Kvalifikatsioon | Rahandusministeerium
Avaleht Korduma kippuvad küsimused Riigihangete menetlemine alates 01.09.2017 Kvalifikatsioon
1. Kas kvalifitseerimise tingimusena on hankijal lubatud nõuda rohkem kui kahekordset netokäivet?
(lisatud 31.10.2017)
Riigihangete seaduse § 100 lg 3 sätestab, et hankija võib nõuda pakkujal või taotlejal netokäibe olemasolu summas, mis ei või olla suurem kui kahekordne hankelepingu eeldatav maksumus. Kui hankelepingu täitmisega seotud riskide tõttu on vajalik aastakäibe nõude määramine suuremas summas, peab hankija seda riigihanke alusdokumentides põhjendama. Kui hankija on jaganud riigihanke ühe menetluse raames osadeks, võib ta kehtestada sellise pakkuja või taotleja netokäibele, kes esitab pakkumuse või taotluse rohkem kui ühe osa suhtes, suurema nõude proportsionaalselt osade eeldatava maksumusega.
Seega, proportsionaalne on nõuda pakkujatelt minimaalset aastast netokäivet kahekordsele lepingu eeldatavale maksumusele vastavas summas, seda reeglit võib eirata vaid erandlikel juhtudel. Näite korral, kus lepingu eeldatav maksumus on 100 000 eurot, võiks nõuda, et pakkujal peab viimase kolme aasta jooksul olnud igal aastal või keskmiselt netokäive vähemalt 200 000 eurot.
Ka väljakujunenud Eesti kohtupraktika kohaselt (nt otsus kohtuasjas 3-09-2756) ei tohi hankija kehtestada ebaproportsionaalselt kõrgeid kvalifitseerimise tingimusi ja varasema praktika kohaselt võib nõutav netokäive ületada hankelepingu eeldatavat maksumust maksimaalselt 2-3 kordselt.
2. Kas netokäibe andmete nõudmise lubatavus sõltub majandusaasta aruande Äriregistrile esitamise tähtpäevast?
(lisatud 08.03.2019)
RHS § 100 lg 1 p 3 ja 4 sätestavad perioodi, mille kohta võib hankija andmeid küsida. See periood on mõlema sätte puhul seotud sellega, kas majandusaasta on riigihanke algamise ajaks lõppenud või ei ole. Seega ei oma siinkohal tähendust pakkumuste esitamise aeg ega see, kas majandusaasta aruande esitamise tähtpäev on saabunud. Teisisõnu ei ole kvalifitseerimistingimuses nimetatav periood seotud sellega, millal esitatakse majandusaasta kohta aruanne või kas pakkumuste esitamise tähtpäev on enne või pärast majandusaasta aruande esitamise tähtpäeva.
Seega ei saa hankija kummastki punktist lähtuvalt nõuda andmeid varasemate kui viimase kolme riigihanke alustamise ajaks lõppenud majandusaasta kohta. Niisiis, eeldusel, et majandusaasta kattub kalendriaastaga, saab 2019. aastal alustatud riigihangetes nõuda käibeandmete või majandusaasta aruannete esitamist 2018, 2017 ja 2016 aasta kohta.
Mis puudutab asjaolu, et hankijad seavad netokäibe nõude § 100 lg 1 p 4 alusel, ent kontrollivad seda p 3 alusel, siis iseenesest ei ole vale kontrollida olemasolevaid netokäibe andmeid avalikust andmebaasist ning kui majandusaasta aruanded on kättesaadavad, võivad hankijad seda jätkuvalt teha. Avaliku andmebaasi andmete kasutamisele suunab RHS § 104 lg 11. Ent juhul, kui majandusaasta aruandeid ei ole veel esitatud või näiteks välismaise ettevõtja puhul ei ole majandusaasta aruanded üldse avalikud või mingil muul põhjusel kättesaadavad, peab hankija kvalifitseerima ettevõtja tema enda poolt hankepassis esitatud andmete alusel ega saa nõuda majandusaasta aruannete esitamist (§ 100 lg 1 p 4).
3. Kas töötaja töökogemust võib nõuda kvalifitseerimistingimusena?
Riigihangete seaduse 101 lg 1 p-s 6 on sätestatud, et pakkuja või taotleja tehnilise ja kutsealase pädevuse kvalifitseerimise tingimustele vastavuse kontrollimiseks võib hankija nõuda vastavalt hankelepingu alusel ostetavate asjade, tellitavate teenuste või ehitustööde olemusele, kogusele ja kasutusviisile järgmiste andmete ja dokumentide esitamist: andmed pakkuja või taotleja, tema juhtide või teenuste osutamise või ehitustööde juhtimise eest vastutavate isikute hariduse ja kutsekvalifikatsiooni kohta, kui need on vastavate teenuste osutamiseks või ehitustööde juhtimiseks vajalikud ja neid andmeid ei kasutata pakkumuste hindamisel.
Seega on sätestatud, et andmeid teatud isikute hariduse ja kutsekvalifikatsiooni kohta võib nõuda ja sellest tulenevalt ka vastavaid tingimusi kehtestada, kuid seda juhul kui hankija vastavaid näitajaid ei hinda eduka pakkumuse väljaselgitamiseks. Riigihangete seaduse § 101 lg 1 p 6 loetelu ei sisalda sõna „kogemus“, mistõttu kvalifitseerimistingimust isiku kogemusele ei ole lubatud kehtestada. Leiame, et kogemuse nõuet ei või spetsialistile esitada ka RHS § 101 lg 1 p 3 alusel, kuid eduka pakkumuse väljaselgitamiseks võib isiku (spetsialisti) kogemust hinnata (RHS § 85 lg 8 p 2).
4. Kas pakkuja poolt tööde teostamisse kaasatavale meeskonnale esitatavad nõuded, näiteks varasem töökogemus tuleb sätestada pakkumuse vastavustingimusena?
Kui hankija soovib hankelepingut täitma asuvale meeskonnale esitada miinimumnõuded, sh nõudeid meeskonna liikmete isiklikule kogemusele, siis on need pakkumusele esitatavad nõuded. Riigihangete seaduse kohaselt tohib nõudeid meeskonnaliikmete töökogemusele sätestada näiteks tehnilises kirjelduses nii, et nendele vastavust kontrollitakse pakkumuste vastavuse kontrollimise etapis. Ka Euroopa Kohus märkis 26.03.2015 kohtuasjas C-601/13 (p 33), et hankelepingut täitva meeskonna kutsealase taseme hindamisel on otsustavad meeskonnaliikmete oskused ja kogemus, mistõttu see oskuste ja kogemuse tase võib kujutada endast pakkumuse olemuslikku tunnust ja olla seotud hankelepingu objektiga.
Lisaks selgitame, et pakkumuste hindamiseks (edukaks tunnistamiseks) võib hankija kehtestada hindamiskriteeriumi, mis on seotud hankelepingu täitmises vahetult osalevate isikute spetsiifiliselt tõendatud töökorralduse, kvalifikatsiooni või kogemusega, kui sellest sõltub otseselt hankelepingu täitmise kvaliteet (RHS § 85 lg 8 p 2). Sellest tulenevalt leiame, et teatud isikute kogemusele saab kehtestada ka miinimumtingimuse ja seda sätestada pakkumuse vastavustingimusena.
5. Kas isikute haridus- ja kutsekvalifikatsiooni nõuded (mida on RHS § 101 lg 1 p 6 kohaselt lubatud kehtestada kvalifitseerimistingimusena kui need pole pakkumuste hindamise kriteeriumiks) võib selguse huvides koos varasema kogemuse jm oskuste nõudega kehtestada samuti hoopis vastavustingimustes?
Direktiivi 2014/24/EL kohaselt võib teenuse osutaja või töövõtja või ettevõtte juhtkonna haridus ja kutsekvalifikatsioon olla sätestatud nii kvalifitseerimistingimustena kui olla ka arvestatud hindamiskriteeriumides, kuid mitte samaaegselt. Leiame, et juhul kui hankija võib sätestada lepingut täitma asuvate isikute haridus- ja kutsekvalifikatsiooni või kogemusega seonduva hindamiskriteeriumi, on lubatav ja loogiline sätestada ka miinimumtingimused ehk vastavustingimused, milliste näitajate või omadustega pakkumus kuulub üldse hindamisele.
Riigihangete seaduse § 101 lg 1 p 6 ei sisalda sõna "kogemus," see tähendab, et hankija ei tohi kehtestada kvalifitseerimistingimust pakkuja juhtide või teenuse osutamise või ehitustööde juhtimise eest vastutavate spetsialistide kogemuse kohta, isegi kui kogemuse kohta esitatud andmeid ei kasutata pakkumuste hindamisel. Ka riigihangete direktiivis 2014/24/EL, täpsemalt selle lisa XII II osa p f ei ole nimetatud kogemust, vaid ainult haridust ja kutsekvalifikatsiooni, sealjuures tingimusel, et seda ei hinnata pakkumuste hindamise kriteeriumina.
Nõudeid teenuse osutamise eest vastutavate isikute haridusele ja kutsekvalifikatsioonile saab esitada ka kvalifitseerimise tingimustena, ent hankelepingut täitma asuvale meeskonnale esitatavad nõuded on ka nende hariduse ja kutsekvalifikatsiooni osas nõuded pakkumusele.
Muutunud on ka Euroopa Kohtu praktika seonduvalt küsimusega, kas meeskonna liikmete kvalifikatsiooni või kogemust võiks hinnata eduka pakkumuse välja selgitamisel. Kui varasemalt on kohus leidnud, et teoreetiliselt küll võib sellise hindamiskriteeriumi kehtestada, kuid praktikas ei olnud see ühelgi käsitletud juhtumil õigustatud, siis 26.03.2015 kohtuasjas C-601/13 Ambisig leidis kohus, et selline hindamiskriteerium on tõepoolest lubatav. Kohus märkis, et pakkumuse edukuse hindamise kriteeriumina saab kasutada hankelepingut täitma asuva meeskonna kutsealast taset, mis väljendub meeskonna koosseisus, selle liikmete kogemuses ja elulookirjeldustes (p 35). Riigihankelepingu täitmise kvaliteet võib otsustavalt sõltuda lepingut täitvate isikute kutsealasest tasemest, mis koosneb nende kutsealasest kogemusest ja haridusest. Eriti on see nii intellektuaalset laadi hankelepingu eseme puhul, nagu koolitus- ja nõutamisteenuse osutamine (p 31, 32). Eespoolnimetatud kohtulahend ja kohtu seisukohad on viidatud ka Rahandusministeeriumi veebilehel avaldatud kohtupraktika kokkuvõttes.
6. Kui hankija on sätestanud kvalifitseerimistingimusena, et pakkujal peab olema täidetud vähemalt üks teatud tunnustele vastav leping, siis kas samaaegselt on lubatud lepingut ka hinnata?
Eristada tuleb taotleja või pakkuja kui ettevõtja kogemusele kehtestatavaid nõudeid nõuetest, mis kehtestatakse vastutavatele spetsialistidele, ettevõtte juhtidele ja muudele füüsilistele isikutele.
Hankija saab kvalifikatsiooni kontrollimiseks RHS § 101 lg 1 p 1 ja § 101 lg 1 p 2 alusel nõuda andmeid ja dokumente hankija kindlaksmääratud tunnustele vastavate olulisemate ehitustööde, asjade müügi või teenuste osutamise lepingute kohta ehk ettevõtja kogemusele saab kehtestada kvalifitseerimise tingimuse. Kuid pakkumuste hindamiseks võib (edukaks tunnistamiseks) kehtestada hindamiskriteeriumi, mis on seotud hankelepingu täitmises vahetult osalevate isikute spetsiifiliselt tõendatud töökorralduse, kvalifikatsiooni või kogemusega, kui sellest sõltub otseselt hankelepingu täitmise kvaliteet (RHS § 85 lg 8 p 2). Selles kontekstis saab tegemist olla vaid füüsilistele isikutele kehtestatud tingimustega.
Märgime, et hankelepingu täitmises vahetult osalevatele isikutele saab kehtestada ka miinimumtingimused, mida kontrollida pakkumuste vastavuse kontrollimise faasis ning vajadusel hinnata paremate tingimustega pakkumusi pakkumuste hindamise faasis. RHS § 101 lg 1 p 6 ega RHS § 101 lg 1 p 3 alusel ei ole ette nähtud vastutavate isikute või ettevõtte juhtide kogemuse kohta andmete küsimise ja tingimuste seadmise võimalust, kuna ka riigihangete direktiivide asjakohastes sätetes ei ole kogemust nimetatud (vt direktiiv 2014/24/EL XII lisa II osa punktid b ja f).
Kokkuvõtlikult öeldes, RHS § 101 lg 1 p-s 6 alusel ei tohi hankija kehtestada kvalifitseerimistingimust pakkuja juhtide või teenuse osutamise või ehitustööde juhtimise eest vastutavate spetsialistide kogemuse kohta, isegi kui kogemuse kohta esitatud andmeid ei kasutata pakkumuste hindamisel, kuid RHS § 101 lg 1 p-de 1 ja 2 kohaselt võib pakkuja ja taotleja kui ettevõtja kogemust nõuda vaid kvalifikatsiooni kontrollimiseks ega tohi kehtestada vastavat pakkumuste hindamise kriteeriumi.
7. Kas kutsetööga tegelemise sobivuse alusel saab tugineda registreeringute, tegevuslubade, majandustegevuse teadete puhul teise isiku vastavale loale sõltumata hankelepingu esemest?
Ei, RHS § 99 alusel kehtestatud tingimuse puhul ei ole teisele isikule tuginemine lubatud.
Varasemalt kuulus sobivus kutsetööga tegelemiseks, selleks nõutavad registreeringud, tegevusload jms tehnilise ja kutsealase pädevuse alla (RHS § 41 lg 3), kehtivas RHS-is on kutsetööga tegelemine selgelt eristatud ja reguleeritud §-s 99. RHS § 99 lg 1 sätestab, et kui pakkuja või taotleja asukohariigi õigusaktide kohaselt tuleb ettevõtja kanda kutseala- või äriregistrisse või kui teenuste hankelepingu alusel sooritatava tegevuse jaoks on õigusaktides kehtestatud erinõuded, võib hankija nimetada hanketeates, millistele erinõuetele vastamine või registreeringute või tegevuslubade olemasolu on pakkuja või taotleja kvalifitseerimiseks nõutav. Sätet tuleb tõlgendada selliselt, et RHS § 99 lg 1 alusel võib hankija kehtestada järgmised tingimused (vt ka teavet e-Certise andmebaasis):
1) kui pakkuja või taotleja asukohariigi õigusaktide kohaselt tuleb ettevõtja kanda kutsealaregistrisse, võib hankija nimetada hanketeates, milliste registreeringute olemasolu on pakkuja või taotleja kvalifitseerimiseks nõutav (kuulumine asjakohasesse kutseregistrisse);
2) kui pakkuja või taotleja asukohariigi õigusaktide kohaselt tuleb ettevõtja kanda äriregistrisse, võib hankija nimetada hanketeates, milliste registreeringute olemasolu on pakkuja või taotleja kvalifitseerimiseks nõutav (kuulumine äriregistrisse);
3) kui teenuste hankelepingu alusel sooritatava tegevuse jaoks on õigusaktides kehtestatud erinõuded, võib hankija nimetada hanketeates, millistele erinõuetele vastamine või milliste registreeringute või tegevuslubade olemasolu on pakkuja või taotleja kvalifitseerimiseks nõutav (teenuslepingute puhul on vaja teatavat luba).
Punktides 1 ja 2 nimetatud nõuet võib kehtestada nii asjade, teenuste kui ka ehitustööde hankelepingute puhul. Punktis 3 toodud nõue kehtib üksnes teenuste hankelepingute kohta.
Kõik need eelpool mainitud tingimused peavad olema täidetud lepingu objektist olenemata pakkujal või taotlejal endal ja teistele isikutele tugineda ei saa, sest teistele isikutele tuginemist reguleerib § 103, mis lubab tugineda vaid majanduslikule ja finantsseisundile ning tehnilisele ja kutsealasele pädevusele.
8. Kas hankija võib ehitustööde korral nõuda majandustegevuse registri registreeringut? Kas seda võib nõuda teenuste korral? (Muudetud 31.05.2019)
Ekslikult on arvatud, et majandustegevuse registri (MTR) registreeringu nõue võiks baseeruda § 99 lg-l 1 või § 101 lg 1 p-l 6. MTR registreeringut ei ole võimalik kvalifitseerimise tingimusena nõuda ei ehitustööde ega ka teenuste riigihangetes.
Riigihangete seaduse § 99 järgi saab ettevõtjalt ehitustööde korral nõuda tema kuulumist äri- või kutsealaregistrisse, kui see on ettevõtja asukohamaa õigusaktide kohaselt nõutav. MTR ei ole ei äri- ega ka kutsealaregister (kutsealaregistrite kohta vt https://www.kutseregister.ee/).
Teenuste puhul on § 99 kohaselt võimalik lisaks kuulumisele äri- või kutsealaregistrisse nõuda tegevusloa olemasolu või õigusaktides sätestatud erinõuete täitmist.
Tegevusloa puhul tuleb arvestada majandustegevuse seadustiku üldosa seaduse (MSÜS) § 22 lg-s 5 sätestatuga, mille kohaselt ei ole loakohustust teenuseosutajal, kes soovib alustada Eesti Vabariigis Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 57 mõistes ajutiselt teenuste osutamist, välja arvatud teenuste direktiivi artiklis 17 nimetatud teenuseid osutaval teenuseosutajal. Seega tuleb hankijal enne tegevusloa nõude sätestamist tegevusluba väljastavalt asutuselt uurida, kas antud valdkonnas on välismaised ettevõtjad loakohustusest vabastatud (st valdkond kuulub teenuste direktiivi kohaldamisalasse) või tuleb välismaise tegevusloaga ettevõtjal läbida MSÜS § 22 lg 1 kohane menetlus loakohustusest vabastamise kohta. Vastav märge, kuidas välismaised ettevõtjad peavad toimima, tuleb teha riigihanke alusdokumentides vastava tingimuse juurde.
Õigusaktides sätestatud erinõudeid tuleb kooskõlas riigihangete direktiivi (2014/24/EL) art 58 lg 2 teise lõiguga tõlgendada selliselt, et teenuste puhul on õigus nõuda ettevõtjalt teatavasse organisatsiooni kuulumist. Selliseks organisatsiooniks võib olla näiteks advokatuur, notarite koda vms.
RHS § 101 lg 1 p 6 kohaselt võib kvalifitseerimise tingimuse täitmiseks nõuda ettevõtjalt andmeid tema, tema juhtide või teenuste osutamise või ehitustööde juhtimise eest vastutavate isikute hariduse ja kutsekvalifikatsiooni kohta, kui need on vastavate teenuste osutamiseks või ehitustööde juhtimiseks vajalikud ja neid andmeid ei kasutata pakkumuste hindamisel. MTR registreering on oma sisult ettevõtja teatamiskohustus teatud tegevusalal majandustegevusega alustamise kohta. Seega ei näita MTR kanne isiku haridust ega kutsekvalifikatsiooni, mistõttu ei ole seda lubatud nõuda ka kõnealuse punkti alusel.
Eelmises lõigus viidatud sätte kohaselt võib isiku haridust ja kutsekvalifikatsiooni kasutada kvalifitseerimise tingimusena juhul, kui seda ei kasutata pakkumuste hindamisel. Seega on võimalik neid andmeid hinnata, kui loobuda vastava kvalifitseerimise tingimuse sätestamisest.
Hindamiskriteeriumid peavad olema seotud pakkumusega ja näitama hankijale pakkumuse majanduslikku soodsust. Sellest tulenevalt on nende isikute, kes asuvad tulevast hankelepingut täitma, haridusele ja kutsekvalifikatsioonile võimalik esitada tingimusi pakkumuse koosseisus, kontrollides nende isikute näitajaid pakkumuse vastavuse kontrolli käigus. Teisisõnu on võimalik hankijal esitada hankelepingu täitmise meeskonna liikmetele pädevuse nõudeid. Pakkuja peab sellisel juhul hankijale tõendama, et tal on vastava pädevusega meeskond võimalik komplekteerida. Muuhulgas saab hankija pädeva isiku olemasolu kontrollida MTR kaudu, ent tuleb rõhutada, et MTR on informatiivse iseloomuga register, mis tähendab seda, et MTR kandele ei saa õiguskindlalt tugineda. Seega ei ole üheski riigihankes kohane nõuda MTR registreeringut ettevõtjalt või isikult, vaid kohane on nõuda pädeva isiku olemasolu.
Ühtlasi tuleb meelde tuletada, et MSÜS § 14 lg 3 p 2 kohaselt ei ole välismaisel ettevõtjal, kes alustab teenuste (sh ehitustööde tegemist) osutamist Eestis ajutiselt, üldse kohustust MTR teade esitada. Riigihankelepingu täitmisel võib ajutist teenuste osutamist üldiselt eeldada.
9. Kui alltöövõtja ei kvalifitseeru, siis kas võib nõuda alltöövõtja asendamist või tuleb jätta pakkuja kvalifitseerimata?
Riigihangete seaduse § 122 lg 4 ei kohusta hankijat kontrollima alltöövõtjate kvalifikatsiooni, vaid hankijal on nimetatud sätte alusel õigus kehtestada alltöövõtjatele eraldi kvalifitseerimise nõuded ning sama sätte kohaselt tuleb sellisel juhul riigihanke alusdokumendis ette näha ka vastavad tingimused, st mis juhtub siis, kui alltöövõtja temale esitatavatele nõuetele ei vasta. Näiteks võib hankija ette näha, et sellisel juhul tuleb kõnealune alltöövõtja asendada.
Kui alltöövõtjatele eraldi kvalifitseerimise nõudeid seatud ei ole ja pakkuja tugineb teise isiku, näiteks alltöövõtja näitajatele, peab hankija kontrollima selle isiku suhtes, kelle näitajatele tuginetakse, § 95 lõikes 1 sätestatud kõrvaldamise aluseid ja samuti seda, et isik ise vastavatele kvalifitseerimise nõuetele vastab.
Juhul, kui isikul, kelle näitajatele tuginetakse, esinevad kohustuslikud kõrvaldamise alused, tuleb hankijal nõuda § 103 lg 6 alusel sellise isiku asendamist. Kui isikut ei asendata, jätab hankija pakkuja kvalifitseerimata juhul, kui pakkuja iseseisvalt temale esitatud kvalifitseerimise nõudeid ei täida.
Samal ajal ei saa hankija RHS § 122 lg 7 alusel lubada pakkujal kasutada sellist alltöövõtjat, kellel esinevad kohustuslikud kõrvaldamise alused. Seega saab sellises olukorras, kus alltöövõtjal, kelle näitajatele pakkuja tugineb, esinevad kohustuslikud kõrvaldamise alused, toimuda üksnes kas alltöövõtja asendamine teise alltöövõtjaga või alltöövõtja täielik eemaldamine, st alltöövõtjale planeeritud tööd tuleb teha pakkujal endal.
10. Kas hankija võib nõuda ettevõtjalt registreeringut mõnes Eesti registris?
RHS § 99 kohaselt võib hankija nõuda, et ettevõtja oleks kantud kas kutseala- või äriregistrisse või omaks teenuste hankelepingute puhul tegevusluba või kuuluks mingisse organisatsiooni, kui see on nõutav ettevõtja asukohariigi õigusaktide kohaselt. Seega saab ettevõtjalt nõuda üksnes ettevõtja enda asukohariigi registreeringuid, kui need on selle ettevõtja asukohariigi õigusaktide kohaselt nõutavad. Kohalikku, st Eesti registreeringut või tegevusluba tohib hankija nõuda üksnes juhul, kui EL vastavat valdkonda käsitlev õigusakt seda võimaldab. Teisisõnu peab vastavas valdkonnas tegutsev hankija viima ennast kurssi, kas see valdkond on üleliiduliselt harmoneeritud ning kuidas toimub teiste liikmesriikide registreeringute või tegevuslubade tunnustamine Eestis, kuivõrd RHS seda teemat ei käsitle.
Märgime, et näiteks majandustegevuse seadustiku üldosa seaduse § 14 lõike 3 kohaselt ei ole majandustegevusteate esitamise kohustust teises lepinguriigis asutatud teenuseosutajal, kes soovib alustada Eestis Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELT C 83, 30.03.2010, lk 47–199) artikli 57 mõistes ajutiselt teenuste osutamist, välja arvatud teenuste direktiivi artikliks 17 nimetatud teenuseid osutaval teenuseosutajal. Seega ei saa hankija riigihankes nõuda, et hankelepingut täitma asuv teise liikmesriigi ettevõtja oleks majandustegevusteate esitanud.
11. Kas hankja võib nõuda, et ettevõtja oleks täitnud eelnevaid lepinguid mingis konkreetses riigis või regioonis?
Ei, selline tingimus on piirav. Ettevõtjatel peab olema ligipääs riigihankele lähtuvalt oma võimekusest, ta peab suutma lepingut sisuliselt täita, mil viisil ta seda teeb, on ettevõtja enda otsustada.
Hankijal on võimalik sätestada tingimus samalaadsete lepingute täitmise kohta, kirjeldades võimalikult üksikasjalikult samalaadsuse sisu, ent hankijal ei ole lubatud sätestada, et need lepingud oleksid täidetud teatud riigis või regioonis.
12. Kas hankija võib nõuda ettevõtjalt konkreetse standardi või lepingutüübi kogemust või tundmist, nt FIDIC lepingu järgi ehitamise või projekteerimise kogemust?
Ei, selline tingimus on piirav ega näita ettevõtja suutlikkust hankelepingut täita.
13. Kas erimenetlustes peavad kvalifitseerimise tingimused olema kehtestatud vastavalt RHS §-dele 98-101?
Hankija võib sellistel juhtudel riigihanke alusdokumentides kas lähtuda riigihangete seaduses sätestatud menetluskorrast, tingimustest ja nõuetest või kehtestada endale sobivaid, ent riigihangete seaduses sätestamata või erinevalt sätestatud tingimusi, kui need ei lähe seejuures vastuollu RHS-i eesmärgi ja riigihanke korraldamise üldpõhimõtetega.
14. Hankepassis oli nõutud 2 sarnast tehtud tööd, pakkuja esitas 3. Pakkujal on 2 esitatud lepingut korras, kuid ühega on probleeme. Kas pakkuja võib kvalifitseerida, kui üks hankepassis esitatud leping pole nõuetekohaselt ja korrektselt täidetud, nagu nõutud?
Kui hankija on nõudnud kahe referentslepingu esitamist ning pakkuja esitab kolm, milledest üks ei ole nõuetele vastav, on pakkujal jätkuvalt kaks referentslepingut, mis nõuetele siiski vastavad, sel juhul võib pakkuja nende alusel kvalifitseerida.
Juhul, kui leiate, et pakkuja on teile kõnealuse referentslepingu esitamisel valeandmeid esitanud, võite kaaluda tema kõrvaldamist RHS § 95 lg 4 p 9 alusel.
15. Kas hankija võib jätta pakkuja kvalifitseerimata, kui pakkuja on tegutsenud ajaliselt vähem kui hankija eeldab, kuid kelle auditeeritud netokäibe näitaja oleks hangitava töö teostamiseks piisav?
Pakkuja majanduslikule ja finantsseisundile saab tingimusi sätestada vastavalt RHS § 100 lg-s 1 sätestatud dokumentide loetelule. Seega hanketeates sätestatud kvalifitseerimistingimuse tõlgendamisel on esmalt oluline välja selgitada, millise RHS-i sätte alusel on antud tingimus kehtestatud. Kui hankija määrab nõude pakkuja netokäibele, siis selline tingimus sätestatakse RHS § 100 lg 1 p 4 alusel. Viidatud sätte kohaselt on hankijal õigus nõuda andmeid pakkuja või taotleja kogu majandustegevuse netokäibe kohta või netokäibe kohta hankelepinguga seotud valdkonnas või selle esemele vastavas osas kuni viimase kolme riigihanke algamise ajaks lõppenud majandusaasta jooksul, sõltuvalt pakkuja või taotleja asutamise või äritegevuse alguse kuupäevast ja nõutud minimaalse aastakäibe, sealhulgas hankelepingu valdkonnas nõutud minimaalse aastakäibe andmete olemasolust.
Eeltoodust tulenevalt oleme seisukohal, et kui pakkuja äritegevuse alustamisest ei ole veel möödunud ajavahemikku, mille suhtes hankija on netokäibe nõude kehtestanud, siis on see objektiivne asjaolu ning hankija peab pakkuja kvalifitseerima, kui tema netokäive on asutamisest või äritegevuse algusest igal majandusaastal olnud hanketeates nõutud suuruses.
16. Kas RHS § 101 lg 1 p 2 alusel võib hankija kvalifitseerimistingimustes kehtestada lühema referentsperioodi?
Vastus küsimusele on eitav. Oma nõustamispraktikas oleme selgitanud, et kuna seadusandja on imperatiivselt sätestanud, et lepingud on täidetud riigihanke algamisele eelneva 36 kuu jooksul, siis lühema perioodi kehtestamine oleks contra legem. Ka õiguskirjanduses on sedastatud, et seaduses sätestatud referentsperioodi tuleb käsitleda imperatiivsena ja üldjuhul eitada hankija õigust seda omal äranägemisel lühendada (RHS kommenteeritud väljaanne § 101, p 24). Samuti on Euroopa Komisjon selgitanud, et direktiivis märgitud „maksimaalselt“ ei tähenda, et seda perioodi võiks lühendada.


text:
Tuulike | Cathycar Raamatupidamine
Autoriarhiiv: Tuulike
Tööinspektsiooni Põhja inspektsiooni tööinspektor-jurist
TÖÖANDJA KÜSIB:
Kas tööandjal on õigus nõuda, et töötaja, kes andis lahkumisavalduse ja soovib töölepingut lõpetada, töötaks ettevõttes veel ühe kuu, kuigi töötajat ootab juba uus tööandja?
Tuleb rõhutada, et kinni hoida ei saa ega tohi kedagi. Tahteavaldus – antud juhul töölepingu kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis esitatud ülesütlemisavaldus – hakkab kehtima selle teatavaks tegemisest alates ja tööleping lõpeb avalduses näidatud kuupäeval.
Töölepingu seadus (edaspidi TLS) näeb ette töösuhte pooltele, sh töötajale, töölepingu ülesütlemisest etteteatamiseks tähtajad. Korralise ehk mõjuva põhjuseta ülesütlemise korral eeldatakse, et töötaja teatab töölepingu lõppemisest ette 30 kalendripäeva (TLS § 98 lg 1). Erakorralisest (mõjuva põhjusega, mis tuleneb tööandjast või töötajast) ülesütlemisest etteteatamise tähtaega seadus töötajale ei sätesta, kuid eeldatakse, et töötaja teatab ette mõistliku aja võrra.
Uue töö leidmine ei ole TLS § 91 lg 3 eesmärgist tulenev mõjuv põhjus tööleping üles öelda. Seega saab tööandja ülesütlemisavalduse saamisel nõuda töötajalt 30st päevast vähem ette teatatud aja eest hüvitist, kuid ei saa võtta temalt põhiõigust vabadusele ning õigust vabalt valida tegevusala, elukutset ja töökohta.
Kui töötaja etteteatamistähtaega ei järgi, on tööandjal õigus nõuda hüvitist nende tööpäevade eest, mis töötaja oleks pidanud etteteatamisajal veel töötama (TLS § 100 lõige 5).
Silmas tuleb pidada, et tähtajalist lepingut korraliselt üles öelda ei saa (TLS § 85 lõige 2). Erandiks on töötaja, kes on tööle võetud TLS § 9 lõike 2 alusel asendajaks.
Autor: Kaia Taal, Tööinspektsiooni Põhja inspektsiooni tööinspektor-jurist
=> Kas lahkuda soovijat saab kinni hoida? – RMP.ee.
Postitati rubriiki Määratlemata 8. mai 2013 Tuulike poolt.
Majandusanalüütik Maris Lauri ütles täna palgainfo seminaril, et vähenenud töövõimeline elanikkond sunnib tööandjatele peale palgaralli.
Maris Lauri sõnul on lähima kahe aasta jooksul vaja ettevõtetel otsustada kuidas nad lahendavad kasvavat tööjõupuudust. Ühe võimalusena nägi ta olemasolevate töötajate koolitamist keerukamate tööde jaoks ning lisaks võtta juurde tööjõuturul olevaid väljaõpet vajavaid töötuid. Ettevõtted, kes investeeringuid väljaõppesse teha ei soovi on sunnitud kasutama teist võimalust ning üle ostma kvalifitseeritud tööjõudu teistest ettevõtetest.
„Kuidas tulla ümberõppega toime, see on kõigi ettevõtjate lähteülesanne lähima 2 aasta jooksul. See on keerukas aeg tööandjatele. Oluliselt paremas positsioonis on töövõtja. Oht on palgaralli tulekul, kui tööandjad hakkavad massiliselt üle ostma. Olemasolevatele uute tööde pakkumine, täiend- ja ümberõpe on kindlasti mõistlikum, kui naabertööandjalt töötaja ära krabamine“, ütles Lauri.
Palgaga ülemeelitamine käivitab Lauri sõnul palgaralli ning järgmise mulli oht on majandusse sisseprogrammeeritud. “Keskmine majandusseis pole euroliidus väga roosiline, samas Eestis näitab majandustõus kolme protsendilist tõusu. Oleme jõudnud seisu kus töötajaid eriti pole. Reaalselt on meil 50 000 töötajat vähem, kui annab rahvaloenduse andmetega võrreldes (580-570 tuhat) ja meil on tegelikult ka töötuid kümme tuhat vähem. Olukorra teeb on veelgi pingelisemaks nende töötute arv, kes on kuni 6 kuud tööta, see on vähenenud 19 tuhandele (suvel väheneb see veelgi). Sealt me kogu tööturu vajadust ei saa“, selgitas Lauri tööturu tagamaid.
Lauri prognoosib tööturul halvemat tööhõivet neile, kes on tööta olnud 12-23 kuud ja muutumatuna näib tema arvates trend selles segmendis, kes tööta olnud rohkem kui 2 aastast.
Tööjõu puuduse üheks põhjuseks tõi Lauri suurenenud väljarände, kuna väiksemate töötasudega inimeste reaaltulud on tublisti vähenenud. Toidu- ja eluasemekulude tõus on seeläbi jätnud neile veel vähem raha kätte ja paratamatult sunnib see otsima uusi töövõimalusi mujalt.
=> raamatupidaja.ee – Maris Lauri: lähim 2 aastat on ettevõtetele ke.
Postitati rubriiki Määratlemata 3. mai 2013 Tuulike poolt.
Riigihangete hindamine: pakkuja kogemus on osa pakkumusest
Esmakordselt lubab uus riigihangete direktiivi eelnõu ehitustööde ja teenuste hankimisel pakkumuse hindamisel arvesse võtta ka pakkumuse teinud turuosalise kogemust, töökorraldust ehk meeskonna tugevust ning kvalifitseeritust. Nii loodetakse anda hankijale võimalus valida endale lepingupartneriks pakkujad, kes kogemust arvestades annavad tõenäoliselt parima võimaliku tulemuse.
Kui erasektoris otsib ettevõte endale uut partnerit, siis võtab ta lõpliku otsuse langetamisel arvesse nii uue partneri tehtud sisulist pakkumust kui ka tema senist kogemust. Riigihangetel on sisulise pakkumise ja kogemuse koos vaatlemine aga raskendatud.
Pakkuja kogemust on seni peetud vaid kvalifitseerimise ehk ühe menetluse etapi küsimuseks, mis on eeltingimuseks hindamiseni jõudmisel. Seni on leitud, et pakkuja kogemust ja meeskonna tugevust ei ole võimalik pakkumuse hindamisel arvesse võtta. Selleks, et anda kõikidele sarnase kogemusega pakkujatele võrdsed võimalused lepingu saamiseks hinna või pakkumuse sisuliste omaduste kaudu. Nüüd on selles osas oodata mõningast muutust.
Kehtiv õigus: pakkuja kogemus seisab pakkumusest eraldi
Hetkel kehtiv riigihangete seadus näeb ette, et pakkuja kogemust ja pakkumuse sisu hinnatakse hankemenetluse rangelt eristatud etappides: pakkuja kogemust mõõdetakse kvalifitseerimise käigus ning sellest sõelast edasipääsenute pakkumusi võrreldakse järgmises etapis. Neid kahte etappi omavahel segada ei ole lubatud.
Pakkumuse hindamisel ei tohi arvesse võtta ei pakkuja kogemust, karismaatilisust, partnerite head tagasisidet ega midagi muud, mis iseloomustab pakkuja isikut. Valik tuleb langetada rangelt pakkumuse (nt pakutava ehitustöö, auto, printeri või tõlketöö) sisuliste tunnuste ja/või hinna pinnalt.
Selline range pakkuja kogemuse ja pakkumuse lahutamine on tekitanud pahameelt nii hankijates kui ka pakkujates. Eeskätt häirib hangetes osalejaid see, et hindamisel ei ole võimalik näiteks pikaajalist kogemust lisapunktidega hinnata. Praeguse direktiivi ja riigihangete seaduse regulatsiooni järgi konkureerivad omavahel tooted, mitte ettevõtjad. Seega saab alati määravaks see, mida ning mis tingimustel pakutakse.
Kehtiva süsteemi eeliseks on see, et riigihangete kaudu on võimalik lepinguid ühtsetel alustel võita nii alustaval ettevõttel kui ka vanal ja turul tuntud tegijal.
Samas on konkurentsi edendamise ning kõikidele ettevõtjatele võrdsete tingimuste loomise kõrval tähtis seegi, et hankija saaks maksumaksja raha eest osta võimalikult kvaliteetset ja hea hinnaga toodet või teenust. Tuleb tõdeda, et ausa konkurentsi edendamine võib kohati just õigustada turuosaliste varasema kogemuse arvestamist.
Hetkel kehtiva süsteemi miinuseks tuleb pidada seda, et mitte alati ei pruugi hankija saada tegelikult parimat tulemust. Eriti valdkondades, kus pakkuja isikut ja tema kogemust on sisuliselt raske või võimatu eraldada pakkumusest kui hanke esemest (nt programmeerimis-, tõlke- või koolitusteenused või kunstiteose tellimine).
Uued tuuled: pakkuja kogemus ja pakkumus kui tervik
Näide ehitusvaldkonnast: mõistetavalt ei ole maja ehitamise maksumus ainus, mida hankija (avaliku) raha eest tasutakse. Maksumuse hulka kuulub ka ehitise hilisem ülalpidamiskulu, mis sõltub juba suuresti ehitustööde kvaliteedist. Ehitustööde kvaliteet sõltub omakorda aga pakkuja kogemusest. Seega, mida kogenum pakkuja, seda kvaliteetsem peaks reeglina olema ka pakutav töö või teenus.
Kokkuvõttes peaks pakkuja kogemuse arvestamise võimalus hindamisel teenima nii ausa konkurentsi soodustamise kui rahaliste vahendite säästliku ja otstarbeka kasutamise eesmärki.
Pakkuja kogemuse hindamiskriteeriumina arvestamise võimalus ei laiene siiski asjade ostmisele. Asjade hankelepingu sõlmimisel peab hankija jätkuvalt pakkumusi hindama kas hinnast või majanduslikust soodsusest lähtuvalt. Ilmselt on selline lähenemine ka õigustatud, arvestades, et valmistoote ostmisel ei mõjuta tootja või edasimüüja varasem kogemus reeglina niivõrd suurel määral hanke tulemust kui teenuse või töö tellimise jätkuvas protsessis.
Advokaadibüroo LAWIN jurist
=> raamatupidaja.ee – Riigihangete hindamine: pakkuja kogemus on osa.
1 174 vastust
Sel aastal on maksu- ja tolliamet (MTA) teinud pankrotihoiatuse 93 äriühingule, kohtusse on esitatud avaldused kuue äriühingu pankroti väljakuulutamiseks.
2013. aasta esimese nelja kuuga on MTA esitanud kohtusse avaldused kuue äriühingu pankroti väljakuulutamiseks. Tegemist on ettevõtetega, kes pikema perioodi vältel on deklareerinud maksukohustusi, millele aga tasumist järgnenud ei ole. Ühiseks jooneks nende äriühingute igapäevases majandustegevuses on erinevate teenuste ja tööjõu rendi teenuse osutamine.
=> raamatupidaja.ee – MTA saatis firmadele 93 pankrotihoiatust .
EL maksuõiguse mõju Eesti käibemaksuseadusele
Rahandusministeeriumi väljaantud käibemaksuseaduse kommenteeritud väljaandes (http://www.fin.ee/index.php?id=280) on eelnevatest printsiipidest lähtuvalt püsivat tegevuskohta iseloomustatud inimressursside ja tehniliste vahendite piisavalt püsiva ja sobiva struktuurina, mis võimaldab sellel tegevuskohal võõrandada kaupu ja osutada teenuseid.
Seega, kui teenuse saajana on mitteresidendil käibemaksu osas Eestis püsiv tegevuskoht olemas, aga see Eesti struktuur ise teenuseid ei osuta (st maksustatav käive puudub), kohaldatakse isiku suhtes samu sätteid kui välisriigi isiku suhtes, kellel puudub Eestis püsiv tegevuskoht.
Kirjeldan kahte olukorda, kus püsiv tegevuskoht tekib kas ainult käibe- või tulumaksu kontekstis.
Esinduskontor kui püsiv tegevuskoht vaid käibemaksu mõistes
Näiteks võib mitteresidendil Eestis olla äriregistris registreeritud filiaal, mis sisuliselt täidab esinduskontori funktsiooni (täidab mitteresidendi kogu äritegevust silmas pidades vaid ettevalmistavat ja abistavat funktsiooni ega tegele otseselt müügiga) ja seega ei tekita püsivat tegevuskohta tulumaksuseaduse ja rahvusvaheliste maksulepingute kontekstis. Küll aga saaks sellist kontorit vaadelda teenuse saajast püsiva tegevuskohana käibemaksu kontekstis eeldusel, et esinduskontori inim- ja tehniline ressurss võimaldab saada ja kasutada enda tarbeks teenuseid (maksustatava käibe tekkimisel tuleks maksukohustuslasena registreerimise osas juhinduda käibemaksuseaduse § 19 lõikest 1).
Agent kui püsiv tegevuskoht vaid tulumaksu mõistes
Vastupidise näite puhul, kui mitteresidendi nimel teostab Eestis kõiki tehinguid Eestis asuv ettevõtja, näiteks agendilepingu alusel ning mitteresidendil endal ei ole Eestis majandusüksust (tegevuskohta), mille kaudu ta teostaks siin ettevõtlust, siis ei ole tal tekkinud Eestis püsivat tegevuskohta käibemaksu osas. Samas, mitteresidendi nimel lepinguid sõlmima volitatud esindaja kaudu Eestis toimuva majandustegevuse tulemusena tekib tõenäoliselt püsiv tegevuskoht tulumaksuseaduse ja rahvusvaheliste maksulepingute kontekstis.
Sigrid Polli
=> raamatupidaja.ee – Püsiv tegevuskoht käibemaksu kontekstis.
Valminud on töökeskkonnajuhendid Eesti ettevõtetele – RMP.ee
Valminud on töökeskkonnajuhendid Eesti ettevõtetele.
Sotsiaalministeeriumis on valminud 36 tegevusala töökeskkonnajuhendid nii eesti kui ka vene keeles. Need on mõeldud Eesti ettevõtetele, tööandjatele ja inimestele, kes tegelevad ettevõtetes töökeskkonna teemadega (töökeskkonnaspetsialistid, -volinikud ja -nõukogu liikmed). Juhendite abil soovitakse tõsta Eesti tööandjate teadlikkust töötervishoiu ja tööohutuse ning ohuolukordade, tööõnnetuste ja kutsehaiguste ennetamise teemadel.
Juhendite esimene pool tutvustab ettevõtte töökeskkonna korralduse põhivaldkondi. Selgitatakse, milline on hea töökeskkond ning tutvustatakse esmaseid olulisi teemasid (nt ohutegurid, riskianalüüs, tervisekontroll, isikukaitsevahendid), muu hulgas ka seda, et Eestis reguleerib töökeskkonda töötervishoiu ja tööohutuse seadus.
Kuna näiteks kaubanduse, transpordi ja metallitööstuse ohutegurid on väga erinevad, siis juhendite teine pool sisaldab teavet iga konkreetse tegevusala kohta, näiteks millised on enamlevinumad ohutegurid ja probleemid töökeskkonnas ning kuidas neid vältida.
Juhendeid on kavas edaspidi ajakohasena hoida Tööinspektsiooni ja Eesti ettevõtete töökeskkonnaspetsialistide abiga, sest just neil on teave, milliste ohuteguritega Eesti ettevõtted kokku puutuvad.
Töökeskkonnajuhendid arendati Taani töökeskkonnajuhendite eeskujul ja Euroopa Sotsiaalfondi rahastamisel.
=> Valminud on töökeskkonnajuhendid Eesti ettevõtetele – RMP.ee.
Maksuhalduri uued õigused jõustuvad 1. juuli 2013
Seadus jõustub 1. juulil 2013. Sundtäitmise aegumise tähtaja muudatused jõustuvad 1. jaanuaril 2014.
=> raamatupidaja.ee – Maksuhalduri uued õigused jõustuvad 1. juuli 2.
Saamata jäänud tulu tõendamine – oletuslikud argumendid piisavad – RMP.ee
Üldiselt on õiguses, ja eelkõige menetlusõiguses arusaam argumendist kui kindlalt faktiliselt kontrollitavatest, tõendatud ja vähemalt ühe poole jaoks ümberlükkamatust väitest. Samamoodi on varasem kohtupraktika tuginenud saamata jäänud tulu tõendamisel faktiliselt tõendatavatele ja kontrollitavatele argumentidele. Selle aasta alguses tegi aga Riigikohus lahendi, kus tunnistab ka oletuslikud argumendid saamata jäänud tulu tõendamisel piisavaks.
Nimelt on Riigikohtu tsiviilkolleegium oma 08.01.2013. a tehtud lahendis nr. 3-2-1-173-12 asunud seisukohale, et saamata jäänud tulu kui kahju hüvitamine VÕS § 128 lg 4 mõttes põhineb tõenäosusel, kuna reeglina ei ole võimalik täpselt hinnata, millist kasu või kahju oleks pool saanud, kui lepingut oleks ettenähtud ajani kohaselt täidetud. Hinnata tuleb asjaoludest lähtuvalt enne rikkumist lepingu alusel teenitud kasu, alternatiivseid kasusaamisvõimalusi muude isikutega tehtud sarnaste tehingute alusel, poole investeeringuid kasu saamiseks jms.
Juhul kui on vaja tõendada tulu, mida pooltevahelises suhtes varem küll saadi kuid mille edasine saamine on kaotatud vastaspoole rikkumise tõttu, on seda võimalik tõendada varasemat saadud tulu tõendavate dokumentidega. See käib näiteks ajutisest töövõimetusest tuleneva kahju hüvitamise kohta saamata jäänud tulu näol, kus saab saamata jäänud tulu tõendada varasema sissetulekuga või üürilepingu ennetähtaegsest ülesütlemisest tekitatud võlgnevuse tasumiseks, kus saab aluseks võtta varasemad üüritulud.
Kuid kui tulevikus tekkivaid võimalikke tulusid ei ole pooltevahelises suhtes varem eksisteerinud, on pea võimatu neid faktiliselt tõendada ning täpselt ja kontrollitavalt mustvalgel välja tuua. Sellisel juhul on asjakohased ka oletuslikud tõendid. Sarnane olukord on ka eelpool toodud Riigikohtu lahendis, kus poolte vahel sõlmitud lepingu alusel, kohustus üks pool kindlas hulgas oma äripinnale paigutama digireklaami pinda. Sellist kohustust rikkudes ei ole aga võimalik kindlaks teha kui palju tulu paigutamata reklaamipinna tõttu teisel poolel täpselt saamata jäi. Kui nüüd võtta seisukohaks, et antud osas tuleb esitada täpsed dokumenteeritud tõendid, et kellelt, kuidas ja mis ulatuses oleks tulu saadud, muutuks VÕS § 128 lg 4 eelpool toodud põhjuste tõttu teatud kaasuste puhul, kus on vaja tõendada tulevikus tekkivat võimaliku tulu, mida varem ei eksisteerinud, sisutühjaks.
Riigikohus on käsitletavas lahendis leidnud, et majandustegevuses saamata jäänud tulu hindamine võib olla küll keeruline, kuna kõiki asjaolusid, mis tegelikus elus võinuks tulu saamist mõjutada, on tagantjärele keeruline või lausa võimatu tuvastada. Sellest aga ei järeldu, et sellisel juhul tuleks jätta kahjuhüvitis välja mõistmata. Majandustegevuses saamata jäänud tulu tõendamiseks on põhjendatud kasutada mh asjatundjate hinnanguid. Saamata jäänud tulu kui tõenäoliselt tekkiva kahju, eriti tulevikus tekkiva kahju hüvitamise tõendamist lihtsustab kohtule VÕS § 127 lg 6 ja TsMS § 233 lg 1 järgi antud võimalus hinnata kahju tekkimise kindlakstegemisel kahju suurust diskretsiooni alusel ning seega ei või saamata jäänud tulu jääda seaduse järgi hüvitamata ainuüksi põhjendusel, et selle suurust ei saa täpselt kindlaks teha.
Siiski jääb vastavalt Riigikohtu 21 juuni 2011. a otsusele nr 3-2-1-55-11 pooltel üles kohustus saamata jäänud tulu eest hüvitise saamiseks tõendada oma kavatsust ja reaalset võimalust tulu saada.
=> Saamata jäänud tulu tõendamine – oletuslikud argumendid piisavad – RMP.ee.

matches:
§ 98
§ 91
§ 100
§ 85
§ 9
§ 19
Riigikohus
§ 128
§ 128
Riigikohus
§ 127
§ 233


Kriminaalmenetluse koodeksi, haldusõiguserikkumiste seadustiku ning apellatsiooni ja kassatsiooni kriminaalkohtumenetluse seadustiku muutmise seadus – Riigi Teataja
Kriminaalmenetluse koodeksi, haldusõiguserikkumiste seadustiku ning apellatsiooni ja kassatsiooni kriminaalkohtumenetluse seadustiku muutmise seadus
RT I 2002, 64, 391
Vabariigi Presidendi 9. juuli 2002. a otsusega nr 220
I. Kriminaalmenetluse koodeksis (ENSV ÜT 1961, 1, 4 ja lisa; RT I 2000, 56, 369; 75, õiend; 84, 533; 86, 542; 2001, 3, 9; 53, 306 ja 313; 56, 333; 65, 378; 100, 645; 102, 676; 2002, 29, 174) tehakse järgmised muudatused:
§ 1. Paragrahvi 53 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Uurijal ja kohtul on õigus käesoleva koodeksi §-s 78 1 sätestatud põhjendatud takistuseta ilmumata jäänud tunnistajale kohaldada sundtoomist, samuti määratakse uurija juurde või kohtusse põhjendatud takistuseta ilmumata jäänud tunnistajale rahatrahv käesoleva koodeksi §-s 782 ettenähtud juhtudel ja korras.»
§ 2. Paragrahvi 55 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Uurijal ja kohtul on õigus käesoleva koodeksi §-s 78 1 sätestatud põhjendatud takistuseta ilmumata jäänud kannatanule kohaldada sundtoomist, samuti määratakse uurija juurde või kohtusse põhjendatud takistuseta ilmumata jäänud kannatanule rahatrahv käesoleva koodeksi §-s 782 ettenähtud juhtudel ja korras.»
§ 3. Paragrahvi 76 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (3) Uurija juurde või kohtusse käesoleva koodeksi §-s 78 1 sätestatud põhjendatud takistuseta ilmumata jäänud alaealise kahtlustatava, süüdistatava või kohtualuse vanemale, eestkostjale või hooldajale määratakse rahatrahv käesoleva koodeksi § 78 2 ettenähtud juhtudel ja korras.»
§ 4. Paragrahvi 781:
« 2) isiku enda haigestumine või lähedase isiku ootamatu raske haigus, mis ei võimalda isikul ilmuda uurija või prokuröri juurde või kohtusse kutsel märgitud tähtajaks või teha muud menetluses kohustuslikku toimingut;»;
2) lõike 2 punkt 3 tunnistatakse kehtetuks;
« (3) Käesoleva paragrahvi lõike 2 punktis 2 nimetatud takistuse esinemise kohta esitab isik kohtule vastava tõendi. Tõendi vormi ja väljaandmise korra kehtestab sotsiaalminister.»
§ 5. Paragrahv 782 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
« § 782. Trahvimine
(1) Kui kannatanu, tsiviilhageja, tsiviilkostja või nende esindaja, kahtlustatav, süüdistatav või tunnistaja ei ilmu kutse peale uurija juurde määratud tähtajaks, trahvib maa- või linnakohtu kohtunik uurija või prokuröri taotlusel teda mitteilmumise eest rahatrahviga kuni kolmesaja miinimumpäevamäära ulatuses.
(2) Kui alaealine kahtlustatav või süüdistatav ei ilmu kutse peale uurija juurde määratud tähtajaks, trahvib maa- või linnakohtu kohtunik uurija või prokuröri taotlusel tema vanemat, eestkostjat või hooldajat rahatrahviga kuni kahesaja miinimumpäevamäära ulatuses.
(3) Kui kohtualune, kannatanu, tsiviilhageja või tsiviilkostja või nende esindaja või tunnistaja, ekspert, spetsialist, tõlk või manukas ei ilmu kutse peale kohtusse määratud tähtajaks, samuti kui ekspert, spetsialist, tõlk või manukas ilma mõjuva põhjuseta oma kohustuste täitmisest keeldub, trahvib maa- või linnakohtu kohtunik teda rahatrahviga kuni kolmesaja miinimumpäevamäära ulatuses.
(4) Kui alaealine kohtualune ei ilmu kutse peale kohtusse määratud tähtajaks, trahvib maa- või linnakohtu kohtunik tema vanemat, eestkostjat või hooldajat rahatrahviga kuni kahesaja miinimumpäevamäära ulatuses.
(5) Maa- või linnakohtu kohtunik tühistab trahvitud isiku kaebuse alusel mitteilmumise eest määratud rahatrahvi, kui trahvitud isik tõendab, et ilmumata jäämise tingis käesoleva seaduse §-s 78 1 nimetatud põhjendatud takistus.
(6) Rahatrahvi määramise, tühistamise või tühistamisest keeldumise määruse peale võib esitada erikaebuse ringkonnakohtule.
(7) Trahvide sissenõudmine toimub korras, mis on täitemenetluse seadustikuga (RT I 1993, 49, 693; 2001, 29, 156; 43, 238) ette nähtud haldusõiguserikkumiste eest määratud trahvide sissenõudmiseks.»
§ 6. Paragrahvi 783 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Uurija või kohtu määruse alusel võib kohaldada kannatanu, tsiviilhageja, tsiviilkostja või nende esindaja, kahtlustatava, süüdistatava, tunnistaja, spetsialisti, tõlgi või manuka sundtoomist, kui ta on jätnud uurija juurde või kohtusse ilmumata ja kutses on märgitud, et mitteilmumise korral võib isiku suhtes kohaldada sundtoomist.»
§ 7. Paragrahvi 783 täiendatakse lõikega 1 1 järgmises sõnastuses:
« (11) Sundtoomist ei kohaldata, kui käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud isik on jätnud uurija juurde või kohtusse ilmumata käesoleva koodeksi §-s 781 sätestatud põhjendatud takistuse tõttu ja ta on sellest uurijat või kohut õigeaegselt teavitanud.»
§ 8. Paragrahvi 783 lõige 4 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (4) Isikut, kelle suhtes on rakendatud sundtoomist, peetakse kinni arestimajas vangistusseaduse (RT I 2000, 58, 376; 72, õiend) alusel kehtestatud sisekorraeeskirjade kohaselt.»
§ 9. Paragrahvi 961 täiendatakse lõikega 4 järgmises sõnastuses:
« (4) Justiitsministeerium avaldab riikliku kriminaalmenetlusregistri andmete põhjal iga aasta 1. märtsiks kuritegevuse eelnenud aasta aruande.»
§ 10. Paragrahv 185 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« § 185. Kohtu alla andmine
(1) Kriminaalasja kohtusse saabumisel kontrollib kohtunik käesoleva koodeksi § 29 sätteid järgides kriminaalasja kohtualluvust ning teeb määruse süüdistatava kohtu alla andmiseks.
(2) Kui süüdistuskokkuvõte ei vasta käesoleva koodeksi § 174 sätetele või kui on vaja muuta süüdistatava suhtes valitud tõkendit või lahendada tunnistaja või kannatanu anonüümsusega seonduv, toimub kohtu korraldav istung.»
§ 11. Paragrahv 189 tunnistatakse kehtetuks.
§ 12. Paragrahvi 190 lõike 1 punkt 2 tunnistatakse kehtetuks.
§ 13. Paragrahv 194 tunnistatakse kehtetuks.
§ 14. Paragrahvi 208 täiendatakse lõikega 3 järgmises sõnastuses:
« (3) Mitme kohtualusega kriminaalasja kohtulikul arutamisel võib kriminaalasja nende kuritegude arutamine, mis ei puuduta konkreetset kohtualust, toimuda ilma selle kohtualuseta ja tema kaitsjata.»
§ 15. Paragrahvi 209 teine lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«Kohus trahvib mitteilmunud kohtualust käesoleva koodeksi §-s 78 2 sätestatud korras ning otsustab sundtoomise kohaldamise või kohtualuse suhtes muu tõkendi kohaldamise.»
§ 16. Paragrahvi 278 täiendatakse lõigetega 5–7 järgmises sõnastuses:
« (5) Kohus võib kohtuotsuse resolutiivosa koostada eraldi menetlusdokumendina. Resolutiivosa kuulutades teatab kohus, millal menetlusosalised saavad kohtu kantseleis kohtuotsusega tutvuda.
(6) Kui kohtuotsuse resolutiivosa koostatakse eraldi menetlusdokumendina, tuleb kohtuotsus koostada resolutiivosa kuulutamisest alates kahekümne päeva jooksul.
(7) Käesoleva paragrahvi lõigetes 5 ja 6 sätestatud juhtudel lisatakse toimikusse kohtuotsuse resolutiivosa ja kohtuotsus.»
§ 17. Paragrahvi 280 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Kohtuotsuse ärakiri antakse kätte või saadetakse kohtualusele, samuti vahi alla võetud menetlusosalisele kolme ööpäeva jooksul pärast kohtuotsuse kuulutamist või kohtukantselei kaudu teatavaks tegemist. Teistele menetlusosalistele saadetakse kohtuotsuse ärakiri nende taotlusel viie ööpäeva jooksul.»
II. Haldusõiguserikkumiste seadustiku (RT 1992, 29, 396; RT I 2001, 74, 453; 87, 524 ja 526; 97, 605; 102, 677; 2002, 18, 98; 21, 117; 29, 174 ja 175; 30, 176; 32, 189; 44, 284) § 21 lõike 3 neljas lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«Kõrgem politseiametnik võib määrata rahatrahvi kuni kolmsada trahviühikut käesoleva seadustiku §-s 96, § 98 1. ja 2. lõikes, § 101 2. lõikes ning §-des 103, 104 ja 158 nimetatud õigusrikkumiste eest.»
III. Apellatsiooni ja kassatsiooni kriminaalkohtumenetluse seadustikus (RT I 1993, 50, 695; 1994, 3, 15; 86/87, 1487; 1996, 6, 101; 31, 631; 48, 943; 1998, 17, 265; 51, 756; 1999, 16, 271; 2000, 35, 222; 40, 249; 58, 376; 86, 542; 2001, 53, 306 ja 313; 2002, 29, 174) tehakse järgmised muudatused:
§ 18. Seadustiku kogu tekstist jäetakse välja sõna «internaatkool» vastavas käändes.
§ 19. Paragrahvi 6 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Apellatsioonkaebus või -protest esitatakse otsuse teinud kohtule kirjalikult 10 päeva jooksul, alates:
1) kohtuotsuse kuulutamisele järgnevast päevast või
2) päevast, millal kohtuotsus tervikuna on kohtukantselei kaudu teatavaks tehtud, juhul kui kohtuotsuse resolutiivosa koostati eraldi menetlusdokumendina.»
§ 20. Paragrahvi 68 lõike 1 punkti 7 täiendatakse pärast sõna «rahatrahvi» sõnadega «tühistamise või rahatrahvi tühistamisest keeldumise».
§ 21. Paragrahvi 68 lõike 1 punkt 11 tunnistatakse kehtetuks.
IV. § 22. Seaduse jõustumine
Seadus jõustub üldises korras, välja arvatud I osa § 9, mis jõustub 2003. aasta 1. septembril.


Elva Vallavalitsuse põhimäärus – Riigi Teataja
Elva Vallavalitsuse põhimäärus
Elva Vallavalitsuse põhimäärus - sisukord
2 AMETIASUTUSE ÜLESANDED JA JUHTIMINE
§ 12 Ametiasutuse juht
§ 13 Juhtivametnikud
§ 14 Vallasekretär
§ 18 Ametiasutuse teenistuse korraldamise üldised alused
§ 19 Ametnik
§ 20 Töötaja
§ 21 Ametnike ja töötajate kohustused ja õigused
§ 22 Konkursi korraldamise kohustus
§ 23 Teenistusse võtmise üldised tingimused
§ 24 Nõuded ametnike haridusele, töökogemusele ja oskustele
5 FINANTSTEGEVUS JA VARA
§ 31 Ametiasutuse tegevuse ümberkorraldamine või ümberkujundamine
§ 34 Varasemate määruste kehtetuks tunnistamine
RT IV, 09.12.2017, 5
Vastu võetud 27.11.2017 nr 1
Elva Vallavalitsuse kui ametiasutuse (edaspidi ametiasutus) põhimäärusega sätestatakse ametiasutuse üldandmed, tegevusvaldkond ja ülesanded, juhtimine, struktuur ning teenistuskorraldus, sealhulgas nõuded ametnike haridusele, töökogemusele, teadmistele ja oskustele.
(1) Ametiasutuse ametlik nimi on Elva Vallavalitsus.
(2) Ametiasutus registreeritakse riigi- ja kohaliku omavalitsusüksuse riiklikus registris.
Ametiasutus ei ole iseseisev juriidiline isik, vaid oma ülesandeid täites esindab ametiasutus Elva valda kui avalik-õiguslikku juriidilist isikut.
Ametiasutus asub Elva vallas. Ametiasutuse aadress on Kesk tn 32, Elva linn, Elva vald 61507.
Ametiasutus on aruandekohustuslik Elva Vallavalitsuse kui omavalitsusüksuse täitevorgani ees, kes suunab ja koordineerib ametiasutuse tegevust ja teostab õigusaktidega sätestatud korras asutuse üle teenistuslikku järelevalvet.
(1) Ametiasutuses on kasutusel väikese riigivapi kujutisega pitsat ning Elva valla vapi kujutisega pitsat.
(2) Riigivapi kujutisega pitsat on sõõrikujuline 35 mm läbimõõduga pitsat, mille keskel on väikese riigivapi kujutis. Sõõri ülemisel äärel on sõnaühend „ELVA VALD“.
(3) Vallavapi kujutisega pitsat on sõõrikujuline 35 mm läbimõõduga pitsat, mille keskel on Elva valla vapi kujutis. Sõõri ülemisel äärel on sõnaühend „ELVA VALLAVALITSUS“.
(1) Ametiasutusel on oma eelarve Elva valla eelarves.
(3) Ametiasutuse dokumendiplankidel kasutatakse Elva valla vapi kujutist.
Ametiasutuse hoonele või hoone juures olevasse lipumasti heisatakse vastavalt Eesti lipu seadusele alaliselt Euroopa Liidu lipp, Eesti riigilipp ning vastavalt Elva valla põhimäärusele Elva valla lipp.
2. peatükk AMETIASUTUSE ÜLESANDED JA JUHTIMINE
Ametiasutuse valitsemisalas on seaduses ja seaduse alusel antud õigusaktides ning Elva valla õigusaktides ametiasutusele pandud ülesannete täitmine, valla elanikele avalike teenuste osutamine ning valla elanike seaduslike õiguste ja vabaduste tagamine.
2) omavalitsusüksuse organite (Elva Vallavolikogu ja Elva Vallavalitsuse) asjaajamise korraldamine, organite pädevusse kuuluvate õigus- ja haldusaktide, istungite, koosolekute ja nõupidamiste ettevalmistamine ning dokumentide vormistamine;
§ 12. Ametiasutuse juht
(1) Ametiasutuse juht on Elva vallavanem (edaspidi vallavanem) või tema asendaja, kes korraldab ametiasutuse teenistust.
(2) Vallavanem
(3) Vallavanem korraldab ametiasutuse tegevust õigusaktidega ametiasutuse pädevuses olevate ülesannete täitmisel, juhib ametiasutuse teenistust ning täidab ametiasutuse ametnike ning töötajate suhtes avaliku teenistuse seaduse alusel ametisse nimetamise õigust omava isiku ja töölepingu seaduse alusel tööandaja ülesandeid.
(4) Vallavanem annab ametiasutuse juhtimisel ja ametiasutuse töö korraldamiseks teenistusalaseid käskkirju ning suulisi ja kirjalikke korraldusi.
(5) Vallavanema ülesanded:
1) koostab ametiasutuse teenistuskohtade koosseisu ja teenistusgruppideks liigitamise eelnõu ning esitab selle kehtestamiseks Elva Vallavolikogule;
4) sõlmib ametiasutuse pädevusse kuuluvates ülesannetes Elva valla nimel lepingud või volitab selleks vajadusel teisi ametnikke, töötajaid või isikuid;
6) korraldab ametiasutuse valduses oleva vallavara valitsemise kooskõlas Elva Vallavolikogu kehtestatud valla vara valitsemise korra ja teiste õigusaktidega;
7) otsustab ametiasutuse ülesannete täitmiseks vajamineva vara hankimise või teenuste tellimise kooskõlas riigihangete seadusega;
8) moodustab vajadusel käskkirjaga nõuandva õigusega komisjone ja töörühmi ametiasutuse pädevuses olevate ülesannete täitmiseks, määrab nende ülesanded ja töökorra;
9) otsustab ametiasutuse pädevusse kuuluvaid küsimusi, kui neid ei ole delegeeritud struktuuriüksustele või teenistujatele.
10) täidab muid ülesandeid, mis on talle pandud seaduste, nende alusel antud õigusaktide ning Elva Vallavolikogu või Elva Vallavalitsuse otsuste või korraldustega.
(6) Vallavanem annab Elva Vallavolikogule ja Elva Vallavalitsusele aru ametiasutuse tegevusest ning vastutab seadustega, seaduste alusel antud riiklike õigusaktidega ja Elva Vallavolikogu ning Elva Vallavalitsuse õigusaktidega ametiasutuse pädevusse antud ülesannete täitmise eest.
§ 13. Juhtivametnikud
(1) Juhtivametnikud on vallasekretär ja osakonnajuhatajad.
(2) Juhtivametnike vahetu juht on vallavanem või vastava valdkonna abivallavanem.
(3) Juhtivametnike täpsed teenistuskohustused määratakse kindlaks vastava ametniku ametijuhendiga.
(4) Juhtivametnikel on õigus:
(5) Juhtivametnikud vastutavad oma tegevusvaldkonnaga seotud või vastava osakonna ülesannete õiguspärase, täpse ja õigeaegse täitmise eest.
§ 14. Vallasekretär
(2) Vallasekretäriks võib nimetada vähemalt 21-aastase Eesti kodaniku, kes on omandanud õiguse õppesuunal vähemalt riiklikult tunnustatud magistrikraadi, sellele vastava kvalifikatsiooni Eesti Vabariigi haridusseaduse § 28 lõike 22 tähenduses või sellele vastava välisriigi kvalifikatsiooni;
7) esindab osakonda oma ülesannete täitmisel ja annab osakonna nimel arvamusi ja kooskõlastusi vallavanemale ja Elva Vallavolikogule ning Elva Vallavalitsusele;
12) võib teha Elva Vallavolikogule või Elva Vallavalitsusele ettepanekuid komisjonide ja töörühmade moodustamiseks osakonna ülesandeid puudutavate küsimuste lahendamiseks;
(3) Osakonnajuhatajat asendab üks vastava osakonna tippspetsialist või vallavanema poolt määratud muu juhtivametnik. Osakonnajuhataja asendaja määratakse ametijuhendi või vallavanema käskkirjaga.
(1) Ametiasutuse põhiülesannete täitmiseks võib moodustada spetsiifilisi ülesandeid täitvad osakonnad sealhulgas vallakantselei, vahetult vallavanemale alluvad teenistuskohad, mis ei kuulu ühegi osakonna koosseisu ja piirkondlikud teenuskeskused.
(2) Ametiasutuse struktuuri kehtestab Elva Vallavolikogu.
(2) Osakond juhindub oma tegevuses seadustest ja nende alusel antud õigusaktidest, sh Elva Vallavolikogu ja Elva Vallavalitsuse õigusaktidest, Elva valla põhimäärusest ning ametiasutuse põhimäärusest.
(3) Osakondade tööd koordineerib vallavanem või vallavanema poolt määratud vastava valdkonna abivallavanem.
(4) Osakonda juhib osakonnajuhataja, vallakantseleid juhib vallasekretär.
(5) Osakonnale pandud ülesandeid täidavad vastavate osakondade ametnikud ja töötajad, kes:
3) esitavad õigusaktidest ja ametijuhenditest tulenevalt andmed riiklikesse registritesse ja Elva valla registritesse või andmekogudesse ning väljastavad registritest teavet;
7) täidavad muid osakonna tegevusega seonduvaid vallavanema ja vahetu juhi antud ülesandeid;
§ 18. Ametiasutuse teenistuse korraldamise üldised alused
2) tippspetsialist – oluline otsustus- ja vastutuspädevus oma ameti- või tööülesannete täitmisel, omab teenistus- või tööülesannete täitmiseks eriteadmisi või kvalifikatsiooni; osaleb valdkonna arendustegevuses; on oskus juhendada või juhendab oma tegevusvaldkonnas teisi ametnikke või töötajaid; lahendab iseseisvalt keerukaid ülesandeid;
(4) Ametiasutuse teenistuskohtade koosseisu (jaotuse ameti- ja töökohtadeks) ja liigituse (ameti- ja töökohtade nimetuse, teenistuskohtade tähtaja ja koormuse) ja teenistuskoha vastavuse käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud teenistusgrupile kehtestab Elva Vallavolikogu otsusega.
§ 19. Ametnik
(1) Isik, kes täidab ametiasutuses avaliku võimu ülesandeid, on ametiasutuse ametnik ning ametiasutuse avaliku võimu ülesannete täitmiseks on tal Elva vallaga avalik-õiguslik teenistus- ja usaldussuhe.
(2) Ametniku teenistusülesanded kehtestatakse vastava ametikoha ametijuhendiga. Ametijuhendi kehtestab vallavanem käskkirjaga. Ametijuhend peab olema kehtestatud enne ametniku ametikohale asumist.
(3) Ametniku nimetab ametikohale ja vabastab ametikohalt vallavanem käskkirjaga.
§ 20. Töötaja
(1) Isik, kes täidab ametiasutuses avaliku võimu teostamist toetavaid ülesandeid, on ametiasutuse töötaja ning ametiasutuse selliste ülesannete täitmiseks, mis ei ole seotud avaliku võimu teostamisega, on isikul Elva vallaga eraõiguslik töösuhe.
§ 21. Ametnike ja töötajate kohustused ja õigused
Ametniku ja töötaja õigused ja kohustused on sätestatud seaduses, ametijuhendis ja teistes õigusaktides.
§ 22. Konkursi korraldamise kohustus
Teenistuskohtade koosseisus märgitud vaba teenistuskoht täidetakse vastavalt Elva Vallavalitsuse kehtestatud ametiasutuse teenistujate värbamise ja valiku korrale.
§ 23. Teenistusse võtmise üldised tingimused
§ 24. Nõuded ametnike haridusele, töökogemusele ja oskustele
(1) Miinimumnõuded ametnike haridusele:
3) ametnik, kelle ametikohale on muu õigusaktiga sätestatud haridus- või pädevusnõue, peab vastama õigusaktis sätestatud nõuetele.
(2) Nõuded ametnike töökogemusele:
1) juhil peab ametisse nimetamiseks olema vähemalt 2-aastane juhtimiskogemus või selle puudumisel kõrghariduse omandamisele järgnenud vähemalt 2-aastane töökogemus riigi või kohaliku omavalitsuse ametiasutuses või ametikoha töövaldkonnas.
2) ametnik peab tundma asjaajamisele kehtestatud reegleid ning neid teenistusülesannete täitmisel nõuetekohaselt täitma.
4) Juhi ja tippspetsialisti ametikohal olev ametnik peab suhtlustasandil oskama ühte enamkasutatavat võõrkeelt.
(4) Vallavanem võib tulenevalt ametikoha vajadusest kehtestada ametnikule täpsemad nõuded haridusele, töökogemusele ning teadmistele ja oskustele.
(2) Ametnikule ja töötajale palga (töötasu) määramine ja maksmine toimub vastavalt ametiasutuse palgajuhendile. Palgajuhendi kehtestab Elva Vallavolikogu.
(4) Töötajate arengu- ja hindamisvestluse läbiviimise otsustab vallavanem rakendades käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud korda.
5. peatükk FINANTSTEGEVUS JA VARA
Ametiasutuse tegevust finantseeritakse Elva valla eelarvest.
(1) Ametiasutus valitseb ametiasutuse valduses ja kasutuses olevat vallavara, tehes seda Elva Vallavolikogu kehtestatud korras.
(1) Ametiasutusel on teenuste osutamiseks ametiasutuse hallatavad asutused, mis ei ole iseseisvad juriidilised isikud ning ei teosta avalikku võimu.
(2) Elva Vallavolikogu võib asutada ja lõpetada ametiasutuse hallatava asutused tegevuse.
(3) Ametiasutuse hallataval asutusel on põhimäärus, mille kinnitab ja muudab Elva Vallavolikogu. Põhimääruses sätestatakse ametiasutuse hallatava asutuse struktuuri ja koosseisu kinnitamise ja muutmise kord.
(1) Ametiasutuse ja selle ametiisikute tegevuse seaduslikkuse ning otstarbekuse üle teostab seadusega ettenähtud korras teenistuslikku järelevalvet Elva Vallavalitsus (Elva valla täitevorgan).
(2) Ametiasutuse hallatavate asutuste ja nende juhtide tegevuse seaduslikkuse ja otstarbekuse üle teostab kontrolli (teenistuslik järelevalve) Elva valla täitevorgan, kaasates selleks ametiasutuse.
(3) Teenistusliku järelevalve hallatavate asutuste ja nende juhtide tegevuse üle algatab Elva valla täitevorgan. Elva valla täitevorgan võib teha ametiasutuse ametnikele ülesandeks materjalide ja seletuste kogumise akti andmise või toimingu sooritamise asjaolude väljaselgitamiseks.
§ 31. Ametiasutuse tegevuse ümberkorraldamine või ümberkujundamine
(1) Ametiasutuse ümberkorraldamise või ümberkujundamise otsustab Elva Vallavolikogu.
(5) Ametiasutus korraldatakse või kujundatakse ümber Elva Vallavolikogu otsuse alusel Elva Vallavalitsuse kehtestatud korras.
Ametiasutuse tegevuse lõpetamise otsustab Elva Vallavolikogu.
§ 34. Varasemate määruste kehtetuks tunnistamine
Tunnistada kehtetuks Puhja Vallavolikogu 27.05.2015 määrus nr 3 „Puhja Vallavalitsuse põhimäärus“ 1. jaanuarist 2018.


Omaalgatuslikult esitatud lahkumisavaldus ei taga töötuskindlustushüvitist « Infonurk | Eesti Teenindus-ja Kaubandustöötajate Ametiühing
Omaalgatuslikult esitatud lahkumisavaldus ei taga töötuskindlustushüvitist
Küsimus: töötan kaupluses, kus on igapäevaselt tarvis tõsta raskusi. Mul on pidevad seljavalud ja raskuste tõstmine teeb olukorra üha halvemaks. Arst on öelnud, et ma peaksin leidma töö, mis ei sisalda raskuste tõstmist. Tööandja palus mul seepeale kirjutada lahkumisavalduse, kuid kuna uut tööd ei ole silmapiiril, siis ma muretsen, kas töötaja kirjutatud lahkumisavaldus annab mulle õiguse taotleda töötukassast töötuskindlustushüvitist. Minu küsimus on, kas pean ise kirjutama avalduse töölt lahkumiseks või lõpetab minuga töölepingu tööandja?
Vastab tööinspektsiooni nõustamisjurist Heli Ojavee
Kui töötaja terviseseisund ei võimalda tööülesandeid täita, siis on töösuhte ülesütlemiseks kaks võimalust. Esimene võimalus on see, et töösuhte ütleb üles töötaja töölepingu seaduse (edaspidi TLS) § 91 lõike 3 alusel. Teine võimalus on see, et töösuhte ütleb üles tööandja TLS § 88 lg 1 punkti 1 alusel. Mõlemad võimalused eeldavad kirjaliku arstitõendi olemasolu, millelt nähtub, milline töö või millises töökeskkonnas töötamine on töötajale vastunäidustatud. Näiteks, kui tõendil on kirjas, et vastunäidustatud töö raskuste tõstmisega või töö puidutolmuses kekskonnas, siis tuleb tööandjal seda arvesse võtta.
TLS § 91 lõike 3 järgi võib töötaja töölepingu erakorraliselt üles öelda töötaja isikust tuleneval põhjusel, eelkõige kui töötaja terviseseisund või perekondlikud kohustused ei võimalda tal kokkulepitud tööd teha. Tegemist peab olema erakorraliste põhjustega, mis ei võimalda töötajal enam töö tegemist kokkulepitud tingimustel jätkata. Näiteks, kui töötaja igapäevaseks tööks on raskuste tõstmine, kuid arst on raskuste tõstmise keelanud, siis see võib olla aluseks töösuhte erakorraliseks ülesütlemiseks. Veel võib erakorralise ülesütlemise põhjuseks TLS § 91 lg 3 alusel olla töötaja perekondlikud kohustused, nt kui lähedane haigestub ootamatult ja vajab hooldamist. Tegemist peab olema olukorraga, mis on ootamatu, mida töötaja ei saanud ette näha ning mis ei võimalda enam töösuhet jätkata.
Tööandjal on võimalik töösuhe töötajaga erakorraliselt üles öelda TLS § 88 lg 1 punkti 1 alusel (töövõime vähenemine terviseseisundi tõttu). Selleks peab eelnevalt olema täidetud nõue, st töötaja on olnud vähemalt neli kuud haiguslehel või ülesütlemise aluseks on arstitõend, mille kohaselt ei tohi töötaja enam samasugustel tingimustel töö tegemist jätkata. Kui tööandjal pole võimalik töötaja tööd kergendada või teist tööd pakkuda, ütleb tööandja töölepingu üles TLS § 88 lg 1 punkti 1 alusel.
Töötuskindlustushüvitise saamise õigus on töötajal siis, kui tal on töötuna arvelevõtmisele eelnenud kolme aasta jooksul vähemalt 12 kuud töötuskindlustusstaaži ning viimane töösuhe on lõppenud alusel, mis annab õiguse taotleda töötuskindlustushüvitist, nt TLS § 88 lõike 1 alusel. Kui töölepingu on üles öeldud töötaja TLS § 91 lõike 3 alusel, siis nimetatud ülesütlemine ei anna õigust taotleda töötuskindlustushüvitist.
Pöörame tähelepanu sellele, et ülesütlemisavaldus muutub kehtivaks selle kättesaamisega.
See tähendab seda, et kui töötaja on teinud kirjaliku ülesütlemisavalduse TLS § 91 lõike 3 alusel ning tööandja on selle kätte saanud, siis ei saa töötaja seda ilma tööandja nõusolekuta tagasi võtta ega paluda töösuhte lõpetamist teistsugustel alustel, sest töötaja avaldus on muutunud kehtivaks ning töösuhe lõpeb TLS § 91 lõike 3 alusel.