Viisa andmise otsustamisel kooskõlastuse andmise kord ja tähtajad ning viisa andmise kooskõlastamiseks ja Euroopa Liidu ühtses viisainfosüsteemis andmete töötlemiseks pädevad asutused – Riigi Teataja
Viisa andmise otsustamisel kooskõlastuse andmise kord ja tähtajad ning viisa andmise kooskõlastamiseks ja Euroopa Liidu ühtses viisainfosüsteemis andmete töötlemiseks pädevad asutused
Viisa andmise otsustamisel kooskõlastuse andmise kord ja tähtajad ning viisa andmise kooskõlastamiseks ja Euroopa Liidu ühtses viisainfosüsteemis andmete töötlemiseks pädevad asutused - sisukord
§ 2 Viisa kooskõlastamiseks esitamine
§ 3 Kooskõlastuse andmine ja selle tähtaeg
§ 4 Pädevad asutused ja pädevust omavate ametnike määramine
RT I, 14.01.2017, 9
Vastu võetud 04.12.2015 nr 69
Määrus kehtestatakse välismaalaste seaduse § 101 lõike 1 punktide 3 ja 8, lõike 3 punkti 2 ja lõike 4 alusel.
1) viisa andmise otsustamisel kooskõlastuse andmise kord ja tähtajad;
2) viisa andmise kooskõlastamiseks pädevate asutuste loetelu;
3) Schengeni konventsiooni liikmesriigi pädeva asutuse antud ühtse viisa alase teabevahetuse korraldamiseks pädevate asutuste loetelu;
4) Euroopa Liidu ühtses viisainfosüsteemis (VIS) andmete töötlemiseks pädevate asutuste loetelu.
§ 2. Viisa kooskõlastamiseks esitamine
(1) Konsulaarametnik kooskõlastab viisa andmise käesoleva määruse § 4 lõikes 1 nimetatud Siseministeeriumi valitsemisala asutusega (edaspidi Siseministeeriumi valitsemisala asutus).
(11) Juhul, kui viisat taotletakse välismaalaste seaduse § 911 alusel, kooskõlastab Politsei- ja Piirivalveamet viisa andmise Kaitsepolitseiametiga.
(12) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud kooskõlastamise nõue ei kohaldu, kui pikaajaline viisa antakse tähtajalise elamisloa kehtivusaja lõppemisest tuleneva Eestis viibimise õiguse vormistamise tulemusena välismaalaste seaduse § 991 alusel.
(2) Viisa andmine esitatakse kooskõlastamiseks koos kõigi andmetega, mis välismaalane on viisa taotlemiseks esitanud, ja muu asjassepuutuva teabega.
(3) Viisa andmine esitatakse uuesti kooskõlastamiseks, kui viisa taotleja esitab enne viisa väljastamist lisaandmeid, parandab varem esitatud andmeid või konsulaarametnik või Politsei- ja Piirivalveamet muudab viisa taotleja kohta varem viisaregistrisse kantud andmeid.
(4) Viisa andmine esitatakse kooskõlastamiseks elektrooniliselt viisaregistri kaudu.
(5) Konsulaarametnik või Politsei- ja Piirivalveamet kooskõlastab viisa andmise Schengeni konventsiooni liikmesriikidega Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EÜ) nr 810/2009, millega kehtestatakse ühenduse viisaeeskiri (viisaeeskiri) (ELT L 243, 15.09.2009, lk 1–58) (edaspidi viisaeeskiri), ja teistes Euroopa Liidu õigusaktides sätestatud korras.
§ 3. Kooskõlastuse andmine ja selle tähtaeg
(2) Siseministeeriumi valitsemisala asutus kontrollib viisa taotleja andmeid andmekogudest, millele asutusel on juurdepääs, võttes arvesesse talle muid teadaolevaid asjaolusid.
(3) Siseministeeriumi valitsemisala asutus kooskõlastab viisa andmise või jätab viisa andmise kooskõlastamata kolme tööpäeva jooksul selle kooskõlastamiseks esitamise päevast arvates.
(4) Erandjuhul võib Siseministeeriumi valitsemisala asutus üks kord pikendada käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud tähtaega kuni seitsme kalendripäevani viisa andmise kooskõlastamiseks esitamise päevast arvates, välja arvatud viisaeeskirjas sätestatud juhtudel.
(5) Piiripunktis erandina viisa andmise ning Eesti Vabariigile siduva lühiajaliste viisade väljastamise lihtsustamise lepingu alusel viisa andmise kooskõlastab Siseministeeriumi valitsemisala asutus vajaduse korral ühe tööpäeva jooksul.
(7) Kooskõlastus või mittekooskõlastus esitatakse elektrooniliselt viisaregistri kaudu.
(8) Mittekooskõlastus esitatakse koos välismaalaste seaduse § 65 lõikes 2 või viisaeeskirjas sätestatud viisa andmisest keeldumise alusega.
(9) Siseministeeriumi valitsemisala asutus kirjendab kõik viisa andmise kooskõlastamisel asutuse süsteemis tehtavad tegevused kasutajapõhiselt.
(10) Siseministeeriumi valitsemisala asutus salvestab erandjuhul viisaregistrilt saadud kooskõlastamise päringust ainult viisataotluse numbri ning viisa taotleja kodakondsust ja asukohta puudutavad andmed.
§ 4. Pädevad asutused ja pädevust omavate ametnike määramine
(1) Viisa andmise kooskõlastamiseks on pädevad asutused Kaitsepolitseiamet ning Politsei- ja Piirivalveamet.
(2) Schengeni konventsiooni liikmesriigi pädeva asutuse antud ühtse viisa alase teabevahetuse korraldamiseks on pädevad asutused Kaitsepolitseiamet ning Politsei- ja Piirivalveamet.
(3) VIS-is andmete töötlemiseks pädevad asutused on Välisministeerium, Kaitsepolitseiamet ning Politsei- ja Piirivalveamet neile õigusaktidega pandud ülesannete täitmiseks vajalikus ulatuses.
(4) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1–3 nimetatud asutuse juht või tema volitatud isik määrab pädevust omavad ametnikud.


Võru Linnavolikogu määruste muutmine – Riigi Teataja
RT IV, 28.06.2014, 5
Vastu võetud 18.06.2014 nr 8
Määrus kehtestatakse "Planeerimisseadus" § 5, "Ehitusseadus" § 19 lõike 4 ja "Kohaliku omavalitsuse korralduse seadus" § 22 lõike 1 punkti 29 ja lõike 2 alusel.
§ 1. Võru Linnavolikogu 14. juuni 2006. a määruse nr 22 "Võru linna ehitusmäärus" muutmine
Võru Linnavolikogu 14. juuni 2006. a määruses nr 22 "Võru linna ehitusmäärus" (RT IV, 20.11.2012, 93) tehakse järgmised muudatused:
1) asendatakse määruses sõnad „ehitus- ja planeerimisosakond“ sõnaga „osakond“ vastavas käändes;
2) asendatakse määruses sõna „ametiisik“ sõnaga „ametnik“ vastavas käändes;
3) paragrahvi 3 lõiget 2 muudetakse ja sõnastatakse järgnemiselt:
"(2) Planeerimisalase tegevuse avalikkuse tagamiseks avaldab linnavalitsuse linnamajanduse osakond (edaspidi nimetatud osakond) ühes maakondliku levikuga ajalehes ja Võru linna veebilehel teabe järgmiste toimingute kohta:
5) informatsioon kavatsetavatest üldplaneeringutest ja detailplaneeringutest;
6) kehtestatud üldplaneeringute ülevaatamise tulemused.";
4) paragrahvi 6 lõige 8 tunnistatakse kehtetuks;
5) paragrahvi 6 lõige 11 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
"(11) Korterelamutes korterite ümberehitamine, sealhulgas korterite planeeringute muutmine uute avade tegemisega mittekandvatesse seintesse või kui lammutatakse mittekandvaid seinu, on lubatud osakonna kooskõlastusega, milleks tuleb esitada osakonnale ehitusspetsialisti poolt koostatud tööjoonis. Osakond võib nõuda ekspertseisukohaga ehitusprojekti koostamist kogu hoonele.";
6) paragrahvi 6 lõige 13 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
"(13) Korterelamu akende ja uste vahetamisel korteriomanike poolt peavad uued avatäited olema analoogsed esialgsetega, säilitades eelkõige gabariidid ja klaasijaotused. Arhitektuuriliselt sobimatud ja välisfassaadide välimust rikkuvad avatäited kuuluvad asendamisele.";
7) paragrahvi 6 lõige 15 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
"(15) Omanikujärelevalve teostaja määratakse ehitise omaniku poolt ning esitatakse vastava sisuline teatis osakonnale.";
8) paragrahvi 9 lõige 5 tunnistatakse kehtetuks;
"(1) Riiklikku järelevalvet ehitusseaduses ja selle alusel kehtestatud õigusaktides sätestatud nõuete järgimise üle teostab linnavalitsus.";
10) paragrahvi 11 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
"(2) Linnavalitsusel on õigus määrata ametnik või ametnikud, kelle ülesandeks on käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud riikliku järelevalve ülesannete täitmine.".
§ 2. Võru Linnavolikogu 11. detsembri 2013. a määruse nr 26 "Jäätmehoolduseeskiri" muutmine
Võru Linnavolikogu 11. detsembri 2013 määruses nr 26 "Jäätmehoolduseeskiri" (RT IV, 14.12.2013, 15) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahv 50 lõiget 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
"(1) Riiklikku järelevalvet jäätmeseaduse ning eeskirja nõuete täitmise üle teostab linnavalitsus.";
2) paragrahv 50 täiendatakse lõikega 11 järgmises sõnastuses:
"(11) Võru Linnavalitsusel on õigus määrata ametnik või ametnikud, kelle ülesandeks on käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud riikliku järelevalve ülesannete täitmine.".
§ 3. Võru Linnavolikogu 13. juuni 2012. a määruse nr 13 "Võru linnakalmistu kasutamise eeskiri" muutmine
Võru Linnavolikogu 13. juuni 2012 määruses nr 13 "Võru linnakalmistu kasutamise eeskiri" (RT IV, 25.10.2012, 61) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahv 2 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(2) Kalmistu haldamisel ja kasutamisel lähtutakse lisaks eeskirjas sätestatule kalmistuseaduse, jäätmehoolduseeskirja ja heakorra eeskirja regulatsioonist.“;
2) paragrahv 16 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
"(1) Riiklikku järelevalvet kalmistu mittenõuetekohase kasutamise korral teostab linnavalitsus.";
3) paragrahv 16 täiendatakse lõikega 11 järgmises sõnastuses:


text:
Maksumaksja portaal - Euroopa Kohus tegi otsuse põllumajandustoetuste kohta. Jüri Allikalt - 2009 > juuni/juuli (nr 6/7) - EML ajakiri MaksuMaksja
EML ajakiri MaksuMaksja > 2009 > juuni/juuli (nr 6/7) > Euroopa Kohus tegi otsuse põllumajandustoetuste kohta. Jüri Allikalt
Euroopa Kohus tegi otsuse põllumajandustoetuste kohta. Jüri Allikalt
Euroopa Kohus tegi 04. juunil 2009. aasta otsuse (kohtuasi C-241/07)[1], mille seisukohad ja probleemistik puudutavad edaspidi mitte üksnes kohtuasjaga seonduvat kaebajat, vaid ka küllaltki suurt osa Eesti põllumajandustootjatest maksumaksjaid ja nendele iga aasta erinevatest Euroopa Liidu fondidest antavate toetuste jagamise põhimõtteid. Selles lahendis asus Euroopa Kohus seisukohale, et Euroopa Liidu õigusega ei ole vastuolus see, kui Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondist (EAGGF) maaelu arendamiseks antavate eelarvevahendite ebapiisavuse korral muudab liikmesriik maaelu arengu toetuse määramise tingimusi nii, et võimalike toetusesaajate ringi kuuluvad üksnes põllumajandustootjad, kellele on juba eelmisel eelarveaastal tehtud toetuse määramise otsus. Vaidlus puudutas käesoleval juhul keskkonnasõbraliku tootmise eest antavat toetust.
AS Agrofarm (hilisem õigusjärglane JK Otsa Talu OÜ) taotles 2005. aasta kevadel keskkonnasõbraliku põllumajandusliku tootmise eest PRIA toetust.[2] Vahetult enne vastavate taotluste esitamise tähtaega muutis aga tollane põllumajandusminister Ester Tuiksoo 21. aprilli 2005. aasta määrusega nr 43 (jõustus 01.05.2005)[3] oma varasemat määrust nr 51, muu hulgas täiendati määrust § 82 lõikega 7. Sellega muudeti keskkonnasõbraliku põllumajandusliku tootmise eest taotlejale esitatavaid nõudeid, sätestades, et 2005. aastal võib keskkonnasõbraliku tootmistegevuse eest taotleda toetust, kui taotlejale on 2004. aastal tehtud keskkonnasõbraliku tootmistegevuse eest toetuse määramise otsus ning kui tal on juba sama määruse § 3 lg 1 p-s 3 nimetatud kohustus keskkonnasõbralikuks tootmiseks. PRIA, toetudes eelnimetatud muudetud sättele, jättis AS Agrofarm taotluse toetuse saamiseks rahuldamata.
AS Agrofarm esitas PRIA sellise otsuse peale kaebuse Tartu Halduskohtusse, taotledes PRIA otsuse tühistamist. AS Agrofarm leidis kaebuses, et toetuse maksmata jätmine ei ole õiguspärane, sest põllumajandusminister on 2004. aasta määruse nr 51 § 82 lõikega 7 täiendamisega alates 1. maist 2005. aastal rikkunud Eesti Vabariigi põhiseaduse kaitsealasse kuuluvat proportsionaalsuse ja võrdse kohtlemise põhimõtet. Kohtumenetluste edasises käigus väitis AS Agrofarm ja tema õigusjärglasena JK Otsa Talu OÜ ka, et põllumajandusministri 2004. aasta määruse nr 51 vaidlusalune muudatus § 82 lg 7 näol kui Euroopa Ühenduse õigust rakendav siseriiklik õigus on vastuolus ühenduse õigusega, kuivõrd EL Nõukogu määruse nr 1257/1999 art 24 lg-st 1 tuleneb, et põllumajanduse keskkonnapoliitikaga seotud toetusi antakse igal aastal ning EL Nõukogu määrusest nr 1257/1999 ja 17. mai 1999. aasta määrusest (EÜ) nr 1258/1999 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise kohta[4] ei tulene, et liikmesriigid võiksid reguleerida nimetatud määrusi rakendavate siseriiklike aktidega keskkonnasõbraliku tootmise eest antava toetuse taotlemist ja andmist ebavõrdselt, sõltuvalt sellest, kas ja millisel eelarveaastal vastava liigi toetuse saaja on seda liiki toetust taotlenud ja saanud. Kaebaja arvates oli selline tingimus vastuolus ka Eesti maaelu arengukava 2004-2006 p-ga 12.6.2, mille kohaselt tulnuks eelarvevahendite puudujäägi korral vähendada proportsionaalselt kõikide nõuetele vastavate taotlejate toetuse summat.
Siseriikliku kohtu lahend
Nii Tartu Halduskohus kui ka Tartu Ringkonnakohus kaebust ei rahuldanud ning asi jõudis läbivaatamisele Riigikohtusse. Halduskolleegium asus seisukohale[5], et selle kohtuasja lahendamiseks on oluline leida vastus küsimusele, kas põllumajandusministri määruse nr 51 § 82 lg 7 on vastavuses kõrgemalseisva Eesti õiguse ja Euroopa Ühenduse õigusega. Samuti tuleb vastata küsimusele, kas on õiguspärane toetusperioodi kestel muuta keskkonnasõbraliku tootmise eest makstava põllumajandusliku keskkonnatoetuse taotlusele esitatavaid nõudeid selliselt, et varasemaga võrreldes piiratakse nõuetele vastavate subjektide ringi, ja kas põllumajandusministril oli selliste muudatuste tegemise pädevus.
Halduskolleegium leidis ka, et juhul, kui kas või ükski vastus eeltoodud küsimustele on eitav, on põllumajandusministri 2004. aasta määruse nr 51 § 82 lg 7 õigusvastane, samuti on sellisel juhul õigusvastane PRIA toetumine õigusvastasele sättele ja AS Agrofarm/JK Otsa Talu OÜ-l oleks õigus toetust taotleda ja õigus taotluse menetlemisele.
Halduskolleegium, analüüsides lahendis asjassepuutuvaid Euroopa Ühenduse õigusakte, järeldas, et Euroopa Ühenduse õigus ei reguleeri igal aastal antavate põllumajanduse keskkonnapoliitikaga seotud toetuste eraldamist kuigivõrd üksikasjalikult ega näe vähemasti otsesõnu ette, et järgmisel aastal eraldatakse toetusi vaid neile, kes on juba eelmisel aastal toetust taotlenud ning kelle suhtes on toetuse andmise otsus positiivselt lahendatud ja kes on seetõttu juba võtnud vastava keskkonnapoliitikaga seotud kohustuse vähemalt viieks aastaks.
Kuivõrd küsimus jääb Euroopa Ühenduse õiguse alusel ebaselgeks, analüüsis halduskolleegium edasi, kas liikmesriigil on õigus selles küsimuses kehtestada ja kohaldada täpsustavaid tingimusi toetuse andmisel. Analüüsi tulemusena asus Riigikohtu halduskolleegium oma lahendis seisukohale, et kuivõrd EL Nõukogu määrus nr 1257/1999 ei välista täiendavate toetustingimuste kehtestamist, oli Eestil seda võimalik teha, arvestades seejuures nimetatud nõukogu määruse eesmärke ja nõudeid. Eesti meetmed peavad aga olema Euroopa Ühenduse õiguse eesmärkidega vastavuses ja tulenema Euroopa Komisjoni heaks kiidetud arengukavast. Lisaks sellele peavad maaelu arengu toetuse meetmed olema kooskõlas ühenduse muu poliitikaga ja selle kohaselt võetavate meetmetega. Ühenduse poliitika hulka kuulub võrdse kohtlemise põhimõtte austamine, mis peaks väljenduma ka toetustaotlejate võrdses kohtlemises ning keskkonnakaitses kui ühenduse poliitikat läbivas eesmärgis. Riigikohtu halduskolleegium märkis lahendis ka, et ühenduse õigust rakendav põllumajandusministri käskkiri ei tohi nende eesmärkidega vastuolus olla.
Veel leidis halduskolleegium antud lahendis, et EL Nõukogu määruses nr 1257/1999 sätestatud keskkonnasõbraliku tootmise eest antava põllumajandusliku keskkonnatoetuse eesmärgiga on kooskõlas vastava programmi raames toetada igal eelarveaastal ka uusi taotlejaid, kes on valmis võtma keskkonnasõbraliku tootmise kohustust ja korraldavad sellest tulenevalt tootmise nõuetele vastavaks. Eeltoodud lähenemine oleks halduskolleegiumi arvates kooskõlas ka ühenduse õiguse üldpõhimõttega võrdse kohtlemise tagamisest, mis väljenduks selles, et programmeerimisperioodi keskel taotluse esitanuid koheldaks võrdselt programmeerimisperioodi alguses taotluse esitanutega, ning ühenduse eesmärgiga tagada parem keskkonnakaitse, sest nõuetele vastavatel põllumajandusettevõtjatel võimaldataks igal aastal toetusprogrammiga liituda ja keskkonnasõbraliku tootmise kohustus võtta, tagades seeläbi keskkonnasõbralikuma tootmise.
Halduskolleegiumi arvates ei võimalda EL Nõukogu määrus nr 1257/1999 liikmesriikidel reguleerida nimetatud määrust rakendavate siseriiklike aktidega keskkonnasõbraliku tootmise eest antava toetuse taotlemist ja andmist ebavõrdselt, näiteks sõltuvalt sellest, kas ja millisel eelarveaastal vastava liigi toetuse saaja on seda liiki toetust taotlenud ja saanud. Sellist kitsendavat regulatsiooni ei ole võimalik kehtestada ka esialgse regulatsiooni muudatusena, isegi kui selgub, et toetuse eraldamiseks ei ole piisavalt eelarvevahendeid. Halduskolleegiumi seisukohast lähtuvalt iseloomustab Euroopa Ühenduse struktuuritoetuste andmist kontsentreeritus, liikmesriigi ja Euroopa Ühenduse vaheline täiendavus ja partnerlus ning programmeerimine. Liikmesriik peab olema suuteline prognoosima võimalikke eraldatavaid toetusi, kooskõlastama seda Euroopa Komisjoniga ja vajadusel planeerima täiendavaid ressursse, sh ka oma riigi eelarvest. Kuna see ei oleks antud juhul ikkagi olnud võimalik, leidis halduskolleegium, et põllumajandusministri määrusega toetustele esitatavate nõuete karmistamine/toetuse saajate ringi kitsendamine ei olnud proportsionaalne abinõu olukorra lahendamiseks. Selle asemel tulnuks vähendada proportsionaalselt kõikide algselt põllumajandusliku keskkonnatoetuse nõuetele vastavate taotlejate toetust, nii nagu näeb seda ette ka Eesti maaelu arengukava 2004-2006, mille on kinnitanud Euroopa Komisjon ja mis on kooskõlas ühenduse õigusega.
Vaadeldavas lahendis asus halduskolleegium kokkuvõttes seisukohale, et halduskolleegiumil on tekkinud tõsised kahtlused, kas hoolimata sellest, et liikmesriigil on teatud pädevused toetustaotlustele esitatavate nõuete sätestamise osas, on põllumajandusministri 2004. aasta määruse nr 51 § 82 lõikega 7 taotlejatele täiendavalt esitatud nõuded oma sisult vastavuses Euroopa Ühenduse õiguse eesmärkidega, sh EL Nõukogu määruses nr 1257/1999 sätestatud põllumajanduse keskkonnapoliitika toetuse mõttega. Kuigi halduskolleegiumi seisukohad toetasid valdavalt JK Otsa Talu OÜ kaebuse seisukohti, otsustas kolleegium siiski nimetatud küsimuse lahendamiseks taotleda Euroopa Kohtult eelotsustust asjassepuutuvate määruste tõlgendamise kohta, kuivõrd ühenduse õigus pole selles küsimuses üheselt mõistetav ning küsimuses puudub ka vastavasisuline Euroopa Kohtu praktika.
Euroopa Kohtu lahend
Euroopa Kohus aga leidis vastupidiselt Riigikohtu halduskolleegiumile, et arvestades Eesti 2005. aasta eelarvevahendite ebapiisavust, on nõukogu määrusega kooskõlas see, kui piiratakse maaelu toetuse saajate ringi nii, et toetust saavad ainult põllumajandustootjad, kes on eelmisel eelarveaastal juba võtnud põllumajanduse keskkonnapoliitikaga seotud kohustused. Võrdse kohtlemise põhimõtte seisukohalt aga asus Euroopa Kohus otsuses seisukohale, et esmakordselt maaelu arengu toetust taotlev põllumajandustootja ei ole samasuguses olukorras nagu põllumajandustootja, kes peab varasema määramisotsuse alusel täitma teatavaid kohustusi seoses endale võetud keskkonnasõbraliku tootmise kohustusega, mis on määruse nr 1257/1999 artiklitest 23 ja 24 nähtuvalt heade põllumajandustavade rakendamisest ulatuslikum kohustus ning võib kaasa tuua täiendavaid kulutusi ja tegelike tulude vähenemise, mida riik kohustub hüvitama. Seega ei ole Euroopa Kohtu arvates liikmesriigi meetme vastuvõtmine, nagu on muudetud põllumajandusministri määrus nr 51, vastuolus võrdse kohtlemise põhimõttega, mis nõuab, et sarnaseid olukordi ei käsitletaks erinevalt ja erinevaid olukordi ei käsitletaks ühtemoodi, välja arvatud juhul, kui see on objektiivselt põhjendatud.[6]
Seoses õiguspärase ootuse põhimõttega märkis Euroopa Kohus, et ühise põllumajanduspoliitika valdkonnas ei saa ettevõtjatel olla õiguspärast ootust olemasoleva olukorra säilimise osas, kuna pädevad asutused võivad oma kaalutlusõigust kasutades seda olukorda muuta. Seetõttu leidis kohus, et JK Otsa Talu OÜ ei saanud õiguspäraselt eeldada, et põllumajanduse keskkonnapoliitika toetuskava jääb kogu perioodi vältel muutumatuks.
Siinkohal on aga artikli autori arvetes huvitav teadmiseks viidata ka ühele teisele Euroopa Kohtu lahendile (07.09.2006 otsus kohtuasjas C-310/04: Hispaania Kuningriik vs EL Nõukogu), kus õiguspärase ootuse põhimõtte kohta on kohus märkinud, et ettevõtja ei saa tugineda õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele üksnes juhul, kui ettevaatlik ja mõistlik ettevõtja võis sellise muudatuse vastuvõtmist ette näha.
Praegusel juhul ei olnud JK Otsa Talu OÜ-l kuni 2005. aasta maikuuni mingit põhjust ega ka võimalust ette näha, et 2005. aasta taotlused kavatsetakse ilma sisulise hindamiseta tagasi lükata. Põllumajandusministri määruse kuni 01.05.2005 kehtinud redaktsioon ega ka Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seadus sellist võimalust ette ei näinud. Eestis on taimekasvatusliku põllumajandustootmise üheks omapäraks see, et saaki ja tulu sellest saadakse üks kord aastas suve teisel poolel ja sügisel ning külvid tehakse uuesti maha kas sügisel enne külmade saabumist või varakevadel, mis aga tähendab, et JK Otsa Talu OÜ oli põllumajandusministri määruse nr 51 muudatuse ajaks (01.05.2005), usaldades kuni selle ajani kehtinud määruse nr 51 redaktsiooni, teinud valiku oma 2005. aasta tootmise osas ning teinud ka vastavad ettevalmistused keskkonnasõbralikule tootmisele üleminekuks.
Kuigi Euroopa Kohus on oma lahendis (p 35) märkinud, et põllumajanduse keskkonnapoliitika meetmeid puudutava määruse nr 1257/1999 eesmärkide osas nähtub määruse põhjendustest 29 ja 31, et põllumajanduse keskkonnainstrumendid toetavad maapiirkondade säästvat arengut ning põllumajanduse keskkonnapoliitika toetuskavaga peaks jätkuvalt julgustama põllumajandustootjaid teenima ühiskonda tervikuna, juurutades või kasutades selliseid põllumajanduslikke tootmisviise, mis on kooskõlas kasvava vajadusega kaitsta keskkonda, ei leia artikli autor, et tehtud kohtulahend seda toetaks. Euroopa Kohtu lahend tekitas olukorra, kus Eestis keskkonnasõbraliku tootmise julgustamise asemel kõikide põllumajandustootjate seas julgustatakse vaid piiratud ringi tootjaid, kes eristuvad teistest üksnes selle poolest, et nad esitasid toetustaotluse esimesel eelarveaastal.
Nüüd on siis eelotsus Euroopa Kohtu poolt tehtud, lõppsõna konkreetses vaidluses jääb Eesti kohtule.
Maksukonsultandi UÜ juhataja
[1] Euroopa Kohtu otsused on avaldatud Euroopa Liidu õigusaktide portaalis EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu/et/index.htm.
[2] Taotluse esitamise aluseks oli põllumajandusministri 20. aprilli 2004. aasta määrus nr 51 „Põllumajandusliku keskkonnatoetuse saamise täpsemad nõuded ning toetuse taotlemise, taotluse menetlemise ja toetuse maksmise täpsem kord“. – RTL 2004, 51, 879; 2005, 19, 212.
[3] RTL 2005, 46, 638.
[4] EL komisjoni õigusaktid on avaldatud Euroopa Liidu õigusaktide portaalis EUR-Lex: http://eur-lex.europa.eu/et/index.htm.
[5] Riigikohtu halduskolleegiumi 14.05.2007 määrus nr 3-3-1-95-06. Kättesaadav Riigikohtu kodulehel www.riigikohus.ee.
[6] Euroopa Kohus viitas seejuures oma varasemale praktikale: 6. detsembri 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑453/03, C‑11/04, C‑12/04 ja C‑194/04: ABNA jt.

matches:
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus
§ 82
§ 3
§ 82
§ 82
§ 82
§ 82
§ 82
Kohus
Kohus
kohus
Kohus
Kohus


Luunja valla keskraamatukogu põhimäärus – Riigi Teataja
Luunja valla keskraamatukogu põhimäärus
Luunja valla keskraamatukogu põhimäärus - sisukord
§ 3 Haruraamatukogu ülesanded
§ 4 Raamatukogu vara ja finantseerimine
§ 5 Raamatukogu juhtimine ja personal
§ 7 Nõukogu töökord
RT IV, 08.04.2015, 9
Vastu võetud 26.03.2015 nr 16
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 1 punkt 37 ja rahvaraamatukogu seaduse § 6 lõike 1 alusel.
(1) Lohkva raamatukogu - Luunja valla keskraamatukogu (edaspidi raamatukogu) on Luunja valla hallatav ja rahvaraamatukogu seaduse alusel tegutsev avalik munitsipaalraamatukogu.
(2) Raamatukogu ametlik nimetus Lohkva raamatukogu - Luunja valla keskraamatukogu ja asukoht on 62207 Lohkva küla, Luunja vald Tartumaa. Mitteametlikes olukordades ja dokumentides ning avalikkusele suunatud teenuste pakkumisel võib kasutada lühendatud nimekuju: Lohkva raamatukogu.
(3) Lohkva raamatukogu - Luunja valla keskraamatukogu haruraamatukogud on:
1) Luunja raamatukogu asukohaga 62222 Luunja alevik, Luunja vald, Tartumaa.
2) Kavastu raamatukogu asukohaga 62204 Kavastu küla, Luunja vald, Tartumaa.
(4) Raamatukogu ja haruraamatukogude teeninduspiirkonnad on:
1) Lohkva raamatukogu- Luunja valla keskraamatukogu – Lohkva, Rõõmu, Põvvatu, Muri, Veibri, Kakumetsa ja Kabina küla;
2) Luunja raamatukogu – Luunja alevik, Savikoja, Pilka, Sirgu, Kõivu, Sääsekõrva ja Sava küla;
3) Kavastu raamatukogu – Kavastu, Pajukurmu, Poksi, Viira, Sirgumetsa, Sääsküla ja Kikaste küla.
(5) Raamatukogu juhindub oma tegevuses UNESCO rahvaraamatukogude manifestist, Rahvaraamatukogu seadusest, teistest kehtivatest õigusaktidest ja käesolevast põhimäärusest.
(6) Raamatukogu põhimääruse ning selle muudatused ja täiendused kinnitab vallavolikogu.
(7) Raamatukogu ja haruraamatukogude teeninduse korraldus, lugejate õigused ja kohustused kehtestatakse raamatukogu kasutamise eeskirjas, mille kinnitab vallavolikogu.
(8) Raamatukogu kogud on koostiselt universaalsed, sisaldades teeninduspiirkonna elanike põhivajadustele vastavaid erinevates keeltes, eri tüüpi ja laadi teavikuid.
(1) Raamatukogu eesmärk on tagada koostöös haruraamatukogudega eelkõige Luunja valla elanike vaba juurdepääs informatsioonile, teadmistele ning kultuurile, toetada elukestvat õppimist ja enesetäiendamist.
(2) Lisaks § 3 lg 1 toodud ülesannetele raamatukogu:
1) komplekteerib, säilitab ning teeb oma kogud ja elektroonilised andmebaasid kasutajatele kättesaadavaks;
2) peab arvestust haruraamatukogude kogude suuruse, koostise, rahalise väärtuse ja selles tehtud muudatuste kohta;
3) korraldab üritusi ning koostab teabematerjale oma raamatuvarade tutvustamiseks;
4) korraldab haruraamatukogude töötajate erialast nõustamist ja täiendkoolitust;
5) korraldab haruraamatukogude vahelist koostööd;
6) teeb koostööd valla haridus- ja kultuuriasutustega;
7) teeb koostööd teiste raamatukogudega.
§ 3. Haruraamatukogu ülesanded
Haruraamatukogu:
1) osutab põhiteenuseid (teavikute kohapeal kasutamine, kojulaenutus ja avaliku teabe seaduse alusel üldkasutatava andmesidevõrgu kaudu avalikustatud teabega tutvustamiseks arvuti kasutamise võimaldamine) oma piirkonna elanikele ning teistele soovijatele;
2) osutab tasulisi eriteenuseid (paljundustööd, väljatrükid, jne). Eriteenuste eest võetakse tasu, mille suuruse kinnitab Luunja vallavalitsus (edaspidi vallavalitsus);
3) tellib lugeja soovil ja kulul haruraamatukogu kogudes puuduvaid teavikuid teistest haruraamatukogudest või raamatukogudest.
4) teeb ettepanekuid kogude komplekteerimise ja eelarve koostamise osas.
§ 4. Raamatukogu vara ja finantseerimine
(1) Raamatukogu kasutuses on Luunja valla vara, mida ta valdab ja kasutab asutuse ülesannete täitmiseks vastavalt volikogu kehtestatud korrale.
(2) Raamatukogul on oma alaeelarve Luunja valla eelarves.
(3) Ettepanekud alaeelarve eelnõu kohta esitab raamatukogu vastavalt volikogu kehtestatud korrale.
2) riigieelarvest eraldatavast toetusest;
§ 5. Raamatukogu juhtimine ja personal
(1) Raamatukogu personali koosseisu kinnitab vallavalitsus kooskõlastades selle eelnevalt volikoguga.
(2) Raamatukogu tööd juhib direktor, kelle kinnitab ametisse vallavalitsus. Direktori vaba ametikoha täitmiseks korraldab vallavalitsus konkursi ja kehtestab konkursi korra.
1) tagab raamatukogu ja haruraamatukogude ülesannete täitmise;
2) vastutab raamatukogu tegevuses seaduslikkuse järgimise eest ning raamatukogu kasutusse antud vallavara säilimise ja sihipärase kasutamise eest;
3) tegutseb raamatukogu nimel erivolitusteta, esindab raamatukogu suhetes füüsiliste ja juriidiliste isikutega;
4) sõlmib, muudab ja lõpetab töölepingud;
5) annab välja käskkirju raamatukogu töö korraldamiseks;
6) teeb ettepanekuid vallavolikogule muudatuste ja täienduste sisseviimiseks raamatukogu põhimääruses;
7) täidab teisi temaga sõlmitud töölepingust ja seadusandlusest tulenevaid kohustusi.
(1) Raamatukoguteeninduse korraldamise kohta ettepanekute tegemiseks, raamatukogu töö hindamiseks ja muude raamatukogu tegevust puudutavate oluliste küsimuste läbiarutamiseks moodustatakse vähemalt viieliikmeline nõukogu.
(2) Nõukogu koosseisu kinnitab direktori ettepanekul vallavalitsus kolmeks aastaks.
(3) Nõukogusse kuuluvad vähemalt üks vallavalitsuse esindaja, üks vallavolikogu esindaja ja üks lugejate esindaja.
(4) Nõukogu valib oma liikmete hulgast tööd juhtiva ja korraldava esimehe.
(5) Nõukogu pädevuses on:
1) raamatukogu töö üldine hindamine;
2) raamatukogu eelarve projekti läbivaatamine;
3) raamatukogu tööplaanide, kavade ja aruannetega tutvumine;
4) raamatukogu tegevuse paremaks korraldamiseks ettepanekute tegemine;
5) raamatukogu arengukava ja sihtprogrammide läbivaatamine;
6) raamatukoguteeninduse kohta ettepanekute tegemine;
7) muude raamatukogu tegevust puudutavate oluliste küsimuste läbiarutamine.
(6) Nõukogul on õigus:
(7) Nõukogu liikme tööd ei tasustata.
§ 7. Nõukogu töökord
(1) Nõukogu töö vormiks on koosolek, mille kutsub kokku nõukogu esimees vastavalt vajadusele, kuid mitte harvem kui üks korda aastas.
(2) Nõukogu koosoleku kokkukutsumisest informeeritakse nõukogu liikmeid e-posti teel vähemalt kümme päeva enne koosoleku toimumist. Nõukogu on otsustusvõimeline, kui kohal on vähemalt kolm nõukogu liiget, sealhulgas esimees või tema poolt volitatud liige.
(3) Nõukogu otsused tehakse poolthäälte enamusega.
(4) Nõukogu koosolekud protokollitakse. Nõukogu protokoll vormistatakse 10 tööpäeva jooksul pärast koosoleku toimumist ja saadetakse igale nõukogu liikmele.
(6) Protokollile kirjutavad alla koosoleku juhataja ja protokollija. Nõukogu protokolle hoitakse raamatukogus vastavalt raamatukogu asjaajamist reguleerivale korrale.
(1) Raamatukogu tegevust kontrollib vallavalitsus.
Tunnistada kehtetuks Luunja vallavolikogu 15.12.2011.a määrus nr 37 „Luunja Valla Keskraamatukogu põhimäärus“.


text:
Elatisnõuded - Tšehhi
Elatis on summa, mida üks inimene maksab teisele tema õigustatud vajaduste täitmiseks. Ülalpidamiskohustuse tekkimise ja jätkumise eelduseks on tsiviilseadustiku kohaselt perekondlike või sarnaste suhete olemasolu. Need võivad olla abielusuhted, varem kehtinud abielust tulenevad suhted või otsejoones hõimlussuhted, samuti samasooliste registreeritud partnerite või samasooliste endiste registreeritud partnerite vahelised suhted.
Tsiviilseadustikus täpsustatakse, kes on kohustatud elatist maksma ja kellel on õigus elatist saada.
Abikaasade kohustus teineteist ülal pidada. See kohustus tekib abielu sõlmimisel ja lõpeb abielu lõppemisega. Abikaasadel on kohustus teist abikaasat ülal pidada sellises ulatuses, mis tagab abikaasadele ühesuguse materiaalse ja kultuurilise elujärje tulenevalt mehe ja naise võrdsest staatusest abikaasadena. Abikaasade kohustus teineteist ülal pidada on teisejärguline võrreldes vanemate ja laste vahelise ülalpidamiskohustusega.
Kohustus maksta elatist lahutatud abikaasale. See kohustus tekib siis, kui üks lahutatud abikaasadest ei ole suuteline end ise ülal pidama ning see suutmatus tuleneb abielust ja endiselt abikaasalt elatise taotlemine on õigustatud, eelkõige võttes arvesse lahutatud abikaasa vanust ja tervislikku seisundit abielu lahutamise ajal või lahutatud abikaasade lapse ühise hooldusõiguse lõppemist. Asjaomane kohustus lõpeb, kui elatist saav abikaasa abiellub uuesti või kui lõpeb lahutatud abikaasale elatise maksmiseks ette nähtud periood (maksimaalselt kolm aastat).
Vanemate ja laste vaheline ülalpidamiskohustus. See kohustus tekib lapse sündimisel ja lõpeb siis, kui laps on suuteline end ise ülal pidama või kui ülalpidamiskohustus läheb üle teisele isikule (nt abielu sõlmimisel või abielumehest põlvnemise välistamisel). Elatise summa määratakse kindlaks eesmärgiga tagada, et lapse elatustase vastab üldjoontes vanemate elatustasemele. Laps on samuti kohustatud andma oma vanematele õiglast ülalpidamist vastavalt oma võimalustele, kuid vanemate elatustase ei pea olema samaväärne lapse elatustasemega.
Alanejate ja ülenejate sugulaste vaheline ülalpidamiskohustus. See kohustus tekib esivanemate ja järglaste vahel. Vanavanemate ja teiste ülenejate sugulaste kohustusele lapsi ülal pidada eelneb vanemate kohustus oma lapsi ülal pidada. Kaugematel sugulastel on ülalpidamiskohustus juhul, kui lähemad sugulased ei saa seda täita.
Kohustus maksta vallalisele emale toetust ülalpidamiseks ja muude kulude katteks. See kohustus tekib juhul, kui lapse ema ei ole lapse isaga abielus. Sellisel juhul peab lapse isa maksma elatist kahe aasta jooksul pärast lapse sündi ning panustama mõistlikul määral raseduse ja lapse sünniga seotud kulude katmisse.
Ülalpidamiskohustus on samuti reguleeritud registreeritud kooselu seadusega. Nimetatud seaduses on sätestatud järgmine.
Kooselupartnerite vastastikune ülalpidamiskohustus. Ülalpidamiskohustuse ulatus tehakse kindlaks eesmärgiga tagada kooselupartneritele põhimõtteliselt ühesugune materiaalne ja kultuuriline elujärg.
Ülalpidamiskohustus kooselu lõppemise korral. Kui endine kooselupartner ei ole suuteline end ise ülal pidama, võib ta taotleda teiselt partnerilt mõistlikku toetust vastavalt tema võimalustele ja rahalisele olukorrale. Kui ühele endistest kooselupartneritest, kes ei olnud süüdi kooselu pöördumatus lõppemises, on kooselu lõpetamisega põhjustatud suurt kahju, võidakse talle määrata kolmeks aastaks elatis summas, mis vastab elatisele, mida tal oleks olnud õigus saada juhul, kui kooselu ei oleks lõpetatud.
Ühe isiku kohustus teist isikut ülal pidada on ette nähtud seadusega ja seda ei saa võõrandada, asendada ega eelnevalt loovutada.
Ülalpidamiskohustuse seadmise üks eeltingimus, mida kohaldatakse kõigil ülalpidamiskohustuse täitmisega seotud juhtudel, on kooskõla avaliku kõlblusega.
Elatise võib määrata, kui selle saaja ei suuda end reaalselt ise ülal pidada. Suutlikkusena end ülal pidada käsitatakse eranditult suutlikkust piisaval määral täita ise kõik oma vajadused (materiaalsed, kultuurilised jne). Kui laps ei ole suuteline end ise ülal pidama ja sõltub elatist maksva isiku toetusest, ei lõpe ülalpidamiskohustus isegi lapse täisealiseks saamisel (nt kui laps jätkab õpinguid), ning erandlikel juhtudel võib ülalpidamiskohustus jätkuda lapse ja vanemate kogu elu jooksul (nt kui laps on täielikult töövõimetu ja ei suuda end ise ülal pidada). Kuid ülalpidamiskohustus võib siiski lõppeda ka enne lapse täisealiseks saamist, kui laps suudab end juba ise ülal pidada. Seega konkreetsed vanuselised piirangud puuduvad.
Täisealiseks saamine on oluline menetluslikust aspektist (nt võib kohus teha alaealisele lapsele makstavat elatist käsitleva otsuse ka ilma, et tuleks esitada avaldus, kuid täisealisele lapsele saab kohus elatise määrata üksnes avalduse alusel).
Avalduse alusel saab elatise kohta teha otsuse üksnes kohus, kusjuures alaealisele lapsele makstavat elatist käsitleva otsuse võib kohus teha ka omal algatusel.
Lisaks üldistele andmetele peab avaldus sisaldama poolte ees- ja perekonnanimesid ja aadresse, oluliste faktide kirjeldust ning avaldaja esitatavate tõendite loetelu. Samuti peab avaldusest selgelt ilmnema, mida avaldaja taotleb.
Avaldus tuleb esitada pädevale kohalikule kohtule. Vt küsimusele nr 5 antud vastus.
Vanemal, kellele on antud lapse hooldusõigus, on õigus taotleda teiselt vanemalt elatist lapse nimel. Ta võib samuti tegutseda lapse nimel tema eestkostja või usaldusisikuna. Laps, kes on omandanud täieliku teovõime, peab elatist taotlema ise.
Sugulase nimel taotlust esitada ei saa, välja arvatud juhul, kui isikul puudub täielik teovõime ja kohus määrab isiku sugulaste hulgast eestkostja.
Rahvusvaheline kohtualluvus (pädevus) ülalpidamiskohustustega seotud küsimusi käsitlevates menetlustes määratakse kindlaks kooskõlas nõukogu 18. detsembri 2008. aasta määrusega (EÜ) nr 4/2009 kohtualluvuse, kohaldatava õiguse, kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise ning koostöö kohta ülalpidamiskohustuste küsimustes (edaspidi „ülalpidamiskohustuste määrus”): https://eur-lex.europa.eu/legal-content/ET/TXT/?qid=1409302593149&uri=CELEX:02009R0004-20130701. Kõnealuse määruse kohaldamine ei mõjuta nende välislepingute kohaldamist, mille osaline Tšehhi Vabariik on ja mis käsitlevad ülalpidamiskohustuste määrusega reguleeritud küsimusi. Kuid asjaomaseid lepinguid kohaldatakse üksnes suhetes ELi mittekuuluvate riikidega (eelkõige on see seotud ELi mittekuuluvate riikidega sõlmitud kahepoolsete lepingutega õigusabi andmise kohta või Norra, Šveitsi ja Islandi puhul tsiviil- ja kaubandusasjade kohtualluvuse ning neid käsitlevate kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise konventsiooniga (Lugano, 30.10.2007)); Euroopa Liidu liikmesriikide vahelistes suhetes on ülalpidamiskohustuste määrus ülimuslik välislepingute suhtes.
Tšehhi Vabariigis menetlevad ülalpidamiskohustusi käsitlevaid asju esimeses astmes maakohtud.
Kohtualluvus on peamiselt kindlaks määratud ülalpidamiskohustuste määrusega, mis on Tšehhi õigusaktide suhtes ülimuslik. Ülalpidamiskohustuste määruse artikli 3 kohaselt võib avaldaja pöörduda järgmiste kohtute poole:
a) selle riigi kohtute poole, kus on kostja alaline elukoht; või
b) selle riigi kohtute poole, kus on õigustatud isiku alaline elukoht.
Muudel juhtudel võib ülalpidamiskohustuste määruse artikli 3 punktide c ja d alusel esitada Tšehhi Vabariigis hagi sellele kohtule, kes on pädev menetlema põlvnemist käsitlevaid kohtuasju, või sellele kohtule, kes on pädev menetlema vanemlikku vastutust käsitlevaid kohtuasju, välja arvatud juhul, kui kohtualluvuse aluseks on üksnes ühe poole kodakondsus.
Ülalpidamiskohustuste määruse artikli 5 kohaselt saab kohtualluvuse kindlaks määrata ka selle alusel, millisesse kohtusse kostja ilmub, tingimusel et kostja ei vaidlusta hiljem esimese õigustoiminguna kohtualluvust.
Tšehhi õigusnormid, mille alusel määratakse kindlaks kohtualluvus ja mida kohaldatakse üksnes juhul, kui kohtualluvust ei määrata kindlaks ülalpidamiskohustuste määruse alusel (näiteks juhul, kui Tšehhi kohtu rahvusvaheline pädevus põhineb ülalpidamiskohustuste määruse artiklitel 6 ja 7 (kohtualluvus muudel juhtudel, forum necessitatis) või ELi mittekuuluva riigiga sõlmitud välislepingu alusel), on järgmised: alaealise lapse elatist käsitlevate menetluste puhul on pädev lapse elukohajärgne üldkohus, s.t see kohus, kelle tööpiirkonnas alaealine laps vanematevahelise kokkuleppe või kohtuotsuse või muude otsustava tähtsusega asjaolude põhjal elab. Muudel juhtudel on pädev kostja elukohajärgne üldkohus. Füüsilise isiku elukohajärgne üldkohus on see maakohus, kelle tööpiirkonnas asjaomane isik elab, või elukoha puudumise korral see maakohus, kelle tööpiirkonnas ta viibib. Elukohana käsitatakse kohta, kus isik elab kavatsusega sinna alaliselt elama jääda (samuti on võimalik, et selliseid kohti on mitu; sellisel juhul on üldine pädevus kõigil asjaomastel kohtutel). Kui kostjal, kes on Tšehhi Vabariigi kodanik, puudub elukohajärgne üldkohus või kui asjaomane kohus ei asu Tšehhi Vabariigis, on pädev see kohus, kelle tööpiirkonnas asus kostja viimane teadaolev elukoht Tšehhi Vabariigis. Asjaõigustega seoses võib sellise isiku vastu, kellel puudub Tšehhi Vabariigis muu pädev kohus, pöörduda selle kohtu poole, kelle tööpiirkonnas vara asub.
Seadusega ei ole nõutud, et avaldaja peab kasutama esindajat. Kuid avaldaja võib otsustada kasutada kohtus enda valitud volitatud esindajat, näiteks advokaati.
Füüsilist isikut, kes ei saa kohtus end ise esindada, peab esindama seaduslik esindaja või eestkostja. Alaealise lapse seaduslikeks esindajateks on tema vanemad.
Vanemate ja laste vastastikkust ülalpidamiskohustust käsitlevate asjade puhul kohtukulusid tasuda ei tule. Muudes menetlustes, mis käsitlevad elatise kindlaksmääramist, sealhulgas suurendamist, on avaldaja vabastatud kohtukulude tasumisest. Seda vabastust kohaldatakse ka sissenõudmis- või täitemenetluse puhul.
Kui avaldajat esindab advokaat, peab ta – kui ei ole kokku lepitud teisiti – maksma tasu vastavalt advokaaditasude tariifistikule (mille saab inglise keeles alla laadida Tšehhi advokatuuri veebisaidilt aadressil http://www.cak.cz/scripts/detail.php?id=2239). Kui see on põhjendatud avaldaja sotsiaalse ja rahalise olukorraga ning tingimusel, et kohtuasja näol ei ole tegemist õiguste meelevaldse või täielikult alusetu kasutamise või nende kasutamise takistamisega, võib kohus määrata esindaja tasuta või vähendatud tasu eest, kui see on vältimatult vajalik avaldaja huvide kaitsmiseks; teatavatel tingimustel määratakse selliseks esindajaks advokaat.
Elatist makstakse enamasti rahas korrapäraste igakuiste osamaksetena ja alati üks kuu ette (välja arvatud juhul, kui kohus otsustab teisiti või kui ülalpidamist saama õigustatud isik lepib ülalpidamist andma kohustatud vanemaga kokku teistsugustes tingimustes), kuid ülalpidamist võidakse anda ka muus vormis, näiteks eluasemena, mitterahaliselt jne.
Lisaks sellele, et määratakse kindlaks tingimused, mis on ülalpidamist andma kohustatud vanema jaoks siduvad, tehakse lapse ülalpidamise kohustuse kindlaksmääramise raames kindlaks ka varalised suhted ja lapse mõistlikud vajadused, mis sõltuvad eeskätt lapse vanusest ja tervislikust seisukorrast. Samuti võetakse arvesse seda, kuidas laps valmistub oma tulevaseks tööeluks, millised on tema koolivälised tegevused, hobid jms. Kuid järgitakse põhimõtet, et lapse elatustase peab vastama vanemate elatustasemele. Kui ülalpidamist andma kohustatud isiku rahaline olukord seda võimaldab, võidakse lapse mõistlike vajadustena käsitada ka säästuhoiuse avamist. Vanemate ülalpidamiskohustuse ulatuse kindlaksmääramisel võetakse samuti arvesse seda, kumb vanem hoolitseb lapse eest ja millises ulatuses ta seda teeb.
Abikaasadevaheline elatis määratakse summas, mis tagab abikaasadele ühesuguse materiaalse ja kultuurilise elujärje tulenevalt mehe ja naise võrdsest staatusest abikaasadena.
Lahutatud abikaasale määratakse ülalpidamine siis, kui ta ei ole suuteline end ise ülal pidama ning see suutmatus tuleneb abielust või on sellega seotud ja endiselt abikaasalt elatise taotlemine on õigustatud, eelkõige võttes arvesse lahutatud abikaasa vanust ja tervislikku seisundit abielu lahutamise ajal või lahutatud abikaasade lapse ühise hooldusõiguse lõppemist. Ülalpidamine mõistetakse välja mõistlikus summas, mille kindlaksmääramisel võetakse arvesse abielu kestust enne lahutust ning muid seadusest tulenevaid tingimusi.
Rasedale naisele mõistetakse ülalpidamine välja raseduse ja lapse sünniga seotud kulude katteks mõistlikus summas.
Kohus määrab ülalpidamise registreeritud kooselu partnerile taotluse alusel, võttes arvesse ühise majapidamise eest hoolitsemise kohustust. Ülalpidamiskohustuse ulatus määratakse kindlaks eesmärgiga tagada kooselupartneritele põhimõtteliselt ühesugune materiaalne ja kultuuriline elujärg.
Samasooliste isikute kooselu lõppemisel võidakse ülalpidamiskohustus kindlaks määrata selle kooselupartneri avalduse alusel, kes ei ole suuteline end ise ülal pidama. Ta võib taotleda endiselt kooselupartnerilt mõistlikku elatist sõltuvalt tema suutlikkusest, võimalustest ja varalisest olukorrast. Kui partnerid kokkulepet ei saavuta, teeb ühe partneri avalduse alusel otsuse elatise kohta kohus. Kui ühele endistest kooselupartneritest, kes ei olnud süüdi kooselu pöördumatus lõppemises, on kooselu lõpetamisega põhjustatud suurt kahju, võib kohus mõista teiselt kooselupartnerilt tema kasuks elatise kolmeks aastaks alates kooselu lõpetamisest. Elatise summa vastab ülalpidamiskohustusele, mis oleks tekkinud juhul, kui kooselu ei oleks lõppenud.
Tšehhi õiguses ei tunta n-ö elatise objektiveerimise põhimõtet, s.t elatist ei määrata kindlaks protsentuaalselt ega tabelite alusel ning puudub minimaalne või maksimaalne elatissumma. Otsuse tegemisel võtab kohus arvesse iga konkreetse juhtumi asjaolusid, näiteks võimalust, et isikul võib olla mitu ülalpidamiskohustust, puudega lapse suuremaid kulusid jms. Justiitsministeerium avaldab üksnes soovituslikke summasid sisaldava tabeli: http://portal.justice.cz/Justice2/MS/ms.aspx?o=23&j=33&k=6223&d=315516.
Ülalpidamist käsitlevad kohtuotsused võidakse asjaolude muutumise korral läbi vaadata. Sellest tulenevalt võidakse otsuseid muuta, kui ülalpidamist saama õigustatud isiku või ülalpidamiskohustuslase olukord muutub olulisel määral.
Elatist makstakse korrapäraselt igakuiste maksetena ja alati üks kuu ette, välja arvatud juhul, kui kohus otsustab või kui ülalpidamist andma kohustatud isik lepib seda saama õigustatud isikuga kokku teisiti. Väga erandlikel juhtudel (nt juhul, kui ülalpidamist andma kohustatud vanem saab üksnes hooajalist tulu, on seotud kõrgendatud riskitasemega tegevusega jne) võib kohus määrata, et tuleb anda rahasumma (tagatis) tulevaste elatismaksete katteks. Seejärel võtab kohus täiendavaid meetmeid selle tagamiseks, et sellest summast tehakse lapsele väljamakseid, mis vastavad igakuistele elatismaksetele. Elatist tuleb maksta kas ülalpidamist saama õigustatud isikule või isikule, kellel on õigustatud isiku hooldusõigus.
Tšehhi õiguse kohaselt võib esitada pädevale kohtule sissenõudmisavalduse või kohtutäiturile avalduse täitemenetluse alustamiseks. Üldiselt on sissenõudmis- või täitemenetlusi kirjeldatud (sealhulgas avaldusele märgitavad andmekategooriad esitatud) kohtuotsuste täitmisele pööramise menetlusi käsitleval teabelehel. Allpool on esitatud mõned konkreetsed üksikasjad elatise sissenõudmise kohta.
Kohtu kaudu sissenõudmine
Alaealise lapse suhtes pädev üldkohus (alaealise lapse suhtes pädeva üldkohtu kindlaksmääramise kohta vt küsimusele nr 5 antud vastus) on pädev tegema ja täitmisele pöörama alaealisele lapsele antavat ülalpidamist käsitlevat otsust. Ülalpidamist andma kohustatud isiku suhtes pädev üldkohus (ülalpidamist andma kohustatud isiku suhtes pädeva üldkohtu kindlaksmääramise kohta vt küsimusele nr 5 antud vastus) on pädev tegema muid ülalpidamiskohustust käsitlevaid otsuseid, sealhulgas otsust täiskasvanud lapsele ülalpidamise andmise kohta.
Kui üks pool on esitanud avalduse alaealise lapse ülalpidamise sissenõudmiseks, aitab kohus kindlaks teha ülalpidamiskohustuslase elukoha. Kohus võib samuti anda ülalpidamist saama õigustatud isikule täiendavat abi enne otsuse täitmisele pööramist – näiteks võidakse ülalpidamiskohustuslasel paluda esitada teave selle kohta, kas ja kellelt ta saab palka või mis tahes korrapärast sissetulekut, millises pangas või makseasutuses on tal avatud konto ning millised on nende kontode numbrid, või paluda tal loetleda oma varad. Kohus võib anda sellist abi ka seoses muud liiki ülalpidamiskohustusega peale alaealisele lapsele ülalpidamise andmise.
Avalduse täitemenetluse alustamiseks võib esitada mis tahes Tšehhi kohtutäiturile. Kohtutäiturite nimekiri on kättesaadav Tšehhi Vabariigi kohtutäiturite koja veebisaidil aadressil http://www.ekcr.cz/seznam-exekutoru. Alaealisele lapsele makstava elatise sissenõudmisel ei ole kohtutäituril õigust nõuda, et ülalpidamist saama õigustatud isik teeks täitmiskulude ettemakseid mõistlikus ulatuses. Üks võimalik alaealise lapsega seotud ülalpidamiskohustuse täitmise tagamise viis on ülalpidamiskohustuslase juhtimisõiguse peatamine.
Kui ülalpidamiskohustust ei ole täidetud, võidakse lisaks eespool kirjeldatud täitemeetmetele võtta ülalpidamiskohustuslase suhtes ka kriminaalõiguslikke meetmeid, kui on alust arvata, et kohustusliku elatise maksmata jätmisega on toime pandud kuritegu. Kui isik ei ole täitnud oma ülalpidamiskohustust, on karistusseadustiku kohaselt pandud toime kuritegu, kui isik ei ole kauem kui neli kuud kas tahtlikult või hooletuse tõttu täitnud oma seadusest tulenevat kohustust pidada ülal teist isikut või hoolitseda tema eest. Sellisel juhul võidakse mis tahes politseijaoskonnas esitada kuriteoteade.
Üldine teave sissenõudmis- või täitemenetluse kohta (sealhulgas teave selle kohta, millisele varale saab nõuet või täitmist pöörata, ja kättesaadavate õiguskaitsevahendite kohta) on esitatud kohtuotsuste täitmisele pööramise menetlusi käsitleval teabelehel.
Tsiviilkohtumenetluse seadustikus on sätestatud, et kui õigusi ei kasutata kindlaksmääratud aegumistähtaja jooksul, siis need kaovad ja ülalpidamiskohustuslane ei ole enam kohustatud makset tegema. Kuid kui ülalpidamiskohustuslane tegi makse pärast aegumistähtaja möödumist, ei saa ta nõuda makstud raha hüvitamist. Ülalpidamise saamise õigus ei ole piiratud, kuid korduva täitmise õigus võib olla piiratud. Aegumistähtaja pikkus on tavaliselt kolm aastat. Kuid kui õigusi on tunnustatud ametiasutuse (nt kohtu) otsusega, on seadusjärgne aegumistähtaeg kümme aastat alates kuupäevast, mil otsusega nõuti kohustuse täitmist. Ülalpidamise saamise õigus ei kao pärast teatava aja möödumist.
Ülalpidamist saab määrata üksnes alates kohtumenetluse alustamise kuupäevast. Kuid lapsele võib ülalpidamise siiski välja mõista maksimaalselt ka sellele kuupäevale eelnenud kolme aasta eest. Vallalisele emale võidakse ülalpidamine ning raseduse ja lapse sünniga seotud kulude hüvitis mõista samuti välja tagasiulatuvalt, kuid mitte hiljem kui kaks aastat pärast sünnitust.
Laste sotsiaalse ja õigusliku kaitse eest vastutavad kohaliku omavalitsuse asutused, kellel on laiendatud volitused, peavad andma abi elatisnõuete ja elatise sissenõudmise taotluste esitamisel alaealiste laste nimel, sealhulgas abistama kohtule avalduse esitamisel.
Seadusega ei ole sellist võimalust ette nähtud.
Ülalpidamist saama õigustatud isik võib seoses elatise sissenõudmisega taotleda abi Brnos asuvalt laste rahvusvahelise õiguskaitse büroolt ( http://www.umpod.cz/).
Taotleja võib organisatsiooniga ühendust võtta allpool esitatud kontaktandmeid kasutades:
Tel: +420 54 221 5522
Faks: 420 54 221 2836
Esmakordsel büroo poole pöördumisel peaks taotleja andma oma täieliku nime ja kontaktandmed (telefoninumbri või e-posti aadressi), samuti selle lapse nime ja sünnikuupäeva, kellega küsimus või taotlus seotud on.
Kui isik taotleb büroolt abi elatise välismaalt sissenõudmiseks, tuleb kõigepealt esitada büroole mitteametlik kirjalik taotlus elatise sissenõudmisel abi saamiseks. Koos selle taotlusega tuleb esitada täidetud küsimustik, mille saab tšehhi keeles alla laadida büroo veebisaidilt aadressil http://www.umpod.cz/vyzivne/postup-pri-vymahani-vyzivneho/. Taotluses tuleks esitada peamine teave lapse ja ülalpidamiskohustuslase kohta ning põhilised faktid, mis selgitavad, miks isik taotleb elatise sissenõudmist. Taotlusele tuleks lisada mis tahes dokumentide, eelkõige ülalpidamiskohustuse kindlaksmääramist käsitlevate kohtuotsuste koopiad. Seejärel hindab büroo võimalust elatis konkreetses asjas sisse nõuda ning saadab vajaduse korral üksikasjalikud juhised selle kohta, kuidas edasi toimida.
Büroo võib taotleda täiendavate dokumentide esitamist. Üldiselt tuleb esitada kohtuotsus, millega ülalpidamiskohustus on kindlaks määratud. Sellele tuleb lisada notariaalselt tõestatud tõlge selle riigi keelde, kust elatist sisse nõutakse; samuti tuleb esitada kohtuotsuse täidetavaks tunnistamist ja täitmist käsitlevad otsused. Juhul kui elatis nõutakse sisse Euroopa Liidu liikmesriigist, koostab kohus kohtuotsuse väljavõtte vastavalt ülalpidamiskohustuste määruse artiklile 56. Samuti nõutakse üldjuhul välisriigi valitsusasutusele antud volikirja, isiku elukohatõendi või üle 15aastase õigustatud isiku puhul õppeasutuse tõendi esitamist. Taotleja elukohajärgne kohalik kohus (tavaliselt asja kohta esimeses astmes otsuse teinud kohus) peaks aitama tal korraldada dokumentide tõlkimist. Kohus kas annab täidetud dokumendid taotlejale või saadab need otse büroole. Büroo vaatab saadud dokumendid üle. Kui kõik tingimused on täidetud, esitab ta ettepaneku välisriigi kohtule või edastab asja täiendavaks menetlemiseks välisriigi pädevale ametiasutusele või organisatsioonile. Büroo teavitab taotlejat korrapäraselt oma tegevusest, samuti tehtud edusammudest ja menetluse tulemusest.
Kui elatis nõutakse sisse kas õiguslike vahenditega või kui ülalpidamiskohustuslane teeb maksed välisriigi partneri kontole vabatahtlikult, kantakse laekunud raha üldjuhul koondülekandena büroo kontole kord kuus (halduslikel, raamatupidamislikel ja kvantitatiivsetel põhjustel). Büroo majandusosakond edastab maksed ühe kuu jooksul ülalpidamist saama õigustatud isikule vastavalt asjaomase isiku taotlusele. Kui ülalpidamist saama õigustatud isik saab ülalpidamiskohustuslaselt välismaalt otsemakseid, on ta kohustatud bürood viivitamatult sellistest maksetest teavitama. Samuti on ta kohustatud teavitama bürood mis tahes muudatustest, mis võivad menetlust mõjutada (aadressi muutus, lapse eest hoolitsemisega seotud olukorra muutus, lapse õpingute lõpetamine jms).
Välisriigis elav elatise taotleja peaks võtma ühendust oma elukohariigi pädeva asutusega, kes võtab ühendust laste rahvusvahelise õiguskaitse bürooga (büroo kontaktandmed on esitatud eespool).
Taotluse saamisel teisest riigist teeb laste rahvusvahelise õiguskaitse büroo järgmist:
1) hindab taotluse vastavust kõigile ELi õigusnormides ja välislepingutes sätestatud nõuetele või küsib täiendavaid dokumente;
2) saadab kirjaliku taotluse ülalpidamiskohustuslasele Tšehhi Vabariigis ning palub tal tasuda elatisvõlgnevuse ja korrapärased elatissummad;
3) kui ülalpidamiskohustuslane ei vasta, selgitab büroo välja isiku rahalise olukorra ning esitab Tšehhi Vabariigi pädevale kohtule avalduse kohtuotsuse tunnustamise ja täitmise kohta. Büroo esindab menetluses taotluse esitajat (välisriigis elavat õigustatud isikut) ning võtab kõik meetmed, mis on vajalikud elatismaksete saamiseks ja sissenõutud summade välisriiki ülekandmise tagamiseks. Büroo ja välisriigi edastav asutus teavitavad teineteist võetud meetmetest, samuti elatist käsitleva otsuse täitmisel tehtud edusammudest ja saavutatud tulemustest.
Vanemate ja laste vastastikkust ülalpidamiskohustust käsitlevate asjade puhul mis tahes kohtukulusid tasuda ei tule. Muudes menetlustes, mis käsitlevad elatise kindlaksmääramist, sealhulgas suurendamist, on avaldaja vabastatud kohtukulude tasumisest. Seda vabastust kohaldatakse ka sissenõudmis- või täitemenetluse puhul. Avaldajat ei pea ülalpidamiskohustustega seotud menetluses esindama advokaat. Laste rahvusvahelise õiguskaitse büroo osutab oma teenuseid tasuta. Büroo esindab avaldajat (välisriigis elavat õigustatud isikut) kohtumenetluses, võtab tema nimel kõik meetmed, mis on vajalikud elatismaksete saamiseks, ning tagab sissenõutud summade välisriiki ülekandmise.
Kui see on põhjendatud avaldaja sotsiaalse ja rahalise olukorraga ning tingimusel, et esitatud hagi ei ole meelevaldne või tegemist ei ole isiku ilmselgelt lootusetu katsega kasutada õigust või takistada selle kasutamist, võib kohus vabastada menetluse poole täielikult või osaliselt kohtukulude tasumisest. Kui kohtukulude tasumisest vabastatud menetluse poolele on määratud esindaja, kohaldatakse seda vabastust samuti esindaja rahaliste kulude hüvitamise ja esindamistasu suhtes sellises ulatuses, nagu asjaomast vabastust võimaldati. Kui menetluse pool on vabastatud kohtukulude tasumisest, ei saa temalt nõuda tagatise andmist tõendite kogumisega seotud kulude katteks; samuti ei ole ta kohustatud hüvitama riigile riigi kantud kulusid (nt tunnistajate, ekspertide või suulise tõlkimisega seotud kulud jms). Kulud, mis tekivad seoses asjaoluga, et menetluse pool esineb kohtu ees oma emakeeles või suhtleb kurtidele või kurtidele-pimedatele mõeldud kommunikatsioonivahendeid kasutades, kannab riik ja selliste kulude hüvitamist taotleda ei saa.
Vastavalt seadusele nr 359/1999 (seadustekogu), mis käsitleb laste sotsiaalset ja õiguslikku kaitset (muudetud kujul), täidab laste rahvusvahelise õiguskaitse büroo Tšehhi Vabariigi keskasutusena sotsiaalse ja õigusliku kaitse pakkumisel piiriüleste juhtumite puhul järgmisi ülesandeid.
Kooskõlas ülalpidamiskohustuste määrusega täidab keskse valitsusasutuse ülesandeid.
Toimib lapse eestkostjana.
Tšehhi Vabariigis elavate vanemate või sotsiaal- ja õiguskaitseasutuste taotluse alusel palub asjakohastel organitel ning teistel juriidilistel ja füüsilistel isikutel esitada aruandeid nende laste olukorra kohta, kes on Tšehhi Vabariigi kodanikud, kuid ei ela alaliselt Tšehhi Vabariigi territooriumil.
Vahendab era- ja ametlike dokumentide toimetamist välisriikidesse ning hangib era- ja ametlikke dokumente välisriikidest.
Teeb koostööd välisriigi ametiasutuste või teiste organisatsioonidega, mille tegevus sarnaneb büroo tegevusele, kui neil on oma riigis nõuetekohane volitus täita sotsiaal- ja õiguskaitsega seotud ülesandeid, ning vajaduse korral teiste asutuste, üksuste ja juriidiliste isikutega.
Aitab leida lapse vanemaid (kui vanem elab või vanemad elavad välisriigis), perekonnaliikmeid ja ülalpidamiskohustusega isikuid, teeb elatise määramise eesmärgil kindlaks nende materiaalse ja rahalise olukorra, vahendab elatise sissenõudmisega seotud hagide esitamist, eelkõige eesmärgiga määrata kindlaks ülalpidamis- ja üleskasvatamiskohustus ning põlvnemine.
Tagab nende ametlike dokumentide tõlkimise, mida on vaja sotsiaal- ja õiguskaitse saamiseks kooskõlas välislepingutega ja vahetult kohaldatavate Euroopa Liidu õigusaktidega.
Büroo ülesannete täitmiseks on asjakohased organid ning teised füüsilised ja juriidilised isikud kohustatud andma büroole vajalikus ulatuses mis tahes taotletud abi; täitmisele pööramist käsitlevate õigusnormide neid sätteid, mis käsitlevad kolmandate isikute antavat kohustuslikku abi, kohaldatakse mutatis mutandis. Nõutavas ulatuses annavad kohustuslikus korras abi ka näiteks kohtud, Tšehhi Vabariigi politsei, pangad, sotsiaalkindlustusasutused, tööhõiveametid, postiteenuse osutajad, elektroonilise teenuse osutajad, kindlustusseltsid, siseministeerium seoses residentide ja välisriigi kodanike andmebaasidest teabe saamisega jt.

matches: kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus kohus kohus Kohus kohus


Kodakondsuse seadus - sisukord
§ 1 Eesti kodanik
§ 2 Eesti kodakondsuse omandamine, saamine, taastamine ja kaotamine
§ 21 Eesti kodakondsuse saanud, taastanud ja kaotanud isikute andmekogu
§ 22 Riigilõiv
§ 3 Mitme kodakondsuse omamise erisused
§ 4 Kodakondsustunnistus
2 Eesti kodakondsuse omandamise ja saamise tingimused
§ 5 Eesti kodakondsuse omandamine sünniga
§ 6 Tingimused Eesti kodakondsuse saamiseks
§ 7 Legaalne püsiv sissetulek
§ 8 Eesti keele oskuse nõuded ja hindamine
§ 81 Keeleõppe kulude hüvitamine
§ 82 Keeleõppe korraldamine
§ 83 Keeleõppes osalemine
§ 9 Eesti Vabariigi põhiseaduse ja kodakondsuse seaduse tundmise nõuded ja hindamine
§ 10 Eesti kodakondsuse saamine eriliste teenete eest
§ 11 Püsivalt Eestis viibimine
§ 12 Eesti kodakondsuse saamiseks esitatavad dokumendid
3 Alaealisena Eesti kodakondsuse saamise tingimused
§ 13 Alaealisena Eesti kodakondsuse saamine
§ 14 Alaealisena Eesti kodakondsuse saamine koos vanemaga
§ 141 Alaealist üksi kasvatav vanem
§ 15 Alaealisele kodakondsuse saamiseks esitatavad dokumendid
4 Eesti kodakondsuse taastamise tingimused
§ 16 Eesti kodakondsuse taastamise õigus
§ 17 Eesti kodakondsuse taastamiseks esitatavad dokumendid
5 Eesti kodakondsuse saamise ja taastamise kord
§ 18 Dokumentide esitamine
§ 19 Eesti kodakondsuse saamiseks või taastamiseks esitatud dokumentide registreerimine ja menetlemine
§ 20 Eesti kodakondsuse andmise või taastamise otsustamine
§ 21 Eesti kodakondsuse andmisest või taastamisest keeldumine
6 Eesti kodakondsuse kaotamise tingimused ja kord
§ 22 Eesti kodakondsuse kaotamine
§ 23 Eesti kodakondsusest vabastamiseks esitatavad dokumendid
§ 24 Dokumentide esitamine
§ 25 Eesti kodakondsusest vabastamiseks esitatud dokumentide registreerimine ja menetlemine
§ 26 Piirangud Eesti kodakondsusest vabastamisel
§ 27 Eesti kodakondsusest vabastamise otsustamine
§ 28 Eesti kodakondsuse äravõtmine
§ 29 Eesti kodakondsuse kaotamine mõne muu riigi kodakondsuse vastuvõtmise või Eesti kodakondsusest loobumisega
§ 30 Eesti kodakondsust tõendavate dokumentide tagastamine
§ 31 Nõusolek alaealisele Eesti kodakondsuse andmiseks, taastamiseks või tema Eesti kodakondsusest vabastamiseks
§ 32 Kodakondsuse andmine ekslikult Eesti kodanikuna määratletud isikule
§ 33 Dokumentide vastuvõtmise eritingimused ja aja arvestamine
§ 34 Eesti keele oskuse erinõuded
§ 35 Eesti kodakondsuse saamise eritingimused
§ 361 Keeleõppe kulude hüvitamise rakendamine
§ 362 Enne 2016. aasta 1. jaanuari esitatud Eesti kodakondsuse saamise või taastamise sooviavalduse menetlemine
§ 363 Enne 2016. aasta 1. jaanuari sündinud alaealise Eesti kodakondsuse saamine
§ 364 Alla 18-aastaste Eesti kodakondsuse kaotanuks lugemise menetlemine mõne muu riigi kodakondsuse vastuvõtmise või Eesti kodakondsusest loobumisega
§ 37 Varasemate õigusaktide kehtetuks tunnistamine
RT I, 21.09.2018, 2
21.01.2015 RT I, 03.02.2015, 1 13.02.2015, osaliselt 01.01.2016


text:
nõuded apellatsioonkaebusele
apellatsioonkaebuse tõlgendamine
apellatsioonkaebuse täiendused
3-3-1-5-13 Riigikohus 22.04.2013
Kohtupraktika kohaselt on ringkonnakohtul võimalik tagastada ilmselgelt perspektiivitu apellatsioonkaebus, kuid Riigikohus juhib seejuures tähelepanu HKMS § 187 lg 3 p 5 sõnastusele. Kohus peab selles menetlussituatsioonis lähtuma apellandi faktiväidetest. Apellandi etteheited faktiliste asjaolude tuvastamisele halduskohtus ei takista apellatsioonkaebuse tagastamist HKMS § 187 lg 3 p 5 alusel siis, kui need asjaolud ei ole haldusasja lahendamisel olulised. Kui kaebaja väide haiguse kohta on õige, siis ei olnud ringkonnakohtul võimalik lugeda apellatsioonkaebust ilmselgelt perspektiivituks ja kohaldada HKMS § 187 lg 3 p 5.
3-3-1-65-12 Riigikohus 10.12.2012
Halduskohus jättis käiguta kaebaja taotluse täiendada kaebust kahju hüvitamise nõudega ega lahendanud kohtu tegevuse peale esitatud vastuväidet määrusega. Ringkonnakohus leidis, et eelnimetatu ei tooks kaasa kohtuotsuse tühistamist, sest tegemist pole HKMS § 199 lg-tes 1 ja 2 nimetatud rikkumistega. Samuti leiti, et pole tähtsust, millistel asjaoludel ja millises protsessuaalses vormis nõude tagasi lükati, sest kahjunõude esitamisest ei sõltunud selle asja õige lahendamine. Neid seisukohti ei ole ringkonnakohus piisavalt põhjendanud.
HKMS § 199 lg-tes 1 ja 2 on nimetatud menetlusõiguse normi rikkumised, mille puhul ringkonnakohus tühistab või võib tühistada halduskohtu lahendi ning lõikes 2 sätestatud loetelu ei ole ammendav. Õigus kaebuse nõude muutmiseks on kaebaja oluline menetluslik õigus, millest võib sõltuda tema eesmärkide saavutamine kohtumenetluses. Sellise nõude lahendamine ei saa olla kohtu poolt meelevaldne. Kaebaja sai halduskohtu väidetavad menetlusrikkumised vaidlustada alles apellatsioonimenetluses. Kuigi need menetluslikud rikkumised ei ole HKMS § 199 lõigetes 1 ja 2 otsesõnu nimetatud, ei saa sellest tulenevalt, ilma neid väiteid analüüsimata, anda hinnangut, et nendest rikkumistest ei sõltunud asja õige lahendamine.
HKMS § 187 lg 3 p-ga 5 analoogne, kuni 31.12. 2011 kehtinud HKMS v.r § 33 lg 3 p 5 sätestas, et ringkonnakohus tagastab apellatsioonkaebus kui selles esitatud väidete õigsust eeldades ei saaks kaebust ilmselgelt rahuldada. HKMS v.r § 33 lg 3 p 5 kohaldamise kohta on Riigikohus leidnud (vt määrus haldusasjas nr 3-3-1-9-08), et kaebuse võib üldjuhul tagastada üksnes siis, kui kaevatav haldusakt või toiming ei saa ilmselgelt rikkuda kaebaja õigusi ega piirata tema vabadusi. Kuigi ringkonnakohus leidis, et kõik apellatsioonkaebuses esitatud väited on õiguslikult ilmselgelt põhjendamatud, kohaldas ringkonnakohus HKMS § 33 lg 3 p 5 valesti, kuna ringkonnakohtul ei tekkinud küsimust kaebeõiguse puudumisest. Määrusega haldusasjas nr 3-3-1-20-10 laiendas Riigikohus HKMS v.r § 11 lg 31 p 5 kohaldamisala ka ilmselgelt perspektiivitule kaebusele, rõhutas kõrgendatud põhjendamiskohustus ning keeruka õigusliku küsimuse puhul kaebuse menetlusse võtmise vajadust. Määruses asjas nr 3-3-1-57-11 selgitati, et isegi kui apellatsioonkaebuse väited ei anna alust eeldada, et halduskohtu otsust tuleb muuta, ei tulene sellest automaatselt, et kaebus on alati käsitatav ilmselgelt perspektiivituna. Eeltoodud seisukohad on kohaldatavad ka käesolevas asjas HKMS § 187 lg 3 p 5 sisustamisel.
Ringkonnakohus on apellatsioonkaebuse väiteid analüüsides leidnud, et need ei ole asjakohased ega saa kaasa tuua halduskohtu otsuse tühistamist. Küsimust isiku kaebeõiguse puudumisest kohtul ei tekkinud ega asutud ka seisukohale, et soovitud eesmärgi saavutamine ei ole esitatud apellatsioonkaebusega võimalik. Eelöeldust tulenevalt pole põhjust asuda seisukohale, et apellatsioonkaebus oleks ilmselgelt perspektiivitu. Ringkonnakohus ei ole täitnud ka kõrgendatud põhjendamiskohustust, sest on jätnud osa apellatsioonkaebuse väiteid analüüsimata.
3-3-1-7-11 Riigikohus 04.04.2011
Ringkonnakohtu määruse peale saab esitada määruskaebuse Riigikohtule üksnes juhul, kui määruskaebuse esitamine on seadusega lubatud või kui määrus takistab asja edasist menetlust. Muu määruse kohta võib esitada vastuväite kassatsioonkaebuses. Riigikohtusse ei saa esitada määruskaebust ringkonnakohtu määruse peale, millega on lahendatud kaebus selle peale, et halduskohus ei vabastanud menetlusosalist koopiate väljastamise eest nõutavast riigilõivust. Samuti ei takista selline määrus kohtuasja edasist menetlust, seetõttu on sellisele määrusele võimalik esitada vastuväide kassatsioonkaebuses.
Kinnipeetava kamber peab vastama ehitusseaduse alusel eluruumile kehtestatud üldistele nõuetele, samadele nõuetele peab vastama ka kartserikamber. Väidet kartserikambri liigse õhuniiskuse kohta võiks kinnitada teostatud mõõtmise tulemusi kajastav dokument. Kaebuse esitaja on kohustatud põhjendama oma väiteid vastavate tõenditega. Halduskohus peab uurimisprintsiipi järgides arvestama kinnipeetava tegelikke võimalusi tõendite kogumiseks ja esitamiseks. Kinnipeetaval oleks olnud võimalik taotleda vanglalt mõõtmise tulemuste dokumenteerimist ja talle mõõtmistulemuste väljastamist. Samuti oleks kinnipeetaval olnud võimalik taotleda kohtult halduskohtumenetluse ja tsiviilkohtumenetluse seadustiku alusel tõendi tagamist. Kaebuse lahendamisel ei olnud halduskohtul omal algatusel enam võimalik välja selgitada kartserikambris valitsenud õhuniiskust.
Isiku vabastamine riigilõivu tasumisest tema enda esitatud kaebustest koopiate väljastamisel ei ole põhjendatud, kui isikul on võimalik oma eesmärki saavutada ka HKMS § 15 lg 1 alusel toimikuga tutvumist taotledes. Ärakirjade väljastamine isiku pool esitatud kaebustest ei oleks tema õiguste kaitseks vajalik.
Apellatsioonkaebuses ei saa esitada uusi nõudeid, mida ei olnud esitatud kaebuses halduskohtule.
3-3-1-50-10 Riigikohus 30.03.2011
HKMS § 30 lg 2 p 2 kohaselt ei ole isikul õigust esitada määruskaebust ringkonnakohtule kui halduskohus on teinud tema suhtes MKS § 1361, MKS § 130 lg 1 p 51 ja HKMS § 29 alusel nende koostoimes hüpoteegi seadmiseks loa andmise määruse. Edasikaebeõigust välistavate sätete vastavust PS § 24 lg-le 5 peavad kaaluma halduskohus ja ringkonnakohus määruskaebuse menetlusse võtmist otsustades.
Edasikaebuse esitamisel on võimalik taotleda konkreetse normikontrolli algatamist edasikaebeõiguse piirangu (HKMS § 30 lg 2 p 2) põhiseaduspärasuse hindamiseks esitatud määruskaebuse menetlusse võtmise otsustamisel. Kohus tunnistab asjassepuutuvas osas põhiseadusvastaseks ja jätab kohaldamata mis tahes menetlusnormi, mille kohaldamine tooks kaasa isiku põhiõiguste, sh edasikaebeõiguse rikkumise. Kohus ei või jätta kehtivat edasikaebeõiguse piirangut kohaldamata ilma põhiseaduslikkuse järelevalve menetlust algatamata, v.a juhul, kui Eesti õiguse säte on vastuolus Euroopa Liidu õigusega.
3-3-1-70-10 Riigikohus 26.01.2011
Avalik-õigusliku suhte tuvastamine allub halduskohtulikule kontrollile. Isikul võib olla põhjendatud huvi saada kohtulik hinnang selle kohta, kas halduse tegevusest tekivad talle olemuselt avalik-õiguslikud õigused ja kohustused. Pole välistatud, et sellise tuvastamiskaebuse esemeks on avalik-õiguslikust suhtest tuleneva raha maksmise kohustus. Sellist taotlust ei muuda lubamatuks ka see, et tuvastatud asjaolu võib omandada õigusliku tähenduse seonduvates õigussuhetes. Kolleegium möönab, et HKMS § 6 lg 3 p-s 3 sätestatud taotluse osas ei ole välja kujunenud kindalt kohtupraktikat. Samas muudaks ringkonnakohtu kitsendav tõlgendus avalik-õigusliku suhte tuvastamise taotluse sisutühjaks, kusjuures tuleb arvestada, et ainuüksi toimingu õigusvastasuse tuvastamine või haldusakti tühistamine ei pruugi tagada kõige efektiivsemalt isiku õiguste kaitset.
Apellatsioonkaebus peab sisaldama apellandi selgelt väljendatud taotlust, sealhulgas ka seda, millises ulatuses apellant esimese astme kohtu otsust vaidlustab ning missugust ringkonnakohtu lahendit apellant taotleb. Kuigi apellant võib kuni apellatsioonitähtaja lõpuni kaebust muuta või täiendada, laiendades seda ka kohtuotsuse neile osadele, mille peale esialgselt ei kaevatud, saab seda õigust kasutada HKMS §-s 31 ja §-s 32 sätestatud apellatsioonkaebuse esitamise nõuete järgimisel.
Kohtuasja lahendamine vastava apellatsioonkaebuseta või apellatsioonkaebuse taotluse piiride selge ja olulise ületamisega on oluline menetlusõiguse rikkumine, mis toob kaasa kohtulahendi tühistamise.
3-3-1-34-08 Riigikohus 11.09.2008
Halduskohtumenetluse seadustik § 33 lg 5
HKMS § 33 lg 3 p 5 tuleb sisustada lähtudes HKMS §-st 7, mis käsitleb kaebeõigust. Kohus võib HKMS § 33 lg 3 p-le 5 tuginedes kaebuse tagastada juhul, kui kaevatav haldusakt või toiming ei saa ilmselgelt rikkuda kaebaja õigusi ega piirata tema vabadusi. Haldusakti või toimingu õiguspärasusele saab sisulise hinnangu anda üksnes kohtuotsuses, mitte kaebuse tagastamise määruses.
3-3-1-9-08 Riigikohus 15.05.2008
Halduskohtumenetluse seadustik § 23 lg 3 p 1
Halduskohtumenetluse seadustik § 11 lg 3 1 p 5
Nii HKMS § 11 lg 3^1 p 5, HKMS § 23 lg 3 p 1 kui ka HKMS § 33 lg 3 p 5 tuleb sisustada, lähtudes HKMS §-st 7. Kohus võib kaebuse üldjuhul tagastada üksnes siis, kui kaevatav haldusakt või toiming ei saa ilmselgelt rikkuda kaebaja õigusi ega piirata tema vabadusi. Kui kohus möönab kaebaja õiguste rikkumise võimalikkust kaebuses toodud asjaoludel, siis on tal kohustus asja menetleda. Haldusakti või toimingu õiguspärasuse sisuline hindamine saab toimuda üksnes kohtuotsuses. Tuvastamiskaebuse võib kohus tagastada juhul, kui isikul ilmselgelt puudub põhjendatud huvi.
3-3-1-18-04 Riigikohus 03.05.2004
VOKTS
Kutsekvalifikatsiooni tunnustamiseks pädevate organite nimekiri, ühtne töökord ning finantseerimise alused ja kord
Reeglina ei ole isikul tarvidust ega ka võimalust eraldi vaidlustada haldusaktile eelnevat menetlustoimingut, sest enamikul juhtudel ei saa sellised menetlustoimingud eraldivõetuna rikkuda isiku õigusi. Kui õigusvastane menetlustoiming toob kaasa ebaõige haldusakti andmise, siis piisab selle haldusakti vaidlustamisest. Haldusakti õiguspärasuse kontrollimisel hindab kohus haldusakti ka menetluslikust küljest.
Antud juhul ei ole ENIC/NARIC Keskuse hinnangu näol tegemist pädeva tunnustamisasutuse siduva otsusega Lissaboni konventsiooni ega VOKTS § 7 lg 2 tähenduses. Kutsekvalifikatsiooni tunnustamismenetlust viis pädeva organina läbi advokatuur ning siduvaks tunnustamisotsuseks on advokatuuri haldusakt. ENIC/NARIC Keskus kaasati menetlusse üksnes kaebaja hariduse kohta arvamuse andmiseks, seega tuleb ENIC/NARIC Keskuse hinnangut käsitada tunnustamismenetlusse kaasatud haldusorgani menetlustoiminguna.
Erikaebuse motiivid ei sea erikaebusele ega asja läbivaatamisele apellatsiooniastmes piire. Apellatsioon- ja erikaebuse piirid määrab kindlaks apellandi nõue, mitte selle õiguslik põhjendus. Ulatuses, milles esimese astme halduskohtu lahend on vaidlustatud, peab ringkonnakohus kontrollima selle seaduslikkust kõigist asja lahendamisel olulistest materiaalõiguslikest, protsessuaalsetest ja tõendamisse puutuvatest aspektidest lähtudes (vt Riigikohtu halduskolleegiumi otsuse nr 3-3-1-8-04 p 24 ja otsuse nr 3-3-1-41-02 p-d 14-15). Seetõttu oli ringkonnakohus õigustatud käsitlema halduskohtu määruse õiguspärasust ka sellest lähtudes, kas halduskohus kvalifitseeris haldusorgani vaidlustatud tegevuse õigesti.
3-3-1-41-02 Riigikohus 16.10.2002
Halduskohtumenetluses on õiguskindluse kaitseks nähtud ette 30-päevane kaebetähtaeg. Õiguskindluse põhimõtet tuleb arvestada ka kaebetähtaja ennistamisel. Mida enam on kaebuse esitamisega hilinetud, seda kaalukam peab olema tähtaja ennistamise põhjus. Reeglina tuleb tähtaegselt esitatud tühistamiskaebuse läbivaatamisel õigusvastane ja kaebaja õigusi rikkuv haldusakt tühistada sõltumata õiguskindluse põhimõttele tuginevatest vastuväidetest. Protesti läbivaatamisel peab halduskohus alati arvestama õiguskindluse põhimõttega, sest protesti esitamiseks ei näe Halduskohtumenetluse seadustik ette tähtaega.
Halduskohtumenetluses kehtib ka apellatsiooniastmes uurimisprintsiip, mistõttu kohus ei ole seotud protsessiosaliste väidetega. Uurimisprintsiibi eesmärk on kaitsta isikute subjektiivseid avalikke õigusi ja avalikku huvi sõltumata protsessiosaliste õiguslikest teadmistest ja materiaalsetest võimalustest õigusabi hankimisel. Isiku õigused ja avalik huvi ei vaja apellatsiooniastmes vähem kaitset kui esimese astme halduskohtus. Vastavalt TsMS §-le 390 kohaldatakse apellatsioonimenetluses esimese astme kohtu menetluse kohta käivaid sätteid, kui apellatsioonimenetluse kohta ei ole sätestatud teisiti.
HKMS § 34 lg 2 ei keela ringkonnakohtul tühistada esimese astme halduskohtu otsust motiivil, mida apellatsioonkaebuses või sellele esitatud vastuväites pole käsitletud, kui see on vajalik asja õigeks lahendamiseks. HKMS § 34 lg 2 keelab ringkonnakohtul väljuda apellatsioonkaebuses esitatud taotluse piiridest, st muuta või tühistada ringkonnakohtu otsust osas, milles seda pole taotletud. Ulatuses, milles esimese astme halduskohtu otsus on vaidlustatud, peab ringkonnakohus kontrollima selle seaduslikkust kõigist asja lahendamisel olulistest materiaalõiguslikest, protsessuaalsetest ja tõendamisse puutuvatest aspektidest lähtudes.
Kui kohtud on lugenud tähtaegselt esitatuks aastaid pärast vaidlustatud korralduse andmist ja täitmist esitatud kaebuse, on vajalik leida õiglane tasakaal efektiivse õiguskaitse ja õiguskindluse põhimõtte vahel. Kui kaebetähtaeg hakkab kulgema haldusakti andmise hetkest oluliselt hiljem, peab halduskohus tühistamiskaebuse läbivaatamisel kaaluma, kas kaebaja õigus nõuda haldusakti tühistamist kaalub üles kolmanda isiku võimaliku õiguspärase ootuse, et haldusakt jääb kehtima.
HKMS § 34 lg 2 ei keela apellandil põhjendada apellatsioonkaebust kohtuistungil täiendavate õiguslike argumentidega. Kohtuistungil täiendavalt esitatud motiive tuleb käsitada apellatsioonkaebuse täiendusena.
3-3-1-43-01 Riigikohus 20.11.2001
Vastavalt TsMS §-le 353 lg 2 ei ole kassatsioonkaebuses õigust esitada nõudmisi, mida ei ole varem esitatud. Kassatsiooniastmes ei saa asuda kaitsma neid väidetavaid õigusi, mida ei kaitstud apellatsioonimenetluses. Apellatsioonimenetluse vahelejätmine pole kooskõlas Eestis rakendatava kolmeastmelise kohtumenetluse põhimõtetega.
Pärast kalapüügilubade andmist tuleb lubade andmise aluseks olnud ministri käskkirja ja püügilube vaadelda lahutamatu tervikuna. Käskkiri osas, mis puudutab iga konkreetset püügiluba, ja iga luba moodustavad materiaalses mõttes ühe ja sama haldusakti.
3-3-1-39-01 Riigikohus 27.09.2001
Kuna kohaliku omavalitsuse üksusel lasub Põhiseaduse §-st 14 tulenevalt põhiõiguste ja vabaduste kaitse kohustus ning omand kujutab endast ka põhiseadusega, seega avaliku õigusega kaitstud hüve, peab omavalitsusüksus peremehetu ehitise hõivamisel lähtuma uurimisprintsiibist ja näitama üles hoolikust, et ta ei loeks ehitist kontrollimatult peremehetuks ja ei kahjustataks nõnda ehitise võimaliku omaniku huve.
Tulenevalt HKMS §-st 19 lg. 7 peab halduskohus kaebuse sõnastusest ja kontekstist lähtudes ise kindlaks tegema kaebaja tegeliku taotluse. Ebaselgelt esitatud taotluse tegeliku sisu väljaselgitamine kohtu poolt ei kujuta endast kaebuse muutmist. Kui esimese astme kohtu otsusest ei nähtu, millist liiki kaebust on läbi vaadatud, siis on ka ringkonnakohtul õigus tuvastada, milline taotlus esitati kaebuses esimese astme halduskohtule. Kaebaja algse taotluse muutmise võimaldamine ringkonnakohtus oleks vastuolus HKMS §-ga 34 lg-ga 2.
AÕS §-st 96 lg 1 ja AÕSRS §-st 13 lg 2 tuleneva peremehetu ehitise hõivamismenetluse toimingutel ja otsustel on avalik-õiguslik iseloom, sest nad tulenevad avalik-õigusliku juriidilise isiku erilistest kohustustest. Peremehetu ehitise kui vallasasja hõivamise protseduur kujutab endast avalik-õiguslikult reguleeritud menetlust ja vaidlus sellises menetluses tehtud otsuste õiguspärasuse üle on avalik-õiguslik vaidlus. Kui haldusakti õiguspärasuse hindamiseks on vajalik asja omaniku tuvastamine, on halduskohus pädev seda tegema. See ei ole tsiviilõigusliku vaidluse lahendamine TsMS § 1 lg. 1 mõttes, sest see vaidlus ei ole tekkinud tsiviil-õigussuhtest.
Kui haldusakti õiguspärasuse hindamiseks on vajalik asja omaniku tuvastamine, on halduskohus pädev seda tegema. See ei ole tsiviilõigusliku vaidluse lahendamine TsMS § 1 lg. 1 mõttes, sest see vaidlus ei ole tekkinud tsiviil-õigussuhtest.

matches:
Riigikohus
Riigikohus
§ 187
Kohus
§ 187
§ 187
Riigikohus
§ 199
§ 199
§ 199
§ 187
§ 33
§ 33
Riigikohus
§ 33
Riigikohus
§ 11
§ 187
Riigikohus
§ 15
Riigikohus
§ 30
§ 1361
§ 130
§ 29
§ 24
§ 30
Kohus
Kohus
Riigikohus
§ 6
Riigikohus
§ 33
§ 33
Kohus
§ 33
Riigikohus
§ 23
§ 11
§ 11
§ 23
§ 33
Kohus
kohus
kohus
Riigikohus
kohus
§ 7
Riigikohus
kohus
§ 34
§ 34
§ 34
Riigikohus
Riigikohus
§ 1
§ 1


Elutähtsa teenuse kirjeldus ja toimepidevuse nõuded elektroonilise isikutuvastamise ja digitaalse allkirjastamise tagamisel – Riigi Teataja
Elutähtsa teenuse kirjeldus ja toimepidevuse nõuded elektroonilise isikutuvastamise ja digitaalse allkirjastamise tagamisel - sisukord
§ 2 Nõuded elutähtsa teenuse tasemele ja lubatud katkestuse aeg
§ 4 Elutähtsa teenuse katkestusest põhjustatud hädaolukord
§ 5 Hädaolukorrast või selle ohust teavitamise korraldus
RT I, 15.01.2019, 11
Vastu võetud 11.01.2019 nr 4
Elektrooniline isikutuvastamine ja digitaalne allkirjastamine kui elutähtis teenus (edaspidi elutähtis teenus) on isikut tõendavate dokumentide seaduse alusel välja antud dokumentidega elektroonilises keskkonnas isiku tõendamiseks, isikusamasuse kontrollimiseks ja digitaalallkirja andmiseks vajalike sertifikaatide kehtivusinfo kättesaadavuse tagamine isikut tõendavate dokumentide seaduse § 94 lõikes 31 nimetatud sertifitseerimisteenuse osutaja (edaspidi teenuseosutaja) poolt.
§ 2. Nõuded elutähtsa teenuse tasemele ja lubatud katkestuse aeg
(1) Teenuseosutaja tagab elutähtsa teenuse toimimise aastas vähemalt 361 kalendripäeval.
(2) Elutähtsa teenuse lubatud katkestuste aeg on kokku maksimaalselt 45 minutit tööpäeval ajavahemikus kell 9:00–18:00 ja tööpäeva väliselt maksimaalselt 3 järjestikust tundi. Lubatud katkestuste summeeritud kestus peab kindlustama teenuse toimimise lõikes 1 sätestatud tasemel.
(3) Elutähtsa teenuse katkestuse korral lähtub teenuseosutaja hädaolukorra seaduse § 39 lõikes 1 nimetatud toimepidevuse plaanis kirjeldatud teenuse taastamise korrast.
(1) Elutähtsa teenuse toimimise tagamiseks ja katkestuse ennetamiseks peab teenuseosutaja hädaolukorra seaduse § 39 lõikes 1 nimetatud toimepidevuse riskianalüüsi ja plaani koostamisel arvestama vähemalt järgmiste ohtudega:
1) andmesideteenuse katkestus;
2) elektrikatkestus;
3) võrgu- ja infosüsteemi vastu suunatud pahatahtlik tegevus;
4) olulised tehnilised rikked.
(2) Elutähtsa teenuse toimepidevuse tagamiseks peab teenuseosutaja rakendama vähemalt järgmiseid meetmeid:
1) tagama autonoomse elektritoitesüsteemi olemasolu, mis kindlustab elektritoite vähemalt 24 tunniks;
2) tagama ühest kaablitrassist ja andmesideteenuse osutajast sõltumatu andmesideühenduse.
§ 4. Elutähtsa teenuse katkestusest põhjustatud hädaolukord
Elutähtsa teenuse ulatuslikust või raskete tagajärgedega katkestusest põhjustatud hädaolukord esineb juhul, kui on täidetud vähemalt üks järgmistest tingimustest:
1) elutähtsa teenuse katkestuse tõttu ei ole vähemalt 200 000 kasutajal enam kui 72 tunni vältel võimalik kasutada elektroonilise isikutuvastamise või digitaalse allkirjastamise teenust;
2) katkestus toob kaasa muu hädaolukorra seaduse §-s 36 nimetatud teenuse katkestusest põhjustatud hädaolukorra.
§ 5. Hädaolukorrast või selle ohust teavitamise korraldus
(1) Teenuseosutaja teavitab viivitamata elutähtsa teenuse katkestusest, katkestuse ohust, elutähtsa teenuse toimepidavust oluliselt häirivast sündmusest või sellise sündmuse toimumise vahetust ohust Riigi Infosüsteemi Ametit kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis.
(2) Kui käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud vorminõude järgimine ei ole olukorra ajakriitilisuse tõttu mõistlikult võimalik, teavitab teenuseosutaja Riigi Infosüsteemi Ametit mistahes viisil, kuid edastab kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis teavituse seejärel hiljemalt 24 tunni jooksul.
(3) Teavitus sisaldab häire või katkestuse kohta vähemalt järgmist teavet:
1) toimumise aeg ja hinnanguline kestus;
2) esialgne hinnang, kas katkestuse või häire põhjustas inimviga, süsteemi tõrge, loodusõnnetus, pahaloomuline tegevus või kolmanda osapoole viga;
3) põhjuse kirjeldus;
4) esialgne hinnang mõju kohta teenuse terviklusele, käideldavusele ja konfidentsiaalsusele;
5) häire või katkestuse likvideerimiseks ning kahjuliku mõju vähendamiseks rakendatud ja rakendatavad meetmed;
6) esialgne hinnang mõju kohta teenuse kasutajale;
7) esialgne hinnang mõju kohta teiste elutähtsate teenuste toimepidevusele;
8) esialgne hinnang piiriülese mõju kohta.
(4) Riigi Infosüsteemi Ameti nõudel esitab teenuseosutaja hiljemalt 10 kalendripäeva jooksul Riigi Infosüsteemi Ametile häire või katkestuse kohta raporti, mis sisaldab vähemalt järgmist teavet:
1) häire või katkestuse alguse ja lõpu kuupäev ning kellaaeg;
2) mõjutatud kasutajate arv ning teenused ja infosüsteemid;
3) häire või katkestuse piiriülene mõju;
4) selgitus, kas häire või katkestuse põhjustas inimviga, süsteemi tõrge, loodusõnnetus, pahaloomuline tegevus või kolmanda osapoole viga;
5) häire või katkestuse põhjuse avastamise kuupäev, kellaaeg ja viis;
6) põhjuse kirjeldus ja katkestuse kronoloogia;
7) mõju teenuse terviklusele, käideldavusele ja konfidentsiaalsusele;
8) rakendatud abinõud;
9) ülevaade senisest ja planeeritud kommunikatsioonist asutustele, kasutajatele ja avalikkusele.
Määruse § 3 lõike 2 punkt 2 jõustub 2020. aasta 1. jaanuaril.


Politseiametniku sõidukulude kompenseerimise tingimused, ulatus ja kord – Riigi Teataja
Politseiametniku sõidukulude kompenseerimise tingimused, ulatus ja kord
Politseiametniku sõidukulude kompenseerimise tingimused, ulatus ja kord - sisukord
§ 2 Sõidukulude kompenseerimise tingimused
§ 3 Sõidukulude kompenseerimise ulatus
§ 4 Sõidukulude kompenseerimise taotlemine
RT I, 08.12.2010, 23
Vastu võetud 21.12.2009 nr 88
RTL 2009, 97, 1446
Määrus kehtestatakse «Politsei ja piirivalve seaduse» § 72 lõike 2 alusel.
(1) Määrus kehtestab politseiametnikule sõidukulude kompenseerimise tingimused, ulatuse ja korra.
(2) Teenistuskoht käesoleva määruse mõistes on politseiametniku ametikoha asukoht.
(3) Elukoht käesoleva määruse mõistes on koht, kus politseiametnik alaliselt elab.
§ 2. Sõidukulude kompenseerimise tingimused
Kordonis, piiripunktis ja laeval teenivale politseiametnikule ning õhusõiduki meeskonnaliikmele ja lennutehnilisele koosseisule hüvitatakse tema kasutuses oleva sõiduauto, mis ei ole tööandja omanduses ega valduses, kasutamise kulud sõiduks tema elukohast teenistuskohta ja tagasi, kui:
1) politseiametniku elukohast teenistuskohta ei ole mõistliku ajagraafikuga ühistransporditeenust teenistuse korraldamiseks;
2) politseiasutus ei korralda transporti politseiametniku elukohast teenistuskohta;
3) politseiametniku elukoht ei ole teenistuskohaga samas asulas.
§ 3. Sõidukulude kompenseerimise ulatus
(1) Politseiametniku sõidukuludena hüvitatakse tema tööajagraafikule vastavad sõidud, kuid mitte rohkem kui neli sõitu kuus. Ühe sõiduna käsitletakse sõitu elukohast teenistuskohta või sõitu teenistuskohast elukohta.
(2) Sõidukulude kompenseerimise arvestamise aluseks on kuni 0,26 eurot ühe kilomeetri kohta Politsei- ja Piirivalveameti peadirektori käskkirjaga kehtestatud ulatuses.
§ 4. Sõidukulude kompenseerimise taotlemine
(1) Politseiametnik esitab struktuuriüksuse juhile kvartali esimese kuu 10. kuupäevaks eelmises kvartalis tehtud sõidukulude kompenseerimiseks Politsei- ja Piirivalveameti peadirektori käskkirjaga kehtestatud vormis taotluse ja sõiduauto kasutamise õigust tõendava dokumendi koopia.
1) politseiametniku nimi ja ametikoht;
2) sõitude arv;
3) alalise elukoha kaugus teenistuskohast kilomeetrites;
4) politseiametniku kasutuses oleva sõiduauto riiklik registreerimismärk ning kinnitus, et muu isik politseiametnikule või selle sõiduauto eest muule füüsilisele isikule hüvitist ei maksa.
(3) Struktuuriüksuse juht või tema poolt volitatud isik kontrollib taotluses esitatud andmete õigsust ning sõitude vastavust teenistusgraafikule.
(4) Kontrollitud ja struktuuriüksuse juhi poolt allkirjastatud taotlus esitatakse finantsbüroole sõidukulude kompensatsiooni välja maksmiseks.