1. KeÜS § 13 kohustab suhtuma loodusvaradesse säästlikult ning peegeldab seega vahetult PS § 5, mis räägib samuti loodusvarade säästlikust kasutamisest. Põhimõttes sisalduv viide sellele, et loodusvarasid tuleb kasutada nii, et neid jätkuks võimalikult pikaks ajaks, osundab omakorda põlvkondadeülesele seosele. Tulevaste põlvede ühiskondlikule edule ja üldisele kasule kohustab mõtlema juba põhiseaduse preambul. Koostoimes PS §-ga 5 tähendab see, et loodusvaradest kui rahvuslikust rikkusest peavad osa saama ka meie järglased. KeÜS § 13 on seega üheks kanaliks, mille kaudu viib seadusandja ellu nii põhiseaduse preambulist kui ka PS §-st 5 tulenevaid ideid.
2. KeÜS § 13 annab võtme mõistmaks, mida tuleb loodusvarade kasutamise säästlikkuse hindamisel arvestada. Säästlik kasutus on selline, mis arvestab taastuvate loodusvarade loodusliku täienemise rütmiga ja tagab, et taastumatuid loodusvarasid jätkuks võimalikult pikaks ajaks. Samuti tuleb loodusvarade kasutust korraldada loodusliku juurdekasvu loomuliku rütmiga arvestades. Norm järgib seega säästva arengu kontseptsiooni (vt lähemalt KeÜS § 9 kommentaari) ja kordab SäAS‑s esitatud säästva arengu aluseid, mis hõlmavad keskkonna säästmist ja selle käsitamist rahvusliku rikkusena, mida tuleb kasutada looduslikku tasakaalu säilitavas mahus.
3. Kuna KeÜS § 13 on sõnastatud väga abstraktselt, siis ei nähtu sellest normi adressaat. Arvestades, et normi järgimine eeldab tervikpildi omamist olukorrast ning regulatiivse võimu olemasolu, on üsna selge, et KeÜS § 13 on suunatud riigivõimu esindajatele. Ainult riigil on olemas teave selle kohta, kes ja kui palju erinevaid loodusvarasid kasutab ning ühtlasi on tal võimalik hinnata selle kasutuse säästlikkust, et tagada varude kestvus ja jätkumine võimalikult pikaks ajaks. Järelikult tuleb säästliku kasutamise põhimõtet rakendada riigil, esmajärjekorras aga keskkonnakaitsega tegelevatel asutustel. Põhimõtet tuleb järgida nii tegevuste üldisel planeerimisel (nt arengu- ja tegevuskavade koostamisel) kui ka keskkonnaloa taotlust menetledes. Põhimõttest tuleb haldusorganil lähtuda ka mis tahes muudes tegevustes, mis puudutavad loodusvarade kasutamist.
4. KeÜS § 13 mõistmisel on olulise tähtsusega see, mida hõlmab taastuv ja taastumatu loodusvara ning mida tähendab nende loodusvarade säästlik kasutus. Nii taastuva kui ka taastumatu loodusvara mõistet aitab avada SäAS.
5. SäAS § 5 lg 1 järgi jaguneb taastuv loodusvara kriitiliseks varuks ja kasutatavaks varuks. Taastuva loodusvara kriitiline varu on väikseim suurus, mis tagab loodusliku tasakaalu ja taastootmise, kaitserežiimide täitmise ning bioloogilise ja maastikulise mitmekesisuse säilimise (SäAS § 5 lg 2). Taastuva loodusvara jaoks kehtestatud kriitilisest varust ülejääv osa on taastuva loodusvara kasutatav varu (SäAS § 5 lg 4). Seega saab järeldada, et taastuv loodusvara on end taastootev ressurss.
6. Lisaks rõhutab SäAS § 5 ka seda, et loodusvara hõlmab endas oluliselt enamat kui loodusest saadav tooraine – see peab aitama säilitada ka kaitserežiime ning tagama bioloogilise ja maastikulise mitmekesisuse. Sellele nüansile osundab ka KeÜS § 13, mis sätestab, et loodusvarade kasutamisel tuleb arvestada nende looduslikku ehk loomulikku täienemist. See tähendab, et võrdusmärki ei ole võimalik tõmmata näiteks metsa ja sealt saadava puidu vahele. Metsast saab puitu, mis on taastuv loodusvara ja ühtlasi tooraine. Langetatud puude asemele kasvavad küll uued, kuid metsa ökoloogiline potentsiaal (nt liigiline koosseis ja mitmekesisus) võib olla hoopis erinev võrreldes hävinud kooslusega. See tähendab, et enne raiet metsas toiminud unikaalne elukeskkond võib osutuda taastumatuks isegi juhul, kui raiutud puude asemele kasvavad uued. Tooraine taasteke ei tähenda seega alati äratarvitatuga samaväärse loodusvara säilimist. KeÜS § 13 räägib loodusvaradest üldiselt ega pea nende all silmas ainult neist saadavat toorainet, kuna põhimõttes viidatakse looduslikule täienemisele, mis ei hõlma pelgalt toorainevaru taastumist. Järelikult tuleb loodusvarade kasutamise säästlikkuse hindamisel võtta arvesse ka taastunud loodusvara kvaliteeti ja võrrelda seda äratarvitatuga.
7. Taastumatu loodusvara on ainuüksi termini keelelisest tähendusest lähtuvalt ressurss, mis äratarvitamisel enam ühelgi juhul ei uuene. Ehkki SäAS § 6 taastumatu loodusvara legaaldefinitsiooni ei sisalda, saab normis sätestatud loodusvara kasutamise põhitingimusi arvestades järeldada, et selles on lähtutud just termini keelelisest tähendusest. Taastumatut loodusvara tuleb kasutada nii, et seda jätkuks võimalikult pikaks ajaks ning võimalusel kasutada selle asemel taastuvat loodusvara, jäätmeid või teisest tooret. Kõik need kriteeriumid juhinduvad lihtsast tõdemusest: seda, mida enam pole, ei ole võimalik ka kasutada. Seetõttu on mõistlikum pruukida taastumatu loodusvara asemel võimaluse korral taastuvat loodusvara või kasutada hoopis mõnda muud tooret, mille puudujääki pole põhjust karta.
8. Lisaks sellele, et KeÜS § 13 sätestab loodusvarade säästliku kasutamise kohustuse, teeb ta ka viite loodusvarade kasutusmäärade kehtestamise võimalusele. Taolisest normitehnilisest konstruktsioonist saab järeldada, et säästliku kasutuse kriteeriumiks on loodusvara kasutusmäära järgimine (juhul, kui see on kehtestatud). Kasutusmäära puudumisel tuleb haldusorganil lähtuda loodusvarade loodusliku täienemise tempost ning põhimõttest, et taastumatut loodusvara peab jätkuma võimalikult pikaks ajaks.
9. KeÜS § 13 teisest lausest nähtub, et seadusega võib kehtestada taastuva ja taastumatu loodusvara kasutusmäärad. KeÜS-s puudub selgitus selle kohta, kuidas tuleb loodusvarasid taastuvaks ja taastumatuks liigitada, kuid sõltumata loodusvara liigitamisest saab seadusandja kehtestada kasutusmäärad sisuliselt kõigile loodusvaradele.
10. Kasutusmäärana tuleks mõista koguselist või mahulist piirangut mingil ajavahemikul teatud loodusvara kasutamiseks. Kasutusmäärad, mille seadusandja kehtestab KeÜS § 13 alusel, peaksid olema määratletud abstraktselt ja lähtuma loodusvarast ning selle lubatavast kasutamise hulgast/mahust. Loodusvara kasutamise õigus jagatakse eri kasutajate vahel eelkõige keskkonnalubadega ning sel viisil jagatud loodusvara kogus ei tohi ületada üldist loodusvara kasutusmäära, kuna vastasel korral ei saa enam rääkida loodusvara säästlikust kasutamisest.


text:
www.militaar.net • Vaata teemat - Kaitseväelaste pahandused ja "pahandused" (politsei, kohus)
Tänane kuupäev 18 Juun, 2019 4:13
Kaitseväelaste pahandused ja "pahandused" (politsei, kohus)
21. leht 21-st
[ 307 postitust ] Mine lehele Eelmine 1 ... 17, 18, 19, 20, 21
Teema pealkiri: Re: Kaitseväelaste pahandused ja "pahandused" (politsei, koh
Postitatud: 03 Mär, 2019 16:26
Postitusi: 1699
Tänud, Borja - selgitus eespool olnud küsimuse osas arusaadav!
Minu isiklik arvamus on, et soovid soovideks, kuid üksuses peaks olema mingi protsentuaalne kriitiline piir, mille alusel saame rääkida normaalsest integreerimisest ja keele õppest. Kui seda ei ole, tekkivad tahes tahtmata huvigrupid.
Patriootilisel mehel ei tohiks põhimõtteliselt olla vahet, kas teenib Võrus või Virus. Vahe on eelistuses, mitte teenimises endas.
Tegevväelase puhul arvestatakse sooviga ainult võimalusel, sama võiks olla ka ajateenijaga - protsent täis, siis teise üksusesse!
Postitatud: 04 Mär, 2019 3:06
Liitunud: 16 Jaan, 2006 23:28
Minu poolt Borjale ka kolm õlut,tema omal valikul,märtsi jooksul toon isiklikult kohale.
Postitatud: 16 Mai, 2019 20:02
Postitusi: 26027
Siin aetakse lihtsalt udu mingist müütilisest suletud UXO alast, kus vaid kaudtuli ja lennukipommid kukuvad.
See lihtsalt ei vasta tõele ja vähemalt veel eelmise aasta lõpus toimusid täpselt samal väljal tavapärased lahinglaskmised ja sinna veeti sihtmärke. Mõistagi ettevaatlikult ja mööda kontrollitud radasid (ja ohutusallohvitseriga kooskõlastatult), aga taolisel "korraldusel" ongi sisse progetud risk, et järgmine 18. a tarkpea otsustab minna natuke rajast eemale vett viskama, veebel vaatab parasjagu teisele poole ja tarkpea astub järgmisele asjale, mis paugu teeb.
Ja antud ohtliku tegevuse pealtnägemine oli see, mis pani endised kaitseväelased meediasse pöörduma. Vabandust, et ma selle rämeduse välja otse ütlen, aga see keerutamine viskab juba kergelt üle.
Postitatud: 16 Mai, 2019 20:21
Postitusi: 14765
UXO alade jutt läks relva käsitsemisel juhtunud õnnetuste teemasse, sest varasemad arutelud samal teemal on justnimelt seal: viewtopic.php?p=584242#p584242
Postitatud: 16 Mai, 2019 23:03
Postitusi: 7484
See keiss siin ei olnud "UXO-alade jutt", vaid algas konkreetselt keskpolükal raskelt viga saanud ajateenijast..
Alles hiljem liitus siia see nn "UXO alade" küse - täpsemini kahtlus, kas kaitsevägi suudab keskpolüka UXO ala piisavalt hooldada..
Relvade teemaga seob seda keissi vaid lõhkematajäänud püssigranaatide küse..
Ja kuna lõpptulemina on kaitseväelane saanud prokuratuurilt kuriteokahtlustuse (mille kulgu me kõik tahaksime jälgida) - kuulubki kogu see keiss minu arvates justnimelt selle teemapealkirja ja mitte relvade teemapaneeli alla..
Postitatud: 17 Mai, 2019 10:12
Jah, keskpolükal viga saanud ajateenija juhtumi arutelu oligi relva käsitsemisel juhtunud õnnetuste teemas. Ma olen nõus, et kahtlustus toob õnnetuste teemat ja siinset üksteisele lähemale ja vahetegu on paljuski kunstlik... Aga ma siiski tahaksin näha, et ühe probleemi arutelu oleks ühe teema all, ükskõik milline see ka poleks. Lõppude lõpuks on ju loogiline, et mingi osa relvadega juhtunud õnnetuste puhul algatatakse ka kriminaalasi.
Postitatud: 19 Mai, 2019 21:16
Hulluks tembeldatud kaitseväelase riigisaladuse loa vaidlus jätkub ringkonnakohtus.
Riigikohus tühistas sellel nädalal ringkonnakohtu otsuse jätta riigisaladuse loata Kaitseväe Ühendatud Õppeasutuse endisele kadetile, kellel Põhja-Eesti regionaalhaigla (PERH) psühhiaater diagnoosis ekslikult luululise häire.
Madalama astme kohtud tuginesid otsuste tehes just PERHI psühhiaatri diagnoosile, mille kadetil õnnestus kohtu kaudu tühistada. Riigikohus saatis asja tagasi Tallinna ringkonnakohtusse ja kohustas asja uuesti arutama.
Kaitsepolitsei keeldus 10. juunil 2014 andmast kaitseväe kadetile salajase tasemega riigisaladusele juurdepääsu luba, tuues selleks mitu põhjendust.
Esiteks oli kadetil 18. veebruaril 2012 puhkuse ajal Tallinki reisilaeval Victoria intsident, kus ta käitus põhjendamatult agressiivselt ja talt võeti ära kaasas olnud käerauad.
Julgeolekukontrolli vestlusele tulles olid mehel kaasas kolm tema nimele registreeritud tulirelva, laskemoon ja külmrelv. Kuna kaitsepolitsei ametnikul tekkisid korduvate vestluste käigus kahtlused mehe vaimses tervises, suunati ta psühhiaatri läbivaatusele. Põhja-Eesti regionaalhaigla psühhiaater diagnoosis 17. aprillil 2012 kadetil luululise häire. Pärnu maakohus määras mehele kohtupsühhiaatria kompleksekspertiisi, mis jõudis 1. veebruaril 2013 järeldusele, et kadetil ei esine psüühikahäireid ja pole ka varem esinenud. Põhja-Eesti regionaalhaigla jäi enda psühhiaatri pandud diagnoosi juurde ja leidis, et selle parandamiseks pole põhjust. Kaitsepolitsei jäi jätkuvalt seisukohale, et kohtuekspertiisi tulemusi ei saa eelistada Põhja-Eesti regionaalhaigla psühhiaatri omale.
Kaitsepolitsei hinnangul näitab mehe ebausaldusväärsust ka see, et ta ei teavitanud kaitseväge ei Põhja-Eesti regionaalhaigla ega kohtuekspertide hinnangust tema vaimsele tervisele. Selle asemel esitas ta Rakvere psühhiaatri tõendi, et tal ei ole psüühilisi häireid. Kapo leiab, et ebausaldusväärsust lisab ka asjaolu et mees valetaks kaks korda rühmaülemale, et ta oli 29. mail 2014 kutsutud kaitsepolitseisse julgeolekukontrolli vestlusele. Tegelikult vajas ta vaba päeva selleks, et kohtuda õigusnõustajaga. Kokkuvõtvalt leidis kaitsepolitsei, et mees ei ole usaldusväärne ja talle riigisaladus loa andmisest tuleb keelduda.
Kadett kaebas otsuse edasi Tallinna halduskohtusse, kes jättis 28. oktoobril 2015 kaebuse rahuldamata. Mees ei saanud õigust ka Tallinna ringkonnakohtult, kes jättis kaebuse 13. mail 2016 rahuldamata.
Kadett kaebas seejärel otsuse edasi riigikohtusse, mis võttis asja menetlusse, kuid otsustas 2016 aasta augustis menetluse peatada, kuna samal ajal oli pooleli kohtuvaidlus, milles kadett nõudis Põhja-Eesti regionaalhaiglalt tema luululise häire diagnoosi tühistamist ja tervise infosüsteemis andmete parandamist. Mees saigi kohtus võidu ja mullu 29. augustil jõustus otsus, mis kohustas PERHi diagnoosi parandama. Seega tunnistati ta psüühiliselt terveks.
Kaitseväelane märkis riigikohtule esitatud kaebuses, et kui kaitsepolitsei otsus jätta ta ilma riigisaladuse loata jääb kehtima on tal sisuliselt võimatu teha sõjaväelist karjääri, kuna ohvitseri auastme saamine ja sõjaväelisele ametikohale määramine eeldab juurdepääsuluba salajasele teabele. Ta lisas, et just seetõttu ei esitatud teda nooremleitnandi auastmele. Rühmaülemale valetamise kohta selgitas ta riigikohtule, et tegemist oli tema teenistusperioodi ainukese sellise juhtumiga ja vestluses kursuseülemaga sai see küsimus lahendatud. Ta märkis, et selgitas ülemale oma motiive, avaldas puhtsüdamlikku kahetsust ning selle vahejuhtumi tõttu ei algatatud isegi distsiplinaarmenetlust.
Kaitsepolitsei teatas riigikohtule, et langetas otsuse kõiki asjaolusid kogumis arvestades ning isegi, kui PERHi diagnoos osutus valeks, jäävad siiski alles tema selgitused julgeolekukontrolli vestlusele relvade kaasavõtmise kohta, kaitseväe arstlikule komisjonile diagnoosist korrektselt mitteteavitamine, rühmaülemale valetamine ja intsident Tallinki laeval.
Riigikohus leidis, et kuigi kaebaja on praeguseks kaitseväeteenistusest vabastatud, võib kaitsepolitsei otsus jätta ta riigisaladuse loata, mõjutada tema võimalusi asuda uuesti kaitseväeteenistusse või politseisse.
Ringkonnakohus tugines mehe riigisaladuse loata jättes riigisaladuse ja salastatud välisteabe seaduse paragrahvile, mis ütleb, et riigisaladuse luba ei anta inimesele, kellel on psüühikahäire, mis piirab tema võimet oma käitumisest aru saada või seda juhtida. Riigikohus märkis, et ringkonnakohus teadis otsust langetades, et samal ajal on käimas kohtuvaidlus PERHi diagnoosi õigsuse üle ja oleks pidanud sellega arvestama. «Seetõttu pidanuks ringkonnakohus halduskohtumenetluse tsiviilasja kohtuliku menetlemise ajaks peatama, ent ei teinud seda,» jõudis riigikohus järeldusele. Seega otsustas riigikohus tühistada ringkonnakohtu otsuse saata asja samale ringkonnakohtule uueks läbivaatamiseks.
Ega ta sellega muidugi muud saavuta, kui et tehakse uus riigisaladuse loata jätmise otsus mõnel teisel alusel.

matches: Riigikohus Riigikohus Riigikohus Riigikohus riigikohus riigikohus


Volikogu liikmetele volikogu tööst osavõtu eest tasu ja volikogu ülesannete täitmisel tehtud kulutuste eest hüvituse suuruse ja maksmise kord – Riigi Teataja
Volikogu liikmetele volikogu tööst osavõtu eest tasu ja volikogu ülesannete täitmisel tehtud kulutuste eest hüvituse suuruse ja maksmise kord
Volikogu liikmetele volikogu tööst osavõtu eest tasu ja volikogu ülesannete täitmisel tehtud kulutuste eest hüvituse suuruse ja maksmise kord - sisukord
§ 2 Volikogu esimehe töötasu suurus
§ 3 Volikogu liikmete, volikogu alatiste komisjonide esimeeste ja komisjonide liikmete, kes ei ole volikogu liikmed, tasu ja suurus
§ 4 Hüvitatavad kulutused
§ 5 Tasu ja hüvituse väljamaksmine ning nendest loobumine
RT IV, 18.11.2017, 10
Vastu võetud 01.11.2017 nr 1
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 1 punkti 22, haldusreformi seaduse § 12 lõike 7, § 16 lõike 2, Eesti territooriumi haldusjaotuse seaduse § 9², § 14¹ lõike 4², Vabariigi Valitsuse 22.06.2017 määruse nr 97 „Alatskivi valla, Kallaste linna, Pala valla, Peipsiääre valla ja Vara valla osas haldusterritoriaalse korralduse ja Vabariigi Valitsuse 3. aprilli 1995. a määruse nr 159 „Eesti territooriumi haldusüksuste nimistu kinnitamine“ muutmine“, mis on jõustunud 01.07.2017, Alatskivi Vallavolikogu 28.12.2016 otsuse nr 89 „Alatskivi valla, Peipsiääre valla ja Vara valla ühinemislepingu kinnitamine“, Alatskivi Vallavolikogu 28.12.2016 otsuse nr 90 „Haldusterritoriaalse korralduse muutmise taotlemine“, Peipsiääre Vallavolikogu 29.12.2016 otsuse nr 46 „Alatskivi valla, Peipsiääre valla ja Vara valla ühinemislepingu kinnitamine“,Peipsiääre Vallavolikogu 29.12.2016 otsuse nr 47 „Haldusterritoriaalse korralduse muutmise taotlemine“, Vara Vallavolikogu 28.12.2016 otsuse nr 42 „Alatskivi valla, Peipsiääre valla ja Vara valla ühinemislepingu kinnitamine“, Vara Vallavolikogu 28.12.2016 otsuse nr 43 „Haldusterritoriaalse korralduse muutmise taotlemine“, Alatskivi valla, Peipsiääre valla ja Vara valla ühinemislepingu punktide 4.6 ja 6.2., Peipsiääre valla valimiskomisjoni 22.10.2017 otsuse nr 15 „Peipsiääre Vallavolikogu liikmete registreerimine“, mille alusel tekkis uus Peipsiääre vald 23.10.2017 ehk Peipsiääre Vallavolikogu valimistulemuste väljakuulutamise päeval ja Vara põhimääruse punkti 16.20. alusel.
Käesolev määrus reguleerib Peipsiääre Vallavolikogu (edaspidi volikogu) tööst ja vallavolikogu komisjonide tööst osavõtu eest tasu ja volikogu ülesannete täitmisel tehtud kulutuste eest hüvituse maksmise korda ning vallavolikogu esimehe töötasu suurust.
§ 2. Volikogu esimehe töötasu suurus
(1) Volikogu esimehele makstakse tööst osavõtu eest tasu 1000 (üks tuhat) eurot kalendrikuus.
(2) Töötasu makstakse volikogu esimehele välja volikogu esimehe isiklikule arveldusarvele hiljemalt iga kuu 10. kuupäevaks.
§ 3. Volikogu liikmete, volikogu alatiste komisjonide esimeeste ja komisjonide liikmete, kes ei ole volikogu liikmed, tasu ja suurus
(1) Volikogu liikmetele, välja arvatud volikogu esimees, makstakse volikogu töös osalemise eest 50 (viiskümmend) eurot kuus.
(2) Volikogu alatise komisjoni esimehele makstakse tasu 250 (kakssada viiskümmend) eurot kuus.
(3) Volikogu komisjoni liikmele makstakse hüvitist 25 (kakskümmend viis) eurot ühel koosolekul osalemise eest, kuid mitte rohkem kui 50 (viiskümmend) eurot kalendrikuus.
§ 4. Hüvitatavad kulutused
(1) Volikogu ja komisjoni liikmele hüvitatakse vallavolikogu ülesannete täitmisega seotud järgmised kulud:
3) transpordikulud, välja arvatud vallavolikogu istungil või komisjoni koosolekul osalemisega seotud kulud.
(2) Koolituse vajaduse kooskõlastab vallavolikogu esimees ja käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud kulutused hüvitatakse volikogu liikmele kuludokumendi ja volikogu esimehe käskkirja alusel.
(3) Volikogu liikmele hüvitatakse isikliku sõiduauto kasutamise kulud, mis on seotud vallavolikogu ülesannete täitmisega 0,30 eurot läbisõidetud kilomeetri eest, kuid mitte rohkem kui 335 eurot kalendrikuus, välja arvatud istungil osalemisega seotud kulud. Isikliku sõiduautona käsitatakse esimeses lauses nimetatud isiku kasutuses olevat sõiduautot, mis ei ole tööandja omanduses ega valduses.
(4) Isikliku sõiduautoga tehtud kulud hüvitatakse volikogu liikme poolt esitatud kirjaliku aruande alusel, milles peab olema näidatud sõidu aeg, iga sõidukorra puhul sõiduauto spidomeetri alg- ja lõppnäit, läbitud kilometraaž ja sõidu eesmärk (ametiülesanne).
(5) Vallavolikogu esimehe lähetuse, koolituse ja transpordikulude hüvitamise otsuse teeb vallavolikogu oma korralisel istungil.
§ 5. Tasu ja hüvituse väljamaksmine ning nendest loobumine
(1) Volikogu liikmele tasu maksmise aluseks on volikogu istungist osavõtjate registreerimisleht. Komisjoni esimehele ja liikmele tasu maksmise aluseks on volikogu istungist osavõtjate registreerimisleht ja komisjoni koosolekust osavõtjate registreerimisleht.
(2) Tasu makstakse volikogu istungil või komisjoni koosolekul osalenule.
(3) Tasu makstakse vallavalitsuse raamatupidamise poolt välja iga kuu 10. kuupäevaks volikogu esimehe poolt esitatud esildise alusel.
(4) Kehtestatud hüvitustest ja tasudest on õigus loobuda kirjaliku avalduse alusel.
Määruse § 2 lõiget 1 rakendatakse alates 1. novembrist 2017.


text:
RT I, 22.12.2016, 17
[RT I, 22.06.2016, 19 - jõust. 25.06.2016, rakendatakse alates 01.05.2016]
(3) Kui «Sotsiaalmaksuseaduse» § 6 lõike 1 punktis 1–32 või 6–15 või lõikes 11 nimetatud isik vastab mitmele nimetatud punktides või «Perehüvitiste seaduse» §-s 18 sätestatud tingimusele samaaegselt, makstakse tema eest sotsiaalmaksu käesoleva paragrahvi lõigetes 31–6 sätestatud juhtudel ühekordselt «Sotsiaalmaksuseaduse» §-s 6 sätestatud summalt.
[RT I, 22.12.2016, 15 - jõust. 01.01.2017]
(31) Kui „Sotsiaalmaksuseaduse” § 6 lõike 1 punktis 2, 10 või 14 nimetatud isik vastab samaaegselt muudele „Sotsiaalmaksuseaduse” § 6 lõike 1 punktis 1–32, 6–15 või lõikes 11 sätestatud tingimustele, makstakse tema eest sotsiaalmaksu selle punkti alusel, mille puhul on sotsiaalmaksu arvutamise aluseks olev summa suurim.
(4) Kui «Sotsiaalmaksuseaduse» § 6 lõike 1 punktis 1, 11, 8, 9 või 15 nimetatud isik vastab samaaegselt mõnele «Sotsiaalmaksuseaduse» § 6 lõike 1 punktis 21–32, 6, 61, 7, 11 või 13 või lõikes 11 sätestatud tingimusele, peab tema osas sotsiaalmaksu arvestust Sotsiaalkindlustusamet «Sotsiaalmaksuseaduse» § 6 lõike 1 punkti 1, 11, 8, 9 või 15 alusel.
„Sotsiaalmaksuseaduse” § 6 lõike 1 punktides 5–7 ja 11 nimetatud isiku sotsiaalmaksu arvestust peab ja täidab vormi ESD Eesti Töötukassa.
(2) „Sotsiaalmaksuseaduse” § 6 lõike 1 punktis 5 nimetatud isiku eest maksab sotsiaalmaksu riik. Maksmise kohustuse tekkimise päevaks loetakse Eesti Töötukassale taotluse esitamise päeva, kuid kohustuse tekkimise päev ei saa olla varasem töötajal osalise või puuduva töövõime tuvastamise päevast ega tema kohta „Maksukorralduse seaduse” §-s 251 sätestatud töötamise registrisse kantud töötamise alustamise päevast.
(4) Käesoleva määruse § 2 lõike 1 punktides 1, 2 ja 6 nimetatud isikute eest riigipoolse sotsiaalmaksu maksmise kohustuse tekkimise päevaks loetakse lapse sünnikuupäev, lapsendamise või eestkostja määramise kohtumääruse või lapse perekonnas hooldamise lepingu jõustumise päev või eelnimetatud punktides nimetatud isiku ja lapse Eestisse elama asumise päev.
(1) „Sotsiaalmaksuseaduse” § 6 lõike 1 punktis 5 nimetatud äriühing, mittetulundusühing, sihtasutus või füüsilisest isikust ettevõtja esitab Eesti Töötukassale sotsiaalmaksu ülekandmiseks taotluse, kus näidatakse osalise või puuduva töövõimega töötaja ees- ja perekonnanimi, isikukood, töötamise alustamise kuupäev ning kinnitus, et tööandja vastab „Sotsiaalmaksuseaduse” § 6 lõikes 3 sätestatud tingimusele.
(2) Sotsiaalmaksuseaduse § 6 lõike 1 punktis 7 nimetatud isik esitab Eesti Töötukassale taotluse koos isikut tõendava dokumendiga. Töötukassal on õigus vajaduse korral nõuda täiendavaid dokumente, mis tõendavad taotleja vastavust «Sotsiaalmaksuseaduse» § 6 lõike 1 punktis 7 sätestatud tingimustele.
(4) Käesoleva määruse § 5 lõikes 1 nimetatud tööandja taotluse ja töötamise registri andmete alusel esitab Eesti Töötukassa Maksu- ja Tolliametile vormi ESD, millel näitab andmed iga „Sotsiaalmaksuseaduse” § 6 lõike 1 punktis 5 nimetatud äriühingu, mittetulundusühingu, sihtasutuse või füüsilisest isikust ettevõtja osalise või puuduva töövõimega töötaja kohta. Vormi ESD esitatakse töötamise kuule järgneva kuu 10. kuupäevaks.
(1) „Sotsiaalmaksuseaduse” § 6 lõike 1 punktis 5 nimetatud äriühing, mittetulundusühing, sihtasutus või füüsilisest isikust ettevõtja esitab Eesti Töötukassale käesoleva määruse § 5 lõikes 1 nimetatud taotluse 2016. aasta juuli eest hiljemalt 2016. aasta 2. augustil.
(2) „Sotsiaalmaksuseaduse” § 6 lõike 1 punktis 5 nimetatud äriühing, mittetulundusühing, sihtasutus või füüsilisest isikust ettevõtja esitab Sotsiaalkindlustusametile sotsiaalmaksu maksmise taotluse hiljemalt 2016. aasta 2. juulil. Taotluse esitamisel tekib riigil sotsiaalmaksu maksmise kohustus tagantjärele, kuid mitte rohkem kui taotluse esitamise kuule eelnenud kolme kalendrikuu eest. Sotsiaalkindlustusamet esitab deklaratsiooni ja kannab tasumisele kuuluva sotsiaalmaksu üle Maksu- ja Tolliametile enne 2016. aasta 1. juulit kehtinud korras.

matches:
§ 6
§ 6
§ 6
§ 6
§ 6
§ 6
§ 6
§ 6
§ 2
§ 6
§ 6
§ 6
§ 6
§ 5
§ 6
§ 6
§ 5
§ 6


Meditsiinilisel näidustusel kasutamiseks ettenähtud toidu koostis- ja kvaliteedinõuded ning selle valmistamiseks kasutatavate ainete ja käitlemise suhtes esitatavad nõuded ning märgistamise ja muul viisil teabe edastamise erinõuded ja kord - sisukord
§ 1 Meditsiinilisel näidustusel kasutamiseks ettenähtud toiduna (edaspidi ravitoit) käsitatakse eritoidu gruppi, mis on spetsiaalselt valmistatud ja ette nähtud inimese täielikuks või osaliseks toitmiseks arsti juhendamise all järgmistel juhtudel:
§ 2 Määruses lähtutakse järgmisest ravitoitude liigitusest:
2 MEDITSIINILISEL NÄIDUSTUSEL KASUTAMISEKS ETTENÄHTUD TOIDU KOOSTIS- JA KVALITEEDINÕUDED NING SELLE VALMISTAMISEKS KASUTATAVATE AINETE JA KÄITLEMISE SUHTES ESITATAVAD NÕUDED
§ 4 Imikule (kuni kaheteist kuu vanune laps) ettenähtud, paragrahvi 2 punktis 1 nimetatud ravitoidus olevate allnimetatud vitamiinide sisaldus peab olema järgmine:
§ 5 Imikule ettenähtud, paragrahvi 2 punktis 1 nimetatud ravitoidus olevate allnimetatud mineraaltoitainete sisaldus peab olema järgmine:
§ 9 Paragrahvi 2 punktis 1 nimetatud ravitoidus, välja arvatud imikule ettenähtud ravitoidus, olevate allnimetatud vitamiinide sisaldus peab olema järgmine:
§ 10 Paragrahvi 2 punktis 1 nimetatud ravitoidus, välja arvatud imikule ettenähtud ravitoidus, olevate allnimetatud mineraaltoitainete sisaldus peab olema järgmine:
3 MEDITSIINILISEL NÄIDUSTUSEL KASUTAMISEKS ETTENÄHTUD TOIDU MÄRGISTAMISE JA MUUL VIISIL TEABE EDASTAMISE ERINÕUDED JA KORD
§ 16 Ravitoidu müügipakendi märgistus peab sisaldama järgmist teavet:
§ 17 Ravitoidu müügipakendi märgistusel peavad olema sõnad «pane tähele» või mõni teine samatähenduslik viide ja selle all:
§ 18 Ravitoidu müügipakendi märgistus peab sisaldama:
11.06.2002 RT I 2002, 51, 319 23.06.2002
14.02.2008 RT I 2008, 11, 75 01.03.2008
[RT I 2002, 51, 319 - jõust. 23.06.2002]
§ 31. Ravitoidu puhul tuleb järgida Vabariigi Valitsuse 29. detsembri 1999. a määruse nr 436 «Eritoitude koostis- ja kvaliteedinõuete ning eritoitude valmistamiseks kasutatavate ainete ja eritoidu käitlemise suhtes esitatavate nõuete ning eritoitude märgistamise ja muul viisil teabe edastamise erinõuete ja korra kinnitamine» punktiga 1 kinnitatud «Eritoitude valmistamiseks kasutatavate ainete ja eritoidu käitlemise suhtes esitatavaid nõudeid ning eritoitude märgistamise ja muul viisil teabe edastamise erinõudeid ja korda», kui käesolevas määruses või teistes õigusaktides ei ole sätestatud teisiti.
2. peatükk MEDITSIINILISEL NÄIDUSTUSEL KASUTAMISEKS ETTENÄHTUD TOIDU KOOSTIS- JA KVALITEEDINÕUDED NING SELLE VALMISTAMISEKS KASUTATAVATE AINETE JA KÄITLEMISE SUHTES ESITATAVAD NÕUDED
[RT I 2008, 11, 75 - jõust. 01.03.2008]
3. peatükk MEDITSIINILISEL NÄIDUSTUSEL KASUTAMISEKS ETTENÄHTUD TOIDU MÄRGISTAMISE JA MUUL VIISIL TEABE EDASTAMISE ERINÕUDED JA KORD
§ 14. Ravitoidule ei laiene Vabariigi Valitsuse 29. detsembri 1999. a määrusega nr 436 «Eritoitude koostis- ja kvaliteedinõuete ning eritoitude valmistamiseks kasutatavate ainete ja eritoidu käitlemise suhtes esitatavate nõuete ning eritoitude märgistamise ja muul viisil teabe edastamise erinõuete ja korra kinnitamine» kinnitatud «Eritoitude valmistamiseks kasutatavate ainete ja eritoidu käitlemise suhtes esitatavate nõuete ning eritoitude märgistamise ja muul viisil teabe edastamise erinõuete ja korra» punktis 7 kehtestatud eritoidu märgistamise erinõuded.
1 Komisjoni direktiiv 1999/21/EÜ meditsiiniliseks eriotstarbeks mõeldud dieettoitude kohta (EÜT L 91, 7.04.1999, lk 29–36), muudetud komisjoni direktiiviga 2006/141/EÜ (ELT L 401, 30.12.2006, lk 1–33).2 Kaltsiumi ja fosfori suhtarv peab olema vahemikus 1,2 kuni 2.


§ 4 Hooldajatoetuse taotlemine ja hooldusvajaduse hindamine
§ 5 Hooldajatoetuse määramine ja maksmine
§ 7 Isikud, keda ei määrata hooldajaks
§ 8 Otsustamine
§ 9 Hooldajatoetuse maksmine
§ 10 Hooldajatoetuste maksmise lõpetamine
§ 11 Hooldajatoetuse ümberarvutamine
§ 12 Erandid ja erisätted
§ 14 Maksude tasumine
RT IV, 01.03.2016, 52
Vastu võetud 17.02.2009 nr 4
16.02.2016 RT IV, 01.03.2016, 2 04.03.2016
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lg 1 ja § 22 lg 1 p 5 ning sotsiaalhoolekande seaduse § 14 ja § 26 alusel.
[RT IV, 01.03.2016, 2 - jõust. 04.03.2016]
(1) Määrusega kinnitatakse valla eelarvest hooldajatoetuse maksmise kord ja tingimused isikutele, kes vastavad käesolevas määruses antud hooldajatoetuse saamise tingimustele ning kes elavad hooldusvajaduse väljaselgitamise ajal Kanepi vallas.
(2) Hooldajatoetuse eelarve ja vahendid eraldatakse riigieelarvest eelarveaastaks.
(1) Hooldajatoetus on igakuine puudega või toimetulekuraskustes isiku hooldajale antav rahaline toetus, mis selgitatakse välja sotsiaaltöö meetodeid kasutades hindamisinstrumendi abil.
(2) Sotsiaalteenus on puudega või toimetulekuraskustes isikule antav rahaline või mitterahaline abi toimetulekuvõime tõstmiseks.
(3) Klient on isik, kelle hooldusvajaduse väljaselgitamist taotletakse.
(4) Täisealise puudega isiku hooldaja on vallavalitsuse korraldusega teist isikut hooldama määratud teovõimeline isik.
(41) Alaealise isiku hooldaja on tema seaduslik esindaja või perekonnas hooldaja.
(5) Hooldatav on isik, kelle hooldusvajadus on välja selgitatud hindamisinstrumendi abil ning tal on ajutiselt või püsivalt vajalik kasutada kõrvalabi.
(6) Hindamisinstrument on ekspertide poolt väljatöötatud küsimustik, mille alusel on võimalik selgitada välja hooldusvajadus.
(7) Hooldusvajadus on sotsiaalnõuniku poolt hindamisintervjuu ja füüsilise ning vaimse võimekuse testidega (hindamismetoodika) hooldatava elukohas kontrollitud abi, toetuse ja järelvalve vajadus igapäevatoimingute sooritamisel.
(71) Hooldusvajaduse hindamismetoodika alusel jaotatakse järgmiselt:
1) mõõdukalt häiritud toimetulek igapäevatoimingutega;
2) raskelt häiritud toimetulek igapäevatoimingutega;
3) ei suuda teostada igapäevatoiminguid või neis osaleda.
(1) Hooldajatoetust määratakse ja makstakse Eesti alalisele elanikule või tähtajalise elamisloa alusel Eestis elavale isikule, kelle enda ja hooldatava elukohana on rahvastikuregistris Kanepi vald ja tegelik elukoht on Kanepi vald.
(2) Kui hooldaja tegelik elukoht on Kanepi vald, kuid elukohana rahvastikuregistris on registreeritud mõni muu omavalitsus, makstakse hooldajatoetust erandkorras põhjendatud taotluse alusel, kooskõlastades hooldajatoetuse maksmise eelnevalt vastava omavalitsusega.
(3) Kui hooldatava elukohana rahvastikuregistris on registreeritud Kanepi vald, kuid tegelik elukoht on teises omavalitsuses, võib hooldajatoetust maksta erandkorras põhjendatud avalduse alusel.
(4) Hooldajatoetust makstakse juhul, kui hooldusvajadusega isiku iseseisvat toimetulekut ei ole võimalik toetada teenuste, täiendavate toetuste või muu abi osutamisega.
§ 4. Hooldajatoetuse taotlemine ja hooldusvajaduse hindamine
(1) Hooldajatoetuse määramise ja maksmise aluseks on vallavalitsusele taotleja poolt esitatud suuline või kirjalik avaldus, mille registreerib ja võtab vastu sotsiaalnõunik.
(2) Sotsiaalnõunikul on õigus nõuda täiendavaid dokumente (VEK-i otsus, isikut tõendav dokument jne) või selgitusi avalduses esitatud andmete õigsuse kontrollimiseks.
(3) Sotsiaalnõunikul on õigus hooldusvajaduse väljaselgitamiseks külastada taotleja kodu ning küsitleda hooldust vajava isiku lähedasi.
(4) Sotsiaalnõunik täidab hindamisinstrumendi, mille käigus selgitab välja tema hooldusvajaduse ja taotleja võimalused puudega inimesele kõrvalabi, juhendamise või järelvalve tagamiseks.
(5) Hindamine võib toimuda kliendi kodus, senise hooldaja kodus, sotsiaalasutuses või mujal, kus viibivad klient ja tema hooldusvajaduse objektiivseks hindamiseks vajalikud isikud.
(6) Hindamisinstrumendi täitjal on õigus konsulteerida hinnangu saamiseks teiste eriala spetsialistidega.
§ 5. Hooldajatoetuse määramine ja maksmine
(1) Hooldajatoetuse määraks kehtestada 400 krooni (25,56 eurot).
(2) Hooldajatoetust puudega täisealise isiku hooldajale makstakse järgmistes suurustes:
1) lõike 8¹ punktis 1 nimetatud hooldusvajadusega isiku hooldajale või eestkostjale, 60% lõikes 1 kehtestatud toetuse määrast;
2) lõike 8¹ punktis 2 ja 3 nimetatud hooldusvajadusega isiku hooldajale või eestkostjale, 100% lõikes 1 kehtestatud toetuse määrast.
(3) Hooldajatoetust puudega lapse hooldajale makstakse järgmistes suurustes:
1) -16-aastase keskmise, raske või sügava puudega lapse seaduslikule esindajale või perekonnas hooldajale, kes ei saa töötada puudega lapse kasvatamise tõttu, 75% lõikes 1 kehtestatud toetuse määrast;
2) 16-18-aastase sügava puudega lapse seaduslikule esindajale või perekonnas hooldajale, kes ei saa töötada puudega lapse kasvatamise tõttu, 100% lõikes 1 kehtestatud toetuse määrast;
3) 16-18-aastase raske puudega lapse seaduslikule esindajale või perekonnas hooldajale, kes ei saa töötada puudega lapse kasvatamise tõttu, 60% lõikes 1 kehtestatud toetuse määrast.
§ 6. Hooldaja kohustused
1) hooldada klienti vastavalt hindamisinstrumendis sisalduvale hooldusplaanile;
2) tegema koostööd sotsiaalametnike, vajadusel arstide, õdede jt. spetsialistidega kliendi paremaks hooldamiseks;
3) võtma osa talle pakutavatest koolitustest ja enesetäiendusvõimalustest.
§ 7. Isikud, keda ei määrata hooldajaks
Hooldajaks ei määrata inimest:
1) kelle kohta on täidetud hindamisinstrument ja kes enda isiklikust hooldusplaanist lähtuvalt vajab ise hooldust; samuti isikut, kellele on määratud puuetega inimeste sotsiaaltoetuste seaduse alusel raske või sügav puue;
2) kes on piiratud teovõimega või alaealine;
3) kellel on hooldatava ees perekonnaseadusest tulenev ülalpidamiskohustus;
4) kes saab töötutoetust või töötuskindlustuse hüvitist;
5) kes saab lapsehooldustasu alla 3-aastase lapse hooldamise eest.
§ 8. Otsustamine
(1) Sotsiaalkomisjon vaatab läbi hindamisinstrumendi ja teeb ettepaneku vastavasisulise otsuse tegemiseks vallavalitsusele, kes kinnitab korraldusega hooldajatoetuse määramise või määramata jätmise hiljemalt 30 päeva jooksul hindamise läbiviimisest.
(2) Otsuse tegemisel lähtutakse haldusmenetluse seaduses § 4 ja 6 sätestatud uurimispõhimõttest ja kaalutlusõiguse põhimõttest.
(3) Vallavalitsuse korraldus hooldajatoetuse määramise või määramata jätmise kohta tehakse teatavaks vastavalt haldusmenetluse seadusele.
§ 9. Hooldajatoetuse maksmine
(1) Hooldajatoetust makstakse igakuiselt jooksva kuu eest alates vallavalitsuse vastavasisulise korralduse jõustumisele järgnevast päevast. Hooldajatoetus makstakse hooldajale välja sularahas vallamaja kassast või kantakse hooldajapoolses avalduses märgitud pangaarvele.
(2) Hooldajatoetus makstakse välja iga kuu viimasel tööpäeval jooksva kuu eest pärast vallavalitsuse vastavasisulise korralduse jõustumist.
(3) Hooldajatoetus määratakse üldjuhul tähtajatult.
(4) Hooldajatoetus määratakse tähtajaliselt kuni:
(5) Ühele hooldajale võib maksta toetust ka mitme hooldatava hooldamise eest.
§ 10. Hooldajatoetuste maksmise lõpetamine
(1) Hooldajatoetuse maksmine lõpetatakse vallavalitsuse korraldusega:
1) kui on ära langenud hooldaja määramise ja hooldajatoetuse maksmise põhjus;
2) kui hooldaja ei täida või loobub temale hooldusplaani järgi pandud kohustustest;
3) kui hooldaja soovib uue hooldaja määramist;
4) hooldatava paigutamisel hooldekodusse;
5) hooldatava lahkumisel teise omavalitsusse;
6) edaspidise hoolduse korraldamine mingil muul viisil;
7) hooldaja või hooldatava surma korral;
8) muul põhjusel, kui hooldatav või hooldaja ei vasta enam käesolevas korras sätestatud tingimustele.
(2) Hooldajatoetuse saaja on kohustatud hiljemalt 10 päeva jooksul teatama vallavalitsusele kirjalikult asjaoludest, mis toovad kaasa hooldajatoetuse maksmise lõpetamise.
(3) Hooldajatoetuse maksmine lõpetatakse maksmise lõpetamist tingivate asjaolude tekkimise kuule järgnevast kuust.
(4) Hooldajatoetuse saaja teadliku valeandmete esitamise tõttu lõpetatakse toetuse maksmine vallavalitsuse korralduse alusel. Enammakstud hooldajatoetuse tagastamine toimub vabatahtlikult või kohtu kaudu.
§ 11. Hooldajatoetuse ümberarvutamine
(1) Hooldajatoetuste suurendamist tingivate asjaolude tekkimisel arvutatakse toetus ümber. Selleks esitab pöörduja vastava avalduse vallavalitsuse sotsiaalnõunikule, kes selgitab suurenenud hooldusvajaduse välja hindamisinstrumendi abil. Juhul kui hindamine selgitab välja, et hooldusvajadus ja hooldajatoetuse maksmise suurendamine on põhjendatud, makstakse hooldajatoetust suurendatud määras alates vallavalitsuse vastavasisulise korralduse jõustumisest.
(2) Hooldajatoetuste vähendamist tingivate asjaolude ilmnemisel arvutatakse toetus ümber vastavalt hindamisinstrumendi abil koostatud hooldusplaanile.
§ 12. Erandid ja erisätted
(1) Erandkorras võib hooldajaks määrata isiku, kelle kohta on täidetud hindamisinstrument, kuid hooldusplaan ei taga talle endale hooldajat.
(2) Erandkorras võidakse toetus eraldada ka määruse reeglistikust erinevatel juhtudel.
(3) Teisest omavalitsusest hooldajatoetust saanud ja Kanepi valda elama asunud isik esitab kõik antud määruses nõutavad dokumendid ja seni kehtinud hindamis¬instrumendi vallavalitsuse sotsiaalnõunikule, kes hooldajatoetuse määramisel ja maksmisel võib arvesse võtta eelnevalt koostatud hindamisinstrumenti. Vajadusel hindab sotsiaalnõunik isiku hooldusvajaduse uuesti. Elukohta vahe¬tanud isikule tagantjärele hooldajatoetust ei maksta.
[Kehtetu - RT IV, 01.03.2016, 2 - jõust. 04.03.2016]
§ 14. Maksude tasumine
Hooldajatoetusega kaasnevad riiklikud maksud tasub vallavalitsus.
(2) Määrus jõustub 01. märtsil 2009. a.


Suure-Jaani Kultuurimaja - Põhimäärus
Suure-Jaani Kultuurimaja
Sündmused 2018
Sündmused 2016
Sündmused 2013
Suure-Jaani Kultuurimaja > Põhimäärus
Põhja-Sakala Vallavolikogu määrusega 27. veebruar 2020 nr 90
Suure-Jaani Kultuurimaja põhimäärus
Määrus antakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lõike 2, § 22 lõike 1 punkti 34 ja § 35 lõike 2 alusel.
(1) Suure-Jaani Kultuurimaja (edaspidi kultuurimaja) on Põhja-Sakala Vallavalitsuse (edaspidi vallavalitsus) hallatav asutus.
(2) Kultuurimaja juriidiline aadress on Ilmatari tn 9, Suure-Jaani linn, Põhja-Sakala vald, 71503 Viljandi maakond.
(3) Kultuurimaja koosseisu kuulub struktuuriüksusena Heliloojate Kappide Majamuuseum aadressil Tallinna tn 30, Suure-Jaani linn, Põhja-Sakala vald, 71502 Viljandi maakond.
(4) Kultuurimaja juhindub oma tegevuses Eesti Vabariigi ja Põhja-Sakala valla (edaspidi vald) õigusaktidest ning käesolevast põhimäärusest.
(5) Kultuurimaja tegevust koordineerib vallavalitsuse vastava valdkonna spetsialist.
§ 2. Kultuurimaja sümboolika
(1) Kultuurimaja võib kasutada valla sümboolikat või luua oma nimetusega sümboolika.
(2) Kultuurimaja oma sümboolika kujunduse ja kasutamise korra kehtestab kultuurimaja direktor (edaspidi direktor) käskkirjaga, kooskõlastades sümboolika enne kehtestamist vallavalitsusega.
2. peatükk KULTUURIMAJA TEGEVUSE EESMÄRK JA ÜLESANDED
§ 3. Kultuurimaja tegevuse eesmärk ja tegevuse korraldamine
(1) Kultuurimaja tegevuse eesmärk on luua elanikele vaba aja veetmise võimalusi, koordineerida kultuuri- ja huvitegevust, rahuldada elanike kultuuri-, isetegevus-, teabe- ja meelelahutusvajadusi, säilitada ja arendada rahvakultuuri, korraldada autorite loomingu avalikke esitusi ning kontserte, etendusi ja näitusi.
(2) Kultuurimaja korraldab ülesannete täitmiseks ise või tellib kultuuriüritusi ning loob isikute huvist ja ringi juhendamise võimalikkusest lähtuvalt võimaluse huviringide tegutsemiseks.
(3) Huviringide tegevuse lepib direktor kokku huviringide juhendajatega igaks hooajaks.
Huviringi juhendajaga sõlmitakse leping.
(4) Kultuurimaja võib oma põhitegevusega seotud ülesannete täitmiseks osutada tasuta ja tasulisi teenuseid ning müüa meeneid. Tasulised teenused ja teenuste hinnad kehtestab vallavalitsus.
§ 4. Kultuurimaja ülesanded
(1) Kultuurimaja ülesanded on:
1) rahvakultuuri traditsioonide säilitamine ja edendamine;
2) elanike erinevatele vanusegruppidele suunatud aktiivse kultuuri- ja seltsielu, sündmuste ning võimalikult mitmekesise huvitegevuse järjepidev korraldamine (s.h huviringid);
3) professionaalse ja isetegevusliku kunsti ja kultuuri (s.h filmi-, muusika-, etendus- ja kujutava kunsti) eksponeerimine ja vahendamine avalikkusele;
4) valla, maakondlike ja vabariiklike sündmuste korraldamisele kaasaaitamine;
5) piirkonnas asuvate kultuuri- ja haridusasutustega ning muude asutuste ja ühendustega koostöö tegemine;
6) mitmekülgse õppe ja enesetäiendamise võimaluse pakkumine;
7) kultuurimajas toimuvatest sündmustest ja tegevustest erinevate kanalite (plakatite, veebilehtede, meedia jne) kaudu kajastamine ja avalikkuse informeerimine;
8) erinevate kultuuriühenduste koostöös osalemine;
9) kultuurisidemete loomine ja arendamine;
10) kultuurivaldkonnaga seotud projektide koostamine ja juhtimine.
(2) Järjepidevaks funktsioneerimiseks tagab kultuurimaja oma haldusalasse jäävate ruumide, territooriumi, vahendite ja rajatiste hoolduse ja korrashoiu ning selleks vajaliku varustatuse, leides omakorda võimalusi uuendusteks ja täiendusteks.
(3) Ülesannete täitmiseks võib direktor tellida teenuseid kõigilt juriidilistelt ja füüsilistelt isikutelt ning sõlmida oma tegevuse korraldamiseks vastavaid lepinguid.
3. peatükk KULTUURIMAJA JUHTIMINE
§ 5. Kultuurimaja juhtimise korraldus
(1) Kultuurimaja tööd juhib ja korraldab kultuurimaja direktor.
(2) Direktori vaba ametikoha täitmiseks korraldatakse avalik konkurss vallavalitsuse kehtestatud korra alusel.
(3) Direktoriga sõlmib, muudab ja lõpetab töölepingu vallavanem.
§ 6. Direktor
1) esindab kultuurimaja ja tegutseb kultuurimaja nimel ilma täiendavate volitusteta kõigis riigi- ja omavalitsusorganites ja -asutustes ning suhetes teiste juriidiliste ja füüsiliste isikutega;
2) tagab kultuurimaja põhiülesannete täitmise ning kannab vastutust kultuurimaja üldseisundi, rahaliste vahendite ja kultuurimaja kasutuses oleva vara õiguspärase kasutamise ja säilimise eest;
3) tagab kultuurimaja tulemusliku ja häireteta töö;
4) algatab või osaleb kultuurimaja tegevust reguleerivate õigusaktide ja kultuurimaja põhimääruse eelnõu koostamisel, täiendamisel või muutmisel ning esitab need vastuvõtmiseks, kinnitamiseks või kehtestamiseks vallavalitsusele ja vallavolikogule;
5) koostab kultuurimaja eelarve eelnõu ja esitab selle vallavalitsusele ning vastutab kinnitatud eelarve täitmise eest, esitab vajadusel muudatusettepanekuid vallavalitsusele eelarve muutmiseks ning juhib lähtudes kehtivatest õigusaktidest kultuurimaja majandus- ja finantstegevust;
6) sõlmib, muudab, peatab ja lõpetab töölepinguid kultuurimaja töötajatega, kinnitab käskkirjaga ametijuhendid ning kohaldab ergutusi ja hoiatusi;
7) sõlmib kultuurimaja töö korraldamiseks oma pädevuse piires lepinguid, annab välja käskkirju, suulisi või kirjalikke korraldusi ning kontrollib nende täitmist;
8) kinnitab käskkirjaga õigusaktidega kehtestatud nõuetele vastavad töökorralduse reeglid, tagab töötervishoiu- ja tööohutuse nõuete täitmise;
9) korraldab õigusaktidega ettenähtud aruannete koostamise ja esitamise;
10) teeb vallavalitsusele ettepanekuid kultuurimaja töö paremaks korraldamiseks;
11) otsib eelarvevälise rahastamise taotlemise võimalusi ürituste korraldamiseks või vahendite (inventari) soetamiseks sihtprogrammidest, fondidest jne;
12) täidab muid kultuurimaja tegevusega seotud ja kehtivatest õigusaktidest tulenevaid kohustusi ja ülesandeid.
§ 7. Kultuurimaja töötajad
(1) Kultuurimaja töötajateks on loomingulised, tehnilised ja teised töötajad.
(2) Kultuurimaja töötajate koosseisu ja palgaastmed kinnitab direktor käskkirjaga kooskõlastades selle eelnevalt vallavalitsusega.
4. peatükk VARA, VAHENDID JA FINANTSEERIMINE
§ 8. Kultuurimaja vara
(1) Kultuurimaja vara on talle vallavalitsuse poolt sihtotstarbeliseks valdamiseks, kasutamiseks ja käsutamiseks antud vara.
(2) Vara valdamine, kasutamine ja käsutamine toimub Põhja-Sakala Vallavolikogu (edaspidi vallavolikogu) poolt kehtestatud korras.
(3) Kultuurimaja tagab oma vara ja talle teiste juriidiliste ja füüsiliste isikute poolt valdusesse ja kasutusesse antud vara sihipärase kasutamise, säilimise ja heaperemeheliku majandamise.
§ 9. Kultuurimaja rahalised vahendid ja finantseerimine
(1) Kultuurimajal on oma eelarve valla eelarves, mille kinnitab vallavolikogu ja täitmist kontrollib vallavalitsus.
(2) Kultuurimaja raamatupidamist korraldab vallavalitsus.
(3) Kultuurimaja finantseeritakse valla eelarvest, riigieelarvest, tema põhitegevusega seotud tasulistest teenustest, toetustest, annetustest, juriidiliste ja füüsiliste isikute sihtotstarbelistest laekumistest.
5. peatükk ARUANDLUS, JÄRELEVALVE
§ 10. Kontroll, järelevalve ja aruandlus
(1) Järelevalvet kultuurimaja tegevuse üle teostab vallavalitsus õigusaktidega kehtestatud korras.
(2) Kultuurimaja esitab oma tegevuse kohta aruandeid õigusaktidega kehtestatud korras ja tähtaegadel.
6. peatükk ÜMBERKORRALDAMINE, TEGEVUSE LÕPETAMINE
§ 11. Kultuurimaja ümberkorraldamine ja tegevuse lõpetamine
(1) Kultuurimaja ümberkorraldamise või tegevuse lõpetamise otsustab ning tema põhimääruse muutmise või uue põhimääruse kinnitab vallavolikogu ja korraldab vallavalitsus õigusaktidega sätestatud korras.
(2) Vallavalitsus teavitab kultuurimaja ümberkorraldamisest või tegevuse lõpetamisest vastavaid asutusi ja kultuurimaja töötajaid õigusaktides sätestatud korras.
(1) Suure-Jaani Vallavolikogu 24.11.2011 määrus nr 66 „Suure-Jaani Kultuurimaja põhimäärus” tunnistatakse kehtetuks.
Kasutatud tarkvara CMSimple


text:
Kavas on välja töötada uus rahvatervise seaduse eelnõu
Euroopa Komisjon kahtleb keskkonnaalase kaebeõiguse direktiivi mõttekuses
Euroopa Parlament hääletas uue KMH direktiivi eelnõu poolt
Rahvusvaheline kokkulepe lennundussektori heidete vähendamiseks paneb EL keerulisse olukorda
Vabariigi Valitsuse määrus saastekvootide müügist saadavate tulude jagamise kohta
Uue EL direktiiviga seataks väikelaevadele rangemad õhuheite normid
Riigikogus menetletakse vee- ja jäätmeseaduse muudatusi haisu vähendamiseks
Paisutamisega seotud veeseaduse muudatused Riigikogus lugemisel
Õiguskantsler: kohalik omavalitsus ei või määrusega piirata veesõidukite kasutamist
HELCOMi Kopenhaageni deklaratsioon näeb ette uusi tegevusi Läänemere kaitseks
Euroopa Komisjon kaalub mulladirektiivi eelnõu tagasivõtmist
Avalikustati uus EL metsanduse strateegia eelnõu
Vääriselupaikade kaitset puudutava KKM määruse muudatused
Euroopa Kohus: sealäga ei ole jääde, kui seda taaskasutatakse (C-113/12)
Riigikohus: ka isik, kes ei soovinud jäätmeveoga liituda, peab teenuse eest maksma (3-2-1-80-13)
Õiguskantsler: KOV poolt jäätmeveoteenuse vahendamine on kooskõlas põhiseadusega
Kavas on muudatused elektri- ja elektroonikaromude kogumise regulatsioonis
Probleemtooteregistri põhimääruse muudatused
Euroopa Parlament soovib keelustada teatud kaadmiumi või elavhõbedat sisaldavate patareide ja akude turule laskmise
Siim Vahtrus esindas KÕKi võrgustiku Justice&Environment iga-aastasel kohtumisel
Sotsiaalministeerium on avalikustanud uue rahvatervise seaduse eelnõu väljatöötamiskavatsuse. Kehtiv rahvatervise seadus (RTerS) on vastu võetud 1995. aastal ja seda on erinevatel põhjustel 33 korda muudetud. Kehtiv seadus koosneb suuresti erinevate asutuste ülesannete kirjeldustest ja volitusnormidest erinevate nõuete (sh müranormide) kehtestamiseks, ent kehtestatud on ka üldnõuded elukeskkonna ja tervise kaitseks.
Väljatöötamiskavatsuse kohaselt on erinevate asutuste terviseedendamise alased funktsioonid ja ülesanded vaja senisest täpsemalt paika panna, et asutustel tekiksid selgepiirilisemad kohustused ning näiteks vabasektoril tekiks suurem võimalus poliitikakujundamises osalemiseks. Plaanis on optimeerida tervisekaitse volitusnormid ja ajakohastada seaduses kasutatavad mõisted.
Kavandatavate muudatuste täpsem sisu ei ole väljatöötamiskavatsusest väga selgelt välja loetav. Keskkonnatervise teema peaks olema uues seaduses eraldi peatükiks, ent kavatsuse kohaselt peaks rahvatervise seadus jääma edaspidi raamseaduseks ning spetsiifilised keskkonda puudutavad nõuded peaksid olema reguleeritud eriseadustes (nt kiirgusseadus, veeseadus, välisõhu kaitse seadus). Seetõttu ei pruugi muudatused olla keskkonnaõiguse seisukohalt väga olulised, põhitähelepanu on suunatud erinevate asutuste vahelisele tööjaotusele ning sellele, et terviseteenused oleksid üldiselt paremini kättesaadavad.
Eelnõu kooskõlastamisele saatmise eeldatav aeg on 2015. aasta; eelnõu väljatöötamisel eraldi kontseptsiooni ei koostata, vaid selle aluseks võetakse Rahvatervise arengukava 2009-2015.
Rahvatervise seaduse väljatöötamiskavatsus Eelnõude Infosüsteemis
Rahvatervise arengukava 2009-2015 (pdf)
Euroopa Komisjon avalikustas 2. oktoobril teatise õigusliku regulatsiooni efektiivsuse teemal (ingl k „Regulatory Fitness and Performance“ ehk REFIT). Teatis kajastab Komisjoni jõupingutusi EL õigusnormide hulga ja killustatuse vähendamiseks, mis peaks võimaldama tulevikus miljoneid eurosid kokku hoida. Muuhulgas on teatises kirjas, et Komisjon plaanib teha ettepaneku keskkonnaalase kaebeõiguse direktiivi (nn Access to Justice direktiiv) eelnõu tagasivõtmiseks ning leida muid viise Aarhusi konventsioonist ja Euroopa Kohtu praktikast tulenevate nõuete täitmiseks.
Oktoobri lõpus avalikustatakse Komisjoni 2014. a tööplaan, millest selgub, kas kaebeõiguse direktiivi idee on lõplikult maha maetud
Kaebeõiguse direktiivi eelnõu on olnud menetluses juba alates aastast 2003, ent liikmesriigid ei ole seni selle toetamises üksmeelele jõudnud. Seetõttu kehtivad erinevates liikmesriikides keskkonnaalasele kaebeõigusele väga erinevad nõuded. Kirjutasime sellest lähemalt juulikuises uudiskirjas, seoses Komisjoni algatatud avaliku konsultatsiooniga samal teemal.
Suured keskkonnaorganisatsioonid nagu BirdLife ja EEB on avaldanud Komisjoni kavatsuse üle sügavat pahameelt, leides, et rahvusvaheliste kohustuste täitmiseks on teemat vaja EL tasandi reguleerida. Seni ei ole siiski täielikult selge, kas Komisjon plaanib kaebeõiguse direktiivi idee täiesti maha matta, või tähendab 2003. aasta eelnõu hülgamine kavatsust alustada otsast ja koostada täiesti uus eelnõu. Asjasse peaks selgust tooma Komisjoni 2014. a tööplaan, mille avalikustamist on oodata juba 22. oktoobril.
Euroopa Komisjoni teatis “Regulatory Fitness and Performance (REFIT): Results and Next Steps” (pdf, ingl k)
Euroopa Parlament toetas 9. oktoobril hääletusel uue keskkonnamõju hindamise (KMH) direktiivi eelnõu. Eelnõuga täiendatakse ja täpsustatakse kehtiva KMH direktiivi nõudeid, et mõjude hindamine oleks tõhusam. Euroopa Komisjon avalikustas eelnõu esimese versiooni 2012. a oktoobris; selle sisu ja tausta kajastasime pikemalt toonases uudiskirjas.
Parlamendi poolt tehtud muudatused nõuavad keskkonnamõju põhjalikumat hindamist ja üldsuse selgemat kaasamist, ent peavad oluliseks ka menetluse lihtsustamist ja lühendamist
Parlamendi poolt on tehtud eelnõusse omakorda hulgaliselt muudatusettepanekuid, mille osas oodatakse järgmisena seisukohta Euroopa Komisjonilt ja Nõukogult. Mõned näited neist muudatustest:
1) kildagaasiprojektidele KMH kohustuslikuks muutmine, olenemata projekti suurusest;
2) suurem tähelepanu menetluse lihtsustamise vajadusele, sh suurte taristuprojektide puhul;
3) mõju hindamise ekspertide akrediteerimisnõude asendamine nõudega, et eksperdid oleksid „kvalifitseeritud ja sõltumatud“;
4) meetmed huvide konfliktide vältimiseks (nõuded pädevate asutuste sõltumatusele);
5) suurema tähelepanu pööramine traditsioonilisele/ajaloolisele linnaruumile kui iseseisvale väärtusele;
6) visuaalse mõju hindamise mõiste sissetoomine (oluline nt rannikualade, tuuleparkide ja ajalooliste hoonete puhul);
7) üldsuse õigus taotleda neile murettekitava projekti korral selle keskkonnamõju hindamist;
8) KMH läbiviimise kohta teadete avaldamine kohustusliku elektroonilise keskportaali kaudu, jpm.
9. oktoobri hääletuse tulemus tähendab, et nüüd algavad läbirääkimised Euroopa Nõukoguga, et saavutada institutsioonide vahel kokkulepe juba esimese lugemise etapis.
Eelnõu koos Euroopa Parlamendis tehtud muudatustega (pdf)
KMH direktiivi kehtiv tekst (pdf)
Riigi Teatajas avaldatud seaduse täiendustega antakse Keskkonnainspektsioonile õigus pidada objekti kontrollimise ja õiguserikkumiste andmekogusid ning inspektoritele võimalus täita oma ülesandeid ka väljaspool tavalist tööaega (nö valveajal). Kajastasime täienduste sisu eelnõuna KÕKi 2013. a juunikuu uudiskirjas, Riigikogus eelnõu menetlemisel sisulisi muudatusi ei tehtud.
4. oktoobril avaldas Rahvusvahelise Tsiviillennunduse Organisatsioon (ICAO) otsuse, mille kohaselt nõustusid organisatsiooni liikmed looma rahvusvahelise süsteemi lennundussektorist pärinevate kasvuhoonegaaside heite vähendamiseks. Otsusega leppis liikmesriikide assamblee kokku, et 2016. aastaks arendatakse heidete piiramiseks välja globaalne turupõhine mehhanism, mis jõustuks aastal 2020.
Ühelt poolt on tegemist revolutsioonilise otsusega – lennundussektorist saaks selle elluviimisel esimene sektor, kus kasvuhoonegaaside heidet reguleeritakse üleilmsel tasandil turupõhiselt, nn kvoodikaubanduse teel. Teisalt paneb otsus keerulisse olukorda Euroopa Liidu, kes soovis lisada lennundussektori oma heitkogustega kauplemise süsteemi juba alates 1. jaanuarist 2012. a, ent oli sunnitud selle teiste riikide survel edasi lükkama (selle kohta saate lähemalt lugeda meie 2012. a detsembrikuu uudiskirjast). EL esialgne plaan oli lükata skeemi rakendamine edasi 2013. aastani, seades tingimuseks rahvusvahelise kokkuleppe saavutamise (vastasel juhul kohaldaks EL oma süsteemi ühepoolselt). Probleemiks on nüüd, et ICAO küll saavutas kokkuleppe (nagu EL soovis), ent selle sisu kohaselt tuleb EL heitkoguste kauplemise süsteemi laiendamiseks teiste riikide lennuettevõtetele sõlmida nende riikidega eraldi kokkulepped.
Uue leppe kohaselt peaks EL oma heitekaubanduse süsteemi laiendamiseks saavutama eraldi kokkulepped teiste riikidega
Euroopa Komisjon ei ole veel avalikustanud, kuidas ta antud olukorras edasi tegutseda kavatseb, ent igasuguse kokkuleppe saavutamine Euroopa Parlamendi ja EL Nõukoguga saab olema keeruline. ICAO otsus ei võimalda kvoodikaubanduse süsteemi „automaatselt“ teiste riikide lennufirmadele rakendada, ent selle rakendamine üksnes EL riikide lennufirmadele ei saaks tõenäoliselt Euroopa Parlamendi heakskiitu. Samuti ähvardab Komisjoni sellisel juhul jätkuv kohtuvaidlus Euroopa odavlennufirmadega, kes peatasid vastavasisulise vaidluse Suurbritannia kohtus ICAO otsuse tegemiseni.
Euroopa odavlennufirmade liidu pressiteade (ingl k)
ICAO eest vastutava ÜRO Assamblee otsus (pdf, ingl k)
Vabariigi Valitsuse 19. märtsi 2013. a määrus nr 138 „Kasvuhoonegaaside lubatud heitkoguse ühikutega kauplemise perioodi 2013–2020 enampakkumisel saadud tulu kasutamise ja aruandluse üldtingimused“
Riigi Teatajas avaldatud määrus reguleerib, kuidas kasutada ELi kasvuhoonegaaside heitkogustega kauplemise süsteemi (EU ETS) kolmandal perioodil (2013-2020) Eesti enampakkumistel saadavaid tulusid.
9. oktoobril kiitis Euroopa Parlament heaks EL direktiivi eelnõu väikelaevade ja jettide kohta, millega plaanitakse kehtetuks tunnistada seni valdkonda reguleeriv EL direktiiv 94/25/EÜ. Eelnõuga plaanitakse sätestada rangemad heite-, müra- ja ohutusnõuded spordi- ja vabaajategevuseks kasutatavate väikelaevade (2,5-24 m pikkuste aluste) mootoritele. Euroopa Komisjoni andmetel on ELis kasutusel ca 6 miljonit sellist alust. Kavandatavad muudatused on ajendatud uuringu tulemustest, mille kohaselt mõnedel veekogudel ja randades (eelkõige turismipiirkondades) võivad väikelaevade kasutamise tõttu tekkida kõrged lämmastikoksiidide kontsentratsioonid.
Kavandatavate muudatuste tulemusena soovitakse väikelaevade tekitatavat lämmastikoksiidide ja süsivesinike heidet vähendada 20 % ja tahkete osakeste heidet 34 %. Lisaks rangematele saasteainete heitenormidele plaanitakse rangemaks muuta ka lubatud müratasemeid. Samuti soovitakse täiustada laevade ohutust, nt plaanitakse lisada nõue, et mootorid peavad olema varustatud hädaseiskamisseadeldisega. Väike- ja keskmise suurusega ettevõtetele, kes valmistavad väikseid mootoreid (kuni 15 kW võimsusega), plaanitakse anda enda toodete nõuetele vastavusse viimiseks aega kuus aastat; suurettevõtetele aga kolm aastat.
Järgmise sammuna peab kavandatavad muudatused heaks kiitma ka EL Nõukogu.
Euroopa Komisjoni pressteade (ingl k)
EL direktiivi eelnõu tekst Euroopa Parlamendi kodulehel (ingl k)
17. septembril võeti Riigikogus menetlusse veeseaduse ja jäätmeseaduse muudatuste eelnõu, mille eesmärgiks on vähendada reoveepuhastite settekäitlusest levivat haisu jt häiringuid. Eelnõu muudatuste ajendiks on Riigikogu keskkonnakomisjoni raport ja Keskkonnauuringute Keskuse poolt välja töötatud Reoveesette töötlemise strateegia. Nende dokumentide kohaselt kasutatakse Eestis reoveesette käitlemisel enamikul juhtudel aunkompostimist (mis toimub lahtise taeva all). See ei ole keskkonnale ohutu (lagugaasid lenduvad), tekkiv hais halvendab inimeste elukvaliteeti ja tekkiva komposti ebaühtlane kvaliteet raskendab selle niigi keerulist taaskasutust. Eelnõu esitasid Riigikogule valitsuskoalitsiooni fraktsioonide esindajad Liisa-Ly Pakosta, Peep Aru, Siim Kabrits, Tõnis Kõiv.
Suuremad reoveepuhastid peaksid asuma setet töötlema kinnises ruumis või muul haisu oluliselt vähendaval viisil
Eelnõu sisaldab kaht olulist nõuet. Esiteks vähendataks kanalisatsiooniehitiste kuja, ehk lubatud väikseimat kaugust teistest hoonetest ja kaevudest, mille piiresse peavad kanalisatsiooniehitise tekitatavad keskkonnahäiringud jääma. Kui kehtivas õiguses on selle suuruseks kuni 500 m, siis muudatuste kohaselt oleks kuja maksimaalseks suuruseks 150 m. Teiseks nõutaks tiheasustusaladel asuvate suurte (enam kui 10 000 inimekvivalendi (ie) suuruse reostuskoormusega) reoveepuhastite sette käitlemist kinnises hoones, mahutis või muul viisil, mis tagab, et häiringud (eelkõige hais) ei ulatuks väljapoole kuja piire. Selliseid suuri reoveepuhasteid on eelnõu seletuskirja kohaselt Eestis kokku 26, uute nõuete rakendamiseks on sätestatud üleminekuajad (1. juuli 2018 enam kui 100 000 ie suuruse reostuskoormusega puhastitele, 1. juuli 2023 väiksematele).
18. septembril esitas Riigikogu Eelnõude Infosüsteemis eelnõu Vabariigi Valitsusele arvamuse andmiseks. Järgnevalt peab eelnõu saama valitsuse heakskiidu ning siis läbima Riigikogu menetluse.
Veeseaduse ja jäätmeseaduse muudatuste eelnõu tekst ja seletuskiri Riigikogu kodulehel
Septembris oli Riigikogus esimesel lugemisel veeseaduse muutmise seaduse eelnõu (467 SE), mis puudutab peamiselt põhjavee kaitset ning veekogude paisutamise nõudeid.
Eelnõuga täpsustatakse oluliselt paisutamise nõudeid, mh suurendatakse juhtumite hulka, mille puhul ei ole paisutamiseks luba vaja. Oluliseks eelnõuga kavandatavaks muudatuseks on ka vee erikasutuslubade tähtajatuks muutmine. Kajastasime eelnõu sisu lähemalt 2013. a jaanuarikuu uudiskirjas.
Veeseaduse muutmise seaduse eelnõu (467 SE I) materjalid Riigikogu kodulehel
Õiguskantsler saatis 9. septembril Viljandi linnale märgukirja, milles leidis, et linna poolt 2010. aastal määrustega kehtestatud piirangud veesõidukite kasutamisele Viljandi järvel on vastuolus põhiseadusega. Viljandi linn oli kehtestanud korra, et enam kui 10 kW võimsusega mootoritega varustatud veesõidukite omanikud või kasutajad on kohustatud tasuma 63 euro suuruse tagatisraha, mille linn jätab nõuete rikkumise korral endale. Korra kohaselt oli linnavalitsusel või selle volitatud isikul õigus reegleid rikkuvaid isikuid järvelt eemaldada ning keelata neid samal aastal uuesti järvele minemast. Samuti võis taolisi sõidukeid linna piires järvel vette lasta vaid ühes kohas.
VeeS sätted ei anna KOVidele õigust veesõidukite kasutamist alaliselt piirata
Õiguskantsler leidis oma märgukirjas, et Viljandi linna määruste sätted riivavad kaht põhiseaduslikku õigust. Nendeks on põhiseaduse §-st 19 tulenev õigus vabale eneseteostusele ning §-s 113 sätestatud nn maksupõhiõigus, mis seisneb selles, et avalik-õiguslikud tasud kehtestatakse vaid Riigikogu poolt vastu võetud seadustes. Õiguskantsler tõdes, et põhiõiguste riived võivad küll olla avalikes huvides, ent need oleksid õiguspärased vaid juhul, kui nende kehtestamiseks on seaduses sätestatud volitusnorm. Õiguskantsler leidis, et veeseadusest ei tulene kohalikele omavalitsustele volitust kehtestada alalisi piiranguid veesõidukite kasutamisele ja nendega liikumisele, sh kehtestada tagatisraha kohustust. Küll annab veeseadus avalik-õiguslike veekogude kasutamisele teatavate piirangute seadmise õiguse maavanemale (nt õigus keelata veesõidukite liiklemine või jääle minek ning liikluskiiruse piirangute kehtestamine).
Seetõttu on Viljandi linna kehtestatud määrused põhiseadusega vastuolus ning õiguskantsler tegi Viljandi linnale ettepaneku algatada määruste muutmine.
Õiguskantsleri märgukiri Viljandi linnale (pdf)
3. oktoobril kiitsid Kopenhaagenisse kogunenud HELCOMi (Läänemere merekeskkonna kaitse komisjoni) liikmesriikide esindajad heaks uute meetmete paketi, nn Kopenhaageni deklaratsiooni. Paketi tähtsaimad osad puudutavad põllumajandusest pärineva reostuse vähendamist Läänemerel ning reostustõrjet rannikualadel.
Laevandusest pärinevaid lämmastikheiteid vähendavat kokkulepet Kopenhaagenis vastu ei võetud
Kohtumisel kiitsid Läänemere-äärsed riigid heaks muudatused põllumajandusest pärineva lämmastiku- ja fosforiühendite vähendamise plaanide osas; senist heite vähendamise kohustuse jaotust riikide vahel muudeti ning mõnevõrra muutusid vähendatavad kogused üldiselt. Kohtumisel muudeti ka Helsingi konventsiooni sätteid rannikul toimuva reostustõrje osas, muudatused näevad ette tõhusama riikidevahelise koostöö selles valdkonnas. Lisaks sellele lepiti kokku regionaalse meres leiduva prügi vähendamise kava koostamises, uutes tegevustes seoses kaitstavate merealadega jms.
Ministrid arutasid kohtumisel ka Läänemere kuulutamist lämmastikoksiidide kontrolli alaks (nn NECA-alaks) rahvusvahelise MARPOLi konventsiooni tähenduses. Viimane tähendaks, et Läänemerel seilavad laevad peaksid oma lämmastikheiteid oluliselt vähendama. Taotlus rahvusvahelisele merendusorganisatsioonile (IMO) Läänemere NECA-alaks muutmiseks on juba koostatud, ent Kopenhaageni kohtumise tulemusena jäi see veel esitamata. Taotluse esitamata jätmine pälvis keskkonnaorganisatsioonide, sh WWFi ja Eestimaa Looduse Fondi kriitikat.
HELCOMi pressiteade kohtumise tulemuste kohta
Eestimaa Looduse Fondi pressiteade Kopenhaageni deklaratsiooni kohta
2. oktoobril avaldas Euroopa Komisjon teatise õigusliku regulatsiooni efektiivsuse teemal (ingl k „Regulatory Fitness and Performance“ ehk REFIT), teatises kirjeldatud sammude eesmärgiks on lihtsustada EL õiguskorda. Euroopa Komisjon annab teatises mh teada, et kaalub mulladirektiivi eelnõu ametlikku tagasivõtmist. Sammu peamiseks ajendiks on asjaolu, et eelnõu menetlemine on toimunud 8 aasta jooksul, ent ilma igasuguse edulootuseta. Euroopa Komisjon töötas nn mullastiku raamdirektiivi eelnõu välja juba 2006. a, ent selle menetlemine on takerdunud mõningate liikmesriikide (eelkõige Saksamaa, Suurbritannia, Prantsusmaa, Hollandi ja Austria) vastuseisu tõttu. Seda ei ole senini Euroopa Parlamendi ega EL Nõukogu poolt vastu võetud.
Euroopa Komisjoni sõnul tuleb hoolikalt analüüsida, kas parim viis olukorras edasi tegutseda on eelnõu säilitada või see tagasi võtta. Täpsem teguviisi valik sõltub hinnangust sellele, kas praegust direktiivi on võimalik vastu võtta enne Euroopa Parlamendi valimisi (mis toimuvad 2014. a mais). Küll aga tuuakse dokumendis välja, et Euroopa Komisjon soovib jätkuvalt saavutada eelnõu eesmärke ning selle tagasivõtmine annab võimaluse alternatiivse algatuse esitamiseks järgmise Komisjoni koosseisu poolt.
Raport sai koheselt keskkonnaorganisatsioonide kriitika osaliseks, kes leidsid, et taolised plaanid keskkonnaalaseid õigusakte leevendada on ohtlikud.
20. septembril avalikustas Euroopa Komisjon uue EL metsanduse strateegia eelnõu, mis asendaks kehtiva, 1998. a pärineva metsanduse strateegia. Eelnõu ajendiks on vajadus siduda metsanduspoliitika muude metsa majandamist mõjutavate sektoritega (nt toiduaine-, kütuse- ja tekstiilitööstus). Kehtiv metsanduse strateegia keskendus ELi ja liikmesriikide koostööle ning lõi raamistiku säästva metsamajanduse tegevusteks, ent ei pööranud tähelepanu erinevate poliitikate ühendamisele ja koostoimele. Samas on nõudlus puidu kui tooraine järele viimaste aastate jooksul kasvanud ning sellest tulenevat mõju metsandusele tuleks samuti arvesse võtta.
Uus strateegia pöörab tähelepanu metsandusega seotud sektoritele ja poliitikate integreerimisele
Metsandus on EL jaoks tähtsaks küsimuseks, kuna ligi 40% EL maismaast on kaetud metsadega, mis on samaaegselt nii nõutud ressursi allikas kui väärtuslik ökosüsteem. Uues strateegias on seetõttu plaanis võtta terviklikum lähenemine, tähtsustades metsa nii maapiirkondade arengu, keskkonna, loodusliku mitmekesisuse, bioenergeetika ning ka kliimamuutuste vastu võitlemise seisukohast. Eelnõus on välja toodud põhimõtted ja mõned konkreetsed tegevused eeltoodud lähenemise elluviimiseks, mh tehakse ettepanek luua ühtne Euroopa metsanduse infosüsteem ning ühtlustada üleeuroopaliselt metsade kohta kogutavat teavet.
Komisjoni poolt vastuvõetud strateegia eelnõu saadeti Euroopa Parlamendile ja EL Nõukogule, kellel tuleks strateegiale heakskiit anda ning esitada oma seisukohad selle rakendamise kohta.
Euroopa Komisjoni pressiteade uue strateegia kohta (ingl k)
Euroopa Komisjoni pressiteade uue strateegia ja kava kohta (ingl k)
Uue metsanduse strateegia eelnõu tekst (pdf, ingl k)
Riigi Teatajas avaldatud muudatuste kohaselt suurendatakse erametsaomanikele vääriselupaikade kaitseks sõlmitud lepingu tasu tulumaksumäära võrra. Eesmärgiks on kompenseerida Maksu- ja Tolliameti tõlgenduse muutusest tekkinud olukorda, kus erametsaomanik peab alates 2010. a vastavalt tasult maksma tulumaksu.
Euroopa Kohus tegi 3. oktoobril otsuse kohtuasjas C-113/12, milles lahendas küsimust, kas seakasvatusest tekkiv läga on jäätmed, mida tuleb käidelda vastavalt jäätmekäitlemise nõuetele.
Selles kohtuasjas lahendas kohus Iirimaa Ülemkohtult tulnud eelotsusetaotlust, mis esitati D. Brady ja Environmental Protection Agency (EPA) vahelises kohtuvaidluses. D. Brady käitab seakasvatust, kus on ligikaudu 2000 emist. 1998. aastal esitas ta ettevõtte laiendamiseks taotluse, milles märkis, et tema ettevõttes olevad mahutid võimaldavad tal ladustada aasta jooksul tekitatud läga, ning et ta sõlmis erinevate ettevõtjatega kokkulepped viimaste poolt läga omandamiseks ja oma maadel väetisena kasutamiseks. EPA väljastas 1999. aastal loa, milles nägi ette tingimused läga kasutamise ehk jäätmekäitluse nõuete täitmise kontrollimiseks D. Brady poolt. D. Brady vaidlustas loa väitega, et selliseid tingimusi ei olnud õige kehtestada, sest läga näol ei ole tegemist jäätmetega.
Euroopa Kohus leidis, viidates ka varasemale kohtupraktikale, et intensiivses seakvasvatuses tekitatud läga, mida ladustatakse kuni põllumajandusettevõtjatele üleandmiseni, kes kasutaksid seda oma maal väetisena, ei ole jäätmed direktiivi 75/442 (nn vana jäätmedirektiiv) tähenduses, vaid kõrvalsaadus. Seda siiski ainult tingimustel (ja nende täitmise tõendamist võib nõuda läga tekitajalt):
1) tekitaja kavatseb läga hiljem talle majanduslikult soodsatel tingimustel turustada;
2) taaskasutamine on täiesti kindel, mitte ainult võimalik – selleks peavad olema läga kasutavate ettevõtjate maatükid eelnevalt kindlaks määratud ning ettevõtjatega sõlmitud kindlad kokkulepped;
3) läga taaskasutamine ei vaja eelnevat töötlemist ja toimub pideva tootmisprotsessi raames.
Kui läga tekitaja ei kavatse läga majanduslikult soodsal tingimusel turustada, st annab selle kas tasuta ära või maksab isegi peale, on tegu jäätmega, ning sel juhul tuleb tal need jäätmed kas ise nõuetekohaselt käidelda või anda käitlemiseks kellelegi, kellel on olemas luba vastavat sorti jäätmete käitlemiseks.
Kohtuasja C-113/12 materjalid – taotlus ja kohtuotsus
Riigikohus on teinud 25. septembril otsuse kohtuasjas 3-2-1-80-13, kus lahendas muuhulgas küsimust, kas isik, kes ei ole soovinud liituda korraldatud jäätmeveoga, peab jäätmevedajale nn tühisõitude eest maksma. Tegemist oli peaasjalikult võlaõigusliku vaidlusega – Raasiku vallas elav isik oli kaevanud kohtusse jäätmeveofirma, kuna viimane oli esitanud talle tühisõitude eest arveid, ning kui isik neid ei tasunud, oli ettevõte avaldanud tema nime avalikus võlgnike nimekirjas. Isik väitis, et ta viib oma jäätmed ise prügilasse ja oli korduvalt jäätmeveoettevõttele teatanud, et ta ei soovi korraldatud jäätmeveoga liituda.
Riigikohus sedastas, et jäätmeveoga loetakse liitunuks kõik jäätmeveo piirkonnas elavad isikud, seega Raasiku vallas ka hageja, olenemata tema soovist. Korraldatud jäätmeveo eesmärk on hõlmata kohaliku omavalitsuse (KOV) territooriumil jäätmekäitlusega võimalikult suur hulk isikuid, mistõttu saab isikud liitumisest vabastada vaid erandkorras ja KOV otsusega.
Isiku lugemine jäätmeveoga liitunuks ei tähenda kohtuotsuse kohaselt, et ta peaks jäätmevedajaga lepingu sõlmima – ent jäätmeveoga liitumine toob siiski kaasa lepingusarnase võlasuhte vedajaga. See tähendab, et jäätmete vedaja peab jäätmed koguma ja ära vedama ning jäätmete tekitaja peab selle eest maksma. Kuna aga leping puudub, ei saa maksmine toimuda jäätmeveoettevõtte hinnakirja kohaselt, vaid tasu maksmise tingimused peavad tulenema õigusaktist. Ehkki Raasiku valla aktides olid jäätmeveo teenustasu määrad kehtestatud, pidas Riigikohus problemaatiliseks tasu määramist jäätmevedajaga sõlmitud halduslepingu alusel, millele nendes aktides oli viidatud.
Jäätmeveo (st ka tühisõitude) eest tasu kehtestamist isikule, kes on teatanud jäätmevedajale, et ta teenust ei soovi ja koraldab jäätmeveo ise, pidas Riigikohus küll põhimõtteliselt lubatavaks, ent leidis, et see tasu ei tohi olla ebaproportsionaalselt suur.
Riigikohtu otsus kohtuasjas 3-2-1-80-13
Õiguskantsler on andnud 18. septembril seisukoha seoses Eesti Jäätmekäitlejate Liidu (EJKL) avaldusega, milles leiti, et jäätmeseaduse § 66 lg 1.1 on vastuolus põhiseadusega. See säte näeb ette võimaluse korraldada jäätmevedu selliselt, et jäätmeid vedav ettevõtja ei sõlmi lepinguid ega kogu tasu mitte elanikelt, vaid tema kliendiks ja talle tasu maksjaks on kohalik omavalitsus või KOV poolt volitatud mittetulundusühing. KOV ise peab arvestust jäätmevaldajate üle ning arveldab nendega. Selline süsteem toimib hetkel Tallinna linnas. EJKL arvates on säte vastuolus põhiseadusega, kuna rikub ettevõtlusvabadust. EJKL hinnangul võimaldab norm muuta KOV-il ennast või enda volitatud mittetulundusühingut ilma konkursita ainuõiguslikuks jäätmeveoteenuse vahendajaks.
Õiguskantsler leidis, et ehkki säte riivab ettevõtlusvabadust, ei ole tegemist põhiseaduse rikkumisega. JäätS § 66 lg 1.1 eesmärgiks on hõlmata senisest enam jäätmevaldajaid korraldatud jäätmeveo süsteemiga. Samuti aitab see saada KOV-il paremat ülevaadet, kas korraldatud vedu on piisavalt efektiivne ja toimiv. Ettevõtlusvabaduse riive ei ole väga suur, sest ehkki jäätmeveoettevõttele võib süsteem tekitada lisakulu (ettevõte, kes on harjunud ise arveldama, peab oma töö umber korraldama), on tema äririsk kokkuvõttes väiksem (isikutega, kes arveid ei maksa, peab tegelema KOV ise).
Kokkuvõtteks asus õiguskantsler seisukohale, et kuna väärtused, mida eesmärkidega kaitstakse, on väga tähtsad – tervis ning puhas elu- ja looduskeskkond – on ettevõtlusvabaduse riive õigustatud.
Õiguskantsleri arvamus korraldatud jäätmeveo põhiseaduspärasuse kohta (pdf)
30. septembril esitas Keskkonnaministeerium kooskõlastusringile elektri- ja elektroonikaseadmete romude kogumist puudutava Vabariigi Valitsuse määruse muudatuste eelnõu. Muudatuste peamiseks ajendiks on EL direktiivi 2012/19/EL (uus elektroonikaromude direktiiv) ülevõtmine Eesti õigusesse. Uus direktiiv asendab alates 14. veebruarist 2014. a vana elektroonikaromude direktiivi (EL direktiiv 2002/96/EÜ). Uue direktiivi ülevõtmiseks plaanitakse muudatusi nii jäätmeseaduses (JäätS), kui selle alusel antud määrustes, sh elektri- ja elektroonikaseadmete romude kogumise määruses. JäätS muutmise eelnõud, mis on alles koostamisel, kajastasime KÕKi 2013. a septembrikuu uudiskirjas.
Mõnesid JäätS-sse planeeritud muudatusi kavatsetakse määruses pelgalt üle korrata, ent osasid täpsustada. Näiteks kavatsetakse JäätS muutmise eelnõu kohaselt seada turustajatele uus kohustus oma müügikohas võtta tasuta tagasi kuni 25 cm küljepikkusega väikseid elektroonikaromusid. Määruse muudatustega täpsustataks, et selline kohustus kohaldub vaid turustajatele, kelle müügipind on vähemalt 200 m2 suurune. Selline nõue on rangem kui EL direktiivis, mille kohaselt on väikeseadmete tagasivõtu kohustus turustajatel, kelle müügipind on vähemalt 400 m2. Määruse eelnõu seletuskirjast tulenevalt vähendab Eesti seda piiri põhjusel, et vastasel juhul jääks väikeseid elektri- ja elektroonikaromusid koguvate kaupluste arv väga väikseks ning selliste jäätmete kogumist ei oleks võimalik oluliselt suurendada.
Lisaks plaanitakse muudatusi elektri- ja elektroonikaromude kogumise määra ning taaskasutuse ja ringlussevõtu sihtarvude, nende tähtaegade ja nende arvutamise meetodite osas. Määruses sätestataks EL elektroonikaromude direktiivi mõjul uued, varasemast rangemad sihtarvud, mis kohalduvad alates 2015. ja 2018. aastast. Lisaks sellele tehtaks eelnõu kohaselt muid, väiksemaid muudatusi, sh määruse ja JäätS kooskõla tagamiseks.
Vabariigi Valitsuse 20. aprilli 2009. a määruse nr 65 „Elektri- ja elektroonikaseadmetest tekkinud jäätmete kogumise, tootjale tagastamise ning taaskasutamise või kõrvaldamise nõuded ja kord ning sihtarvud ja sihtarvude saavutamise tähtajad“ muutmise eelnõu tekst ja seletuskiri Eelnõude Infosüsteemis
Vabariigi Valitsuse 23. juuli 2009. a määruse nr 135 „Probleemtooteregistri põhimäärus“ muutmine
Riigi Teatajas avaldati muudatused, mis puudutavad elektri- ja elektroonikajäätmete ning põllumajandusplasti jäätmete aruandlust. Muudatuste sisu kohta saab lähemalt lugeda meie septembrikuu uudiskirjast
10. oktoobril kiitis Euroopa Parlament heaks EL direktiivi 2006/66/EÜ (patareide ja akude direktiiv) muudatuste eelnõu, millega keelustataks teatud kaadmiumi või elavhõbedat sisaldavate patareide ja akude turule laskmine. Direktiivi eesmärgiks on vähendada nende toksiliste ainete keskkonda sattumist.
Eelnõu kohaselt kaotataks kaks erandit, mis lubavad tavapärasest kõrgemat kaadmiumi ja elavhõbeda sisaldust akudes ja patareides
EL direktiiviga 2006/66/EÜ on üldjuhul keelatud lasta turule eemaldatavaid patareisid ja akusid, mis sisaldavad kaadmiumi üle 0,002 massiprotsendi, ent juhtmeta mootortööriistade (nt akutrell, mootorsaag) eemaldatavate patareide ja akude suhtes on sellest keelust sätestatud erand. Samuti on direktiiviga keelatud kõigi selliste patareide ja akude turulelaskmine, mis sisaldavad üle 0,0005 massiprotsendi elavhõbedat. Ka selle keelu suhtes on kehtestatud erand nööpelementide suhtes, mis ei sisalda üle 2 massiprotsendi elavhõbedat (nt kellades, mänguasjades).
Muudatustega plaanitakse vastavad erandid kaotada, kuna sellistele akudele ja patareidele on asendajad välja töötatud ja müügile tulnud. Juhtmeta tööriistade suhtes lõpetataks erandi kohaldamine alates 1. jaanuarist 2017. a, nööpelemente puudutav erand kaotaks kehtivuse sügisest 2015. Enne vastavate keeldude jõustumist turule lastud patareisid ja akusid lubataks müüa kuni varude ammendumiseni.
Järgmise sammuna tuleb direktiivi muudatused heaks kiita ka EL Nõukogu poolt.
Direktiivi eelnõu tekst Euroopa Parlamendi kodulehel (ingl k)
KÕKi juhatuse liige Siim Vahtrus osales 16.-20. septembril Horvaatias Opatijas toimuval üle-euroopalise võrgustiku Justice&Environment kohtumisel. Kohtumise eesmärgiks oli arutada EL keskkonnaõiguse seisukohalt aktuaalseid teemasid, teha kokkuvõte võrgustiku möödunud aasta tööst ning seada plaane tulevasteks aastateks.
16.-20. septembril Horvaatias toimunud Justice&Environment (J&E) kohtumisel otsustasid võrgustiku liikmed selle tegevussuundi võrreldes varasemaga vähendada, pühendades enam ressursse EL keskkonnaõiguse võtmevaldkondadesse. Uue tegevusplaani eesmärgiks on saavutada senisest suuremat mõju. KÕK on J&E liige alates 2008. aastast, kohtumisel esindas KÕKi Siim Vahtrus.
28. septembril rääkis KÕKi jurist Siim Vahtrus „Ilmaparandaja“ saates hetkel Riigikogu menetluses olevatest metsaseaduse muudatustest. Raadiosaadet ning intervjuud on võimalik järelkuulata KUKU raadio veebilehel (intervjuu algab 14. minutil).

matches:
Kohus
kohus
Kohus
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
§ 66
§ 66


Jõgeva valla ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni kasutamise eeskiri – Riigi Teataja
Jõgeva valla ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni kasutamise eeskiri
Jõgeva valla ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni kasutamise eeskiri - sisukord
§ 4 Teenuste hinnad ja nende tasumine
3 TEENUSE OSUTAMISE KATKESTAMINE JA TAASTAMINENING TEENUSE OSUTAMINE AVARIIOLUKORRAS
§ 30 Eeskirjade kehtetuks tunnistamine
RT IV, 02.05.2013, 21
Vastu võetud 25.04.2013 nr 15
(1) Jõgeva valla ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni kasutamise eeskiri (edaspidi eeskiri) sätestab veevarustuse ja reovee ning sademe- ja drenaaživee või muu pinnase- ja pinnavee ärajuhtimise teenuste osutamise nõuded ja tingimused ning teenuste osutamise ja kasutamise korra Jõgeva vallas.
(2) Eeskiri on kohustuslik täitmiseks kõigile ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga seotud juriidilistele ja füüsilistele isikutele Jõgeva vallas.
(1) Eeskirjas kasutatakse mõisteid Jõgeva Vallavolikogu 25. aprilli 2013. a määruses nr 14 “Jõgeva valla ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga liitumise eeskiri” märgitud tähenduses.
11) sisendustoru – kinnistu veevärgi torustiku lõik liitumispunktist veearvestini;
12) ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni avarii – ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni ehitiste või seadmete ettenägematu purunemine või rikkiminek, mille tagajärjel oluliselt halveneb või katkeb klientide veega varustamine või nende reovee ning sademevee ärajuhtimine või on ohustatud inimesed, ehitised või keskkond.
(2) Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni toimimise ning korrashoiu oma tegevuspiirkonnas tagab vee-ettevõtja vastavalt eeskirjale ning Jõgeva vallavalitsuse (edaspidi vallavalitsus) ja vee-ettevõtja vahel sõlmitud lepingule.
(4) Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni klientidel on õigus saada ühisveevärgist vett ja juhtida ühiskanalisatsiooni reo- ning sademevett vastavalt vee-ettevõtjaga sõlmitud lepingule (edaspidi teenusleping). Teenusleping sõlmitakse kinnistu, hoonestusõiguse alusel maa kasutaja või ehitise
kui vallasasja omanikuga.
(5) Vee-ettevõtja tegevuspiirkonna plaan peab olema kättesaadav vee-ettevõtja kontoris.
(6) Kui veevarustuse ja reo- ning sademevee ärajuhtimise teenust osutavad vee-ettevõtjad omavahel, toimub see lepingu alusel.
(7) Ühisveevärk on ette nähtud joogi- ja tuletõrjevee saamiseks.
(8) Ühiskanalisatsioon on sõltuvalt ehitusviisist:
1) reovee kanalisatsioon reovee ärajuhtimiseks;
2) sademevee kanalisatsioon sademevee ärajuhtimiseks;
§ 4. Teenuste hinnad ja nende tasumine
(1) Veevarustuse ja reo- ning sademevee ärajuhtimise teenuste hinnad kehtestab vee-ettevõtja kooskõlastatult Konkurentsiameti ja/või vallavalitsusega.
(3) Purgida võib vee-ettevõtja määratud purgimiskohtades vee-ettevõtjaga sõlmitud lepingu alusel.
(1) Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni ning kinnistu veevärgi ja kanalisatsiooni vaheliseks piiriks on liitumispunkt. Nõuded liitumispunkti paigutuse kohta esitatakse liitumistingimustes. Liitumispunkt on ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni oluline osa.
(3) Veevärgil on liitumispunktiks peakraan, kanalisatsioonil vaatluskaev. Kui olemasoleval torustikul peakraan või vaatluskaev puudub või asub kinnistu piirist kaugemal kui üks meeter ning liitumispunkti asukoht ei ole käesoleva paragrahvi lõike 2 kohaselt poolte vahel teisiti kokku lepitud, määratakse ajutine liitumispunkt kuni torustiku vajalike ümberehitusteni.
(5) Avalike teede, tänavate ja väljakute sademevee äravooluehitiste liitumispunkt asub sissevoolul peatorusse , kui pole kokku lepitud teisiti. Liitumispunktide asukohti piiritlusaktis ei fikseerita.
(6) Kinnistu piiride või hoonestuse muutmine tuleb kliendil eelnevalt vee-ettevõtjaga kooskõlastada juhul kui muutmisega tekib vajadus liitumispunktide või teiste veevärgi- või kanalisatsioonirajatiste ümberehitamiseks. Vee-ettevõtja seab tehnilised tingimused koos teostustähtajaga 30 kalendripäeva jooksul kooskõlastamise taotluse esitamise päevast arvates.
(1) Veerõhu liitumispunktides määrab vee-ettevõtja lähtudes hoonestuse valdavast kõrgusest ja võrgurajatiste tehnilisest lahendusest.
(2) Vähim nõutud veerõhk, mõõdetuna maapinna kõrgusel, on ühekorruselise hoonestuse korral 20 m veesammast (edaspidi m H20), millele hoonestuse iga järgmise korruse kohta lisandub 4 m H20. Kui kinnistul vajatakse suuremat veerõhku, peab rõhu tõstmise korraldama klient oma rõhutõsteseadmega ja oma kulul.
(3) Rõhk ei tohi langeda torustikus alla 10 m H20 (k.a tuletõrje hüdrandis) ega ületada 45 m H20.
(4) Paisutustase ühiskanalisatsioonis on määratud kanalisatsiooni tehnilise lahendusega ja esitatakse liitumistingimustes. Kui reo- või sademevee isevoolne või üleujutusriskita ärajuhtimine ei ole tagatud, peab klient reo- või sademevee ülepumpamise või paisutustasemest allpool asuvate ruumide ja pindade kaitse korraldama oma seadmetega ja oma kulul.
4) lubama vee-ettevõtjal võtta kinnistu võrgust vee- ja reo-ning sademeveeproove ja Terviseametil veeproove;
5) hoidma vajadusel tema puhastusalal ja kinnistul asuvad tuletõrje hüdrandikaevude, kanalisatsiooni kontrollkaevude ja peakraani luugid lume- ja jäävabad ning hoidma vabad juurdepääsud maapealsetele hüdrantidele;
6) jälgima liitumispunktide luukide seisundit ning teavitama vee-ettevõtjat nende vigastustest ja kaotsiminekust.
(4) Kinnistul on keelatud ühendused, mis ohustavad ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni tööd või nende kasutajaid. Keelatud ühenduseks loetakse:
2) ühendus, mis võimaldab ühisveevärgiga vahetus ühenduses olevasse kinnistu veevärki juhtida vett teistest veeallikatest või veevarustussüsteemidest;
3) kinnistu veevärgi vahetut ühendust kanalisatsioonitorustike, -seadmete ja -kaevudega, vedelike reservuaaridega (v.a joogivee reservuaarid), kõrgsurveseadmetega ja seadmestikuga, milles kasutatakse tervisele ohtlikke aineid;
5) ühendus, mis võimaldab juhtida sademevett reoveekanalisatsiooni, kui see ei ole kokku lepitud vee-ettevõtja ja kliendi vahelise lepinguga.
(5) Kui kliendi tehtud keelatud ühenduse, ühiskanalisatsiooni ohustava reostuse ärajuhtimise või kliendi muu süülise tegevuse tõttu on reostunud vesi ühisveevärgis, rikutud ühiskanalisatsiooni rajatist või tekitatid kahju keskkonnale, hüvitab klient kahju seadusega ettenähtud korras.
3. peatükk TEENUSE OSUTAMISE KATKESTAMINE JA TAASTAMINENING TEENUSE OSUTAMINE AVARIIOLUKORRAS
(1) Vee-ettevõtjal on õigus klienti eelnevalt kirjalikult hoiatades katkestada kliendile vee andmine ja reo- ning sademevee ärajuhtimine, kui selleks esineb vähemalt üks järgmistest alustest ja hoiatusteatisest on möödunud vähemalt kaks nädalat:
1) klient on viivitanud veevarustuse ja reo- ning sademevee ärajuhtimise teenuste arve või muude maksekohustuste tasumisega üle kahe nädala maksetähtaja saabumisest arvates;
2) klient ei võimalda kinnistu veevärgi ja kanalisatsiooni kontrollimist, veearvesti hooldust või vee- ja reoveearvesti näitude lugemist, kinnistu veevärgile ja kanalisatsioonile plommide paigaldamist
ning vee-, reovee- ning sademeveeproovide võtmist;
4) klient ei ole taganud kinnipidamist vee tarbimise ja reo- ning sademevee ärajuhtimise nõuetest;
(3) Kui käesoleva paragrahvi lõike 2 kohasel tegutsemisel ei ole rikkumise või puuduse kohta vormistatud akti kliendile üle antud ja klienti katkestuse põhjusest teavitatud, tuleb katkestamise põhjustest teavitada klienti kirjalikult esimesel võimalusel.
(7) Erakorraliste asjaolude korral on vee-ettevõtjal õigus piirata ühisveevärgi vee kasutamist kastmiseks.
(2) Vee-ettevõtjal on õigus piirata või katkestada kliendile vee andmine ja reo- ning sademevee ärajuhtimine avariiliste ja plaaniliste remonttööde korral. Kui veekatkestus toimub remonttööde tõttu, mis kestavad enam kui 10 tundi, tagab vee-ettevõtja mõistliku aja jooksul, kuid vähemalt 24 tunni jooksul, ajutise veevõtu võimaluse klientide esmasteks vajadusteks.
(3) Vee-ettevõtja on kohustatud teatama avariiliste remonttööde teostamise ajast kortermajade trepikodades infostendil ning avalikult käidavates kohtades teadete tahvlil. Plaaniliste remonttööde algusest ning sellega seotud vee andmise ja reo- ning sademevee vastuvõtu piiramisest või katkestamisest teavitatakse kliente kaks päeva enne tööde algust vee-ettevõtja kodulehel, kortermajade trepikodades infostendil ja avalikult käidavates kohtades teadete tahvlil.
(1) Omavoliliseks veevõtuks või reo- ning sademevee ärajuhtimiseks loetakse juhtumit, kui:
2) torustikule, sulguritele, tuletõrjesüsteemile, ning vee- või reovee mõõdusõlmele vee-ettevõtja pandud plommid on eemaldatud või rikutud, välja arvatud käesoleva eeskirja § 10 lõikes 4 sätestatud juhul;
6) vee-ettevõtja loata toimub veevõtt tuletõrje hüdrandist, väljaarvatud käesoleva eeskirja § 10 lõikes 4 sätestatud juhul;
(3) Omavolilisel veevõtul ühisveevärgi tuletõrjehüdrantidest tasub vee võtja vee-ettevõttele hüvitist vastavalt käesoleva paragrahvi lõike 1 kohasele arvestuskorrale. Kui omavoliline veevõtt hüdrantidest või omavoliline reovee või fekaalide ärajuhtimine (purgimine) toimus teisaldatavate mahutite täitmiseks või tühjendamiseks, tasub vee võtja või ärajuhtija vee-ettevõttele hüvitist, lähtudes kasutatud mahuti mahust ja reovee ärajuhtimise teenuse hinnast, kusjuures maksimaalselt on võimalik nõuda tasu 15-kordse mahuti mahu eest. Purgimisel sademeveekanalisatsiooni suurendatakse hüvitist vee-ettevõtja makstud kõrgendatud keskkonnatasu ja tavapärase keskkonnatasu vahe võrra.
(4) Omavolilise veekasutuse või reo- ning sademevee ärajuhtimise kestuse arvutab volitatud isik või vee-ettevõtja, kuid mitte üle kuue kalendrikuu tagasi.
(5) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1 kuni 3 nimetatud hüvitise määrasid võib vee-ettevõtja vähendada, lähtudes faktilistest tingimustest ja tehnilistest asjaoludest.
(1) Ühiskanalisatsiooni juhitava reo- ja sademevee reostusnäitajate piirväärtused on määratud käesoleva määruse lisas (lisatud).
(2) Ohtlike ainete reostusnäitajate piirväärtusteks on ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni seaduse § 10 lõike 2 alusel keskkonnaministri määrusega kehtestatud piirväärtused.
(3) Sademevee juhtimisel sademevee kanalisatsiooni (kraavi) on naftasaaduste piirväärtuseks 5 mg/l, kui sademevee kanalisatsioonil puuduvad puhastusrajatised.
(5) Vee-ettevõtja on kohustatud kliendilt vastu võtma reovett, mille reostusnäitajad ei ületa käesoleva paragrahvi lõikes 1 esitatud piirväärtusi, ning reovett, mille jaoks saasteainete sisalduse piirväärtusi ei ole kehtestatud, kui need ained ei kahjusta ühiskanalisatsiooni ega põhjusta puhastusprotsessi häireid.
(6) Kui reo- või sademevee reostusnäitajad ületavad käesoleva paragrahvi lõike 1 kohaseid piirväärtusi, on klient kohustatud enne reo- või sademevee ühiskanalisatsiooni juhtimist kasutama eelpuhastust.
(7) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud reostusnäitajate piirväärtuste ületamise korral loetakse seda reo- või sademevett ühiskanalisatsiooni, inimese elu või tervist või keskkonda ohustavaks, kui selline ületamine ei ole lubatud teenuslepinguga.
(1) Kliendi reovee reostusnäitajate kontrollimise proovivõtu kohaks on kontrollkaev, mis fikseeritakse teenuslepingus. Kui kontrollkaev ei ole teenuslepinguga määratud, võetakse proov liitumispunktist või selleks sobivast kinnistupoolsest vaatluskaevust.
(4) Proovide võtmist korraldab vee-ettevõtja kliendi esindaja või volitatud isiku juuresolekul. Proovivõtja peab olema atesteeritud keskkonnaministri kehtestatud korras ja omama asjaomast tunnistust. Vee-ettevõtja korraldab proovide analüüsi veeuuringuteks akrediteeritud laboratooriumis.
(7) Kui proovi analüüsi andmetel reovee reostusnäitajate tase ületab eeskirja või kliendi ja vee-ettevõtja vahelise teenuslepinguga määratud saasteainete piirväärtusi (k.a ohtlike ainete sisalduse osas), on vee-ettevõtjal õigus võtta ülenormatiivse reostuse tasu kuni uue proovi analüüsi andmete esitamiseni, millest selgub et saasteainete (k.a ohtlike ainete) sisaldus vastab eeskirjas või teenuslepingus märgitule.
(3) Kastmiseks kasutatud vett võib kliendi soovil eraldi mõõta. Sellisel juhul paigaldatakse eraldi veemõõtja vee-ettevõtja poolt esitatud tehniliste tingimuste alusel ja kliendi kulul.
(4) Veemõõdusõlm peab asuma hoones sellise paigutusega, et sisendustoru oleks võimalikult lühike, või mõõdukaevus, kohe pärast sisendustoru suubumist kinnistule.
(5) Veemõõdusõlm paigutatakse vee-ettevõtja otsusel mõõdukaevu, kui:
(6) Veemõõdusõlme asukoht ja ehitus peavad vastama vee-ettevõtja esitatud tehnilistele nõuetele. Vee-ettevõtja paigaldab oma veearvesti veemõõdusõlme.
(7) Vee-ettevõtja paigaldab veearvesti omal kulul kliendi kinnistu nõuetekohasesse veemõõdusõlme viie tööpäeva jooksul pärast teenuslepingu sõlmimist ning teostab ka edaspidist veearvesti hooldust ja taatlust. Teenuslepingu lõpetamisel demonteerib veearvesti vee-ettevõtja.
(2) Veearvesti rikke korral, kui klient ei ole selles süüdi, arvestatakse tarbitud vett rikke avastamisele eelnenud mõõteperioodi kaheteistkümne kalendrikuu keskmise ööpäevase tarbimise järgi. Juhul kui kliendi tarbimise periood oli lühem kui kaksteist kuud, võetakse aluseks kliendi tarbimise perioodi keskmine ööpäevane tarbimine. Nimetatud tasu arvestamise kord kehtib rikke tuvastamise kalendrikuu kohta kuni uue arvesti paigaldamiseni.
(3) Kui eeskirja § 20 lõike 4 kohasel erakorralisel taatlusel osutus veearvesti mõõteviga lubatust suuremaks, teeb vee-ettevõtja vea ulatuses tarbitud veekoguse ümberarvestuse kuni kuue kuu eest.
(1) Vee, mida päästekeskus võtab avalikust veevõtukohast kahjutule tõrjumiseks, teisteks päästetöödeks või õppusteks, arvestus ja tasumine toimub vastavalt vallavalitsuse ja vee-ettevõtja vahelise halduslepingu tingimustele.
(1) Reovee kogus, mille klient juhib ühiskanalisatsiooni, võrdsustatakse ühisveevärgist tarvitatud vee kogusega. Reovee mõõtmisel kliendi soovil mõõdusõlme ehitamise ning arvesti paigaldamise, taatlemise ja hooldusega seotud kulud kannab klient.
(3) Kliendi soovil kasutatakse sademevee mõõtmist. Kõik mõõdusõlme ehitamise ning arvesti paigaldamise, taatlemise ja hooldusega seotud kulud kannab klient.
(1) Reo- ja sademevee mõõdusõlme paigutus ja ehitus ning kasutatavad reo-ja sademeveearvestid peavad tehniliselt vastama vee-ettevõtja esitatud nõuetele. Reovee mõõdusõlme vaatab üle ja annab kasutusse lubamise aktiga vee-ettevõtja.
(2) Vee-ettevõtjal on õigus oma kulul kontrollida reo-ja sademeveearvesti täpsust enne taatlustähtaega.
(4) Kui vee-ettevõtja on tuvastanud, et sademevesi satub suures koguses kinnistu reoveekanalisatsiooni ülenormatiivse infiltratsiooni või muul teel, on vee-ettevõtjal õigusteostada kinnistult ärajuhitava reovee koguse kontrollmõõtmist. Kliendil on õigus jälgida sellise mõõtmise teostamist. Mõõtmisandmed on aluseks ärajuhitava reovee eest tasumisel.
(1) Veevarustuse ning reo- ja sademevee ärajuhtimise teenuste arvepidamine toimub teenuslepingu alusel kooskõlas eeskirjaga. Klient registreerib vee- või reoveearvesti näidu ja teatab selle vee-ettevõtjale. Kasutatud vee või ärajuhitud reovee kogus arvestatakse kuupmeetri täpsusega.
(3) Abonenttasu määratakse kalendrikuu tasuna, mida makstakse arvestusperioodi lõpus.
(4) Klient on kohustatud tasuma veevarustuse ja reo- ning sademevee ärajuhtimise teenuste eest vee-ettevõtjale teenuslepingus kokkulepitud ajal vastavalt vee-ettevõtja esitatud arvele. Kui arve tasumise tähtaeg ei ole kokku lepitud, on klient kohustatud tasuma arve kümne kalendripäeva jooksul arve kättesaamisest arvates. Arve loetakse kätte saaduks, kui see on esitatud teenuslepingus märgitud kliendi posti- või e-postiaadressile. Arve loetakse tasutuks kuupäeval, mil raha on vee-ettevõtja kassasse või arvelduskontole laekunud. Nimetatud tähtaegade ületamise korral tasub klient vee-ettevõtjale viivist vastavalt teenuslepingule.
(4) Ühekordse veekasutuse või reo- ning sademevee ärajuhtimise loa saamiseks esitab seda soovinud isik vabas vormi avalduse. Ühisveevärgist vee saamiseks või reo- ning sademevee ärajuhtimiseks ühiskanalisatsiooni koostatakse tähtajaline leping.
(3) Teenuslepingu ülesütlemisest teatatakse kliendile kirjalikult. Teenuslepingu lõpetamisel liitumistasu ei tagastata.
§ 30. Eeskirjade kehtetuks tunnistamine
(1) Tunnistada kehtetuks Jõgeva Vallavolikogu 29. juuni 2000. a. määrus nr 8 “Ühisveevärgi ja –kanalisatsiooni kasutamise eeskiri”.
(2) Tunnistada kehtetuks Jõgeva Vallavolikogu 29. juuni 2000. a määrus nr 9 “Jõgeva valla veevarustuse ja heitvee ärajuhtimise teenuse hinna reguleerimise kord”.
Lisa Ühiskanalisatsiooni juhitava reo- ja sademevee reostusnäitajate piirväärtused


text:
Kirjed kus märksõnaks on "sõjaväljakohus" (24)
Sõjaringkonna kohus Tartus. Saatuse vastu ükskõikne.
Sõjaringkonnakohtu istungi kirjeldus. August Noring ei ole süüdi sõjaväest kõrvalehoidmises. Töökompanii ülema süü tõttu sai riik kahju 135.000 marga suuruses.
Anti sõjaringkonna-kohtu alla. Sisekaitse ülema otsusega 18. nov. anti Anton-Konstantin Detlovi süüdistusasi arutamiseks sõjaringkonnakohtu kätte. Anton-Konstantin Detlovi süüdistatakse selles, et ta 28. oktoobril k. a. Loosi vallas Lindora laadal pimedas varitsedes tapmise sihiga lõi põllukiviga pähe Vastseliina konstaablile August Rüütlile, tekitades talle raske vigastuse.
343.2 + 347.990.9
huligaansus / kriminaalkuriteod / kuritegevus / seaduserikkumine (üldiselt) / sõjakohus / sõjaringkonnakohus / sõjaväljakohus / välikohus
Kõrgem Sõjakohus Tartus.
Tutvustatakse, milliseid süüdistusasju arutatakse Kõrgema Sõjakohtu väljasõiduistungeil Tartus. Kohus töötab Tartus 8. juunini.
Sõjakohus algas Tartus istungjärku.
Lühisõnum 4. märtsil alanud sõjakohtu väljasõiduistungitest. Kohtu eesistujaks on major Anvelt ja prokuröriks uus prokuröriabi kapt. Treufeld.
Sõjaringkonnakohus lõpetas Tartu istungjärgu. Sõjaringkonnakohtu väljasõiduistungid Tartus lõppesid esmaspäeval. Sama päeva õhtul sõitis prokurör kol. Knorring tagasi Tallinna, kuna kohtu esimees kol. N. Helk ja sekretär kapt. Annus sõidavad Tallinna teisipäeva lõunase rongiga. Sõjaringkonnakohus käesoleval aastal enam Tartu arvatavasti ei tule.
Sõjaringkonnakohus Tartus. Homme, neljapäeval, algavad Tartus sõjaringkonnakohtu väljasõiduistungid, mis kestavad 26.oktoobrini. Kohtu eesistujaks on kohtu esimees kolonel N. Helk, kuna ajutiste kohtuliikmetena on ette nähtud major Derrik ja kapt. Kukk ja tagavaraliikmetena major Kramm ja major Kaljuver. Kohtu sekretäriks on kapt. O. Annus. Kohtu poolt on kaebealuste kaitsjateks määratud advokaadid A. Erikson, prl. Einer, J. Kriisa, N. Kornev ja B. Kropman. ...
Sõjaringkonnakohus Tartus.
Lühiülevaade sõjaringkonnakohtu väljasõiduistungitest Tartus.
Sõjaringkonnakohus tuleb Tartu. Sõjaringkonnakohus tuleb 4. märtsil Tartu väljasõiduistungeid pidama. Sõjakohus jääb Tartu 8 päevaks. Sel istungite sesoonil eriti tähtsaid asju arutusele ei ole määratud. Ette tulevad peamiselt kaitseväelaste eksimused.
Sõjaväe Kõrgem Kohus Tartus. Kolmapäeval algasid Tartus "Sõdurite Kodu" ruumes Sõjaväe Kõrgema Kohtu istungid. Kohtuistungeid peetakse viis päeva. Süüteoasjadest suurem osa on sõdurite eksimusi sõjaväes kehtiva korra vastu. Laupäeval tuleb arutamisele ka ükssalakuulamisasi ja mõrvakatse. Neljapäeval oli kohtu eesistujaks major Anvelt.
Sõjaväe Kõrgem Kohus Tartus. Käesoleval nädalal peab Sõjaväe Kõrgem Kohus väljasõiduistungeid Tartus. Kohus viibib Tartus 4 päeva. Arutusele on määratud rida ajateenijate eksimusi sõjaväe korra vastu - väejooksud, käsu mittetäitmised jne. Sõjaväe Kõrgema Kohtu eesistujateks on kindral-major N. Helk ja major Vaimel, kapten Muldau ja kapten Lango vaheldumisi. Prokuröri kohal on kol. Knorring.
347.990.9Tartu
Sõjaväe kõrgem kohusTartus.
Kohtuistungid toimuvad Sõdurite Kodu ruumes, algavad 13. XII ja kestavad 3 päeva.
Helk, Nikolai, temast; Knorring, Gustav Johann, temast
Kindr. Helk juhib Tartu kohtuistungeid. Sõjaringkonnakohtu esimees kindral Nik. Helk ja sama kohtu prokurör kol. G. Knorring saabusid laupäeva [6. märts] õhtul Tartu. Jaamas oli neil vastas sama kohtu liige major Anvelt, prokuröri-abi kapt. Treufeld ja kohalik sõjakohtu-uurija major Samson. Kindral N. Helk täna ja ka homme juhib sõjaringkonnakohtu Tartu väljasõiduistungeid, kus muuseas arutusele tuleb 7. rüg. majandusülema major Leegi kaebeasi nõrga järelevalve pärast.
Biblioserver 2.8 | tarkvarastuudio | külastajaid: 138726910

matches: kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus