Riigikohtu 4.november 2015 otsus kohtuasjas 3-2-1-120-15 | Heli Raidve Tööõigusabi
Riigikohtu 4.november 2015 otsus kohtuasjas 3-2-1-120-15
3-2-1-120-15
Tartu, 4. november 2015. a
Eesistuja Peeter Jerofejev, liikmed Malle Seppik ja Villu Kõve
Kert Ränga hagi aktsiaseltsi Demjanov vastu 5879 euro 51 sendi suuruse hüvitise saamiseks
Tallinna Ringkonnakohtu 23. aprilli 2015. a otsus tsiviilasjas nr 2-14-53525
Aktsiaseltsi Demjanov kassatsioonkaebus
5879 eurot 51 senti
Hageja Kert Ränk
Kostja AS Demjanov (registrikood 10046227), esindaja vandeadvokaat Indrek Leppik
5. oktoober 2015. a, kirjalik menetlus
1. Tühistada Tallinna Ringkonnakohtu 23. aprilli 2015. a otsus tsiviilasjas nr 2-14-53525 ja saata asi uueks läbivaatamiseks samale ringkonnakohtule.
2. Kassatsioonkaebus osaliselt rahuldada.
3. Kassatsioonkaebuselt makstud kautsjon tagastada Advokaadibüroo Glimstedt OÜ pangakontole.
1. Kert Ränk (hageja) esitas 24. juunil 2014 Harju Maakohtule hagi aktsiaseltsi Demjanov (kostja) vastu 5879 euro 51 sendi suuruse hüvitise saamiseks. Menetluskulud palus hageja jätta kostja kanda.
Hagiavalduse kohaselt asus hageja 13. veebruaril 2013 sõlmitud töölepingu alusel kostja juurde tööle kokana. Kostja teatas hagejale, et tööleping sõlmitakse tähtajalisena kuni 12. veebruarini 2015, kuna töömaht suureneb ajutiselt uue menüü väljatöötamise tõttu. Hageja töötamise ajal koostati uus menüü, kuid enne selle rakendamist teatas kostja 18. märtsil 2014 hagejale töölepingu erakorralisest ülesütlemisest koondamise tõttu alates 16. aprillist 2014. Kostja maksis 2. mail 2014 hagejale lõpparve, sh töölepingu ülesütlemise hüvitise 664 eurot, mis on hageja ühe kuu keskmine töötasu.
Kuna kostja ütles tähtajalise töölepingu erakorraliselt üles töölepingu seaduse (TLS) § 89 lg 1 järgi koondamise tõttu, oleks ta pidanud maksma hagejale TLS § 100 lg-s 3 ettenähtud hüvitise, st hageja keskmise töötasu töölepingus kokkulepitud tähtaja möödumiseni, mis on kokku 6543 eurot 51 senti. Kostja on maksnud hagejale ühe kuu keskmise töötasu suuruse hüvitise, mistõttu on hagejal saamata 5879 eurot 51 senti.
2. Kostja vaidles hagile vastu ning palus jätta selle rahuldamata ja menetluskulud hageja kanda.
Kuna tähtajalise töölepingu sõlmimiseks ei olnud mõjuvat põhjust, sõlmisid pooled tegelikult tähtajatu töölepingu. Hagejat ei võetud tööle uue menüü koostamiseks. Kuna hagejal ei olnud varasemat kokana töötamise kogemust, soovis kostja teha kahe aasta jooksul kindlaks tema tööalased kogemused, st pikendada katseaega.
Kostja maksis hagejale õigesti TLS § 100 lg-s 1sätestatud koondamishüvitise ega pidanud maksma hüvitist TLS § 100 lg 3 järgi. Kui hagejal on õigus saada TLS § 100 lg-s 3 ettenähtud hüvitist, tuleb seda vähendada mõistliku suuruseni, milleks on ühe kuu keskmine töötasu. Selles suuruses on kostja hagejale hüvitist maksnud. Hagejale ei tekkinud kahju, mistõttu hageja nõutud hüvitise maksmine oleks vastuolus hea usu põhimõttega. Hageja sai kostja abiga uue töökoha ning seda tõendab hageja uue tööandja ja kostja kirjavahetus.
3. Harju Maakohus rahuldas 19. detsembri 2014. a otsusega hagi ja jättis menetluskulud kostja kanda.
Maakohtu otsuse kohaselt on hagejaga sõlmitud töölepingusse märgitud nii tähtaja kestus kui ka tähtajalise töölepingu sõlmimise põhjus. Kostja ei tõendanud, et tegelikult soovisid pooled sõlmida tähtajatu töölepingu. Isegi kui kostja töömaht ei olnud hageja töö võrra ajutiselt suurenenud, ei viita miski sellele, et hageja teadis, et kostja tahteks oli sõlmida tähtajatu tööleping. Hagejaga sarnane mõistlik isik ei pidanud töölepingu tekstist või kostja muudest avaldustest aru saama, et kostja soovib sõlmida tähtajatu töölepingu. Kostja ei väitnud hageja pöördumisele vastates, et tööleping on tähtajatu. Seega vastab leping TLS § 6 lg 2 nõuetele ja pooled sõlmisid tähtajalise töölepingu. TLS § 9 lg 1 mõtteks ei ole anda tööandjale võimalust koondamise puhul vabaneda TLS § 100 lg-s 3 sätestatud kohustusest, tuginedes tähtajalise töölepingu ebaõigele sõlmimisele. TLS § 9 lg 1 peamine eesmärk on kaitsta töötajat põhjendamatu tähtajalise töölepingu eest. Kostja on menetluses väitnud, et tegelikult soovis ta vormistada tähtajalise töölepingu selleks, et pikendada katseaega. Tähtajalist töölepingut ei saa hiljem tõlgendada tähtajatuna töötaja kahjuks.
Kostja ütles tähtajalise töölepingu üles TLS § 89 lg-s 1, mitte sama paragrahvi lõike 2 punktis 2 nimetatud põhjusel. Eeltoodu tõttu peab kostja maksma hagejale TLS § 100 lg-s 3 sätestatud hüvitise. Kostja leiab, et tegemist on kahjuhüvitisega, mida saab vähendada ja mille maksmise kohustust saab eeldatavasti hinnata, lähtudes hea usu põhimõttest. Hageja arvates on nõutav hüvitis seaduses sätestatud leppetrahv, mille nõudmisel ei ole tegelik kahju oluline, või on see käsitatav kohustuse täitmise nõudena.
Lepingu ennetähtaegne ülesütlemine mõjuva põhjuseta on lepingu rikkumine. TLS § 100 lg-s 3 ettenähtud hüvitise nõue on käsitatav lepingulise kohustuse täitmise nõudena (võlaõigusseaduse (VÕS) § 101 lg 1 p 1). Seega ei ole alust hüvitise suurust vähendada. TLS § 100 lg 3 sõnastusest ega TLS-i eelnõu seletuskirjast ei nähtu seadusandja tahet anda töötajale üksnes kahju hüvitamise või leppetrahvi nõue, mille mõlema puhul saaks kohus kaaluda hüvitise vähendamist. TLS § 100 lg 3 alusel makstav hüvitis ei sõltu töötaja kahjust, sh uuesti tööle asumise ajast, samuti ei ole hüvitis kui seaduses selgelt ettenähtu vastuolus hea usu põhimõttega. Kostjal oli töölepingu ülesütlemisel võimalus kaaluda erinevaid tegutsemisviise ja ta otsustas töösuhte lõpetada.
Kui TLS § 100 lg 3 sätestab töötaja kahju hüvitamise nõude, on selle suurus VÕS § 140 lg 2 järgi seadusega sätestatud. Seega ei ole vaja kaaluda hüvitise vähendamist. Kuna vaidluse lahendamiseks ei ole oluline, millal ja kelle abil sai hageja uue töökoha, ei ole vaja arvestada hageja uue tööandja ja kostja kirjavahetust (TsMS § 238 lg-d 1 ja 5).
4. Kostja esitas apellatsioonkaebuse, milles palus maakohtu otsuse tühistada ja teha uue otsuse, millega jätta hagi rahuldamata ja menetluskulud hageja kanda. Apellatsioonkaebuse kohaselt leidis maakohus valesti, et pooled sõlmisid tähtajalise töölepingu ning TLS § 100 lg-s 3 ettenähtud hüvitist ei saa vähendada. Hagejal on selle sätte järgi õigus nõuda saamata jäänud tasu kahjuhüvitisena. Hagejale ei ole kahju tekkinud, sest ta alustas pärast poolte töölepingu lõppemist kostja soovitusel töötamist uue tööandja juures.
5. Hageja palus jätta kostja apellatsioonkaebuse rahuldamata ja menetluskulud kostja kanda.
6. Tallinna Ringkonnakohus jättis maakohtu otsuse muutmata ja menetluskulud kostja kanda.
Ringkonnakohtu otsuse kohaselt tuvastas maakohus õigesti, et pooled sõlmisid tähtajalise töölepingu ning seadus ei võimalda TLS § 100 lg 3 alusel makstavat hüvitist vähendada. Ringkonnakohus järgis maakohtu otsuse põhjendusi ega korranud neid. Vastuseks kostja apellatsioonkaebusele märkis ringkonnakohus, et seadusandja eesmärgiks on olnud vältida tähtajaliste töölepingute sõlmimisel tööandjate kuritarvitusi ja äririski ülekandmist töötajale. Ettevõtjal on kohustus planeerida oma majandustegevust ja kasutada tähtajalist töölepingut vaid siis, kui selleks on põhjendatud vajadus. Kui pidada TLS § 100 lg 3 alusel makstavat hüvitist kahjuhüvitiseks, ei ole vaidlusaluses asjas põhjust seda vähendada. Kostja ei ole tõendanud, et ta abistas hagejat uue töö leidmisel ja hageja saab uuel töökohal varasemast suuremat töötasu.
7. Kostja esitas kassatsioonkaebuse, milles palub alama astme kohtute otsused tühistada ja saata asja uueks lahendamiseks ringkonnakohtule. Menetluskulud palub kostja jätta hageja kanda.
Kassatsioonkaebuse kohaselt kohaldasid kohtud valesti materiaalõigust, kui jätsid tuvastamata, et töölepingu p 2.2 on vastuolus seadusega ja seega tsiviilseadustiku üldosa seaduse § 85 järgi tühine ning tööleping on sellest tulenevalt TLS § 80 lg 2 järgi sõlmitud tähtajatult. Kohtud kohaldasid valesti VÕS § 29 lg-t 4, tuvastades, et hageja ei teadnud, et kostja soovib sõlmida tähtajatu töölepingu. Kohtud kohaldasid valesti ka TLS § 100 lg-t 3, kui leidsid, et see säte ei näe ette kahjuhüvitist ja seda ei saa vähendada. Lisaks rikkusid kohtud tõendite hindamise ja otsuse põhjendamise kohustust, sest jätsid tähelepanuta kirjavahetuse, millest nähtub kostja osa hagejale uue töö saamisel.
8. Hageja palub jätta ringkonnakohtu otsuse muutmata.
9. Kolleegium leiab, et ringkonnakohtu otsus tuleb TsMS § 692 lg 1 p-de 1 ja 2 alusel tühistada materiaalõiguse normi vale tõlgendamise ja menetlusõiguse normi olulise rikkumise tõttu ning asi tuleb saata TsMS § 691 p 2 järgi uueks läbivaatamiseks ringkonnakohtule. Kassatsioonkaebus tuleb osaliselt rahuldada.
10. Pooled ei vaidle selle üle, et nende sõlmitud tööleping on lõppenud kostja erakorralise ülesütlemisega TLS § 89 lg 1 alusel koondamise tõttu. Pooled vaidlevad selle üle, kas hagejal on õigus nõuda kostjalt TLS § 100 lg 3 järgi hüvitist ulatuses, mis vastab töötasule, mida hagejal oleks olnud õigus saada töölepingu tähtaja saabumiseni. Kostja vastuväite kohaselt ei ole hagejal õigust selle sätte alusel hüvitist nõuda, kuna pooled olid tegelikult sõlminud tähtajatu töölepingu. Alternatiivselt palus kostja TLS § 100 lg-s 3 sätestatud hüvitise suurust vähendada põhjusel, et hagejal ei ole kahju tekkinud, kuna ta asus kostja soovitatud uuele töökohale.
11. Ringkonnakohus nõustus põhjendatult maakohtuga, et pooled sõlmisid tähtajalise töölepingu. Selles osas järgib kolleegium ringkonnakohtu otsuse põhjendusi ega korda neid (TsMS § 689 lg 5). Kolleegium rõhutab oma varasemast praktikast tulenevat järeldust, et tähtajalise töölepingu sõlminud tööandja ei saa selle lepingu lõpetamisega seotud rahalistest kohustustest vabanemise eesmärgil tugineda pärast töölepingu ülesütlemist asjaolule, et pooltel ei olnud alust tähtajalist töölepingut sõlmida (vt Riigikohtu 22. aprilli 2015. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-28-15, p 13).
12. TLS § 100 lg 3 kohaselt maksab tööandja tähtajalise töölepingu ülesütlemisel majanduslikul põhjusel, v.a TLS § 89 lg 2 p 2 korral (s.o tööandja pankroti väljakuulutamisel või pankrotimenetluse lõpetamisel pankrotti välja kuulutamata raugemise tõttu), töötajale hüvitist ulatuses, mis vastab töötasule, mida töötajal oleks olnud õigus saada lepingu tähtaja saabumiseni. Hüvitist ei maksta, kui tööleping öeldakse üles vääramatu jõu tõttu. Kolleegium kordab oma varasemat seisukohta, et TLS § 100 lg 3 rakendub üksnes juhul, kui tähtajaline tööleping öeldakse üles majanduslikul põhjusel TLS § 89 alusel ja ülesütlemine on kehtiv (Riigikohtu 21. septembri 2015. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-80-15, p 31). Kuna hageja ei vaidlustanud tähtajalise töölepingu ülesütlemist, lõppes see kostja ülesütlemisega TLS § 89 lg 1 alusel (TLS § 105) ning hagejal on iseenesest õigus nõuda hüvitist TLS § 100 lg 3 järgi.
13. Ringkonnakohus leidis, et seadus ei võimalda TLS § 100 lg-s 3 ettenähtud hüvitist vähendada. Kolleegium selle seisukohaga ei nõustu. Ringkonnakohus on TLS § 100 lg-t 3 valesti tõlgendanud ja kohaldanud ning otsus ei vasta selles osas TsMS § 654 lg-tes 4 ja 5 sätestatud nõuetele.
Kolleegium möönab, et TLS § 100 lg 3 sõnastuse kohaselt maksab tööandja töötajale hüvitisena töötasu, mida töötaja oleks saanud lepingu tähtaja saabumiseni, kui tööandja ei oleks töölepingut enne tähtaja saabumist üles öelnud, ning hüvitise maksmise kohustusest vabastab tööandjat üksnes asjaolu, et tööleping öeldakse üles vääramatu jõu tõttu.
Ringkonnakohus on jätnud tähelepanuta, et VÕS § 1 lg 1 alusel kohaldatakse töölepingule ka võlaõigusseaduse üldosas sätestatut. Seega kehtivad töölepingule mh VÕS §-s 6 sätestatud hea usu põhimõte ning 7. peatükis ettenähtud kahju hüvitamise sätted. Kolleegium leiab, et töötajale TLS § 100 lg 3 alusel hüvitise väljamõistmisel tuleb mh arvestada VÕS §-s 127 sätestatud kahju hüvitamise eesmärki ja ulatust, sh lg-s 5 sätestatut, mille kohaselt tuleb kahjuhüvitisest maha arvata igasugune kasu, mida kahjustatud isik (töötaja) sai kahju tekitamise tagajärjel. Seega võimaldab seadus arvestada TLS § 100 lg 3 alusel väljamõistetava hüvitise suuruse määramisel nt asjaoluga, et töötaja sõlmis pärast tähtajalise töölepingu ülesütlemist, aga enne töölepingus kokkulepitud tähtaja möödumist tööandja soovitusel uue töölepingu teise tööandjaga. Kolleegium leiab, et sellisel juhul võib kooskõlas VÕS §-s 6 ja § 127 lg-s 5 sätestatuga olla põhjendatud TLS § 100 lg-s 3 sätestatud hüvitise suurust muuta.
14. Kolleegium selgitab lisaks, et TLS § 100 lg-s 3 sätestatud hüvitis ei ole käsitatav kahju tekitanud isiku vastutuse piirsuurusena ega kindla suurusega kahjuhüvitisena, kohtute viidatud VÕS § 140 lg 2 asjas seega ei kohaldu.
15. Kuigi ringkonnakohus asus seisukohale, et seadus ei võimalda TLS § 100 lg-s 3 sätestatud hüvitise suurust muuta, leidis ta ka seda, et kostja ei ole tõendanud hageja abistamist uue töö leidmisel. Samas jättis ringkonnakohus hindamata hageja uue tööandja ja kostja kirjavahetuse (töövaidluskomisjoni tl 35), millega kostja soovis oma väidet tõendada. Ringkonnakohus rikkus sellega TsMS § 652 lg-st 2 tulenevat kohustust hinnata tõendit, mida maakohus ei hinnanud.
Asja uuel lahendamisel tuleb ringkonnakohtul eeltooduga arvestades võtta põhjendatud seisukoht selle kohta, millises ulatuses on hagejal õigus saada kostjalt TLS § 100 lg 3 alusel hüvitist.
16. Menetluskulude jaotus jääb TsMS § 173 lg 3 teise lause alusel ringkonnakohtu otsustada.
17. Kassatsioonkaebuse rahuldamise tõttu tuleb kaebuselt tasutud kautsjon TsMS § 149 lg 4 esimese lause ja lg 8 esimese lause alusel tagastada kostja esindaja advokaadibüroole.
Peeter Jerofejev, Malle Seppik, Villu Kõve


Vastu võetud 23.04.1997
Käesoleva seaduse ülesanne on inimeste ja keskkonna kaitsmine kiirguse kahjustava mõju eest.
(1) Käesolev seadus käsitleb:
1) gammakiirgust, röntgenikiirgust, korpuskulaarset kiirgust või mistahes muud koes ioone tekitavat kiirgust (ioniseeriv kiirgus);
2) ultravioletset kiirgust, nähtavat valgust, infrapunast kiirgust, raadiosageduslikku kiirgust ja madalsageduslikke ning staatilisi elektri- ja magnetvälju (mitteioniseeriv kiirgus);
3) iseeneslikult lagunevate aatomituumadega ja lagunemise käigus ioniseerivat kiirgust kiirgavat ainet, sealhulgas tuumamaterjale U-233, U-235 ja Pu-239 sisaldavat ainet (radioaktiivne aine).
1) inimest ioniseeriva kiirgusega ohustavat kiirgusallikaga seotud mistahes tegevust (kiirgustegevus);
2) inimese ohtlikku kiiritamist looduskiirgusega põhjustavaid või põhjustada võivaid tingimusi;
3) kiirgusohutuse erimeetmete rakendamist radioaktiivsete ainetega ohtlikult saastunud keskkonnas (sekkumistegevus).
(3) Mitteioniseeriva kiirguse kasutamise kiirgusohutuse nõuded kehtestab ja kiirgusallikad määratleb Vabariigi Valitsus.
§ 3. Kiirgustegevuse lubatavuse põhimõtted
(1) Kiirgusallikas käesoleva seaduse tähenduses on:
1) radioaktiivne aine;
2) radioaktiivset ainet sisaldav seade;
3) ioniseerivat kiirgust tekitav elektriline kiirgusseade, mille kiirguse energia ületab viis kiloelektronvolti.
(2) Kiirgustegevus on lubatav, kui:
1) tegevuse loodetav tulemus õigustab tekitatavat võimalikku kahju;
2) kahjulik mõju hoitakse nii väiksena, kui see on teaduse ja tehnoloogia taset ning sotsiaalmajanduslikke võimalusi arvestades saavutatav;
3) elanike ja kiirgustöötajate kiiritus ei ületa käesolevas seaduses ja selle alusel kehtestatud piirmäärasid.
(3) Käesoleva paragrahvi lõike 2 punktides 1 ja 2 sätestatud põhimõtteid rakendatakse kõikide kiiritusliikide puhul. Käesoleva paragrahvi lõike 2 punktis 3 sätestatud piirmäärade kehtestamise põhimõtet ei rakendata:
1) meditsiinikiiritusele;
2) avariikiiritusele;
3) nendele looduskiirituse juhtudele, kus looduslikke radioaktiivseid aineid ei kasutata kiirgusallikatena teadlikult.
§ 4. Pädev riigiasutus
(1) Kiirgustegevuse ja kiirguskaitsega seotud riiklikke ülesandeid täidab Kiirguskeskus. Kiirguskeskus on Keskkonnaministeeriumi hallatav riigiasutus.
(2) Kiirguskaitsega seoses tagab riik:
1) kiirgustegevuslubade ja tüübikinnituse andmise;
2) doosiregistri ja kiirgusallikate registri pidamise;
3) kiirituse hindamise ja kiirgusseire;
4) kiirgusavariidest teavitamise süsteemi;
5) rahvusvaheliste konventsioonide ja lepete täitmise;
6) riikliku järelevalve.
KIIRGUSTEGEVUSE NÕUDED
§ 5. Kiirgustegevusluba
(1) Kiirgustegevus tohib toimuda kiirgustegevusloa alusel, välja arvatud käesoleva seaduse §-s 6 sätestatud juhtudel.
(2) Kiirgustegevusluba on nõutav:
1) tuumarajatiste ehitamiseks, ekspluateerimiseks ja tegevuse lõpetamiseks;
2) radioaktiivse aine või radioaktiivset ainet sisaldava materjali käitlemiseks;
3) radioaktiivse aine lisamiseks meditsiinitoodete ning tarbekaupade tootmisel ja valmistamisel;
4) radioaktiivse aine manustamiseks inimesele ja loomale diagnostika, ravi ja teadusuurimise otstarbel;
5) röntgeniseadme, kiirendi ning radioaktiivset ainet sisaldava kiirgusseadme kasutamiseks tootmistegevuses, meditsiinis ja teadusuuringutel.
(3) Kiirgustegevusluba võib taotleda juriidiline isik või ettevõtjaks olev füüsiline isik. Riigi- ja omavalitsusasutusel on õigus saada kiirgustegevusluba juhul, kui kiirgustegevus on põhikirjas ette nähtud.
(4) Kiirgustegevusluba tohib anda, kui:
1) tegevusloa taotlejal on nõutava erialase ettevalmistusega personal;
2) tegevuseks taotletav koht ja muud tingimused kindlustavad ohutusnõuete täitmise.
(5) Kiirgustegevusluba tuumarajatiste ehitamiseks saab välja anda Riigikogu nõusolekul.
§ 6. Kiirgustegevusloata lubatud kiirgustegevus
(1) Vabariigi Valitsuse määrusega kehtestatakse radioaktiivsete ainete summaarsete koguste ja nende ainete eriaktiivsuse piirmäärad, millest väiksemate väärtuste puhul kiirgustegevusluba ei nõuta.
(2) Kiirgustegevusluba ei nõuta käesoleva paragrahvi lõike 1 kohaselt kehtestatud piirmäärasid ületava radioaktiivse aine sisaldusega kiirgusallika kasutamiseks, kui see rahuldab üheaegselt järgmisi tingimusi:
1) on valmistatud suletud kiirgusallikana nii, et igasugune kontakt radioaktiivse ainega ja selle leke on välistatud;
2) normaalsetes kasutustingimustes ei ületa doosikiirus 0,1 meetri kaugusel kiirgusallika pinnast ühte mikrosiivertit tunnis;
3) omab kehtivat tüübikinnitust.
(3) Kiirgustegevusluba ei nõuta elektriliste kiirgusseadmete kasutamiseks, mille poolt normaalsetes kasutustingimustes tekitatav doosikiirus 0,1 meetri kaugusel kiirgusseadme pinnast ei ületa ühte mikrosiivertit tunnis.
(4) Kiirgusallika kasutustingimused on normaalsed, kui need vastavad käesoleva seaduse § 23 lõike 1 alusel kehtestatud nõuetele.
§ 7. Kiirgustegevusloa andmine
(1) Kiirgustegevusloa väljaandmise kord kehtestatakse keskkonnaministri määrusega.
(2) Kiirgustegevusloa väljastab Kiirguskeskus.
(3) Kiirgustegevusloaga määratakse:
1) kiirgusohutust tagavad meetmed ning vahendid töökohal ja selle ümbruses;
2) kiirgusallikate ning nende asukoharuumide nõuetekohane märgistus;
3) kiirgusallikatele kõrvaliste isikute juurdepääsu välistavad hoidmistingimused;
4) kiirgusseire ja spetsiaalne ohusignalisatsioon töökohal;
5) kiirgusohtlike alade kindlustamine kiirguskaitse- ja mõõteseadmetega;
6) kontrolli korraldamine töökohal;
7) avariiolukorras sekkumistegevuse plaani vajadus.
§ 8. Kiirgustegevusloa saanud isiku kohustused
(1) Kiirgustegevusloa saanud isik on kohustatud:
1) registreerima kiirgusallikad ja radioaktiivsed jäätmed keskkonnaministri määrusega kehtestatud korras;
2) kindlustama kiirgustöötajatele töö iseloomu ja töökoha tingimusi arvestava koolituse ning kiirgusohutusalase instrueerimise;
3) korraldama kiirgustöötajate arstliku kontrolli;
4) andma kiirgusallika omaniku vahetumisel üleandjale ja vastuvõtjale ammendavat teavet kiirgusohutuse tagamiseks;
5) viivitamatult teatama kiirgusavariidest teavitamise süsteemis ettenähtud organitele kiirgustegevuse käigus toimunud õnnetustest ja avariidest ning piirmäärasid ületavatest kiirituse juhtumitest;
6) kontrollima kiirgusseaduse nõuete ja kiirgustegevusloaga määratud nõuete täitmist töökohal ja kiirgusallika mõjupiirkonnas.
(2) Kiirgusohutust korraldava isiku ametisse määramine ei vabasta kiirgustegevusloa saanud isikut vastutusest.
§ 9. Kiirgustegevuse peatamine ja kiirgustegevusloa tühistamine
(1) Kui kiirgustegevusloa saanud isik ei täida käesolevas seaduses või selle alusel sätestatud kiirgusohutuse nõudeid ja kiirgustegevusloaga määratud tingimusi, peatab järelevalvet teostav isik kiirgustegevuse kuni kuueks kuuks ja teeb ettekirjutuse rikkumise lõpetamiseks ning nõuete ja tingimuste täitmist takistavate asjaolude ilmnemisel nende asjaolude kõrvaldamiseks.
(2) Kui kiirgustegevusloa saanud isik ei ole määratud tähtajaks ettekirjutust täitnud, tühistab Kiirguskeskus järelevalvet teostava isiku ettepanekul kiirgustegevusloa kolme päeva jooksul, arvates ettepaneku saamisest.
(3) Kiirgustegevuse peatamist või kiirgustegevusloa tühistamist on õigus vaidlustada halduskohtus.
§ 10. Kiirituse liigid
(1) Kiiritus on inimese mõjutamine ioniseeriva kiirgusega. Kiirituse toimet mõõdetakse doosi suurusega.
(2) Käesolev seadus eristab:
1) kutsekiiritust;
2) looduskiiritust;
3) elanikukiiritust;
4) meditsiinikiiritust;
5) avariikiiritust.
§ 11. Kiirituse piirmäärad
(1) Kiirituse piirmäärad kehtestatakse:
1) inimese elundi või koe massiühikus neeldunud ioniseeriva kiirgusenergia ning toimivat kiirgusliiki iseloomustava kiirgusfaktori korrutisele (elundi ekvivalentdoos);
2) inimese elundite ja kudede erinevat kiirgustundlikkust iseloomustavate koefaktoritega kaalutud ekvivalentdooside summale (efektiivdoos).
(2) Euroopa Nõukogu 1996. aasta 13. mai direktiiviga 96/29/Euratom määratud kiirgusfaktori ja koefaktori suurused jõustatakse keskkonnaministri määrusega.
§ 12. Kutsekiiritus
(1) Kutsekiiritus on see osa kiiritusest, mida saab kiirgustöötaja käesoleva seaduse nõuete kohaselt registreeritud kiirgusallikatelt nendega töötamisel.
(2) Kiirgustöötaja on isik, kes oma tööülesandeid täidab kiirgusallika mõjupiirkonnas. Kiirgustöötaja tohib kiirgustegevuse käigus saada elanikukiirituse lubatud piirmäära ületavat kiiritust.
§ 13. Kutsekiirituse piirmäärad
(1) Aastane efektiivdoos ei tohi ületada:
1) viie järjestikuse aasta kutsekiirituse keskmisena 20 millisiivertit;
2) ühelgi käesoleva lõike punktis 1 nimetatud aastatest 50 millisiivertit;
3) kutsealases väljaõppes osalevatele 16 kuni 18 aasta vanustele isikutele kuus millisiivertit.
(2) Elundi aastane ekvivalentdoos ei tohi ületada:
1) kiirgustöötaja silmaläätses 150 millisiivertit;
2) kiirgustöötaja nahas ja jäsemetes 500 millisiivertit;
3) rasedate naistöötajate alakehas raseduse kestel ühte millisiivertit tingimusel, et rasedate naiste kiirgustöö korraldus raseduse kestel välistaks loote kiirguskahjustuse;
4) kutsealases väljaõppes osalevate 16 kuni 18 aasta vanuste isikute silmaläätses 50 millisiivertit;
5) kutsealases väljaõppes osalevate 16 kuni 18 aasta vanuste isikute nahas ja jäsemetes 150 millisiivertit.
(3) Vabariigi Valitsusel on õigus kehtestada täiendavaid normatiive, et tagada käesolevas paragrahvis nimetatud kutsekiirituse piirmääradest kinnipidamine.
§ 14. Looduskiiritus
(1) Looduskiiritus on kosmilisest kiirgusest või teadlikult kiirgusallikatena mittekasutatavatest looduslikest radioaktiivsetest ainetest põhjustatud kiiritus.
(2) Looduskiiritust võib lugeda kutsekiirituseks:
1) töödel mineraalveeallikatel, koobastes, kaevandustes ja allmaarajatistel;
2) töödel selliste tavaliselt mitteradioaktiivsete ainetega, mis sisaldavad lisandina looduslikke radioaktiivseid aineid;
3) lennumeeskonna tööl kõrglendudel.
(3) Kui tekib kahtlus, et looduskiiritus kahjustab või võib kahjustada käesoleva paragrahvi lõikes 2 loetletud töid tegevate töötajate tervist, määrab keskkonnaminister Kiirguskeskuse ettepanekul ekspertiisi.
(4) Keskkonnaminister otsustab käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud ekspertiisi tulemuste alusel, kas on tegemist kutsekiiritusega või mitte.
(5) Käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud ekspertiisi tegemise kulud kannab tööandja.
§ 15. Doosiregister
Kiirgustöötajate poolt saadud kutsekiirituse dooside kohta peab doosiregistrit Kiirguskeskus. Doosiregistri põhimääruse kinnitab Vabariigi Valitsus.
§ 16. Vanusepiirang kiirgustööle lubamisel
(1) Alalisele kiirgustööle võib lubada isiku alates 18. eluaastast.
(2) Kutsealase väljaõppe eesmärgil võib kiirgustööle lubada isiku alates 16. eluaastast, kuid mitte kauemaks kui kuueks kuuks.
§ 17. Kiirgustöötaja kohustused
(1) Kiirgustöötaja on kohustatud kasutama kiirguskaitsevahendeid ega tohi oma tegevusega põhjustada enda, teiste inimeste ja keskkonna ohustamist kiirguse kahjustava mõjuga.
(2) Kiirgustöötajal peab olema kiirgustegevuse tingimustele vastavaid tööoskusi ja teadmisi kinnitav kehtiv tunnistus. Kiirgustöötajate atesteerimise ja tunnistuse väljastamise kord kehtestatakse Vabariigi Valitsuse määrusega.
(3) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 2 nimetatud nõuete täitmise tagab ja finantseerib kiirgustegevusloa saanud isik.
§ 18. Kiirgustöötajate arstlik kontroll
(1) Kiirgustöötajate arstliku kontrolli kord kehtestatakse sotsiaalministri määrusega.
(2) Kui on alust arvata, et kiirgustöötaja on saanud kehtestatud piirmääradest suuremat kiiritust, ei tohi ta kiirgustööd jätkata enne, kui kiirituse asjaolusid ja põhjusi on uuritud ning sotsiaalministri määratud korras on töö jätkamiseks antud luba.
(3) Kehtestatud piirmääradest suurema kiirituse tuvastamise korral on kiirgustegevusloa saanud isik kohustatud peatama kiiritust põhjustanud kiirgustegevuse ja suunama kiirgustöötajad viivitamatult arstlikku kontrolli.
§ 19. Elanikukiirituse piirmäärad
(1) Elaniku poolt saadavat kiiritust, mida põhjustab lubatud kiirgustegevus, käsitletakse elanikukiiritusena. Elanikukiirituseks ei arvestata kutse-, meditsiini- ja looduskiiritust.
(2) Elanikukiirituse viie järjestikuse aasta keskmine aastane efektiivdoos ei tohi ületada ühte millisiivertit.
(3) Elanikukiirituse aastane ekvivalentdoos ei tohi ületada:
2) nahas ja jäsemetes 50 millisiivertit.
§ 20. Elanikukiirituse hindamine
(1) Looduskiirgusest, kiirgustegevusest, kiirgusallikatest ja avariidest elanikkonnale põhjustatud kiirgusdooside seire ja hindamise kord kehtestatakse keskkonnaministri määrusega.
(2) Elanikukiirituse võimalikult madalal tasemel hoidmisel tuleb kiirgustegevuslubade väljaandmisel samaaegselt arvesse võtta:
1) looduskiirituse taset;
2) kavandatavast kiirgustegevusest lisanduvat kiiritust;
3) kavandatava kiirgustegevuse tulemusena tekkivatest radioaktiivsetest jäätmetest tulenevat riski.
§ 21. Meditsiinikiiritus
(1) Meditsiinikiiritust saab:
1) patsient haiguse diagnoosimisel ja ravimisel;
2) kiiritatavat patsienti hooldav isik, kui hooldamine ei ole tema kutsetöö ja ta on teadlik patsendi kiiritamisest;
(2) Kiirguse kasutamise nõuded haiguste ravimisel ja diagnoosimisel kehtestatakse sotsiaalministri määrusega.
§ 22. Avariikiiritus
(1) Viivitamatuid kaitsemeetmeid nõudva avarii tagajärjel saadud kiiritust käsitletakse avariikiiritusena.
(2) Plaanipärases sekkumistegevuses osaleva kiirgustöötaja avariikiiritus ei tohi ületada kutsekiirituse aastase efektiivdoosi piirmäära, välja arvatud käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud juhtudel.
(3) Kui inimelude päästmise või inimeste tõsiste vigastuste ärahoidmise, elanikukiirituse suurte dooside või katastroofi vältimise tõttu ei ole võimalik kutsekiirituse aastase efektiivdoosi piirmäärast kinni pidada, tuleb sellises sekkumistegevuses osaleva kiirgustöötaja tervise kaitseks rakendada kõiki võimalikke meetmeid.
(4) Käesoleva paragrahvi lõigetes 2 ja 3 nimetatud kiirgustöötajad allutatakse kohustuslikule arstlikule kontrollile.
(5) Kiirguskeskus otsustab arstliku uurimise alusel igal üksikjuhul eraldi, kas sekkumistegevuses ülemääraseid doose saanud kiirgustöötaja tohib enam kiirgustööd jätkata.
(6) Kõik avarii mõjupiirkonnas olnud isikud allutatakse viivitamatule arstlikule kontrollile.
KIIRGUSALLIKAD
§ 23. Üldnõuded
(1) Kiirgusallika asukohaks olevate ruumide ja ehitiste ning nende konstruktsioonielementide ja kiirgusallika ohutu kasutamise nõuded kehtestatakse keskkonnaministri määrusega.
(2) Kiirgusallika valdaja on kiirgusallika ekspluatatsiooni lõpetamisel kohustatud muutma kiirgusallika kiirgusohutuks.
(3) Kiirgusallika valdaja on kohustatud vastavaid volitusi omava riigiasutuse nõudmisel tõendama radioaktiivse aine või radioaktiivset ainet sisaldava kiirgusseadme valdamise seaduslikkust.
§ 24. Ohutuse tagamine
Pakend, märgistus ja kaitsevahendid peavad tagama kiirgusallika ohutuse. Kiirgusallika pakendamise, märgistamise ja kaitsevahenditega varustamise nõuded kehtestatakse Vabariigi Valitsuse määrusega.
§ 25. Kiirgusallika paigaldamine, remont ja hooldus
(1) Kiirgusallikat tohib paigaldada, remontida ja hooldada kiirgustegevusloa valdaja.
(2) Remondi- ja hooldustöid, mis ei ole seotud kiirgusallikate kiirgusttekitavate osadega, tohib teha kiirgustegevusloata.
§ 26. Tüübikinnitus
(1) Kiirgusallikatel, kiirgusseadmetel, kiirguskaitseseadmetel, muudel kiirgusohutuse seisukohalt olulistel aparaatidel ja materjalidel ning kiirgusallikaid sisaldavatel tarbekaupadel peab olema tüübikinnitus.
(2) Kohustusliku tüübikinnitusega aparaatide, materjalide ja tarbekaupade nomenklatuur kehtestatakse keskkonnaministri määrusega. Tüübikinnituse annab Kiirguskeskus.
(3) Tüübikinnituse andmisega seotud kulud tasub aparaadi, materjali või tarbekauba omanik.
§ 27. Radioaktiivsete ainete, radioaktiivseid aineid sisaldavate kiirgusseadmete ja radioaktiivsete jäätmete vedu ning ohumärgisega varustamine
(1) Radioaktiivsete ainete, radioaktiivseid aineid sisaldavate kiirgusallikate ja radioaktiivsete jäätmete vedu tohib korraldada ainult kiirgustegevusloa alusel.
(2) Radioaktiivsete ainete konteinerid tuleb veol, ekspordil ja impordil, müügil või üleandmisel märgistada ohumärgisega ning varustada kiirgusohutusalase dokumentatsiooniga.
(3) Radioaktiivsete ainete, radioaktiivseid aineid sisaldavate kiirgusseadmete ja radioaktiivsete jäätmete veo eeskirjad kehtestatakse Vabariigi Valitsuse määrusega.
(4) Radioaktiivsete ainete pakendamise ja ohumärgisega varustamise kord ning lisatava kiirgusohutusalase dokumentatsiooni nõuded kehtestatakse Vabariigi Valitsuse määrusega.
§ 28. Radioaktiivsete jäätmete mõiste
Radioaktiivsed jäätmed on:
1) radioaktiivseid aineid sisaldavad või nendega saastunud ained ja esemed, milles radioaktiivse aine hulk on suurem käesoleva seaduse §-s 6 kehtestatud piirmääradest ja mida ei kavatseta tulevikus kasutada;
2) radioaktiivsed ained või radioaktiivseid aineid sisaldavad kiirgusseadmed, mille omanikku ei õnnestu tuvastada;
3) tuumarajatistes tekkinud radioaktiivsed ained või radioaktiivsete ainetega saastunud materjalid ning kasutusest lõplikult välja viidud tuumarajatiste radioaktiivsed koostisosad.
§ 29. Radioaktiivsete jäätmete käitlemise põhinõuded
(1) Radioaktiivsete jäätmete käitlemine on nende töötlemine, isoleerimine, ümberpaigutamine, hoidmine, lõpphoiustamine või nende kasutamise tõkestamine.
(2) Radioaktiivsete jäätmete käitlemisel vastutab kiirgusohutuse eest kiirgustegevusloa saanud isik.
(3) Kui kiirgustegevusloa saanud isik ei täida radioaktiivsete jäätmete käitlemise nõudeid, täidetakse need tema kulul riigihanke korras.
(4) Kui radioaktiivsete jäätmete omanik on teadmata või nende tekkimise eest vastutavat isikut ei õnnestu tuvastada, käideldakse jäätmed riigi kulul.
(5) Kui kiirgusallika või radioaktiivsete jäätmete omandamine või valdusse võtmine on vastuolus käesoleva seadusega, tuleb kiirgusallikas või radioaktiivsed jäätmed anda üle radioaktiivsete jäätmete käitlemisega tegelevale asutusele.
(6) Radioaktiivsete jäätmete lõpphoiustamist korraldab riik, paigutades radioaktiivsed jäätmed alatiseks erihoidlasse.
(7) Radioaktiivsete jäätmete käitlemise kord kehtestatakse keskkonnaministri määrusega.
§ 30. Radioaktiivsete jäätmete üleandmise ja vastuvõtu kitsendused
(1) Radioaktiivsete jäätmete üleandmine toimub keskkonnaministri kehtestatud korras.
(2) Radioaktiivsete jäätmete vastuvõtjal peab olema kiirgustegevusluba jäätmete käitlemiseks.
(3) Radioaktiivsete jäätmete vastuvõtja on kohustatud vastavaid volitusi omava riigiasutuse nõudmisel tõendama nende omamise seaduslikkust.
(4) Riik võtab radioaktiivsed ained ja radioaktiivsed jäätmed tasuta oma valdusse, kui:
1) need on omandatud ebaseaduslikult;
2) neid kasutatakse inimese tervisele ja keskkonnale ohtlikul viisil.
(5) Riigi valdusse võetud radioaktiivsete ainete ja radioaktiivsete jäätmete edasise käitlemise otsustab keskkonnaminister.
§ 31. Radioaktiivsete jäätmete eksport
(1) Radioaktiivsete jäätmete ekspordiks peab olema luba, mille väljaandja ja väljaandmise kord kehtestatakse Vabariigi Valitsuse määrusega.
(2) Radioaktiivsete jäätmete eksport on keelatud:
1) piirkondadesse, mis asuvad lõuna pool 60o lõunalaiust;
2) Euroopa Liiduga mitteühinenud riikidesse, mis on sõlminud Euroopa Liiduga vastava lepingu;
3) riikidesse, mis oma seadusega keelavad radioaktiivsete jäätmete impordi;
4) riikidesse, mille puhul on alust arvata, et seal puudub võimalus nende jäätmete ohutuks käitlemiseks.
§ 32. Radioaktiivsete jäätmete impordi keeld
Radioaktiivsete jäätmete import Eestisse nende lõpphoiustamiseks on keelatud.
(1) Riiklikku järelevalvet käesoleva seaduse ja sellest tulenevate kiirgustegevuse nõuete täitmise üle teostatakse seadusega sätestatud korras.
(2) Radioaktiivse aine, radioaktiivset ainet sisaldava kiirgusseadme ja radioaktiivsete jäätmete omamise seaduslikkuse tõendamist saavad nõuda politseiasutused, keskkonnajärelevalveasutused ja Kiirguskeskus.
§ 34. Seaduse rakendamise erijuhud
(1) Olemasolevad kiirgustegevusload tuleb ümber vahetada käesoleva seaduse nõuetele vastavateks kiirgustegevuslubadeks kolme aasta jooksul, arvates käesoleva seaduse jõustumisest.
(2) Arvates käesoleva seaduse jõustumisest, rakendada:
1) doosiregister ühe aasta jooksul;
2) tüübikinnituse andmine kolme aasta jooksul;
3) kiirgustöötajate atesteerimise kord kahe aasta jooksul.
§ 35. Muudatused varasemates õigusaktides
Rahvatervise seaduse (RT I 1995, 57, 978; 1996, 3, 56; 49, 953):
1) paragrahvi 4 punktist 5 jäetakse välja sõnad «ja kiirgusohtlike seadmete»;
2) paragrahvi 12 lõike 1 punktist 2 jäetakse välja sõnad «radionukliide sisaldavate ainete või seadmete,»;
3) paragrahvi 19 lõike 3 punktist 3 jäetakse välja sõnad «ja kiirgusohtlike ainete või seadmete».
§ 36 Juriidilise isiku vastutus kiirgusseaduse rikkumise eest
(1) Kiirgusallika kasutamise eest kiirgustegevusloata või aegunud kiirgustegevusloaga määratakse juriidilisele isikule rahatrahv kuni 30 000 krooni.
(2) Kiirgusallika kasutamiseks antud kiirgustegevusloaga kehtestatud tingimuste või kiirgusseaduses ja selle alusel kehtestatud õigusaktides sätestatud nõuete rikkumise eest määratakse rahatrahv 10 000 kuni 20 000 krooni või võetakse ära kiirgustegevusluba kuni kolmeks aastaks.
(3) Radioaktiivsete ainete, neid sisaldavate või radioaktiivsete jäätmete üleandmise eest isikutele, kellel puudub kiirgustegevusluba kiirgusallika kasutamiseks, määratakse rahatrahv kuni 20 000 krooni.
(4) Radioaktiivse aine hoidmise, kasutamise, arvestamise, veo või käitlemise muude nõuete rikkumise eest, kui see tegevus ei toonud kaasa inimeste hukkumist või muud rasket tagajärge, määrataks rahatrahv 10 000 kuni 20 000 krooni või võetakse ära kiirgustegevusluba kuni kolmeks aastaks.
(5) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1, 2, 3, 4 nimetatud õiguserikkumiste asjades on haldusõiguse rikkumise protokolli koostamise õigus Keskkonnainspektsioonil.
(6) Asja arutamise ja karistuse määramise õigus käesoleva paragrahvi lõigetes 1, 2, 3, 4 nimetatud õiguserikkumiste asjades on halduskohtunikul.
(7) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1, 2, 3, 4 loetletud juriidilise isiku haldusõiguserikkumise asjades, kaasa arvatud karistuse määramine ja vaidlustamine ning jõustunud halduskaristuse otsuste täitmine, toimub haldusõiguserikkumiste seadustikus ja täitemenetluse seadustikus ettenähtud korras.