Geneetiliselt muundatud põllukultuuri käitlemise koolituse programm, tunnistuse saamiseks esitatavad nõuded, tunnistuse andmise kord ning täienduskoolituse sagedus – Riigi Teataja
Geneetiliselt muundatud põllukultuuri käitlemise koolituse programm, tunnistuse saamiseks esitatavad nõuded, tunnistuse andmise kord ning täienduskoolituse sagedus
Geneetiliselt muundatud põllukultuuri käitlemise koolituse programm, tunnistuse saamiseks esitatavad nõuded, tunnistuse andmise kord ning täienduskoolituse sagedus - sisukord
§ 1 Geneetiliselt muundatud põllukultuuri käitlemise koolituse korraldamine
§ 2 Koolituse programm
§ 3 Geneetiliselt muundatud põllukultuuri käitlemise koolituse tunnistuse saamiseks esitatavad nõuded
§ 4 Tunnistuse andmise kord
§ 5 Täiendkoolituse korraldamine
RT I, 30.01.2012, 1
Vastu võetud 26.01.2012 nr 9
Määrus kehtestatakse „Geneetiliselt muundatud organismide keskkonda viimise seaduse” § 282 lõike 3 alusel.
§ 1. Geneetiliselt muundatud põllukultuuri käitlemise koolituse korraldamine
(1) Koolitusasutus korraldab geneetiliselt muundatud põllukultuuri käitlemise koolitust (edaspidi koolitus) „Täiskasvanute koolituse seaduse” ja selle määruse nõuete kohaselt.
(2) Koolitusasutus koostab enne koolituse korraldamist koolituse programmi alusel käsitletavate teemade täpsustatud loetelu koos teemasid ette kandvate lektorite nimekirjaga ning esitab selle Põllumajandusametile seisukoha saamiseks.
(3) Koolitusasutus teavitab kirjalikult Põllumajandusametit enne koolituse korraldamist selle toimumise ajast.
(4) Põllumajandusamet avaldab oma veebilehel teabe koolituse toimumise aja kohta.
§ 2. Koolituse programm
(1) Koolituse kestus on vähemalt kaheksa arvestuslikku õppetundi.
(2) Koolituse programm sisaldab järgmisi teemasid:
1) ülevaade geneetiliselt muundatud põllukultuuride bioloogiast;
2) geneetiliselt muundatud põllukultuuride levik Eestis, Euroopa Liidus ja mujal maailmas;
3) uue geneetiliselt muundatud põllukultuuri või geneetiliselt muundatud põllukultuuri uue liini kasvatamiseks turustamisloa menetlemine;
4) ülevaade kasvatamiseks ja turustamiseks lubatud geneetiliselt muundatud põllukultuuridest;
5) geneetiliselt muundatud põllukultuuri sisalduse kontrollimine geneetiliselt muundamata põllukultuuri saagis;
6) geneetiliselt muundatud põllukultuuri sisalduse piirmäär geneetiliselt muundamata põllukultuuri saagis ja selle sisalduse kontrollimine;
7) ülevaade geneetiliselt muundatud organismidega seotud õigusaktidest;
8) geneetiliselt muundatud põllukultuuri käitlemisega alustamise nõuded;
9) geneetiliselt muundatud põllukultuuri levikutee ja meetmed levikutee piiramiseks;
10) geneetiliselt muundatud põllukultuuri kasvatamise nõuded;
11) geneetiliselt muundatud põllukultuuri kasvatusvahemaa nõuded, sealhulgas kokkuleppe sõlmimine kasvatusvahemaa nõudest kõrvale kaldumiseks;
12) geneetiliselt muundatud põllukultuuri käitlemisel kasutatud seadme puhastamise nõuded;
13) geneetiliselt muundatud põllukultuuri veo ja ladustamise nõuded;
14) kasvatusvahemaa piiresse jääva põllu valdaja ja mesilaomaniku teavitamine;
15) geneetiliselt muundatud põllukultuuri käitleja vastutus;
16) geneetiliselt muundatud põllukultuuri käitlemisega seonduvad võimalikud riskid ja kasud;
17) turustamisotstarbelise geneetiliselt muundatud põllukultuuri märgistamise nõuded.
§ 3. Geneetiliselt muundatud põllukultuuri käitlemise koolituse tunnistuse saamiseks esitatavad nõuded
Geneetiliselt muundatud põllukultuuri käitlemise koolituse tunnistuse (edaspidi tunnistus) saamiseks peab geneetiliselt muundatud põllukultuuri käitlemise eest vastutav isik või geneetiliselt muundatud põllukultuuri käitlemisega tegeleva ettevõtte töötaja osalema geneetiliselt muundatud põllukultuuri käitlemise koolitusel.
§ 4. Tunnistuse andmise kord
(1) Koolitusasutus annab koolituse läbinud isikule tunnistuse koolituse läbimise kohta kohapeal või edastab posti teel hiljemalt viie tööpäeva jooksul arvates koolituse lõppemisest.
1) koolituse läbinud isiku nimi ja isikukood;
3) tunnistuse number ja väljaandmise kuupäev;
4) tunnistuse kehtivusaeg.
§ 5. Täiendkoolituse korraldamine
(1) Põllumajandusamet korraldab vajaduse korral, vähemalt kord iga viie aasta järel, täiendkoolituse isikule, kellel on kehtiv geneetiliselt muundatud põllukultuuri käitlemise koolituse läbimist tõendav tunnistus.
(2) Täiendkoolitusel käsitletakse vähemalt järgmisi teemasid:
1) geneetiliselt muundatud põllukultuuri käitlemise uued arengusuunad;
2) Euroopa Liidus kasvatamiseks turustamisloa saanud uued geneetiliselt muundatud põllukultuurid;
3) käideldava geneetiliselt muundatud põllukultuuri kohta ilmnenud uuem teave;
4) geneetiliselt muundatud põllukultuuri käitlemise üle tehtud järelevalve käigus tuvastatud rikkumised ja probleemid seoses geneetiliselt muundatud põllukultuuride käitlemise nõuete täitmisega.
(3) Täiendkoolituse läbimise korral märgib koolitusasutus geneetiliselt muundatud põllukultuuri koolituse läbimist tõendavale tunnistusele täiendkoolituse läbimise kuupäeva.


Soovitused kutsekoolile | Haridus- ja Teadusministeerium
Avaleht Tegevused Haridus- ja noortevaldkond eriolukorras Soovitused kutsekoolile
Kutseharidusest eriolukorras: info kutseõppeasutustele
Kehtivast eriolukorrast tulenevalt tuleb koolide tegevus kavandada arvestades võimalust, et õppetöö tavapärane korraldus ei taastu enne mai algust. Võimalusel tuleb jätkata õppetööd distantsõppe meetodil. Kui see pole võimalik (nt praktika koolis), siis tuleb õppijad saata praktikale ettevõtetesse või katkestada õppetöö. Koolil tuleb läbi mõelda ja kavandada tegevused õppetöö taastamiseks võimalikult kiiresti peale eriolukorra lõppemist.
Kui kaua koolid eriolukorra tingimustes suletud on?
Otsuse distantsõppe jätkumise vajaduse kohta teeb iga kahe nädala tagant Vabariigi Valitsus, lõplikku tähtaega pole võimalik praegu öelda. Tänasele informatsioonile tuginevalt võivad Eesti koolid jääda suletuks vähemalt koolivaheaja lõpuni (IV vaheaeg 20. aprill – 26. aprill 2020).
Mis saab õpilaskodudest?
Õpilaskodude kasutus tuleks viia miinimumtasemele ja võimalusel need distantsõppe perioodil sulgeda.
Mis on koroonaviiruse infotelefon HTMis?
Vastavad infotelefonid 5690 0340 ja 5690 0353, samuti võib kirjutada info@hm.ee.
Kust leiab koolide kontakttelefonid?
Koolide peamised kontakttelefonid leiab koolide kodulehtedelt. Palume koolidel kõik olulised lauatelefoninumbrid suunata töötajate/õpetajate mobiiltelefonide numbritele, et kõik töötajad oleksid vajadusel võimalikult operatiivselt kättesaadavad.
Lõpetamine ja nominaalne õppeaeg
Mis saab kutseeksamitest? Kas nüüd tohib lõpetada kooli lõpueksamiga?
Kutseõppe lõpetamise tingimused pole eriolukorra tõttu muutunud ning on reguleeritud kutseõppeasutuse seaduses ja kutseharidusstandardis. Kutseeksamid lükatakse edasi kuni olukorra paranemiseni ja võimaluste tekkimiseni.
Vastavalt kutseharidusstandardile tuleb õppe lõpetamiseks sooritada kutseeksam või kui see pole võimalik või ebaõnnestus, siis erialane kooli lõpueksam. Ka juhul, kui kutseeksam on sooritatud negatiivsele tulemusele. Kui õppekavas on lõpetamise nõudeks kutseeksam, siis tuleb see ka sooritada.
Kutseeksamite toimumise kohta annab täpsustavat infot SA Kutsekoda, kontaktisik Maaja-Katrin Kerem, tel 679 1703, e-post: katrin.kerem@kutsekoda.ee .
Kutseõppe lõpetamise tingimused pole muutunud, lõpetamiseks tuleb sooritada kutseeksam või kui see pole võimalik või ebaõnnestus, siis kooli lõpueksam. Distantsõppe ajal ei ole võimalik sooritada ei kutse- ega lõpueksamit, need lükkuvad edasi kuni olukorra muutumiseni. Seega on võimalik, et lükkub edasi ka kutseõppe lõpetamine.
Kas nominaalõppeaeg pikeneb automaatselt?
Vastavalt kutseharidusstandardile (§ 4 lg 2) on koolil õigus kohandada õpet nii, et õppekavaga seatud eesmärgid ja õpiväljundid saavutatakse keskmisest arvestuslikust õppeajast lühema või pikema ajaga. Õppekava nominaalkestus sellest automaatselt ei pikene, kuid võib pikeneda õppijate individuaalne õppeaeg (vastavalt KutÕS § 32 lõikele 8). HTM töötab välja lahenduse õppeaja pikendamiseks seoses eriolukorras toimuva distantsõppega ja informeerib koole sellest esimesel võimalusel.
Kas nominaalaja pikenemise saab sel juhul ka kanda EHISsse ning pikenevad selle võrra õpilase sotsiaalsed garantiid?
Kuna nominaalaja ületamine ei ole praegu tingitud õppijast, töötab HTM välja lahenduse õppeaja pikendamise osas ja informeerib koole sellest esimesel võimalusel.
Riigieksamid põhikoolides ja gümnaasiumites
Mis saab siis, kui eksamitulemused on aluseks gümnaasiumi, kutsekooli või ülikooli sisseastumisel?
Kas praktika või praktilise töö võib asendada iseseisva tööga? Mis saab praktikaga? Õpilastel on praegu praktika periood. Kas õpilane peab hetkel käima ikka praktikal?
Praktika regulatsioon kutseõppeasutuse seaduses ja määrustes ei ole muutunud. Kui praktikat on võimalik sooritada, siis tuleks seda teha.
Praktilist tööd ja ettevõttes toimuvat praktikat ei saa asendada iseseisva koduse tööga. Praktika ja praktiline töö peavad olema juhendatud ja tagasisidestatud ning toimuma turvalises keskkonnas. Soovitame praktika või praktilise töö võimalusel edasi lükata ning kasutada käesolevat olukorda teoreetilise õppe läbiviimiseks (nt muutes moodulite järjekorda rakenduskavas).
Kui ettevõttes praktika läbiviimine pole võimalik (ettevõtte tegevuse peatamise, ajutise tööülesannete ümberkorralduse või muu tõttu), ei saa ka õpilane praktikal osaleda. Praktika peatamine ning võimalikud alternatiivid jätkamiseks tuleb läbi arutada kolmepoolselt (ettevõte, õpilane, kool).
Ettevõtted saadavad õpilasi praktikalt ära ja praktika jääb sooritamata, kuigi ajakava kohaselt peaks hetkel ettevõtte praktika olema. Kahjuks on need ka enamuses lõpetavad grupid. Mis nendega teha, kas pikendada õppeaastat?
Vt vastust nominaalaja pikendamise osas. Otsime keskselt lahendusi nominaalaja pikendamiseks ja anname sellest esimesel võimalusel teada.
Õppekorralduslikud küsimused
Kas võib maksta distantsõppe puhul koolilõuna toetust? Kuidas toimetada koolilõunaga distantsõppe korral?
Koolilõuna toetust võib maksta ainult siis, kui õpilased on praktikal. Distantsõppel olevatele õpilastele koolilõuna toetust maksta ei saa.
Kas koolilõuna toetuse kasutamata jäänud raha võiks kanda õppetoetuste fondi, kust saame õppijatele määrata eritoetusi raske majandusliku olukorraga seoses?
Kui seni kavandatud õppeaeg pikeneb ning õpilased on õppes veel juunis, juulis, augustis, tuleb koolil ka sel perioodil tagada koolilõuna. Kui toetust maksta välja eriolukorra ajal, tuleb koolil pärast vahendid oma eelarvest leida.
Koolides on töötajaid, kelle töö on seiskunud. Nendeks on õpilaskodude ja söökla töötajad, puhastusteenindajad jt. Neid töötajaid pole võimalik rakendada kaugtööl ja kõiki töötajaid pole võimalik rakendada ka teistele töödele, sh õueala koristustöödele. Kas vastavalt TLS §35 ja 37 saaks nende töötasu seoses väljakuulutatud eriolukorra tõttu viia miinimumini?
Hetkel kehtiv seadusandlus eriolukorra tarbeks regulatsiooni ega meetmeid ette ei näe. Seega tuleb lähtuda kehtivast töölepingu seadusest.
TLS § 35 näeb ette, et tööandja peab töövõimelisele ja töö tegemiseks valmis olevale töötajale maksma keskmist töötasu ka juhul, kui töötaja ei tee tööd seetõttu, et tööandja ei ole andnud tööd, ei ole teinud töö tegemiseks vajalikku toimingut või on muul viisil töö vastuvõtmisega viivitanud, välja arvatud juhul, kui töö andmata jätmise on põhjustanud töötaja süü.
Hoolimata sellest, et antud juhul põhjus, miks tööandja töötajale tööd ei anna, ei ole mitte niivõrd tööandja initsiatiiv, vaid riigis kehtestatud eriolukorra tulemus, rakendub siinkohal siiski käesolev paragrahv. See tähendab, et tööandja peab töötajale keskmist töötasu maksma ka siis, kui töötaja on kodus ja tööd ei tee.
Kas töötasu ajutine alandamine TLS § 37 alusel oleks lubatav? TLS § 37 lõige 1 punkt 1 näeb ette, et kui tööandja ei saa ettenägematutest, temast mitteolenevatest majanduslikest asjaoludest tulenevalt anda töötajale kokkulepitud ulatuses tööd, võib ta töötasu kuni kolmeks kuuks 12-kuulise ajavahemiku jooksul vähendada mõistliku ulatuseni, kuid mitte alla Vabariigi Valitsuse kehtestatud töötasu alammäära, kui kokkulepitud töötasu maksmine oleks tööandjale ebamõistlikult koormav.
Esmalt juhime tähelepanu, et nimetatud töötasu vähendamise paragrahvi on võimalik kasutada üksnes juhul, kui töötajad siiski teatud mahus töötavad. Kui töötajale üldse tööd anda ei ole, siis rakendub eelkirjeldatud TLS § 35 ning tööandjal tuleb töötajale maksta keskmist töötasu. Kui aga töötaja käib tööl ning talle pole teatud kokkulepitud mahus tööd anda, siis võib TLS § 37 sätestatud alustel tema töötasu vahendada.
Nimetatud töötasu alandamise õiguse tekkimiseks peavad olema täidetud kõik vastavas paragrahvis toodud nõuded:
Tööandja ei saa ettenägematutest, temast mitteolenevatest majanduslikest asjaoludest tulenevalt anda töötajale kokkulepitud ulatuses tööd – siinkohal on eriolukord käsitletav kirjeldatud ettenägematu ja tööandjast mitteoleneva asjaoluna.
Kokkulepitud töötasu maksmine on tööandjale ebamõistlikult koormav. Tööinspektsioon on selgelt välja öelnud järgmise seisukoha: „Töötasu ei saa vähendada juhul, kui tööandjal ei ole kokkulepitud ulatuses töö andmine võimalik, kuid samas omab ta piisavalt rahalisi vahendeid töötasu maksmiseks ning puudub tegelik vajadus töötaja töötasu muutmiseks“. Siinkohal on äärmiselt kaheldav, kas kokkulepitud töötasu mittemaksmine on õigustatud riigieelarveliste asutuste puhul, kus eelarvelised vahendid töötajatele täies mahus töötasu maksmiseks on olemas ning neid pole riigi poolt vähendatud. Seetõttu on ministeeriumi soovitus töötajate töötasu TLS § 37 alusel mitte alandada.
Koolides on õpetajaid, kes õpetavad ainult praktilist aineosa erialadel, kus ka distantsõppega ei saa praegu õpet anda. Kas need õpetajad peaksid praegu puhkusele minema ja suvel õppetööd läbi viima?
Ka puhkuste osas tuleb jätkuvalt järgida TLS-s sätestatut, eriolukord selleks eraldi regulatsiooni ette ei näe. Tööandja ühepoolselt töötajat nö sundpuhkusele saata ei saa. Seega kui soovitakse korraldada kooli töö selliselt, et töötajad oleksid lähinädalatel puhkusel ning tavapärasel suvisel puhkuseajal tööl, tuleks see töötajaga läbi rääkida ning puhkuse kasutamise osas kokkulepe saavutada.
Võimalik on ka lahendus, mil töötaja on tööl nii praegu kui suvel. Puhkus aga võimaldatakse teisel poolaastal või äärmisel juhul kandub teatud osas üle järgmisesse aastasse. Viimasel juhul tuleks siiski jälgida, et töötajatele oleks aasta jooksul piisavalt puhkuseaega tagatud.
Viimati uuendatud: 2. aprill 2020


Tulemused võtmesõna otsingule: "aegumine"
...kulgema kogu koosseisu realiseerimisest, seega sõltub aegumine eriosa vastava koosseisu spetsiifikast; katse korral......jaoks pidevat varalise kasu saamist. Kui eeldada, et aegumine hakkab kulgema alles viimasest sellisest sündmusest...
...kaalutlustest. 1. Juhatuse liikme vastu esitatavate nõuete aegumine kui hall ala tehingust ja seadusest tulenevate nõuete......ka Henn Jõksi eriarvamuses – juhatuse liikme vastutuse aegumine üldisesse tehinguliste nõuete aegumise süsteemi....
...nõuete puhul on kuni lapse täisealiseks saamiseni aegumine peatunud. Öeldu kehtib tulevikus tekkivate ülalpidamisnõuete...
...õigusest oli keskaegsele tsiviil- ja kriminaalõigusele aegumine reeglina võõras. Valgustusaja ideoloogia mõjul jõudis......reeglina võõras. Valgustusaja ideoloogia mõjul jõudis aegumine kõikidesse modernsetesse koodeksitesse ning on praeguseks...
...kuni kaheksa aastani. Sealjuures kriminaalvastutusele võtmise aegumine ei ole kohaldatav isiku suhtes, kes on süüdi kuriteos...
...tõttu (VAK artikkel 10). Kriminaalvastutusele võtmise aegumine on sätestatud KrK §-s 53, mille kohaselt aegumise......aegumist ei kohaldata. Süüdimõistva kohtuotsuse täitmise aegumine on sätestatud KrK §-s 54, mille kohaselt seda ei...
...§ 54). Nendele sätetele vastab KarS-s § 85 süüteo aegumine ja § 86 otsuse täitmise aegumine ning StGB-s § 78......ja § 86 otsuse täitmise aegumine ning StGB-s § 78 Verfolgungsverjährung ja § 79 Vollstreckungsverjährung...


text:
ELTL artiklid 63 ja 65 – Vabalt võõrandatavatesse väärtpaberitesse ühiseks investeeringuks loodud ettevõtjad (eurofondid) – Mitteresidendist eurofondidele jaotatud dividendide, millele kohaldatakse kinnipeetavat maksu, ja residendist eurofondidele
jaotatud dividendide, millele niisugust maksu ei kohaldata, erinev kohtlemine – Vajadus võtta arvesse osakute omanike olukorda, et hinnata siseriikliku meetme kooskõla kapitali vaba liikumisega – Puudumine
Liidetud kohtuasjades C‑338/11–C‑347/11,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Tribunal administratif de Montreuil (Prantsusmaa) 1. juuli 2011. aasta otsustega esitatud
eelotsusetaotlused, mis saabusid Euroopa Kohtusse 4. juulil 2011, menetlustes Santander Asset Management SGIIC SA, tegutsedes FIM Santander Top 25 Euro Fi nimel (kohtuasi C‑338/11)
Directeur des résidents à l’étranger et des services généraux ja
Santander Asset Management SGIIC SA, tegutsedes Cartera Mobiliaria SA SICAV nimel (kohtuasi C‑339/11),
Kapitalanlagegesellschaft mbH, tegutsedes Alltri Inka nimel (kohtuasi C‑340/11),
Allianz Global Investors Kapitalanlagegesellschaft mbH, tegutsedes DBI-Fonds APT n° 737 nimel (kohtuasi C‑341/11),
SGSS Deutschland Kapitalanlagegesellschaft mbH (kohtuasi C‑343/11),
International Values Series of the DFA Investment Trust Co. (kohtuasi C‑344/11),
Continental Small Co. Series of the DFA Investment Trust Co. (kohtuasi C‑345/11),
SICAV GA Fund B (kohtuasi C‑346/11),
Generali Investments Deutschland Kapitalanlagegesellschaft mbH, tegutsedes AMB Generali Aktien Euroland nimel (kohtuasi C‑347/11)
koosseisus: koja esimees K. Lenaerts (ettekandja), kohtunikud J. Malenovský, G. Arestis, T. von Danwitz ja D. Šváby,
arvestades kirjalikus menetluses ja 16. veebruari 2012. aasta kohtuistungil esitatut,
– Santander Asset Management SGIIC SA, tegutsedes FIM Santander Top 25 Euro Fi nimel, ja Santander Asset Management SGIIC SA,
tegutsedes Cartera Mobiliaria SA SICAV nimel, esindajad: C. Charpentier, N. Gelli, P. Van den Perre ja C. Profitos,
– Kapitalanlagegesellschaft mbH, tegutsedes Alltri Inka nimel, International Values Series of the DFA Investment Trust Co.,
Continental Small Co. Series of the DFA Investment Trust Co. ja Generali Investments Deutschland Kapitalanlagegesellschaft mbH,
tegutsedes AMB Generali Aktien Euroland nimel, esindajad: advokaadid Y. Robert ja S. Lauratet, – Allianz Global Investors Kapitalanlagegesellschaft mbH, tegutsedes DBI-Fonds APT n° 737 nimel, esindajad: advokaadid P. Schultze
ja A. Feger, – SICAV KBC Select Immo, esindajad: advokaadid V. Louvel ja S. Defert, – SGSS Deutschland Kapitalanlagegesellschaft mbH, esindajad: advokaadid A. Lagarrigue ja B. Hardeck, – SICAV GA Fund B, esindajad: advokaadid P. Le Roux ja L. Bogey, – Prantsusmaa valitsus, esindajad: G. de Bergues ja J.-S. Pilczer,
– Euroopa Komisjon, esindajad: C. Soulay ja W. Roels,
1 Eelotsusetaotlused käsitlevad ELTL artiklite 63 ja 65 tõlgendamist. 2 Eelotsusetaotlused esitati vaidlustes, mille poolteks on mitteresidendist vabalt võõrandatavatesse väärtpaberitesse ühiseks
investeeringuks loodud ettevõtjad (eurofondid) ja Prantsusmaa maksuhaldur seoses nendele eurofondidele jaotatud siseriiklikelt
dividendelt kinnipeetava maksuga. Siseriiklik õiguslik raamistik 3 Prantsuse õiguse kohaselt kuuluvad eurofondide kategooriasse muutuva aktsiakapitaliga investeerimisühingud (SICAV) ja lepingulised
fondid (FCP). Code général des impôts (üldine maksuseadustik, edaspidi „maksuseadustik”) artikli 208 lõike 1’A kohaselt on
SICAV‑d vabastatud ettevõtte tulumaksu tasumisest kasumilt, mille nad teenivad tegevuselt, milleks nad on seaduse alusel asutatud.
Mis puudutab FCP‑sid, siis nende kaasomandisse kuulumise staatuse tõttu jäävad nad õiguslikult kindlalt ettevõtte tulumaksu
kohaldamisalast välja. 4 Maksuseadustiku artikli 119’ lõige 2 sätestab: „[Dividendele] kohaldatakse kinnipeetavat maksu artiklis 187 kehtestatud määraga, kui neid makstakse isikutele, kes ei ole
maksuresidendid või kelle asukoht ei ole Prantsusmaal […]”.
5 Maksuseadustiku artikkel 187 sätestab: „1. Artiklis 119’ kehtestatud kinnipeetava maksu määr on:
– 25% kõigilt muudelt tuludelt.” Põhikohtuasjad ja eelotsuse küsimused
6 Põhikohtuasja hagejad on Belgia (kohtuasjades C‑342/11 ja C‑346/11), Saksamaa (kohtuasjades C‑340/11, C‑341/11, C‑343/11 ja
C‑347/11), Hispaania (kohtuasjades C‑338/11 ja C‑339/11) ning Ühendriikide (kohtuasjades C‑344/11 ja C‑345/11) eurofondid,
kes investeerivad muu hulgas Prantsuse äriühingute aktsiatesse ja saavad nendelt dividende. Nendele dividendidele kohaldatakse
Prantsusmaal maksuseadustiku artikli 119’ lõike 2 ja artikli 187 lõike 1 alusel kinnipeetavat maksu määraga 25%. 7 Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et põhikohtuasjas arutluse all oleva siseriikliku regulatsiooni kohaselt koheldakse
maksustamisel erinevalt ja ebasoodsamalt mitteresidendist eurofonde, kuna nendele makstud Prantsusmaalt pärit dividendidele
kohaldatakse kinnipeetavat maksu, samas kui residendist eurofondidele makstavatele samast riigist pärit dividendele kinnipeetavat
maksu ei kohaldata. See erinev kohtlemine seisneb eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul ELTL artikli 63 mõttes kapitali
vaba liikumise piirangus, mis on ELTL artikli 65 seisukohast lubatud ainult siis, kui erinev kohtlemine puudutab olukordi,
mis ei ole objektiivselt sarnased või kui piirangut õigustab ülekaalukas üldine huvi. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates
tuleb selleks, et hinnata olukordade sarnasust, vastata olulisele küsimusele, kas lisaks eurofondide olukorrale tuleb arvesse
võtta ka osakute omanike olukorda.
8 Nimetatud kohus selgitab, et kui arvesse võetaks ainult eurofondide olukorda, tuleb järeldada, et need on – olenemata sellest,
kas tegemist on Prantsusmaa residentide või mõne muu liikmesriigi residentidega – objektiivselt sarnases olukorras. Sel juhul
ei saa erinevat kohtlemist pidada õigustatuks ka ülekaaluka üldise huvi kaalutlusel.
9 Samas juhul, kui arvestada esiteks eurofondi ainueesmärki, milleks on tagada lihtsa vahendajana, millel ei pruugi olla juriidilise
isiku staatust, investeeringute tegemine investorite arvel, ja teiseks osakute omanike – olenemata sellest, kas nad on residendid
või mitteresidendid – suhtes kehtivat dividendide tegelikku maksustamist kas otseselt residentidest eurofondidele kohaldatava
maksustamiskorra alusel või kaudselt mitteresidentidest eurofondidele kohaldatava kinnipeetava maksu alusel, siis tuleb arvesse
võtta mitte ainult eurofondide olukorda, vaid ka nende osakute omanike olukorda ning kinnipeetava maksu kooskõla osas kapitali
vaba liikumise põhimõttega võib nõustuda igal juhul, kui kas olukordi ei saa pidada objektiivselt sarnaseks, arvestades kohaldatavat
maksustamiskorda tervikuna, või õigustab erinevat kohtlemist ülekaalukas üldine huvi, milleks on maksukontrolli tõhusus.
10 Neil asjaoludel otsustas Tribunal administratif de Montreuil menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse
„1. Kas lisaks eurofondide olukorrale tuleb arvesse võtta ka osaku omanike olukorda?
2. Millised on sellisel juhul tingimused, mil vaidlusalust kinnipeetavat maksu võib lugeda kapitali vaba liikumise põhimõttega
kooskõlas olevaks?”
11 Euroopa Kohtu presidendi 4. augusti 2011. aasta määrusega liideti kohtuasjad C‑338/11–C‑347/11 kirjaliku ja suulise menetluse
ning kohtuotsuse huvides. Eelotsuse küsimused
12 Kõigepealt tuleb täpsustada, et kuigi maksuseadustiku artikli 119’ lõiget 2 ja artiklit 187 kohaldatakse üldjuhul isikutele,
kes ei ole Prantsusmaal registreeritud maksukohustuslased või residendid, puudutavad esitatud küsimused ainult viidatud sätete
kohaldamist seoses eurofondide maksustamisega. 13 Nende küsimustega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas ELTL artikleid 63 ja 65 tuleb tõlgendada nii,
et nendega on vastuolus niisugused siseriiklikud õigusnormid, nagu on põhikohtuasja vaidlusalused õigusnormid, mis allutavad
eurofondidele jaotatud siseriiklikud dividendid erinevatele maksurežiimidele olenevalt sellest, kus on dividende saav üksus
resident. Eelkõige soovib see kohus teada, kas residendist äriühingu poolt mitteresidendist eurofondile jaotatud dividendide
maksustamise korral tuleb olukordade võrdlus – selleks et kindlaks teha, kas ei esine kapitali vaba liikumise takistusena
vaadeldavat erinevat kohtlemist – läbi viia ainult investeerimisvahendi tasemel, või tuleb arvesse võtta ka osakute omanike
14 Selle kohta tuleb kõigepealt meenutada, et kuigi väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kuuluvad otsesed maksud liikmesriikide
pädevusse, peavad liikmesriigid nende kehtestamisel siiski arvestama liidu õigusega (4. märtsi 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑334/02:
komisjon vs. Prantsusmaa, EKL 2004, lk I‑2229, punkt 21; 20. jaanuari 2011. aasta otsus kohtuasjas C‑155/09: komisjon vs. Kreeka, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 39, ja 16. juuni 2011. aasta otsus kohtuasjas C‑10/10: komisjon vs. Austria, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 23).
15 Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb ka, et ELTL artikli 63 lõikega 1 keelatud meetmete hulka kuuluvad sellised kapitali
liikumise piirangud, mis võivad pärssida mitteresidentide tahet liikmesriiki investeerida või pärssida selle liikmesriigi
residentide tahet investeerida teise liikmesriiki (25. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑370/05: Festersen, EKL 2007,
lk I‑1129, punkt 24; 18. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑101/05: A, EKL 2007, lk I‑11531, punkt 40, ja 10. veebruari
2011. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑436/08 ja C‑437/08: Haribo Lakritzen Hans Riegel ja Österreichische Salinen, kohtulahendite
kogumikus veel avaldamata, punkt 50).
16 Seoses küsimusega, kas sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on põhikohtuasja vaidlusalused normid, on vaadeldavad kapitali
vaba liikumise piiranguna, tuleb meenutada, et nende õigusnormide kohaselt maksustatakse mitteresidendist eurofondile – olenemata
sellest, kas tema asukoht on mõnes teises liikmesriigis või kolmandas riigis – residendist äriühingu poolt jaotatud dividende
määraga 25% kinnipeetava maksu kujul, samas kui neid dividende ei maksustata, kui need jaotatakse residendist eurofondile.
17 Niisugune eurofondidele jaotatavate dividendide erinev maksualane kohtlemine olenevalt nende fondide residentsusest võib pärssida
esiteks mitteresidendist eurofondide investeeringuid Prantsusmaal asuvatesse äriühingutesse ja teiseks Prantsusmaa residendist
investorite poolt osakute omandamist mitteresidendist eurofondides. 18 Seega kujutavad nimetatud õigusnormid endast liikmesriigi ja teatavate kolmandate riikide vahelist kapitali vaba liikumise
piirangut, mis on ELTL artikliga 63 põhimõtteliselt keelatud.
19 Siiski tuleb kontrollida, kas see kapitali vaba liikumise piirang võib olla õigustatud kapitali vaba liikumist käsitlevate
ELTL sätete alusel.
20 Oluline on meenutada, et ELTL artikli 65 lõike 1 punkti a kohaselt „ei mõjuta” [ELTL] artikli 63 sätted „liikmesriikide õigust
[…] kohaldada oma maksuseaduste vastavaid sätteid, mis eristavad maksumaksjaid nende elukoha või nende kapitali investeerimise
koha põhjal”.
21 Seda sätet, kui erandit kapitali vaba liikumise aluspõhimõttest, tuleb tõlgendada kitsalt. Järelikult ei saa seda tõlgendada
nii, et mis tahes maksuseadus, mis eristab maksukohustuslasi nende residentsuse põhjal või selle põhjal, millisesse liikmesriiki
nad oma kapitali investeerivad, on automaatselt aluslepinguga kooskõlas (vt 11. septembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑11/07:
Eckelkamp jt, EKL 2008, lk I‑6845, punkt 57, ja 22. aprilli 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑510/08: Mattner, EKL 2010, lk I‑3553,
punkt 32, ning eespool viidatud kohtuotsus Haribo Lakritzen Hans Riegel ja Österreichische Salinen, punkt 56). 22 Nimetatud sättes ette nähtud erandit ennast piirab ELTL artikli 65 lõige 3, mis sätestab, et selle artikli lõikes 1 märgitud
siseriiklikud sätted „ei tohi kujutada endast suvalise diskrimineerimise vahendit ega varjatud piirangut kapitali ja maksete
vabale liikumisele artikli 63 tähenduses”.
23 Kohtupraktikast tuleneb, et selliseid siseriiklikke maksuõigusnorme, nagu on käsitletud põhikohtuasjas, saab pidada kapitali
vaba liikumist käsitlevate aluslepingu sätetega kooskõlas olevaks, kui erinev kohtlemine puudutab olukordi, mis ei ole objektiivselt
sarnased või erinev kohtlemine on õigustatud ülekaaluka üldise huvi tõttu (vt 6. juuni 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑35/98:
Verkooijen, EKL 2000, lk I‑4071, punkt 43; 7. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑319/02: Manninen, EKL 2004, lk I‑7477,
punkt 29; ja 1. detsembri 2011. aasta otsus kohtuasjas C‑250/08: komisjon vs. Belgia, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 51).
24 Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib, kas selleks, et hinnata olukordade sarnasust, tuleb lisaks eurofondide olukorrale
arvesse võtta ka osakute omanike olukorda. 25 Prantsusmaa valitsus toonitab selles küsimuses asjaolu, et eurofondid ei ole investorid, kes tegutsevad oma nimel, vaid ühise
investeeringu tegemise vahendid, mis tegutsevad osakute omanike arvel. Kuna maksustamise seisukohast on eurofondide vahendaja
roll neutraalne, ei maksustata nende saadud dividende. Seega tuleb arvesse võtta ka osakute omanike olukorda, et kindlaks
teha, kas mitteresidendist eurofondidele jaotatud dividendide erinev kohtlemine võrreldes residendist eurofondidele jaotatud
dividendide kohtlemisega puudutab olukordi, mis ei ole objektiivselt sarnased.
26 Selle arutluskäiguga ei saa siiski nõustuda.
27 On tõsi, et igal liikmesriigil on kohustus kehtestada liidu õigusega kooskõlas olev jaotatava kasumi maksustamise süsteem.
Kuid kui siseriiklik maksustamiskord kehtestab jaotatava kasumi erineva maksustamise kriteeriumi, tuleb olukordade sarnasust
hinnata seda kriteeriumi arvesse võttes (vt selle kohta 14. detsembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑170/05: Denkavit Internationaal
ja Denkavit France, EKL 2006, lk I‑11949, punktid 34 ja 35, 18. juuni 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑303/07: Aberdeen Property
Fininvest Alpha, EKL 2009, lk I‑5145, punktid 51–54, 19. novembri 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑540/07: komisjon vs. Itaalia, EKL 2009, lk I‑10983, punkt 43, ning 20. oktoobri 2011. aasta otsus kohtuasjas C‑284/09: komisjon vs. Saksamaa, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 60). 28 Lisaks sellele, et hinnata, kas asjassepuutuvast maksustamiskorrast tulenev erinev kohtlemine põhineb objektiivselt erinevatel
olukordadel, tuleb arvesse võtta ainult selle maksustamiskorraga kehtestatud asjakohaseid eristamise kriteeriume. Seega kui
liikmesriik otsustab rakendada oma pädevust maksustada residendist äriühingute jaotatavaid dividende sõltuvalt ainult sellest,
kus on dividende saavad eurofondid residendid, ei ole osakute omanike maksualane staatus maksustamiskorra diskrimineeriva
või mittediskrimineeriva laadi hindamise seisukohast asjassepuutuv. 29 Mis puudutab põhikohtuasjas arutluse all olevat maksustamiskorda, siis tuleb asuda seisukohale, et see sätestab eurofondi
residentsusel põhineva eristuskriteeriumi, kehtestades ainult mitteresidendist eurofondidele jaotatud dividendele kinnipeetava
maksu. 30 Pealegi puudub Prantsusmaa valitsuse poolt välja toodud seos residendist eurofondidele jaotatud dividendide maksustamata jätmise
ja eurofondide osakute omanike tasandil nende dividendide maksustamise vahel. Nimelt ei sõltu residendist eurofondide maksuvabastus
sellest, kas jaotatud kasumit maksustatakse osakute omanike tasandil.
31 Selle kohta tuleb märkida, et saadud dividendid reinvesteerinud eurofondide puhul ei toimu ka dividendide uut jaotamist, mis
saaks tekitada hiljem osakute omanike maksustamise. Põhikohtuasja vaidlusalune siseriiklik maksustamiskord ei kehtesta seega
mingit seost reinvesteerivatele eurofondidele jaotatud siseriiklike dividendide – olenemata sellest, kas eurofondid on residendid
või mitteresidendid – ja nende fondide osakute omanike maksualase kohtlemise vahel.
32 Eurofondide osas, kes saadud dividendid välja jagavad, ei võta asjassepuutuv maksustamiskord arvesse ka nende fondide osakute
omanike maksualast staatust. 33 Tuleb märkida, et Prantsusmaa valitsuse argumentatsioon põhineb eeldusel, et residendist eurofondide osakute omanikud on ise
Prantsusmaa maksuresidendid ja mitteresidendist eurofondide osakute omanikud on maksuresidendid riigis, kus on asjassepuutuva
eurofondi asukoht. Prantsusmaa ja liikmesriigi või kolmanda riigi sõlmitud kahepoolsed topeltmaksustamise vältimise lepingud
tagavad aga Prantsusmaa valitsuse sõnul selle, et residendist ja mitteresidendist eurofondide osakute omanikke koheldaks maksustamisel
sarnaselt. 34 Kuid arvestades selle eelduse üldistuse taset, ei ole see täpne. Nimelt ei ole midagi tavapäratut selles, et Prantsusmaa mitteresidendist
eurofondi osaku omanik on maksuresident Prantsusmaal või et Prantsusmaa residendist eurofondi osaku omanik on resident mõnes
muus liikmesriigis või kolmandas riigis. 35 Põhikohtuasjas vaidluse all olevast maksustamiskorrast nähtub, et siseriiklikud dividendid, mis jaotatakse need edasi jaotavale
residendist eurofondile, on maksust vabastatud ka juhul, kui Prantsuse Vabariik ei kasuta oma maksustamispädevust niisuguse
eurofondi poolt edasi jaotatavate dividendide suhtes, eriti kui need jaotatakse osakute omanikele, kes on maksuresidendid
mõnes muus liikmesriigis või kolmandas riigis.
36 Lisaks on siseriiklikud dividendid, mis jaotatakse need edasi jaotavale mitteresidendist eurofondile, maksustatud määraga
25% sõltumata nende fondide osakute omanike maksualasest staatusest. 37 Mis puudutab niisuguste mitteresidendist eurofondide osakute omanikke, siis kuigi teatavad Prantsusmaa Vabariigi ja liikmesriigi
või kolmanda riigi sõlmitud topeltmaksustamise vältimise lepingud sätestavad, et Prantsusmaal kinnipeetud maksu võetakse arvesse
riigis, kus need osakute omanikud on residendid, ei saa sellest järeldada, et põhikohtuasjas vaidluse all olev maksustamiskord
võtab arvesse nimetatud osakute omanike maksualast staatust. Vastupidi, nende lepingute alusel võtab just riik, kus osakute
omanikud on residendid, arvesse dividendide maksualast kohtlemist Prantsusmaal eurofondide tasemel. 38 Isegi kui eksisteerib haldustava, nagu väidab Prantsusmaa valitsus, et mitteresidendist eurofondi osakute residendist omanikele
võimaldatakse teatud juhtudel mitteresidendist eurofondi tasemel kinnipeetud maksu ulatuses maksu ümberarvestust, näeb põhikohtuasjas
vaidluse all olev maksustamiskord siiski siseriiklike dividendide jaotamisel mitteresidendist eurofondidele ette maksu määraga 25%
ainult viimaste residentsuse tõttu ja järelikult sõltumatult nende eurofondide osakute omanike maksualasest staatusest. 39 Arvestades nimetatud maksustamiskorraga kehtestatud eristamiskriteeriumi, mis põhineb ainult eurofondi residentsusel, tuleb
selle maksustamiskorra diskrimineeriva või mittediskrimineeriva laadi kindlakstegemiseks hinnata olukordade sarnasust ainult
investeerimisvahendi tasemel. 40 Seda järeldust ei sea kahtluse alla asjaolu, et 20. mai 2008. aasta otsuses kohtuasjas C‑194/06: Orange European Smallcap
Fund (EKL 2008, lk I‑3747), mis puudutas eurofondide Madalmaade maksustamissüsteemi, võttis Euroopa Kohus niisuguse maksustamiskorra,
nagu oli arutluse all selles kohtuasjas, kapitali vaba liikumisega kooskõla hindamiseks arvesse osakute füüsilisest isikust
omanikele kohaldatavat maksustamiskorda. Nimelt sõltus nimetatud maksustamiskorra kohaselt – erinevalt olukorrast põhikohtuasjas
– maksuvabastus eurofondi tasemel tingimusest, et kogu fondi kasum jaotatakse osakute omanikele, ja seda selleks, et lähendada
fondide vahendusel saadava investeeringutulu maksukoormust eraisikute otseinvesteeringute maksukoormusele (eespool viidatud
kohtuotsus Orange European Smallcap Fund, punktid 8, 33 ja 60). Viimati nimetatud asjas käsitles siseriiklik seadusandja osanike
omanike maksualast staatust kohaldatava maksustamiskorra eristuskriteeriumina.
41 Kuid põhikohtuasjas ei ole asjassepuutuva maksustamiskorraga kehtestatud maksualase kohtlemise eristuskriteerium mitte osakute
omanike maksualane staatus, vaid ainult eurofondi staatus, st kas see on resident või mitte. 42 Edasi, nagu toonitab ka eelotsusetaotluse esitanud kohus seoses siseriikliku maksustamiskorraga, nagu on arutluse all põhikohtuasjas,
millega soovitakse vältida residendist äriühingute jaotatud dividendide järjestikust maksustamist, on dividende saava residendist
eurofondi olukord sarnane mitteresidendist dividende saava eurofondiga (vt eespool viidatud kohtuotsused Aberdeen Property
Fininvest Alpha, punktid 43 ja 44, ning komisjon vs. Saksamaa, punkt 58).
43 Tagasi tuleb lükata Prantsusmaa valitsuse argument, mis tuleneb 22. detsembri 2008. aasta otsusest kohtuasjas C‑282/07: Truck
Center (EKL 2008, lk I‑10767, punkt 47), mille kohaselt residendist ja mitteresidendist eurofondide erinev kohtlemine väljendab
vaid erinevust nende fondide olukorras maksu sissenõudmise seisukohast. Selle kohta tuleb meenutada, et asjas, milles tehti
eespool viidatud kohtuotsus Truck Center, sätestas asjassepuutuv siseriiklik maksustamiskord, et teatud siseriiklikult tulult
on kohustatud maksu maksma nii tulu saanud residendist äriühing kui ka tulu saanud mitteresidendist äriühing. Asjassepuutuvad
õigusnormid sätestasid ainult erineva maksu sissenõudmise korra olenevalt tulu saanud äriühingu asukohast, mis oli õigustatud
residendist ja mitteresidendist äriühingute olukordade objektiivse erinevuse tõttu. Kuid põhikohtuasjades ei piirdu asjassepuutuv
maksustamiskord erinevate maksu sissenõudmise kordade kehtestamisega sõltuvalt siseriiklikke dividende saavate isikute residentsusest.
Vastupidi, selles sätestatakse nendele dividendidele maks, mida kohaldatakse ainult mitteresidendist eurofondidele.
44 Seega ei saa residendist eurofondide, kellele kohaldatakse nendele jaotatud siseriiklike dividendide osas maksuvabastust,
ja mitteresidendist eurofondide, kellele jaotatud dividendele kohaldatakse kinnipeetavat maksu, erinevat kohtlemist õigustada
nende erineva olukorraga. 45 Veel tuleb kontrollida, kas sellistest siseriiklikest õigusnormidest, nagu on käsitletud põhikohtuasjas, tulenev piirang on
õigustatud ülekaaluka üldise huvi tõttu (vt 11. oktoobri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑451/05: ELISA, EKL 2007, lk I‑8251,
punkt 79, eespool viidatud kohtuotsus Haribo Lakritzen Hans Riegel ja Österreichische Salinen, punkt 63, ja eespool viidatud
kohtuotsus komisjon vs. Belgia, punkt 68).
46 Prantsusmaa valitsus esitas Euroopa Kohtus erinevaid õigustavaid põhjuseid: vajadus säilitada liikmesriikidevaheline maksustamispädevuse
tasakaalustatud jaotus, vajadus tagada maksukontrolli tõhusus ja vajadus säilitada põhikohtuasjades vaidluse all oleva maksusüsteemi
ühtsus. Mis puudutab aga kolmandate riikidega seotud kapitali vaba liikumise piiranguid õigustavaid põhjuseid, siis tugineb
Prantsusmaa valitsus esiteks argumendile, et selles erilises kontekstis on asjassepuutuv kord vajalik tõhusa maksukontrolli
tagamiseks, ja teiseks ELTL artikli 64 lõikele 1.
47 Tuleb meenutada, et vajadus säilitada liikmesriikidevaheline maksustamispädevuse tasakaalustatud jaotus võib olla põhjendusena
vastuvõetav, kui asjassepuutuva korra eesmärk on vältida käitumist, mis ohustab liikmesriigi õigust teostada maksustamispädevust
tema territooriumil teostatava tegevuse suhtes (vt 18. juuli 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑231/05: Oy AA, EKL 2007, lk I‑6373,
punkt 54, 8. novembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑379/05: Amurta, EKL 2007, lk I‑9669, punkt 58, eespool viidatud kohtuotsus
Aberdeen Property Fininvest Alpha, punkt 66, ja eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa, punkt 77). 48 Kuid kui liikmesriik on otsustanud residendist eurofonde siseriiklike dividendide osas mitte maksustada, ei saa ta tugineda
liikmesriikidevahelise maksustamispädevuse tasakaalustatud jaotuse tagamise vajadusele selleks, et põhjendada sellist tulu
saavate mitteresidendist eurofondide maksustamist (vt eespool viidatud kohtuotsused Amurta, punkt 59, Aberdeen Property Fininvest
Alpha, punkt 67, ja komisjon vs. Saksamaa, punkt 78).
49 Põhikohtuasjas vaidluse all olevat maksustamiskorda ei saa ka õigustada vajadusega tagada maksukontrolli tõhusus. Nimelt,
nagu märgib ka eelotsusetaotluse esitanud kohus, ei saa maksukontrolli tõhususe kaalutlusel õigustada maksu, mida kohaldatakse
ainult ja spetsiifiliselt mitteresidentidele.
50 Prantsuse maksusüsteemi ühtsuse säilitamise argumendi suhtes tuleb meenutada, et Euroopa Kohus on juba otsustanud, et vajadus
tagada see ühtsus võib õigustada põhivabadusi piiravat regulatsiooni (vt 28. jaanuari 1992. aasta otsus kohtuasjas C‑204/90:
Bachmann, EKL 1992, lk I‑249, punkt 21, 23. oktoobri 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑157/07: Krankenheim Ruhesitz am Wannsee-Seniorenheimstatt,
EKL 2008, lk I‑8061, punkt 43, ja eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Belgia, punkt 70). 51 Kuid selleks, et niisugusel õigustusel põhinev argument oleks põhjendatud, peab väljakujunenud kohtupraktika kohaselt olema
tõendatud otsene seos asjakohase maksusoodustuse ja soodustust tasakaalustava konkreetse maksu vahel (eespool viidatud kohtuotsus
komisjon vs. Belgia, punkt 71), kusjuures nimetatud otsest seost tuleb hinnata lähtuvalt asjassepuutuvate õigusnormide eesmärgist (vt
27. novembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑418/07: Papillon, EKL 2008, lk I‑8947, punkt 44, ja eespool viidatud kohtuotsus
Aberdeen Property Fininvest Alpha, punkt 72). 52 Nagu nähtub aga ka käesoleva kohtuotsuse punktist 30, ei sõltu vabastus dividendidelt kinnipeetavast maksust tingimusest,
et asjassepuutuvale eurofondile jaotatud dividendid jaotataks tema poolt edasi ning et nende maksustamine nimetatud eurofondi
osakute omanike tasandil võimaldaks tasakaalustada maksuvabastust kinnipeetavast maksust.
53 Seetõttu ei esine eespool punktis 51 viidatud kohtupraktika tähenduses otsest seost residendist eurofondile jaotatud siseriiklikele
dividendidele kohaldatava kinnipeetava maksu vabastuse ja nende dividendide kui nimetatud eurofondide osakute omanike tulu
maksustamise vahel.
54 Lõpuks, mis puudutab aga täpsemalt kolmandate riikidega seotud kapitali vaba liikumise piiranguid õigustavaid põhjuseid, siis
tuleb märkida esiteks, et Prantsusmaa valitsus piirdub kinnitusega, et niisuguse liikumise seisukohast on vastastikust haldusabi
ettenägeva maksulepingu puudumisel vaidlusalused piirangud õigustatud vajadusega tagada maksukontrolli tõhusus. On tõsi, et
kohtupraktika kohaselt on nimetatud kapitali liikumise õiguslik raamistik erinev sellest, mis kehtib liikmesriikidevahelises
suhtlemises (eespool viidatud kohtuotsus A, punkt 60). Kuid selles küsimuses piisab märkusest, et Prantsusmaa valitsus ei
ole esitanud tõendeid, millest nähtuks, mis põhjustel õigustab maksukontrolli tõhusus maksu, mida kohaldatakse ainult ja spetsiifiliselt
mitteresidendist eurofondidele. Teiseks, kuna eelotsusetaotlused ei puuduta ELTL artikli 64 lõike 1 tõlgendamist, ei tule
uurida, kas sellistest siseriiklikest õigusnormidest, nagu on põhikohtuasja õigusnormid, tulenevad kapitali vaba liikumise
piirangud kolmandatesse riikidesse või kolmandatest riikidest võivad olla õigustatud selle sätte alusel.
55 Arvestades kõiki eespool esitatud kaalutlusi tuleb esitatud küsimustele vastata, et ELTL artikleid 63 ja 65 tuleb tõlgendada
nii, et nendega on vastuolus niisugused liikmesriigi õigusnormid, milles nähakse kinnipeetava maksu kujul ette maks siseriiklikele
dividendidele, kui neid jaotatakse teise liikmesriigi residendist eurofondile, samas kui niisugused dividendid on maksust
vabastatud nende jaotamise korral esimese liikmesriigi residendist eurofondile.
Käesoleva kohtuotsuse ajaline kehtivus
56 Oma suulistes märkustes palus Prantsusmaa valitsus Euroopa Kohtul piirata käesoleva kohtuotsuse ajalist kehtivust juhul, kui
kohus leiab, et põhikohtuasjas kõne all olevad siseriiklikud õigusnormid on vastuolus ELTL artiklitega 63 ja 65. 57 Oma nõude toetuseks juhtis nimetatud valitsus Euroopa Kohtu tähelepanu esiteks rasketele majanduslikele tagajärgedele, mis
kaasnevad sellist järeldust sisaldava kohtuotsusega. Teiseks väitis ta, et arvestades Euroopa Komisjoni ja teiste liikmesriikide
käitumist, võis Prantsuse Vabariik olla seisukohal, et asjassepuutuvad õigusnormid olid liidu õigusega kooskõlas. 58 Selles osas tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et tõlgendus, mille Euroopa Kohus talle ELTL artikliga 267
antud pädevust kasutades liidu õigusnormile annab, selgitab ja täpsustab selle sätte tähendust ja ulatust, nagu seda peab
või peaks mõistma ja kohaldama alates selle jõustumise hetkest. Sellest järeldub, et nii tõlgendatud õigusnormi võib ja peab
kohus kohaldama isegi õigussuhetele, mis on tekkinud ja loodud enne tõlgendamistaotluse kohta tehtud otsust, kui muu hulgas
on täidetud tingimused, mis lubavad arutada vaidlust selle sätte kohaldamise üle pädevates kohtutes (vt eelkõige 3. oktoobri
2002. aasta otsus kohtuasjas C‑347/00: Barreira Pérez, EKL 2002, lk I‑8191, punkt 44, ja 17. veebruari 2005. aasta otsus liidetud
kohtuasjades C‑453/02 ja C‑462/02: Linneweber ja Akritidis, EKL 2005, lk I‑1131, punkt 41, ning 6. märtsi 2007. aasta otsus
kohtuasjas C‑292/04: Meilicke jt, EKL 2007, lk I‑1835, punkt 34). 59 Seetõttu võib Euroopa Kohus vaid äärmistel erandjuhtudel, kohaldades liidu õiguskorrale omast õiguskindluse üldpõhimõtet,
piirata kõikide huvitatud isikute võimalust tugineda mõnele tema tõlgendatud õigusnormile, et vaidlustada heauskselt loodud
õigussuhteid. Sellise piiramise otsustamiseks peab olema täidetud kaks peamist tingimust, s.o huvitatud isikute heausksus
ja oluliste häirete oht (vt eelkõige 10. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑402/03: Skov ja Bilka, EKL 2006, lk I‑199,
punkt 51, ja 3. juuni 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑2/09: Kalinchev, EKL 2010, lk I‑4939, punkt 50).
60 Konkreetsemalt on Euroopa Kohus kasutanud seda lahendust vaid väga täpsetel asjaoludel, kui esines raskete majanduslike tagasilöökide
tekkimise oht, mis tulenes eelkõige arvatavalt õiguspäraselt kehtivate õigusnormide baasil heas usus loodud õigussuhete suurest
arvust, ja kui ilmnes, et objektiivne ja märkimisväärne ebakindlus liidu õigusnormide reguleerimisala suhtes, mis võis olla
tingitud ka teiste liikmesriikide või komisjoni käitumisest, viis selleni, et eraõiguslikud isikud ja siseriiklikud ametiasutused
tegutsesid liidu õigusnormide vastaselt (vt eelkõige 27. aprilli 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑423/04: Richards, EKL 2006,
lk I‑3585, punkt 42, ja eespool viidatud kohtuotsus Kalinchev, punkt 51).
61 Mis puudutab Prantsusmaa valitsuse argumenti objektiivse ja märkimisväärse ebakindluse kohta liidu õigusnormide reguleerimisala
suhtes, siis ei ole see valitsus täpsustanud, millise komisjoni ja teiste liikmesriikide käitumise tõttu see ebakindlus võis
tekkida. Igal juhul ei saa objektiivse ja märkimisväärse ebakindlusega liidu õigusnormide reguleerimisala suhtes olla tegemist
põhikohtuasjades. Nimelt tuleneb eespool käesoleva kohtuotsuse punktis 27 viidatud Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikast,
et selleks, et hinnata selliste õigusnormide, nagu on arutluse all põhikohtuasjas, vastavust ELTL artiklitele 63 ja 65, tuleb
olukordade sarnasust hinnata tasemel, mille valib liikmesriik ise, milleks on käesolevas asjas eurofondide tase. Lisaks, nagu
märgib ka eelotsusetaotluse esitanud kohus, ei tekita selliste õigusnormide, nagu on arutluse all põhikohtuasjas, vastavuse
hindamine ELTL artiklitele 63 ja 65 mingit erilist probleemi, kui olukordade sarnasust võrrelda eurofondide tasemel. 62 Prantsusmaa valitsuse viite osas Euroopa Kohtu käesoleva kohtuotsuse olulistele eelarvelistele tagajärgedele tuleb meenutada,
et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei õigusta eelotsusena tehtud kohtuotsusest liikmesriigile tulenevad rahalised tagajärjed
iseenesest kohtuotsuse kehtivuse ajalist piiramist (20. septembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑184/99: Grzelczyk, EKL 2001,
lk I‑6193, punkt 52, 15. märtsi 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑209/03: Bidar, EKL 2005, lk I‑2119, punkt 68, ja eespool viidatud
kohtuotsus Kalinchev, punkt 52). Kuid käesolevas asjas ei ole Prantsusmaa valitsus, kes palus kohtuistungil lihtsalt käesoleva
kohtuotsuse kehtivuse ajalist piiramist, sellel istungil esitanud andmeid, mis lubaksid Euroopa Kohtul hinnata, kas Prantsusmaa
Vabariigil võivad tõesti tekkida olulised majanduslikud tagajärjed. 63 Nendest kaalutlustest tuleneb, et puudub alus piirata käesoleva kohtuotsuse ajalist kehtivust.
64 Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab
kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud,
ei hüvitata.
ELTL artikleid 63 ja 65 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugused liikmesriigi õigusnormid, milles nähakse
kinnipeetava maksu kujul ette maks siseriiklikele dividendidele, kui neid jaotatakse teise liikmesriigi residendist vabalt
võõrandatavatesse väärtpaberitesse ühiseks investeeringuks loodud ettevõtjale, samas kui niisugused dividendid on maksust
vabastatud nende jaotamise korral esimese liikmesriigi residendist vabalt võõrandatavatesse väärtpaberitesse ühiseks investeeringuks
loodud ettevõtjale.

matches: kohus kohus kohus kohus kohus Kohus kohus Kohus kohus Kohus kohus Kohus Kohus


text:
Kohtualluvus - Itaalia
Teatavate tsiviilvaidlustega seoses tuleb pöörduda erikohtute poole. Põllumajandusküsimustega seotud vaidlusi menetlevad üldkohtute spetsialiseerunud üksused ning äri- ja korporatiivküsimustega seotud vaidlusi menetleb ärikohus (tribunale delle imprese). Muud erikohtud on alaealiste kohus ja avaliku veemajandusega seotud juhtumeid menetlev kohus. Kõigil muudel juhtudel menetlevad tsiviilasju üldkohtud, mis võivad siiski kasutada erimenetlusi, näiteks töövaidluste ja üüriküsimuste korral.
Pädev kohus määratakse kindlaks territoriaalse pädevuse alusel – n-ö füüsiliste isikute jaoks mõeldud üldkohus (foro generale delle persone fisiche) on kostja elukohajärgne kohus – või nõude summa alusel – sel juhul menetleb hagi kas rahukohus (giudice di pace) või madalama astme kohus (tribunale). Teatavaid asju menetleb konkreetne kohus nõude summast olenemata: näiteks menetleb avaldusi, milles taotletakse abielu kehtetuks tunnistamist, kohtunike kolleegiumist koosnev madalama astme kohus.
Kohtute vahel puudub hierarhiline suhe: on olemas vaid erineva pädevusega kohtud. Hagi summast lähtuvalt menetleb juhtumit esimeses astmes kas rahukohus või madalama astme kohus. Madalama astme kohus koosneb olenevalt menetletavast asjast kas ühest kohtunikust või kohtunike kolleegiumist. Esimeses astmes tehtud kohtuotsuste peale esitatud apellatsioone menetleb tavaliselt apellatsioonikohus (corti d’appello). Kuid mõnel juhul peab menetluse algatama apellatsioonikohtus (juhtumid, mille puhul apellatsioonikohtul on n‑ö funktsionaalne pädevus (competenza funzionale), näiteks kui esitatakse avaldus vahekohtu otsuse tühistamiseks). Üldjuhul menetleb asja kostja elukohajärgne esimese astme kohus.
Selleks et tuvastada, millisel esimese astme kohtul on territoriaalne pädevus, peate te kindlaks tegema, milline linn on märgitud kostja elukohaks – sel juhul on pädev kohus n‑ö füüsiliste isikute jaoks mõeldud üldkohus –, või siis tegema kindlaks mõnes muus kohas asuva kohtu, juhul kui kohtutel võib olla alternatiivne pädevus seoses juhtumitega, mis kuuluvad konkreetsesse klassi; näiteks lepinguliste kohustustega seotud vaidluste puhul on selleks kohustuse tekkimise koha järgne kohus.
Mõne vaidluse menetlemiseks on olemas ainupädevusega erikohtud. Tarbijatega seotud juhtumite korral on pädev tarbija elukohajärgne või alalise asukoha järgne kohus ning omandiõigusi ja väljatõstmist või sundtäitmist käsitlevate juhtumite korral selle piirkonna kohus, kus kinnisvara asub.
Füüsiliste isikute korral on pädev kohus tavaliselt kostja elukoha (residenza), alalise asukoha (domicilio) või – kui need mõlemad ei ole teada – ajutise elukoha (dimora) järgne kohus. Kui kostjal puudub Itaalias elukoht, alaline asukoht või ajutine elukoht või kui ajutine elukoht ei ole teada, on pädev kohus hageja elukohajärgne kohus.
Juriidiliste isikute korral on pädev kohus selle piirkonna kohus, kus asub nende isikute peakontor või kus ettevõtja on asutatud ja tema esindaja on volitatud ettevõtja nimel tegutsema (hageja valik). Juriidilise isiku staatuseta partnerluste, ühenduste ja komiteede peakontor asub seal, kus toimub nende igapäevane tegevus.
Erandina ei kohaldata eespool kirjeldatud üldreeglit nende kohtute korral, kellel on ainupädevus. Nii on see näiteks tarbijaküsimuste puhul, kus pädev kohus on tarbija elukohajärgne kohus.
Mõnikord on võimalik valida, kas pöörduda üldkohtusse või mõnda teise kohtusse. Näiteks võib hageja valida füüsiliste või juriidiliste isikute jaoks mõeldud üldkohtu asemel teise kohtu, kes on samuti määratud menetlema juhtumeid, mis hõlmavad õigusi seoses konkreetsete isikutega (diritti di obbligazione). Sel juhul võib hageja pöörduda kas üldkohtu poole või selle piirkonna kohtu poole, kus kohustus tekkis (kohustuse tekkimisega seotud sündmus võib olla lepinguline või lepinguväline), või selle piirkonna kohtu poole, kus kohustus tuleb täita (tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikkel 20).
Selline olukord tekib siis, kui kohtul on ainupädevus. Üks näide on kinnisvara asukohajärgne kohus väljatõstmisi või omandiõigusi hõlmavate vaidluste korral. Teine näide on tarbijavaidlused, kus pädev kohus on alati tarbija elukohajärgne kohus.
Pooled võivad koos valida mõne teise kohtu, välja arvatud juhul, kui on kindlaks määratud kohustuslik kohtualluvus, näiteks territoriaalne pädevus kinnisvaraga seotud juhtumite korral (tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikkel 20).
Vaidluse laadist lähtuvalt on pädevus kas üldkohtutel, kes menetlevad isiklike õiguste ja muude õigustega seotud juhtumeid, või erikohtutel (näiteks halduskohus, riigikontroll või maksukohus), kes menetlevad juhtumeid, mis on seotud õigustatud huvidega ametiasutustega suheldes, või muid spetsiifilisi küsimusi.
Üldkohtute süsteemis määrab vaidluse teema kindlaks selle, kas asja hakkab menetlema spetsialiseerunud üksus või kohtunik. Näiteks äriühingutega seotud vaidlusi menetleb ärikohus.
Tsiviilkohtumenetluse seadustik: artiklid 1–30bis (125 Kb)
Viimati uuendatud: 02/05/2017

matches: kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus


text:
Abielu lahutamine ja ühisvara jagamine - Perekonnaõigus - vastused.ee
Abielu lahutamine ja ühisvara jagamine
Küsimus: Abielu lahutamine ja ühisvara jagamine03.05.2011
Soovin abikaasast lahutada ja jagada vara, mis ühiselt soetatud abielu ajal ja seega ühisvara.
Abielus olen alates 90-ndate algusest. Alaealisi lapsi ei ole.
Kuna omavahel ei ole võimalik meil vara jagamise ja abielu lahutamise osas kokku leppida, kavatsen pöörduda hagiavaldusega kohtusse. Elame teineteisest eraldi üle 2 aasta.
Mees manipuleerib minuga ja väidab, et kohus ei jaga vara, kui ei ole omavahel kokkuleppele saadud. Kuna mees ei ole nõus lahutuse ega vara jagamisega, vaid hoopiski soovib vara müüa, siis püüabki ta mulle selgeks teha, et kohtusse pole mõtet pöörduda, sest kohus nagunii vara ei jaga. Mina ei soovi müüa, vaid soovin elada enda kodus ning jagada vara võrdselt ning abielu lahutada.
Minu küsimus: kui enne kohtusse minemist ja kohtus omavahel vara jagamises pooled kompromissile ei jõua, kas kohtunik jagab vara võrdselt, võttes arvesse hagi esitaja ettepanekuid? Kui kaua võib see aega võtta, enne kui kohus vara jagamise osas otsuse teeb?
Ette tänades, Lugupidamisega
Reeglina sellistes vaidlustes jõuavad pooled kohtusse ikkagi peale pikka kohtueelset läbirääkimiste protsessi, mis kahjuks ei ole vilja kandnud. Teie puhul on sellised läbirääkimised kestnud juba 2 aastat. Kui kaua kohus teie esitatud hagi menetleb ja kuidas kohus vara jagab, on raske ette ennustada. Kõik oleneb vaidluse keerukuse astmest. Perekonnaseadus § 37 lg 3 kohaselt jagatakse ühisvara abikaasade vahel kaasomandi lõpetamise sätete kohaselt võrdsetes osades.

matches:
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
§ 37


Häädemeeste Vallavalitsuse hankekord – Riigi Teataja
Häädemeeste Vallavalitsuse hankekord - sisukord
§ 5 Hangete korraldamise piirmäärad
§ 6 Hankekomisjoni moodustamine ja koosseis
§ 11 Hanke eest vastutav isik ja hankelepingu täitmise eest vastutav isik
§ 18 Asjade ja teenuste ostmine maksumusega alla 5000 euro ja ehitustööde tellimine maksumusega alla 10 000 euro
§ 19 Lihtsustatud korras tellitavad teenused
§ 20 Ideekonkursi korraldamine
§ 21 Hankelepingu sõlmimine
§ 22 Avaldatav teave
RT IV, 19.10.2016, 7
Vastu võetud 11.10.2016 nr 6
(1) Käesolev määrus reguleerib Häädemeeste Vallavalitsuse (edaspidi vallavalitsus) poolt korraldatavate hangete planeerimist ja hankemenetlusega seotud toimingute teostamist riigihangete, lihthangete, lihtsustatud korras tellitavate teenuste ja alla lihthanke piirmäära jäävate hangete ning ideekonkursside korraldamisel.
(2) Vallavalitsuse hallatavate asutuste tegevusega seotud hanked viib läbi vallavalitsus, kui hankelepingu eeldatav maksumus ületab riigihangete, sh lihthangete piirmäära.
Käesolevas korras on kasutatud järgmisi põhimõisteid:
1) hange – ettevalmistav menetlus lepingu sõlmimiseks asjade ostmiseks ning teenuste ja ehitustööde tellimiseks;
2) riigihange – hange, mille käibemaksuta maksumus on võrdne või ületab riigihangete seaduses nimetatud piirmäärasid, sh lihthange;
3) hankemenetlus – toimingud hankelepingu sõlmimise ettevalmistamiseks;
4) hankeleping – kirjalik või suuline kokkulepe asjade ostmiseks või teenuste ja ehitustööde tellimiseks;
5) hanke eest vastutav isik – isik, kes oma tööülesannete raames vastutab hangete läbiviimise eest valdkonnas või on määratud vallavalitsuse või hallatava asutuse juhi poolt;
6) hankelepingu täitmise eest vastutav isik – isik, kes oma tööülesannete raames või erikorraldusega vastutab konkreetse hankelepingu korrektse täitmise eest.
(1) Asjade ostmiseks ja teenuste tellimiseks hankelepingu maksumusega alates 10 000 eurot ning ehitustööde tellimiseks hankelepingu maksumusega alates 30 000 eurot koostatakse igaks aastaks hankeplaan koos üldise ajakavaga.
(2) Vallavalitsuse hallatavate asutuste juhid esitavad ettepanekuid kavandatavate hangete hankeplaani lisamiseks vallaeelarve koostamise käigus.
(3) Hankeplaani kinnitab vallavalitsus ühe kuu jooksul pärast vallaeelarve vastuvõtmist vallavolikogu poolt.
(4) Hankeplaanis näidatakse kavandatavad:
2) hankelepingu eeldatav maksumus käibemaksuta ja hankemenetluse liik;
3) hanke eest ning hankelepingu täitmise eest vastutav isik või isikud;
4) hanke korraldamise eeldatav aeg;
5) hankelepingu sõlmimise eeldatav tähtpäev ja täitmise tähtaeg.
(6) Hankeplaani võib muuta vallaeelarve muutmisel või hankija poolt esitatud rahastamistaotluse või projekti rahastamistaotluse (mitte)rahuldamisel. Põhjendatud vajadusel võib hankeplaani täpsustada.
(1) Hankeid korraldab vallavalitsus või hallatava asutuse juht üldjuhul hankeplaani alusel. Hallatava asutuse tegevuseks vajalikke hankeid korraldab vallavalitsus, kui eeldatava hankelepingu maksumus ületab riigihangete, s.h lihthangete piirmäära.
(2) Hanke nõuetekohase korraldamise eest vastutab hanke eest vastutav isik.
(3) Hangete korraldamisel järgitakse riigihangete seaduses sätestatut ning tagatakse rahaliste vahendite säästlik ja otstarbekas kasutamine, riigihanke läbipaistvus ja kontrollitavus. Hangete korraldamisel koheldakse kõiki isikuid võrdselt ning tagatakse olemasoleva konkurentsi efektiivne ärakasutamine.
§ 5. Hangete korraldamise piirmäärad
(1) Hangete korral, mille hankelepingu eeldatav maksumus ilma käibemaksuta on võrdne või ületab riigihanke piirmäära (asjade ja teenuste hankelepingu ning ideekonkursi korral alates 40 000 eurot, ehitustööde hankelepingu korral alates 250 000 eurot), rakendatakse hankemenetluse läbiviimisel käesoleva määruse 3. peatükis sätestatud korda.
(2) Hangete korral, mille hankelepingu eeldatav maksumus ilma käibemaksuta on alla riigihanke piirmäära (asjade ostmise, teenuste tellimise korral alates 10 000 eurot kuni 40 000 eurot ning ehitustööde tellimise korral alates 30 000 eurot kuni 250 000 eurot), viiakse hankemenetlus läbi lihthankena, järgides riigihanke korraldamise üldpõhimõtteid, riigihangete seaduse § 182 ja käesoleva määruse 4. peatükis sätestatud korda.
§ 6. Hankekomisjoni moodustamine ja koosseis
(1) Vallavalitsus moodustab vallavalitsuse poolt korraldatavate liht- ja riigihangete hankemenetlusega seotud toimingute korraldamiseks hankekomisjoni (edaspidi komisjon).
(2) Vallavalitsus kinnitab komisjoni koosseisu, määrates sealjuures komisjoni esimehe, aseesimehe ja liikmed. Komisjoni liikmed määrab vallavalitsus iga konkreetse riigihanke korraldamisel. Hanke eest vastutav isik võib olla hankekomisjoni liige.
(3) Komisjoni liiget asendab vajadusel tema tööalaselt asendajaks määratud isik.
(4) Konkreetse riigihankega seoses ei või komisjoni tööst osa võtta isik, kellel on huvide konflikt või kelle puhul tekib kahtlus tema erapooletuses. Komisjoni liige peab viivitamatult teatama sellise asjaolu ilmnemisest, ennast selle päevakorrapunkti arutamisest taandama, selleks ajaks koosolekuruumist väljuma ja hoiduma konkreetse riigihankega seoses edasisest tegevusest komisjoni liikmena.
(5) Komisjoni liikme ülesannete täitmise eest tasu ei maksta.
(1) Komisjoni töö vorm on koosolek. Koosoleku protokolli koostamiseks võib kaasata vallasekretäri või teise vallavalitsuse ametniku.
(6) Riigihangete läbiviimisel riigihangete e-keskkonnas võidakse registreerida komisjoni liikmed hanke juurde meeskonnaliikmetena vastutava isiku, volitatud isiku või hindaja rollis vastavalt isiku ülesannetele komisjonis.
(3) Poolt- ja vastuhäälte võrdsuse korral otsustab hääletamise tulemuse koosoleku juhataja seisukoht.
(4) Riigihangete e-menetluse korral võib otsustusprotsess toimuda ilma komisjoni koosolekut kokku kutsumata vastavalt riigihangete e-keskkonna kasutusjuhistele.
(5) Komisjoni otsus on ettepanek otsuse tegemiseks vallavalitsusele.
(1) Komisjoni koosoleku protokolli koostab komisjoni liige või teine protokollijaks määratud isik. Protokollile kirjutab alla koosoleku juhataja.
(2) Otsustamise korral koosolekut kokku kutsumata koostab komisjoni liige või teine protokollijaks määratud isik elektrooniliselt antud seisukohtade alusel koosoleku protokolli asendava hääletusprotokolli.
(4) Riigihangete e-menetluse korral toimub protokollide vormistamine ja allkirjastamine vastavalt e-keskkonna kasutusjuhistele.
5) riigihankekomisjoni liikmed, sh esimees;
6) väljakuulutamiseta läbirääkimistega hankemenetluse korral isikud, kellele esitatakse hankedokumendid.
(2) Kui kavandatava hankelepingu sõlmimisega kaasneb väljaminek tulevastel eelarveaastatel, on hanke korraldamine lubatud, kui sellega on arvestatud eelarvestrateegias. Kui väljaminekutega ei ole eelarvestrateegias arvestatud, võib hanke korraldada ainult vallavolikogu loal.
§ 11. Hanke eest vastutav isik ja hankelepingu täitmise eest vastutav isik
(1) Hanke eest vastutav isik
1) koostöös valdkonna spetsialistidega ning vajadusel hallatava asutuse juhiga valmistab ette hankedokumentide hankelepingu eseme tehnilise kirjelduse, kvalifitseerimise tingimused, hindamise kriteeriumid;
2) koostöös vallasekretäriga valmistab ette hankelepingu projekti;
3) teeb eelpäringud või uuringud konkreetse hanke eeldatava maksumuse määramiseks ja tehnilise kirjelduse koostamiseks;
4) annab hankemenetlusest osavõtjatele ja huvitatud isikutele hanketeate ja hankedokumentide sisu kohta selgitusi ja täiendavat teavet;
5) informeerib hankekomisjoni esimeest komisjoni kokkukutsumise vajalikkusest;
6) informeerib komisjoni esimehe nõudel teda hankemenetluse käigust;
7) täidab muid käesolevast määrusest tulenevaid hanke eest vastutava isiku ülesandeid.
(3) Hanke eest vastutav isik on e-riigihangete keskkonnas määratud vastutava isiku rollis konkreetse hanke juures.
(1) Hanke eest vastutav isik koostab hankedokumendid lähtudes valdkonna spetsialisti või hallatava asutuse juhi poolt tehtud ettepanekutest ja tagab, et need vastaksid riigihangete seaduses nõutud tingimustele ning sisaldaksid kogu pakkujale vajalikku teavet riigihanke hankemenetluses osalemiseks.
(2) Hankedokumendid peab enne riigihangete registrile riigihanke hanketeate esitamist või hankedokumentide väljastamist väljakuulutamiseta läbirääkimistega hankemenetluse korral kinnitama vallavalitsus.
(3) Hankedokumentides muudatuste tegemise kinnitab vallavalitsus. Riigihanke eest vastutav isik tagab muudatuste esitamise riigihangete registrile või hanke osalistele.
(1) Pakkumused ja hankemenetluses osalemise taotlused avatakse komisjoni koosolekul või riigihangete e-keskkonnas. Komisjoni koosolekul peavad osalema vähemalt kaks komisjoni liiget ja/sealhulgas riigihanke eest vastutav isik või isikud, kes täidavad nende tööülesandeid asendamise ajal.
(3) Riigihanke eest vastutav isik korraldab pakkujatele pakkumuste avamise protokolli koopia saatmise kolme tööpäeva jooksul pakkumuste avamise päevast arvates vallavalitsuse dokumendihalduse süsteemi kaudu või riigihangete registris.
(1) Pärast pakkumuste või hankemenetluses osalemise taotluste avamist kontrollitakse komisjoni poolt pakkuja või taotleja hankemenetlusest kõrvaldamise, pakkuja või taotleja kvalifikatsiooni ja pakkumuste vastavust hanketeates ja hankedokumentides esitatud tingimustele ning võrreldakse ja hinnatakse pakkumusi. Komisjoni materjalid valmistab ette riigihanke eest vastutav isik.
(2) Põhjendamatult madala maksumusega pakkumuse või pakkumuses esinevate ebatäpsuste ja ebaselguste kohta nõuab hanke eest vastutav isik pakkujalt kirjalikke selgitusi. Nõude edastamise riigihangete seadusega kehtestatud korras korraldab hanke eest vastutav isik koostöös vallasekretäriga.
(4) Komisjon teeb vallavalitsusele ettepaneku:
(5) Vallavalitsus otsustab:
(1) Lihthanke korraldamise otsustab vallavalitsus vastavalt hankeplaanile.
(1) Hankelepingute sõlmimiseks asjade ostmisel ja teenuste tellimisel maksumusega 10 000 eurost kuni 40 000 euroni (ilma käibemaksuta) ning ehitustööde tellimisel 30 000 kuni 250 000 euroni (ilma käibemaksuta), tuleb korraldada hankemenetlus vastavalt riigihangete seaduse § 18² sätestatule.
(2) Lihthanke korraldamiseks vajalikud dokumendid valmistab ette vallavalitsuse poolt määratav hanke eest vastutav isik ning kinnitab vallavalitsus.
1) peab vajadusel pakkujatega läbirääkimisi või volitab teisi isikuid pidama läbirääkimisi;
2) selgitab välja eduka pakkumuse;
3) esitab vallavalitsusele ettepanekud hankemenetluses otsuste tegemiseks.
(4) Lihthanke hanketeates ja lihthanke dokumendis määratakse pakkumuste esitamiseks mõistlik tähtaeg, mis ei või olla lühem kui neli tööpäeva, lähtudes lepingu esemeks olevatest asjadest, teenustest või ehitustöödest.
(6) Pakkumused avatakse vähemalt ühe komisjoni liikme ja hanke eest vastutava isiku juuresolekul või e-riigihangete keskkonnas vastutava või volitatud isiku poolt.
(7) Komisjoni liikmed kontrollivad pakkujate ja pakkumuste vastavust lihthanke hanketeates ja lihthanke dokumendis esitatud tingimustele.
(8) Hanke eest vastutav isik teavitab komisjoni otsusest kõiki pakkujaid kolme tööpäeva jooksul otsuse tegemisest arvates.
(1) Asjade ostmisel ja teenuste tellimisel maksumusega alla 10 000 euro (ilma käibemaksuta) ning ehitustööde tellimisel maksumusega kuni 30 000 eurot (ilma käibemaksuta) hanke korraldamise otsustab vallavalitsuse vastava valdkonna ametnik või hallatava asutuse juht aasta eelarve kuludes ettenähtud vahendite piires. Nimetatud hangete puhul järgitakse riigihangete seaduse §-s 3 toodud üldpõhimõtteid ja kasutatakse rahalisi vahendeid säästlikult ning otstarbekalt.
(2) Vallavalitsus või hallatava asutuse juht määrab hanke läbiviimiseks vastutava isiku, kui hangete korraldamine ei ole vallavalitsuse vastava valdkonna ametniku või hallatava asutuse töötaja tööülesandeks.
(3) Vastutav isik:
1) viib läbi hankemenetluse ja tagab selle dokumentatsiooni säilimise vastavalt vallavalitsuse või hallatava asutuse asjaajamiskorrale;
2) valib asjade ostmisel ja teenuste tellimisel käibemaksuta maksumusega 5000 – 10 000 eurot ja ehitustööde tellimisel käibemaksuta maksumusega 10 000 – 30 000 eurot konkurentsi olemasolu korral võrreldavate pakkumuste võimalikud esitajad ja teeb neile e-posti teel ettepaneku pakkumuse esitamiseks;
3) võib korraldada eeldatava maksumuse väljaselgitamiseks turu-uuringu;
5) teeb peale pakkumiste laekumist kokkuvõtte, valib välja soodsaima pakkumise ja kooskõlastab hanke tulemused vallavanema või hallatava asutuse juhiga. Vastutav isik selgitab võrreldavate pakkumuste mittesaamise korral konkurentsi puudumisega seotud asjaolusid;
(4) Eduka pakkumise esitanud pakkujaga sõlmib kirjaliku lepingu või kinnitab arve/tellimiskirja/ostukviitungi vallavanem või hallatava asutuse juht.
1) avariitööde teostamiseks teenuse või ehitustööde tellimisel;
2) kui ostetav asi või teenus on otseselt seotud füüsilisest või juriidilisest isikust asja müüja või teenuse osutaja isikuga; kunsti, kultuurilise teenindamise, kirjastamise, kujundamise jt samalaadsete teenuste tellimisel;
3) kui müüja pakub asja või teenust turuhinnast selgelt odavama hinnaga või ostetav teenus või asi on lahutamatult seotud tema kehtiva ostu-müügi või teenuslepinguga;
4) punktides 1-3 nimetatud juhtudel tuleb vallavalitsusel või hallatava asutuse juhil määrata pakkuja, kellelt esmalt võetakse hinnapakkumine.
§ 18. Asjade ja teenuste ostmine maksumusega alla 5000 euro ja ehitustööde tellimine maksumusega alla 10 000 euro
(1) Hangete puhul, mille käibemaksuta maksumus jääb alla 5000 euro asjade ja teenuste puhul või alla 10 000 euro ehitustööde puhul, lähtub vallavalitsuse vastava valdkonna ametnik või hallatava asutuse juht rahaliste vahendite säästliku ja otstarbeka kasutamise põhimõtetest.
(2) Hanget teostav isik korraldab vähemalt ühe hinnapakkumise võtmise või hindade võrdlemise avalikes andmebaasides.
(3) Hinnavõrdluseks saadud andmed säilitatakse kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis, kui hanke maksumus ületab 10% lõikes 1 nimetatud piirsummadest.
§ 19. Lihtsustatud korras tellitavad teenused
(1) Teenuste lepingu sõlmimisel, mille eeldatavast maksumusest rohkem kui 50% moodustavad ühtse riigihangete klassifikaatori (CPV) määruse VII lisas nimetatud teenused (nt tervishoiu- ja sotsiaalteenused, õigusabiteenused, toitlustusteenused) ning mille eeldatav maksumus on 1 eurost kuni 40 000 euroni (ilma käibemaksuta), tuleb lähtuda riigihangete seaduse § 3 sätestatud riigihangete korraldamise üldpõhimõtetest ja käesoleva määruse 5. peatükist.
§ 20. Ideekonkursi korraldamine
(1) Ideekonkursi korraldamise otsustab vallavalitsus korraldusega, määrates ära ideekonkursi läbiviimise eest vastutava isiku ja ideekonkursile laekuvate tööde hindamise žürii. Vallavalitsuse korralduses näidatakse ka ära, kas ideekonkurss korraldatakse eesmärgiga sõlmida ideekonkursi võitjaga tema pakutud ideekavandi alusel teenuse hankeleping või eesmärgiga leida hankijale sobiv ideelahendus, andes võitjale auhindu või makstes osalejatele osalemistasusid. Vallavalitsuse korralduses määratakse ka auhindade või osalemistasude suurused.
(2) Ideekonkursi korraldamisel lähtutakse riigihangete seaduse § 18 lõikest 1. Ideekonkursi kutse avaldatakse riigihangete registris, kui ideekonkursi eeldatav maksumus on võrdne riigihanke piirmääraga 40 000 eurot (ilma käibemaksuta) või ületab seda. Selleks edastab ideekonkursižürii liige ideekonkursi väljakuulutamiseks vajalikud andmed ja hiljem ka ideekonkursi võitja andmed ideekonkursi eest vastutavale isikule, kes teostab vajalikud toimingud riigihangete registris.
(4) Kui ideekonkursil osalejatele kehtestatakse kutsealase kvalifikatsiooni nõuded, siis kontrollib osalejate kvalifikatsiooni vastavust enne kavanditežüriile edastamist käesoleva määruse §-s 6 nimetatud komisjon.
(5) Ideekonkursile laekunud töid hindab ideekonkursižürii, kes koostab oma tegevuse kohta protokolli, kandes sinna esitatud ideekavandite paremusjärjestuse, oma hinnangu ideekavandite kohta, žüriiliikmete märkused ja võimalikud täiendavat selgitamist vajavad asjaolud.
(6) Ideekonkursi võitja(d) kuulutab välja vallavalitsus korraldusega.
§ 21. Hankelepingu sõlmimine
(1) Riigihanke hankemenetluse tulemusena hankelepingu sõlmimise otsustab vallavalitsus pakkumuse edukaks tunnistamise otsuses.
(2) Hankeleping eduka pakkujaga sõlmitakse neljateist päeva möödudes pakkumuse edukaks tunnistamise kohta teate edastamisest arvates, väljaarvatud lihthanke ja väljakuulutamiseta läbirääkimistega hankemenetluse korral või juhul, kui hankemenetluses esitas pakkumuse ainult üks pakkuja.
(3) Hankelepingule kirjutab alla vallavanem või teda ametialaselt asendav isik, kooskõlastades selle eelnevalt vajadusel hallatava asutuse juhiga.
(4) Hanke eest vastutav isik edastab hankelepingu originaaleksemplari vallasekretärile.
(6) Lihthangete korral tuleb hankeleping sõlmida kirjalikku taasesitamist võimaldaval kujul, kui hanke maksumus ilma käibemaksuta asjade ostmisel või teenuste või ehitustöö tellimisel on 10 000 eurot ja üle selle. Hanke maksumuse korral alla 10 000 euro tuleb lähtuda vallavalitsuse või hallatava asutuse vastavast korrast.
2) lepingu teise poole esindusõigus – esindusõigus tuleneb kas seadusest (nt juriidilise isiku puhul juhatuse liige) või volikirjast ning esinduse aluseid tuleb alati kontrollida (lisatakse koopia volikirjast);
7) tasumise tingimused - tasumise tähtajaks on minimaalselt 14 tööpäeva alates arve saamisest, arve esitamise õigus tekib teisel poolel peale üleandmise-vastuvõtmise akt allkirjastamist, kui see on lepingus ette nähtud;
§ 22. Avaldatav teave
(1) Häädemeeste Vallavalitsuse poolt korraldatavate riigi-ja lihthangete kohta avaldatakse teave Riigihangete registris ja Häädemeeste valla kodulehel.
(2) Igaks eelarveaastaks planeeritavate hangete kohta avaldatakse Häädemeeste valla kodulehel hankeplaan koos üldise ajakavaga.
(3) Ideekonkursi tulemuste teave avalikustatakse Häädemeeste valla kodulehel 10 päeva pärast ideekonkursi tulemuste selgumist. Kodulehel avalikustatakse ideekonkursil auhindu saanud isikute nimed koos auhinna suurusega või ideekonkursil osalemistasu saanud isikud koos osalemistasu suurusega. Võimalusel avalikustatakse ka esitatud ideekavandid.
Järelevalvet hankekorra täitmise üle teostab vallavalitsus.
Tunnistada kehtetuks Häädemeeste Vallavalitsuse 27.11.2013.a määrus nr 3 „Häädemeeste Vallavalitsuse hankekord“ (RT IV, 19.12.2013, 23).
Magnus Mõttus