text:
Eelotsusetaotlus – Direktiiv 2008/98/EÜ – Jäätmekäitlus – Artikli 16 lõige 3 – Läheduse põhimõte – Määrus (EÜ) nr 1013/2006 – Jäätmesaadetised – Segaolmejäätmed – Tööstuslikud jäätmed ja ehitusjäätmed – Valla territooriumil tekkinud jäätmete kogumise ja veo teenuse kontsessiooni andmise menetlus – Tulevase kontsessionääri kohustus vedada kogutud jäätmed kontsessiooni andva ametiasutuse määratud jäätmekäitluskohtadesse – Lähimad sobivad jäätmekäitluskohad
Kohtuasjas C‑292/12,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Tartu Ringkonnakohtu (Eesti) 5. juuni 2012. aasta määrusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 11. juunil 2012, menetluses
koosseisus: koja president T. von Danwitz, kohtunikud E. Juhász, A. Rosas, D. Šváby (ettekandja) ja C. Vajda,
– Ragn-Sells AS, esindaja: vandeadvokaat E. Tamm,
– Kreeka valitsus, esindaja: F. Dedousi,
– Euroopa Komisjon, esindajad: A. Antoniadis, A. Alcover San Pedro ja D. Düsterhaus, keda abistas vandeadvokaat C. Ginter,
1 Eelotsusetaotlus puudutab seda, kuidas tõlgendada ELTL artikleid 35, 49, 56 ja selle lepingu konkurentsinorme ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. novembri 2008. aasta direktiivi 2008/98/EÜ, mis käsitleb jäätmeid ja millega tunnistatakse kehtetuks teatud direktiivid (ELT L 312, lk 3), artikli 16 lõiget 3.
2 Eelotsusetaotlus esitati Ragn-Sells AS‑i (edaspidi „Ragn-Sells”) ja Sillamäe Linnavalitsuse vahelises vaidluses seoses teatud tingimustega hankedokumentides, mille viimane koostas tema territooriumil tekkinud jäätmete kogumise ja veo teenuse kontsessiooni andmise menetluses.
3 Direktiivi 2008/98 artikliga 41 tunnistati Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. aprilli 2006. aasta direktiiv 2006/12/EÜ jäätmete kohta (ELT L 114, lk 9) alates 12. detsembrist 2010 kehtetuks ja asendati see direktiiviga 2008/98, kusjuures viited direktiivile 2006/12 loetakse viideteks direktiivile 2008/98.
4 Direktiivi 2008/98 põhjendustes 6, 8, 31 ja 32 on märgitud:
„(6) Igasuguse jäätmepoliitika esmane eesmärk peaks olema vähendada miinimumini jäätmetekke ja -käitluse kahjulikku mõju inimese tervisele ja keskkonnale. Jäätmepoliitika eesmärk peaks samuti olema vähendada ressursside kasutamist ja soodustada jäätmehierarhia praktilist rakendamist.
(8) […] tuleks loodusressursside kaitsmise eesmärgil edendada jäätmete taaskasutamist ja taasväärtustatud materjalide kasutamist. […]
(32) Selleks et ühendus tervikuna saaks muutuda jäätmete kõrvaldamises ja eramajapidamistest kogutud segaolmejäätmete taaskasutamises iseseisvaks ning et võimaldada liikmesriikidel individuaalselt selle eesmärgi suunas liikuda, on vaja ette näha jäätmekõrvaldusrajatiste ja eramajapidamistest kogutud segaolmejäätmete taaskasutamisrajatiste koostöövõrgustik, arvestades geograafilisi olusid ja vajadust spetsialiseerunud rajatiste järele seoses teatavate jäätmeliikidega.”
5 Direktiivi artiklis 1 on ette nähtud, et direktiivis „sätestatakse meetmed keskkonna ja inimese tervise kaitsmiseks selliselt, et välditakse või vähendatakse jäätmete tekitamise ja käitlemise ebasoodsat mõju ning vähendatakse ressursside kasutamise üldmõju ja suurendatakse sellise kasutamise tõhusust”.
6 Direktiivi artiklis 3 on esitatud järgmised direktiivis kasutatavad mõisted:
„9) „jäätmekäitlus” – jäätmete kogumine, vedu, taaskasutamine ja kõrvaldamine, […]
10) „kogumine” – jäätmete kokkukorjamine, sealhulgas jäätmete eelsortimine ja eelladustamine, eesmärgiga transportida need jäätmekäitlusettevõttesse;
11) „liigiti kogumine” – kogumine, kus jäätmevooge eraldatakse jäätmete liigi ja olemuse alusel, et lihtsustada konkreetset käitlust;
14) „töötlemine” – taaskasutamis- või kõrvaldamistoimingud, kaasaarvatud taaskasutamise või kõrvaldamise eelne ettevalmistus;
15) „taaskasutamine” – mis tahes toimingud, mille peamiseks tulemuseks on jäätmete kasutamine kasulikul otstarbel selliselt, et nad asendavad teisi materjale, mida muidu oleks kasutatud teatava funktsiooni täitmiseks, või jäätmete ettevalmistamine selle funktsiooni täitmiseks kas tootmises või majanduses laiemalt. […]
19) „kõrvaldamine” – mis tahes toiming, mis ei ole taaskasutamine, isegi kui toimingul on teisene tagajärg ainete või energia taasväärtustamise näol. […]
20) „parim võimalik tehnika” – parim võimalik tehnika, nagu on määratletud [nõukogu 24. septembri 1996. aasta] direktiivi 96/61/EÜ [saastuse kompleksse vältimise ja kontrolli kohta] (EÜT L 257, lk 26; ELT eriväljaanne 15/03, lk 80) artikli 2 lõikes 11.”
7 Viimati nimetatud mõiste määratlemiseks tuleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. jaanuari 2008. aasta direktiivi 2008/1/EÜ saastuse kompleksse vältimise ja kontrolli kohta (ELT L 24, lk 8) artikli 22 teise lõigu alusel käesoleval ajal viidata direktiivile 2008/1/EÜ, millega tunnistati kehtetuks ja asendati direktiiv 96/61. Mõiste asub direktiivi 2008/1 artikli 2 punktis 12 järgmises sõnastuses:
„„parim võimalik tehnika” – kõige tõhusam ja arenenum tegevus ja selle rakendusviisid, mis näitab teatava tehnika praktilist sobivust heitmete piirväärtuste aluse määramise põhimõtte loomiseks, et vältida või kui see ei ole võimalik, üldiselt vähendada heidet ja selle mõju keskkonnale tervikuna […].”
8 Direktiivi 2008/98 artikli 4 „Jäätmehierarhia” lõikes 1 on sätestatud:
„Järgnevalt esitatud jäätmehierarhiat kohaldatakse prioriteetide järjestuses jäätmetekke vältimist ja jäätmete käitlemist käsitlevates õigusaktides ja poliitikas:
e) kõrvaldamine.”
9 Direktiivi II peatükk, mis sisaldab artikleid 8–14, kannab pealkirja „Üldnõuded”. Taaskasutamist reguleeriv artikkel 10 on sõnastatud järgmiselt:
„1. Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et jäätmed läbivad taaskasutamistoimingud kooskõlas artiklitega 4 ja 13.
2. Kui see on vajalik lõike 1 täitmiseks ja taaskasutamise hõlbustamiseks või täiustamiseks, kogutakse jäätmeid liigiti, kui see on tehniliselt, keskkonna seisukohast ja majanduslikult teostatav, ning neid ei segata muude jäätmete ega muude materjalidega, millel on erinevad omadused.”
10 Direktiivi artiklis 13 „Inimese tervise ja keskkonna kaitse” on sätestatud:
c) ei kahjusta paikkonda ega erihuvi pakkuvaid paiku.”
11 Direktiivi 2008/98 artiklid 15–22 moodustavad III peatüki, milles reguleeritakse jäätmekäitlust. Artikli 15 lõikes 4 on sätestatud:
„Liikmesriigid võtavad vajalikud meetmed tagamaks, et nende territooriumil asutused ja ettevõtjad, kes oma majandus- või kutsetegevuses koguvad ja veavad jäätmeid, toimetavad kogutud ja veetavad jäätmed asjakohastesse töötlemisrajatistesse vastavalt artikli 13 sätetele.”
12 Direktiivi artiklist 16 „Iseseisvuse ja läheduse põhimõtted” tuleneb:
„1. Iga liikmesriik võtab asjakohased meetmed, ja kui see on vajalik või soovitav, siis koostöös teiste liikmesriikidega, et luua ühtne ja sobiv võrgustik, mis koosneb jäätmekõrvaldusrajatistest ja rajatistest eramajapidamistest kogutud segaolmejäätmete, sealhulgas asjakohasel juhul ka teistelt jäätmetekitajatelt kogutud selliste jäätmete taaskasutamiseks, võttes sealjuures arvesse parimat võimalikku tehnikat.
[…] Liikmesriigid võivad [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2006. aasta] määruses (EÜ) nr 1013/2006 [jäätmesaadetiste kohta (ELT L 190, lk 1)] sätestatud keskkonnakaitselistel põhjustel piirata samuti väljuvaid jäätmesaadetisi.
4. Läheduse ja iseseisvuse põhimõtted ei tähenda seda, et iga liikmesriik peab omama lõplike taaskasutamisrajatiste täielikku valikut kõnealuses liikmesriigis.”
13 Direktiivi 2008/98 artikli 23 lõike 1 esimeses lõigus on sätestatud:
„Liikmesriigid kehtestavad nõude, et iga asutus või ettevõtja, kes kavatseb tegeleda jäätmetöötlusega, peab hankima selleks pädevalt asutuselt loa.”
14 Direktiivi artikkel 26 on sõnastatud järgmiselt:
„Kui järgnevalt nimetatute suhtes ei kehti loanõuet, tagavad liikmesriigid, et pädev ametiasutus peab registrit:
15 Määruse nr 1013/2006 artikliga 61 tunnistati nõukogu 1. veebruari 1993. aasta määrus (EMÜ) nr 259/93 jäätmesaadetiste järelevalve ja kontrolli kohta Euroopa Ühenduses, ühendusse sisseveo ning ühendusest väljaveo korral (EÜT L 30, lk 1; ELT eriväljaanne 15/02, lk 176) kehtetuks ja asendati see määrusega nr 1013/2006, kusjuures viited määrusele nr 259/93 loetakse viideteks määrusele nr 1013/2006. Viimati nimetatud määrus võeti vastu EÜ artikli 175 lõike 1 alusel, millele käesoleval ajal vastab ELTL artikkel 192. Määrus nr 259/93 võeti omakorda vastu EÜ asutamislepingu artikli 130 S alusel (mis muudetuna on EÜ artikkel 175).
16 Määrus nr 1013/2006 sisaldab järgmisi põhjendusi:
(14) Kõrvaldamistoiminguteks ettenähtud jäätmete saadetiste ning selliste taaskasutustoiminguteks ettenähtud jäätmete saadetiste puhul, mida ei ole III, III A ja III B lisas loetletud, tuleb tagada optimaalne järelevalve ja kontroll, nõudes selliste saadetiste jaoks eelnevat kirjalikku luba. Selline menetlus peaks omakorda sisaldama eelnevat teatamist, mis võimaldab pädevatel asutustel saada nõuetekohaselt teavet, nii et nad saavad võtta kõik inimeste tervise ja keskkonna kaitseks vajalikud meetmed. Samuti peaks eelnev teatamine võimaldama pädevatel asutustel esitada sellise saadetise kohta põhjendatud vastuväiteid.
(15) III, III A või III B lisas loetletud taaskasutustoiminguteks ettenähtud jäätmete saadetiste puhul tuleb tagada järelevalve ja kontrolli miinimumtase, nõudes, et selliste saadetistega oleks kaasas teatav teave.
(20) Kõrvaldamiseks ettenähtud jäätmesaadetiste puhul arvestavad liikmesriigid läheduse, taaskasutuse eelistamise ja iseseisvuse põhimõtteid nii ühenduse kui ka liikmesriigi tasandil vastavalt […] direktiivile 2006/12[…], […] võttes kooskõlas [EÜ] asutamislepinguga meetmeid selliste saadetiste täielikuks või osaliseks keelustamiseks või järjekindlaks hukkamõistmiseks. Samuti tuleks võtta arvesse direktiivis 2006/12[…] sätestatud nõuet, mille kohaselt liikmesriigid peavad looma ühtse ja piisava jäätmete kõrvaldamiskohtade võrgu, et võimaldada ühendusel tervikuna muutuda jäätmete kõrvaldamisel iseseisvaks ja liikmesriikidel üksikult liikuda selle eesmärgi suunas, võttes arvesse geograafilisi tingimusi ja teatavate jäätmeliikide jaoks vajalikke eri jäätmekäitluskohti. […]
(21) Taaskasutamiseks ettenähtud jäätmete saadetiste puhul peaks liikmesriigid suutma tagada, et direktiiviga 96/61[…] hõlmatud jäätmekäitluskohad kasutaks kõnealuses direktiivis määratletud parimat võimalikku tehnikat vastavalt ettevõttele antud loale. Samuti peaks liikmesriigid suutma tagada, et jäätmeid käideldaks ühenduse õigusaktides sätestatud taaskasutustoimingutega seotud õiguslikult siduvate keskkonnakaitse nõuete kohaselt ning et, võttes arvesse direktiivi 2006/12[…] artikli 7 lõiget 4, jäätmeid käideldaks vastavalt nimetatud direktiivi alusel kehtestatud jäätmekavadele, eesmärgiga tagada ühenduse õigusaktides sätestatud õiguslikult siduvate taaskasutamis- või ringlussevõtukohustuste rakendamine.
17 Määruse nr 1013/2006 artiklis 1 on sätestatud:
a) liikmesriikidevahelistel ühendusesisestel vedudel või transiidi puhul läbi kolmandate riikide;
18 Kõnealuse määruse artikli 2 punktides 4 ja 6 viidatakse mõistete „kõrvaldamine” ja „taaskasutamine” määratlemiseks mõistetele, mis asuvad direktiivis 2006/12, millele käesoleval ajal vastab direktiiv 2008/98. Sama artikli punktis 34 on mõiste „saadetis” määratletud kui jäätmevedu jäätmete taaskasutamise või kõrvaldamise eesmärgil, kui see on kavandatud või toimub eelkõige kahe riigi vahel.
19 Määruse II jaotis saadetiste kohta Euroopa Liidu piirides sisaldab artikleid 3–32. Artiklis 3 on sätestatud:
„1. Järgmiste jäätmesaadetiste puhul kasutatakse käesolevas jaotises sätestatud kirjaliku etteteatamise ja nõusoleku menetlust:
b) kui taaskasutamistoiminguteks on määratud:
i) IV lisas loetletud jäätmeliigid, mille hulka kuuluvad ka [22. märtsil 1989 allkirjastatud ohtlike jäätmete üle piiri viimise ja kõrvaldamise kontrolli käsitleva] Baseli konventsiooni[, mis Euroopa Majandusühenduse nimel kiideti heaks nõukogu 1. veebruari 1993. aasta otsusega 93/98/EMÜ (EÜT L 39, lk 1; ELT eriväljaanne 11/18, lk 301),] II ja VIII lisas loetletud jäätmeliigid;
ii) IV A lisas loetletud jäätmeliigid;
iii) jäätmeliigid, mis ei ole liigitatud III, III B, IV ja IV A lisa ühegi kande kohaselt;
iv) jäätmete segud, mis ei ole liigitatud III, III B, IV või IV A lisa ühegi kande kohaselt, kuid on loetletud III A lisas.
a) III või III B lisas loetletud jäätmeliigid;
b) segud, mis ei ole liigitatud III lisa ühegi kande kohaselt ja koosnevad kahest või enamast III lisas loetletud jäätmeliigist, kui nende koostis ei halvenda nende keskkonnaohutut taaskasutamist ning need on loetletud III A lisas kooskõlas artikliga 58.
5. Jäätmekäitluskohtadesse saadetavad olmejääkide segud […], mis on kogutud eramajapidamistest, kaasa arvatud kogumine teistelt samalaadsete jäätmete tekitajatelt, on käesoleva määruse kohaselt allutatud samadele sätetele kui kõrvaldamiseks mõeldud jäätmesaadetised.”
20 Määruse nr 1013/2006 artiklis 3 nimetatud määruse lisad puudutavad sisuliselt järgmisi jäätmeid:
– III lisas ehk jäätmete nn „rohelises” nimekirjas loetletakse taaskasutamiseks ette nähtud mitteohtlikud jäätmed;
– III A lisa sisaldab nimekirja kahe või enama III lisas loetletud jäätmeliigi segu kohta, mis ei ole klassifitseeritud ühe kandena;
– III B lisa puudutab muid taaskasutamiseks ette nähtud mitteohtlikke jäätmeid, mis ootavad lisamist eespool nimetatud 22. märtsi 1989. aasta Baseli konventsiooni või Majandusliku Koostöö ja Arengu Organisatsiooni (OECD) nõukogu otsuse C(2001)107/lõplik, millega vaadatakse üle OECD otsus C(92)39/lõplik taaskasutamistoiminguteks ettenähtud jäätmete riikidevahelise veo kontrolli kohta, vastavatesse lisadesse;
– IV lisas ehk jäätmete nn „kollases” nimekirjas loetletakse taaskasutamiseks ette nähtud ohtlikud jäätmed, ning
– IV A lisa on ette nähtud selleks, et see sisaldaks nimekirja jäätmetest, mis on loetletud III lisas, kuid mille suhtes siiski kohaldatakse eelneva kirjaliku teatamise ja nõusoleku korda.
21 Määruse artiklid 11, 12 ja 18 on sõnastatud järgmiselt:
Vastuväited kõrvaldamiseks määratud jäätmesaadetistele
1. Kui on esitatud teade kavandatud jäätmesaadetise kohta, mis on määratud kõrvaldamiseks, võivad lähtekoha ja sihtkoha pädevad asutused […] esitada vastuväiteid, tehes seda ühe või mitme alljärgneva põhjenduse alusel ning kooskõlas asutamislepinguga:
a) kui saadetis või selle kõrvaldamine ei ole kooskõlas direktiivi 2006/12[…] kohaselt läheduse, taaskasutuse eelistamise ja iseseisvuse põhimõtete rakendamiseks võetud meetmetega ei ühenduse ega ka iga üksiku riigi tasandil, keelata kavandatud jäätmesaadetised üldiselt või osaliselt või esitada neile süstemaatiliselt vastuväiteid või
Vastuväited taaskasutamiseks määratud jäätmesaadetistele
1. Kui on esitatud teade kavandatud jäätmesaadetise kohta, mis on määratud taaskasutamiseks, võivad lähtekoha ja sihtkoha pädevad asutused […] esitada vastuväiteid, tehes seda ühe või mitme alljärgneva põhjenduse alusel ning kooskõlas asutamislepinguga:
Jäätmed, millel peab kaasas olema teatud teave
1. Artikli 3 lõigetes 2 ja 4 nimetatud jäätmed, mida kavatsetakse vedada, alluvad järgmistele menetlusnõuetele:
2. VII lisas osutatud leping, mis sõlmitakse saadetist korraldava isiku ja taaskasutatavate jäätmete vastuvõtja vahel, on kehtiv saadetise lähetamise alustamisest alates ning kui jäätmesaadetist või selle taaskasutamist ei suudeta kavandatu kohaselt teostada või kui jäätmesaadetis on ebaseaduslik, paneb see saadetise korraldanud isikule või kui nimetatud isik ei ole võimeline jäätmesaadetist või selle taaskasutamist sooritama (näiteks on maksejõuetu), siis vastuvõtjale järgmised kohustused:
a) võtta jäätmed tagasi või tagada nende taaskasutamise alternatiivsel viisil ja
b) vajaduse korral hoolitseda jäätmete ladustamise eest vahepealse aja jooksul.
Saadetist korraldav isik või vastuvõtja esitab asjaosalise pädeva asutuse nõudmisel talle lepingu koopia.
22 Jäätmeseaduse (edaspidi „JäätS”) §‑s 221 on sätestatud direktiivi 2008/98 artikli 4 lõikes 1 tooduga identses sõnastuses, et jäätmehooldusmeetmete väljatöötamisel ja rakendamisel juhindutakse jäätmehierarhiast, lubades sellest siiski kõrvale kalduda, kui see tagab parima keskkonnaalase üldtulemuse asja kogu olelusringi arvestades.
23 JäätS § 32 „Läheduse põhimõte jäätmekäitluses” on sõnastatud järgmiselt:
„Jäätmed kõrvaldatakse ja segaolmejäätmed taaskasutatakse nende tekkekohale võimalikult lähedal asuvas tehnoloogiliselt sobivas jäätmekäitluskohas, kus on tagatud inimese tervise ja keskkonna ohutus.”
24 JäätS §‑is 66 on sätestatud:
„(1) Korraldatud jäätmevedu on olmejäätmete kogumine ja vedamine määratud piirkonnast määratud jäätmekäitluskohta või -kohtadesse kohaliku omavalitsuse üksuse valitud ettevõtja poolt.
(2) Kohaliku omavalitsuse üksus korraldab oma haldusterritooriumil olmejäätmete, eelkõige prügi ehk segaolmejäätmete, nende sortimisjääkide ja olmejäätmete tekkekohas liigiti kogumisel tekkinud jäätmeliikide kogumise ja veo. Korraldatud jäätmevedu võib hõlmata ka teisi olmejäätmete liike või muid jäätmeid, kui see on vajalik käesoleva seaduse nõuete täitmiseks või seda tingib oluline avalik huvi.”
25 JäätS §‑is 67 on sätestatud:
„(1) Korraldatud jäätmeveo teenuse osutaja leidmiseks korraldab kohaliku omavalitsuse üksus iseseisvalt või koostöös teiste kohaliku omavalitsuse üksustega teenuste kontsessiooni lähtuvalt riigihangete seaduses sätestatust.
(3) […] Korraldatud jäätmeveo hankedokumentides määratakse muu hulgas alljärgnevad tingimused:
8) veopiirkonnas asuvate ühepereelamute ja mitme korteriga elamute arv ning korterite arv mitme korteriga elamutes.”
26 Sillamäe on Kirde-Eestis asuv rannikuäärne 15 000 elanikuga linn.
27 Sillamäe Linnavalitsus algatas 2007. aastal hankemenetluse, et sõlmida „haldusleping Sillamäe prügilas olmejäätmete töötlemise ja taaskasutamise teostamise kohustuse üleandmiseks eraõiguslikule juriidilisele isikule”. Kõnealune teenuste kontsessioon anti kümneks aastaks Ecocleaner Sillamäe OÜ‑le.
28 Sama omavalitsusüksus algatas 2011. aastal teise hankemenetluse, et anda kontsessioon oma territooriumil tekkivate jäätmete kogumiseks ja veoks. Vaidlus põhikohtuasjas puudutab seda, kas teise hankemenetluse hankedokumentide (edaspidi „hankedokumendid”) punktis 3.5 sisalduv tingimus on õiguspärane. Viidatud tingimuse kohaselt tuleb segaolmejäätmed vedada Sillamäe jäätmekäitluskohta (edaspidi „Sillamäe prügila”) – nimelt prügilasse, mida esimene hankemenetlus puudutab –, mis asub Sillamäe linnast 5 km kaugusel, ning tööstuslikud jäätmed ja ehitusjäätmed Uikala jäätmekäitluskohta (edaspidi „Uikala prügila”), mis asub Sillamäe linnast 25 km kaugusel. Sillamäe Linnavalitsus ei sõlminud jäätmete töötlemise lepingut Uikala prügila käitajaga.
29 Ragn-Sells on ettevõtja, kes tegeleb nii segaolmejäätmete töötlemise kui ka jäätmete veoga. Ta väidab eelkõige, et kuna nähakse ette, et Sillamäe Linnavalitsuse hallatavalt territooriumil kogutud teatud kategooria jäätmed viiakse hankedokumentide vaidlusaluses tingimuses määratud kahte prügilasse ning välistatakse kõik muud prügilad, kus kõnealuseid jäätmeid saaks samuti võrdväärselt töödelda, antakse selle tingimusega kahe prügila käitajatele ainuõigus, mis on vastuolus nii vaba konkurentsi kui kaupade vaba liikumise, asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse põhimõttega. Ragn-Sellsi sõnul on tegemist Eesti kohaliku omavalitsuse üksuste tavapärase praktikaga, mis põhineb JäätS § 67 lõike 3 punkti 4 vaieldaval tõlgendusel, mille kohaselt peavad need omavalitsusüksused jäätmete vedu puudutavate kontsessioonide andmisel kindlaks määrama kogutud jäätmete sihtkohaks oleva jäätmekäitluskoha.
30 Ragn-Sells väidab, et Eestis tegutseb 260 km raadiuses 11 segaolmejäätmete töötlemisel konkureerivat jäätmekäitluskohta, millest eelotsusetaotluse esitanud kohtu andmetel enamik kasutab võrdväärset tehnoloogiat.
31 Lisaks kinnitab Ragn-Sells, et põhikohtuasjas tekib põhimõtteline küsimus, millega seotud huvi ületab Eesti riigipiire, kuna sõltuvalt konkreetse kohaliku omavalitsuse üksuse asukohast võivad vastavate teenuste pakkumisest olla huvitatud ka Läti ettevõtjad.
32 Sillamäe Linnavalitsus on seisukohal, et hankija ülesanne on määratleda hankelepingus, mille ta kavatseb sõlmida vastavalt vajadustele, täpsed tingimused eelkõige seoses jäätmekäitluskohaga, kuhu kogutavad jäätmed tuleb vedada, ning et jäätmete kogumise ja veo teenuse osutajal ei ole subjektiivset õigust veetud jäätmete töötlemisele.
33 Tartu Ringkonnakohus näib olevat seisukohal, et Sillamäe Linnavalitsuse poolt 2007. aastal sõlmitud kontsessioonilepinguga Sillamäe prügila haldamiseks anti kontsessionäärile ELTL artikli 106 tähenduses ainuõigus töödelda kõnealuse kohaliku omavalitsuse üksuse territooriumil kogutud segaolmejäätmeid. Ringkonnakohus leiab veel, et hankedokumentide punkti 3.5 tagajärjel antakse ka Uikala prügila käitajale niisugune ainuõigus töödelda tööstuslikke jäätmeid ja ehitusjäätmeid.
34 Tartu Ringkonnakohus märgib, et hangete korraldamisel tuleb järgida liidu konkurentsiõigust ning et asjaolu, et ettevõtjale antakse eri- või ainuõigus ELTL artikli 106 lõike 1 tähenduses, võib endast kujutada ELTL artikli 102 esimese lõiguga keelatud valitseva seisundi kuritarvitamist. Asjaomase turu kindlaksmääramise osas leiab ringkonnakohus, et Eestis on olemas segaolmejäätmete töötlemise turg, kus tegutsevad erinevad ettevõtjad, kes töötlevad neid jäätmeid ümber kütuseks või kasutavad neid kütusena ning kes kasutavad sama tehnoloogiat kui Sillamäe prügila. Ringkonnakohus on seisukohal, et Eesti territooriumi väiksuse tõttu konkureerivad kõik need ettevõtjad Sillamäe Linnavalitsuse hallataval territooriumil kogutud segaolmejäätmete käitluse alal. Tartu Ringkonnakohus rõhutab asjaolu, et nende ettevõtjate vahelist konkurentsi süvendab seda liiki jäätmete vähesus. Arvestades selle turu olemasolu, võib peale hankija määratud jäätmekäitluskoha kõigi ülejäänute välistamine kujutada endast ELTL artikli 102 teises lõigus viidatud kuritarvitust iseäranis põhjusel, et see toob kaasa turu piirangu, mille tõttu tõenäoliselt tõuseb hind nii jäätmete tekitajale kui ka elektritarbijale.
35 Tartu Ringkonnakohus soovib seega teada, kuidas niisuguste ainuõiguste andmist, mille esinemise ta põhikohtuasjas on tuvastanud, mõjutavad EL toimimise lepingus sisalduvad konkurentsinormid, aga ka ELTL artiklid 35, 49 ja 56, kuna niisugune tegevus võib takistada jäätmete vaba liikumist, mis võib pärssida teiste liikmesriikide ettevõtjate tahet asuda Eestisse või takistada neil Eestis teenuseid pakkumast.
36 Lõpuks palub Tartu Ringkonnakohus selgitada, kas direktiivi 2008/98 artikli 16 lõikes 3 sätestatud läheduse põhimõtet arvestades on käesoleval juhul põhjendatud ainuõiguse andmine kõige lähemal asuvatele jäätmekäitluskohtadele. Mis puudutab liikmesriike, mille territoorium on suhteliselt väike – nagu Eesti Vabariik –, siis kõnealune põhimõte võib tähendada, et jäätmed tuleb käidelda asjaomases liikmesriigis, ning jäätmetöötlusturu olemasolu nimetatud liikmesriigis võib viidata sellele, et puudub vajadus määrata konkreetne jäätmekäitluskoht.
37 Neil asjaoludel otsustas Tartu Ringkonnakohus menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas [ELTL] artikli 106 lõiget 1 koosmõjus artikliga 102, samuti kaupade vaba liikumist, asutamisvabadust ja teenuste osutamise vabadust tuleb tõlgendada selliselt, et ühegagi neist ei ole vastuolus, kui liikmesriik lubab teatud piirkonnas anda olmejäätmete töötlemiseks ainuõiguse kindlat jäätmekäitluskohta haldavale ettevõttele ja võtta temalt selle eest tasu olukorras, kus 260 km raadiuses tegutseb mitmeid konkureerivaid ettevõtteid, kellele kuuluvad mitmed erinevad keskkonna nõuetele vastavad ja võrdväärset tehnoloogiat kasutavad jäätmekäitluskohad?
2. Kas [ELTL] artikli 106 lõiget 2 tuleb tõlgendada selliselt, et sellega ei ole vastuolus, kui liikmesriik loeb majanduslikeks üldhuviteenusteks esiteks jäätmete kogumise ja veo ning teiseks jäätmetöötluse, kuid lahutab need teenused üksteisest, piirates sellega vaba konkurentsi jäätmekäitluse turul?
3. Kas jäätmete kogumise ja veo teenuse kontsessiooni andmise menetluses, mille tingimuseks on kontsessioonilepinguga määratud piirkonnas jäätmete töötlemise ainuõiguse andmine kahele ettevõttele, saab välistada Euroopa Liidu toimimise lepingu konkurentsiõiguse sätete kohaldatavuse?
4. Kas […] direktiivi 2008/98[…] artikli 16 lõiget 3 tuleb tõlgendada selliselt, et liikmesriik võib läheduse põhimõttele tuginedes piirata konkurentsi, lubada anda jäätmetöötluse ainuõigus jäätmete tekkimise piirkonna lähimat jäätmekäitluskohta haldavale ettevõttele ja võtta temalt selle eest tasu olukorras, kus 260 km raadiuses tegutseb mitmeid konkureerivaid ettevõtteid, kellele kuuluvad mitmed erinevad keskkonna nõuetele vastavad ja võrdväärset tehnoloogiat kasutavad jäätmekäitluskohad?”
38 Mis puudutab EL toimimise lepingu konkurentsinormide võimalikku asjakohasust – nagu sellele viidatakse kolmes esimeses küsimuses – sellises olukorras nagu põhikohtuasjas, siis tuleb märkida, et ELTL artikli 106 kahes esimeses lõikes viidatakse sellega seotud olukordades kõigile nimetatud lepingu sätetele, eelkõige konkurentsinormidele.
39 Selles osas tuleb meenutada, et vajadus anda siseriiklikule kohtule selline liidu õiguse tõlgendus, mis oleks talle kasulik, eeldab, et siseriiklik kohus määratleks esitatud küsimuste faktilise ja õigusliku raamistiku või vähemalt selgitaks nende küsimuste aluseks olevaid faktilisi hüpoteese. Eriti peavad need nõuded olema täidetud konkurentsiõiguse valdkonnas, mida iseloomustavad faktiliselt ja õiguslikult keerukad olukorrad (vt eelkõige 11. märtsi 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑384/08: Attanasio Group, EKL 2010, lk I‑2055, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).
40 Käesoleval juhul eeldavad ELTL artikli 106 sätted koostoimes ELTL artikli 102 sätetega – nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus neile viitab –, et siseturu olulises osas esineb turgu valitsev seisund ning et niisuguse seisundi kuritarvitamine võib mõjutada liikmesriikide vahelist kaubandust.
41 Eelotsusetaotluses puuduvad aga andmed, mis põhikohtuasja kontekstis võimaldaksid tuvastada ELTL artikli 102 tähenduses turgu valitseva seisundi koosseisu tunnused.
42 Nimelt ei ole eelotsusetaotluses esitatud mingit teavet Uikala prügilat käitava ettevõtja kohta. Sillamäe prügila osas ilmneb eelotsusetaotlusest, et asjaomane turg on Eesti segaolmejäätmete taaskasutamise turg, kus tegutseb 11 ettevõtjat, nende hulgas viimati nimetatud prügilat käitav ettevõtja, ning miski ei võimalda järeldada, et sellel ettevõtjal oleks turul eriline seisund. Peale selle puuduvad eelotsusetaotluses igasugused andmed, mis viiksid järelduseni, et põhikohtuasjas kõne all olevad kohustused, mis on seotud teatava kategooria jäätmetega, mis on kogutud asjaomase liikmesriigi skaalal väiksena käsitatava kohaliku omavalitsuse üksuse territooriumilt, annaksid turgu valitseva seisundi siseturu olulises osas ettevõtjatele, kes käitavaid neid prügilaid, ega järelduseni, et nende õiguste teostamine viiks tingimata võimaliku turgu valitseva seisundi kuritarvitamiseni või et nende õiguste tõttu tekib olukord, kus neid õigusi kasutavad ettevõtjad on sunnitud toime panema niisuguse kuritarvituse.
43 Seega tuleb tõdeda, et eelotsusetaotluses puuduvad täpsed andmed EL toimimise lepingu konkurentsinormide kui selliste kohaldatavuse suhtes põhikohtuasjas. Järelikult on konkurentsinormide osas esitatud küsimused vastuvõetamatud, kuna nendele küsimustele kasuliku vastuse andmiseks ei ole Euroopa Kohtule teada vajalikud faktilised ja õiguslikud asjaolud (vt analoogia alusel 19. aprilli 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑295/05: Asemfo, EKL 2007, lk I‑2999, punktid 42, 43 ja 45).
44 Sissejuhatuseks tuleb tõdeda, et esimeses küsimuses palub eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitada, kas see, kui niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas paneb liikmesriigi kohaliku omavalitsuse üksus jäätmete kogumise ja veo tulevasele kontsessionäärile kohustuse tarnida selle omavalitsusüksuse territooriumil kogutud teatud liiki jäätmed – nimelt kas segaolmejäätmed või tööstuslikud jäätmed ja ehitusjäätmed – nende töötlemise eesmärgil samas liikmesriigis asuvale ettevõtjale, on kooskõlas EL toimimise lepingu asjakohaste sätetega, millega tagatakse kaupade vaba liikumine ning asutamisvabadus ja teenuste osutamise vabadus, nimelt esiteks ELTL artiklitega 35 ja 36 ning teiseks ELTL artiklitega 49 ja 56.
45 Neljanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, mil määral on niisuguse kohustuse panemisel asjakohane direktiivi 2008/98 artikli 16 lõikes 3 sätestatud läheduse põhimõte, mida kohaldatakse teatud liiki jäätmete töötlemisel.
46 Niivõrd, kuivõrd esimene küsimus puudutab ELTL artikleid 35 ja 36, võib see hõlmata ka jäätmete alaseid liidu erinorme, eelkõige määruses nr 1013/2006 ning direktiivis 2008/98 kehtestatud sätteid jäätmeveo kohta.
Esimese küsimuse osa, mis puudutab ELTL artikleid 35 ja 36, ning neljas küsimus
47 Sissejuhatuseks tuleb meenutada, et Euroopa Kohus võib eelotsusetaotluse esitanud kohtule tõlgendamiseks kasulike juhiste andmisel pidada vajalikuks arvestada liidu õiguskorda kuuluvaid norme, millele siseriiklik kohus ei ole oma eelotsuse küsimustes viidanud (vt selle kohta 26. veebruari 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑506/06: Mayr, EKL 2008, lk I‑1017, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
48 Selles osas olgu tõdetud, et vastates esimesele küsimusele ELTL artikleid 35 ja 36 puudutavas osas, tuleb analüüsida määruse nr 1013/2006 võimalikku asjakohasust sellises olukorras, nagu on põhikohtuasjas kõne all.
49 Euroopa Kohus on nimelt otsustanud, et nagu määruse nr 259/93 puhul, on ka sellele järgnenud määruse nr 1013/2006 eesmärk kehtestada ühtlustatud kord niisuguste menetluste jaoks, millega piiratakse jäätmete liikumist keskkonnakaitse tagamise eesmärgil (vt selle kohta 8. septembri 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑411/06: komisjon vs. parlament ja nõukogu, EKL 2009, lk I‑7585, punkt 72). Järelikult ei ole vajalik täiendavalt kontrollida, kas jäätmeveo alane siseriiklik meede on ELTL artiklitega 34–36 kooskõlas (vt selle kohta 13. detsembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑324/99: DaimlerChrysler, EKL 2001, lk I‑9897, punkt 46).
50 Seega tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarviliku vastuse andmiseks tõdeda, et esimese küsimusega – osas, milles see puudutab ELTL artikleid 35 ja 36 – ning neljanda küsimusega palub see kohus sisuliselt selgitada, kas määruse nr 1013/2006 sätteid koostoimes direktiivi 2008/98 artikliga 16 tuleb tõlgendada nii, et nende sätete kohaselt on kohaliku omavalitsuse üksusel lubatud panna oma territooriumil tekkinud jäätmete kogumise ja veo teenuste kontsessionäärist ettevõtjale kohustus tarnida teatud liiki kogutud jäätmed jäätmete tekkimise piirkonna lähimat sobivat jäätmekäitluskohta haldavale ettevõttele, kes asub kõnealuse kohaliku omavalitsuse üksusega samas liikmesriigis, millega välistatakse nende jäätmete vedamine teise liikmesriiki, et need seal käidelda.
51 Määruse nr 1013/2006 artikli 1 lõike 2 kohaselt kohaldatakse nimetatud määrust jäätmesaadetistele eelkõige liikmesriikide vahelistel vedudel, välja arvatud erijuhtude või erinormidega seotud jäätmesaadetised, mis on loetletud sama artikli lõikes 3 ja millega ei ole põhikohtuasjas tegemist.
52 Määruse artiklist 3 tuleneb, et jäätmesaadetistele liikmesriikide vahelistel vedudel kohaldatakse kas kirjaliku etteteatamise ja nõusoleku menetlust, mis on reguleeritud määruse artiklites 4–17, mida kohaldatakse kõrvaldamistoiminguteks määratud jäätmetele ja taaskasutamiseks määratud ohtlikele jäätmetele, või määruse artiklis 18 kindlaks määratud üldnõudeid teabele, mis üldjuhul puudutavad üksnes taaskasutamiseks määratud mitteohtlikke jäätmeid.
53 Määruse nr 1013/2006 artiklite 11, 12 ja 18 kohaselt on liikmesriikidel erinevad õigused või kohustused esiteks kõrvaldamiseks määratud jäätmete liikmesriikide vahelistel vedudel ning teiseks taaskasutamiseks määratud jäätmete vedudel. Lisaks tuleneb määruse artikli 3 lõikest 5, et taaskasutus- või kõrvaldamiskohta saadetavad segaolmejäätmed, mis on kogutud eramajapidamistest, kaasa arvatud teistelt jäätmetekitajatelt, on allutatud samadele sätetele kui kõrvaldamiseks mõeldud jäätmesaadetised.
54 Eelotsusetaotlusest tuleneb, et hankedokumentide punkti 3.5 kohaselt tuleb Sillamäe Linnavalitsuse hallatavalt territooriumilt kogutud segaolmejäätmed vedada Sillamäe prügilasse. Nagu eelmises punktis on märgitud, kuuluvad kõnealused jäätmed igal juhul selliste jäätmete kategooriasse, mis tuleb määruse nr 1013/2006 alusel kõrvaldada.
55 Mis puudutab tööstuslikke jäätmeid ja ehitusjäätmeid, mis tuleb vedada Uikala prügilasse, siis tuleb tõdeda, et arvestades direktiivi 2008/98 artiklis 4 ette nähtud jäätmehierarhiat, kuuluvad niisugused jäätmed võimaluse korral kas taaskasutamisele või kõrvaldamisele. Järelikult tuleb analüüsida, kas määruse nr 1013/2006 sätted, mida kohaldatakse kõrvaldamiseks ja taaskasutamiseks määratud jäätmete liikmesriikide vahelistel vedudel, võimaldavad ette näha sellise kohustuse nagu hankedokumentide punktis 3.5 toodu.
56 Esiteks, mis puudutab kõrvaldamiseks määratud jäätmeid ja segaolmejäätmeid, siis tuleneb määruse nr 1013/2006 artikli 11 lõike 1 punktist a koostoimes sama määruse põhjendusega 20 ning direktiivi 2008/98 artiklist 16, et liikmesriigid võivad nende jäätmete liikmesriikide vaheliste vedude piiramiseks võtta üldkohaldatavad meetmed, keelates jäätmesaadetised üldiselt või osaliselt, selleks et rakendada läheduse, taaskasutuse eelistamise ja iseseisvuse põhimõtet vastavalt direktiivile 2008/98.
57 Analoogia alusel tuleneb 23. mai 2000. aasta otsuse kohtuasjas C‑209/98: Sydhavnens Sten & Grus (EKL 2000, lk I‑3743) punktidest 37–42, et teatud liiki jäätmete samas liikmesriigis asuvasse jäätmekäitluskohta viimise kohustus, mille kohaliku omavalitsuse üksus on pannud ettevõtjale, kelle ülesandeks on tehtud selle omavalitsusüksuse territooriumil jäätmete kogumine, on võrdväärne üldkohaldatava meetmega, millega kehtestatakse määruse nr 1013/2006 artikli 11 lõike 1 punktis a viidatud keeld vedada asjaomaseid jäätmeid teistesse jäätmekäitluskohtadesse, kui nende jäätmete tekitaja ise on kohustatud viima need kõnealusesse ettevõttesse või jäätmekäitluskohta.
58 Järelikult on meede kooskõlas nimetatud määrusega, niivõrd kuivõrd meetmega rakendatakse eelkõige direktiivi 2008/98 artiklis 16 ette nähtud iseseisvuse ja läheduse põhimõtet.
59 Direktiivi 2008/98 artiklis 16 on sätestatud, et liikmesriikidel tuleb luua ühtne ja sobiv võrgustik, mis koosneb jäätmekõrvaldusrajatistest ja kogutud segaolmejäätmete töötlemiseks mõeldud rajatistest, võttes arvesse parimat võimalikku tehnikat ja kujundades võrgustiku eelkõige nii, et liikmesriigid individuaalselt liiguksid iseseisva jäätmetöötlemise poole ning et jäätmetöötlus võiks toimuda nende tekkimise kohale lähimas sobivas rajatises.
60 Niisuguse ühtse võrgu rajamisel on liikmesriikidel kaalutlusruum seoses valitava territooriumiga, mida nad peavad sobivaks, et saavutada riiklik sõltumatus seoses kõnealuse jäätmetöötlusega (vt analoogia alusel direktiivi 2006/12 artikli 5 kohta 4. märtsi 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑297/08: komisjon vs. Itaalia, EKL 2010, lk I‑1749, punkt 62).
61 Euroopa Kohus on siiski rõhutanud, et selle raames – eeskätt mis puudutab jäätmete kogumise, sortimise ja töötlemise ratsionaliseerimise edendamiseks sobivaid meetmeid – seisneb üks kõige olulisematest meetmetest, mis liikmesriigid peavad võtma vastava pädevusega kohalike omavalitsuse üksuste vahendusel, võimaluse leidmises kõnealuste jäätmete töötlemiseks nende tekkimisele lähimas võimalikus rajatises, eelkõige mis puudutab segaolmejäätmeid, et võimalikult palju piirata nende jäätmete transporti (vt analoogia alusel eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Itaalia, punktid 64, 66 ja 67 ning seal viidatud kohtupraktika).
62 Seega lasub liikmesriikide ametivõimudel kohustus reguleerida või korraldada direktiivi 2008/98 artiklis 16 viidatud jäätmete töötlemist nii, et jäätmeid käideldakse lähimas sobivas rajatises.
63 Mis puudutab kõrvaldamiseks määratud jäätmeid ning eramajapidamistest ja olenevalt olukorrast teistelt jäätmetekitajatelt kogutud segaolmejäätmeid, tuleb järelikult tõdeda, et liikmesriigil on lubatud anda kohaliku omavalitsuse üksusele – liikmesriigi poolt kõige sobilikumaks peetaval geograafilisel tasandil – pädevus korraldada selle üksuse territooriumil tekkinud jäätmete käitlust, selleks et tagada direktiivi 2008/98 artiklist 16 tulenevate kohustuste täitmine, ning et oma pädevuse piires võib see üksus ette näha, et kõnealust liiki jäätmeid käideldakse lähimas sobivas rajatises.
64 Teiseks, mis puudutab muid taaskasutamisele määratud jäätmeid kui segaolmejäätmed, siis nende veole võidakse kohaldada kahe erinevat korda. Ühelt poolt tuleneb määruse nr 1013/2006 artikli 12 lõikest 1, et määruse artikli 3 lõike 1 punkti b kohaldamisalasse kuuluvate ning kirjaliku etteteatamise ja nõusoleku menetlusele allutatud jäätmete veole liikmesriikide vahel saavad pädevad siseriiklikud ametiasutused esitada siiski vastuväite vaid juhtumipõhiselt täpsete põhjenduste alusel, mis peavad puudutama konkreetset vedu ja olema seotud näiteks niisuguste puuduste või ohtudega, mis puudutavad vedu ennast, kavandatavat taaskasutamist, sihtrajatist või isikuid, kes peavad osalema teatud toimingute sooritamisel.
65 Teiselt poolt on määruse nr 1013/2006 artiklis 18, mida kohaldatakse artikli 3 lõikes 2 viidatud jäätmesaadetistele, nähtud ette vaid kohustus, et veetavate jäätmetega peab kaasas olema standardiseeritud infodokument, mis koostatakse nõuetele vastava lepingu alusel, kusjuures liikmesriik võib kõnealust dokumenti nõuda kontrollimise, nimetatud määruse jõustamise üle järelevalve teostamise, kavandamise ja statistika eesmärgil.
66 Seega ilmneb määruse nr 1013/2006 nende sätete analüüsimisel, mida kohaldatakse muude taaskasutamisele kuuluvate jäätmete kui segaolmejäätmed liikmesriikide vahelisele veole, et määruses ei ole siseriiklikule ametiasutusele ette nähtud võimalust võtta üldkohaldatav meede, mille tulemusel täielikult või osaliselt keelatakse vedada niisuguseid jäätmeid teistesse liikmesriikidesse, et need seal käidelda.
67 Järelikult, nagu ilmneb käesoleva kohtuotsuse punktist 57, on jäätmete samas liikmesriigis asuvasse jäätmekäitluskohta viimise kohustus, mille kohaliku omavalitsuse üksus on pannud ettevõtjale, kelle ülesandeks on tehtud selle omavalitsusüksuse territooriumil tööstuslike jäätmete ja ehitusjäätmete kogumine, võrdväärne üldkohaldatava meetmega, mida ei saa pidada määrusega nr 1013/2006 lubatavaks osas, milles see puudutab taaskasutatavaid jäätmeid, kui nende jäätmete tekitaja ise on kohustatud viima need kõnealusesse ettevõttesse või jäätmekäitluskohta.
68 Eespool toodud kaalutlusi tervikuna arvestades tuleb esimesele küsimusele osas, milles see puudutab ELTL artikleid 35 ja 36, ning neljandale küsimusele vastata nii, et määruse nr 1013/2006 sätteid koostoimes direktiivi 2008/98 artikliga 16 tuleb tõlgendada nii, et:
– nende sätete kohaselt on kohaliku omavalitsuse üksusel lubatud panna ettevõtjale, kelle ülesandeks on tehtud selle omavalitsusüksuse territooriumil jäätmete kogumine, kohustus vedada eramajapidamistest ja vajadusel teistelt jäätmetekitajatelt kogutud segaolmejäätmed lähimasse sobivasse jäätmekäitluskohta, mis asub kõnealuse kohaliku omavalitsuse üksusega samas liikmesriigis,
– nende sätete kohaselt ei ole kohaliku omavalitsuse üksusel lubatud panna ettevõtjale, kelle ülesandeks on tehtud selle omavalitsusüksuse territooriumil jäätmete kogumine, kohustust vedada omavalitsusüksuse territooriumil tekkinud tööstuslikud jäätmed ja ehitusjäätmed lähimasse sobivasse jäätmekäitluskohta, mis asub selle omavalitsusüksusega samas liikmesriigis, kui need jäätmed kuuluvad taaskasutamisele ja kui nende jäätmete tekitaja ise on kohustatud viima need kas kõnealusesse ettevõttesse või otse sellesse jäätmekäitluskohta.
Esimese küsimuse osa, mis puudutab ELTL artikleid 49 ja 56
69 Esimese küsimusega osas, mis puudutab ELTL artikleid 49 ja 56, ning seega sõltumata liidu jäätmekäitlusalaste õigusnormide asjakohasusest, nagu see on kindlaks tehtud käesoleva otsuse eespool asuvates punktides, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas neid artikleid tuleb tõlgendada nii, et nende sätetega on vastuolus, kui kohaliku omavalitsuse üksus annab ainuõiguse tema territooriumil kogutud teatud liiki jäätmete töötlemiseks, kusjuures ainuõigus antakse kas otseselt teenuste kontsessiooni alusel, mis puudutab konkreetselt nende jäätmete töötlemiseks ette nähtud rajatise haldamist, või kaudselt, pannes jäätmete kogumise ja veo teenuste kontsessionäärile kohustuse vedada jäätmed ettevõtjale, kelle see omavalitsusüksus on määranud.
70 Selles osas tuleb meenutada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt ei ole teenuste osutamise vabadust ja asutamisvabadust reguleerivad EL toimimise lepingu sätted kohaldatavad tegevuse suhtes, mille asjaolud tervikuna piirduvad üheainsa liikmesriigiga (vt selle kohta 16. jaanuari 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑134/95: USSL nº 47 di Biella, EKL 1997, lk I‑195, punkt 19; 22. detsembri 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑245/09: Omalet, EKL 2010, lk I‑13771, punkt 12, ja 20. juuni 2013. aasta otsus kohtuasjas C‑186/12: Impacto Azul, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 19).
71 Eelotsusetaotlusest ilmneb, et Eestis asuva äriühingu Ragn-Sells ja Eesti kohaliku omavalitsuse Sillamäe Linnavalitsuse vaheline põhikohtuasi puudutab riigihanke „Kontsessiooni andmine korraldatud jäätmeveoks Sillamäe linnas” hankedokumentides sisalduvat tingimust. Tingimuse kohaselt tuleb selle omavalitsusüksuse territooriumil tekkivad jäätmed vedada kahte samas liikmesriigis asuvasse jäätmekäitluskohta.
72 Peale selle ei nähtu Euroopa Kohtule esitatud materjalidest, et teistes liikmesriikides asuvad ettevõtjad oleks olnud huvitatud Sillamäe Linnavalitsuse hallataval territooriumil tekkinud jäätmete töötlemisest.
73 Seega tuleb tõdeda, et niisugune olukord ei ole üheski aspektis seotud mis tahes olukorraga, mis on teenuste osutamise vabaduse ja asutamisvabaduse valdkonnas liidu õiguses ette nähtud.
74 Nendel asjaoludel tuleb esimesele küsimusele osas, milles see puudutab ELTL artikleid 49 ja 56, vastata nii, et need artiklid ei ole kohaldatavad sellises olukorras nagu põhikohtuasjas, mille kõik asjaolud piirduvad üheainsa liikmesriigiga.
1. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1013/2006 jäätmesaadetiste kohta sätteid koostoimes Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. novembri 2008. aasta direktiivi 2008/98/EÜ, mis käsitleb jäätmeid ja millega tunnistatakse kehtetuks teatud direktiivid, artikliga 16 tuleb tõlgendada nii, et:
2. ELTL artiklid 49 ja 56 ei ole kohaldatavad sellises olukorras nagu põhikohtuasjas, mille kõik asjaolud piirduvad üheainsa liikmesriigiga.

matches:
§ 32
§ 67
kohus
kohus
kohus
kohus
Kohus
kohus
Kohus
kohus
Kohus
kohus


Alutaguse valla arengukava ja eelarvestrateegia ning valdkondlike ja hallatavate asutuste arengukavade koostamise kord – Riigi Teataja
Alutaguse valla arengukava ja eelarvestrateegia ning valdkondlike ja hallatavate asutuste arengukavade koostamise kord
Alutaguse valla arengukava ja eelarvestrateegia ning valdkondlike ja hallatavate asutuste arengukavade koostamise kord - sisukord
§ 5 Arengukava ja eelarvestrateegia eelnõude koostamine
§ 7 Kehtiva arengukava ülevaatamine ja muutmine
§ 8 Eelarvestrateegia ülevaatamine
§ 9 Valdkondliku arengukava koostamine
§ 10 Ametiasutuse hallatava asutuse arengukava koostamine, avalikustamine ja vastuvõtmine
§ 11 Hallatava asutuse arengukava ülevaatamine ja muutmine
RT IV, 06.04.2018, 2
Vastu võetud 28.03.2018 nr 39
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 372 lõike 1, kohaliku omavalitsuse üksuste finantsjuhtimise seaduse § 20 lõike 1, põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 67 lõike 2 ja koolieelse lasteasutuse seaduse § 91 lõike 3 alusel.
Määrusega kehtestatakse Alutaguse valla (edaspidi vald) arengukava ja eelarvestrateegia koostamise ja muutmise kord, valdkondliku ja Alutaguse Vallavalitsuse kui ametiasutuse (edaspidi ametiasutus) hallatava asutuse arengukava koostamise alused ja kord ning vallast sõltuvatelt üksustelt eelarvestrateegia koostamiseks vajaliku informatsiooni saamiseks andmete esitamise tähtaeg ja kord.
(1) Valla arengukava koos eelarvestrateegiaga on aluseks erinevate eluvaldkondade arengu integreerimisel ja koordineerimisel, valla eelarve koostamisel, kohustuste võtmisel, varaga tehingute tegemisel, investeeringute kavandamisel ning investeeringuteks toetuse taotlemisel.
(2) Valdkondlikud ja hallatavate asutuste arengukavad peavad olema kooskõlas valla arengukava ja eelarvestrateegiaga.
(4) Kui arengukava muudetakse ja sellega kaasneb mõju valla eelarvele, tuleb eelarvestrateegia viia arengukavaga kooskõlla.
(1) Valla arengukava peab olema kooskõlas seaduse alusel koostatavate kohustuslike valdkondlike arengukavadega ja üldplaneeringuga.
(2) Kui vallal on pikemaajalisi kohustusi või neid kavandatakse pikemaks perioodiks, tuleb arengukavas esitada andmed arengukava kehtivusaega ületavate kohustuste kohta.
(3) Arengukavas esitatakse vähemalt:
(1) Eelarvestrateegia on valla arengukavas sätestatud eesmärkide saavutamiseks kavandatavate tegevuste finantsplaan, mis on arengukavaga seotud iseseisev dokument.
(2) Eelarvestrateegia koostamise eesmärk on tagada keskpikas perspektiivis eelarvepoliitika jätkusuutlikkus ning muuta valla tegevus valla arengu suunamisel tulemuslikumaks.
(3) Eelarvestrateegia peab sisaldama kohaliku omavalitsuse üksuse finantsjuhtimise seaduses sätestatud andmeid.
(4) Alutaguse Vallavalitsus (ametiasutus) esitab andmed Rahandusministeeriumile eelarvestrateegia kohta eelarveaastale eelneva aasta 30. oktoobriks.
§ 5. Arengukava ja eelarvestrateegia eelnõude koostamine
(1) Valla arengukava ja eelarvestrateegia eelnõude koostamise algatab Alutaguse Vallavolikogu (edaspidi vallavolikogu) otsusega.
(2) Arengukava koostamisel lähtutakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse §-de 37-372 nõuetest ning eelarvestrateegia koostamisel kohaliku omavalitsuse üksuse finantsjuhtimise seaduse § 20 nõuetest.
(3) Valla arengukava ja eelarvestrateegia koostamise või muutmise eelnõu valmistab ette ametiasutus.
(4) Valla arengukava eelnõu koostamist koordineerib majandus- ja arenguteenistus ning eelarvestrateegia eelnõu koostamist koordineerib finantsteenistus.
(5) Arengukava ja eelarvestrateegia menetlemise juhtivkomisjon on vallavolikogu eelarve- ja majanduskomisjon.
(6) Alutaguse Vallavalitsus (edaspidi vallavalitsus) kinnitab valla arengukava ja eelarvestrateegia koostamise ajakava, koostamise täpsema korralduse, vajaliku informatsiooni sisu ja mahu.
(7) Vallast sõltuv üksus esitab eelarvestrateegia koostamiseks ülevaate oma majandusolukorrast, sealhulgas arvnäitajad, mis on vajalikud põhitegevuse tulemi ja netovõlakoormuse määra arvutamiseks vastavalt rahandusministri kehtestatud vormile, finantsteenistusele iga aasta 1. aprilliks.
(1) Valla arengukava ja eelarvestrateegia eelnõu kiidab heaks ja suunab avalikule väljapanekule vallavalitsus korraldusega, milles määratakse avaliku väljapaneku toimumise aeg ja koht ning avaliku arutelu toimumise aeg.
(2) Avaliku väljapaneku kestus on vähemalt kaks nädalat. Teade eelnõu avalikustamise ja avaliku arutelu toimumise kohta avaldatakse Alutaguse valla veebilehel ning Alutaguse valla lehes.
(3) Avalikustamisel lisatakse eelnõule informatsioon ettepanekute esitamise aja ja viisi ning avaliku arutelu toimumise kohta. Avaliku arutelu korraldab vallavalitsus.
(4) Ettepanekuid arengukava ja eelarvestrateegia eelnõusse võivad esitada kõik huvitatud isikud. Kirjalikud ettepanekud (sh elektronposti teel) esitatakse avalikustamise ajal.
(5) Kirjalike ettepanekute arutamiseks korraldab vallavalitsus avaliku arutelu, mille järel kujundab vallavalitsus oma seisukoha ettepanekute osas.
(6) Valla arengukava ja eelarvestrateegia eelnõu esitatakse vallavolikogule koos avalikustamise ajal tehtud ettepanekutega, vallavalitsuse seisukohtadega ja arutelu tulemustega.
(7) Valla arengukava ja eelarvestrateegia vastuvõtmise, muutmise ja uue redaktsiooni kinnitamise otsustab vallavolikogu määrusega.
(8) Valla arengukava ja eelarvestrateegia kehtetuks tunnistamise otsustab vallavolikogu määrusega.
§ 7. Kehtiva arengukava ülevaatamine ja muutmine
(2) Arengukava vaadatakse üle igal aastal ja tehakse majandusaasta aruandes kokkuvõte arengukava täitmise kohta.
(4) Juhul kui valla arengukava ülevaatamise käigus selgub vajadus arengukava muuta, toimub valla arengukava ja eelarvestrateegia muutmine samadel alustel nende koostamise ja vastuvõtmisega.
§ 8. Eelarvestrateegia ülevaatamine
(1) Valla eelarvestrateegiat uuendatakse igal aastal, uuendamise käigus lisatakse ühe aasta prognoos ja täpsustatakse olemasolevate aastate prognoose, vastavalt majanduskeskkonna muutustele.
(2) Eelarvestrateegia ülevaatamisel:
1) hinnatakse eelarvestrateegia täitmist eelneva eelarveaasta ja jooksva eelarveaasta eeldatava täitmise osas;
2) vaadatakse üle nelja järgneva eelarveaasta strateegia;
3) kavandatakse strateegia neljandaks aastaks.
(3) Vallavalitsus selgitab välja ametiasutuse ja hallatavate asutuste vajadused eelarvestrateegia osas ning määrab tähtaja andmete esitamiseks. Saadud andmete alusel koostab finantsteenistus eelarvestrateegia eelnõu, milles on tagatud vastavus kehtiva arengukavaga ja esitab eelnõu vallavalitsusele.
§ 9. Valdkondliku arengukava koostamine
(5) Kui valdkondliku arengukava koostamise on vallavolikogu andnud vallavalitsuse pädevusse, korraldab vallavalitsus selle koostamise ja otsustab kinnitamise arvestades käesolevas määruses sätestatut.
(6) Valdkondlik arengukava vaadatakse üle kord aastas samaaegselt valla arengukava ülevaatamisega, kui seadusest ei tulene teisiti.
§ 10. Ametiasutuse hallatava asutuse arengukava koostamine, avalikustamine ja vastuvõtmine
(1) Ametiasutuse hallatava asutuse(edaspidi hallatavasutus) arengukava on konkreetse hallatava asutuse arengueesmärke määrav ja nende elluviimiseks tegevusi kavandav arengudokument, mis koostatakse vähemalt neljaks aastaks.
(3) Hallatava asutuse arengukava koostamine on kohustuslik valla haridusasutustele.
(4) Haridusasutuse arengukava töötab välja haridusasutuse juht koostöös asutuse hoolekogu ja õppenõukoguga.
(5) Hallatava asutuse arengukava eelnõu kiidab heaks vallavalitsus korraldusega ja suunab eelnõu avalikule väljapanekule ning määrab avaliku väljapaneku toimumise aja ja koha.
(6) Arengukava eelnõu avalikustatakse valla ja hallatava asutuse veebilehel ning vastavas hallatavas asutuses vähemalt kaks nädalat enne kinnitamist.
(7) Hallatava asutuse arengukava kinnitab vallavolikogu määrusega.
§ 11. Hallatava asutuse arengukava ülevaatamine ja muutmine
(1) Hallatava asutuse arengukava vaadatakse üle üks kord aastas, mille käigus selgitatakse välja arengukava muutmise vajalikkus. Juhul kui muutmine ei osutu vajalikuks, esitab hallatav asutus informatsiooni ülevaatamise tulemuste kohta vallavalitsusele.
(2) Juhul kui asutuse arengukava ülevaatamise käigus selgub vajadus arengukava muuta, valmistab hallatav asutus ette arengukava muutmisettepanekud. Hallatava asutuse arengukava muutmine toimub samadel alustel selle koostamise ja vastuvõtmisega.
(3) Hallatava asutuse arengukava muutmise ja uue redaktsiooni kinnitamise otsustab vallavolikogu määrusega.
(4) Hallatava asutuse arengukava kehtetuks tunnistamise otsustab vallavolikogu määrusega.
(1) Valla arengukava ja valdkondliku arengukava täitmise eest vastutab vallavalitsus.
(2) Hallatava asutuse arengukava täitmise eest vastutab hallatava asutuse juht.
1) Alajõe Vallavolikogu 14.10.2014. a määrus nr 20 „Alajõe valla arengukava koostamise ja muutmise kord“;
2) Iisaku Vallavolikogu 24.04.2014. a määrus nr 9 „Iisaku valla arengukava ja eelarvestrateegia ning valdkondlike ja hallatavate asutuste arengukavade koostamise kord“;
3) Tudulinna Vallavolikogu 24.04.2001. a määrus nr 7 „Tudulinna Põhikooli arengukava kinnitamise kord“;
4) Tudulinna Vallavolikogu 25.10.2001. a määrus nr 13 „Tudulinna Lasteaia arengukava kinnitamise kord“.


text:
Language of document : Bulgarian Spanish Czech Danish German Estonian Greek English French Italian Latvian Lithuanian Hungarian Maltese Dutch Polish Portuguese Romanian Slovak Slovene Finnish Swedish ECLI:EU:C:2013:358
30. mai 2013(*)
Politseikoostöö ja õigusalane koostöö kriminaalasjades – Raamotsus 2002/584/JSK – Artikli 27 lõige 4 ja artikli 28 lõike 3 punkt c – Euroopa vahistamismäärus ja liikmesriikidevaheline üleandmiskord – Erikohustuse reegel – Üleandmise aluseks olnud Euroopa vahistamismääruse laiendamise taotlus või teisele liikmesriigile järgneva üleandmise taotlus – Vahistamismäärust täitva liikmesriigi õigusasutuse otsus nõusoleku andmise kohta – Peatava toimega kaebus – Lubatavus
Kohtuasjas C‑168/13 PPU,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Conseil constitutionnel’i (Prantsusmaa) 4. aprilli 2013. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 9. aprillil 2013, menetluses
koosseisus: koja president R. Silva de Lapuerta (ettekandja), kohtunikud G. Arestis, J.‑C. Bonichot, A. Arabadjiev ja J. L. da Cruz Vilaça,
kohtujurist: N. Wahl,
kohtusekretär: ametnik V. Tourrès,
arvestades kirjalikus menetluses ja 7. mai 2013. aasta kohtuistungil esitatut,
– Jeremy F., esindaja: advokaat C. Waquet,
– Prantsuse valitsus, esindajad: E. Belliard, B. Beaupère‑Manokha ja G. de Bergues,
– Saksamaa valitsus, esindajad: J. Kemper ja T. Henze,
– Iirimaa valitsus, esindaja: E. Regan,
– Madalmaade valitsus, esindaja: C. Schillemans,
– Euroopa Komisjon, esindajad: W. Bogensberger ja R. Troosters,
olles kohtujuristi ära kuulanud,
1 Eelotsusetaotlus käsitleb seda, kuidas tõlgendada nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (EÜT L 190, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 34), muudetud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta raamotsusega 2009/299/JSK (ELT L 81, lk 24) (edaspidi „raamotsus”), artikli 27 lõiget 4 ning artikli 28 lõike 3 punkti c.
2 Taotlus esitati Cour de cassation’i (Prantsusmaa) esitatud esmatähtsa põhiseaduslikkuse küsimuse raames seoses sellega, et Jeremy F. kaebas edasi Cour d’appel de Bordeaux’ (Prantsusmaa) chambre de l’instruction’i (eeluurimise kriminaalkolleegium) 15. jaanuari 2013. aasta otsuse, millega anti nõusolek Ühendkuningriigi õigusasutuste esitatud taotlusele laiendada üleandmist süüteole, mis oli toime pandud enne tema üleandmist ja mis oli muu süütegu kui see, mille eest ta tema suhtes Crown court at Maidstone’i (Ühendkuningriik) tehtud algse Euroopa vahistamismääruse alusel üle anti.
3 Roomas 4. novembril 1950 allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK”) artikkel 5 „Õigus isikuvabadusele ja ‑puutumatusele” sätestab:
„1. Igaühel on õigus isikuvabadusele ja ‑puutumatusele. Kelleltki ei või võtta tema vabadust, välja arvatud seaduses kindlaksmääratud korras järgmistel juhtudel:
f) seaduslik vahistamine või kinnipidamine, et vältida isiku loata sissesõitu riiki või et võtta meetmeid isiku väljasaatmiseks või ‑andmiseks.
2. Igale vahistatule teatatakse talle arusaadavas keeles viivitamata tema vahistamise põhjused ja kõik tema vastu esitatud süüdistused.
4. Igaühel, kellelt on võetud vabadus vahistamise või kinnipidamisega, on õigus taotleda menetlust, milles kohus otsustaks kiires korras tema kinnipidamise õiguspärasuse ning korraldaks tema vabastamise, kui kinnipidamine on õigusvastane.
4 EIÕK artikkel 13 „Õigus tõhusale õiguskaitsevahendile” näeb ette:
„Igaühel, kelle konventsioonis sätestatud õigusi ja vabadusi on rikutud, on õigus tõhusale õiguskaitsevahendile riigivõimude ees ka siis, kui rikkumise pani toime ametiisik.”
5 Vastavalt 14. detsembril 2005 Euroopa Liidu Teatajas avaldatud teabele Prantsuse Vabariigi ja Ungari Vabariigi deklaratsioonide kohta, millega aktsepteeritakse Euroopa Kohtu pädevust teha eelotsuseid Euroopa Liidu lepingu artiklis 35 osutatud õigusaktide kohta (ELT L 327, lk 19), aktsepteeris Prantsuse Vabariik selle artikli lõike 2 alusel tehtud deklaratsiooniga Euroopa Kohtu pädevust teha otsuseid EL artikli 35 lõike 3 punktis b sätestatud korras.
6 EL toimimise lepingule lisatud protokolli nr 36 üleminekusätete kohta artikli 9 kohaselt säilib liidu institutsioonide, organite ja asutuste poolt Euroopa Liidu lepingu alusel enne Lissaboni lepingu jõustumist vastuvõetud õigusaktide õiguslik toime kuni asjaomaste õigusaktide kehtetuks tunnistamise, tühiseks tunnistamise või muutmiseni aluslepingute kohaldamisel. Vastavalt sama protokolli artikli 10 lõikele 1 jäävad enne Lissaboni lepingu jõustumist vastuvõetud liidu õigusaktide puhul EL lepingu enne Lissaboni lepingu jõustumist kehtinud versiooni VI jaotisel põhinevad Euroopa Kohtu volitused samaks, isegi kui neid on aktsepteeritud EL artikli 35 lõike 2 alusel.
7 Raamotsuse põhjendused 5, 7, 8, 10 ja 12 on sõnastatud järgmiselt:
„(5) Tulenevalt eesmärgist kujundada Euroopa Liit vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevaks alaks tuleks kaotada liikmesriikidevaheline väljaandmine ja asendada see õigusasutustevahelise üleandmissüsteemiga. Lisaks sellele võimaldab süüdimõistetute kriminaalkaristuste täitmiseks või kahtlustatavatele süüdistuse esitamiseks uue lihtsustatud üleandmissüsteemi sisseviimine kõrvaldada keerukuse ja võimalikud viivitused, mis on omased praegusele väljaandmiskorrale. Tavapärased koostöösuhted, mis on siiani domineerinud liikmesriikide vahel, tuleks asendada kriminaalasjades tehtud otsuste vaba liikumisega, mis hõlmaks nii kohtuotsuse eelseid kui lõplikke otsuseid vabadusel, turvalisusel ning õigusel rajaneva ala raamistikus.
(7) [Kuna] 13. detsembri 1957. aasta väljaandmise Euroopa konventsioonile rajatud mitmepoolse väljaandmissüsteemi asendamise eesmärki ei suuda seoses selle ulatuse ja toimega ühepoolselt tegutsevad liikmesriigid piisavalt saavutada ning seda saab paremini saavutada liidu tasandil, võib nõukogu võtta meetmeid vastavalt subsidiaarsuse põhimõttele, millele on osutatud Euroopa Liidu lepingu artiklis 2 ja Euroopa Ühenduse asutamislepingu artiklis 5. Viimati nimetatud artiklis sätestatud proportsionaalsuse põhimõtte kohaselt ei lähe käesolev raamotsus kaugemale sellest, mis on vajalik nimetatud eesmärgi saavutamiseks.
(8) Euroopa vahistamismääruse täitmise kohta tehtud otsuseid tuleb piisavalt kontrollida, mis tähendab, et selle liikmesriigi õigusasutus, kus tagaotsitav on vahistatud, peab tegema otsuse tema üleandmise kohta.
(10) Euroopa vahistamismääruse toimimine põhineb suurel liikmesriikidevahelisel usaldusel. Selle kohaldamise võib peatada ainult siis, kui üks liikmesriik on raskelt ja jätkuvalt rikkunud Euroopa Liidu lepingu artikli 6 lõikes 1 sätestatud põhimõtteid ja kui rikkumise on nimetatud lepingu artikli 7 lõike 1 alusel kindlaks teinud nõukogu ja sellel on artikli 7 lõikes 2 sätestatud tagajärjed.
(12) Käesolev raamotsus austab põhiõigusi ja järgib põhimõtteid, mida tunnustatakse Euroopa Liidu lepingu artiklis 6 ja mis on kajastatud Euroopa Liidu põhiõiguste hartas [edaspidi „harta”], eelkõige selle VI peatükis. Käesolevat raamotsust ei tõlgendata keeluna ära öelda isiku üleandmisest, kelle suhtes on tehtud Euroopa vahistamismäärus, kui on objektiivselt alust arvata, et nimetatud vahistamismäärus on tehtud isiku kohtu alla andmiseks või karistamiseks kõnealuse isiku soo, rassi, usu, etnilise kuuluvuse, kodakondsuse, keele, poliitiliste vaadete või seksuaalse sättumuse alusel või et see kahjustaks selle isiku olukorda mis tahes eeltoodud põhjusel.
Käesoleva raamotsusega ei takistata liikmesriigil kohaldamast oma põhiseaduse norme seoses õiglase menetluse, ühinemisvabaduse, ajakirjandusvabaduse ja sõnavabadusega muudes meediakanalites.”
8 Raamotsuse artikkel 1 sätestab:
„1. Euroopa vahistamismäärus on liikmesriigi väljaantud kohtuotsus, et teine liikmesriik võtaks tagaotsitava vahi alla ja annaks ta üle kriminaalmenetluse raames kohtu alla andmise või vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmiseks.
2. Liikmesriigid täidavad mis tahes Euroopa vahistamismääruse vastastikuse tunnustamise põhimõtte alusel ja vastavalt käesoleva raamotsuse sätetele.
3. Käesolev raamotsus ei mõjuta kohustust austada põhiõigusi ja õiguse üldpõhimõtteid, mis on kirja pandud Euroopa Liidu lepingu artiklis 6.”
9 Raamotsuse artiklid 3, 4, 4a, 5, 8 ja 9 näevad vastavalt ette Euroopa vahistamismääruse täitmata jätmise kohustuslikud ja vabatahtlikud alused, vahistamismääruse teinud liikmesriigis antavad tagatised, kui asjaomane isik ei ilmunud isiklikult kohtusse ning muudel erijuhtudel, ning Euroopa vahistamismääruse sisu, vormi ja edastamise. Raamotsuse artikkel 6 määrab kindlaks Euroopa vahistamismääruse tegemiseks ja täitmiseks pädevad õigusasutused.
10 Raamotsuse artikli 13 „Üleandmisega nõustumine” lõiked 1 ja 4 sätestavad:
„1. Kui vahistatu väidab, et ta on üleandmisega nõus, peab see nõusolek ja, kui vaja, tema selgesõnaline loobumisotsus õigusest, et tema suhtes kohaldataks artikli 27 lõikes 2 osutatud erikohustuse reeglit, olema antud täitvale õigusasutusele vastavalt vahistamismäärust täitva liikmesriigi siseriiklikule õigusele.
4. Nõusolekut ei saa põhimõtteliselt tühistada. Iga liikmesriik võib sätestada, et nõusoleku ja loobumisotsuse, kui see on asjakohane, võib tühistada vastavalt tema siseriikliku õiguse alusel kohaldatavatele eeskirjadele. Artiklis 17 ettenähtud tähtaegade arvestamisel ei võeta sellisel juhul arvesse nõusolekust teatamise ja nõusoleku tühistamise vahelist aega. Liikmesriik, kes soovib seda võimalust kasutada, teatab sellest nõukogu peasekretariaadile, kui see raamotsus vastu võetakse, ning teatab nõusoleku tühistamiskorrast ja selle muudatustest.”
11 Raamotsuse artikkel 15 „Üleandmisotsus” on sõnastatud järgmiselt:
„1. Vahistamismäärust täitev õigusasutus teeb käesolevas raamotsuses määratletud aja jooksul ja tingimustel otsuse, kas isik tuleb üle anda.
2. Kui vahistamismäärust täitev õigusasutus leiab, et vahistamismääruse teinud liikmesriigi edastatud teabest ei piisa üleandmisotsuse tegemiseks, küsib ta vajalikku lisateavet, eelkõige seoses artiklitega 3–5 ja artikliga 8, mis tuleb kiiresti saata ning võib selle saamiseks kehtestada tähtaja, võttes arvesse vajadust järgida artiklis 17 kehtestatud tähtaegu.
3. Vahistamismääruse teinud õigusasutus võib alati edastada täitvale õigusasutusele mis tahes vajalikku lisateavet.”
12 Raamotsuse artikkel 17 „Euroopa vahistamismääruse täitmisotsuse tähtajad ja kord” näeb ette:
„1. Euroopa vahistamismäärust menetletakse ja see täidetakse viivitamatult.
2. Juhul kui tagaotsitav nõustub üleandmisega, tuleks lõplik otsus Euroopa vahistamismääruse täitmise kohta teha kümne päeva jooksul pärast nõusoleku andmist.
3. Muudel juhtudel tuleks lõplik otsus Euroopa vahistamismääruse täitmise kohta teha 60 päeva jooksul pärast tagaotsitava vahistamist.
4. Kui erijuhtudel ei ole Euroopa vahistamismäärust võimalik täita lõikes 2 või 3 kehtestatud tähtaja jooksul, teavitab vahistamismäärust täitev õigusasutus sellest viivitamata vahistamismääruse teinud õigusasutusele ja esitab viivituse põhjused. Sel juhul võib seda tähtaega veel 30 päeva võrra pikendada.
5. Vahistamismäärust täitev õigusasutus tagab kuni lõpliku otsuse tegemiseni Euroopa vahistamismääruse osas, et oleksid jätkuvalt täidetud materiaalsed tingimused isiku üleandmiseks.
6. Euroopa vahistamismääruse täitmisest keeldumise korral tuleb esitada põhjused.
7. Kui liikmesriik ei suuda erandlikel asjaoludel järgida käesolevas artiklis sätestatud tähtaegu, teatab ta sellest Eurojustile ja esitab viivituse põhjused. Lisaks sellele teatab liikmesriik, kes on pidevalt kogenud teise liikmesriigi poolseid viivitusi Euroopa vahistamismääruste täitmisel, sellest nõukogule, et hinnata liikmesriikide tasandil käesoleva raamotsuse rakendamist.”
13 Raamotsuse artikli 20 „Privileegid ja immuniteedid” lõikes 1 on sätestatud:
„Kui tagaotsitaval on privileeg või immuniteet seoses kohtualluvuse või täitmisega vahistamismäärust täitvas liikmesriigis, ei hakka artiklis 17 osutatud tähtajad kulgema enne päeva, mil täitvale õigusasutusele on teatatud, et privileeg või immuniteet on ära võetud.
Vahistamismäärust täitev liikmesriik tagab, et materiaalsed tingimused tõhusaks üleandmiseks oleksid täidetud, kui isikul enam ei ole privileegi ega immuniteeti.”
14 Raamotsuse artikkel 21 „Samaaegsed rahvusvahelised kohustused” näeb ette:
„Käesolev raamotsus ei piira vahistamismäärust täitva liikmesriigi kohustusi, kui tagaotsitav on kolmandast riigist sellele liikmesriigile välja antud ning kui seda isikut kaitsevad selle kokkuleppe erisätted, mille alusel isik välja anti. Vahistamismäärust täitev liikmesriik võtab kõik vajalikud meetmed ja taotleb viivitamata selle riigi luba, kes tagaotsitava välja andis, et teda oleks võimalik üle anda liikmesriigile, mis Euroopa vahistamismääruse tegi. Artiklis 17 osutatud tähtajad ei hakka kulgema enne erisätete kohaldamise lõppu. Vahistamismäärust täitev õigusasutus tagab, et oleksid jätkuvalt täidetud materiaalsed tingimused tõhusaks üleandmiseks, kuni riik, kes tagaotsitava välja andis, teeb otsuse.”
15 Raamotsuse artikkel 27 „Kohtu alla andmise võimalused muude süütegude eest” on sõnastatud järgmiselt:
„1. Iga liikmesriik võib teatada nõukogu peasekretariaadile, et tema suhetes teiste liikmesriikidega, kes on esitanud samasuguse teatise, eeldatakse nõusolekut seoses vastutusele võtmise, karistuse määramise või vahistamisega süüteo eest, mis on toime pandud enne üleandmist ja mis on muu süütegu kui see, mille eest ta üle anti, kui vahistamismäärust täitev õigusasutus ei osuta konkreetse juhtumi puhul teisiti oma üleandmisotsuses.
2. Välja arvatud lõigetes 1 ja 3 osutatud juhtudel, ei tohi üleantavat kohtu alla anda, määrata talle karistust või muul viisil võtta talt vabadus süüteo eest, mis on toime pandud enne üleandmist ja mis on muu süütegu kui see, mille eest ta üle anti.
3. Lõiget 2 ei kohaldata järgmistel juhtudel:
g) isiku üleandnud täitev õigusasutus annab oma nõusoleku vastavalt lõikele 4.
4. Nõustumistaotlus koos artikli 8 lõikes 1 osutatud teabe ja artikli 8 lõikes 2 osutatud tõlkega esitatakse täitvale õigusasutusele. Nõusolek antakse, kui nõusoleku taotlemise aluseks oleva süüteo suhtes on kohaldatav üleandmine vastavalt käesoleva raamotsuse sätetele. Nõusolekut ei anta artiklis 3 nimetatud alustel ning muudel juhtudel võib keelduda ainult artiklis 4 osutatud alustel. Otsus tehakse hiljemalt 30 päeva jooksul pärast taotluse saamist.
Artiklis 5 osutatud olukordades peab vahistamismääruse teinud liikmesriik andma selles artiklis sätestatud tagatised.”
16 Raamotsuse artikkel 28 „Üleandmine või sellele järgnev väljaandmine” sätestab:
„1. Iga liikmesriik võib teatada nõukogu peasekretariaadile, et tema suhetes teiste liikmesriikidega, kes on esitanud samasuguse teatise, loetakse nõusolek antuks Euroopa vahistamismääruse alusel isiku üleandmiseks liikmesriigile, kes ei ole vahistamismäärust täitev liikmesriik, süüteo eest, mis on toime pandud enne üleandmist, kui vahistamismäärust täitev õigusasutus ei osuta konkreetsel juhul teisiti oma üleandmisotsuses.
2. Igal juhul võib isiku, kes on Euroopa vahistamismääruse alusel üle antud vahistamismääruse teinud liikmesriigile, anda Euroopa vahistamismääruse alusel, mis on tehtud seoses enne üleandmist toime pandud süüteoga, vahistamismäärust täitva liikmesriigi nõusolekuta üle muule liikmesriigile kui vahistamismäärust täitev liikmesriik, järgmistel juhtudel:
c) kui tagaotsitava suhtes ei kohaldata erikohustuse reeglit kooskõlas artikli 27 lõike 3 punktide a, e, f ja g.
3. Vahistamismäärust täitev õigusasutus nõustub üleandmisega teisele liikmesriigile järgmiste eeskirjade kohaselt:
a) nõustumistaotlus koos artikli 8 lõikes 1 osutatud teabe ja artikli 8 lõikes 2 osutatud tõlkega esitatakse vastavalt artiklile 9;
b) nõusolek antakse, kui nõusoleku taotlemise aluseks oleva süüteo suhtes on kohaldatav üleandmine vastavalt käesoleva raamotsuse sätetele;
c) otsus tehakse hiljemalt 30 päeva jooksul pärast taotluse kättesaamist;
d) nõusolekut ei anta artiklis 3 nimetatud alustel ning muudel juhtudel võib keelduda ainult artiklis 4 osutatud alustel.
Artiklis 5 osutatud olukordades peab vahistamismääruse teinud liikmesriik andma selles artiklis sätestatud tagatised.
17 Raamotsuse artikli 31 „Seosed muude juriidiliste dokumentidega” lõike 2 teine ja kolmas lõik näevad ette:
„Liikmesriigid võivad sõlmida pärast käesoleva raamotsuse jõustumist kahe‑ või mitmepoolseid lepinguid või kokkuleppeid, kui need lepingud ja kokkulepped võimaldavad laiendada käesoleva raamotsuse sätteid ning aitavad kaasa Euroopa vahistamismääruse alusel isikute üleandmise korra lihtsustamisele või edasisele hõlbustamisele, eelkõige kehtestades artiklis 17 sätestatud tähtaegadest lühemad tähtajad, laiendades artikli 2 lõikes 2 sätestatud kuritegude nimekirja, piirates veelgi artiklites 3 ja 4 sätestatud keeldumise aluseid või vähendades artikli 2 lõigetes 1 ja 2 sätestatud karistusaega.
Teises lõigus osutatud lepingud ja kokkulepped ei tohi mingil moel mõjutada suhteid liikmesriikidega, kes ei ole nende osalised.”
Prantsuse õigus
18 Kriminaalmenetluse seadustiku (code de procédure pénale), muudetud 12. mai 2009. aasta seadusega nr 2009‑526 õiguse lihtsustamise ja selgitamise ning menetluste hõlbustamise kohta (Journal officiel de la République Française, 13.5.2009, lk 7920), artikli 695‑46 eesmärk on raamotsuse artiklid 27 ja 28 Prantsuse õigusesse üle võtta. Artikkel 695‑46 on sõnastatud järgmiselt:
„Eeluurimise kriminaalkolleegiumile, kuhu tagaotsitav on ilmunud, esitatakse vahistamismääruse teinud liikmesriigi pädevate asutuste taotlused, et anda nõusolek seoses vastutusele võtmisega või vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmiseks muude süütegude eest kui need, mille eest ta üle anti ja mis on toime pandud enne üleandmise aluseks olnud süütegude toimepanemist.
Eeluurimise kriminaalkolleegiumi pädevuses on samuti teha otsus pärast tagaotsitava üleandmist Euroopa vahistamismääruse teinud liikmesriigi pädevate asutuste taotluste kohta selleks, et anda nõusolek tagaotsitava üleandmiseks teisele liikmesriigile seoses vastutusele võtmisega või vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmiseks süüteo eest, mis on toime pandud enne üleandmist ja mis erines süüteost, mille eest ta üle anti.
Mõlemal juhul edastavad vahistamismääruse teinud liikmesriigi pädevad asutused ka üleantud isiku avaldusi sisaldava protokolli ning see esitatakse eeluurimise kriminaalkolleegiumile. Neid avaldusi võib vajaduse korral täiendada tema valitud advokaadi või selle puudumisel advokatuuri juhatuse esimehe määratud advokaadi seisukohtadega.
Teinud kindlaks, et taotlus sisaldab ka artiklis 695‑13 ette nähtud teavet, ja vajadusel saanud tagatised vastavalt artiklile 695‑32, teeb eeluurimise kriminaalkolleegium 30 päeva jooksul arvates taotluse kättesaamisest otsuse, mille peale ei saa edasi kaevata.
Nõusolek antakse, kui nõusoleku taotlemise aluseks olevad teod on artiklis 695‑23 ette nähtud süüteod ning need kuuluvad artikli 695‑12 kohaldamisalasse.
Nõusolekut ei anta artiklites 695‑22 ja 695‑23 nimetatud alustel ning nõusoleku andmisest võib keelduda artiklis 695‑24 osutatud alustel.”
19 Crown court at Maidstone tegi 25. septembril 2012 Euroopa vahistamismääruse põhikohtuasja kaebuse esitaja suhtes, kes on Ühendkuningriigi kodanik ja kelle suhtes oli algatatud kriminaalmenetlus selles liikmesriigis toimepandud süüteo eest, mida Inglise õiguses võib kvalifitseerida lapseröövina ja mille eest karistatakse maksimaalselt seitsmeaastase vangistusega.
20 Põhikohtuasja kaebuse esitaja, kes peeti 28. septembril 2012 kinni Prantsusmaal, avaldas sõnaselgelt samal päeval Cour d’appel de Bordeaux’ peaprokurörile, et ta on nõus oma üleandmisega Ühendkuningriigi õigusasutustele, loobumata siiski erikohustuse reegli kohaldamisest. Põhikohtuasja kaebuse esitaja, keda abistas tõlk, kordas seda avaldust oma advokaadi juuresolekul Cour d’appel de Bordeaux’ eeluurimise kriminaalkolleegiumis toimunud kohtuistungil.
21 Cour d’appel de Bordeaux’ eeluurimise kriminaalkolleegium määras 4. oktoobri 2012. aasta kohtuotsusega põhikohtuasja kaebuse esitaja üleandmise neile asutustele eespool nimetatud kriminaalmenetluse raames vastutusele võtmiseks. Ta anti üle 10. oktoobril 2012 ning ta on sellest alates Ühendkuningriigis vahi all.
22 Cour d’appel de Bordeaux’ peaprokurör sai 22. oktoobril 2012 Ühendkuningriigi õigusasutuste taotluse, et saada selle kohtu eeluurimise kriminaalkolleegiumi nõusolek põhikohtuasja kaebuse esitaja vastutusele võtmiseks süütegude eest, mis olid Ühendkuningriigis toime pandud enne tema üleandmist ja mis võisid olla muu süütegu kui see, mille eest ta üle anti.
23 Asjaomaste õigusasutuste sõnul tunnistas väidetavalt röövitud tüdruk tagasitoomisel, et ta oli põhikohtuasja kaebuse esitajaga mitmel korral seksuaalvahekorras ajavahemikus 1. juulist kuni 20. septembrini 2012. Kuna sellised süüteod võib Inglise õiguses kvalifitseerida alla 16-aastase lapseealisega suguühendusse astumiseks, mille eest karistatakse maksimaalselt neljateistaastase vangistusega, siis otsustasid need õigusasutused põhikohtuasja kaebuse esitaja selle süüteo eest kriminaalmenetluse raames vastutusele võtta.
24 Ühendkuningriigi õigusasutuste taotlus esitati 16. novembril 2012 Euroopa vahistamismäärusena, milles olid välja toodud uue süüdistuse aluseks olevad süüteod.
25 Cour d’appel de Bordeaux’ eeluurimise kriminaalkolleegium otsustas pärast 18. detsembri 2012. aasta kohtuistungit anda 15. jaanuari 2013. aasta kohtuotsusega nõusoleku taotlusele üleandmise laiendamiseks, arvestades põhikohtuasja kaebuse esitajale esitatavat uut süüdistust lapseealisega suguühendusse astumise süüteo eest, mis pandi toime eespool viidatud ajavahemikul.
26 Põhikohtuasja kaebuse esitaja esitas 15. jaanuari 2013. aasta kohtuotsuse peale kassatsioonkaebuse Cour de cassation’ile ning viimati nimetatud kohus esitas Conseil constitutionnel’ile esmatähtsa põhiseaduslikkuse küsimuse, mis käsitleb kriminaalmenetluse seadustiku artiklit 695‑46 eelkõige kohtu ees võrdsuse põhimõtte ja õiguse tõhusale kohtulikule kaitsele osas.
27 Neil asjaoludel otsustas Conseil constitutionnel menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas […] raamotsuse […] artikleid 27 ja 28 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui liikmesriigid näevad ette kaebuse, mille esitamine peatab sellise õigusasutuse otsuse täitmise, kes otsustab 30 päeva jooksul arvates taotluse kättesaamisest, kas anda nõusolek seoses vastutusele võtmise, karistuse määramise või vahistamisega vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmiseks süüteo eest, mis on toime pandud enne Euroopa vahistamismääruse alusel üleandmist ja mis on muu süütegu kui see, mille eest ta üle anti, või seoses isiku üleandmisega liikmesriigile, kes ei ole vahistamismäärust täitev liikmesriik, Euroopa vahistamismääruse alusel, mis tehti süüteo eest, mis on toime pandud enne tema üleandmist?”
28 Conseil constitutionnel taotles 4. aprillil 2013 tehtud eraldi taotlusega, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse samal päeval, lahendada käesolev eelotsusetaotlus Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 23a ja Euroopa Kohtu kodukorra artikli 107 alusel kiirmenetluses.
29 Eelotsusetaotluse esitanud kohus põhjendas nimetatud taotlust sellega, et eelotsuse kiirmenetluse kohaldamist õigustavad nii kolmekuuline tähtaeg, mille jooksul ta peab talle esitatud esmatähtsa põhiseaduslikkuse küsimuse lahendama, kui ka põhikohtuasja kaebuse esitaja vabadusekaotus menetluses, milles nimetatud küsimus esitati.
30 Sellega seoses tuleb esiteks märkida, et käesolev eelotsusetaotlus käsitleb sellise raamotsuse tõlgendamist, mis kuulub EL toimimise lepingu kolmanda osa V jaotise valdkonda, mis puudutab vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevat ala. Eelotsusetaotluse võib seega lahendada kiirmenetluses.
31 Teiseks on oluline tõdeda, nagu märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et hetkel on põhikohtuasja kaebuse esitajalt vabadus võetud ning põhikohtuasja lahendamisel võib olla oluline mõju selle vabadusekaotuse kestusele.
32 Eeltoodut arvestades otsustas Euroopa Kohtu teine koda 10. aprillil 2013 ettekandja-kohtuniku ettepaneku põhjal ja pärast kohtujuristi ärakuulamist rahuldada eelotsusetaotluse esitanud kohtu taotluse lahendada eelotsusetaotlus kiirmenetluses.
33 Eelotsusetaotluse esitanud kohus tahab oma küsimusega sisuliselt teada, kas raamotsuse artikli 27 lõiget 4 ja artikli 28 lõike 3 punkti c tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui liikmesriigid näevad ette kaebuse, mille esitamine peatab sellise õigusasutuse otsuse täitmise, kes otsustab 30 päeva jooksul arvates taotluse kättesaamisest, kas anda nõusolek seoses vastutusele võtmise, karistuse määramise või vahistamisega vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmiseks süüteo eest, mis on toime pandud enne Euroopa vahistamismääruse alusel üleandmist ja mis on muu süütegu kui see, mille eest ta üle anti, või seoses isiku üleandmisega liikmesriigile, kes ei ole vahistamismäärust täitev liikmesriik, Euroopa vahistamismääruse alusel, mis tehti süüteo eest, mis on toime pandud enne üleandmist.
34 Sissejuhatuseks tuleb meelde tuletada, nagu nähtub eelkõige nimetatud raamotsuse artikli 1 lõigetest 1 ja 2 ning põhjendustest 5 ja 7, et raamotsuse eesmärk on asendada liikmesriikidevaheline mitmepoolne väljaandmissüsteem vastastikuse tunnustamise põhimõttel rajaneva õigusasutustevahelise üleandmissüsteemiga süüdimõistetute kriminaalkaristuste täitmiseks või kahtlustatavatele süüdistuse esitamiseks (vt 29. jaanuari 2013. aasta otsus kohtuasjas C‑396/11: Radu, punkt 33, ja 26. veebruari 2013. aasta otsus kohtuasjas C‑399/11: Melloni, punkt 36).
35 Raamotsuse eesmärk on seega süüdimõistetute või karistusseaduse rikkumises kahtlustatavate üleandmise uue lihtsustatud ja tõhusama süsteemi sisseviimisega hõlbustada ja kiirendada õigusalast koostööd, et aidata saavutada eesmärki kujundada Euroopa Liit vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevaks alaks, põhinedes suurel liikmesriikidevahelisel usaldusel (eespool viidatud kohtuotsus Radu, punkt 34 ja kohtuotsus Melloni, punkt 37).
36 Vastastikuse tunnustamise põhimõte, mis on õigusalase koostöö nn nurgakivi, tähendab raamotsuse artikli 1 lõike 2 kohaselt seda, et liikmesriigid on põhimõtteliselt kohustatud Euroopa vahistamismääruse täitma. Liikmesriigid kas on kohustatud vahistamismääruse täitma või nad võivad keelduda vahistamismääruse täitmisest ja kehtestada vahistamismääruse täitmisele tingimusi ainult raamotsuse artiklites 3–5 loetletud juhtudel. Ka järgnevale üleandmisele võib raamotsuse artikli 28 lõike 3 kohaselt keelduda nõusoleku andmisest ainult samadel alustel (vt 28. juuni 2012. aasta otsus kohtuasjas C‑192/12 PPU: West, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika) ning raamotsuse artikli 27 lõike 4 kohaselt võivad ainult sellised alused õigustada seda, et ei anta nõusolekut Euroopa vahistamismääruse laiendamiseks süüteole, mis on toime pandud enne vastutusele võetud isiku üleandmist ja mis on muu süütegu kui see, mille eest ta üle anti.
Peatava toimega kaebuse esitamise võimalus
37 Mis puudutab võimalust esitada peatava toimega kaebus Euroopa vahistamismääruse täitmise otsuse peale või otsuse peale, millega anti nõusolek vahistamismääruse laiendamiseks või järgnevaks üleandmiseks, siis tuleb tõdeda, et raamotsus sellist võimalust sõnaselgelt ei reguleeri.
38 Siiski ei tähenda sõnaselgete õigusnormide puudumine, et raamotsus takistab liikmesriikidel sellise kaebuse sätestamist või paneb neile selle kehtestamise kohustuse.
39 Esiteks võimaldab raamotsus ise tagada, et Euroopa vahistamismäärusega seotud otsused tehtaks seda tüüpi otsustele omaste tagatistega.
40 Nii meenutab raamotsuse artikli 1 lõige 3 sõnaselgelt, et raamotsus ei mõjuta kohustust austada põhiõigusi ja õiguse üldpõhimõtteid, mis on kirja pandud EL artiklis 6, ning lisaks puudutab see kohustus kõiki liikmesriike, eelkõige nii vahistamismääruse teinud liikmesriiki kui ka vahistamismäärust täitvat liikmesriiki.
41 Olles kooskõlas käesoleva kohtuotsuse punktis 35 meenutatud eesmärgiga hõlbustada ja kiirendada õigusalast koostööd, et aidata saavutada Euroopa Liidu vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevaks alaks kujundamise eesmärki, austab raamotsus ise, nagu täpsustab selle põhjenduse 12 esimene lõik, samuti põhiõigusi ja järgib põhimõtteid, mida tunnustatakse EL artiklis 6 ja mis on kajastatud hartas, eelkõige selle VI peatükis, selle isiku osas, kelle suhtes Euroopa vahistamismäärus on tehtud.
42 Sellega seoses tuleb märkida, et raamotsusega kehtestatud üleandmismenetluses – nagu ka väljaandmismenetluses – on oluline tähtsus põhikohtuasjas käsitletaval õigusel tõhusale õiguskaitsevahendile, mis on sätestatud EIÕK artiklis 13 ja harta artiklis 47.
43 Nii on Euroopa Inimõiguste Kohus leidnud seoses väljasaatmise eesmärgil kinnipidamisega, et EIÕK artikli 5 lõige 4 on erinorm võrreldes selle artiklis 13 toodud üldisemate nõuetega (vt eelkõige Euroopa Inimõiguste Kohtu 15. novembri 1996. aasta otsus kohtuasjas Chahal vs. Ühendkuningriik, Recueil des arrêts et décisions 1996‑V, punkt 126). Sellega seoses leidis Euroopa Inimõiguste Kohus, et kui vabadust piirava otsuse on kohtumenetluse tulemusel teinud kohus, siis EIÕK artikli 5 lõikega 4 nõutud kontroll on otsusega hõlmatud (vt Euroopa Inimõiguste Kohtu 5. juuni 2012. aasta otsus kohtuasjas Khodzhamberdiyev vs. Venemaa, punkt 103 ja seal viidatud kohtupraktika) ning lisaks ei kohusta asjaomane säte konventsiooniosalisi riike kehtestama kaheastmelist kohtumenetlust kinnipidamise õiguspärasuse ja vabastamistaotluste kontrollimiseks (vt Euroopa Inimõiguste Kohtu 4. märtsi 2008. aasta otsus kohtuasjas Marturana vs. Itaalia, punkt 110 ja seal viidatud kohtupraktika).
44 Samamoodi on Euroopa Kohtul on olnud võimalus tõdeda nõukogu 1. detsembri 2005. aasta direktiivi 2005/85/EÜ liikmesriikides pagulasseisundi omistamise ja äravõtmise menetluse miinimumnõuete kohta (ELT L 326, lk 13) tõlgendamise raames, et tõhusa kohtuliku kaitse põhimõte annab isikule õiguse kohtusse pöörduda, mitte aga õiguse mitmeastmelisele kohtumenetlusele (28. juuli 2011. aasta otsus kohtuasjas C‑69/10: Samba Diouf, EKL 2011, I‑7151, punkt 69).
45 Tuleb aga märkida – nagu nähtub raamotsuse põhjendusest 8 –, et Euroopa vahistamismääruse täitmise kohta tehtud otsuseid tuleb piisavalt kontrollida, mis tähendab, et selle liikmesriigi õigusasutus, kus tagaotsitav on vahistatud, peab tegema otsuse tema üleandmise kohta. Raamotsuse artikkel 6 näeb muu hulgas ette, et õigusasutus peab tegema mitte ainult üleandmisotsuse, vaid ka otsuse vahistamismääruse tegemiseks. Õigusasutuse sekkumist nõutakse ka raamotsuse artikli 27 lõikes 4 ja artikli 28 lõike 3 punktis c ette nähtud nõusoleku andmise osas ning sellistes üleandmise menetluse teistes etappides nagu tagaotsitava ülekuulamine, otsus isiku vahi all pidamise või isiku ajutise üleandmise kohta.
46 Seega kohaldatakse raamotsusega ette nähtud kogu liikmesriikidevahelisele üleandmismenetlusele vastavalt raamotsusele kohtulikku kontrolli.
47 Sellest tuleneb, et raamotsuse sätted näevad juba ise ette harta artikli 47 nõuetele vastava menetluse, sõltumata liikmesriikide valitud üksikasjalikest eeskirjadest raamotsuse kohaldamiseks.
48 Lõpuks tuleb märkida, et isegi kriminaalmenetluse raames vastutusele võtmisel või vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmisel või ka sisulise kriminaalmenetluse raames, mis ei kuulu raamotsuse ja liidu õiguse kohaldamisalasse, säilib liikmesriikidel kohustus kaitsta EIÕK‑s või siseriiklikus õiguses ette nähtud põhiõigusi, sealhulgas vajaduse korral nende isikute õigust kaheastmelise kohtumenetlusele, kelle kohus on kuriteos süüdi tunnistanud.
49 Selline kohustus just tugevdab suurt liikmesriikidevahelist usaldust ja vastastikuse tunnustamise põhimõtet, millele Euroopa vahistamismääruse toimimine tugineb, ning põhjendab raamotsuse põhjenduse 10 sõnastust, mille kohaselt võib Euroopa vahistamismääruse kohaldamise peatada ainult siis, kui üks liikmesriik on raskelt ja jätkuvalt rikkunud EL artikli 6 lõikes 1 sätestatud põhimõtteid ja kui rikkumise on EL artikli 7 lõike 1 alusel kindlaks teinud nõukogu ja sellel on artikli 7 lõikes 2 sätestatud tagajärjed.
50 Nimelt tugineb vastastikuse tunnustamise põhimõte, mis on Euroopa vahistamismääruse süsteemi aluseks, ise liikmesriikidevahelise vastastikuse usalduse põhimõttele seoses asjaoluga, et nende vastavad siseriiklikud õiguskorrad on võimelised tagama liidu tasandil tunnustatud ning eeskätt põhiõiguste hartas kehtestatud põhiõiguste võrdväärse ja tõhusa kaitse, mistõttu saavad isikud, kelle suhtes Euroopa vahistamismäärus on tehtud, seega vahistamismääruse teinud liikmesriigi õiguskorra raames kasutada võimalikke õiguskaitsevahendeid, mis võimaldavad vaidlustada kriminaalmenetluse raames kohtu alla andmise või vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmise või ka sisulise kriminaalmenetluse, mille tulemusel karistus või meede määrati, õiguspärasuse (vt analoogia alusel 22. detsembri 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑491/10 PPU: Aguirre Zarraga, EKL 2010, lk I‑14247, punktid 70 ja 71).
51 Teiseks tuleb siiski tõdeda, et sõltumata raamotsuses sõnaselgelt ette nähtud tagatistest ei takista see, et raamotsuses ei ole Euroopa vahistamismäärust käsitlevate otsuste peale peatava toimega kaebuse võimaliku esitamise õigust reguleeritud, liikmesriikidel sellist õigust ette näha.
52 Kuna raamotsuse sätetes endis ei ole põhjalikumaid täpsustusi, siis pidades silmas EL artiklit 34, mille alusel on riigi asutustel vabadus valida raamotsustega taotletava tulemuse saavutamiseks vajalik vorm ja meetodid, tuleb tõdeda, et raamotsus jätab siseriiklikele ametiasutustele kaalutlusõiguse raamotsusega taotletavate eesmärkide rakendamise konkreetsete üksikasjade osas, muu hulgas osas, mis puudutab võimalust näha ette peatava toimega kaebus Euroopa vahistamismäärust puudutavate otsuste peale.
53 Sellega seoses tuleb meenutada, et tingimusel et see ei lähe vastuollu raamotsuse kohaldamisega, ei takista raamotsus liikmesriigil kohaldada oma põhiseaduse norme muu hulgas seoses õiglase menetlusega, nagu on märgitud raamotsuse põhjenduse 12 teises lõigus.
54 Pealegi mis puudutab Euroopa vahistamismääruse täitmise otsust, siis võimalus kasutada kaebeõigust tuleneb kaudselt, kuid tingimata mõistest „lõplik otsus”, mis esineb raamotsuse artikli 17 lõigetes 2, 3 ja 5, ning miski ei võimalda raamotsuse sätete sõnastust arvestades asuda seisukohale, et selline võimalus tuleb välistada sellise õigusasutuse otsuse raames, kes otsustab, kas anda nõusolek vahistamismääruse laiendamiseks või teisele liikmesriigile järgnevaks üleandmiseks vastavalt raamotsuse artikli 27 lõikele 4 ja artikli 28 lõike 3 punktile c, ning seda enam, kui seda laiendamist või üleandmist võib taotleda raskema süüteo eest kui see, mille eest üle anti, nagu on näha põhikohtuasjast.
55 Sellest tuleneb, et raamotsuse artikli 27 lõiget 4 ja artikli 28 lõike 3 punkti c tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus see, kui liikmesriigid näevad ette kaebuse, mille esitamine peatab sellise õigusasutuse otsuse täitmise, kes otsustab, kas anda nõusolek seoses vastutusele võtmise, karistuse määramise või vahistamisega vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmiseks süüteo eest, mis on toime pandud enne Euroopa vahistamismääruse alusel üleandmist ja mis on muu süütegu kui see, mille eest ta üle anti, või seoses isiku üleandmisega liikmesriigile, kes ei ole vahistamismäärust täitev liikmesriik, Euroopa vahistamismääruse alusel, mis tehti süüteo eest, mis on toime pandud enne tema üleandmist.
Võimaliku õiguse esitada peatava toimega kaebus piirid
56 Isegi kui raamotsus ei reguleeri võimalikku õigust esitada peatava toimega kaebus Euroopa vahistamismäärust käsitlevate otsuste peale, siis nähtub raamotsusest, et liikmesriikide sellekohasele kaalutlusõigusele tuleb seada teatud piirid.
57 Sellega seoses tuleb märkida, nagu on meelde tuletatud käesoleva kohtuotsuse punktides 34 ja 35, et raamotsuse eesmärk on asendada liikmesriikidevaheline mitmepoolne väljaandmissüsteem lihtsustatud ja tõhusama õigusasutustevahelise üleandmissüsteemiga, mille eesmärk on hõlbustada ja kiirendada õigusalast koostööd. Nagu nähtub raamotsuse põhjendusest 5, võimaldab sellise süsteemi sisseviimine kõrvaldada keerukuse ja võimalikud viivitused, mis on omased enne raamotsuse vastuvõtmist eksisteerinud väljaandmiskorrale.
58 Nimetatud eesmärk kiirendada õigusalast koostööd sisaldub raamotsuses mitmeti ning väljendub eelkõige Euroopa vahistamismäärust käsitlevate otsuste tegemise tähtaegade käsitlemisel.
59 Mis puudutab neid tähtaegu, siis tuleb eristada tähtaegu, mis on ette nähtud Euroopa vahistamismääruse täitmiseks raamotsuse artiklis 17, ning tähtaegu, mis on ette nähtud raamotsuse artikli 27 lõikes 4 ja artikli 28 lõike 3 punktis c ning mis puudutavad nõusoleku andmist vahistamismääruse laiendamiseks või järgnevaks üleandmiseks. Igal juhul tuleb märkida, et raamotsuse artikli 15 lõige 1 näeb üldiselt ette, et vahistamismäärust täitev õigusasutus teeb otsuse, kas isik tuleb üle anda, „käesolevas raamotsuses määratletud aja jooksul ja tingimustel”.
60 Esiteks seoses Euroopa vahistamismääruse täitmise otsusega näeb raamotsuse artikli 17 lõige 1 ette, et seda „menetletakse ja see täidetakse viivitamatult”. Sama artikli lõiked 2 ja 3 määravad kindlaks täpsed tähtajad, vastavalt 10 või 60 päeva lõpliku otsuse tegemiseks vahistamismääruse täitmise kohta vastavalt sellele, kas tagaotsitav nõustub oma üleandmisega või mitte.
61 Ainult erijuhtudel, kui vahistamismäärust ei ole võimalik nende tähtaegade jooksul täita, võimaldab selle artikli lõige 4 neid tähtaegu 30 päeva võrra pikendada, pannes vahistamismäärust täitvale õigusasutusele kohustuse sellest viivitamata vahistamismääruse teinud õigusasutusele teatada ja esitada viivituse põhjused. Peale nende erijuhtude on ainult erandlikel asjaoludel liikmesriigil lubatud neid tähtaegu vastavalt raamotsuse artikli 17 lõikele 7 mitte järgida ning nimetatud liikmesriik peab sellest teatama Eurojustile ja esitama viivituse põhjused.
62 Nimetatud artiklis 17 kehtestatud tähtaegade olulisus väljendub mitte ainult selles artiklis, vaid ka raamotsuse teistes sätetes, nagu artikli 13 lõige 4, artikli 15 lõige 2, artiklid 20 ja 21 ning artikli 31 lõike 2 teine lõik.
63 Kuigi on tõsi, et õigusloomeprotsessis, mille tulemusel raamotsus vastu võeti, asendati raamotsuse artiklis 17 sisalduv väljend „tuleks lõplik otsus Euroopa vahistamismääruse täitmise kohta teha” väljendiga „otsus [Euroopa vahistamismäärust täitmise kohta] tehakse”, mis sisaldub ettepanekus võtta vastu nõukogu raamotsus Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta (KOM(2001) 522 (lõplik), avaldatud 27. novembri 2001. aasta Euroopa Liidu Teatajas; ELT C 322 E, lk 305; edaspidi „raamotsuse ettepanek”), lisati selles protsessis mõistele „otsus” siiski ka omadussõna „lõplik”, ning raamotsuse ettepanekus ette nähtud üksainus 90 päevane tähtaeg asendati käesoleva kohtuotsuse punktides 60 ja 61 toodud lühemate osatähtaegadega.
64 Sellest tuleneb, et raamotsuse artiklis 17 ette nähtud tähtaegu peab tõlgendama nii, et nendega nõutakse, et lõplik otsus Euroopa vahistamismääruse täitmise kohta tehtaks põhimõtteliselt kas 10 päeva jooksul pärast nõusoleku andmist tagaotsitava üleandmiseks või teistel juhtudel 60 päeva jooksul pärast tagaotsitava vahistamist. Ainult erijuhtudel võib neid tähtaegu veel 30 päeva võrra pikendada ning ainult erandlikel asjaoludel võib liikmesriik selles artiklis 17 ette nähtud tähtajad järgimata jätta.
65 Seega võimalikku liikmesriigi õigusnormides ette nähtud peatava toimega kaebust Euroopa vahistamismääruse täitmise otsuse peale ei saa igal juhul esitada eelmises punktis mainitud lõpliku otsuse tegemise tähtaegu rikkudes, välja arvatud juhul, kui pädev kohus otsustab Euroopa Kohtule eelotsuse küsimuse esitada.
66 Mis puudutab teiseks otsust anda nõusolek vahistamismääruse laiendamiseks või järgnevaks üleandmiseks vastavalt raamotsuse artikli 27 lõikele 4 ja artikli 28 lõike 3 punktile c, siis tuleb märkida, et need kaks sätet näevad ette, et otsus „tehakse hiljemalt 30 päeva jooksul pärast taotluse saamist”.
67 Need sätted, mida ei olnud raamotsuse ettepanekus ette nähtud nagu erikohustuse reeglitki, mille rakendamiseks need sätted on vastu võetud, erinevad oma sisult raamotsuse artiklist 17 ning nende sisu vastab tehtavaid otsuseid arvestades erinevatele olukordadele.
68 Nimelt esiteks ei ole tagasiotsitav isik Euroopa vahistamismäärust täitvas liikmesriigis enam vahi all ning ta on juba selle vahistamismääruse teinud liikmesriigile üle antud.
69 Teiseks on vahistamismäärust täitval õigusasutusel, kes on see, kellelt raamotsuse artikli 27 lõikes 4 ja artikli 28 lõike 3 punktis c ette nähtud nõusolekut taotletakse, juba mõningane teave, mis võimaldab tal asjaoludest teadlik olles teha otsus niivõrd, kui – nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 36 meenutati – selle nõusoleku andmisest saab raamotsuse artiklis 17 nimetatud otsuste osas keelduda ainult samadel alustel kui need, mis võimaldavad keelduda Euroopa vahistamismääruse täitmisest, ning lisaks tuleb selline nõusolek anda siis, kui vahistamismääruse laiendamise või järgneva üleandmise aluseks oleva süüteo suhtes on kohaldatav üleandmise kohustus.
70 Raamotsuse artikli 27 lõikes 4 ja artikli 28 lõike 3 punktis c viidatud otsused puudutavad siiski kas muud süütegu kui see, mille eest üle anti, või liikmesriiki, kes ei ole esimese Euroopa vahistamismääruse teinud liikmesriik, mis põhjendab selle nõusoleku andmiseks 30 päevalise tähtaja kehtestamist.
71 Sellest tuleneb, et raamotsuse artikli 27 lõiget 4 ja artikli 28 lõike 3 punkti c tuleb tõlgendada nii, et nende kohaselt peab õigusasutus, kes otsustab, kas anda nõusolek seoses vastutusele võtmise, karistuse määramise või vahistamisega vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmiseks süüteo eest, mis on toime pandud enne Euroopa vahistamismääruse alusel üleandmist ja mis on muu süütegu kui see, mille eest ta üle anti, või seoses isiku üleandmisega liikmesriigile, kes ei ole vahistamismäärust täitev liikmesriik, Euroopa vahistamismääruse alusel, mis tehti süüteo eest, mis on toime pandud enne tema üleandmist, tegema otsused põhimõtteliselt 30 päeva jooksul pärast taotluse saamist.
72 Mis puudutab liikmesriikide võimalust näha siseriiklikus õiguses ette peatava toimega kaebus raamotsuse artikli 27 lõikes 4 ja artikli 28 lõike 3 punktis c viidatud otsuste peale, siis tuleb tõdeda, et need sätted, vastupidi raamotsuse artiklile 17, ei kehtesta tähtaegu „lõpliku otsuse” tegemiseks ning seega tuleb neid tõlgendada nii, et nendega kehtestatud tähtaeg seondub ainult algse otsusega ning see tähtaeg ei puuduta juhtusid, kui selline kaebus on ette nähtud.
73 Siiski oleks raamotsuse aluseks oleva loogika ja selle eesmärkidega üleandmismenetluste kiirendamise kohta vastuolus, kui tähtajad raamotsuse artikli 27 lõike 4 ja artikli 28 lõike 3 punkti c alusel lõpliku otsuse tegemiseks oleksid pikemad kui tähtajad, mis on ette nähtud raamotsuse artiklis 17.
74 Seetõttu tuleb selleks, et tagada raamotsuse ühetaoline tõlgendamine ja kohaldamine, asuda seisukohale, et võimaliku peatava toimega kaebuse, mis on liikmesriigi siseriiklikus õiguses ette nähtud raamotsuse artikli 27 lõikes 4 ja artikli 28 lõike 3 punktis c viidatud otsuste peale, peab igal juhul esitama raamotsuse artiklis 17 lõpliku otsuse tegemiseks ette nähtud tähtaegu järgides.
75 Eeltoodut arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et raamotsuse artikli 27 lõiget 4 ja artikli 28 lõike 3 punkti c tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus see, kui liikmesriigid näevad ette kaebuse, mille esitamine peatab sellise õigusasutuse otsuse täitmise, kes otsustab 30 päeva jooksul arvates taotluse kättesaamisest, kas anda nõusolek seoses vastutusele võtmise, karistuse määramise või vahistamisega vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmiseks süüteo eest, mis on toime pandud enne Euroopa vahistamismääruse alusel üleandmist ja mis on muu süütegu kui see, mille eest ta üle anti, või seoses isiku üleandmisega liikmesriigile, kes ei ole vahistamismäärust täitev liikmesriik, Euroopa vahistamismääruse alusel, mis tehti süüteo eest, mis on toime pandud enne tema üleandmist, tingimusel et lõplik otsus tehakse raamotsuse artiklis 17 kehtestatud tähtaegade jooksul.
76 Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Nõukogu 13. juuni 2002. aasta raamotsuse 2002/584/JSK Euroopa vahistamismääruse ja liikmesriikidevahelise üleandmiskorra kohta, muudetud nõukogu 26. veebruari 2009. aasta raamotsusega 2009/299/JSK, artikli 27 lõiget 4 ja artikli 28 lõike 3 punkti c tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus see, kui liikmesriigid näevad ette kaebuse, mille esitamine peatab sellise õigusasutuse otsuse täitmise, kes otsustab 30 päeva jooksul arvates taotluse kättesaamisest, kas anda nõusolek seoses vastutusele võtmise, karistuse määramise või vahistamisega vabadusekaotuse või vabadust piirava julgeolekumeetme täitmiseks süüteo eest, mis on toime pandud enne Euroopa vahistamismääruse alusel üleandmist ja mis on muu süütegu kui see, mille eest ta üle anti, või seoses isiku üleandmisega liikmesriigile, kes ei ole vahistamismäärust täitev liikmesriik, Euroopa vahistamismääruse alusel, mis tehti süüteo eest, mis on toime pandud enne tema üleandmist, tingimusel et lõplik otsus tehakse raamotsuse artiklis 17 kehtestatud tähtaegade jooksul.

matches: kohus kohus kohus kohus Kohus kohus kohus


text:
3-3-1-30-08 Riigikohus 22.09.2008
Planeerimisseadus § 23 lg 5
Volikogu pädevusse kuulub selliste planeeringute kehtestamine, mille puhul on kohustuslik planeerimisseaduse kohane järelevalve teostamine planeeringute koostamise üle. Sellisena on planeeringute kehtestamise otsustamise pädevus määratud KOKS § 22 lg-ga 1. Juhul kui esinevad asjaolud, mis seadusest tulenevalt toovad endaga kaasa maavanema järelevalve kohustuslikkuse, võib planeeringu kehtestada üksnes järelevalve faktilise teostamise järel. Ka siis, kui maavanem järelevalve teostamisest keeldub, ent esinevad kohustusliku järelevalve alused, ei saa omavalitsusorgan õiguspäraselt planeeringut kehtestada. Maavanema ja omavalitsusorgani võimalikud erinevad seisukohad lahendatakse organite vaheliste vaidluste lahendamise korras vastavalt PlanS § 23 lg-le 5 Siseministeeriumi poolt.
HKS §-s 5 lg. 1 sätestatud kaebeõigus on füüsiliste ja juriidiliste isikute õigus. HKS §-s 5 nimetatud juhtudel on see õigus ka teistel subjektidel. Kohus peab kontrollima kaebeõiguse olemasolu. Valitsusasutuste hallatav riigiasutus ei ole juriidiline isik, seetõttu puudub tal HKS §-s 5 lg. 1 ettenähtud kaebeõigus. Riigi huvisid esindab maakonnas maavanem, kellel on õigus pöörduda halduskohtusse protestiga HKS § 5 lg. 3 alusel. Vabariigi Valitsuse seaduse § 84 p. 1, 4 ja 10 ning § 85 lg. 1, 2, 3 ja 4 kohaselt esindab riigi huve maakonnas maavanem, kes teostab järelevalvet kohaliku omavalitsuse tegevuse üle ja kellel on õigus pöörduda riigi huvides halduskohtusse protestiga HKS § 5 lg. 3 alusel.

matches:
Riigikohus
§ 23
§ 22
§ 23
Kohus
§ 5
§ 84
§ 85
§ 5