§ 14 Jäätmete kogumine
§ 23 Tootja
§ 27 Probleemtoodete valmistamise, sisseveo, müügi ja kasutamise keelud ning piirangud
§ 41 Maakonna jäätmekava
§ 44 Keskkonnaministri ning kohaliku omavalitsuse organi õigused ja kohustused jäätmehoolduse kavandamisel
2 Riigi jäätmekava ja maakonna jäätmekava koostamine
§ 45 Riigi jäätmekava ja maakonna jäätmekava koostamise algatamine ja sellest teatamine
§ 46 Riigi jäätmekava eelnõu ja maakonna jäätmekava eelnõu koostamine
§ 47 Riigi jäätmekava eelnõu ja maakonna jäätmekava eelnõu kooskõlastamine
§ 48 Riigi jäätmekava eelnõu ja maakonna jäätmekava eelnõu avalik väljapanek ja avalik istung
§ 51 Riigi jäätmekava eelnõu ja maakonna jäätmekava eelnõu avaliku väljapaneku kestel ja avalikul istungil esitatud ettepanekute ja vastuväidete arvestamine
§ 52 Riigi jäätmekava eelnõu ja maakonna jäätmekava eelnõu avaliku väljapaneku ja avaliku istungi tulemuste avalikustamine
4 KOHALIKU OMAVALITSUSE ORGANI KORRALDATUD JÄÄTMEHOOLDUS
6 Jäätmeluba kohaliku omavalitsuse organi korraldatud jäätmeveoks
§ 97 Kohaliku omavalitsuse organi korraldatud jäätmeveoks jäätmeloa taotlemine
§ 100 Ohtlike jäätmete käitluslitsentsi andmise tingimused
M = T × L/52,
§ 103 Ohtlike jäätmete käitluslitsentsi andmise, muutmise ja kehtetuks tunnistamise menetluse tähtajad ning litsentsi vorm
§ 109 Tavajäätmete riikidevaheline vedu
§ 112 Asutusesisene teave
§ 124 Probleemtootest tekkinud jäätmete kokkukorjamise kohustuse rikkumine
§ 128 Jäätmetest põhjustatud keskkonnasaastuse likvideerimine
(2) Käesoleva seaduse reguleerimisalasse ei kuulu:
1) välisõhku heidetavad saasteained ja heitmed;
2) reovesi ja koos reoveega käitlemisele kuuluvad või keskkonda heidetavad jäätmed, välja arvatud reovee käitlemisel tekkivad jäätmed;
5) loomsete jäätmete, sealhulgas loomakorjuste käitlemine;
7) maavarade ja maa-ainese uuringute, kaevandamise, töötlemise ja ladustamise tulemusena tekkivad jäätmed ning karjääride tootmisjäägid niivõrd, kuivõrd need on reguleeritud muude seadustega.
(4) Käesolevas seaduses ettenähtud haldusmenetlusele kohaldatakse haldusmenetluse seaduse (RT I 2001, 58, 354; 2002, 53, 336; 61, 375; 2003, 20, 117; 78, 527) sätteid, arvestades käesoleva seaduse erisusi. Käesoleva seaduse § 73 lõike 2 punktides 1–3, 5 ja 6 nimetatud tegevusloa ja ohtlike jäätmete käitluslitsentsi andmise ja muutmise ning jäätmekavade koostamise ja muutmise menetlusele kohaldatakse avatud menetluse sätteid, arvestades käesoleva seaduse erisusi.
(4) Käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud jäätmekategooriatesse kuuluvate jäätmete, sealhulgas ohtlike jäätmete nimistu (edaspidi jäätmenimistu ) kehtestatakse Vabariigi Valitsuse määrusega.
Olmejäätmed on kodumajapidamisjäätmed ning kaubanduses, teeninduses või mujal tekkinud oma koostise ja omaduste poolest samalaadsed jäätmed. Olmejäätmetes võib sisalduda nii tava- kui ka ohtlikke jäätmeid.
Jäätmevaldaja on jäätmetekitaja või muu isik või seaduse alusel asutatud muu asutus, kelle valduses on jäätmed.
Jäätmetekitaja on isik või seaduse alusel asutatud muu asutus, kelle tegevuse käigus tekivad jäätmed, või isik, kelle tegevuse tulemusel jäätmete olemus või koostis muutub.
(2) Jäätmehoolduse, välja arvatud jäätmekäitluse üle teostatava järelevalve kulud kannab jäätmevaldaja ning seadusega ettenähtud juhtudel isik, kelle valduses on käideldavad jäätmed olnud.
§ 14. Jäätmete kogumine
Jäätmete kogumine on jäätmete kokkukorjamine, sortimine ja segukoostamine nende edasise veo või tekkekohas taaskasutamise või kõrvaldamise eesmärgil.
(2) Jäätmete töötlemistoimingute nimistu kehtestatakse vajaduse korral Vabariigi Valitsus oma määrusega.
(2) Jäätmekäitluskoht on ka maa-ala, kus jäätmete taaskasutamine võimaldab parendada mullaviljakust, maa-ala keskkonnaseisundit või selle kasutusvõimalusi.
(3) Jäätmekäitluskohaks ei loeta jäätmekogumisnõu, -konteinerit või muud -mahutit, mis on ette nähtud olme- ja tavajäätmete esmakogumiseks jäätmetekitajatelt, samuti ehitisi, kuhu eelnimetatud mahutid on paigutatud, või ehitisi, mida kasutatakse olmes tekkinud pakendijäätmete esmakogumiseks.
§ 23. Tootja
Tootja käesoleva seaduse tähenduses on isik, kes:
4) elektri- ja elektroonikaseadmed ja nende osad.
4) elektri- ja elektroonikaseade – seade, mis vajab töötamiseks elektrivoolu või elektromagnetvälja, ning seade selle voolu ja välja tekitamiseks, suunamiseks ning mõõtmiseks ja on mõeldud kasutamiseks pingel mitte üle 1000 V vahelduvvoolu ning mitte üle 1500 V alalisvoolu korral.
(4) Vabariigi Valitsusel on õigus määrusega kehtestada probleemtoodete märgistamise viis ja kord.
(1) Tootja on kohustatud tagama tema valmistatud, edasimüüdud või sisseveetud probleemtootest tekkivate jäätmete kokkukogumise ja nende taaskasutamise või nende kõrvaldamise ja omama selle kohustuse täitmiseks piisavat tagatist.
(4) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud jäätmete jäätmehoolduse kulud kannab tootja.
(5) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 4 nimetatud kohustused laienevad ka neile probleemtoodete jäätmetele, mis on tekkinud enne nende kohustuste jõustamist (endisaegsed jäätmed).
(6) Kui tootja on surnud, juriidilise isikuna likvideeritud või ei ole käesoleva paragrahvi lõikes 5 nimetatud kohustuste rakendamine mingil muul põhjusel võimalik, kanduvad kohustused endisaegsete jäätmete jäätmehoolduse tagamiseks ning selle finantseerimiseks üle jäätmeteks muutunud toodet asendava samalaadse toote või samalaadset funktsiooni täitva toote tootjale või tootjate ühendusele.
§ 27. Probleemtoodete valmistamise, sisseveo, müügi ja kasutamise keelud ning piirangud
(1) Keelatud on järgmiste probleemtoodete valmistamine, sissevedu, müük ja kasutamine:
1) probleemtooted, mis sisaldavad kemikaaliseaduse § 9 lõigete 2 ja 3 alusel antud määrusega kinnitatud keelustatud ja rangelt piiratud käitlemisega kemikaalide nimekirjas loetletud keelustatud tööstuskemikaale;
(2) Probleemtoodetes keelatud ohtlike ainete täpsustav loetelu kehtestatakse Vabariigi Valitsuse või tema volitatud ministri määrusega.
(3) Käesoleva paragrahvi lõike 1 punktides 3 ja 4 nimetatud tooteid võib valmistada, sisse vedada, müüa ja kasutada, kui need ei sisalda sama paragrahvi lõike 2 alusel antud määruses nimetatud ohtlikke aineid.
(2) Jäätmeid üleandev isik peab olema, arvestades asjaolusid, veendunud, et vastuvõtjal on jäätmeluba, mis annab õiguse üleantud jäätmete käitlemiseks.
(3) Kui jäätmed antakse üle selliseks käitlemiseks, milleks jäätmeluba vaja ei ole, peab jäätmeid üleandev isik olema, arvestades asjaolusid, veendunud, et vastuvõtja on pädev jäätmeid käitlema ning tal on asjakohased tehnilised ja keskkonnakaitsevahendid.
Kohaliku omavalitsuse organ korraldab jäätmete sortimist, sealhulgas liigiti kogumist, et võimaldada nende taaskasutamist võimalikult suures ulatuses.
Jäätmed taaskasutatakse või kõrvaldatakse nende tekkekohale võimalikult lähedal asuvas tehnoloogiliselt sobivas ning tervisekaitse- ja keskkonnanõuetele vastavas jäätmekäitluskohas.
2) käitamisel tekkivate heitmete piirväärtusi;
3) nõudeid heitmete ja neis sisalduvate saasteainete tehniliste parameetrite mõõtmiseks, mõõtmissagedust ja muid mõõtmistingimusi;
(1) Et võimaldada olmejäätmete taaskasutamist võimalikult suures ulatuses, tuleb segunenud olmejäätmed enne prügilasse ladestamist sortida.
(2) Segunenud ja sortimata olmejäätmete ladestamine prügilasse on keelatud.
(3) Liigiti kogutud jäätmete suhtes viiakse vajaduse korral läbi järelsortimine. Sortimisel eraldatakse taaskasutatavad jäätmed ning ohtlikud jäätmed ülejäänud jäätmetest, kui see on tehniliselt teostatav ja sellega ei kaasne ülemääraseid kulutusi.
(1) Jäätmehoolduse arendamiseks koostatakse riigi, maakonna ja kohaliku omavalitsuse üksuse jäätmekava.
(2) Jäätmekavas käsitletakse jäätmehoolduse olukorda riigis, maakonnas või kohaliku omavalitsuse üksuses, jäätmehoolduse korraldamise ja tõhustamise eesmärke ning meetmeid eesmärkide saavutamiseks.
(2) Riigi jäätmekava sisaldab ohtlike jäätmete ja pakendijäätmete käitlemist käsitlevaid alljaotisi.
§ 41. Maakonna jäätmekava
(1) Maakonna jäätmekava on jäätmehoolduse arengukava ühe või mitme maakonna kohta.
(2) Maakonna jäätmekava koostatakse riigi jäätmekava alusel ühe aasta jooksul riigi jäätmekava kinnitamisest arvates.
(1) Kohaliku omavalitsuse üksuse jäätmekava on maakonna jäätmekavast juhindudes koostatud kohaliku omavalitsuse üksuse arengukava osa, mis käsitleb valla või linna jäätmehoolduse arendamist. Jäätmekava võib koostada mitme kohaliku omavalitsuse üksuse kohta.
1) kohaliku omavalitsuse organi korraldatava jäätmeveo arendamist tema haldusterritooriumil, sealhulgas korraldatud jäätmeveo piirkonna või piirkondade määramist;
(2) Riigi jäätmekava ja maakonna jäätmekava ajakohastatakse iga viie aasta järel selle koostamisest või ajakohastamisest arvates.
(3) Kui riigi jäätmekava ajakohastamise käigus tehtud muudatused puudutavad maakonna jäätmekava, ajakohastatakse maakonna jäätmekava ühe aasta jooksul ajakohastatud üleriigilise jäätmekava kinnitamisest arvates.
(4) Kui maakonna jäätmekava ajakohastamise käigus tehtud muudatused puudutavad kohaliku omavalitsuse üksuse jäätmekava, ajakohastatakse kohaliku omavalitsuse üksuse jäätmekava ühe aasta jooksul maakonna ajakohastatud jäätmekava kinnitamisest arvates.
§ 44. Keskkonnaministri ning kohaliku omavalitsuse organi õigused ja kohustused jäätmehoolduse kavandamisel
(2) Riigi jäätmekava ja maakonna jäätmekava täitmise kontrolli korraldab keskkonnaminister.
(3) Jäätmekava koostamiseks või ajakohastamiseks vajalikku teavet oma jäätmealase tegevuse kohta on ettevõtja äriseadustiku (RT I 1995, 26–28, 355; 1998, 91–93, 1500; 1999, 10, 155; 23, 355; 24, 360; 57, 596; 102, 907; 2000, 29, 172; 49, 303; 55, 365; 57, 373; 2001, 34, 185; 56, 332 ja 336; 89, 532; 93, 565; 2002, 3, 6; 35, 214; 53, 336; 61, 375; 63, 387 ja 388; 96, 564; 102, 600; 110, 657; 2003, 4, 19; 13, 64; 18, 100; 78, 523; 88, 591) tähenduses, mittetulundusühing, sihtasutus ja seaduse alusel asutatud muu asutus kohustatud andma keskkonnaministrile ja kohaliku omavalitsuse organile tasuta.
(4) Kohaliku omavalitsuse organ võib nõuda oma haldusterritooriumil tegutsevalt ettevõtjalt äriseadustiku tähenduses, mittetulundusühingult, sihtasutuselt ja seaduse alusel asutatud muult asutuselt käesoleva seaduse § 39 lõikele 3 vastava jäätmekava koostamist oma kulul ning esitamist, kui see on vajalik kohaliku omavalitsuse üksuse jäätmekava koostamiseks või ajakohastamiseks.
(5) Keskkonnaminister ja kohaliku omavalitsuse organ on kohustatud säilitama jäätmekava koostamise käigus kogutud teabe seaduses sätestatud korras.
2. jagu Riigi jäätmekava ja maakonna jäätmekava koostamine
§ 45. Riigi jäätmekava ja maakonna jäätmekava koostamise algatamine ja sellest teatamine
(1) Riigi jäätmekava ja maakonna jäätmekava koostamise algatab keskkonnaminister.
(2) Teade riigi jäätmekava algatamise kohta avaldatakse ametlikus väljaandes Ametlikud Teadaanded ja vähemalt ühes üleriigilise levikuga ajalehes. Teade maakonna jäätmekava algatamisest avaldatakse ametlikus väljaandes Ametlikud Teadaanded ja vähemalt ühes ülemaakonnalise levikuga ajalehes.
(5) Maakonna jäätmekava eelnõu põhiseisukohad avaldatakse maavalitsuse veebilehel, selle puudumisel Keskkonnaministeeriumi veebilehel.
§ 46. Riigi jäätmekava eelnõu ja maakonna jäätmekava eelnõu koostamine
(1) Riigi jäätmekava eelnõu ja maakonna jäätmekava eelnõu koostamise korraldab keskkonnaminister.
(2) Riigi jäätmekava eelnõu ja maakonna jäätmekava eelnõu koostamisele kaasatakse asjakohaste riigiasutuste, kohaliku omavalitsuse organite, valitsusväliste organisatsioonide, ettevõtjate, mittetulundusühingute ning nende liitude esindajad ja teised asjasthuvitatud isikud.
§ 47. Riigi jäätmekava eelnõu ja maakonna jäätmekava eelnõu kooskõlastamine
(2) Maakonna jäätmekava eelnõu esitatakse kooskõlastamiseks vastava maakonna maavanemale ning seisukohavõtuks kohaliku omavalitsuse organile, kelle haldusterritooriumi jäätmekava käsitleb.
§ 48. Riigi jäätmekava eelnõu ja maakonna jäätmekava eelnõu avalik väljapanek ja avalik istung
(1) Keskkonnaminister korraldab riigi jäätmekava eelnõu ja maakonna jäätmekava eelnõu avaliku väljapaneku ja jäätmekava eelnõu arutamiseks vähemalt ühe avaliku istungi.
(3) Maakonna jäätmekava eelnõu avaliku väljapaneku aeg ja koht tehakse teatavaks vähemalt kaks nädalat enne avaliku väljapaneku algust ametlikus väljaandes Ametlikud Teadaanded, vähemalt ühes ülemaakonnalise levikuga ajalehes ja Keskkonnaministeeriumi veebilehel. Maakonna jäätmekava eelnõu avaliku väljapaneku kestus on vähemalt kaks nädalat.
(5) Maakonna jäätmekava eelnõu arutamiseks korraldatava avaliku istungi aeg ja koht tehakse teatavaks vähemalt kaks nädalat enne avalikku istungit ametlikus väljaandes Ametlikud Teadaanded, vähemalt ühes ülemaakonnalise levikuga ajalehes ja Keskkonnaministeeriumi veebilehel.
Igaühel on õigus esitada riigi jäätmekava eelnõu või maakonna jäätmekava eelnõu avaliku väljapaneku kestel eelnõu kohta ettepanekuid ja vastuväiteid.
§ 51. Riigi jäätmekava eelnõu ja maakonna jäätmekava eelnõu avaliku väljapaneku kestel ja avalikul istungil esitatud ettepanekute ja vastuväidete arvestamine
§ 52. Riigi jäätmekava eelnõu ja maakonna jäätmekava eelnõu avaliku väljapaneku ja avaliku istungi tulemuste avalikustamine
(1) Keskkonnaminister teeb riigi jäätmekava eelnõu avaliku väljapaneku ja selle arutamiseks korraldatud avaliku istungi tulemused teatavaks üleriigilise levikuga ajalehes ning Keskkonnaministeeriumi veebilehel.
(2) Keskkonnaminister teeb maakonna jäätmekava eelnõu avaliku väljapaneku ja selle arutamiseks korraldatud avaliku istungi tulemused teatavaks ülemaakonnalise levikuga ajalehes ning Keskkonnaministeeriumi veebilehel.
(2) Maakonna jäätmekava kinnitatakse keskkonnaministri käskkirjaga.
(2) Maakonna jäätmekava avaldatakse Keskkonnaministeeriumi maakonna keskkonnateenistuse (edaspidi keskkonnateenistus) veebilehel.
(1) Kohaliku omavalitsuse organ korraldab kohaliku omavalitsuse üksuse jäätmekava eelnõu avaliku väljapaneku ja jäätmekava eelnõu arutamiseks vähemalt ühe avaliku istungi.
(2) Kohaliku omavalitsuse üksuse jäätmekava eelnõu avaliku väljapaneku aeg ja koht tehakse teatavaks vähemalt kaks nädalat enne avaliku väljapaneku algust kohalikus ajalehes. Kohaliku omavalitsuse üksuse jäätmekava eelnõu avaliku väljapaneku kestus on vähemalt kaks nädalat. õ. 29.10.2007 12:57
(4) Jäätmekäitleja koostab saatekirja paber- ja digitaaldokumendina, allkirjastades digitaaldokumendi digitaalallkirja seaduses (RT I 2000, 26, 150; 92, 597; 2001, 56, 338; 2002, 53, 336; 61, 375; 2003, 88, 591 ja 594) sätestatud korras. Digitaaldokumenti nõutakse isikult, kes on sertifikaadi omanik digitaalallkirja seaduse § 6 tähenduses.
(5) Ohtlike jäätmete saatekirja vorm ning saatekirja registreerimise kord kehtestatakse keskkonnaministri määrusega.
(1) Ohtlike jäätmete käitluskohtade võrgu arendamist korraldab keskkonnaminister, lähtudes riigi jäätmekavast.
(2) Kohaliku omavalitsuse organid korraldavad oma haldusterritooriumil kodumajapidamises tekkivate ohtlike jäätmete kogumist ja nende üleandmist jäätmekäitlejatele, välja arvatud käesoleva seaduse § 26 lõikes 1 nimetatud juhul.
4. peatükk KOHALIKU OMAVALITSUSE ORGANI KORRALDATUD JÄÄTMEHOOLDUS
(1) Korraldatud jäätmevedu on olmejäätmete kogumine ja vedamine määratud piirkonnast määratud jäätmekäitluskohta või -kohtadesse kohaliku omavalitsuse organi korraldatud konkursi korras valitud ettevõtja poolt.
(3) Kohaliku omavalitsuse organ võib jätta jäätmeveo korraldamata haldusterritooriumi hajaasustusega osades, kus jäätmetekitajate vähesuse ja hajutatuse ning jäätmete väikese koguse tõttu oleks korraldatud jäätmevedu ülemäära kulukas ning korraldatud jäätmeveoks puudub tervise- ja keskkonnakaitsevajadus.
(4) Jäätmeliigid, millele kohaldatakse korraldatud jäätmevedu, veopiirkonnad, vedamise sagedus ja aeg ning jäätmeveo teenustasu piirmäär kehtestatakse valla või linna volikogu määrusega.
(1) Kohaliku omavalitsuse organ korraldab iseseisvalt või koostöös teiste omavalitsuste organitega korraldatud jäätmeveo eri- või ainuõiguse andmiseks avaliku konkursi konkurentsiseaduse (RT I 2001, 56, 332; 93, 565; 2002, 61, 375; 63, 387; 82, 480; 87, 505; 102, 600; 2003, 23, 133) alusel kehtestatud korras.
7) jäätmeveo teenustasu piirmäär.
(1) Korraldatud jäätmeveo konkursil edukaks tunnistatud ettevõtjal on kohaliku omavalitsuse organi määratud jäätmeliikide osas määratud veopiirkonnas jäätmeveo eri- või ainuõigus kuni kolm aastat.
(1) Jäätmevaldaja loetakse liitunuks korraldatud jäätmeveoga elu- või tegevuskohajärgses jäätmeveo piirkonnas. Jäätmevaldaja on korraldatud jäätmeveoga liitunud alates kohaliku omavalitsuse organi korraldatud jäätmeveo jäätmeloa kehtima hakkamisest või käesoleva seaduse § 66 lõikes 4 nimetatud määruse jõustumisest. Liitumisajaks loetakse antud loa või määruse jõustumise ajast hilisemat aega.
(3) Kohaliku omavalitsuse organ asutab määrusega jäätmevaldajate registri ning kehtestab registri pidamise korra.
Kohaliku omavalitsuse organ korraldab korraldatud jäätmeveoga hõlmatud jäätmete taaskasutamise või kõrvaldamise. Kohaliku omavalitsuse organ võib korraldada ka muude jäätmete taaskasutamist või kõrvaldamist.
10) kohaliku omavalitsuse üksuse territooriumil asuvate jäätmekäitluskohtade järelhoolduse nõuded.
(3) Kohaliku omavalitsuse üksuse jäätmehoolduseeskirja eelnõu esitatakse arvamuse saamiseks maavanemale ja keskkonnateenistusele, tervishoiuteenuste osutaja jäätmete käitlemise kord Tervisekaitseinspektsioonile ja veterinaarteenuste osutaja jäätmete käitlemise kord maakonna veterinaarkeskusele, kes vajadusel teevad kahe nädala jooksul ettepanekuid eeskirja täiendamiseks.
Jäätmehoolduse arendamist toetatakse olmejäätmete keskkonda viimise eest makstavast saastetasust.
(1) Jäätmeluba annab õiguse üheks või mitmeks käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud jäätmekäitlustegevuseks või jäätmete tekitamiseks käesoleva seaduse §-s 75 nimetatud tegevusvaldkondades ning määrab selle õiguse realiseerimise tingimused.
2) jäätmete taaskasutamiseks;
3) ohtlike jäätmete kogumiseks või veoks;
5) kohaliku omavalitsuse organi korraldatud jäätmeveoks;
6) olmejäätmeveoks majandus- või kutsetegevusena.
(3) Isikul, kellel on või kes on kohustatud omama saastuse kompleksse vältimise ja kontrollimise seaduses (RT I 2001, 85, 512; 2002, 61, 375; 2003, 73, 486) sätestatud keskkonnakompleksluba käesoleva paragrahvi lõikes 2 või käesoleva seaduse §-s 75 nimetatud tegevusteks, ei ole vaja jäätmeluba keskkonnakompleksloaga hõlmatud käitiste suhtes.
(1) Isik, kes käesoleva seaduse § 73 lõike 5 alusel on vabastatud jäätmeloa omamise kohustusest, samuti tavajäätmete vedaja, välja arvatud olmejäätmeid majandus- või kutsetegevuses vedav isik, registreeritakse tegevuskohajärgses keskkonnateenistuses. Mitmes maakonnas tegutsev isik registreeritakse üksnes asukohajärgses keskkonnateenistuses.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud isik on kohustatud vähemalt kaks nädalat enne jäätmekäitluse alustamist teavitama keskkonnateenistust oma kavandatavast tegevusest, saates keskkonnateenistusele teatise, milles on järgmised andmed:
8) jäätmekäitluskoha asukoht või jäätmekäitleja nimi, kellele isik jäätmed kavatseb üle anda, sealhulgas jäätmete ladestuspaiga nimetus, kus üleantavad jäätmed ladestatakse.
(3) Keskkonnateenistus kontrollib saadud andmete põhjal kümne tööpäeva jooksul teavitatud tegevuseks jäätmeloa omamise vajadust ning selle puudumisel annab kümne päeva jooksul isikule registreerimisnumbri, saadab talle kirjaliku tõendi registreerimise kohta ning käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud andmed kantakse selleks ettenähtud registreerimisraamatusse või elektronandmekandjale.
(1) Jäätmeloa annab jäätmeloa taotleja (edaspidi taotleja) tegevuskohajärgne keskkonnateenistus (edaspidi loa andja ).
(2) Kui taotlejal püsivat tegevuskohta ei ole, annab loa taotleja asukohajärgne keskkonnateenistus.
(4) Jäätmeluba jäätmete käitlemiseks tuleb taotleda iga jäätmekäitluskoha ja jäätmeluba jäätmete tekitamiseks iga käitise või jäätmetekkekoha kohta.
(5) Jäätmeluba ohtlike jäätmete kogumiseks või veoks või olmejäätmeveoks majandus- või kutsetegevusena tuleb taotleda iga maakonna kohta.
(2) Tekkivate ja keskkonda viidavate jäätmete lubatud kogused määrab loa andja taotleja esitatud tehnoloogia ja keskkonnakaitse seisukohalt põhjendatud arvutuste alusel, võttes arvesse parima keskkonnapraktika põhimõtteid ja parima võimaliku tehnoloogia kriteeriume.
(4) Loa andja võib vormistada ühe jäätmeloa mitmes jäätmekäitluskohas või jäätmetekkekohas tegutsemiseks ühe maakonna piires, kui see on otstarbekas järelevalve teostamise seisukohalt.
(6) Jäätmeloa võib vormistada ka digitaaldokumendina, allkirjastades selle digitaalallkirja seaduses sätestatud korras.
1) tekkivate ja käideldavate jäätmete liigid ja kogused, sealhulgas lubatud piirkogused, mida võib viia keskkonda;
(1) Jäätmeluba antakse kuni viieks aastaks. Jäätmeluba hakkab kehtima loa väljastamisele järgnevast päevast.
Jäätmeloa andmisest keeldutakse, kui:
2) taotlejat on karistatud loodusressursside loata kasutamise ja saasteloata tegutsemise, keskkonna saastamise või ohtlike kemikaalide ja jäätmete käitlemise nõuete rikkumise eest ning kui süüteost ei ole möödunud karistusregistri seaduse (RT I 1997, 87, 1467; 2002, 82, 477; 2003, 26, 156) § 25 lõikes 1 kehtestatud tähtaeg;
4) tegevus põhineb jäätmerikastel, loodusressursse ja muud tooret või materjale pillavatel menetlustel või tehnoloogilistel protsessidel.
Jäätmeloa andja tunnistab jäätmeloa kehtetuks sellest loa omajat eelnevalt informeerides, kui:
3) loa omaja ei ole alustanud kohaliku omavalitsuse organi korraldatud jäätmevedu ühe nädala jooksul loas märgitud tähtajast arvates ega ole esitanud taotlust tegevuse algusaja muutmiseks;
4) juriidilisest isikust loa omaja on lõppenud või füüsilisest isikust loa omaja on surnud;
Jäätmeloa taotlemisel või muutmisel tasub taotleja riigilõivu riigilõivuseaduses (RT I 1997, 80, 1344; 2001, 55, 331; 53, 310; 56, 332; 64, 367; 65, 377; 85, 512; 88, 531; 91, 543; 93, 565; 2002, 1, 1; 18, 97; 23, 131; 24, 135; 27, 151 ja 153; 30, 178; 35, 214; 44, 281; 47, 297; 51, 316; 57, 358; 58, 361; 61, 375; 62, 377; 90, 519; 102, 599; 105, 610; 2003, 4, 20; 13, 68; 15, 84 ja 85; 20, 118; 21, 128; 23, 146; 25, 153 ja 154; 26, 156 ja 160; 30, õiend; 51, 352; 66, 449; 68, 461; 71, 471; 78, 527; 79, 530; 81, 545; 88, 589 ja 591; 2004, 2, 7) sätestatud korras.
7) andmed personali tehnilise ja kutsealase väljaõppe kohta;
3) taotleja ei suuda täita käesoleva seaduse § 33 alusel kehtestatud nõudeid.
Lisaks k��esoleva seaduse §-s 78 loetletud andmetele peab jäätmete põletamiseks jäätmeluba (edaspidi jäätmepõletusluba ) taotlev isik esitama loa andjale õhu- ja veeheite piirväärtustest kinnipidamiseks ja põletusprotsessi reguleerimiseks vajalike ning tehnoloogiaparameetrite mõõtmise regulaarsust ja täpsust tagavate mõõteseadmete nimistu koos nende tehnilise iseloomustusega.
Lisaks käesoleva seaduse § 81 lõikes 2 sätestatule määratakse jäätmepõletusloaga:
6. jagu Jäätmeluba kohaliku omavalitsuse organi korraldatud jäätmeveoks
§ 97. Kohaliku omavalitsuse organi korraldatud jäätmeveoks jäätmeloa taotlemine
Lisaks käesoleva seaduse §-s 78 nimetatud materjalidele esitab kohaliku omavalitsuse organi korraldatud jäätmeveoks jäätmeluba (edaspidi korraldatud jäätmeveoluba ) taotlev isik loa andjale kohaliku omavalitsuse organi haldusakti koopia selle kohta, et taotleja on käesoleva seaduse § 67 lõikes 1 nimetatud avalikul konkursil tunnistatud edukaks.
1) piirkond, kust kohaliku omavalitsuse organi korraldatud jäätmeveoga hõlmatud jäätmed kokku kogutakse;
(1) Ohtlike jäätmete käitluslitsents on tegevusluba, mis annab õiguse teiste isikute poolt tekitatud ja üleantud ohtlike jäätmete käitlemiseks majandus- või kutsetegevuses ning määrab selle õiguse realiseerimise tingimused.
(2) Ohtlike jäätmete käitluslitsentsi annab keskkonnaminister.
§ 100. Ohtlike jäätmete käitluslitsentsi andmise tingimused
(1) Ohtlike jäätmete käitluslitsentsi andmise tingimused on:
1) jäätmekäitluskoha, -tehnoloogia ja -seadmete vastavus keskkonnanõuetele;
2) töötajate asjakohane kutsekvalifikatsioon;
3) kindlustus õnnetusjuhtumiteks.
(2) Ohtlike jäätmete käitlemisel aset leida võiva õnnetusjuhtumi läbi tekkiva kahju katteks vajaliku kindlustussumma suuruse arvutab ohtlike jäätmete käitluslitsentsi taotleja järgmise valemi järgi:
M. osa = T × L/52,
1) jäätmekäitluskoht, -tehnoloogia või -seadmed ei vasta keskkonnanõuetele või ohustavad tervist või vara;
3) taotlejal puudub kindlustusleping õnnetusjuhtumiks.
2) litsentsi omaja tegevuses ilmnevad käesoleva seaduse §-s 101 nimetatud asjaolud;
§ 103. Ohtlike jäätmete käitluslitsentsi andmise, muutmise ja kehtetuks tunnistamise menetluse tähtajad ning litsentsi vorm
Ohtlike jäätmete käitluslitsentsi andmise, muutmise ja kehtetuks tunnistamise menetluse käigus läbiviidavate menetlustoimingute tähtajad, litsentsi taotlemiseks vajalike andmete loetelu ja litsentsi vorm kehtestatakse Vabariigi Valitsuse määrusega.
(1) Isik, kes kogub ja veab teiste isikute poolt tekitatud ja üleantud metallijäätmeid nende edasise kaubandusvahendamise ja taaskasutamise eesmärgil (edaspidi metallijäätmete koguja ), ja metallijäätmete üleandja koostavad metallijäätmete kokkuostu kohta kahepoolselt allkirjastatud dokumendi, milles peab lisaks muudele õigusaktides sätestatud nõuetele olema kirjas:
(1) Jäätmeid veetakse üle riigipiiri kooskõlas Eesti Vabariigi suhtes jõustunud välislepingutega ning EÜ Nõukogu määruses 259/93/EMÜ jäätmesaadetiste järelevalve ja kontrolli kohta Euroopa Ühenduses, ühendusse sisseveo ning ühendusest väljaveo korral (EÜT L 030, 06.02.1993, lk 1–28) sätestatud korras.
(2) Ohtlikke jäätmeid ja välislepinguga reguleeritavaid jäätmeid võib Eesti Vabariiki sisse vedada, Eesti Vabariigist välja vedada või Eesti Vabariigi territooriumilt läbi vedada EÜ Nõukogu määruses 259/93/EMÜ sätestatud korras väljaantud jäätmete riikidevahelise veo loa (edaspidi veoluba) alusel.
§ 109. Tavajäätmete riikidevaheline vedu
(1) Välislepinguga või EÜ Nõukogu määruses 259/93/EMÜ reguleerimata tavajäätmete Eestisse sisseveol, Eestist väljaveol ja läbiveol peab saadetisega olema kaasas jäätmevaldaja allkirjaga saateleht, milles on märgitud jäätmevaldaja nimi ja aadress, jäätmete kogus, liik ning kirjeldus ja jäätmete saaja nimi ning aadress.
(2) Saatelehel nimetatud jäätmekäitlejal peab olema jäätmeluba saatelehel märgitud jäätmete käitlemiseks.
(1) Veoluba on dokument, mis annab õiguse ohtlikke jäätmeid ja välislepinguga reguleeritavaid või EÜ Nõukogu määruses 259/93/EMÜ nimetatud jäätmeid Eesti Vabariiki sisse vedada, Eesti Vabariigist välja vedada või Eesti Vabariigi territooriumilt läbi vedada.
(2) Volitatud asutus EÜ Nõukogu määruse 259/93/EMÜ mõistes on Keskkonnaministeerium.
§ 112. Asutusesisene teave
Veoloa andja tunnistab EÜ Nõukogu määruse 259/93/EMÜ artikli 3 lõigetes 4–6, artikli 6 lõigetes 4–6, artikli 11 lõikes 1 ja artikli 15 lõigetes 1–4 nimetatud dokumendid asutusesiseseks kasutamiseks avaliku teabe seaduses (RT I 2000, 92, 597; 2002, 61, 375; 63, 387; 2003, 25, 153; 26, 158; 32, õiend) sätestatud korras.
(1) Jäätmete sisse-, välja- ja läbiveo dokumentide vormid sisalduvad Euroopa Liidu Komisjoni otsuses 94/774/EÜ, millega kehtestatakse standardsaatekiri, millele on osutatud nõukogu määruses 259/93/EMÜ jäätmesaadetiste järelvalve ja kontrolli kohta Euroopa Ühenduses, ühendusse sisseveo ning ühendusest väljaveo korral (EL Teataja L 310, 03.12.94, lk 70–76).
(2) Jäätmete, mille riikidevaheline vedu toimub veoloa alusel, kombineeritud nomenklatuuri kaubakoodid kehtestab keskkonnaminister määrusega.
(1) Jäätmevaldajal peab olema ülevaade tema valduses olevate jäätmete liigist, hulgast ja päritolust, jäätmekäitluse seisukohalt olulistest omadustest ning jäätmetest tulenevast ohust tervisele, keskkonnale või varale.
(2) Jäätmeluba ja saastuse kompleksse vältimise ja kontrollimise seaduse §-s 6 sätestatud keskkonnakompleksluba omav isik ning käesoleva seaduse § 74 kohaselt registreeritud isik, samuti ohtlike jäätmete tekitaja, välja arvatud kodumajapidamised, on kohustatud pidama pidevat arvestust oma tegevuses tekkinud, kogutud, hoitud või vaheladustatud, veetud, töödeldud, taaskasutatud või kõrvaldatud jäätmete liigi, hulga, omaduste ja tekke kohta. Kui jäätmed antakse üle teisele jäätmekäitlejale, tuleb arvestust pidada ka jäätmete sihtkoha, kogumissageduse, veomooduste ning taaskasutamis- ja kõrvaldamistoimingute kohta.
(1) Käesoleva seaduse § 116 lõikes 2 nimetatud isik, välja arvatud ohtlike jäätmete tekitaja, kelle tegutsemiseks jäätmeluba või keskkonnakompleksluba pole nõutav, esitab vähemalt üks kord aastas talle jäätmeloa andnud või teda registreerinud keskkonnateenistusele oma jäätmealase tegevuse aruande keskkonnaregistrisse kandmiseks. Aruande vorm, esitatavate andmete ulatus ja aruande esitamise kord kehtestatakse keskkonnaministri määrusega.
(2) Keskkonnateenistusel on õigus nõuda peale käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud isikute jäätmearuannet ka jäätmetekitajalt, kelle tegutsemiseks jäätmeluba või keskkonnakompleksluba pole nõutav, kuid kelle tekitatud tavajäätmete kogus ületab 10 tonni aastas või ohtlike jäätmete kogus 100 kilogrammi aastas.
(2) Registreeritud jäätmekäitleja ja ohtlike jäätmete tekitaja jäätmealase tegevuse üle teostatakse järelevalvet vastavalt vajadusele. Järelevalvet ei teostata ohtlike jäätmete tekkimise üle kodumajapidamistes.
(1) Jäätmete tekke vältimise, jäätmehoolduse nõuete rikkumise või jäätmete ladestamise eest väljaspool jäätmekäitluskohta – karistatakse rahatrahviga kuni 300 trahviühikut.
(1) Keelatud toote valmistamise, sisse- või väljaveo või müügi eest – karistatakse rahatrahviga kuni 100 trahviühikut.
§ 124. Probleemtootest tekkinud jäätmete kokkukorjamise kohustuse rikkumine
(1) Tootjale ja toote levitajale pandud kohustuse rikkumise eest oma toodetest tekkinud jäätmed kehtestatud korras kokku korjata – karistatakse rahatrahviga kuni 250 trahviühikut.
3) kohaliku omavalitsuse keskkonnakaitseinspektor.
§ 128. Jäätmetest põhjustatud keskkonnasaastuse likvideerimine
(1) Ebaseaduslikult keskkonda viidud jäätmed kõrvaldab ja nendest põhjustatud keskkonnasaastuse likvideerimise korraldab jäätmete ebaseaduslikult keskkonda viija (edaspidi saastaja) oma kulul keskkonnajärelevalve asutuse ettekirjutuse alusel.
(2) Saastaja hüvitab saastamisega põhjustatud kahju täies ulatuses.
(3) Kui saastaja käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud kohustust ei täida, korraldab jäätmete ning nendest põhjustatud saaste likvideerimise saastatud kinnisasja omanik saastaja kulul.
(4) Kui saastajat ei ole võimalik kindlaks teha, korraldab saastatud kinnisasja omanik saaste likvideerimise oma kulul.
(5) Kui saastatud kinnisasja omanik ei täida käesoleva paragrahvi lõikes 4 nimetatud kohustust, korraldab jäätmete ning nendest põhjustatud saaste likvideerimise saastatud kinnisasja omaniku kulul kohaliku omavalitsuse organ asendustäitmise ja sunniraha seaduses (RT I 2001, 50, 283; 94, 580) sätestatud korras.
(6) Kui kohaliku omavalitsuse organ ei ole korraldanud oma haldusterritooriumil korraldatud jäätmevedu, kuigi tal oli vastav kohustus, ja sellest tulenevalt on tekkinud keskkonnasaastus, kannab jäätmete ning nendest põhjustatud saaste likvideerimise kuludest poole kohaliku omavalitsuse organ.
(1) Kui kohustatud isik jätab keskkonnaohutuse seisukohalt muu olulise teo tegemata, teeb keskkonnajärelevalve asutus talle ettekirjutuse ning selle täitmata jätmise korral rakendab sunnivahendit asendustäitmise ja sunniraha seaduses sätestatud korras.
(2) Keskkonnaohutuse seisukohalt käesoleva seaduse tähenduses muu oluline tegu on:
3) segunenud olmejäätmete sortimine enne prügilasse ladestamist;
(3) Kui keskkonnajärelevalve asutus rakendab käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud juhtudel sunniraha, on selle suuruseks kuni 50 000 krooni.
(1) Prügilasse ei võeta kasutatud rehve vastu tükeldamata.
(2) Alates 2006. aasta 16. juulist ei võeta prügilasse vastu tükeldatud kasutatud rehve.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud keeldu ei kohaldata prügilas ehitusmaterjalina kasutatavatele rehvidele.
(4) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 2 sätestatud keeldu ei kohaldata jalgrattakummidele ja rehvidele välisdiameetriga üle 1400 millimeetri.
§-d 137--139. [Käesolevast tekstist välja jäetud]


Esmaspäev, 20 Märts 2006 00:00
Kooli kodukorra koostamise aluseks on kooli arengukava, kooli õppekava, õpilasreeglid ning põhikooli- ja gümnaasiumiseadus ( §68, lg.1).
Kinnitatud Lahmuse Kooli direktori käskkirja 07.09.2011 nr. 1-2/4
Kooskõlastatud Lahmuse Kooli õppenõukogus protokoll 01.06.2011 nr. 5
Kooskõlastatud Lahmuse Kooli hoolekogus protokoll 26.05.2011 nr.1
1. Lahmuse Kool on üldhariduskool, mis loob võimalused põhihariduse omandamiseks ja koolikohustuse täitmiseks. Põhikooli kooliastmed on:
1) I kooliaste - 1. – 3. klass;
2) II kooliaste - 4. – 6. klass;
3) III kooliaste – 7.- 9. klass.
2. Kooli ülesanne on tagada hariduslike erivajadustega õpilastele parimad arenguvõimalused viies ellu ühiskonna ootusi, põhikooli- ja gümnaasiumiseaduses ning lihtsustatud riiklikus õppekavas sätestatud eesmärke, et tagada erivajadustega õpilastele võimalused taastusraviks, psühholoogiliseks ja metoodiliseks nõustamiseks;
toetada pärimuskultuuri kaudu õpilaste arengut; säilitada ühtne mõisakompleks ja luua talle vääriline kultuuritraditsioon, mis toetab mitmekesist ja kvaliteetset eelkutseõpet, mille väljundiks on praktiline töökasvatuslik tegevus.
II ÕPILASTE TOETAMINE
1.1. Lahmuse Kool korraldab õpilastele nende individuaalsetest vajadustest lähtuvalt võimetekohast õpet, vajadusel tagab täiendava pedagoogilise juhendamise väljaspool õppetunde või koostab individuaalse õppekava.
1.2. Lahmuse Koolis on õpilastele tagatud logopeedi, eripedagoogi, psühholoogi ja sotsiaalpedagoogi teenus koolis või nõustamiskeskuses ning meditsiiniline abi ja raviprotseduurid (füsioteraapia, vesimassaaž, soolakamber).
1.3 Rehabilitatsiooniteenus vastavalt sotsiaalhoolekande seadusele .
1.4. Õpilase arengu toetamiseks korraldatakse temaga koolis vähemalt üks kord õppeaasta jooksul arenguvestlus, mille põhjal lepitakse kokku edasises õppes ja arengu eesmärkides. Arenguvestlusel osalevad õpilane, klassijuhataja ja lapsevanem.
2. Lahmuse Koolil on õpilaskodu. Õpilase elukorraldus õpilaskodus, vastuvõtmise ja väljaarvamise tingimused ja kord määratakse õpilaskodu kodukorras, mille kehtestab kooli direktor.
3. Õpilasel on õigus kasutada enda arendamiseks ja huvitegevuses osalemiseks tasuta oma kooli staadioni, saali, taastuskeskuse ruume, arvutiklassi, õppekööki, tööõpetuse ja käsitöö ruume, raamatukogu, õppe-, spordi-, ja muid vahendeid. Võimlas, saalis, raamatukogus, õppeköögis, tööõpetuse ja arvutiklassis peavad õpilased täitma nende ruumide kasutamise erinõudeid.
3.1.Kooli rajatiste, ruumide, raamatukogu, õppe-, spordi-, tehniliste ja muude vahendite tasuta kasutamisse andmisel lähtub kool Võlaõigusseaduses § 389 - § 395 sätestatust.
4.Õpilaste arengu toetamiseks rakendatakse Lahmuse Koolis meetmeid kooli direktori otsusel, nõustamiskomisjoni soovitusel, rehabilitatsiooniplaanide alusel või õpilaste vajadusi arvestades.
5. Direktori otsusel rakendatakse tugispetsialisti teenust, individuaalset õppekava ning vanema nõusolekul õpilase üleviimist tema arengule vastavasse klassi või õppekavale.
6. Nõustamiskomisjoni soovitusel määratud tugimeetmete rakendamisel lähtub Lahmuse Kool põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse §§ 49 ja 51 sätestatust.
7. Haridusliku erivajadusega õpilase toetamise üksikasjalik korraldus sätestatakse Lahmuse Kooli õppekavas.
III ÕPPE - KASVATUSKORRALDUS
1. Õppetöö- kasvatustöö
1.1. Lahmuse Koolis on õppe-kasvatustöö põhivormid õppetunnid, õppekäigud, ekskursioonid; tunnivälisel ajal tegevused kasvatusrühmades, õppimistund ja ringide töö.
1.2. Õpilased tuuakse esmaspäeval kooli ja viiakse reedel kodukohta kooli poolt korraldatud ühistranspordiga, millega sõitmine on õpilastele tasuta.
1.3. Õpilase õppimist Lahmuse Koolis tõendab õpilaspilet, mille annab õpilasele kool vastavalt haridus- ja teadusministri määrusele nr.42.
1.4. Kooli õppe- ja kasvatustegevust reguleerib päevakord (vt. õpilaskodu kodukord) ja kooli direktori poolt kinnitatud tunniplaan.
1.5. Õppetöö algab esmaspäeval kell 10.20, teisipäevast neljapäevani 8.30 ja reedel 8.20.
1.6. Õppetund algab ja lõpeb koolikellaga. Õppetunni pikkus on 45 minutit, vahetund 10 minutit, söögivahetund 20 minutit.
1.7. Õppetund on koolis tähtsaim õppetöö vorm. Õpilane peab viibima õppetunni ajal õppetunnis. Õpilastel ei ole õigus segada kaasõpilaste ega õpetajate tööd tunnis. Vastastikune suhtumine on lugupidav.
1.8. Kord õppetunnis:
1.8.1. tunni alustab ja lõpetab õpetaja;
1.8.2. tunni alguseks peavad tunniks vajalikud asjad olema õpilasel kaasas;
1.8.3. tunni ajal ei liigu õpilane kohalt ilma õpetaja loata, kuid õpetaja arvestab iga õpilase omapära ja erivajadustega;
1.8.4. tunnis ei tegelda kõrvaliste asjadega, mobiiltelefonid on välja lülitatud;
1.8.5. õpilane istub õpetaja poolt määratud kohal.
1.9. Õpilasele paremate tingimuste loomiseks võimetekohaseks õppimiseks ja arenemiseks võib kool lapsevanema nõusolekul koostada õpilasele individuaalne õppekava.
1.10. Tundide läbiviimiseks peab klassiruumi temperatuur olema vähemalt 19ºC .
1.11. Õppetundidest puudumine loetakse külma ilma korral põhjendatuks neil õpilastel, kes elavad kaugemal kui 3 km ning kelle sõit kooli ja tagasi ei ole korraldatud ning tegelikult tajutav välisõhu temperatuur on:
1) - 20º C ja madalam 1. – 6. klassis;
2) - 25º C ja madalam 7. – 9. klassis.
Tegelikult toimivat välisõhu temperatuuri hinnatakse EMHI veebilehel avaldatud ilmavaatluste andmete alusel. Aluseks võib võtta ka Eesti Raadio kella seitsmestes uudistes teatatud ilmaandmed. Madalast välisõhu temperatuurist hoolimata kooli tulnud õpilastele korraldatakse kojusaatmise võimaluseni erinevaid tegevusi.
1.12. Kehalise kasvatuse tunde võib läbi viia õues:
1) 1.–6. klassi õpilastele tegelikult tajutaval välisõhu temperatuuril kuni miinus 10 °C;
2) 7.–12. klassi õpilastele tegelikult tajutaval välisõhu temperatuuril kuni miinus 15 °C;
1.13. Kehalistest harjutustest tervislikel põhjustel vabastatud õpilane võtab kehalise kasvatuse tunnist osa ja täidab õpetaja poolt antud kehalist pingutust mittenõudvaid õpiülesandeid.
1.14. Kontrolltööd
1.14.1. Ühele õppepäevale planeeritakse maksimaalselt üks kontrolltöö.
1.14.2.Ühele õppenädalale ei planeerita üle kolme kontrolltöö.
1.14.3. Kontrolltöid ei koondata õppenädala, -veerandi, poolaasta või õppeperioodi lõppu. 1.14.4.Kontrolltöö toimumise ajast teatatakse õpilastele vähemalt viis õppepäeva enne kontrolltöö toimumist.
1.14.5. Kontrolltöid ei planeerita esmaspäevale ja reedele, samuti õppepäeva esimesele ning viimasele õppetunnile, välja arvatud juhul, kui õppeaine on tunniplaanis ainult esmaspäeval ja reedel või ainult ühel neist päevadest või esimese või viimase tunnina.
1.15. Pühadejärgseks päevaks ja õppeveerandi esimeseks päevaks koduseid õpiülesandeid ei anta.
1.16. Õpilased ja kooli töötajad hoiavad puhta ja korras kooli territooriumi, õpperuumid, toad, puhke- ja pesemisruumid. Klassijuhataja määrab iga päev korrapidaja, kes vastutab korra ja puhtuse eest õpperuumides. Õpilaskodus tagatakse kord vastavalt õpilaskodu päevakavale.
1.17. Kooli siseruumides ja õpilaskodus ollakse ainult sisejalatsites. Välisjalatsid ning -riided hoitakse garderoobis, õpilaskodus oma toas. Õpilaste ja kooli töötajate isiklike asjade ning raha eest kool materiaalselt ei vastuta, nende allesoleku eest kannab vastutust omanik ise. Õppetööks ja elamiseks õpilaskodus mittevajalikud asjad jätab õpilane koju.
1.18. Õpilane ja kooli töötajad kannavad vastutust tema kasutuses olevate õppevahendite, spordiinventari ning varustuse eest. Suvevaheajale minnes või koolist lahkudes tagastatakse need. Õpilase isiklikuks kasutuseks olevate vahendite ja mööbli tahtliku rikkumise või kaotamise korral tuleb need parandada või asendada uutega.
1.19. Kooli kodukorra täitmine on seotud õpilase käitumise hindamisega. Käitumishindega „eeskujulik", „hea" või „rahuldav" hinnatakse õpilast, kes täidab õpilasele suunatud kooli kodukorra nõudeid. Käitumishindega „mitterahuldav" hinnatakse õpilast, kes ei täida kooli kodukorra nõudeid ega järgi üldtunnustatud käitumis- ja kõlblusnorme.
2.1. Õpilasel on kooli õppekava läbimiseks võimalik kasutada tasuta õpikuid, tööraamatuid, töövihikuid ja töölehti.
2.2. Õppekava läbimiseks vajalikud õpikud, tööraamatud, töövihikud ja töölehed saab õpilane klassijuhatajalt või aineõpetajalt.
2.3. Suvevaheajale minnes või koolist lahkudes on õpilane kohustatud tagastama kooli raamatukoguhoidjale tema kasutusse antud õpikud.
2.4. Õpiku rikkumise korral parandab õpilane rikutud õpiku või kaotamise korral kompenseerib koolile.
3.Õpilase ja tema seadusliku esindaja teavitamine hindamise korraldusest koolis
3.1. Õpitulemuste hindamise põhimõtteid ja korda tutvustab õpilastele aineõpetaja oma õppeaines õppeaasta, -veerandi või õppeperioodi algul lähtuvalt aine spetsiifikast. Õpilane saab aineõpetajalt õppeveerandi või õppeperioodi alguses teada, mida ja millal hinnatakse, milliseid hindamisvahendeid kasutatakse ja millised on hindamise kriteeriumid.
3.2. Õpilast ja tema vanemat teavitab kool õppeveerandi jooksul saadud hinnetest õpilaspäeviku kaudu.
3.3. Õpilase hinneteleht saadetakse tema vanemale koju kolmandal nädalal enne õppeveerandi lõppu klassijuhataja poolt.
3.4. Kool teavitab õpilast ning tema vanemat kokkuvõtvatest veerandi- ja aastahinnetest ning käitumise- ja hoolsushindest paberkandjal klassitunnistuse kaudu.
3.5. Õpilasel ja tema vanemal on õigus saada oma hinnete kohta teavet aineõpetajatelt ja klassijuhatajalt. Hindamise korralduse kohta leiab teavet kooli hindamisjuhendist.
4. Õppest puudumistest teavitamise kord
4.1. Õppest puudumine on lubatud üksnes mõjuvatel põhjustel. Õppetundidest puudumise mõjuvad põhjused on:
4.1.1.ilmastikutingimused;
4.1.2.õpilase haigestumine või temale tervishoiuteenuse osutamine;
4.1.3.läbimatu koolitee või muu vääramatu jõud;
4.1.4.olulised perekondlikud põhjused;
4.1.5.muud kooli poolt mõjuvaks loetud põhjused.
4.2. Lapsevanem teavitab õppest puudumise esimesel päeval klassijuhatajat õpilase puudumisest ja selle põhjusest e-kirja, SMS-sõnumi kaudu või helistamise teel.
4.3. Kui lapsevanem ei ole klassijuhatajat teavitanud õpilase puudumisest, teavitab klassijuhataja sellest vanemat järgmisel õppepäeval.
4.4. Kui klassijuhatajal on tekkinud kahtlus, et õpilase puudumise põhjendamisel on esitatud ebaõigeid andmeid, on tal õigus taotleda vanemalt täiendavaid selgitusi.
4.5. Kui vanem ei ole klassijuhatajat õpilase puudumisest teavitanud ning tal ei õnnestu puudumise põhjust välja selgitada, teavitab sotsiaalpedagoog/kool kolmandal õppest puudumise päeval kohalikku omavalitsust.
4.6. Kui põhikooli õpilane on õppest puudunud ühe kuu jooksul, 10 protsenti õppetundidest, teavitab kool kohalikku omavalitsust.
4.7. Andmed õpilaste kohta, kes on ühe õppeveerandi jooksul õppest mõjuva põhjuseta puudunud enam kui 20 protsendist õppetundidest, kantakse hariduse infosüsteemi õpilaste alamregistrisse.
5. Õpilaste ja koolitöötajate vaimset või füüsilist turvalisust ohustavate olukordade ennetamise, neile reageerimise, juhtumist teavitamise, nende juhtumiste lahendamise kord ning abinõud õpilaste ja kooli töötajate vaimse ja füüsilise vägivalla ennetamiseks.
5.1. Vaimse ja füüsilise turvalisuse tagamiseks koolis toimub järelevalve õpilaste üle kogu õppepäeva vältel.
5.2. Õpilaste ja koolitöötajate turvalisuse ning alaealiste õpilaste üle järelevalve tagamiseks võib kool kontrollida kooli hoonest või territooriumilt sisse- ja väljaliikumist ning piirata alaealiste õpilase kooli hoonest või territooriumilt väljaliikumist.
5.3. Õpilaste ning kooli töötajate vaimset või füüsilist turvalisust ohustavatest juhtumitest peavad kõik kooli territooriumil viibivad isikud teavitama koheselt kooli pedagooge.
5.4. Kooli pedagoogidel on õigus nõuda oma kooli õpilaselt kirjalikku seletust, kui on tekkinud kahtlus, et kujunemas on hädaolukord või kui on kahjustatud kooli territooriumil viibivate isikute elu, vaimne ja füüsiline tervis, keskkond või on tekitatud ulatuslikku majanduslikku kahju.
5.5. Kooli direktoril on õigus nõuda oma kooli töötajalt, kes oli süü- või väärteo tunnistajaks kirjalikku seletust süü- või väärteo kohta ja kooli töötaja on kohustatud andma niisuguse seletuse. Seletuskirja kantakse vähemalt alljärgnev: süü- või väärteo toimepanemise aeg ja kirjeldus; seletuskirja koostamise kuupäev; seletuskirja kirjutaja nimi, allkiri.
5.6. Koolidirektor võib kooli esindajana pöörduda politseisse, alaealiste komisjoni või kohtusse ühe nädala jooksul, arvates päevast, mis järgnes päevale, mil ta sai teada või pidanuks teada saama süü või väärteost.
5.7. Kui koolis või kooli territooriumil viibiv isik on alkoholi- või narkojoobes , siis peavad kõik kooli territooriumil viibivad isikud teavitama koheselt kooli pedagooge, kes rakendavad vastavaid meetmed.
5.8. Kui õpilane tarvitab koolis, kooli territooriumil või koolitöötajate vastutusel oleku ajal alkohoolseid jooke, narkootilisi või psühhotroopseid aineid või on toime pannud karistusseadustikus ettenähtud kuriteokoosseisule vastava õigusvastase teo või on toime pannud karistusseadustikus või muus seaduses ettenähtud väärteokoosseisule vastava õigusvastaseteo, siis kool informeerib vastavalt Eesti Vabariigi õigusaktides sätestatud korras õpilase vanemat.
5.9. Hädaolukorra lahendamise plaani kehtestab direktor.
6. Jälgimisseadmestiku kasutamise kord
6.1. ohu väljaselgitamiseks ja tõrjumiseks või korrarikkumise kõrvaldamiseks kasutatakse koolis toimuva jälgimiseks pilti salvestavat jälgimisseadmestikku.
6.2. jälgimisseadmestiku salvestist säilitatakse üks kuu salvestamise päevast alates. Salvestist säilitatakse piiratud juurdepääsuga valvatavas ruumis.
6.3. Jälgimisseadmestiku kasutamisest teavitamiseks kasutatakse kooli territooriumile sisenemisel kleebiseid, millel on kirjas „ videovalve"
6.4. Juurdepääsuõigus salvestile on kooli direktoril, IT- spetsialistil.
7. Kooli tunnustusmeetmed õpilase tunnustamiseks õpingute jooksul
7.1.1. Suuline kiitus pedagoogi poolt
7.1.2. Kirjalik kiitus koolikohustuse päevikus ja/ või klassitunnistusel
7.1.3. Töö tulemuste kajastamine kooli stendil
7.1.4. Suuline kiitus kooli juhtkonna poolt
7.1.5. Direktori käskkiri pedagoogi kirjaliku esildise alusel
7.1.6. Kooli tänukiri
7.1.7. Õpilase saatmine kooli esindama maakonna või vabariigi tasandil
7.1.8. Diplom/aukiri võistlustel, konkurssidel edukalt esinenud õpilastele
7.1.9. Õpilase foto panemine kooli autahvlile
7.1.10.Kooli tänukiri õpilase vanemale või neid asendavatele isikutele
7.1.11.Direktori vastuvõtt
7.1.12.Õpilaste väljasõit, teatri ühiskülastus või taastuskeskuse külastusega,
7.1. 13. Meenega.
7.2. Kiituskirjaga „väga hea õppimise eest" tunnustatakse kooli õppenõukogu otsusel II-IX klassi ja lisa-aastal õppivat õpilast, kui tema põhiõppeainete aastahinded on „5", kehalise kasvatuse, muusika ja kunsti aastahinne on vähemalt „4" ja käitumine on hea või „eeskujulik".
7.3. Kiituskirjaga „Väga heade tulemuste eest üksikutes ainetes" tunnustatakse kooli õppenõukogu otsusel II-IX klassi ja lisa-aastal õppivat õpilast, kes on saavutanud väga häid tulemusi ühes või mitmes õppeaines. Teistes õppeained on hinnatud hindega vähemalt „4". Ettepaneku tunnustamiseks teeb aineõpetaja.
7.4. Kiitusega põhikooli lõputunnistusega tunnustatakse lõpetajat, kelle lõputunnistusele kantavad õppeainete aastahinded ja koolieksami hinded on „5" ja käitumine „eeskujulik". Tunnustamise otsustab õppenõukogu.
8. Esemete kasutamise viisid, mis toovad kaasa esemete hoiule võtmise kooli poolt
Koolitöötajal on õigus võtta ese hoiule, kui eset võidakse kasutada viisil, mis võib ohustada isikut ennast või teist isikut.
9. Tugi- ja mõjutusmeetmete rakendamisest teavitamise kord
Tugi- ja mõjutusmeetmete rakendamisest teavitamisel lähtub kool Haldusmenetluse seaduses § 25- § 32, arvestades Põhikooli- ja gümnaasiumiseaduses § 58 sätestatut.
Lisa 1. Lahmuse Kooli õpilasreeglid
Viimati uuendatud Reede, 23 Jaanuar 2015 10:58


Praktilised näited ja nõuanded puhkuste ajakava koostajale - Tööelu.ee
Praktilised näited ja nõuanded puhkuste ajakava koostajale
Puhkuse andmise ja puhkuste ajakava koostamise reeglid on reguleeritud töölepingu seaduse (edaspidi TLS) neljandas jaos, paragrahvides 54—71.
Vastavalt seadusele on tööandjal kohustus koostada iga kalendriaasta kohta puhkuste ajakava ja teha see töötajatele teatavaks kalendriaasta esimese kvartali jooksul ehk hiljemalt 31. märtsiks. Ajakava koostamine võimaldab tööandjal tööd paremini kavandada, selgitada välja asendamise vajadus ning vältida olukorda, kus kõik töötajad näiteks juulikuus üheaegselt puhkusele jäävad.
Mis saab, kui ajakava ei koostata?
Kui tööandja jätab puhkuste ajakava koostamata või mõne puhkuseosa ajakavas märkimata, võib töötaja puhkust kasutada, teatades sellest tööandjale 14 kalendripäeva ette kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis.
See tähendab, et töötajal on võimalus teatada tööandjale kaks nädalat enne puhkusele jäämist e-kirjaga oma soovist ning tähtaja saabumisel puhkusele jääda. Tööandja ei saa sel juhul töötajale takistusi teha. Töötaja selline käitumine ei saa olla aluseks ka töölepingu erakorralisele ülesütlemisele, isegi kui töötaja jääb puhkusele tööandjale kõige kiiremal ja majanduslikult kasutoovamal ajal.
Kui tahetakse jääda puhkusele enne ajakava kinnitamist
Enne puhkuste ajakava koostamist on töötajal võimalik esimese kvartali jooksul puhkusele jääda vaid poolte kokkuleppel. Töötaja ei saa väita, et puhkuse ajakava on koostamata enne esimese kvartali möödumist ehk enne 1. aprilli.
Seega ei ole varem võimalik ka nõuda puhkust 14-kalendripäevase etteteatamistähtajaga. See on lubatud vaid nendele isikutele, kellel on seadusest tulenev õigus nõuda puhkust neile sobival ajal.
Tööandja polnud kunagi puhkuste ajakava koostanud ja igal aastal olid töötajad puhanud siis, kui nende soov sobis tööandja töökorraldusega. See tähendab, et puhkusele lubati tööandja loal ja kindlasti mitte kauemaks kui kaks nädalat järjest. Selline tööandja käitumine polnud seaduslik, kuid töötajad leppisid tekkinud „traditsiooniga“.
Ühel töötajal tekkis aga vajadus kasutada puhkust täies ulatuses, s.o 28 kalendripäeva järjest, ning ta esitas tööandjale puhkuseavalduse juba varakult. Kuna tööandja polnud kasutanud oma õigust puhkusi planeerida aasta alguses, polnud tal õigus ka keelata töötajat puhkama asumast.
Kuigi tööandja rikkus veel kord seadust ja ei maksnud puhkusetasu välja kaks tööpäeva enne puhkuse algust, jäi töötaja siiski puhkusele. Puhkuse ajal sai töötaja tööandjalt töölt puudumise põhjendusega töölepingu ülesütlemise avalduse. Töötaja vaidlustas selle töövaidlusorganis, taotles töövaidlusorganilt töölepingu lõppenuks lugemist ning nõudis sisse lisaks kolmekuulise keskmise töötasu suurusele rahalisele hüvitisele ka saamata puhkusetasu proportsionaalselt väljatöötatud ajale.
Mida puhkuste ajakavasse märkida?
Seadus eeldab, et puhkuste ajakavasse märgitakse töötajale jooksva kalendriaasta eest ettenähtud põhipuhkus ja eelnevate aastate eest kasutamata jäänud põhipuhkuse päevad. Samas ei ole keelatud lisada puhkuste ajakavasse ka muude, juba aasta algul planeeritavate puhkuste kasutamise ajad. Puhkuste ajakavasse võib märkida näiteks õppepuhkuste kasutamise aja või lapsepuhkuse päevade kasutamise.
Kui puhkuse ajakavasse on märgitud muud seaduses ettenähtud puhkused, siis antakse need vastavalt ajakavale. Kinnitatud ja töötajatele teatavaks tehtud ajakava saab muuta ainult poolte kokkuleppel, erandid kehtivad vaid TLS § 69 lg-s 7 nimetatud soodustatud isikutele.
Kellel on õigus nõuda põhipuhkust endale sobival ajal?
TLS § 69 lg 7 kohaselt on õigus nõuda põhipuhkust endale sobival ajal:
lapsevanemal, kes kasvatab kuni seitsmeaastast last ja koolivaheajal sellel vanemal, kes kasvatab 7–10aastast last;
alaealisel töötajal, kes võib puhkust nõuda koolivaheajal.
Töötajale laienevate soodustustega on võimalik arvestada puhkusekava koostamisel, kui tööandja küsib töötajate puhkusesoove. Samas ei sätesta seadus vastava õiguse realiseerimise tingimusi, mis tähendab, et siin saab rakendada üldpõhimõtteid nagu hea usu ja mõistlikkuse printsiip ning lojaalsus üksteise suhtes. Seega säilib töötajal õigus kasutada puhkust talle sobival ajal ka pärast ajakava teatavaks tegemist ning soodustatu võib nõuda hiljem ajakava muutmist.
Puhkust peab välja teenima?
Tööinspektsioonilt küsitakse sageli, kas tööandja peab puhkust võimaldama ka selle aja eest, mida töötaja ei ole veel välja teeninud ehk kas töötajal on õigus näiteks selle aasta aprillikuus saada kogu 2015 kalendriaasta eest põhipuhkust.
Vastus on jah, sest vaatamata sellele, et TLS § 68 lg 1 üldpõhimõttena ütleb, et puhkust antakse töötatud aja eest, sätestab TLS § 68 lg 5, mida saab vaadelda erinormina, et põhipuhkus tuleb kasutada kalendriaasta jooksul.
Millal saavad uued töötajad puhata?
Sageli on probleemiks ka puhkuse vormistamine töötaja esimesel tööaastal. Kas täiendada puhkuste ajakava iga töötaja tööle asumisel? Kuidas lahendada olukord, kui töötaja ei soovi puhkust kasutada?
Töötaja tööle asumise kalendriaastal antakse töötajale puhkust tema nõudmisel. Seega võiks puhkuse andmise aluseks olla töötaja avaldus. Kindlasti peab avaldus olema antud mõistliku aja jooksul enne puhkuse soovitavat algust ehk vähemalt 2 nädalat varem. Kui töötaja ei soovi esimesel tööaastal puhkust, kandub puhkus järgmisesse kalendriaastasse. Siis on tööandjal juba puhkuste ajakava koostamisel võimalus määrata töötaja puhkuse kasutamise aega.
Töötaja ei kasutanud esimesel tööaastal puhkust, kuid tööandja jättis järgneval kalendriaastal need puhkusepäevad puhkuste ajakavasse lisamata. Lisaks sisaldas ajakava vaid pool puhkusest — tööandja ei olnud nõus pikema kui 14-kalendripäeva pikkuse juulis kasutatava puhkusega. Selgituseks tõi tööandja selle, et pool aastat on veel ees.
Pooled ei jõudnudki kokkuleppele nende päevade kasutamises ning töötaja esitas selle kohta tööandjale ühepoolse avalduse. Töötajal on õigus puhata lisaks jooksva kalendriaasta puhkusele ka teisi kasutamata põhipuhkuse päevi vahetult pärast planeeritud puhkust, kui ei jõuta kokkuleppele puhkuse osadeks jagamises.
Kas töötaja saab loobuda puhkuse kasutamisest või nõuda selle hüvitamist rahas?
Seaduse eesmärgi kohaselt peab töötaja igal aastal talle ettenähtud põhipuhkust kasutama, et säiliks tema tervis ja töövõime. Seepärast ei ole töösuhte kestel kasutamata põhipuhkuse hüvitamine rahas lubatud. Rahas hüvitamine on võimalik vaid töölepingu lõppemisel.
Silmas tuleb pidada, et ka põhipuhkuse edasi lükkamine järgnevasse kalendriaastasse on võimalik ainult töötaja isikust tulenevatel olulistel põhjustel. TLS § 69 lg 6 kohaselt eelkõige ajutise töövõimetuse, rasedus- ja sünnituspuhkuse või streigis osalemise tõttu.
Kas tööandja saab ühepoolse otsusega saata töötajad kollektiivpuhkusele või tuleb selleks sõlmida kollektiivleping?
Kui varasematel aastatel ei ole kollektiivpuhkust rakendatud ja selline võimalus ei tulene ka töötajate suhtes kohaldatavast kollektiivlepingust, siis peab tööandja arvestama, et tegemist on töötajate jaoks olulise muudatusega. Töölepingu seaduse läbiva põhimõtte kohaselt peavad pooled oluliste tingimuste muutmiseks pidama läbirääkimisi ja sõlmima vastavasisulise kokkuleppe.
Kui tööandja alluvuses töötab vähemalt 30 töötajat, on ta kohustatud vastavalt usaldusisiku seadusele informeerima töötajaid puhkuse andmise reeglite muutmise soovist ja konsulteerima reeglite sisu osas enne nende kehtestamist.
Kollektiivlepingu sõlmimine on vajalik ja mõistlik, kui selle eesmärk ei ole ainult puhkuste kasutamise korra reguleerimine, vaid ka muud teemad.
Meeles tuleb pidada, et kollektiivpuhkuse rakendamine ei vabasta tööandjat TLS § 69 lg 7 järgimisest.
Töötaja asus tööle märtsis. Ettevõttes kehtis kollektiivlepinguga sätestatud kollektiivpuhkuse kord ja puhkuste ajakava oli just koostamisel. Töötaja soovis puhata esimesel tööaastal proportsionaalselt töötatavale ajale, s.o 23 kalendripäeva. Kuigi uuel töötajal polnud õigust enne poole aasta möödumist töösuhte algusest puhkust nõuda, kavandati talle puhkus juba augustisse, kollektiivpuhkuse ajale. Kuna kollektiivpuhkuse pikkus oli 28 kalendripäeva, tuli tagada ülejäänud viieks päevaks töötajale töö või hüvitada see aeg talle kooskõlas TLS §-ga 35 tema keskmise töötasu ulatuses.
Juunis teatas töötaja enda rasedusest ja soovist kasutada põhipuhkust hoopis vahetult enne rasedus- ja sünnituspuhkusele jäämist novembris. Tööandjal polnud alust keelduda. Töötajale tuli tagada kollektiivpuhkuse ajal augustis töö või maksta talle sel ajal vähemalt keskmist töötasu.
Kuidas peaks toimuma puhkuste ajakava koostamine?
Seaduse eesmärgi kohaselt peab puhkuste ajakava koostamine toimuma järgmiselt:
tööandja palub töötajatelt informatsiooni, millal nad soovivad 2015. aastal põhipuhkust kasutada, selgitades, et juhul, kui töötajad soovivad puhkust jaotada osadeks, siis peab olema vähemalt ühe osa kestus 14 kalendripäeva. Ülejäänud osade kasutamist võib tööandja piirata 7 kalendripäevaga vastavalt TLS § 68 lg-le 5;
tööandja on kohustatud ajakava koostamisel arvestama kindlasti TLS § 69 lg-s 7 nimetatud soodustatud isikute soovidega. Neile tuleb tagada puhkuse kasutamine neile sobival ajal;
tööandja koostab puhkuste ajakava arvestades töötaja soove ja ettevõtte vajadusi;
kui tööandja, pärast soodustatud isikute õiguste realiseerimist, ei saa kõigi töötajate soovidega arvestada, siis ta: a) määrab ise puhkuse aja, võimaldades töötajal põhipuhkuse kasutamise täies ulatuses tööandjale sobival ajal; b) asub töötajatega läbirääkimistesse ja sõlmib kokkuleppe puhkuse osadeks jaotamise kohta ning kasutamises pooltele sobival ajal;
Kinnitab puhkuse ajakava ja teeb selle hiljemalt 31. märtsil töötajatele teatavaks. Tööandjale on soovitatav hilisemate vaidluste vältimiseks saada töötajalt kinnitus ajakavaga tutvumise kohta.
Meeli Miidla-Vanavalu, Tööinspektsiooni peadirektori asetäitja töösuhete järelevalve ja tööõiguse alal
Kaia Taal, Tööinspektsiooni personali peaspetsialist
Foto: SXC/Elvis Santana
Kuula lisaks Tööminutite saadet.


text:
PKS § 210 lg 1 ja § 211 järgi tuleb jagada ühisvara kehtiva PKS alusel, kuid ühisvara koosseis määrata PKS § 210 lg 2 järgi vara omandamise ajal kehtinud PKS alusel (RKL 3-2-1-42-13) (p 12).
Enne 1.07.2010 kehtinud PKS § 14 lg 1 ja § 15 lg 1 järgi kuulus ühisvara hulka üksnes see vara, mis omandati abielu sõlmimisest kuni abielusuhete lõppemiseni, s.o abikaasade isiklike ja varaliste suhete lõppemiseni (p 12, 13).
PKS § 210 lg 1 ja § 211 järgi tuleb ühisvara jagada kehtiva PKS alusel, kuid ühisvara koosseis määratakse PKS § 210 lg 2 järgi vara omandamise ajal kehtinud PKS alusel (RKL 3-2-1-42-13) (p 12).
PKS § 26 lg 1 ja § 37 lg 1 järgi saab abikaasa nõudel ühisvara jagada üksnes pärast varaühisuse varasuhte lõppemist, seega peab kohus enne ühisvara jagamist tuvastama, et varaühisuse varasuhe on lõppenud. Kui abikaasade abielusuhted lõppesid enne 1. juulit 2010, saab abikaasade varasuhte lugeda abielusuhete lõppemise ajast lõppenuks ja seda ei tule lõpetada (p 10).
Kohtu või muu pädeva asutuse või isiku seatud käsutuskeelu rikkumine toob kaasa nii keeldu rikkuva käsutustehingu kui ka nt täitemenetluses vara müümise tühisuse. Sellest tulenevalt on kord juba sama vara käsutamise keelamise tagajärjeks ka see, et ka kohtu kohaldatud hilisemad käsutamise keelud on tagajärjetud.
Keelumärge keelab AÕS § 63 lg 2 järgi vastavalt märke sisule kannete tegemise kinnistusraamatusse kas täielikult või osaliselt. Siiski ei mõjuta keelumärke kinnistusraamatusse kandmine või kandmata jätmine iseenesest TsÜS § 88 lg-t 1, st käsutuskeeldu rikkuv käsutustehing on ikkagi tühine ning selle alusel kinnistusraamatusse tehtud võimalik kanne seega ebaõige.
TsÜS § 88 lg-st 2 tuleneb et käsutuskeeld saab puudutada üksnes neid õigusi, mille kohta on keeld antud. Kui kinnisasja omanikul on keelatud kinnisasja käsutada, ei saa see puudutada kolmandaid isikuid, kellel on kinnisasjale mõni piiratud asjaõigus, mis on seatud kinnisasjale enne käsutuskeelu andmist, kuna need õigused on juba tekkinud ja nende käsutamise keelamiseks tuleb saavutada käsutuskeeld õiguste omajate suhtes.
Ringkonnakohus vaatab hagita menetluses tehtud menetluse lõpetava määruse peale esitatud määruskaebuse läbi ja lahendab kolmeliikmelises koosseisus.
Kohtunikuabi või kohtunik ei pea kandemääruse puhul määruskaebuse rahuldamata jätmist eraldi põhjendama. Kaevata sellise määruse peale ei saa. Küll peab toimikumaterjalide järgi olema võimalik tuvastada, et nii kohtunik kui kohtunikuabi on määruskaebuse alusel määrust kontrollinud. Selleks piisab lühikesest TsMS § 465 lg 1 nõuetele vastavast määrusest kaebuse edasisaatmise kohta. Sellist määrust ei pea menetlusosalistele edastama, kuna see nende õigusi ei puuduta. Küll tuleb eraldi motiveerida kaebuse rahuldamist. Eelnev kehtib ka muude kohtumääruste peale esitatud määruskaebuste menetlemisel TsMS § 663 lg 5 järgi.
Keelumärge keelab AÕS § 63 lg 2 järgi vastavalt märke sisule kannete tegemise kinnistusraamatusse kas täielikult või osaliselt. Siiski ei mõjuta keelumärke kinnistusraamatusse kandmine või kandmata jätmine iseenesest TsÜS § 88 lg-t 1, st käsutuskeeldu rikkuv käsutustehing on ikkagi tühine ning selle alusel kinnistusraamatusse tehtud võimalik kanne seega ebaõige. Keelumärge ei omanda iseenesest järjekohta kinnistusraamatus ega taga mingit kinnistusraamatusse kantavat õigust. Mitme erineva keelumärke kandmine kinnistusraamatusse ei ole lubatud.
TMS § 160 lg-s 1 nimetatud keelumärke all peetakse esmajoones silmas kohtutäituri poolt täitemenetluse käigus TMS § 142 lg 1 ja § 145 alusel seatud keelumärget, mis tuleb täitemenetluse lõppedes eesmärgi äralangemise tõttu kustutada.
Kuigi keelumärkel ei ole kinnisasjaõiguste suhtes järjekorrasuhet, tuleneb TMS § 160 lg-st 1 koostoimes TsÜS § 88 lg-ga 2, et pakkumise parimaks tunnistamisega lõpeb ka keelumärke toime, kui keelumärge on kantud kinnistusraamatusse hiljem kui sissenõudja nõuet tagav asjaõigus ja asjaõiguse teostamisega vahetub kinnisasja omanik sõltumata keelumärkest. Seega tuleb keelumärge kinnistusraamatust kustutada, kuna see ei saa kehtida kinnisasja enampakkumisel omandanu suhtes. Kuid eelnev kehtib vaid juhul, kui täitemenetlus toimub enne käsutuskeelu seadmist kinnisasjale seatud asjaõiguse realiseerimiseks. Muu täitemenetlus omaniku suhtes on TsÜS § 88 lg 1 teise lause järgi välistatud, kuna see rikuks seatud käsutuskeeldu.
3-2-1-107-05 Riigikohus 20.10.2005
Kui kohtul puuduvad andmed füüsilisest isikust pankrotivõlgniku majandusliku olukorra paranemise kohta, on kohtuotsus selle isiku pankroti väljakuulutamise kohta piisav alus tema kassatsioonikautsjoni tasumisest vabastamiseks.
3-2-1-144-01 Riigikohus 07.11.2001
Esitatud maksekorraldusest on näha, et kassaator tasus erikaebuselt kassatsioonkautsjoni ringkonnakohtu poolt määratud tähtajaks, mistõttu puudub alus TsMS § 344 lg 2 alusel erikaebuse läbivaatamatult tagastamiseks.
3-2-1-46-01 Riigikohus 13.03.2001
TsMS § 344 lg 2 alusel kassatsioonkaebuse läbivaatamatult tagastamiseks puudub alus, kuna kassaator tasus täiendava kautsjoni enne apellatsioonikohtu määratud tähtaega.
3-2-1-131-96 Riigikohus 12.12.1996
Kassatsioonkaebuse esitamisel nii hinnata hagilt kui ka taotletava või vaidlustatava nõude summa osas samaaegselt, tuleb tasuda kautsjon taotletava või vaidlustatava nõude summa järgi.
III-2/1-102/95 Riigikohus 21.12.1995
III-2/1-20/95 Riigikohus 12.04.1995
III-2/1-10/95 Riigikohus 21.02.1995

matches:
§ 210
§ 211
§ 210
§ 14
§ 15
§ 210
§ 211
§ 210
§ 26
§ 37
kohus
§ 63
§ 88
§ 88
§ 465
§ 663
§ 63
§ 88
§ 160
§ 142
§ 145
§ 160
§ 88
§ 88
Riigikohus
Riigikohus
§ 344
Riigikohus
§ 344
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus


text:
14. oktoober 2014(*)
Apellatsioonkaebus – Ühine kalanduspoliitika – Kalapüügikvoodid – Komisjoni võetud erakorralised meetmed – Liidu lepinguväline vastutus – ELTL artikli 340 teine lõik – Tingimused – Tegelik ja kindel kahju
Liidetud kohtuasjades C‑12/13 P ja C‑13/13 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 4. jaanuaril 2013 esitatud kaks apellatsioonkaebust,
Gérard Buono, elukoht Agde (Prantsusmaa),
Jean-Luc Buono, elukoht Agde,
Roger Del Ponte, elukoht Balaruc-les-Bains (Prantsusmaa),
Serge Antoine Di Rocco, elukoht Sète (Prantsusmaa),
Jean Gérald Lubrano, elukoht Balaruc-les-Bains,
Jean Lubrano, elukoht Port-Vendres (Prantsusmaa),
Jean Lucien Lubrano, elukoht Saleilles (Prantsusmaa),
Fabrice Marin, elukoht Frontignan (Prantsusmaa),
Robert Marin, elukoht Balaruc-les-Bains,
esindajad: advokaadid A. Arnaud ja P.‑O. Koubi-Flotte (C‑12/13 P),
Syndicat des thoniers méditerranéens, asukoht Marseille (Prantsusmaa),
Marc Carreno, elukoht Sète (Prantsusmaa),
Jean Louis Donnarel, elukoht Lourmarin (Prantsusmaa),
Jean-François Flores, elukoht Sète,
Gérald Jean Lubrano, elukoht Balaruc-les-Bains,
Hervé Marin, elukoht Balaruc-le-Vieux (Prantsusmaa),
Nicolas Marin, elukoht Frontignan,
Sébastien Marin, elukoht Bouzigues (Prantsusmaa),
Serge Antoine José Perez, elukoht Sorède (Prantsusmaa),
esindaja: advokaat C. Bonnefoi, (C‑13/13 P),
Euroopa Komisjon, esindajad: A. Bouquet ja D. Nardi,
kostja esimeses kohtuastmes
koosseisus: president V. Skouris, asepresident K. Lenaerts, kodade presidendid A. Tizzano, R. Silva de Lapuerta, C. Vajda ja S. Rodin, kohtunikud A. Rosas, E. Juhász, A. Borg Barthet, J. Malenovský, E. Levits (ettekandja), J. L. da Cruz Vilaça ja F. Biltgen,
olles 20. märtsi 2014. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
1 Gérard Buono, Jean-Luc Buono, Roger Del Ponte, Serge Antoine Di Rocco, Jean Gérald Lubrano, Jean Lubrano, Jean Lucien Lubrano, Fabrice Marin ja Robert Marin (kohtuasi C‑12/13 P) ning Syndicat des thoniers méditerranéens (edaspidi „STM”), Marc Carreno, Jean-Louis Donnarel, Jean-François Flores, Gérald Jean Lubrano, Hervé Marin, Nicolas Marin, Sébastien Marin ja Serge Antoine José Perez (kohtuasi C‑13/13 P) paluvad oma apellatsioonkaebustes tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu otsuse Syndicat des thoniers méditerranéens jt vs. komisjon (T‑574/08, EU:T:2012:583, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”), millega Üldkohus jättis rahuldamata nende hagid, milles nad nõudsid kahju hüvitamist, mida neile väidetavalt tekitas komisjoni 12. juuni 2008. aasta määruse (EÜ) nr 530/2008, millega kehtestatakse erakorralised meetmed Atlandi ookeanis ida pool 45° läänepikkust ja Vahemeres harilikku tuuni püüdvate seinerite suhtes (ELT L 155, lk 9), vastuvõtmine.
2 Nõukogu 20. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 2371/2002 ühisele kalanduspoliitikale vastava kalavarude kaitse ja säästva kasutamise kohta (EÜT L 358, lk 59; ELT eriväljaanne 04/05, lk 460) eesmärk on rakendada kalapüügi korralduse mitmeaastast lähenemisviisi, et tagada selle sektori pikaajaline elujõulisus.
3 Määruse nr 2371/2002 artikkel 7 „Komisjoni erakorralised meetmed” sätestab:
4 Määruse nr 2371/2002 artikkel 20 „Kalapüügivõimaluste jaotamine” sätestab:
„1. Nõukogu otsustab komisjoni ettepanekul kvalifitseeritud häälteenamusega püügipiirangute ja/või püügikoormuse piirangute ning kalapüügivõimaluste jaotamise üle liikmesriikide vahel ning kõnealuste piirangutega seotud tingimuste üle. Püügivõimalused jaotatakse liikmesriikide vahel nii, et kõikidele liikmesriikidele oleks tagatud kõikide varude ja kalastustegevuse suhteline stabiilsus.
3. Iga liikmesriik otsustab, mis meetodil ta liikmesriigile ühenduse õiguse alusel määratud kalapüügivõimalused oma lipu all sõitvate laevade vahel jaotab. Kõnealune liikmesriik teeb jaotamismeetodi komisjonile teatavaks.
5. Liikmesriigid võivad pärast komisjoni teavitamist omavahel vahetada kõik nendele eraldatud kalapüügivõimalused või osa neist.”
5 Selles kontekstis võeti vastu nõukogu 16. jaanuari 2008. aasta määrus (EÜ) nr 40/2008, millega määratakse 2008. aastaks kindlaks teatavate kalavarude ja kalavarurühmade püügivõimalused ning lisatingimused, mida kohaldatakse ühenduse vetes ning ühenduse kalalaevade suhtes püügipiirangutega vetes (ELT L 19, lk 1).
6 Neid piiranguid ja koguseid muudeti komisjoni 22. mai 2008. aasta määrusega (EÜ) nr 446/2008, millega kohandatakse 2008. aastal teatavaid hariliku tuuni kvoote vastavalt nõukogu määruse (EMÜ) nr 2847/93 (millega luuakse ühise kalanduspoliitika suhtes rakendatav kontrollisüsteem) artikli 21 lõikele 4 (ELT L 134, lk 11).
7 Määruse nr 2371/2002 artikli 7 alusel võttis komisjon 12. juunil 2008 vastu määruse nr 530/2008.
8 Määruse nr 530/2008 põhjenduses 6 on kirjas:
„Olemasoleva teabe ja komisjoni inspektorite asjaomastesse liikmesriikidesse toimunud lähetustelt saadud andmete põhjal loetakse Kreeka, Prantsusmaa, Itaalia, Küprose ja Malta lipu all sõitvatele või nendes riikides registreeritud seineritele 2007. aastaks eraldatud hariliku tuuni püügivõimalused Atlandi ookeanis ida pool 45° läänepikkust ja Vahemeres ammendatuks 2008. aasta 16. juunil ning Hispaania lipu all sõitvatele või selles riigis registreeritud seineritele eraldatud sama kalavaru püügivõimalused loetakse ammendatuks 2008. aasta 23. juunil.”
9 Nimetatud määruse artikkel 1 näeb ette:
„Kreeka, Prantsusmaa, Itaalia, Küprose ja Malta lipu all sõitvatel või nendes riikides registreeritud seineritel keelatakse hariliku tuuni püük Atlandi ookeanis ida pool 45° läänepikkust ja Vahemeres alates 16. juunist 2008.
Alates nimetatud kuupäevast keelatakse ka kõnealuste laevade püütud kalavarude pardal hoidmine, nuumamiseks või kasvatamiseks sumpadesse paigutamine, ümberlaadimine, üleandmine või lossimine.”
10 Sama direktiivi artikkel 2 on sõnastatud järgmiselt:
„Hispaania lipu all sõitvatel või selles riigis registreeritud seineritel keelatakse hariliku tuuni püük Atlandi ookeanis ida pool 45° läänepikkust ja Vahemeres alates 23. juunist 2008.
11 Määruse nr 530/2008 artikkel 3 sätestab:
„1. Alates 16. juunist 2008, arvestades teises lõikes sätestatut, ei luba ühenduse ettevõtjad Atlandi ookeanis ida pool 45° läänepikkust ja Vahemeres seinerite püütud harilikku tuuni ühenduse vetes või sadamates lossida, kasvatamiseks või nuumamiseks sumpadesse paigutada ega ümber laadida.
12 Apellandid kohtuasjas C‑12/13 P ning Marc Carreno, Jean-Louis Donnarel, Jean-François Flores, Gérald Jean Lubrano, Hervé Marin, Nicolas Marin, Sébastien Marin ja Serge Antoine José Perez, kes on apellandid kohtuasjas C‑13/13 P, on Vahemere vetes tegutsevate Prantsuse lipu all sõitvate seinerite reederid ja/või aktsionärid. Nad kõik on STM‑i liikmed.
13 STM, kes on samuti apellant kohtuasjas C‑13/13 P, on Prantsuse Code du travail’ (tööseadustik) IV raamatus reguleeritud kutsealane ametiühing, millega võivad liituda ainult tuunipüügiga seotud meretöötajad.
14 Kõigil apellantidel peale STM‑i oli 2008. aastaks kalapüügi eriluba, mille alusel oli lubatud püüda, hoida, ümber laadida, üle anda, lossida, vedada, ladustada ja müüa Vahemere harilikku tuuni kalapüügivõimaluste piires, mis oli neile antud isiklike kvootidena. Luba, mille olid andnud Prantsuse ametivõimud, võimaldas kala püüda 1. aprillist 2008 kuni 30. juunini 2008.
15 Pärast määruse nr 530/2008 vastuvõtmist, millega keelati hariliku tuuni püük Vahemeres, katkes tuunipüügi hooaeg 16. juunil 2008 ja kõigi apellantide – peale STM‑i – kalapüügiload tunnistati kehtetuks.
16 Hagejad esimeses kohtuastmes ning apellandid kohtuasjades C‑12/13 P ja C‑13/13 P esitasid 24. detsembril 2008 ühiselt Üldkohtu kantseleisse kahju hüvitamise hagi määruse nr 530/2008 vastuvõtmisest tuleneva Euroopa Liidu süüst sõltumatu lepinguvälise vastutuse kohaldamiseks.
17 Üldkohtu menetlus peatati 25. märtsi 2010. aasta kohtumäärusega kuni Euroopa Kohtu otsuse kuulutamiseni kohtuasjas AJD Tuna (C‑221/09) ja Üldkohtu otsuse kuulutamiseni vastuvõetavuse küsimuses kohtuasjades Norilsk Nickel Harjavalta ja Umicore vs. komisjon (T‑532/08) ning Etimine ja Etiproducts vs. komisjon (T‑539/08).
18 Euroopa Kohus otsustas oma 17. märtsi 2011. aasta otsuses AJD Tuna (C‑221/09, EU:C:2011:153), et määrus nr 530/2008 on kehtetu, kuna määruse nr 2371/2002 artikli 7 lõike 1 alusel kehtestatud keelud jõustusid Hispaania lipu all sõitvate või selles liikmesriigis registreeritud seinerite ja nendega lepingud sõlminud ühenduse ettevõtjate suhtes 23. juunist 2008, samas kui asjaomased keelud jõustusid Kreeka, Prantsusmaa, Itaalia, Küprose ja Malta lipu all sõitvate või neis liikmesriikides registreeritud seinerite ja nendega lepingud sõlminud ühenduse ettevõtjate suhtes 16. juunist 2008, ilma et see erinevus oleks olnud objektiivselt põhjendatud.
19 Üldkohus tunnistas vaidlustatud kohtuotsusega STM‑i hagi vastuvõetamatuks ja jättis ülejäänud apellantide esitatud hagid põhjendamatuse tõttu rahuldamata.
20 Euroopa Kohtu presidendi 26. veebruari 2013. aasta määrusega liideti kohtuasjad C‑12/13 P ja C‑13/13 P Euroopa Kohtu kodukorra artikli 54 kohaselt menetluse kirjaliku ja suulise osa ning kohtuotsuse huvides.
21 Apellandid kohtuasjas C‑12/13 P paluvad Euroopa Kohtul:
– lahendada kohtuasi sisuliselt, kohustades komisjoni tasuma lepinguvälise vastutuse alusel järgmised summad:
– Gérard Buonole ja Jean-Luc Buonole 1 523 588,94 eurot,
– Roger Del Pontele 1 068 600 eurot,
– Serge Antoine Di Roccole 1 094 800 eurot,
– Jean Gérald Lubranole 855 628,20 eurot,
– Jean Lubranole ja Jean Lucien Lubranole 1 523 588,94 eurot,
– Fabrice Marinile ja Robert Marinile 865 784,59 eurot,
– teise võimalusena tühistada vaidlustatud kohtuotsus ning suunata kohtuasi tagasi Üldkohtusse.
22 Apellandid kohtuasjas C‑13/13 P paluvad Euroopa Kohtul
– tunnistada STM‑i hagi vastuvõetavaks;
– kohustada komisjoni tasuma lepinguvälise vastutuse alusel hüvitise summad, mida on taotletud hagiavalduses, ja
23 Komisjon palub Euroopa Kohtul:
– jätta apellatsioonkaebused rahuldamata,
– teise võimalusena jätta lepinguvälise vastutuse hagid rahuldamata, ja
– mõista nii apellatsioonimenetluse kui esimese astme menetluse kohtukulud välja apellantidelt.
24 Kuna menetluse suuline osa lõpetati 20. märtsil 2014 peale kohtujuristi ettepaneku esitamist, taotlesid kohtuasja C‑13/13 P apellandid 24. märtsi 2014. aasta kirjas, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 25. märtsil 2014, menetluse suulise osa uuendamist.
25 Täpsemalt väitsid nad esiteks, et kohtujuristi ettepanek põhineb argumendil, mille üle ei ole pooled piisavalt vaielnud, st kas määrus nr 530/2008 on õiguspärast laadi või mitte, ja teiseks, et esineb uus asjaolu, millel on Euroopa Kohtu lahendile otsustav mõju ja mis on seotud sellega, et komisjon ei tegutsenud ega võtnud meetmeid selleks, et heastada määruse nr 530/2008 kehtetuse tinginud diskrimineerimist.
26 Siinkohal tuleb meenutada, et vastavalt kodukorra artiklile 83 võib Euroopa Kohus igal ajal, olles kohtujuristi ära kuulanud, uuendada määrusega menetluse suulise osa, eelkõige kui ta leiab, et tal ei ole piisavalt teavet või kui pool on pärast suulise osa lõpetamist esitanud uue asjaolu, millel on otsustav mõju Euroopa Kohtu lahendile, või kui asja lahendamisel tuleks tugineda argumendile, mille üle pooled või Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklis 23 nimetatud huvitatud isikud ei ole vaielnud (vt kohtuotsused Pohotovosť, C‑470/12, EU:C:2014:101, punkt 21, ja Emerging Markets Series of DFA Investment Trust Company, C‑190/12, EU:C:2014:249, punkt 20).
27 Lisaks on ELTL artikli 252 teise lõigu kohaselt kohtujuristi ülesanne teha avalikul kohtuistungil täiesti erapooletult ja sõltumatult põhjendatud ettepanekuid kohtuasjades, mis Euroopa Kohtu põhikirja kohaselt nõuavad tema osalust. Kohtujuristi ettepanek ega selleni jõudmiseks läbitud arutluskäik ei ole Euroopa Kohtule siduvad (kohtuotsus komisjon jt vs. Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P ja C‑595/10 P, EU:C:2013:518, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika).
28 Käesolevas asjas leiab Euroopa Kohus, olles kohtujuristi ära kuulanud, et tal on kohtuasja lahendamiseks piisavalt teavet, et kohtuasja lahendamisel ei tule tugineda argumendile, mille üle pooled ei ole vaielnud, ja et apellantide nimetatud uus asjaolu ei ole selline, millel on otsustav mõju Euroopa Kohtu lahendile. Seetõttu ei ole menetluse suulise osa uuendamise taotlust vaja rahuldada.
Esimene väide kohtuasjas C‑13/13 P
29 Oma esimeses väites leiavad kohtuasja C‑13/13 P apellandid, et otsustades, et STM‑il puudub õigus esitada hagi, moonutas Üldkohus toimikumaterjale. Apellandid on seisukohal, et nende materjalide täielik analüüs kinnitaks STM‑i enda põhjendatud huvi olemasolu, mis võimaldab tal nõuda eraldiseisva kahju hüvitamist.
30 Esiteks vaidlustavad kohtuasja C‑13/13 P apellandid selle järelduse sisulise täpsuse, mille Üldkohus tegi vaidlustatud kohtuotsuse punktis 23 ja mille kohaselt ei ole STM oma kahju tõendanud, viidates nende kirjalikele vastustele Üldkohtu kahele küsimusele, millest nähtub, et STM‑i mittevaraline kahju on seotud tema liikmete tegevuse ärilise maine kahjustamisega.
31 Teiseks ei vaidlusta kohtuasja C‑13/13 P apellandid hinnangut, mille Üldkohus andis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 24 ja mille kohaselt ei ole STM tema liikmete poolt üle kantud hüvitamisõiguse saaja, vaid nad väidavad, et Prantsuse õiguse kohaselt on STM‑il kui kutseala ametiühingul üldisest huvist tulenev ülesanne, mis annab talle põhjendatud huvi tegutseda iseenda ja oma liikmete jaoks.
32 Komisjon ei ole kohtuasja C‑13/13 P apellantide esimese väite põhjendamiseks esitatud argumentidega nõus. Ta märgib vastuses apellatsioonkaebusele, et Üldkohtu arutluskäik peegeldab STM‑i arusaamatut argumentatsiooni.
33 Vastavalt Euroopa Kohtu põhikirja artiklile 21 ja Üldkohtu kodukorra artiklile 44 peab hagiavalduses olema märgitud eelkõige vaidluse ese, nõuded ning ülevaade fakti- ja õigusväidetest.
34 On välja kujunenud, et selleks, et kahju hüvitamise hagi vastaks eespool nimetatud nõuetele, peab hageja märkima hagiavalduses väited, mida ta kavatseb oma nõuete põhjendamiseks esitada, ja eelkõige kahju laadi, mida ta kandis, ning kahju tekitanud asjaolu (kohtumäärus TAO/AFI vs. komisjon, C‑322/91, EU:C:1992:495, punkt 13).
35 Seevastu mis tahes kahju hüvitamise nõuet, mille eset ei ole täpsustatud ja mida esitatud väidete hulgas ei ole märgitud, tuleb pidada vastuvõetamatuks (kohtuotsus Zuckerfabrik Schöppenstedt vs. nõukogu, 5/71, EU:C:1971:116, punktid 8 ja 9).
36 Esimeses kohtuastmes esitatud hagiavaldus ei sisaldanud aga mingeid täpsustusi STM‑i poolt väidetavalt kantud kahju laadi suhtes.
37 Nimelt esineb STM‑i poolt väidetavalt kantud kahju vaid hagiavalduse selles osas, kus esimese kohtuastme hagejad esitavad oma nõuded, ning see kahjunõue on esitatud kindlaksmääratud summana 30 000 eurot mittevaralise kahju eest, mis investeeritakse STM‑i liikmete teavitamise programmidesse.
38 Sellest järeldub, nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 22 on tõdenud, et STM ei ole oma hagiavalduses esitanud mingeid täpsustusi esiteks väidetava kahju laadi suhtes seoses komisjonile ette heitud käitumisega ja teiseks isegi mitte ligikaudset hinnangulist kahju suurust. Lisaks on väide, et 30 000 euro suurust summat kasutatakse STM‑i liikmete teavitamiseks, asjakohatu tegemaks kindlaks viidatud kahju laadi või ulatust, sest see puudutab vaid hüvitise kasutamist tulevikus, mitte aga viidatud kahju ulatust.
39 Järelikult tuli STM‑i kahju hüvitamise nõue igal juhul vastuvõetamatuks tunnistada, kuna see ei vastanud Üldkohtu kodukorra artikli 44 lõike 1 punktis c ette nähtud tingimustele, ning ei ole vaja võtta seisukohta küsimuses, kas Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta tunnistas STM‑i hagi vastuvõetamatuks põhjusel, et viimasel puudus õigus esitada hagi.
Kolmas väide kohtuasjas C‑12/13 P ning kolmas ja neljas väide kohtuasjas C‑13/13 P
40 Kohtuasja C‑12/13 P apellandid leiavad oma kolmandas väites, et vaidlustatud kohtuotsus sisaldab õigusnormi rikkumist seoses sellega, et Üldkohus ei tunnustanud liidu süüst sõltumatu lepinguvälise vastutuse üldist olemasolu.
41 Kohtuasja C‑13/13 P apellandid leiavad oma kolmandas ja neljandas väites, mida tuleb käsitleda ühe väitena, et Üldkohus rikkus õigusnormi seoses sellega, et ta otsustas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 82–88, et viidatud kahju ei ole ebatavalist laadi, kuna see ei ületa kalandussektorile omaseid majanduslikke riske.
42 Komisjon vaidleb kõnealuste väidete raames esitatud kõikidele argumentidele vastu.
43 On selge, et liidu õiguse käesolevas staadiumis ei luba liikmesriikide õiguskordade võrdlev analüüsimine kehtestada liidu lepinguvälise vastutuse korra olemasolu liidu seadusandliku tegevuse hulka kuuluva õiguspärase tegevuse puhul (vt kohtuotsus FIAMM jt vs. nõukogu ja komisjon, C‑120/06 P ja C‑121/06 P, EU:C:2008:476, punktid 175 ja 179).
44 Seega ei rikkunud Üldkohus õigusnormi, kui ta esiteks tugines vaidlustatud kohtuotsuse punktides 69–73 sellele kohtupraktikale ja teiseks leidis kõnealuse kohtuotsuse punktis 76, et just selle kohtupraktika valguses tulebki analüüsida väidet, mis puudutab liidu lepinguvälist vastutust õiguspärase akti puhul.
45 Järelikult tuleb kohtuasja C‑12/13 P apellantide kolmas väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
46 Seoses kohtuasja C‑13/13 P apellantide kolmanda ja neljanda väitega analüüsis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 77–87 kahju väidetavat ebatavalist ja erilist laadi, millele tugineti täiendavalt eeldusel, et liidu õiguses tunnustatakse liidu lepinguvälise vastutuse põhimõtet õiguspärase akti puhul (vt selle kohta kohtuotsus Dorsch Consult vs. nõukogu ja komisjon, C‑237/98 P, EU:C:2000:321, punktid 18 ja 19).
47 Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb aga, et juhul kui üks Üldkohtu esitatud põhjendustest on tema otsuse resolutsiooni põhjendamiseks piisav, ei ole asjaomases kohtuotsuses esitatud muus põhjenduses esineda võivatel vigadel mõju nimetatud resolutsioonile, mistõttu ei ole nendele vigadele tuginev väide tulemuslik ja tuleb jätta rahuldamata (kohtuotsus komisjon vs. CAS Succhi di Frutta, C‑496/99 P, EU:C:2004:236, punkt 68).
48 Sellest järeldub, et kohtuasja C‑13/13 P apellantide kolmas ja neljas väide tuleb tulemusetuse tõttu tagasi lükata, kuna need on esitatud põhjenduse vastu, mis on vaidlustatud kohtuotsuses välja toodud täiendavana.
Teine väide kohtuasjas C‑13/13 P
49 Oma teises väites leiavad kohtuasja C‑13/13 P apellandid, et määrus nr 530/2008 jääb isegi peale kohtuotsuse AJD Tuna (EU:2011:153) kuulutamist põhilises osas õiguspäraseks aktiks, mis on kehtetuks tunnistatud üksnes osaliselt, st osas, mis puudutab kuupäeva, mil see määrus jõustus Kreeka, Prantsusmaa, Itaalia, Küprose ja Malta lipu all sõitvate või neis liikmesriikides registreeritud seinerite ja nendega lepingud sõlminud liidu ettevõtjate suhtes.
50 Komisjon, võttes arvesse asjaolu, et kõnealune väide on suunatud vaidlustatud kohtuotsuse nende punktide vastu, mis puudutavad teisi esimese kohtuastme hagejaid kui apellante kohtuasjas C‑13/13 P, leiab, et see on põhjendatud ja et seega ei kujuta kohtuotsuse AJD Tuna (EU:C:2011:153) kuulutamine endast uut asjaolu Üldkohtu kodukorra artikli 48 lõike 2 tähenduses.
51 Eelkõige leiab komisjon esiteks, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui tunnistas vastuvõetavaks väite, mis puudutab liidu lepinguvälist vastutust õiguspärase akti puhul ja mille esitasid esimese kohtuastme hagejad, kes on apellandid kohtuasjas C‑12/13 P, kuna nagu nähtub kohtuotsuse AJD Tuna (EU:C:2011:153) tekstist, siis tunnistas Euroopa Kohus määruse nr 530/2008 kehtetuks üksnes osas, milles kehtestatud keelud jõustusid Hispaania lipu all sõitvate või selles liikmesriigis registreeritud seinerite ja nendega lepingud sõlminud liidu ettevõtjate suhtes 23. juunist 2008, samas kui asjaomased keelud jõustusid Kreeka, Prantsusmaa, Itaalia, Küprose ja Malta lipu all sõitvate või neis liikmesriikides registreeritud seinerite ja nendega lepingud sõlminud liidu ettevõtjate suhtes 16. juunist 2008, ja teiseks, et hagejaid esimeses kohtuastmes ei takistanud miski esitamast kahju hüvitamise hagi liidu õigusvastasest aktist tuleneva kahju tõttu, isegi kui seda akti ei olnud kohtuotsusega kehtetuks tunnistatud.
52 Esiteks, mis puudutab kohtuasja C‑13/13 P apellantide teise väite vastuvõetavust, siis on Euroopa Kohus juba otsustanud, et kui Üldkohus on liitnud kaks kohtuasja ning on teinud ühe, kõiki Üldkohtu menetluse poolte esitatud väiteid hõlmava kohtuotsuse, võib iga pool kritiseerida arutluskäiku väidete kohta, mille Üldkohtus esitas ainult teise kohtuasja hageja (kohtuotsus ISD Polska jt vs. komisjon, C‑369/09 P, EU:C:2011:175, punkt 85 ja seal viidatud kohtupraktika).
53 Kuigi käesoleval juhul oli Üldkohtul esialgu lahendamisel üks kohtuasi, siis asjaolu, et kirjaliku menetluse jooksul jagunesid hagejad kahte rühma, millest üks ehk esimese kohtuasja hagejad, kes on apellandid kohtuasjas C‑12/13 P, esitas uue väite, lubab eespool viidatud kohtupraktikat analoogia põhjal kohaldada.
54 Sellest järeldub, et kohtuasja C‑13/13 P apellantide teine väide, mis on esitatud Üldkohtu vastuse peale väitele, mille esitasid esimese kohtuasja hagejad, kes on apellandid kohtuasjas C‑12/13 P, on vastuvõetav.
55 Teiseks tuleb kohtuasja C‑13/13 P apellantide teise väite põhjendatusega seoses meenutada, et Üldkohtu kodukorra artikli 48 lõike 2 kohaselt ei või menetluse käigus esitada uusi väiteid, kui need ei tugine õiguslikele ja faktilistele asjaoludele, mis on tulnud ilmsiks menetluse käigus.
56 Nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 18 on meenutatud, siis kuna Euroopa Kohus otsustas kohtuotsuses AJD Tuna (EU:C:2011:153), et määrus nr 530/2008 on kehtetu, palus Üldkohus menetluse pooltel esitada kirjalikud seisukohad selle suhtes, milliseid järeldusi mainitud kohtuotsusest teha. Esimese kohtuastme hagejad, kes on apellandid kohtuasjas C‑12/13 P, esitasid oma vastuses väite, mis tuleneb liidu lepinguvälisest vastutusest õigusvastase akti puhul. Eelkõige väitsid nad, et asjaolu, et Hispaania lipu all sõitvatel seineritel lubati kala püüda kuni 23. juunini 2008, samas kui Kreeka, Prantsuse, Itaalia, Küprose ja Malta lipu all sõitvad seinerid pidid kalapüügi lõpetama 16. juunil 2008, tekitas neile kahju, mis on tegelik ja kindel ning mis seisneb neile 2008. aastaks antud kvoodi püüdmata ja müümata jäänud osas.
57 Kõigepealt tuleb märkida, et Üldkohus järeldas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 48 ja 49, et esimese kohtuastme hagejad, kes on apellandid kohtuasjas C‑12/13 P, olid esitanud väite, mida ei olnud esitatud menetluse aluseks olevas hagiavalduses ja mis seega kujutas endast uut väidet Üldkohtu kodukorra artikli 48 lõike 2 tähenduses.
58 Selle väite vastuvõetavuse osas leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 53 ja 54, et kohtuotsust AJD Tuna (EU:C:2011:153), mille Euroopa Kohus kuulutas pärast hagi esitamist, tuleb käsitada asjaoluna, mis lubab esitada uue väite, kuna kõnealune kohtuotsus muutis hagiavalduse esitamisel valitsenud õiguslikku olukorda. Nimelt tõdes Üldkohus, et kohtuotsuse AJD Tuna (EU:C:2011:153) järgselt oli määrus nr 530/2008 terves ulatuses kehtetu ja vastavalt õiguspärasuse eeldusele ei tekitanud see enam õiguslikke tagajärgi.
59 Tuleb aga märkida, et käesoleval juhul lähtub Üldkohtu arutluskäik kohtuotsuse AJD Tuna (EU:C:2011:153) väärast tõlgendamisest. Kõnealuse kohtuotsuse punktidest 105–108 nähtub nimelt, et tehes kalapüügikeelu meetme jõustumise osas kuni 23. juunini 2008 erisuse üksnes Hispaania lipu all sõitvate seinerite suhtes, ilma et see täiendav tähtaeg oleks objektiivselt põhjendatud olnud, rikkus komisjon diskrimineerimiskeelu põhimõtet. Sellest Euroopa Kohtu hinnangust tuleneb, et lükates tagasi kõik teised väited määruse nr 530/2008 kehtetuse tuvastamiseks, tunnistas kohtuotsus AJD Tuna (EU:C:2011:153) kõnealuse määruse kehtetuks üksnes osas, milles Hispaania lipu all sõitvatele seineritele oli kalapüügiks antud üks täiendav nädal, jättes samal ajal jõusse teistele seineritele määratud keelu kuupäeva, st 16. juuni 2008.
60 Sellest tuleneb, vastupidi Üldkohtu hinnangule, et kuna määrus nr 530/2008 tunnistati kehtetuks üksnes osas, milles see kohtles Hispaania lipu all sõitvaid seinereid soodsamalt, ei kujuta kohtuotsuse AJD Tuna (EU:C:2011:153) vastuvõtmine endast uut õiguslikku asjaolu, mis ilmnes Üldkohtu menetluse jooksul. Nimelt, kuna Kreeka, Prantsuse, Itaalia, Küprose ja Malta lipu all sõitvatele seineritele kehtestatud keeld jäi kehtima, kinnitas kõnealune kohtuotsus vaid seda õiguslikku olukorda, millest esimese kohtuastme hagejad, kes on apellandid kohtuasjas C‑12/13 P, olid hagide esitamise ajal teadlikud.
61 Eeltoodust tuleneb, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui otsustas, et kohtuotsuse AJD Tuna (EU:C:2011:153) kuulutamine kujutas endast uut õiguslikku asjaolu, mis lubab esitada kohtumenetluse käigus uue väite.
62 Tuleb siiski meenutada, et kui Üldkohtu otsuse põhjendustest ilmneb liidu õiguse rikkumine, kuid otsuse resolutsioon on muude õiguslike kaalutlustega põhjendatud, siis ei ole see rikkumine laadilt selline, mis tooks kaasa selle kohtuotsuse tühistamise (vt selle kohta kohtuotsused FIAMM jt vs. nõukogu ja komisjon, EU:C:2008:476, punkt 187, ja Diputación Foral de Vizcaya vs. komisjon, C‑465/09 P–C‑470/09 P, EU:C:2011:372, punkt 171).
63 Käesoleval juhul, olgugi et Üldkohus rikkus õigusnormi, tunnistades vastuvõetavaks väite, mis puudutab liidu lepinguvälist vastutust õigusvastase akti puhul ja mille esitasid esimese kohtuasja hagejad, kes on apellandid kohtuasjas C‑12/13 P, ei ole see rikkumine laadilt selline, mis tooks kaasa vaidlustatud kohtuotsuse tühistamise, kuna Üldkohus lükkas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 55–66 selle väite igal juhul põhjendamatuse tõttu tagasi.
64 Eeltoodut arvestades tuleb kohtuasja C‑13/13 P apellantide teine väide, olgugi et see on põhjendatud, tulemusetuse tõttu tagasi lükata (vt selle kohta kohtuotsused Ojha vs. komisjon, C‑294/95 P, EU:C:1996:434, punkt 52, ning FIAMM jt vs. nõukogu ja komisjon, EU:C:2008:476, punkt 189).
Esimene ja teine väide kohtuasjas C‑12/13 P
65 Oma esimeses väites leiavad kohtuasja C‑12/13 P apellandid, et Üldkohus rikkus õigusvastasest aktist tuleneva liidu lepinguvälise vastutuse kohaldamise uurimise raames õigusnormi sellega, et ta otsustas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 61–66, et viidatud kahju ei ole tegelik ja kindel.
66 Oma teises väites leiavad kohtuasja C‑12/13 P apellandid, et Üldkohus rikkus samuti õigusnormi siis, kui hindas viidatud kahju tegelikku ja kindlat laadi ning ei tõdenud, et see tuleneb omandiõiguse ja kutsealal tegutsemise vabaduse kahjustamisest.
67 Komisjon väidab, et need väited tuleb vastuvõetamatuse ja igal juhul põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
68 Meenutagem, et nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 63, rikkus Üldkohus õigusnormi, tunnistades vastuvõetavaks väite, mis puudutab liidu lepinguvälist vastutust õigusvastase akti puhul ja mille esitasid esimese kohtuasja hagejad, kes on apellandid kohtuasjas C‑12/13 P, esimese astme kohtumenetluse käigus.
69 Sellest järeldub, et kuna kõnealune väide tuli tunnistada vastuvõetamatuks, tuleb kohtuasja C‑12/13 P apellantide esimene ja teine väide tulemusetuse tõttu tagasi lükata, sest need käsitlevad Üldkohtu analüüsi sama väite sisu osas.
70 Võttes arvesse kõiki eelnevaid kaalutlusi, tuleb kohtuasjade C‑12/13 P ja C‑13/13 P apellantide esitatud apellatsioonkaebused terves ulatuses rahuldamata jätta.
71 Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõige 2 näeb ette, et kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu, siis otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotuse. Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on nõudnud kohtukulude väljamõistmist apellantidelt kohtuasjades C 12/13 P ja C‑13/13 P ning kõnealused apellandid on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb vastavad kohtukulud välja mõista nendelt.
1. Jätta apellatsioonkaebused kohtuasjades C‑12/13 P ja C‑13/13 P rahuldamata.
2. Mõista kohtukulud kohtuasjas C‑12/13 P välja Gérard Buonolt, Jean-Luc Buonolt, Roger Del Pontelt, Serge Antoine Di Roccolt, Jean Gérald Lubranolt, Jean Lubranolt, Jean Lucien Lubranolt, Fabrice Marinilt ja Robert Marinilt ning kohtuasjas C‑13/13 P Syndicat des thoniers méditerranéens’ilt, Marc Carrenolt, Jean-Louis Donnarelilt, Jean-François Floresilt, Gérald Jean Lubranolt, Hervé Marinilt, Nicolas Marinilt, Sébastien Marinilt ja Serge Antoine José Perezilt.

matches: Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus