text:
Euroopa kohtu 11. aprilli 2013 otsus kohtuasjas C-290/12 | Heli Raidve Tööõigusabi
Euroopa kohtu 11. aprilli 2013 otsus kohtuasjas C-290/12
Kohtuasjas C‑290/12,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Tribunale di Napoli (Itaalia) 29. mai 2012. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 11. juunil 2012, menetluses
koosseisus: koja president E. Jarašiūnas, kohtunikud A. Ó Caoimh (ettekandja) ja G. C. Fernlund,
– Poste Italiane SpA, esindaja: avvocato R. De Luca Tamajo,
– Euroopa Komisjon, esindajad: C. Cattabriga ja M. van Beek,
1 Eelotsusetaotlus puudutab nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivi 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta (EÜT L 175, lk 43; ELT eriväljaanne 05/03, lk 368) lisas oleva, 18. märtsil 1999. aastal sõlmitud raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta (edaspidi „raamkokkulepe”) klauslite 2 ja 5 tõlgendamist.
2 See taotlus esitati O. Della Rocca ja ettevõtja Poste Italiane SpA (edaspidi „Poste Italiane”) vahelises kohtuvaidluses selle üle, kas viimasega on tekkinud töösuhe.
Direktiiv 1999/70
3 EÜ artikli 139 lõikel 2 põhineva direktiivi 1999/70 põhjendusest 14 nähtub, et raamkokkuleppele allakirjutanud on soovinud niisuguse kokkuleppe sõlmimisega parandada tähtajalise töö kvaliteeti, tagades mittediskrimineerimise põhimõtte kohaldamise, ning luua raamistiku, et vältida kuritarvitusi, mis võiksid tuleneda järjestikuste tähtajaliste töösuhete või töölepingute kasutamisest.
4 Direktiivi 1999/70 artikli 1 kohaselt on selle direktiivi eesmärk „jõustada tööandjate ja töövõtjate vaheliste üldorganisatsioonide (ETUC, UNICE ja CEEP) vahel […] sõlmitud raamkokkulepe […], mis on direktiivile lisatud”.
5 Raamkokkuleppe preambuli neljas lõik on sõnastatud järgmiselt:
„Käesolevat kokkulepet kohaldatakse tähtajaliste töötajate suhtes, välja arvatud need, kelle on andnud ettevõtte käsutusse ajutist tööjõudu vahendav asutus. Pooled soovivad kaaluda vajadust tööjõudu vahendava asutuse kaudu tehtavat tööd käsitleva kokkuleppe järele”.
6 Raamkokkuleppe klauslis 2 „Reguleerimisala” on kirjas:
7 Raamkokkuleppe klausel 3 „Mõisted” näeb ette:
„1. Käesolevas kokkuleppes tähendab
„tähtajaline töötaja” isikut, kellel on vahetult tööandja ja töötaja vahel sõlmitud tööleping või töösuhe, milles töölepingu või töösuhte lõpp on määratud objektiivsete tingimustega, milleks võib olla konkreetse kuupäeva saabumine, konkreetse ülesande lõpetamine või konkreetse sündmuse toimumine;
8 Raamkokkuleppe klausel 5 „Meetmed kuritarvituste vältimiseks” on järgmine:
Direktiiv 2008/104/EÜ
9 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. novembri 2008. aasta direktiivi 2008/104/EÜ renditöö kohta (ELT L 327, lk 9) põhjendused 5–7 on sõnastatud järgmiselt:
„(5) […] raamkokkuleppe (tähtajalise töö kohta) sissejuhatuses märkisid allakirjutanud oma soovi uurida vajadust samalaadse kokkuleppe järele seoses renditööga ja mitte käsitleda renditöötajaid tähtajalist tööd käsitlevas direktiivis.
(7) 21. mail 2001. aastal tunnistasid tööturu osapooled, et nendevahelistel renditöö üle peetud läbirääkimistel kokkulepet ei saavutatud”.
Itaalia õigusnormid
Seadusandlik dekreet nr 368/01
10 6. septembri 2001. aasta seadusandliku dekreedi nr 368, millega rakendatakse direktiiv 1999/70/EÜ, milles käsitletakse ETUC, UNICE ja CEEP sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta (decreto legislativo n. 368, attuazione della direttiva 1999/70/CE relativa all'accordo quadro sul lavoro a tempo determinato concluso dall’UNICE, dal CEEP e dal CES) (GURI nr 235, 9.10.2001, lk 4; edaspidi „seadusandlik dekreet nr 368/01”) artikkel 1 näeb ette:
„1. Tähtajalise töölepingu võib töötajaga sõlmida tehnilistel vajadustest või tootmisest, töö korraldamisest või töötajate asendamisest tingitud ülekaalukatel põhjustel.
2. Lepingut ei loeta tähtajaliseks, kui tähtajalisus ei ilmne otseselt või kaudselt kirjalikust dokumendist, milles on toodud lõikes 1 nimetatud põhjused.
3. Tööandja peab selle kirjaliku dokumendi ärakirja töötajale üle andma viie tööpäeva jooksul alates töötaja tööleasumisest.
4. Kirjaliku dokumendi koostamine ei ole siiski vajalik, kui juhulise töölepingu kestus ei ületa 12 päeva.”
11 Seadusandliku dekreedi nr 368/01 artiklis 4, mis käsitleb lepingu pikendamise korda, on sätestatud:
„1. Tähtajalist töölepingut võib töötaja nõusolekul pikendada üks kord, kui lepingu kestus oli algselt alla kolme aasta. Sellisel juhul on lepingut lubatud pikendada ühel korral, tingimusel, et see toimub objektiivsetel alustel ja tegemist on sama tööga, mis oli tähtajalise lepingu esemeks. Sel juhul ei või nimetatud tähtajalise töösuhte kogukestus ületada kolme aastat.
2. Lepingu tähtaja võimalikku pikendamist tingivate objektiivsete aluste olemasolu peab tõendama tööandja”.
12 Seadusandliku dekreedi nr 368/01 artikkel 5 „Tähtaja möödumine ja sanktsioonid. Järjestikused töölepingud” sätestab:
„1. Kui töösuhe jätkub pärast esialgu kindlaks määratud või artikli 4 kohaselt hiljem pikendatud tähtaega, peab tööandja töötajale makstavat töötasu suurendama 20% päevas 10 päeva jooksul ja 40% iga lisapäeva eest.
2. Kui töösuhe jätkub kuni 6‑kuulise tähtajaga töölepingu puhul üle 20 päeva või teistel juhtudel üle 30 päeva, loetakse tööleping nende tähtaegade möödumisel määramata tähtajaga töölepinguks.
3. Kui töötaja võetakse artiklit 1 kohaldades kuni 6‑kuulise (k.a) tähtajaga töölepingu tähtaja möödumisel 10 päeva jooksul või üle 6‑kuulise tähtajaga töölepingu tähtaja möödumisel 20 päeva jooksul uuesti tähtajaliselt tööle, loetakse teine tööleping tähtajatuks töölepinguks.
4. Kahe järjestikuse tähtajalise töölevõtmise puhul, st kui töösuhe ei ole vahepeal katkenud, loetakse tööleping tähtajatuks töölepinguks alates esimese töölepingu sõlmimisest.”
Seadusandlik dekreet nr 276/03
13 Eelotsusetaotlusest selgub, et 10. septembri 2003. aasta seadusandlik dekreet nr 276, millega rakendatakse tööhõive ja tööturu valdkonnas volitused, mis on sätestatud 14. veebruari 2003. aasta seaduses nr 30 (decreto legislativo n. 276, attuazione delle deleghe in materia di occupazione e mercato del lavoro, di cui alla legge 14 febbraio 2003, n. 30) (GURI regulaarne lisa nr 235, 9.10.2003; edaspidi „seadusandlik dekreet nr 276/03”) näeb rendiagentuuriga sõlmitud tähtajalise töölepingu puhul ette erandi seadusandlikust dekreedist nr 368/01, sätestades, et niisuguste töölepingute puhul võib ette näha lõputähtpäeva ja neid võib ilma põhjuseta pikendada korra alusel, mis vastab ühenduse õigusele üksnes osaliselt.
14 Seadusandlik dekreet nr 276/03 määratleb tööjõu käsutusse andmise lepingu (somministrazione di lavoro) kui lepingu, mille ese on kutseline tööjõuga varustamine kas tähtajaliselt või tähtajatult, mille käigus töötajad teevad tööd kasutajaettevõtja heaks, alludes tema juhtimisele ja kontrollile. Tegemist on seega kahe isiku, käsutusseandja (somministratore) ja kasutaja (utilizzatore) vahelise lepinguga, mille kohaselt käsutusseandja varustab kasutajat tööjõuga, kelle ta on ise tasu eest tööle võtnud. Selle tööjõu käsutusse andmise lepinguga kaasneb käsutusseandja ja töötaja vahel sõlmitud tööleping.
15 Seadusandliku dekreedi nr 276/03 artikli 20 lõige 4 näeb ette, et tööjõu tähtajaline käsutusse andmine on lubatud tehnilistest vajadustest või tootmisest, töö korraldamisest või töötajate asendamisest tingitud ülekaalukatel põhjustel ka juhul, kui need põhjused on seotud kasutaja tavapärase tegevusega. Siseriiklikud kollektiivlepingud võivad ette näha mahupiirid tööjõu tähtajalise käsutusse andmise võimaluse kasutamisele, kusjuures need piirid ei tarvitse olla ühtlustatud.
16 Vastavalt seadusandliku dekreedi nr 276/03 artiklile 21 peab tööjõu käsutusse andmise leping olema sõlmitud kirjalikult ning selles peavad olema nimetatud artikli 20 lõigetes 3 ja 4 ette nähtud juhtumid ja tehnilised vajadused või tootmisest, töö korraldamisest või töötajate asendamisest tingitud ülekaalukad põhjused. Käsutusseandja edastab selle teabe töötajale töölepingu sõlmimisel või kasutaja käsutusse andmisel kirjalikult.
17 Seadusandliku dekreedi nr 276/03 artikli 22 lõige 2 näeb ette, et tööjõu tähtajalise käsutusse andmise korral kohaldatakse käsutusse andja ja töötaja vahelisele töösuhtele seadusandliku dekreedi nr 368/01 sätteid, välja arvatud juhul, kui need ei ole kooskõlas selle seadusandliku dekreedi artikli 5 lõigetega 3 jj. Töölepingu esialgset tähtaega võib töötaja nõusolekul igal juhul kirjalikult pikendada käsutusseandjat siduvas kollektiivlepingus ette nähtud olukordade puhul ja tähtaja võrra.
18 Seadusandliku dekreedi nr 276/03 artikkel 27 näeb ette, et juhul kui tööjõu käsutusse andmisel ei peeta kinni selle seadusandliku dekreedi artiklites 20 ja 21 ette nähtud piiridest ja tingimustest, siis võib töötaja esitada nõude – ka üksnes kasutaja vastu – tema ja selle isiku vahelise töösuhte tunnustamiseks alates tema tööleasumisest.
19 O. Della Rocca sõlmis rendiagentuuriga Obiettivo Lavoro SpA (edaspidi „Obiettivo Lavoro”) kolm järjestikust tähtajalist töölepingut, mille alusel ta anti Poste Italiane käsutusse kirjakandjaks. Need lepingud hõlmasid vastavalt ajavahemikke 2. novembrist 2005 kuni 31. jaanuarini 2006, 2. veebruarist kuni 30. septembrini 2006 ja 2. oktoobrist 2006 kuni 31. jaanuarini 2007. Need töölepingud sõlmiti Obiettivo Lavoro ja Poste Italiane vahelise tööjõu tähtajalise käsutusse andmise lepingu alusel eesmärgiga asendada Campanie piirkonna posti laialikandmise talituse puuduvaid töötajaid. Vaidlust ei ole selle üle, et lepingute sõlmimist ja uuendamist puudutavad objektiivsed alused on toodud üksnes tööjõu käsutusse andmise lepingus, mitte aga tähtajalistes töölepingutes.
20 Leides, et põhjused tööjõu tähtajalise käsutusse andmise kasutamiseks olid „ebamäärased ja vastuolulised” ning et selle pikendamine ei olnud põhjendatud, pöördus O. Della Rocca Tribunale di Napolisse, nõudes, et kohus tuvastaks, et tal oli Poste Italianega tähtajatu töösuhe, kuna tema käsutusse andmine ei olnud seadusandliku dekreedi nr 276/03 artikleid 20, 21 ja 27 silmas pidades nõuetekohane.
21 Poste Italiane on seisukohal, et tööjõu käsutusse andmise lepingu sõlmimise põhjused olid piisavalt välja toodud ja tegelikud. Lisaks ei olnud Obiettivo Lavoro ja O. Della Rocca vaheliste töölepingute uuendamine õigusnormidega piiratud, kuna seadusandliku dekreedi nr 276/03 artikkel 22 välistab seadusandliku dekreedi nr 368/01 artikli 5 lõigete 3 ja 4 kohaldamise seda liiki lepingutele.
22 Eelotsusetaotluses märgib Tribunale di Napoli, et nimetatud artiklist 22 tuleneb, et erinevalt tähtajalist töölepingut käsitlevatest üldnormidest ei sea siseriiklikud õigusnormid rendiagentuuridele tähtajaliste töölepingute uuendamisele mingeid piire. Samal ajal kui seadusandlik dekreet nr 368/01 sätestab, et lepingu põhjendamine ja selle pikendamine sõltuvad tööandja vajadustest, võimaldab seadusandlik dekreet nr 276/03 nimelt sõlmida tähtajalise töölepingu juhul, kui tööjõu käsutusse andmise leping on samuti tähtajaline. Üksnes viimati nimetatud leping peab tulenevalt seadusandliku dekreedi nr 276/03 artikli 20 lõikest 4 ja artikli 27 lõikest 1 olema põhjendatud tehniliste vajaduste või tootmisest või töö korraldamisest tingitud ülekaalukate põhjustega.
23 Tribunale di Napoli avaldab siiski kahtlust nende õigusnormide kokkusobivuse suhtes raamkokkuleppe klausliga 5
24 Nimetatud kohus leiab selles osas, et kõigepealt tuleb välja selgitada, kas rendiagentuuri ja renditöötaja vaheline töösuhe või renditöötaja ja kasutajaettevõtja vaheline töösuhe kuuluvad raamkokkuleppe kohaldamisalasse. Olgugi et selle preambulist näib tulenevat, et raamkokkulepe ei ole kohaldatav, nähtub 15. septembri 2010. aasta määruse kohtuasjas C‑386/09: Briot (EKL 2010, lk I‑8471) punktist 36, et rendiagentuuri ja renditöötaja vahelisele töösuhtele kohaldatakse raamkokkulepet, sest direktiiv 2008/104 puudutab üksnes renditöötaja ja kasutajaettevõtja vahelist töösuhet.
25 Järgimiseks, juhul kui raamkokkuleppe on kohaldatav, tõstatab eelotsusetaotluse esitanud kohus küsimuse, kas muude ennetavate meetmete puudumisel on raamkokkuleppe klausli 5 punkti 1 alapunktiga a kooskõlas see, kui tööjõu tähtajalise käsutusse andmise lepingu sõlmimist õigustanud tehnilistest vajadustest või tootmisest, töö korraldamisest või töötajate asendamisest tingitud ülekaalukad põhjused, mis esinevad mitte rendiagentuuri, vaid kasutajaettevõtja puhul ja mis ei ole seotud konkreetse töösuhtega, on piisavad selleks, et nendega saaks põhjendada tähtajalise töölepingu sõlmimist renditöötaja ja rendiagentuuri vahel ning niisuguse lepingu pikendamist.
26 Viimaseks tõstatab eelotsusetaotluse esitanud kohus küsimuse, kas see klausel võimaldab teha kolmanda isiku, antud juhul kasutajaettevõtja, vastutavaks tähtajaliste töölepingute kuritarvitusliku sõlmimise tagajärgede eest. Kuna rendiagentuurid tegelevad üksnes vahendamisega ja ei saa enda kanda võtta äririske, siis esitavad töötajad oma nõuded süstemaatiliselt seadusandliku dekreedi nr 276/03 artikli 27 lõike 1 alusel, nii et negatiivsed tagajärjed ei puuduta tööandjat.
27 Neil asjaoludel otsustas Tribunale di Napoli menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas [eespool viidatud kohtumääruse Briot] punktis 36 sisalduvaid kaalutlusi arvesse võttes puudutab direktiiv [1999/70], täpsemalt [raamkokkuleppe] klausel 2 ka tähtajalist töösuhet käsutusse antud renditöötaja ja rendiagentuuri vahel või käsutusse antud renditöötaja ja renditöö kasutaja vahel ning kas järelikult on direktiiv [1999/70] sellistele suhetele kohaldatav?
2. Kas säte, mis lubab sõlmida tähtajalise töölepingu rendiagentuuriga ning sellist lepingut uuendada tehniliste vajaduste või töö korraldusest või tootmisest tingitud ülekaalukatel põhjustel, mis ei esine ei rendiagentuuri ega konkreetse tähtajalise töösuhte puhul, vaid mille näol on tegemist renditöö kasutajaga seotud üldist laadi põhjustega, millel puudub seos konkreetse töösuhtega, vastab muude piiravate meetmete puudumisel direktiivi [1999/70] klausli 5 lõike 1 punktis c sätestatud nõuetele, või võib see endast kujutada direktiivist kõrvalehoidmist? Kas direktiivi [1999/70] klausli 5 lõike 1 punktis a nimetatud objektiivsed alused peavad olema kirjalikult talletatud ning olema seotud konkreetse tähtajalise töölepingu ja sellise lepingu uuendamisega, ning seetõttu oleks viitamine renditöölepingu sõlmimist õigustanud üldistele objektiivsetele alustele klausli 5 punktis a sätestatud nõude täitmiseks ebasobiv?
3. Kas direktiivi [1999/70] klausliga 5 on vastuolus, kui kuritarvituse tagajärjed jäävad kolmanda isiku, antud juhul renditöö kasutaja kanda?”
28 Poste Italiane väidab, et esitatud küsimused ei ole asjakohased, kuna need puudutavad raamkokkuleppe kohaldamist renditöötaja ja rendiagentuuri vahelisele töösuhtele, samas kui põhikohtuasjas on O. Della Rocca viidanud üksnes rendiagentuuri ja kasutajaettevõtja vahelisele tööjõu käsutusse andmise lepingule.
29 Olgu meelde tuletatud, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt eeldatakse, et liidu õiguse tõlgendamist puudutavad küsimused, mis siseriiklik kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille paikapidavuse kontrollimine ei ole Euroopa Kohtu ülesanne, on asjakohased. Siseriikliku kohtu esitatud eelotsusetaotluse saab Euroopa Kohus jätta läbi vaatamata vaid siis, kui on ilmne, et liidu õigusnormi tõlgendamine, mida siseriiklik kohus palub, ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, või ka juhul, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada talle esitatud küsimustele tarviliku vastuse andmiseks vajalikud faktilised või õiguslikud asjaolud (22. juuni 2010. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑188/10 ja C‑189/10: Melki ja Abdeli, EKL 2010, lk I‑5667, punkt 27 ja seal viidatud kohtupraktika).
30 Tuleb aga tõdeda, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused käsitlevad raamkokkuleppe tõlgendamist tegelikus kohtuasjas, milles O. Della Rocca vaidlustab nähtuvalt käesoleva kohtuotsuse punktidest 20 ja 21 mitte ainult tööjõu käsutusse andmise, vaid ka tema ja rendiagentuuri vaheliste töölepingute uuendamise, samas kui Poste Italiane väidab, et nende uuendamiste puhul on järgitud siseriiklikke õigusnorme, mistõttu eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud küsimus, kas need õigusnormid on raamkokkuleppega kooskõlas.
31 Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et käesolev eelotsusetaotlus on vastuvõetav.
32 Selle küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 1999/70 ja raamkokkulepet tuleb tõlgendada nii, et need on kohaldatavad renditöötaja ja rendiagentuuri vahelisele tähtajalisele töösuhtele või niisuguse töötaja ja kasutajaettevõtja vahelisele tähtajalisele töösuhtele.
33 Sissejuhatuseks olgu rõhutatud, et renditöötaja, nagu seda on O. Della Rocca, kuulub direktiivi 2008/104 esemelisse kohaldamisalasse. Samas on ka selge, et kuna kõnealune direktiiv tuli siseriiklikusse õigusesse üle võtta hiljemalt 5. detsembril 2011, ei kuulu põhikohtuasi selle ajalisse kohaldamisalasse, sest põhikohtuasjas vaidluse all oleva renditöö tegemise aeg jääb 2. novembri 2005 ja 31. jaanuari 2007 vahelisse ajavahemikku. Neil asjaoludel tõstatab eelotsusetaotluse esitanud kohus õigesti üksnes raamkokkuleppe niisugusele töötajale kohaldatavuse küsimuse.
34 Sellega seoses olgu meelde tuletatud et Euroopa Kohus on juba leidnud, et raamkokkuleppe klausli 2 lõike 1 sõnastusest endast nähtub, et selle kohaldamisala on määratletud laialt, mainides üldsõnaliselt, et raamkokkulepet kohaldatakse „tähtajaliste töötajate suhtes, kellel on tööleping või töösuhe, nagu see on määratletud liikmesriigi seadustes, kollektiivlepingutes või praktikas”. Pealegi hõlmab raamkokkuleppes kasutatud mõiste „tähtajalised töötajad” määratlus, mis on ära toodud selle klausli 3 lõikes 1, kõiki töötajaid, tegemata vahet sõltuvalt sellest, kas tööandja, kellega nad on seotud, kuulub avalikku või erasektorisse (4. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑212/04: Adeneler jt, EKL 2006, lk I‑6057, punkt 56).
35 Sellegipoolest ei ole raamkokkuleppe kohaldamisala ilma piirideta. Nõnda ilmneb sellest samast raamkokkuleppe klausli 2 punkti 1 sõnastusest, et nende töölepingute ja töösuhete määratlus, millele seda raamkokkulepet kohaldatakse, ei tulene sellest raamkokkuleppest või liidu õigusest, vaid siseriiklikest õigusnormidest ja/või praktikast. Lisaks annab raamkokkuleppe klausli 2 punkt 2 liikmesriikidele laia kaalutlusruumi selle raamkokkuleppe kohaldamisel teatavatele töölepingu või töösuhte liikidele. Raamkokkuleppe klausli 2 punkt 2 annab liikmesriikidele ja/või tööturu osapooltele nimelt võimaluse otsustada, et seda raamkokkulepet ei kohaldata „esialgse kutseõppega seotud tööpraktika ja töö käigus toimuva väljaõppe suhtes” ning „töölepingute ja töösuhete suhtes, mis on sõlmitud erilise riikliku või riigi toetatava kutseõppe-, integreerumis- ja ümberõppeprogrammi raames” (vt 15. märtsi 2012. aasta otsus kohtuasjas C‑157/11: Sibilio, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punktid 42, 52 ja 53).
36 Samas ilmneb raamkokkuleppe preambuli neljandast lõigust sõnaselgelt, et seda raamkokkulepet ei kohaldata tähtajaliste töötajate suhtes, kelle rendiagentuur on andnud kasutajaettevõtja käsutusse, kuigi raamkokkuleppe poolte sooviks on sõlmida sarnane kokkulepe renditöö kohta. Renditöö reguleerimine on täpsemalt direktiivi 2008/104 eesmärk, kuna nähtuvalt selle direktiivi põhjendustest 5 ja 7 võttis liidu seadusandja selle direktiivi vastu pärast tööturu osapoolte poolt niisuguse kokkuleppe sõlmimise üle peetud läbirääkimiste liivajooksmist.
37 Sellega seoses tuleb märkida, et raamkokkuleppe preambulis ette nähtud välistamine puudutab renditöötajat kui sellist, mitte tema üht või teist töösuhet, nii et nii tema töösuhe rendiagentuuriga kui ka tema töösuhe kasutajaettevõtjaga jäävad selle raamkokkuleppe kohaldamisalast välja.
38 Kahtlemata ei ole liidu õigusakti preambulil Euroopa Kohtu kohtupraktika kohaselt siduvat õigusjõudu ja sellele ei saa tugineda asjaomase akti sätetest kõrvale kaldumiseks või nende sätete selliseks tõlgendamiseks, mis on ilmselgelt vastuolus nende sõnastusega (vt eelkõige 25. novembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑308/97: Manfredi, EKL 1998, lk I‑7685, punkt 30; 24. novembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑136/04: Deutsches Milch-Kontor, EKL 2005, lk I‑10095, punkt 32; 2. aprilli 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑134/08: Tyson Parketthandel, EKL 2009, lk I‑2875, punkt 16, ja 28. juuni 2012. aasta otsus kohtuasjas C‑7/11: Caronna, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 40).
39 Käesolevas asjas tuleb sellegipoolest tõdeda, et raamkokkuleppe preambulis nimetatud välistamine kajastub ka selle klausli 3 punktis 1, mille kohaselt kohaldatakse seda raamkokkulepet ainult „vahetult” tööandjaga sõlmitud töösuhtele.
40 Pealegi on renditöötajate käsutusse andmine keerukas ja eripärane tööõiguse valdkond, mille puhul on nähtuvalt käesoleva kohtuotsuse punktidest 32 ja 37 tegemist kahe töösuhtega, millest üks on rendiagentuuri ja renditöötaja ning teine renditöötaja ja kasutajaettevõtja vaheline, neile lisandub rendiagentuuri ja kasutajaettevõtja vahel sõlmitud käsutusse andmise leping. Raamkokkulepe aga ei sisalda ühtegi neid konkreetseid asjaolusid käsitlevat sätet.
41 Tuleb vastupidi tõdeda, et Euroopa parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 1996. aasta direktiivi 96/71/EÜ töötajate lähetamise kohta seoses teenuste osutamisega (EÜT 1997, L 18, lk 1; ELT eriväljaanne 05/02, lk 431) artikli 1 lõike 3 punkt c sätestab sõnaselgelt, et seda direktiivi kohaldatakse rendiagentuuri poolt töötaja lähetamisel kasutajaettevõtja käsutusse, kui rendiagentuuri ja renditöötaja vahel on lähetuse perioodil töösuhe. Samuti täpsustab nõukogu 25. juuni 1991. aasta direktiivi 91/383/EMÜ, millega täiendatakse meetmeid tähtajalise või ajutise töösuhtega töötajate tööohutuse ja töötervishoiu parandamise soodustamiseks (EÜT L 206, lk 19; ELT 05/01, lk 418) artikli 1 punkt 2 sõnaselgelt, et seda direktiivi kohaldatakse rendiagentuuri ja renditöötaja vahelisele renditöösuhtele.
42 Sellest järeldub, et rendiagentiuuri poolt kasutajaettevõtja käsutusse antud renditöötaja tähtajalised töösuhted ei kuulu raamkokkuleppe ja seetõttu ka direktiivi 1999/70 kohaldamisalasse.
43 Sellele järeldusele ei räägi sugugi vastu Euroopa Kohtu poolt eespool viidatud kohtumääruses Briot otsustatu. Olles selles kohtuasjas tõdenud, et renditöötaja niisuguse tähtajalise töölepingu uuendamata jätmine, mis oli lõppenud tähtaja möödumise tõttu varasemal kuupäeval kui kuupäev, mis oli ette nähtud renditöötaja töö üleminekuks, ei riku nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/23/EÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 82, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 98), piirdus Euroopa Kohus selle kohtumääruse punktis 36 nimelt täpsustamisega, et selline lahendus ei kahjusta kaitset, mida renditöötaja võib vajadusel saada järjestikuste tähtajaliste töölepingute kuritarvitamise korral teiste liidu õigusnormide ning eelkõige direktiivi 1999/70 alusel, ega mõjuta neile normidele Euroopa Kohtu antud tõlgendust.
44 Täpsemalt ilmneb direktiivile 1999/70 ja raamkokkuleppele antud tõlgendusest, nii nagu see on esitatud käesoleva kohtuotsuse punktides 34–42, et rendiagentiuuri poolt kasutajaettevõtja käsutusse antud renditöötaja tähtajalised töösuhted ei kuulu selle direktiivi ega raamkokkuleppe kohaldamisalasse.
45 Seetõttu tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 1999/70 ja raamkokkulepet tuleb tõlgendada nii, et need õigusaktid ei ole kohaldatavad ei renditöötaja ja rendiagentuuri vahelisele tähtajalisele töösuhtele ega niisuguse töötaja ja kasutajaettevõtja vahelisele tähtajalisele töösuhtele.
47 Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiivi 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta ja selle direktiivi lisas olevat 18. märtsil 1999. aastal sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta tuleb tõlgendada nii, et need õigusaktid ei ole kohaldatavad ei renditöötaja ja rendiagentuuri vahelisele tähtajalisele töösuhtele ega niisuguse töötaja ja kasutajaettevõtja vahelisele tähtajalisele töösuhtele.

matches: kohus kohus kohus kohus kohus Kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus


Ajutised püügikitsendused, harrastuspüügiõiguse tasu ja püügivahendite piirarv harrastuskalapüügil 2018. aastal – Riigi Teataja
Ajutised püügikitsendused, harrastuspüügiõiguse tasu ja püügivahendite piirarv harrastuskalapüügil 2018. aastal
Ajutised püügikitsendused, harrastuspüügiõiguse tasu ja püügivahendite piirarv harrastuskalapüügil 2018. aastal - sisukord
§ 2 Üldine püügikitsendus
2 Harrastuskalapüük nakkevõrgu ja õngejadaga ning ajutised püügikitsendused harrastuskalapüügil
§ 3 Lubatud püügivahendite piirarv, harrastuskalapüügiõiguse tasu ja püügikitsendused Läänemerel
§ 4 Püügikitsendused, lubatud püügivahendite piirarv ja harrastuskalapüügiõiguse tasu Peipsi, Lämmi- ja Pihkva järvel
§ 5 Lubatud püügivahendite piirarv, harrastuskalapüügiõiguse tasu ja püügikitsendused Võrtsjärvel
§ 6 Püügikitsendused ja lubatud püügivahendite piirarv sise- ja piiriveekogudel, Peipsi, Lämmi- ja Pihkva järv ning Võrtsjärv välja arvatud
§ 7 Harrastuskalapüügiõiguse tasu sise- ja piiriveekogudel, Peipsi, Lämmi- ja Pihkva järv ning Võrtsjärv välja arvatud
3 Harrastuskalapüük liivi ja kuuritsaga
§ 8 Siseveekogudel liivi ja kuuritsaga harrastuskalapüügiõiguse tasu ja püügikitsendused
4 Harrastuskalapüük harpuunpüssi ja harpuuniga
§ 9 Harpuunpüssi ja harpuuniga harrastuskalapüügiõiguse tasu ja kalapüügi kitsendused Jõgeva ja Tartu maakonnas
§ 10 Püügikitsendused harrastuskalapüügil harpuunpüssi ja harpuuniga
5 Lõheliste püük ning kalapüük spinningu ja lendõngega
§ 11 Kitsendused jõgedel lõhe ja meriforelli püügil ning kalapüügil spinningu ja lendõngega, kalastuskaardi alusel lubatud spinningu ja lendõngega püük ja harrastuskalapüügiõiguse tasu
§ 12 Püügikitsendused harrastuskalapüügil forellijõgedel
6 Kalapüük looduskaitsealadel
§ 13 Püügikitsendused ja harrastuskalapüügiõiguse tasu harrastuskalapüügil Silma looduskaitsealal
§ 14 Püügikitsendused ja harrastuskalapüügiõiguse tasu harrastuskalapüügil Matsalu rahvuspargis
§ 15 Püügikitsendused ja harrastuspüügiõiguse tasu harrastuskalapüügil Endla looduskaitsealal
7 Kadiskapüük
§ 16 Kadiskapüügi kitsendused harrastuskalapüügil ning püügiõiguse tasu
8 Vähipüük
§ 17 Kasutada lubatud vähipüügivahendite piirarv
§ 18 Ühe vähipüügivahendiga harrastuspüügiõiguse tasu
§ 19 Jõevähipüügi ajutised kitsendused
RT I, 28.11.2017, 44
Vastu võetud 24.11.2017 nr 49
Määrus kehtestatakse kalapüügiseaduse § 11 lõike 2, § 29 lõigete 3 ja 7, keskkonnatasude seaduse § 11 lõike 2 punkti 3 ning Vabariigi Valitsuse 16. juuni 2016. a määruse nr 65 „Kalapüügieeskiri” § 44 lõike 4 punktide 3 ja 4, § 51 lõike 5 ja § 52 lõike 2 alusel.
(1) Määrusega kehtestatakse 2018. aastaks:
1) piirkonnad, kus harrastuskalapüügil on lubatud kasutada nakkevõrku, õngejada, liivi, kuuritsat, vähinatta, vähimõrda, harpuunpüssi ja harpuuni ning kadiskat, samuti nendes piirkondades kasutada lubatud püügivahendite piirarv ja püügiaeg;
2) ajutised püügikitsendused harrastuskalapüügil ja õngepüügil;
3) kalastuskaardi alusel harrastuspüügiõiguse tasu.
(2) Määrus reguleerib harrastuskalapüüki riigile ja kohalikule omavalitsusele kuuluval veekogul ning eraomanikule kuuluval avalikuks kasutamiseks määratud veekogul.
§ 2. Üldine püügikitsendus
Harrastuskalapüügil ja õngepüügil on õngpüünistega lubatud ühel isikul ühes ööpäevas püüda kuni 15 kg ahvenat.
2. peatükk Harrastuskalapüük nakkevõrgu ja õngejadaga ning ajutised püügikitsendused harrastuskalapüügil
§ 3. Lubatud püügivahendite piirarv, harrastuskalapüügiõiguse tasu ja püügikitsendused Läänemerel
(1) Läänemerel ühel kalendrikuul ning kalendrinädalal harrastuskalapüügil kasutada lubatud nakkevõrkude piirarvud maakondade kaupa, kui luba taotletakse vahetult Keskkonnaametist või elektroonilise kanali kaudu, on esitatud lisas 1.
(2) Läänemerel antakse harrastuskalapüügiks 1. märtsist 31. oktoobrini kalastuskaarte, mille alusel saab kala püüda õngejadaga seitsmepäevase ajavahemiku kestel:
1) Harju maakonnas;
2) Hiiu maakonnas;
3) Ida-Viru maakonnas;
4) Lääne maakonnas;
5) Lääne-Viru maakonnas;
6) Pärnu maakonnas;
7) Saare maakonnas.
(3) Läänemerel väikesaari ümbritseval veealal on püsiasustusega väikesaare püsielanikul ühe kalendrikuu kestel harrastuskalapüügil kasutada lubatud nakkevõrkude piirarv:
1) Abrukal – 12;
2) Kihnul – 45;
3) Manijal – 15;
4) Pranglil – jaanuaris 60, veebruaris 60, märtsis 60, aprillis 65, mais 70, juunis 90, juulis 90, augustis 90, septembris 90, oktoobris 70, novembris 70, detsembris 70;
5) Ruhnul – 8;
6) Vilsandil – 21;
7) Vormsil – 45.
(4) Läänemerel väikesaari ümbritseval veealal antakse püsiasustusega väikesaare püsielanikele kalastuskaarte kuni 300 konksuga õngejadaga harrastuskalapüügiks 1. märtsist 31. oktoobrini seitsmepäevase ajavahemiku kestel:
1) Abrukal;
2) Kihnul;
3) Manijal;
4) Ruhnul;
5) Vilsandil;
6) Vormsil.
(5) Harrastuskalapüügiõiguse tasu kalendrikuuks, sõltumata püügipäevade arvust, on:
1) nakkevõrguga püügil lisa 1 tabelis 1 nimetatud piirkondades – 13 eurot;
2) nakkevõrguga püügil lõikes 3 nimetatud piirkondades – 6,5 eurot.
(6) Harrastuskalapüügiõiguse tasu nakkevõrguga püügil lisa 1 tabelis 2 nimetatud piirkondades kalendrinädalaks, sõltumata püügipäevade arvust, on 7 eurot.
(7) Õngejadaga harrastuskalapüügiõiguse tasu seitsmepäevase ajavahemiku kestel, sõltumata püügipäevade arvust, on lõigetes 2 ja 4 nimetatud piirkondades 2 eurot.
(8) Kalastuskaart kehtib ainult selles piirkonnas, kuhu see on antud, ja tasu võetakse iga lisas 1 ja lõigetes 2–4 nimetatud piirkonna eest eraldi.
§ 4. Püügikitsendused, lubatud püügivahendite piirarv ja harrastuskalapüügiõiguse tasu Peipsi, Lämmi- ja Pihkva järvel
(1) Kalastuskaardi alusel on lubatud 60–80 mm silmasuurusega kaldavõrguga püük 1. märtsist 4. maini.
(2) Peipsi järvel on lubatud lõikes 1 nimetatud ajavahemikul ja tingimustel kaldavõrguga jääalune püük Nina külast (58º36,59'N, 27º12,15'E) lõuna poole jääval järve osal kaldast arvates 3 km laiusel veealal.
(3) Kasutada lubatud kaldavõrkude piirarv ajavahemikul 1. märtsist 31. märtsini, kui luba taotletakse Keskkonnaametist, on:
1) Peipsi järvel – 16;
2) Lämmi- ja Pihkva järvel mõlemal veekogul kokku – 10.
(4) Kasutada lubatud kaldavõrkude piirarv ajavahemikul 1. märtsist 31. märtsini, kui luba taotletakse elektroonilise kanali kaudu, on:
1) Peipsi järvel – 219;
2) Lämmi- ja Pihkva järvel mõlemal veekogul kokku – 140.
(5) Kasutada lubatud kaldavõrkude piirarv ajavahemikul 1. aprillist 4. maini, kui luba taotletakse Keskkonnaametist, on:
1) Peipsi järvel – 17;
2) Lämmi- ja Pihkva järvel mõlemal veekogul kokku – 11.
(6) Kasutada lubatud kaldavõrkude piirarv ajavahemikul 1. aprillist 4. maini, kui luba taotletakse elektroonilise kanali kaudu, on:
(7) Piirissaare püsielanikul on harrastuskalapüügil Peipsi ja Lämmijärvel 1. märtsist 4. maini kasutada lubatud kaldavõrkude piirarv Piirissaart ümbritseval veealal – 100.
(8) Kalastuskaarte õngejadaga harrastuskalapüügiks 1. märtsist 31. oktoobrini antakse seitsmepäevaseks ajavahemikuks:
1) Peipsi järvele;
2) Lämmi- ja Pihkva järvele.
(9) Tasu kaldavõrguga harrastuskalapüügiõiguse eest, sõltumata püügipäevade arvust, on:
1) lõigetes 3–6 nimetatud ajavahemikul ja piirkondades – 7 eurot;
2) lõikes 7 nimetatud piirkonnas – 6,5 eurot.
(10) Tasu õngejadaga harrastuskalapüügiõiguse eest seitsmepäevase ajavahemiku kestel, sõltumata püügipäevade arvust, lõikes 8 nimetatud piirkondades on 2 eurot.
(11) Kalastuskaart kehtib ainult selles piirkonnas, kuhu see on antud, ja tasu võetakse iga lõigetes 3–8 nimetatud piirkonna eest eraldi.
§ 5. Lubatud püügivahendite piirarv, harrastuskalapüügiõiguse tasu ja püügikitsendused Võrtsjärvel
(1) Võrtsjärvel ühel kalendrikuul ning kalendrinädalal harrastuskalapüügil kasutada lubatud nakkevõrkude piirarvud, kui luba taotletakse vahetult Keskkonnaametist või elektroonilise kanali kaudu, on esitatud lisas 2.
(2) Õngejadaga harrastuskalapüügiks Võrtsjärvel 1. märtsist 31. oktoobrini antakse kalastuskaarte seitsmepäevaseks ajavahemikuks.
(3) Harrastuskalapüügiõiguse tasu Võrtsjärvel nakkevõrguga püügil lisa 2 tabelis 1 nimetatud ühe kalendrikuu eest, sõltumata püügipäevade arvust, on 13 eurot.
(4) Harrastuskalapüügiõiguse tasu Võrtsjärvel nakkevõrguga püügil lisa 2 tabelis 2 nimetatud kalendrinädalaks, sõltumata püügipäevade arvust, on 7 eurot.
(5) Õngejadaga harrastuskalapüügiõiguse tasu Võrtsjärvel seitsmepäevase ajavahemiku kestel, sõltumata püügipäevade arvust, on 8 eurot.
§ 6. Püügikitsendused ja lubatud püügivahendite piirarv sise- ja piiriveekogudel, Peipsi, Lämmi- ja Pihkva järv ning Võrtsjärv välja arvatud
(1) Emajõel on kalapüügil keelatud:
1) sulgeda nakkevõrgu või õngejadaga vanajõgede sisse- ja väljavoolukohti Emajõe suhtes;
2) kasutada õngpüünistel konksu, millel on rohkem kui üks haru, 15. märtsist 10. maini, välja arvatud põhjaõng.
(2) Pärnu jõel on Sindi paisust kuni suudmeni keelatud kalapüügil kasutada püügivahendil põiklanti 15. märtsist 10. maini.
(3) Sise- ja piiriveekogudel ühes kalendrikuus harrastuskalapüügil kasutada lubatud nakkevõrkude piirarvud, kui luba taotletakse Keskkonnaametist või elektroonilise kanali kaudu, on esitatud lisas 3.
(4) Jõgeva ja Tartu maakonna siseveekogudel on keelatud kasutada harrastuskalapüügil nakkevõrku pikkusega üle 35 meetri.
(5) Saare maakonna siseveekogudel on keelatud kasutada harrastuskalapüügil nakkevõrku silmasuurusega alla 130 mm.
(6) Valga maakonna siseveekogudel on keelatud kasutada harrastuskalapüügil nakkevõrku silmasuurusega alla 100 mm.
(7) Õngejadaga harrastuskalapüügiks siseveekogudel 1. märtsist 31. oktoobrini antakse kalastuskaarte seitsmepäevaseks ajavahemikuks:
1) Jõgeva maakonnas Kuremaa järvel;
2) Põlva maakonnas Meelva järvel, Jõksi järvel, Kooraste Suurjärvel, Valgjärvel, Piigandi järvel, Erastvere järvel, Kiidjärvel, Tilsi Kõrbjärvel, Tilsi Pikkjärvel, Uiakatsi järvel, Mudsina järvel ning Räpina, Leevaku, Leevijõe ja Põlva paisjärvel;
3) Pärnu maakonnas Ermistu järvel ja Kaisma järvel;
4) Saare maakonnas Suurlahel;
5) Tartu maakonnas Emajõel, Kaiavere järvel, Pörja Porijärvel, Saadjärvel ja Väikesel Emajõel;
6) Valga maakonnas Aheru järvel, Nõuni järvel ja Tündre järvel, Väikesel Emajõel, Pikre järvel, Udsu järvel, Virtsjärvel, Koorküla Valgjärvel, Kadastiku järvel, Korijärvel, Juusa järvel, Inni järvel, Pilkuse järvel ja Karula Pikkjärvel;
7) Viljandi maakonnas Õisu järvel, Ruhijärvel, Kariste järvel, Päidre järvel, Veisjärvel, Parika järvel, Mäeküla järvel ja Kuuni järvel;
8) Võru maakonnas Tamula järvel, Vagula järvel, Hino järvel, Järvepää järvel, Ähijärvel, Pabra järvel, Lõõdla järvel, Murati järvel, Kirikumäe järvel, Orava järvel, Pullijärvel, Uhtjärvel, Kahrila järvel, Rõuge Suurjärvel, Rõuge Ratasjärvel, Tsolgo Pikkjärvel, Väimela Mäejärvel, Vaskna järvel, Õrsava järvel, Palujüri järvel, Kavadi järvel ja Võhandu jõel.
§ 7. Harrastuskalapüügiõiguse tasu sise- ja piiriveekogudel, Peipsi, Lämmi- ja Pihkva järv ning Võrtsjärv välja arvatud
(1) Harrastuskalapüügiõiguse tasu kalendrikuuks, sõltumata püügipäevade arvust, lisas 3 nimetatud sise- ja piiriveekogudel on:
1) nakkevõrguga püügil Tartu ja Jõgeva maakonnas – 6,5 eurot;
2) nakkevõrguga püügil teistes maakondades – 13 eurot.
(2) Harrastuskalapüügiõiguse tasu seitsmepäevaseks ajavahemikuks, sõltumata püügipäevade arvust, § 6 lõikes 7 nimetatud siseveekogudel ja ajavahemikus on:
1) õngejadaga püügil – 2 eurot;
2) õngejadaga püügil Kuremaa järvel, Kaiavere järvel, Saadjärvel ja Vagula järvel – 8 eurot.
(3) Kalastuskaart kehtib ainult selles piirkonnas, kuhu see on antud, ja tasu võetakse iga lisas 3 ja § 6 lõikes 7 nimetatud piirkonna eest eraldi.
3. peatükk Harrastuskalapüük liivi ja kuuritsaga
§ 8. Siseveekogudel liivi ja kuuritsaga harrastuskalapüügiõiguse tasu ja püügikitsendused
(1) Harrastuskalapüügiks liivi ja kuuritsaga 1. juunist 31. augustini antakse ühepäevase kehtivusega kalastuskaart.
(2) Liivi ja kuuritsaga on keelatud püüda kala alla 10-hektarilistel järvedel, vooluveekogudel, Võrtsjärvel, Peipsi järvel, Narva veehoidlal ja kaitsealade sihtkaitsevööndis asuvatel veekogudel.
(3) Liivi ja kuuritsaga harrastuskalapüügiõiguse tasu ühe päeva eest lõikes 1 nimetatud ajavahemikul on 2 eurot.
4. peatükk Harrastuskalapüük harpuunpüssi ja harpuuniga
§ 9. Harpuunpüssi ja harpuuniga harrastuskalapüügiõiguse tasu ja kalapüügi kitsendused Jõgeva ja Tartu maakonnas
(1) Harrastuskalapüügiks harpuunpüssi ja harpuuniga antakse ühepäevase kehtivusega kalastuskaarte Jõgeva ja Tartu maakonnas:
1) Kuremaa järvele;
2) Saadjärvele.
(2) Harpuunpüssi ja harpuuniga harrastuskalapüügiõiguse tasu ühepäevase kehtivusega kalastuskaardi eest on 2 eurot.
(3) Harpuunpüssi ja harpuuniga harrastuskalapüügiks antud kalastuskaart kehtib lõikes 1 nimetatud veekogudel ühel ajal.
§ 10. Püügikitsendused harrastuskalapüügil harpuunpüssi ja harpuuniga
(1) Allveekalapüük harpuunpüssi ja harpuuniga on keelatud keskkonnaministri 15. juuni 2004. a määruses nr 73 „Lõhe, jõeforelli, meriforelli ja harjuse kudemis- ja elupaikade nimistu” nimetatud veekogudes, nende lõikudes või nendel asuvates paisjärvedes.
(2) Allveekalapüük harpuunpüssi ja harpuuniga on keelatud Paide tehisjärves.
5. peatükk Lõheliste püük ning kalapüük spinningu ja lendõngega
§ 11. Kitsendused jõgedel lõhe ja meriforelli püügil ning kalapüügil spinningu ja lendõngega, kalastuskaardi alusel lubatud spinningu ja lendõngega püük ja harrastuskalapüügiõiguse tasu
(1) Purtse, Selja, Pirita, Vääna ja Valgejõel on keelatud püüda lõhet ning meriforelli 15. oktoobrist 15. novembrini.
(2) Lõhe ja meriforelli püügiks ning spinningu ja lendõngega püügiks jõgedel antakse kalastuskaarte järgmistele jõelõikudele järgmisteks ajavahemikeks:
1) Pirita jõele Vaskjala paisust suudmeni 1. septembrist 14. oktoobrini ja 16. novembrist 30. novembrini;
2) Jägala jõele Linnamäe paisust suudmeni 1. septembrist 30. novembrini;
3) Valgejõele Tallinn-Narva maantee sillast suudmeni 1. jaanuarist 14. oktoobrini ja 16. novembrist 31. detsembrini;
4) Selja jõele Arkna sillast Rutja-Karepa sillani 1. jaanuarist 14. oktoobrini ja 16. novembrist 31. detsembrini;
5) Narva jõele Narva Hüdroelektrijaamast suudmeni 1. septembrist 30. novembrini;
6) Vääna jõele Vahiküla astangutest suudmeni 1. jaanuarist 14. oktoobrini ja 16. novembrist 31. detsembrini;
7) Purtse jõele Püssi paisjärve paisust suudmeni 1. jaanuarist 14. oktoobrini ja 16. novembrist 31. detsembrini.
(3) Kalastuskaardi alusel on harrastuskalapüügiõiguse tasu lõikes 2 nimetatud piirkondades:
1) üheks päevaks – 7 eurot;
2) kolmeks päevaks – 14 eurot.
(4) Kalastuskaart spinningu ja lendõngega püügiks ning lõhe ja meriforelli püügiks kehtib ühel ajal kõigil lõikes 2 nimetatud veekogudel.
(5) Lõikes 2 nimetatud jõgedel ja ajavahemikel ei tohi spinninguga püügil landi või lendõngega püügil kunstpeibutise küljes kasutatavatel konksudel konksu teraviku ja sääre vaheline kaugus ületada 12 mm.
(6) Lõhe ja meriforelli püügil kalastuskaardi alusel lõikes 2 nimetatud piirkondadest kokku, Narva ja Jägala jõgi välja arvatud, on ühel isikul ühe ööpäeva jooksul lubatud püüda kuni kaks lõhelist: kaks lõhet või kaks forelli või üks lõhe ja üks forell.
(7) Lõike 2 alusel antud kalastuskaardiga on lubatud lisaks lõhele ja meriforellile püüda ka neid kalaliike, jõevähk välja arvatud, kelle püük ei ole samal ajavahemikul Vabariigi Valitsuse 16. juuni 2016. a määruse nr 65 „Kalapüügieeskiri” § 53 kohaselt keelatud.
§ 12. Püügikitsendused harrastuskalapüügil forellijõgedel
(1) Harrastuskalapüük, välja arvatud püük spinningu ja lendõngega, on Jõgeva, Lääne-Viru ja Järva maakonna piires keelatud järgmistel jõgedel ja jõelõikudel:
1) Esna jõel;
2) Navesti jõel;
3) Neeva kanalil;
4) Norra ojal;
5) Oostriku jõel;
6) Palu peakraavil;
7) Prandi jõel lähtest Tori sillani;
8) Preedi jõel;
9) Pärnu jõel Vodja jõe suudmest Reopalu jõe suudmeni;
10) Vodja jõel;
11) Võlingi ehk Võllinge ojal;
12) Onga jõel;
13) Vahujõel.
(2) Harrastuskalapüük spinningu ja lendõngega on lõikes 1 nimetatud veekogudel lubatud kalastuskaardi alusel.
(3) Harrastuskalapüügiõiguse tasu lõigetes 1 ja 2 nimetatud tingimustel on:
1) kalapüügiõiguse eest 1. veebruarist 14. septembrini – 36 eurot;
2) kalapüügiõiguse eest ühel päeval 1. veebruarist 14. septembrini – 3 eurot.
(4) Forellipüügi kalastuskaart kehtib ühel ajal kõigil lõikes 1 nimetatud veekogudel.
(5) Keelatud on kala püüda, välja arvatud spinningu ja lendõngega kunstpeibutist kasutades, järgmistel jõelõikudel:
1) Avijõel lähtest Vadi sillani;
2) Umbusi jõel lähtest Umbusi asula sillani;
3) Loobu jõel lähtest Joaveski paisuni, Kadrina ja Loobu paisjärv välja arvatud;
4) Valgejõel lähtest Tallinn-Narva maantee sillani, Vahakulmu paisjärv välja arvatud;
5) Pada jõel lähtest Pärna küla sillani.
6. peatükk Kalapüük looduskaitsealadel
§ 13. Püügikitsendused ja harrastuskalapüügiõiguse tasu harrastuskalapüügil Silma looduskaitsealal
(1) Harrastuskalapüügiks Silma looduskaitsealal 1. juulist 31. oktoobrini antakse igaks kalendripäevaks ühepäevase kehtivusega kalastuskaarte, kui neid taotletakse Keskkonnaametist, järgmiselt:
1) Sutlepa merele – 1;
2) Saunja lahele – 1.
(2) Harrastuskalapüügiks Silma looduskaitsealal 1. juulist 31. oktoobrini antakse igaks kalendripäevaks ühepäevase kehtivusega kalastuskaarte, kui neid taotletakse elektroonilise kanali kaudu, järgmiselt:
1) Sutlepa merele – 3;
2) Saunja lahele – 3.
(3) Harrastuskalapüügiks Silma looduskaitsealal Sutlepa merel ja Saunja lahel 1. jaanuarist 28. veebruarini ning 1. novembrist 31. detsembrini antakse ühepäevase kehtivusega kalastuskaarte piirarvuta.
(4) Silma looduskaitsealal Sutlepa merel ja Saunja lahel on 1. märtsist 30. juunini kalapüük keelatud.
(5) Silma looduskaitsealal Sutlepa merel ja Saunja lahel on kalastuskaardi alusel lubatud püügivahendiks lihtkäsiõng, käsiõng, spinning, põhjaõng, lendõng ja sikuti.
(6) Silma looduskaitsealal on keelatud kasutada harrastuskalapüügil lõikes 5 nimetamata harrastuskalapüügivahendeid.
(7) Harrastuskalapüügiõiguse tasu ühepäevase kehtivusega kalastuskaardi eest lõigetes 1–3 nimetatud tingimustel on 6 eurot.
(8) Kalastuskaart kehtib ainult selles piirkonnas, kuhu see on antud. Tasu võetakse iga lõigetes 1 ja 2 nimetatud piirkonna eest eraldi.
§ 14. Püügikitsendused ja harrastuskalapüügiõiguse tasu harrastuskalapüügil Matsalu rahvuspargis
(1) Matsalu rahvuspargis, välja arvatud Penijõe vasakul kaldal looduskaitseala piirist Bogeri auguni ja rahvuspargi piirides asuvate sadamate muulidel, antakse kalastuskaarte harrastuskalapüügiks spinninguga, põhjaõngega, lihtkäsiõngega, käsiõngega, lendõngega ja sikutiga, kui neid kaarte taotletakse Keskkonnaametist, järgmiselt:
1) 1. jaanuarist 15. veebruarini Matsalu rahvuspargi jõgedel ehk piirkonnas J – piirarvuta;
2) 15. märtsist 10. maini Raana jõel, Liivi jõel ning Kasari jõel Säina sonnist kuni Liivi jõe suudmeni, Kasari jõel Rõude jõe lähtest ülesvoolu kuni Sitsi peakraavini, Kloostri sadamas, Kasari jõe vasakul kaldal Kloostri silla juures tähistatud alal ja Rõude jõel Rõude silla juures 50 m üles- ja allavoolu ehk piirkondades A, B, C, D, E, K ja J2 – 57;
3) 1. juulist 15. novembrini Penijõel, Tuudi jõel, Raana jõel, Kasari jõel Kasari sillast kuni Tuudi jõe suudmeni, Liivi jõel, Kasari jõel Kasari sillast kuni Rõude jõe lähteni, Kasari jõe lõunakaldal Rõude jõe lähtest kuni Kloostri sadamani ja Rõude jõe põhjakaldal Kasari jõest kuni Rõude sillani – piirarvuta;
4) 1. juulist 15. novembrini Väinamere vabavee sihtkaitsevööndis ehk piirkonnas M2 – 10;
5) 1. juulist 15. novembrini Matsalu lahe vabavee sihtkaitsevööndis, Kalatee sihtkaitsevööndis, Väinamere vabavee sihtkaitsevööndis ehk piirkonnas M1 – 4;
6) 16. novembrist 31. detsembrini Matsalu rahvuspargi jõgedel ehk piirkonnas J – piirarvuta.
(2) Matsalu rahvuspargis, välja arvatud Penijõe vasakul kaldal looduskaitseala piirist Bogeri auguni ja rahvuspargi piirides asuvate sadamate muulidel, antakse kalastuskaarte spinninguga, põhjaõngega, lihtkäsiõngega, käsiõngega, lendõngega ja sikutiga harrastuskalapüügiks, kui neid kaarte taotletakse elektroonilise kanali kaudu, järgmiselt:
2) 15. märtsist 10. maini Raana jõel, Liivi jõel ning Kasari jõel Säina sonnist kuni Liivi jõe suudmeni, Kasari jõel Rõude jõe lähtest ülesvoolu kuni Sitsi peakraavini, Kloostri sadamas, Kasari jõe vasakul kaldal Kloostri silla juures tähistatud alal ja Rõude jõel Rõude silla juures 50 m üles- ja allavoolu ehk piirkondades A, B, C, D, E, K ja J2 – 753;
4) 1. juulist 15. novembrini Väinamere vabavee sihtkaitsevööndis ehk piirkonnas M2 – 140;
5) 1. juulist 15. novembrini Matsalu lahe vabavee sihtkaitsevööndis, Kalatee sihtkaitsevööndis, Väinamere vabavee sihtkaitsevööndis ehk piirkonnas M1 – 56;
6) 16. novembrist – 31. detsembrini Matsalu rahvuspargi jõgedel ehk piirkonnas J – piirarvuta.
(3) Lõigete 1 ja 2 nimetatud tingimustel on harrastuskalapüügiõiguse tasu 7 eurot.
(4) Harrastuskalapüügiõiguse kaart kehtib ainult selles piirkonnas, kuhu see on antud, ja tasu võetakse iga lõigete 1 ja 2 nimetatud piirkonna eest eraldi.
(5) Matsalu rahvuspargis on harrastuskalapüügil keelatud kasutada lõigetes 1 ja 2 nimetamata harrastuskalapüügivahendeid.
§ 15. Püügikitsendused ja harrastuspüügiõiguse tasu harrastuskalapüügil Endla looduskaitsealal
(1) Kalastuskaarte Endla looduskaitsealale antakse üheks kalendrikuuks või üheks päevaks:
1) Endla järvele;
2) Sinijärvele.
(2) Endla järvel ja Sinijärvel on kalastuskaardi alusel lubatud püügivahendiks lihtkäsiõng, käsiõng, spinning, lendõng või sikuti.
(3) Endla looduskaitsealal on harrastuskalapüügil keelatud kasutada lõikes 2 nimetamata harrastuskalapüügivahendeid.
(4) Kalapüük Endla looduskaitsealal Endla järvel ja Sinijärvel 1. aprillist 30. juunini on keelatud.
(5) Harrastuskalapüügiõiguse tasu lõikes 1 nimetatud veekogudel on üheks kalendrikuuks 7 eurot ja üheks päevaks 3 eurot.
7. peatükk Kadiskapüük
§ 16. Kadiskapüügi kitsendused harrastuskalapüügil ning püügiõiguse tasu
(1) Kadiskapüügil on ühel isikul ühes veekogus lubatud püüda ühe kadiskaga.
(2) Kadiskapüük on lubatud 21. juulist 30. novembrini.
(3) Ühe kadiska harrastuskalapüügiõiguse tasu 48 tunniks on 2 eurot.
(4) Kadiskapüügiks antakse kalastuskaarte 48 tunniks:
1) Harju maakonnas Kahala järvele, Harku järvele, Maardu järvele, Tänavjärvele, Klooga järvele, Lohja järvele;
2) Ida-Viru maakonnas Narva veehoidlale, Konsu järvele, Uljaste järvele;
3) Jõgeva maakonnas Kuremaa järvele, Kaiu järvele, Jõemõisa järvele, Pikkjärvele (Kaarepere);
4) Lääne-Viru maakonnas Ohepalu järvele;
5) Lääne maakonnas Veskijärvele, Hindaste järvele;
6) Pärnu maakonnas Ermistu järvele, Tõhela järvele, Lavassaare järvele, Kaisma järvele;
7) Põlva maakonnas Meelva järvele, Valgjärvele;
8) Saare maakonnas Suurlahele, Mullutu lahele, Harju lahele, Järise järvele, Laialepa lahele;
9) Tartu maakonnas Elistvere järvele, Kaiavere järvele, Koosa järvele, Kalli järvele, Soitsjärvele, Keeri järvele, Lahepera järvele, Leego järvele, Karijärvele;
10) Viljandi maakonnas Veisjärvele, Õisu järvele, Viljandi järvele, Ruhijärvele, Mäeküla järvele, Parika järvele, Kariste järvele;
11) Võru maakonnas Vagula järvele, Tamula järvele, Hino järvele, Lõõdla järvele, Pabra järvele, Murati järvele, Pulli järvele, Kirikumäe järvele.
8. peatükk Vähipüük
§ 17. Kasutada lubatud vähipüügivahendite piirarv
(1) Vähinattade või vähimõrdade (edaspidi vähipüügivahendid) ööpäev on kalastuskaardi ööpäevades arvestatud kehtivusaja ja kalastuskaardile kantud püügivahendite arvu korrutis.
(2) Vähipüügil järgmistes maakondades või veekogudel kasutada lubatud vähipüügivahendite ööpäevade piirarv 2018. aastal, kui luba taotletakse Keskkonnaametist, on:
1) Saare maakonnas, Karujärv välja arvatud – 84;
2) Karujärves (Saare maakond) – 21;
3) Pangodi järves (Tartu maakond) – 28.
(3) Vähipüügil järgmistes maakondades või järgmistel veekogudel kasutada lubatud vähipüügivahendite ööpäevade piirarv 2018. aastal, kui luba taotletakse elektroonilise kanali kaudu, on:
1) Saare maakonnas, Karujärv välja arvatud – 1116;
2) Karujärves (Saare maakond) – 279;
3) Pangodi järves (Tartu maakond) – 372.
(4) Püügipiiranguid arvestades väljastatakse lõigetes 2 ja 3 nimetamata maakondade veekogudesse kalastuskaarte piirarvudeta.
§ 18. Ühe vähipüügivahendiga harrastuspüügiõiguse tasu
Ühe vähipüügivahendiga harrastuspüügiõiguse tasu üheks ööpäevaks ühes § 17 lõigetes 2 ja 3 nimetatud maakonnas ja veekogus ning § 17 lõikes 4 nimetatud juhul ühes maakonna veekogus on 3 eurot.
§ 19. Jõevähipüügi ajutised kitsendused
(1) Hiiu maakonnas on jõevähipüük keelatud.
(2) Saare maakonnas on jõevähipüük keelatud Põduste jões, Laugi peakraavis, Kuke peakraavis, Riksu ojas ja Riksu lahel.
(3) Harju maakonnas on jõevähipüük keelatud Mustjões, Vääna jões ja Kasari jões.
(4) Põlva maakonnas on keelatud jõevähipüük Lutsu jões ja Värska lahes.
(5) Pärnu maakonnas on jõevähipüük Pärnu jõestikus keelatud, kaasa arvatud Pärnu vallikraavis.
(6) Lääne maakonnas on jõevähipüük keelatud Kasari jões ning Vigala jões ja selle lisajõgedes.
(7) Rapla maakonnas on jõevähipüük keelatud Kasari jões, Velise jões ning Vigala jões ja selle lisajõgedes.
(8) Jõevähipüük on lõigetes 1–7 nimetamata veekogude ja nende osades lubatud 1. kuni 31. augustini.
(9) Saare maakonnas antakse kalastuskaarte 2018. aastal ühele isikule kuni viie vähipüügivahendiga püügiks üheks ööpäevaks.
(1) Määrus jõustub 2017. aasta 1. detsembril.
(2) Määruse §-d 17–19 jõustuvad 2018. aasta 1. juulil.
Lisa 1 Harrastuskalapüügiks Läänemerel ühel kalendrikuul ja kalendrinädalal kasutada lubatud nakkevõrkude piirarvud 2018. aastal maakondade kaupa, kui luba taotletakse Keskkonnaametist või elektroonilise kanali kaudu
Lisa 2 Harrastuskalapüügiks Võrtsjärvel ühel kalendrikuul ja kalendrinädalal kasutada lubatud nakkevõrkude piirarvud 2018. aastal, kui luba taotletakse Keskkonnaametist või elektroonilise kanali kaudu
Lisa 3 Harrastuskalapüügiks sise- ja piiriveekogudel ühes kalendrikuus kasutada lubatud nakkevõrkude piirarvud 2018. aastal, kui luba taotletakse Keskkonnaametist või elektroonilise kanali kaudu


Asjaõigusseaduse rakendamise seadus [terviktekst muudatustega kuni 17.02.99] – Riigi Teataja
Asjaõigusseaduse rakendamise seadus [terviktekst muudatustega kuni 17.02.99]
RT I 1999, 44, 510
õiend (RT I 1993, 75)
28.06.1994 (RT I 1994, 53, 889) 1.09.1994
11.12.1996 (RT I 1997, 1, 2) 18.01.1997
17.12.1998 (RT I 1998, 113/114, 1877) 9.01.1999
17.02.1999A (RT I 1999, 27 386) 27.03.1999
Muudetud ka Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kohtukolleegiumi 30. 09. 1994. a otsusega (RT I 1994, 66, 1159). Muudatusi sisaldava paragrahvi lõpus sulgudes on viide seadus(t)ele (vastuvõtmise kuupäev; samal kuupäeval vastuvõetud seadus lisatähisega A), millega kehtestati praegune sõnastus. Terviktekst avaldatakse 17. 02. 1999. a seaduse (RT I 1999, 27, 380) § 109 alusel.
(2) Omandireformi käigus vara tagastamine, kompenseerimine, erastamine, vara riigi omandisse jätmine, munitsipaliseerimine ja taasriigistamine toimub omandireformi aluste seaduses (RT 1991, 21, 257; RT I 1997, 27, 391; 74, 1230; 1998, 12, 153; 51, 758; 86/87, 1434; 103, 1697; 1999, 23, 354) ning sellest tulenevates õigusaktides sätestatud alustel ja korras. [14.12.1994; 30.04.1996]
§-d 34 [kehtetud  28.06.1994]
Valduse kaitseks kohaldatakse asjaõigusseaduse §-de 4050 sätteid üksnes juhul, kui valdust on rikutud või valdus on ära võetud pärast 1993. aasta 30. novembrit.
(4) Kinnistusamet peab kinnistusregistriosa avamisest teatama ehitise asukohajärgsele riiklikule hooneregistrile. [14.12.1994; 30.04.1996]
(2) Kande võib teha pärija ühepoolse kinnistamisavalduse ja nõudeõiguse pärimisõiguse tunnistuse alusel. Kinnistamine toimub pärija kulul. [30.04.1996]
(4) Kinnistusamet peab kinnistusregistriosa avamisest teatama ehitise asukohajärgsele riiklikule hooneregistrile. [14.12.1994; 29.01.1997]
(2) Kinnistusamet peab kinnistusregistriosa avamisest teatama ehitise asukohajärgsele riiklikule hooneregistrile. [14.12.1994]
(3) Ehitise kaasomanikel, kelle osa müüakse käesoleva paragrahvi 2. lõikes sätestatud korras, on õigus nõuda isikliku kasutusõiguse seadmist müüdud elamuosale. Isikliku kasutusõiguse tingimused määratakse kokkuleppel. Kui kokkulepet ei saavutata, lahendab vaidluse kohus. [30.04.1996]
(3) Ehitise omanikul on õigus saada maa omanikuks maareformi seaduses sätestatud alustel ja korras. Kui eluruumi või elamus asuva mitteeluruumi juurde ei ole maakorralduslikel või ehitustehnilistel tingimustel võimalik iseseisva kinnistu moodustamine, on eluruumi või elamus asuva mitteeluruumi omanikul õigus saada maa omanikuks korteriomandiseaduses (RT I 1994, 28, 426; 1997, 13, 210; 93, 1566; 1998, 59, 941; 107, 1764; 108/109, õiend; 1999, 27, 386) sätestatud alustel ja korras. Ehitisealune maa ei kuulu teistele isikutele tagastamisele, erastamisele, munitsipaalomandisse andmisele ega riigi omandisse jätmisele, kui seadusest ei tulene teisiti.
(4) Asjaõigusseaduse rakendamisega seotud õigusaktide muutmise seaduse jõustumisel tsiviilkäibes olevad ehitise reaalosad loetakse mõttelisteks osadeks, kui käesolev seadus ei sätesta teisiti. Mõttelise osa suuruseks on ehitise reaalosa üldpinna ja ehitise reaalosade üldpinna suhe. Ehitise reaalosa võib tsiviilkäibes olla vaid korteriomandina, korterihoonestusõigusena, erastatud eluruumina, elamus asuva erastatud mitteeluruumina, endise korteriühingu liikme omandisse antud korterina või ehitise kaasomandi lõpetamisel tekkiva ehitise reaalosana. Ehitise jagamine kaasomandi lõpetamisel ei või olla vastuolus ehitise olemusega ja maakorralduse nõuetega. Ehitist võib reaalosadeks jagada vaid tervikuna.
(9) Ehitise pärimisele kohaldatakse Eesti seadusi. Kui ehitisealune maa on pärast testamendi tegemist kantud kinnistusraamatusse, pärib ehitise maa pärinud isik. Isikul, kes testamendi kohaselt pidi pärima ehitise, on õigus nõuda hoonestusõiguse seadmist ehitisealusele ja ehitise teenindamiseks vajalikule maale ühe aasta jooksul, arvates nimetatud maa omandi ülemineku kandmisest kinnistusraamatusse. Muus osas kohaldatakse hoonestusõiguse seadmisele käesoleva seaduse § 15 1. ja 4. lõike sätteid. [14.12.1994; 14.06.1995; 30.04.1996; 11.12.1996; 29.01.1997; 17.02.1999; 17.02.1999A]
(2) Kaasomaniku ostueesõigust ei kohaldata eluruumide ja elamutes asuvate mitteeluruumide erastamisel. Erastatud eluruum ja elamus asuv mitteeluruum ning nende juurde kuuluv muu osa on käibes koos. Erastatud eluruumi ja elamus asuva mitteeluruumi võõrandamisel ei kohaldata kaasomaniku ostueesõigust, kui kaasomanikke on rohkem kui kuus. Ostueesõigust ei ole eluruumide ja mitteeluruumide erastamise kohustatud subjektil. Kaasomaniku ostueesõiguse korral laieneb see ka ehitise muu osaga seotud eluruumile ja elamus asuvale mitteeluruumile. [14.12.1994; 14.06.1995]
(1) Enne 1993. aasta 1. detsembrit Eesti NSV tsiviilkoodeksi §-de 196205 või Eesti Vabariigi pangaseaduse (ENSV Teataja 1989, 41, 647; RT 1990, 2, 36; 1991, 16, 222; 1992, 31, 411; RT I 1993, 28, 498; 72/73, 1021; 1995, 4, 36) § 42 alusel tekkinud pandiõiguse korral, kus pandieseme valdus ei ole pandilepingu kohaselt üle läinud pandipidajale, jääb panditud asi pantija valdusesse ja pandiõigusele kohaldatakse asjaõigusseaduse § 276 1. lõiget, § 277280, 283285, § 286 punkti 1, § 289 3., 4. ja 5. lõiget, § 291, 304, 306. Nõude üleminekul uuele võlausaldajale läheb temale üle ka pandiõigus. Kui võlgnik ei täida pandiga tagatud nõuet, rahuldatakse pandipidaja nõue panditud asja väärtusest kohtu otsuse alusel või kohesele sundtäitmisele alludes täitemenetluse seadustikus (RT I 1993, 49, 693; 1997, 43/44, 723; 1998, 41/42, 625; 51, 756; 61, 981; 103, 1695; 1999, 18, 302; 27, 380) kehtestatud korras.
(5) Kui enne kinnisaja koormamist hüpoteegiga on seatud registerpant vallasvarale, ei laiene hüpoteek registerpandi kestuse ajal kinnisasja päraldistele, mis on koormatud registerpandiga. Registerpant ei ulatu kinnisasja päraldistele, kui enne registerpandi seadmist oli kinnisasi koormatud hüpoteegiga. Pärast asjaõigusseaduse rakendamisega seotud õigusaktide muutmise seaduse jõustumist seatud kommertspant ei laiene ehitistele, transpordivahenditele ja intellektuaalse omandi vormidele. Pärast asjaõigusseaduse rakendamisega seotud õigusaktide muutmise seaduse jõustumist ei või käsipandi esemeks olla ehitis.
(6) Eesti NSV seaduse riikliku notariaadi kohta (ENSV Teataja 1973, 53, 473; RT I 1993, 45, 640) § 44 alusel elamule seatud võõrandamise keelud kustutab riiklik hooneregister huvitatud isiku avalduse alusel. Laenu tasumine või pandilepingu lõppemine tuleb tõendada. [14.12.1994; 30.04.1996; 29.01.1997]
(1) Kui ehitis või selle osa, mis on panditud käesoleva seaduse § 132 1. ja 2. lõike kohaselt või enne asjaõigusseaduse rakendamisega seotud õigusaktide muutmise seaduse jõustumist kommertspandi või käsipandina, muutub maa oluliseks osaks, on pandipidajal õigus nõuda asjaõiguslepingu sõlmimist ja pandiõiguse kinnistamist kinnistut koormava hüpoteegina alates ehitisealuse maa kohta kinnistusregistri osa avamise teate avaldamisest Riigi Teataja Lisas. Asjaõigusseaduse rakendamisega seotud õigusaktide muutmise seaduse jõustumisel kinnistusraamatusse kantud kinnisasjade suhtes võib pandipidaja nõuda pandiõiguse kandmist kinnistusraamatusse esimesele vabale järjekohale. (1) Kui ehitis või selle osa, mis on panditud käesoleva seaduse § 132 1. ja 2. lõike kohaselt või enne asjaõigusseaduse rakendamisega seotud õigusaktide muutmise seaduse jõustumist kommertspandi või käsipandina, muutub maa oluliseks osaks, on pandipidajal õigus nõuda asjaõiguslepingu sõlmimist ja pandiõiguse kinnistamist kinnistut koormava hüpoteegina alates ehitisealuse maa kohta kinnistusregistri osa avamise teate avaldamisest ametlikus väljaandes Ametlikud Teadaanded. Asjaõigusseaduse rakendamisega seotud õigusaktide muutmise seaduse jõustumisel kinnistusraamatusse kantud kinnisasjade suhtes võib pandipidaja nõuda pandiõiguse kandmist kinnistusraamatusse esimesele vabale järjekohale.
(2) Kui panditud ehitise omaniku kasuks seatakse hoonestusõigus, on pandipidajal õigus nõuda asjaõiguslepingu sõlmimist ja pandiõiguse kinnistamist hoonestusõigust koormava hüpoteegina, alates hoonestusõiguse kohta kinnistusregistri osa avamise teate avaldamisest Riigi Teataja Lisas. (2) Kui panditud ehitise omaniku kasuks seatakse hoonestusõigus, on pandipidajal õigus nõuda asjaõiguslepingu sõlmimist ja pandiõiguse kinnistamist hoonestusõigust koormava hüpoteegina, alates hoonestusõiguse kohta kinnistusregistri osa avamise teate avaldamisest ametlikus väljaandes Ametlikud Teadaanded.
(3) Kui ehitis oli koormatud mitme pandiõigusega, kantakse need hüpoteekidena kinnistusraamatusse vastavalt kinnistamisavalduste registreerimisele kinnistuspäevikus. Pandipidajal on õigus eelnevalt avaldada märke kandmist kinnistusraamatusse. Pandipidajal on ehitise pandilepingu alusel asjaõigusseaduse § 121 1. lõikes sätestatud õigus. Kui kinnisasi on pärast kinnistusraamatusse kandmist omandatud heauskse omandaja poolt, ei saa nõuda senise pandiõiguse hüpoteegina sissekandmist. Hüpoteegisummana kantakse kinnistusraamatusse ehitise pandiga tagatud võla summa, kui pooled ei lepi kokku teisiti.
(4) Ehitisele seatud pandiga tagatud nõuet saab pärast ehitisealuse maa või hoonestusõiguse kinnistusraamatusse kandmist sundtäita alles pärast ehitisele pandi alusel hüpoteegi seadmist. Ehitisele seatud pandile kohaldatakse asjaõigusseaduse kinnispandi sätteid alles pärast pandi kinnistamist hüpoteegina. [14.12.1994; 29.01.1997; 20.01.1999]
(2) Meres olevad merepõhjaga püsivalt ühendatud ehitised ja rajatised, mis on püstitatud seaduslikul alusel ning mis ei kuulu kaldamaatüki omanikule, kantakse kinnistusraamatusse seaduses sätestatud korras. [17.02.1999]
(1) Maakasutusõiguseta või ehitusloata püstitatud ehitis või selle osa (juurdeehitis), mis on maaga püsivas ühenduses, on asjaõigusseaduse § 16 kohaselt maatüki oluline osa. Maakasutusõiguse või ehitusloata püstitatud ning omandireformi aluste seaduse ja sellest tulenevate õigusaktide alusel üleantava ehitise või selle osa suhtes kohaldatakse käesoleva seaduse § 13 sätteid ning ehitist võib käsutada pärast kasutusloa andmist ehitisele. Õigusliku aluseta püstitatud ehitisele kasutusloa andmine toimub planeerimis- ja ehitusseaduse (RT I 1995, 59, 1006; 1996, 36, 738; 49, 953; 1999, 27, 380; 29, 398 ja 399) § 70 alusel, kuid sellega ei või rikkuda maa tagastamise õigustatud subjekti õigusi.
(3) Käesoleva paragrahvi 1. lõikes nimetatud ehitise olemasolu ei saa olla aluseks selle maa suhtes maareformi seaduse § 6 2. lõike punkti 3 sätete kohaldamisele, välja arvatud käesoleva paragrahvi 1. lõike teises lauses sätestatud ehitise puhul. [14.12.1994; 30.04.1996; 29.01.1997]
(2) [kehtetu  30.04.1996]
(4) Ehitise omanikul on õigus nõuda, et hoonestusõiguse tähtaeg ei oleks lühem kui ehitise eeldatava püsimise tähtaeg. Maa omanikul on õigus nõuda, et hoonestusõiguse tähtaeg ei oleks pikem kui ehitise eeldatava püsimise tähtaeg. Erinevalt asjaõigusseaduse § 251 1. lõikes sätestatust võib nimetatud hoonestusõiguse tähtaeg olla lühem kui 36 aastat. [14.12.1994; 30.04.1996]
Omanikul, kes on koormanud oma kinnisasja hoonestusõigusega enne 1999. aasta 1. aprilli, on kuni 2000. aasta 31. märtsini õigus nõuda hoonestajalt hoonestusõiguse koormamist ostueesõigusega omaniku kasuks. [17.02.1999]
(3) Kui tehnorajatise omanik ei nõua käesoleva paragrahvi 1. ja 2. lõikes nimetatud tähtaja jooksul reaalservituudi või isikliku kasutusõiguse seadmist või ei likvideeri selle aja jooksul tehnorajatist, on maatüki omanikul õigus nõuda tehnorajatise kõrvaldamist ja sellega seotud kahjude hüvitamist tehnorajatise omaniku poolt. [17.02.1999]
(4) Käesoleva paragrahvi 2. lõike punktis 3 nimetatud avalduse saamisel teatab kinnistusamet sellest kirjalikult koormatava kinnisasja omanikule ja annab talle kolmekuulise tähtaja vastuväidete esitamiseks. Kui nimetatud tähtaja jooksul kirjalikult vastuväiteid ei esitata, saadetakse kinnisasja omanikule täiendav teade, millega antakse ühekuuline tähtaeg vastuväidete esitamiseks. Kui vastuväiteid ei esitata, rahuldab kinnistusamet avalduse. Kui kinnisasja omanik esitab vastuväiteid, jätab kinnistusamet avalduse rahuldamata. [17.02.1999]
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud tähtaja möödumisel ei tohi omaniku poolt nõutav tasu reaalservituudi või isikliku kasutusõiguse eest ületada vastava tasu kohalikku tavalist suurust. [17.02.1999]
(4) Maakasutusõigus on päritav ja üleantav talupere liikmele. Maakasutusõiguse üleandmine peab olema notariaalselt tõestatud ning registreeritud kohalikus omavalitsusüksuses. Maakasutusõigus lõpeb taluhoonete võõrandamisel talupere liikmeks mitteolevale isikule, maakasutusõigusest loobumisel, talupere vara müümisel nõuete katteks ning taluperemehe teovõimetuks tunnistamisel. Kohaliku omavalitsuse volikogu otsustab maakasutusõiguse lõpetamise, kui talupere kahel järjestikusel aastal maad sihtotstarbeliselt ei kasuta või rikub korduvalt maa kasutamise eeskirju. [14.12.1994; 30.04.1996; 29.01.1997]
(1) Kohalikul omavalitsusel on kuni 2002. aasta 1. jaanuarini oma haldusterritooriumil kõigi kinnisasjade suhtes nende igat liiki võõrandamisel igakordne ostueesõigus vastavalt asjaõigusseaduse §-dele 256275, kui käesolevast seadusest ei tulene teisiti. Kui kinnisasi asub mitme kohaliku omavalitsuse territooriumil, on neil kohalikel omavalitsustel ühine ostueesõigus.
(3) Käesoleva paragrahvi 1. lõikes nimetatud ostueesõigus ei kehti kinnisasja või selle mõttelise osa võõrandamisel riigi või kohaliku omavalitsuse poolt või võõrandamisel abikaasale, alanejatele sugulastele, vanematele, õdedele ja vendadele ning nende alanejatele sugulastele, samuti müügil enampakkumisel, võõrandamisel riigile või kohalikule omavalitsusele, ostueesõiguse teostamisel seadusega õigustatud muu isiku poolt või pärimisel. [14.12.1994; 17.12.1998]
(2)(3) [kehtetud  14.12.1994] [14.12.1994]
(1) [kehtetu  29.01.1997]
(3) [kehtetu  29.01.1997]
(4) [kehtetu  15.02.1995]
§-d 2526 [käesolevas terviktekstis ei avaldata]


text:
Eelotsusetaotlus – Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Määrus (EÜ) nr 44/2001 – Kohtualluvus – Lepinguväline kahju – Valikturustusvõrk – Väljaspool turustusvõrku internetis edasimüük – Hagi õigusvastase kahjustamise lõpetamiseks – Seos
Kohtuasjas C‑618/15,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Cour de cassation’i (kassatsioonikohus, Prantsusmaa) 10. novembri 2015. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 23. novembril 2015, menetluses
– Concurrence SARL, esindaja: avocat P. Ricard,
– Amazon Services Europe Sàrl, esindajad: avocat A. Bénabent ja avocat M. Jéhannin,
– Prantsuse valitsus, esindajad: D. Colas ja C. David,
– Luksemburgi valitsus, esindaja: D. Holderer, keda abistas avocat M. Thewes,
– Euroopa Komisjon, esindajad: C. Cattabriga ja M. Heller,
olles 9. novembri 2016. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
2 Taotlus on esitatud kohtuvaidluses, mille üks pool on Prantsusmaal asutatud Concurrence SARL ning teine pool samuti Prantsusmaal asutatud Samsung Electronics France SAS (edaspidi „Samsung“) ja Luksemburgis asutatud Amazon Services Europe Sàrl (edaspidi „Amazon“), ning mis puudutab väljaspool valikturustusvõrku ja turul edasimüügikeelu väidetavat rikkumist, kasutades selleks eri liikmesriikides käitataval mitmel veebisaidil tehtud müügipakkumisi.
3 Määruse nr 44/2001 põhjendusest 2 ilmneb, et selle määruse eesmärk oli kehtestada siseturu häireteta toimimise huvides „sätted, millega ühtlustataks eeskirjad kohtualluvuse konflikti kohta tsiviil- ja kaubandusasjades ning lihtsustataks vorminõudeid, et käesoleva määrusega seotud liikmesriikide kohtuotsuste vastastikune tunnustamine ja täitmine oleks kiire ja lihtne“.
4 Määruse põhjendused 11, 12 ja 15 olid sõnastatud järgmiselt:
(15) Harmoonilise kohtumõistmise huvides tuleb samaaegsete menetluste võimalust võimalikult vähendada ja tagada, et kahes liikmesriigis ei tehta vastuolulisi kohtuotsuseid. […]“.
5 Kohtualluvuse eeskirjad asusid määruse II peatükis.
6 Määruse nr 44/2001 II peatüki 1. jakku „Üldsätted“ kuuluva artikli 2 lõige 1 oli sõnastatud järgmiselt:
7 Määruse sama peatüki 1. jao artikli 3 lõige 1 sätestas:
8 Määruse II peatüki 2. jakku pealkirjaga „Kohtualluvus erandjuhtudel“ kuuluva artikli 5 punktis 3 oli ette nähtud:
3) lepinguvälise kahju puhul selle paiga kohtusse, kus kahjustav sündmus on toimunud või võib toimuda“.
9 Määrus nr 44/2001 tunnistati Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT 2012, L 351, lk 1) artikliga 80 kehtetuks. Viimati nimetatud määrus on aga vastavalt selle artikli 81 teisele lõigule kohaldatav alles alates 10. jaanuarist 2015.
10 Põhikohtuasja asjaolude toimumise ajal oli code de commerce’i (äriseadustik) artikli L. 442-6 lõike 1 punkt 6 sõnastatud järgmiselt:
„Vastutus ja kahju hüvitamise kohustus tekib tootjal, kauplejal, töösturil või kutsealade registrisse kantud isikul, kui ta:
6° osaleb otseselt või kaudselt sellise väljaspool võrku edasimüümise keelu rikkumises, mis on ette nähtud turustajale, kes – erandina kohaldatavatest konkurentsiõiguse eeskirjadest – on seotud valik‑ või ainuõigusliku turustuse lepinguga.“
11 Euroopa Kohtule esitatud toimikust nähtub, et Concurrence tegeleb olmeelektroonika jaemüügiga Pariisis (Prantsusmaa) asuvas kaupluses ja internetimüügi veebisaidil „concurrence.fr“. Concurrence sõlmis 16. märtsil 2012 Samsungiga valikturustuslepingu „Détaillant Spécialiste Elite“, mis puudutas Samsungi kaubamärgi kõrgema hinnaklassi tooteid, nn ELITE‑klassi tooteid. Lepingus oli muu hulgas ette nähtud keeld müüa asjaomaseid tooteid internetis.
12 Pärast kõnealuse lepingu sõlmimist tekkis poolte vahel vaidlus. Samsung heitis Concurrence’ile ette, et viimane on rikkunud valikturustuslepingut, müües ELITE tooteid oma veebisaidil. Concurrence omakorda vaidlustas lepingutingimuste õiguspärasuse, väites eelkõige, et tingimusi ei kohaldata ühetaoliselt kõikidele turustajatele, kellest mõni turustab kõnealuseid tooteid erinevatel Amazoni veebisaitidel, ilma et Samsung sellele reageeriks.
13 20. märtsi 2012. aasta kirjaga teavitas Samsung Concurrence’i nendevahelise ärisuhte lõpetamisest alates 30. juunist 2013.
14 Concurrence esitas 2012. aasta aprillis Samsungi vastu Tribunal de commerce de Paris’ (Pariisi kaubanduskohus, Prantsusmaa) ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustavale kohtunikule hagi, väites, et vaatamata võetud kohustustele keeldub Samsung talle tarnimast ELITE-klassi tooteid.
15 Nimetatud kohus jättis 18. aprilli 2012. aasta määrusega Concurrence’i nõuded rahuldamata. Cour d’appel de Paris (Pariisi apellatsioonikohus, Prantsusmaa) jättis ajutiste meetmete kohaldamise menetluses 25. oktoobri 2012. aasta otsusega selle määruse muutmata.
16 Concurrence esitas 3. detsembril 2012 Samsungi vastu Tribunal de commerce de Paris’ (Pariisi kaubanduskohus) ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustavale kohtunikule uue hagi, milles palus tunnistada tema suhtes kohaldamatuks valikturustuslepinguga kehtestatud keelu müüa internetis ELITE-klassi tooteid ning seega kohustada Samsungi talle jätkuvalt asjaomases lepingus nimetatud tooteid tarnima. Samal päeval esitas Concurrence esimest korda ka hagi äriühingu Amazon vastu, nõudega, et kohus kohustaks Amazoni eemaldama veebisaitidelt Amazon.fr, Amazon.de, Amazon.co.uk, Amazon.es ja Amazon.it kõik teatavate Samsungi tootemudelite pakkumised.
17 Poolte menetlusest osavõtul tehtud 8. veebruari 2013. aasta kohtumäärusega otsustas Tribunal de commerce de Paris’ (Pariisi kaubanduskohus) ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik, et tal puudub pädevus Amazoni nende veebisaitide osas, mis tegutsevad väljaspool Prantsusmaa territooriumi, samuti et ajutisi meetmeid ei ole vaja kohaldada seoses Concurrence’i nõuetega Samsungi vastu, ning jättis rahuldamata Concurrence’i nõuded Amazoni vastu.
18 Concurrence esitas 27. juunil 2013 selle määruse peale Cour d’appel de Paris’le (Pariisi apellatsioonikohus) määruskaebuse.
19 Cour d’appel de Paris (Pariisi apellatsioonikohus) muutis 6. veebruari 2014. aasta otsusega osaliselt Tribunal du commerce de Paris’ (Pariisi kaubanduskohus) ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku 8. veebruari 2013. aasta määrust, jäädes siiski seisukohale, et Concurrence’i nõuded Samsungi vastu on vastuvõetamatud ning et Concurrence’i nõuded Amazoni vastu tuleb jätta rahuldamata.
20 Seejärel esitas Concurrence viimati nimetatud kohtuotsuse peale kassatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule.
21 Kassatsioonkaebuses väidab Concurrence, et vaidlustatud kohtuotsuses on vääralt otsustatud, et Prantsuse kohtud ei ole pädevad väljaspool Prantsusmaa territooriumi tegutsevate Amazoni veebisaitide küsimuses, kuna nimetatud saidid ei ole suunatud Prantsuse avalikkusele. Isegi kui oletada, et veebisaidi kättesaadavuse kriteerium ei ole piisav, jättis Cour d’appel de Paris (Pariisi apellatsioonikohus) Concurrence’i arvates õigusvastaselt uurimata, kas Amazoni veebisaitide müügisüsteem võimaldas saata müügiks pakutud kaupu mitte üksnes konkreetse veebisaidi päritoluriiki, vaid ka teistesse Euroopa riikidesse, eelkõige Prantsusmaale, mis võimaldaks põhjendada Prantsuse kohtu pädevust.
22 Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et tema menetluses oleva kohtuvaidluse iseärasus on see, et see ei vasta ühelegi juhtumile, mida Euroopa Kohtu praktikas on juba käsitletud seoses määruse nr 44/2001 artikli 5 punktiga 3. Nimelt on algatatud menetluse eesmärk lõpetada Prantsusmaal asuvale ja internetimüügi veebisaiti käitavale volitatud turustajale väidetava kahju tekitamine, mis tuleneb asjaolust, et rikutakse valikturustuslepingus ette nähtud keeldu müüa tooteid edasi väljaspool valikturustusvõrku, kuhu turustaja kuulub, ja turul tehakse müügipakkumisi erinevatel Prantsusmaal ja teistes liikmesriikides käitatavatel veebisaitidel.
23 Neil asjaoludel otsustas Cour de cassation (kassatsioonikohus, Prantsusmaa) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 3 tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui väidetavalt rikutakse edasimüügikeeldu väljaspool valikturustusvõrku ja e-turul, kasutades selleks mitmel erinevates liikmesriikides käitataval veebisaidil tehtud müügipakkumisi, on volitatud turustajal, kes leiab, et talle on kahju tekitatud, õigus esitada hagi sellest tuleneva õigusvastase kahjustamise lõpetamiseks selle riigi kohtule, kus on või oli juurdepääs internetti laaditud andmesisule; või peab ilmnema mõni muu seos?“
24 Oma küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kuidas tuleb tõlgendada määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 3, et määrata selles sättes ette nähtud kohtualluvust juhul, kui lahendada tuleb hagi, milles nõutakse kahju hüvitamist seetõttu, et rikutud on väljaspool valikturustusvõrku müümise keeldu, kuna erinevates liikmesriikides käitatavatel veebisaitidel on pakutud sellesse võrku kuuluvaid tooteid.
25 Kõigepealt tuleb meenutada, et määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 3 tuleb tõlgendada autonoomselt ja kitsalt ning et selles sättes toodud sõnastusega „kus kahjustav sündmus on toimunud või võib toimuda“ on silmas peetud nii kahju tekkimise kui ka kahju põhjustanud sündmuse toimumise paika, millest tulenevalt võib kostja hageja valikul kaevata kas ühe või teise asjaomase paiga kohtusse (vt selle kohta kohtuotsus, 10.9.2015, Holterman Ferho Exploitatie jt, C‑47/14, EU:C:2015:574, punkt 72 ja seal viidatud kohtupraktika).
26 Väljakujunenud kohtupraktikas on leitud, et nimetatud määruse artikli 5 punktis 3 ette nähtud kohtualluvuse eeskiri põhineb vaidluse ning kahjustava sündmuse toimumise või toimuda võimise paiga kohtute vahelisel eriti tihedal seosel, mistõttu on tõrgeteta õigusemõistmise tagamiseks ja menetluse nõuetekohaseks kujundamiseks põhjendatud omistada kohtualluvus nendele kohtutele (kohtuotsus, 10.9.2015, Holterman Ferho Exploitatie jt, C‑47/14, EU:C:2015:574, punkt 73 ja seal viidatud kohtupraktika).
27 Nimelt on selle koha kohtul, kus kahju põhjustanud sündmus on toimunud või võib toimuda, lepinguvälise kahju puhul reeglina parimad tingimused kohtuasja lahendamiseks eelkõige tänu tihedale seosele vaidluse esemega ning kergemale tõendite kogumise võimalusele (kohtuotsus, 10.9.2015, Holterman Ferho Exploitatie jt, C‑47/14, EU:C:2015:574, punkt 74 ja seal viidatud kohtupraktika).
28 Kuna käesoleva kohtuotsuse punktis 25 meenutatud kohtupraktikas tunnustatud seostest ühe kindlakstegemine peaks seega võimaldama välja selgitada alluvuse sellele kohtule, kellel on objektiivselt parimad eeldused hindamaks, kas kohtusse kaevatud isiku puhul on täidetud vastutust põhjustavad asjaolud, siis tuleneb sellest, et nõuetekohane on pöördumine ainult selle paiga kohtu poole, mille tööpiirkonnas on täidetud asjaomane seotuse alus (vt kohtuotsus, 10.9.2015, Holterman Ferho Exploitatie jt, C‑47/14, EU:C:2015:574, punkt 75 ja seal viidatud kohtupraktika).
29 Nagu märkis ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 40, tekib põhikohtuasjas küsimus, kas asi kuulub eelotsusetaotluse esitanud kohtu alluvusse üksnes väidetava kahju tekkimise paiga alusel.
30 Seoses selle ühendava teguriga on Euroopa Kohus juba täpsustanud mitte üksnes seda, et kahju tekkimise paik võib varieeruda sõltuvalt selle õiguse laadist, mida on väidetavalt rikutud, vaid ka seda, et risk, et kahju tekib konkreetses liikmesriigis, sõltub sellest, kas väidetavalt rikutud õigus on selles liikmesriigis kaitstud (vt kohtuotsus, 22.1.2015, Hejduk, C‑441/13, EU:C:2015:28, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).
31 Seega, kui liikmesriik, mille kohtusse pöörduti, pakub kaitset vaid oma territooriumil, siis on see kohus pädev tuvastama vaid selle liikmesriigi territooriumil tekitatud kahju (vt selle kohta kohtuotsused, 3.10.2013, Pinckney, C‑170/12, EU:C:2013:635, punkt 45, ja 22.1.2015, Hejduk, C‑441/13, EU:C:2015:28, punkt 36).
32 Käesolevas asjas on esiteks selle liikmesriigi õiguses, mille kohtusse pöörduti, võrgust väljaspool edasimüügi keelu rikkumine karistatav ning kõnealuse kohtu ja põhikohtuasja vahel esineb loomulik seos, mistõttu on selle kohtu alluvusse andmine põhjendatud.
33 Teiseks tekib väidetav kahju kõnealuse liikmesriigi territooriumil. Kui nimelt veebisaidi kaudu rikutakse valikturustusvõrgu tingimusi, siis kahju, millele turustaja võib tugineda, seisneb tema müügimahu vähenemises võrgutingimuste rikkumise tagajärjel müüdud kauba tõttu ning sellest tulenevas saamata jäänud tulus.
34 Asjaolu, et veebisaidid, millel valikturustuse õigusega hõlmatud tooteid pakutakse, on välismaise päritoluga, ei oma selles osas tähtsust, kuna teises liikmesriigis toime pandud tegu on põhjustanud või võib põhjustada väidetava kahju selle kohtu tööpiirkonnas, mille poole on pöördutud; seda peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus (vt selle kohta kohtuotsus, 5.6.2014, Coty Germany, C‑360/12, EU:C:2014:1318, punktid 57 ja 58).
35 Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 3 tuleb tõlgendada nii, et kui lahendada tuleb hagi, milles nõutakse kahju hüvitamist seetõttu, et rikutud on väljaspool valikturustusvõrku müümise keeldu sel viisil, et erinevates liikmesriikides käitatavatel veebisaitidel on pakutud sellesse võrku kuuluvaid tooteid, siis tuleb selles sättes ette nähtud kohtualluvuse määramisel käsitada paigana, kus kahjustav sündmus on toimunud, selle liikmesriigi territooriumi, kes kaitseb asjaomast müügikeeldu kõnealuse hagi abil ja kelle territooriumil toimus hageja väitel tema müügi vähenemine.
36 Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 5 punkti 3 tuleb tõlgendada nii, et kui lahendada tuleb hagi, milles nõutakse kahju hüvitamist seetõttu, et rikutud on väljaspool valikturustusvõrku müümise keeldu sel viisil, et erinevates liikmesriikides käitatavatel veebisaitidel on pakutud sellesse võrku kuuluvaid tooteid, siis tuleb selles sättes ette nähtud kohtualluvuse määramisel käsitada paigana, kus kahjustav sündmus on toimunud, selle liikmesriigi territooriumi, kes kaitseb asjaomast müügikeeldu kõnealuse hagi abil ja kelle territooriumil toimus hageja väitel tema müügi vähenemine.

matches: kohus kohus kohus kohus Kohus kohus kohus


§ 5 Maksuhaldur ja maksu tasumise kord
§ 6 Maksuperiood ja maksukohustuse tekkimise aeg
§ 7 Maksuvabastused ja maksusoodustuste andmise kord
§ 9 Vaidluste lahendamise kord
RT IV, 25.10.2013, 41
Vastu võetud 26.02.2010 nr 6
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 5 lg 2, § 6 lg 1, § 22 lg 1 p 2, maksukorralduse seaduse § 3 lg 3 ning kohalike maksude seaduse § 2 lg 1, § 5 p 6 ja § 11 alusel.
(1) Teede ja tänavate sulgemise maks (edaspidi maks) on teede ja tänavate sulgeja edaspidi maksumaksja poolt täitmisele kuuluv rahaline kohustis üldkasutatava tee, tänava, väljaku, pargi, puhkeala või selle osa sulgemise eest.
(2) Tee on teeseaduse § 2 nimetatud rajatis. Tänav on teeseaduse § 6 nimetatud rajatis. Jalgtee ja jalgrattatee on teeseaduse § 7 nimetatud rajatis.
(3) Teede ja tänavate sulgemise all mõistetakse liikluse katkestamist läbivale liiklusele ühes või mõlemas suunas kahe ristmiku vahelisel alal või ristmikul liikluse tõkestamist. Tee täieliku sulgemise korral pole võimalik liigelda ühelt ristmikult teisele või on ristmikul kõik sõidusuunad tõkestatud. Osalise sulgemise korral on liiklemine takistatud või on ristmikul osa sõidusuundi tõkestatud. Juhul kui liiklusele avatuks jääva sõidutee laius on väiksem kui kolm (3) meetrit, loetakse tee täielikult suletuks. Juhul, kui liiklusele avatuks jääva kõnnitee laius on väiksem kui 1,1 meetrit, loetakse kõnnitee täielikult suletuks.
(4) Väljakute, parkide, puhkealade ja parklate sulgemise all mõistetakse nende kasutamist sulgeja tegevuse läbiviimiseks.
Teede ja tänavate sulgemise maksu objektiks on üldkasutatava tee, tänava, väljaku, pargi, puhkeala või selle osa sulgemine demonstratsioonide, rongkäikude ja muude ürituste korraldamiseks või ehitus- ja remonttööde teostamiseks.
Maksu maksavad füüsilised ja juriidilised isikud, kes seoses § 2 nimetatud tööde tegemisega või ürituse korraldamisega taotlevad Haapsalu Linnavalitsuselt õigust sulgeda üldkasutatav tee, tänav, väljak, park, puhkeala, parkla või selle osa.
(1) Maksumäära diferentseeritakse sõltuvalt tee ja tänava seisunditasemest, mis on toodud käesoleva määruse Lisas 1 ja/või käesoleva maksumääruse § 4 lõikes 3 sätestatud parandustegureist.
(2) Maksumäära diferentseerimisel kasutatakse järgmisi tee- ja tänavatüüpide maksumäärasid:
1) kolmanda seisunditaseme tänav- maksumäär 1000 kr ööpäevas;
2) teise seisunditaseme tänavad - maksumäär 800 kr ööpäevas;
3) esimese seisunditaseme tänavad- maksumäär 300 kr ööpäevas;
4) väljak, park, puhkeala, parkla – maksumäär 5 kr/m2 ööpäevas.
(3) Maksumäära diferentseerimisel kasutatakse järgmisi parandustegureid:
1) ainult jalgtee sulgemine - 0,1;
2) ainult öine sulgemine (kell 20.00 - 06.00) - 0,2;
3) ühistranspordiliiklusega teede ja tänavate täielik sulgemine ühistranspordiliiklust takistamata 0,5;
4) ühe sõidusuuna sulgemine - 0,5;
5) sulgemise lubatud tähtaja ületamise iga päev - 2,0, v.a juhul, kui taotletakse tähtaja pikendamist;
6) sulgemisloata sulgemise korral – 5,0.
§ 5. Maksuhaldur ja maksu tasumise kord
(1) Maksu maksuhaldur on linnavalitsus, mis korraldab maksu kogumist linnakeskkonna osakonna kaudu. Linnakeskkonna osakonna juhataja, peaspetsialistid ja spetsialistid on volitatud rakendama kõiki maksukorralduse seaduses sätestatud maksuhalduri õigusi.
(2) Maks tasutakse Haapsalu linna eelarvesse ettemaksuna enne üldkasutatava tee, tänava, väljaku, pargi, parkla või puhkeala sulgemisloa väljastamist või pikendamist.
(3) Sulgemisloa väljastab Haapsalu Linnavalitsus käesoleva maksumääruse Lisas 2 sätestatud korras.
(4) Üldkasutatava tee, tänava, väljaku, pargi või puhkeala sulgemise korral sulgemisloas lubatud tähtajast lühemaks ajaks tagastatakse sulgejale liigselt tasutud maks kümne tööpäeva jooksul suletud objekti avamise ajast arvates.
§ 6. Maksuperiood ja maksukohustuse tekkimise aeg
(1) Maksuperioodiks loetakse ajavahemikku üldkasutatava tee, tänava, väljaku, pargi või puhkeala sulgemisest kuni selle üleandmiseni linnavalitsuse esindajale. Minimaalne sulgemise aeg on üks ööpäev.
(2) Maksu tasumise kohustus algab Haapsalu Linnavalitsusele sulgemisloa saamiseks taotluse esitamise päevast. Maks tasutakse enne sulgemisloa saamist.
§ 7. Maksuvabastused ja maksusoodustuste andmise kord
1) avariidest tingitud sulgemisel avariitööde teostajad 24 tunni jooksul sulgemisest arvates;
2) Haapsalu linna poolt korraldatavate ürituste korraldajad sulgemistel ürituste korraldamise ajaks.
(2) Maksusoodustusi või maksust vabastusi muudel juhtudel (sealhulgas linna tellimisel tehtavate ehitus- ja remonttööde teostajatele) lisaks käesoleva paragrahvi lõikes1 nimetatule annab Haapsalu Linnavalitsus oma korraldusega
(3) Maksusoodustuse või –vabastuse saamiseks lisab sulgemise taotleja sulgemisloa saamise taotlusele sellekohase märke ja põhjendab seda. Maksusoodustuse või –vabastuse andmise otsustab Haapsalu Linnavalitsus ja see vormistatakse linnavalitsuse korraldusega.
(1) Ilma sulgemisloata üldkasutatava tee, tänava, väljaku, pargi, puhkeala või selle osa sulgemisel rakendatakse § 4 lõike 3 punktis6 sätestatud maksumäära.
(2) Sulgemisloaga kuid üle loas nimetatud tähtaja üldkasutatava tee, tänava, väljaku, pargi, puhkeala või selle osa sulgemise puhul rakendatakse punktis § 4 lõike 3 punktis 5 sätestatud maksumäära iga päeva eest, mis ületab lubatud tähtaja.
(3) Kehtestatud tähtajast hiljem Haapsalu Linnavalitsuse eelarvesse tasutud maksu summalt ja maksumaksja poolt linnavalitsuse kasuks enammakstud summalt arvutatakse intressi maksukorralduse seaduses sätestatud korras. Tähtpäevaks tasumata jäetud maksusumma ja arvestatud intressi sissenõudmisel rakendatakse sundtäitmist ja kohaldatakse karistusi vastavalt maksukorralduse seadusele.
(4) Käesoleva määruse alusel tasumisele kuuluvad või nendest vähemmakstud summad nõutakse sisse tagantjärele viimase kolme aasta eest maksustamisperioodi algusest arvates, mil maksmata jäänud või vähemmakstud summa välja selgitati.
§ 9. Vaidluste lahendamise kord
(1) Linnavalitsusel on õigusteha ettekirjutusi maksumääruse rikkumise kohta.
(2) Maksumaksjal on õigus esitada maksuhalduri maksuteate, maksuotsuse, muu haldusakti või toimingu peale vaie Haapsalu Linnavalitsusele. Vaide menetlemisel rakendatakse maksukorralduse seaduse14.peatükis sätestatut.
(2) Määruse jõustumisega tunnistatakse kehtetuks Haapsalu Linnavolikogu 27.04.2001 määrus nr 16 „Teede ja tänavate sulgemise maksumääruse kinnitamine”.
Lisa 1 Teede seisunditasemed Haapsalu linnas
Lisa 2 Üldkasutatavate teede, tänavate, väljakute, parkide ja puhkealade sulgemislubade väljaandmise kord