegurites“.
133 Komisjoni 2014. aasta ettepanekule on lisatud mõjuhinnang, mis kirjeldab kauplemissüsteemi struktuurset tasakaalutust ja kus on ära märgitud, et tuleks võtta vastavad regulatiivsed meetmed. Mõjuhinnangus on analüüsitud mitut eri varianti, millest mõnes on mainitud stabiilsusreservi jõustumiskuupäevana varasemat aega kui 2021. aasta.
134 Lisaks oli avalikkusele hiljemalt ajaks, mil avaldati aruanne CO2-turu olukorra kohta 2012. aastal, teada kauplemissüsteemi toimimise oluline puudujääk, mis seondus süsteemi võimekusega anda hinnasignaal. See aruanne pakkus tuvastatud probleemide lahendamiseks välja kaht tüüpi meetmed: esiteks lühiajalises perspektiivis enampakkumiste ajakava uuesti ülevaatamise, ja teiseks struktuursete meetmete võtmise – variant, mille all oli kirjeldatud kuut valikuvõimalust, sealhulgas teatava hulga LHÜde alalist tagasivõtmist turult kauplemissüsteemi kolmanda kauplemisperioodi kestel.
135 Eelkäsitletut arvestades tuleb tõdeda, et ettevaatlik ja mõistlik ettevõtja ei võinud eeldada, et kõnealune õiguslik raamistik jääb muutumatuks ning et asjasse puutuvad institutsioonid ei võta ühtegi meedet, et korvata kauplemissüsteemi enne 2020. aastat iseloomustavat struktuurset puudujääki.
136 Neil asjaoludel tuleb hagi kolmas väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Neljas ja viies väide
137 Neljanda väitega väidab Poola Vabariik, et vaidlustatud otsusega rikutakse proportsionaalsuse põhimõtet, sest selles ette nähtud meetmed ei vasta vajalikkuse kriteeriumile ja näevad kauplemissüsteemis osalevatele ettevõtjatele ette ülemäära suure koormuse.
138 Stabiilsusreservi kehtestamine ei ole väidetavalt vältimatu meede, et saavutada eesmärk vähendada heitkoguseid 2020. aastaks 20% võrra, nagu näevad ette liidu võetud rahvusvahelised kohustused.
139 Liikmesriik väidab, et kauplemissüsteemi raames ette nähtud heitkoguste vähendamise tase pandi paika, määrates kindlaks LHÜde kogumaht ajavahemikul 2013–2020. Sellest tuleneb, et selleks ajavahemikuks antud LHÜde turult tagasivõtmine sunnib liitu ja tema liikmesriike saavutama suuremas mahus vähendamise eesmärgi kui need, mis on käesoleval hetkel välja kuulutatud rahvusvahelisel tasandil ÜRO kliimamuutuste raamkonventsiooni Kyoto protokolli teise kohustuste perioodi raames.
140 Sellest järeldub väidetavalt, et vaidlustatud otsus ei vasta vajalikkuse kriteeriumile.
141 Ka on vaidlustatud otsus Poola Vabariigi väitel ebaproportsionaalne, sest sellega kehtestatakse ettevõtjatele koormus, mis ei ole vältimatu, et saavutada liidu kinnitatud 20% vähendamise eesmärk vastavalt liidu rahvusvahelistele kohustustele.
142 Viienda väitega toob Poola Vabariik esile, et vaidlustatud otsuse mõju ei ole nõuetekohaselt analüüsitud.
143 Esiteks väidab kõnesolev liikmesriik, et komisjoni 2014. aasta ettepanekule lisatud mõjuhinnang oli ebapiisav, mis puudutab vaidlustatud otsuse mõju liikmesriikidele ja saastekvootide turule. Nimetatud liikmesriik väidab, et kõnealuses analüüsis on arvukalt lünki põhimõttelistes küsimustes, nagu vaidlustatud otsuse mõju tööturule, ettevõtjate konkurentsivõimele ja ühiskonna elatustasemele.
144 Teiseks väidab Poola Vabariik, et vaidlustatud otsuse vastuvõtmisele eelnenud läbirääkimiste käigus tehtud hindamisi ei avalikustatud ja et nende suhtes ei toimunud konsulteerimist avalikkusega.
145 Kolmandaks väidab Poola Vabariik, et kuna kostjatest institutsioonid muutsid oluliselt komisjoni 2014. aasta ettepanekut, olemata enne teinud muudatuste sobivat ja täielikku analüüsi, siis rikkusid need institutsioonid neil lasuvat kohustust seda mõju nõuetekohaselt analüüsida.
146 Kostjast institutsioonid ja menetlusse astujad vaidlevad Poola Vabariigi neljanda ja viienda väite põhjendamiseks esitatud argumentidele vastu.
147 Poola Vabariik väidab oma neljanda väitega sisuliselt, et vaidlustatud otsus rikub proportsionaalsuse põhimõtet, sest selle tagajärjel täidetakse heitkoguste vähendamise eesmärk suuremas mahus, kui on ette nähtud liidule siduvates rahvusvahelistes kohustustes ja direktiivis 2003/87.
148 Viienda väitega heidab nimetatud liikmesriik esiteks ette komisjonile, et ta viis läbi subjektiivse ja ebatäieliku mõjuanalüüsi, ning teiseks parlamendile ja nõukogule, et nad ei analüüsinud omakorda nende meetmete tagajärgi, mida nad valmistusid võtma ja mis erinesid ettepanekutest, mille mõju oli analüüsinud komisjon. Samuti heidab Poola Vabariik parlamendile ja nõukogule ette, et viimased ei korraldanud seadusandliku menetluse käigus avalikkusele avatud konsultatsioone.
149 Neid kaht väidet tuleb käsitleda koos.
150 Sissejuhatavalt tuleb rõhutada, et sellises arenevas ja keerulises tehnilises valdkonnas, millega on tegemist põhikohtuasjas, on liidu seadusandjal võetavate meetmete laadi ja ulatuse kindlaksmääramisel ulatuslik kaalutlusõigus, seda eeskätt äärmiselt keeruliste teaduslike ja tehniliste faktiliste asjaolude hindamisel, ning liidu kohtu kontroll peab piirduma hinnanguga sellele, kas esinevad ilmsed kaalutlusvead või võimu kuritarvitamine või kas seadusandja on oma kaalutlusõiguse piire ilmselgelt ületanud. Niisuguses kontekstis ei saa liidu kohus asendada oma hinnanguga teaduslikele ja tehnilistele asjaoludele hinnangut, mille on andnud seadusandja, kellele on aluslepinguga see ülesanne antud (8. juuli 2010. aasta kohtuotsus Afton Chemical, C‑343/09, EU:C:2010:419, punkt 28).
151 Liidu seadusandja ulatuslik kaalutlusõigus, mille teostamise üle tehtav kohtulik kontroll on piiratud, ei kehti mitte ainult vastuvõetavate sätete laadi ja ulatuse suhtes, vaid teataval määral ka alusandmete tuvastamise suhtes (7. septembri 2006. aasta kohtuotsus Hispaania vs. nõukogu, C‑310/04, EU:C:2006:521, punkt 121, ja 8. juuli 2010. aasta kohtuotsus Afton Chemical, C‑343/09, EU:C:2010:419, punkt 33).
152 Siiski nõuab niisugune kohtulik kontroll vaatamata selle piiratusele, et liidu institutsioonid kui asjaomase akti autorid suudaksid Euroopa Kohtus tõendada, et kõnealune akt on vastu võetud neile kuuluva kaalutlusõiguse teostamise raames, mis eeldab kõigi nende elementide ja asjaolude arvessevõtmist, mis on kõnealuse akti reguleerimiseseme valdkonnas asjakohased (7. septembri 2006. aasta kohtuotsus Hispaania vs. nõukogu, C‑310/04, EU:C:2006:521, punkt 122, ja 8. juuli 2010. aasta kohtuotsus Afton Chemical, C‑343/09, EU:C:2010:419, punkt 34).
153 Sellest tulenevalt peavad institutsioonid olema igal juhul võimelised esitama selgelt ja ühemõtteliselt need alusandmed, mida pidi kõnealuses aktis sisalduvate vaidlustatud meetmete võtmisel arvesse võtma ja millest sõltus nende kaalutlusõiguse teostamine (7. septembri 2006. aasta kohtuotsus Hispaania vs. nõukogu, C‑310/04, EU:C:2006:521, punkt 123).
154 Selle kohta olgu öeldud, et aruanne CO2-turu olukorra kohta 2012. aastal oli esimene alus, mis võimaldas mõista saastekvootide ülejäägi probleemi kauplemissüsteemis ja kus analüüsiti võimalikke regulatiivseid vastumeetmeid. Sellele analüüsile järgnes 2014. aasta jaanuaris mõjuhinnang, mis oli komisjoni 2014. aasta ettepanekule lisatud.
155 Vastupidi Poola Vabariigi väidetule ilmneb mõjuhinnangust, et komisjon käsitles selle punktis 6 üksikasjalikult eri variante kauplemissüsteemi iseloomustava tasakaaluhälbe ohjeldamiseks ning alavariante, mis kujutasid endast nende variantide eri aspekte.
156 Lisaks olgu märgitud, et mis puudutab eelkõige stabiilsusreservi loomist ettenägevat varianti, siis käsitles komisjon mõjuhinnangu punktis 7.1.3 erinevaid võimalikke olukordi, milles olid ette nähtud reservi toimimahakkamise erinevad kuupäevad, samas kui saastekvootide ringlusselaskmise erinevate künniste määratlemist käsitlevad kriteeriumid või nende reservi paigutamise kriteeriumid leidsid käsitlemist selle mõjuhinnangu punktides 6.2.3.2 ja 7.1.
157 Lisaks nähtub sellest analüüsist samuti, et komisjon käsitles üksikasjalikult tervet rida majanduslikke ja ühiskondlikke aspekte, mis seondusid erinevate käsitletud tegevusvariantidega.
158 Nii on sama mõjuhinnangu punktis 7.2.3 ära toodud järeldused stabiilsusreservi mõju kohta saastekvootide hinna kujunemisele. Mõjuhinnangu punktides 7.3 ja 7.4 sisalduvad enampakkumisele paneku ja konkurentsivõimega seotud järeldused. Mõjuhinnangu punktis 7.4.2 on täpsemalt käsitletud potentsiaalset kaudset mõju elektrihinna kujunemisele, samas kui punktis 7.5 on käsitletud mõju ühiskonnale ja tööturule. Viimaseks on sama hinnangu punktis 7.6 hinnatud keskkonnamõju.
159 Olgu ka meenutatud, et Euroopa Kohus on otsustanud, et mõjuhinnang ei ole siduv ei parlamendile ega nõukogule (8. juuli 2010. aasta kohtuotsus Afton Chemical, C‑343/09, EU:C:2010:419, punkt 57).
160 Euroopa Kohtule esitatud toimikust nähtub, et seadusandja võttis arvesse ka muid kaalutlusi, mis tulid ilmsiks vaidlustatud otsuse vastuvõtmisele eelnevate läbirääkimiste käigus.
161 Muu hulgas korraldas komisjon nõukogus ja parlamendis toimunud debati jaoks teabe andmiseks 25. juunil 2014 ekspertide koosoleku, millel käsitleti kavandatud meetmete toimet turule ja stabiilsusreservi toimimisele. Selle reservi küsimustes peetud debatt, kus tulid kokku ettevõtjad ja riiklikud eksperdid, toimus 8. septembril 2014. Sama aasta 5. novembril korraldas parlament stabiilsusreservile pühendatud seminari, mis oli avalikkusele avatud ja mille raames ta tegi muu hulgas täiendava analüüsi stabiilsusreservi jõustumise kuupäeva küsimuses.
162 Veel nähtub Euroopa Kohtule esitatud toimikust, et nõukogus toimunud koosolekutel esitas mitu delegatsiooni omapoolse mõjuhinnangu eri variantide kohta, seda just „keskkonnagrupi“ koosolekutel. Nii rajanes otsuse eelnõu arutelu faktilisel baasil, millele tuginesid nende koosolekute käigus oma seisukoha kujundamiseks kõik liikmesriigid.
163 Eelöeldust tuleneb, et parlament ja nõukogu võtsid seadusandliku menetluse käigus tegelikkuses oma kaalutlusõigust teostades arvesse kättesaadavat teaduslikku teavet.
164 Nagu kostjatest institutsioonid toonitasid, oli teatav osa liidu institutsioonide koosolekutest ja seminaridest, mis käsitlesid stabiilsusreservi, avalikud, või siis vähemasti avalikustati nende sisu. Lisaks toimusid komisjoni ettepaneku väljatöötamise käigus ka avalikud konsultatsioonid.
165 Igal juhul, nagu nõukogu ja parlament on õigesti märkinud, tuleb täpsustada, et tõik, et teatavad konsultatsioonid ei olnud avalikud, ei sea küsimuse alla vaidlustatud otsuse sisu, sest seadusandja ei ole kohustatud jätma tähelepanuta asjaolusid, mis on ära toodud niisugustes dokumentides või mida on käsitletud niisugustel koosolekutel, mis ei ole avalikud.
166 Veelgi enam, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 54 välja tõi, ei saa parlamendile, nõukogule ega komisjonile ette heita, et nad ei arvestanud Poola Vabariigi väidetavalt erilist olukorda söeturgu puudutavas osas.
167 Nimelt tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, et liidu seadusandja ei ole kohustatud arvesse võtma ühe riigi erilist olukorda, kui liidu akt evib mõju kõigis liikmesriikides ja kui see eeldab, et tagatakse tasakaal erinevate esil olevate huvide vahel, võttes arvesse aktiga taotletavaid eesmärke. Seega ei saa seda, kui tasakaalu saavutamiseks ei võeta arvesse mitte ainult ühe liikmesriigi erilist olukorda, vaid kõikides liidu liikmesriikides valitsevat olukorda, pidada proportsionaalsuse põhimõttega vastuolus olevaks (vt analoogia alusel 18. juuni 2015. aasta kohtuotsus Eesti vs. parlament ja nõukogu C‑508/13, EU:C:2015:403, punkt 39).
168 Eelöeldust järeldub, et seadusandjale oli käesoleva kohtuotsuse punktides 152 ja 153 viidatud kohtupraktika tähenduses teada piisavalt asjaolusid, et teha valikud, mis ilmnevad vaidlustatud otsusest.
169 Mis konkreetsemalt puudutab neljandat väidet, mis käsitleb proportsionaalsuse põhimõtte rikkumist, siis olgu meenutatud, et see põhimõte kuulub liidu õiguse üldpõhimõtete hulka ning selle kohaselt on nõutav, et liidu õigusnormidega rakendatavad meetmed oleksid vastava õigusaktiga taotletavate õiguspäraste eesmärkide saavutamiseks sobivad ega läheks kaugemale sellest, mis on nende saavutamiseks vajalik (17. oktoobri 2013. aasta kohtuotsus Billerud Karlsborg ja Billerud Skärblacka, C‑203/12, EU:C:2013:664, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika).
170 Euroopa Kohus täpsustas kohtuliku kontrolli ja selle tingimuste kohta samuti, nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 150, et tuleb tunnustada liidu seadusandja ulatuslikku kaalutlusõigust valdkonnas, mis eeldab poliitilisi, majanduslikke ja sotsiaalseid valikuid ning mille raames ta peab andma keerulisi hinnanguid. Seega ei saa Euroopa Kohus sellise pädevuse teostamise kohtulikul kontrollimisel asendada liidu seadusandja hinnangut enda hinnanguga. Samuti saaks ta seadusandja normatiivset valikut kritiseerida vaid siis, kui see tunduks ilmselgelt väär või kui sellest tulenevad ebasoodsad tagajärjed teatavate ettevõtjate jaoks on ebaproportsionaalsed eelistega, mis sellel teisest küljest on (17. oktoobri 2013. aasta kohtuotsus Billerud Karlsborg ja Billerud Skärblacka, C‑203/12, EU:C:2013:664, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika).
171 Nagu on aga märgitud hagi esimest väidet hinnates, on vaidlustatud otsuse eesmärk tagada kauplemissüsteemi nõuetekohane toimimine ja edendada direktiivi 2003/87 võimalust saavutada tema eesmärgid alates stabiilsusreservi jõustumisest ja ilma ajaliste piiranguteta.
172 Seda eesmärki arvestades ja võttes arvesse andmeid, mis oli puudutatud institutsioonidele meetmete võtmise ajal teada, ei saa vastuvõetud akti sisu kehtivalt vaidlustada.
173 Aruandes CO2-turu olukorra kohta 2012. aastal oli välja toodud kauplemissüsteemi struktuurne tasakaaluhälve, mis muutis vajalikuks seadusandliku sekkumise, et taastada süsteemi nõuetekohane toimimine. Et tasakaalutusele lõpp teha, oli tingimata tarvis vähendada LHÜde arvu. Nagu on aga märgitud vaidlustatud otsuse põhjenduses 4, muudab lineaarse teguri muutmine üksnes vähehaaval lubatud heitkoguste ülempiiri, nii et CO2‑turg oleks pidanud toimima veel üle kümne aasta nii, et sellel oleks umbes 2 miljardi suurune LHÜde ülejääk.
174 Stabiilsusreservi loomine, kuhu üleliigsed LHÜd ajutiselt paigutatakse, oli seega sobiv lahendus LHÜde arvu vähendamiseks, ilma neid likvideerimata. Niisugune lahendus võimaldas ka ühelt poolt võtta arvesse hüpoteesi, et süsteemi tasakaalu seaks ohtu mitte LHÜde ülejääk, vaid defitsiit, sest oli ette nähtud, et reservist lastaks sel juhul turule kvoodid, mis olid sinna ajutiselt pandud, ja teiselt poolt võimaldas see muuta kauplemissüsteemi vastupidavamaks mis tahes laialdase mõjuga sündmusele, mis võis LHÜde pakkumise ja nõudluse vahelist tasakaalu oluliselt mõjutada.
175 Vaidlustatud otsuses ette nähtud mehhanism tundub seega olevat sobiv, et saavutada eesmärk vähendada LHÜde turul kõikumisi, ilma et sellega mindaks kaugemale, kui on eesmärgi saavutamiseks vajalik.
176 Nii ei tundu liidu seadusandja normatiivne valik ilmselgelt väär käesoleva kohtuotsuse punktis 170 viidatud kohtupraktika mõttes.
177 Lõpuks ei ole Poola Vabariik tõendanud, et sellest valikust tulenevad ebasoodsad tagajärjed oleksid ebaproportsionaalsed võrreldes eelistega, arvestades eriti otsese seose puudumist stabiilsusreservi ja LHde hinna määramise vahel ja teiseks tõika, et LHÜde hinna stabiliseerimine kuulub ilmselgelt vaidlustatud otsuse eesmärkide hulka.
178 Eespool esitatud kaalutlusi arvesse võttes tuleb ka neljas ja viies väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata ning seega jätta hagi tervikuna rahuldamata.
179 Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 138 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna parlament ja nõukogu on nõudnud kohtukulude väljamõistmist Poola Vabariigilt, kes on kohtuvaidluse kaotanud, siis tuleb nimetatud kahe institutsiooni kohtukulud mõista välja Poola Vabariigilt.
180 Lisaks kannavad Taani Kuningriik, Saksamaa Liitvabariik, Hispaania Kuningriik, Prantsuse Vabariik, Rootsi Kuningriik ja Euroopa Komisjon menetlusse astujatena oma kohtukulud vastavalt kodukorra artikli 140 lõikele 1 ise.
2. Mõista Euroopa Parlamendi ja Euroopa Liidu Nõukogu kohtukulud välja Poola Vabariigilt.
3. Jätta Taani Kuningriigi, Saksamaa Liitvabariigi, Hispaania Kuningriigi, Prantsuse Vabariigi, Rootsi Kuningriigi ja Euroopa Komisjoni kohtukulud nende endi kanda.

matches: Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus kohus Kohus Kohus Kohus