§ 31 Seaduse kohaldamine välitingimustes kasutatavale seadmele
§ 61 Välitingimustes kasutatava seadme turule laskmine
§ 8 Nõuetele mittevastava masina, ohutusseadise, plahvatusohutsooni seadme, kaitsesüsteemi, tarviku ja välitingimustes kasutatava seadme esitlemine
§ 12 Nõuded masina, ohutusseadise, plahvatusohutsooni seadme, kaitsesüsteemi, tarviku ja välitingimustes kasutatava seadme kasutusele võtmisele ning kasutamisele
§ 13 Masina ja plahvatusohutsooni seadme omaniku kohustused
§ 26 Isiku nõuetele vastavuse hindamine ja tõendamine(1) Isiku nõuetele vastavuse hindamine ja tõendamine käesoleva seaduse tähenduses on menetlus, mille käigus isiku nõuetele vastavuse hindaja ja tõendaja hindab masina kasutamise järelevaataja ja masinatöid juhtiva isiku nõuetele vastavust ning tõendab seda pädevustunnistuse andmisega.(2) Pädevustunnistus antakse, kui isiku erialane ettevalmistus ja töökogemus vastavad käesolevast seadusest tulenevatele nõuetele ning isik sooritab pädevuseksami positiivselt.(3) Isik, kellele pädevustunnistus on antud, peab võimaldama isiku nõuetele vastavuse hindajal ja tõendajal kontrollida enda jätkuvat vastavust nõuetele.(4) Kui käesoleva paragrahvi alusel teostatava kontrolli käigus tuvastatakse isiku mittevastavus nõuetele, võib isiku nõuetele vastavuse hindaja ja tõendaja asjaolude kaalukust arvestades pädevustunnistuse kehtetuks tunnistada või sellel märgitud pädevuse ulatust piirata.(5) Isiku nõuetele vastavuse hindaja ja tõendaja tunnistab pädevustunnistuse kehtetuks, kui:
§ 261 Välisriigis omandatud pädevuse tunnustamine
§ 29 Registreerimismenetlus ja registriandmed
§ 30 Registreerimisest keeldumine
§ 31 Registreeringu kustutamine
§ 35 Ameti pädevus
§ 41 Masina, ohutusseadise, plahvatusohutsooni seadme, kaitsesüsteemi, komponendi, tarviku ja välitingimustes kasutatava seadme turule laskmise nõuete rikkumine
§ 42 Masina, ohutusseadise, plahvatusohutsooni seadme, kaitsesüsteemi ja tarviku kasutusele võtmise ning kasutamise nõuete rikkumine
§ 431 Masinatöid juhtiva isiku kohustuste täitmata jätmine
jõustumine vastavalt §-le 51.
23.11.2004 RT I 2004, 84, 573 01.01.2005
5) potentsiaalselt plahvatusohtlikus keskkonnas kasutatavale seadmele, kaitsesüsteemile, komponendile ja tarvikule, nende turule laskmisele ja kasutusele võtmisele ning kasutamisele, nõuetele vastavuse hindamise ja tõendamise korrale ning potentsiaalselt plahvatusohtliku keskkonna tsoonide määramisele;
6) välitingimustes kasutatava seadme tekitatavale mürale, mürataseme mõõtmisele, selle seadme turule laskmisele ja kasutusele võtmisele, märgistamisele ning mürataseme ja selle mõõtmise nõuetele vastavuse hindamisele ja tõendamisele.
[RT I 2004, 84, 573 - jõust. 01.01.2005]
(2) Kui masinaga seotud oht tuleneb peamiselt elektrist, kohaldatakse sellise masina suhtes elektriohutusseadust.
(4) Masina, välitingimustes kasutatava seadme, ohutusseadise, potentsiaalselt plahvatusohtlikus keskkonnas kasutatava seadme, kaitsesüsteemi, komponendi ja tarviku tootja ja levitaja kohustustele ning turujärelevalvele kohaldatakse toote ja teenuse ohutuse seadust käesolevast seadusest tulenevate erisustega.
(4) Majandus- ja kommunikatsiooniminister võib kehtestada käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud masinale, selle vastavushindamisele, turule laskmisele, kasutusele võtmisele ja kasutamisele esitatavad nõuded.
§ 31. Seaduse kohaldamine välitingimustes kasutatavale seadmele
(1) Käesolevas seaduses välitingimustes kasutatavale seadmele esitatavaid nõudeid kohaldatakse Euroopa Parlamendi ja EL Nõukogu direktiivi 2000/14/EÜ välitingimustes kasutatavate seadmete müra kohta käivate liikmesriikide seaduste ühtlustamise kohta (EÜT L 162, 03.07.2000, lk 1–78) artiklites 12 ja 13 nimetatud välitingimustes kasutatavale seadmele, mis lastakse turule ja võetakse kasutusele kindlaks tegevuseks sobiva tervikuna.
(2) Käesolevas seaduses välitingimustes kasutatavale seadmele esitatavaid nõudeid ei kohaldata:
1) seadmele, mis on otseselt ette nähtud inimeste või kaupade veoks maanteel, raudteel, õhus või veeteel;
2) seadmele, mis on spetsiaalselt kavandatud ja valmistatud sõjaliseks otstarbeks või politseile või päästeteenistusele ülesannete täitmiseks;
3) jõuallikaga varustamata lisaseadmele, mis lastakse turule ja võetakse kasutusele eraldi, välja arvatud käsibetoonipurustite, piikvasarate ja hüdrauliliste haamrite mürataset mõjutavad lisaseadmed.
(3) Majandus- ja kommunikatsiooniminister kehtestab nende välitingimustes kasutatavate seadmete loetelu, millele kohaldatakse käesolevas seaduses ja selle alusel kehtestatud õigusaktides sätestatud garanteeritud helivõimsuse taseme piirväärtusi ja garanteeritud helivõimsuse taseme märgistamise nõudeid, ning nende seadmete täpse määratluse, arvestades Euroopa Parlamendi ja EL Nõukogu direktiivi 2000/14/EÜ välitingimustes kasutatavate seadmete müra kohta käivate liikmesriikide seaduste ühtlustamise kohta.
(1) Käesolevas seaduses kasutatakse toote nõuetele vastavuse tõendamise seaduse §-s 2 loetletud mõisteid seal sätestatud tähenduses käesolevast seadusest tulenevate erisustega.
(14) Välitingimustes kasutatav seade käesoleva seaduse tähenduses on:
1) masin, mis on kas iseliikuv või mida saab teisaldada ja mis, sõltumata liikumapanevast osast, on vastavalt oma tüübile ette nähtud kasutamiseks välitingimustes ning mõjutab keskkonna mürakoormust. Seadme kasutamist ümbruses, mis müra ülekandumist üldse või oluliselt ei mõjuta, näiteks telkides, vihma eest kaitsvate katuste all või hoonete karkassides, käsitatakse kui kasutamist välitingimustes;
1) sellega on kaasas komponendi tootja või tema volitatud esindaja väljastatud vastavustunnistus, mis tõendab komponendi vastavust käesoleva seaduse ja selle alusel kehtestatud õigusaktide nõuetele, esitab selle põhiparameetrid ning juhised komponendi ühendamiseks plahvatusohutsooni seadme või kaitsesüsteemiga selliselt, et oleks tagatud valmis seadme või kaitsesüsteemi vastavus nõuetele;
§ 61. Välitingimustes kasutatava seadme turule laskmine
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud nõuete täitmise peab tagama välitingimustes kasutatava seadme tootja või tema volitatud esindaja. Kui välitingimustes kasutatava seadme tootjal või tema volitatud esindajal ei ole tegevuskohta Euroopa Majanduspiirkonna lepingu osalisriigis, peab neid nõudeid täitma isik, kes laseb välitingimustes kasutatava seadme turule või võtab kasutusele.
(3) Pärast uuetüübilise välitingimustes kasutatava seadme esimese eksemplari turule laskmist peab välitingimustes kasutatava seadme tootja või tema volitatud esindaja 30 päeva jooksul Tehnilise Järelevalve Ametile ja Euroopa Komisjonile esitama selle seadme vastavusdeklaratsiooni koopia.
(4) Käesoleva seaduse § 31lõikes 3 nimetatud seadmete garanteeritud helivõimsuse taseme piirväärtused, seadmete mürataseme mõõtmise, garanteeritud helivõimsuse taseme märgistamise ning vastavusmärgi paigaldamise nõuded kehtestab majandus- ja kommunikatsiooniminister.
(1) Masina, ohutusseadise, plahvatusohutsooni seadme, kaitsesüsteemi, komponendi ja tarviku ning välitingimustes kasutatava seadme nõuetele vastavuse hindamise ja tõendamise suhtes kohaldatakse toote nõuetele vastavuse tõendamise seaduses sätestatud korda, arvestades käesolevast seadusest tulenevaid erisusi.
(2) Masina, ohutusseadise, plahvatusohutsooni seadme, kaitsesüsteemi, komponendi ja tarviku ning välitingimustes kasutatava seadme nõuetele vastavuse hindamise ja tõendamise peab tagama tootja või tema volitatud esindaja.
(6) Masina, ohutusseadise, plahvatusohutsooni seadme, kaitsesüsteemi, komponendi ja tarviku ning välitingimustes kasutatava seadme nõuetele vastavuse hindamise ja tõendamise korra, nõuetele vastavuse hindamiseks ja tõendamiseks vajalikud vastavushindamise protseduurid ning nõuded tehnilisele toimikule, tüübihindamise sertifikaadile, tootjadeklaratsioonile ja vastavusdeklaratsioonile kehtestab majandus- ja kommunikatsiooniminister .
(7) Masina, ohutusseadise, plahvatusohutsooni seadme, kaitsesüsteemi, komponendi ja tarviku ning välitingimustes kasutatava seadme nõuetele vastavuse hindamiseks ja tõendamiseks vajalikes vastavushindamise protseduurides võidakse ette näha teavitatud asutuse kaasamise kohustus.
§ 8. Nõuetele mittevastava masina, ohutusseadise, plahvatusohutsooni seadme, kaitsesüsteemi, tarviku ja välitingimustes kasutatava seadme esitlemine
Masinat, ohutusseadist, plahvatusohutsooni seadet, kaitsesüsteemi, tarvikut või välitingimustes kasutatavat seadet, mis ei vasta käesoleva seaduse nõuetele, võib esitleda messidel, näitustel, demonstratsioonidel ja teistel avalikel esitlustel tingimusel, et see on varustatud selgelt nähtava teabega, millest järeldub, et masin, ohutusseadis, plahvatusohutsooni seade, kaitsesüsteem, tarvik või välitingimustes kasutatav seade ei vasta sellele esitatavatele nõuetele ja seda ei lasta turule ega võeta kasutusele enne, kui selle tootja või tema volitatud esindaja on selle nõuetega vastavusse viinud. Esitluse ajal peab esitleja tagama inimese tervise ja vara kaitse ning inimese ohutuse.
(1) Teavitatud asutus on tunnustatud asutus, kes teeb käesoleva seaduse § 7 lõike 6 alusel kehtestatud õigusakti kohaseid masina, ohutusseadise, plahvatusohutsooni seadme, kaitsesüsteemi, komponendi, tarviku või välitingimustes kasutatava seadme nõuetele vastavuse hindamiseks ja tõendamiseks vajalikke vastavushindamise protseduure.
(2) Teavitatud asutusele tegutsemisõiguse andmisele, selle õiguse kehtetuks tunnistamisele või peatamisele, samuti teavitatud asutusena tegutsemisele ja tema üle riikliku järelevalve teostamisele kohaldatakse toote nõuetele vastavuse tõendamise seaduse sätteid käesolevast seadusest tulenevate erisustega.
1) teavitatud asutus, tema juht, juhatuse ja nõukogu liige ning tõendamistoimingute eest vastutav personal ei tohi olla enda kontrollitava masina, ohutusseadise, plahvatusohutsooni seadme, kaitsesüsteemi, komponendi, tarviku või välitingimustes kasutatava seadme projekteerija, tootja, varustaja või paigaldaja ega tema volitatud esindaja;
2) teavitatud asutus, tema juht, juhatuse ja nõukogu liige ning tõendamistoimingute eest vastutav personal ei tohi otse ega volitatud esindaja kaudu olla seotud masina, ohutusseadise, plahvatusohutsooni seadme, kaitsesüsteemi, komponendi, tarviku või välitingimustes kasutatava seadme projekteerimise, valmistamise, turustamise või hooldamisega. See nõue ei välista tehnilise teabe vahetamist tootja ja teavitatud asutuse vahel;
3) teavitatud asutus ja tema personal peavad tegema tõendamiskatseid professionaalselt ja tehniliselt kompetentselt ning olema sõltumatud mõjutamisest, eriti rahalisest, millest võib sõltuda nende otsus või kontrollimise tulemus, eriti kui mõjutamisvõimalus on kontrollimise tulemusest huvitatud isikul või isikute grupil;
4) teavitatud asutusel peavad olema vajalik personal ja vahendid, mis võimaldavad nõuetekohaselt täita kontrollimisega seotud tehnilisi ja haldusülesandeid;
5) teavitatud asutusel peab olema võimalus kasutada kontrollimiseks vajalikku erivarustust;
6) kontrollimise eest vastutav personal peab olema saanud põhjaliku tehnilise väljaõppe, tal peavad olema piisavad teadmised tema tehtavatele katsetele esitatavatest nõuetest, nende katsete tegemise kogemused ning oskus koostada sertifikaate, protokolle ja raporteid, mida on vaja katsete tegemise kinnitamiseks, ning välitingimustes kasutatavate seadmete hindamise korral ka teadmised tehnilise dokumentatsiooni kontrollimise nõuetest;
7) teavitatud asutus peab tagama kontrollivate töötajate erapooletuse ning nende tasustamine ei tohi sõltuda tehtud katsete arvust ja tulemustest;
8) teavitatud asutus peab tagama, et tema personal hoiaks ametiülesannete täitmisel teatavaks saanud teavet konfidentsiaalsena, kui seadus ei näe ette selle avalikustamist;
9) teavitatud asutusel peab olema kogu teavitatud asutusena tegutsemise aja jooksul kehtiv ja käesoleva seaduse §-s 11 sätestatud tingimustele vastav vastutuskindlustus;
10) teavitatud asutus peab olema masina, ohutusseadise, plahvatusohutsooni seadme, kaitsesüsteemi, komponendi, tarviku või välitingimustes kasutatava seadme nõuetele vastavuse hindamiseks ja tõendamiseks akrediteeritud vastavalt toote nõuetele vastavuse tõendamise seadusele.
§ 12. Nõuded masina, ohutusseadise, plahvatusohutsooni seadme, kaitsesüsteemi, tarviku ja välitingimustes kasutatava seadme kasutusele võtmisele ning kasutamisele
(41) Välitingimustes kasutatava seadme võib kasutusele võtta, kui selle kasutusele võtmise hetkel on täidetud turule laskmise nõuded.
(5) [Kehtetu - RT I 2004, 84, 573 - jõust. 01.01.2005]
§ 13. Masina ja plahvatusohutsooni seadme omaniku kohustused
(1) Kui masina omanik ei ole käesolevast seadusest tulenevaid kohustusi täitnud, laienevad need kohustused masina valdajale.
4) omama ja säilitama käesolevas seaduses ja selle alusel ettenähtud dokumentatsiooni masina, selle paigaldamise, ümberehitamise ja remondi ning tehnilise kontrolli teostamise kohta;
(3) Masina kasutamise järelevaataja vastavus käesoleva paragrahvi lõikes 2 sätestatud nõuetele peab olema hinnatud ja tõendatud käesoleva seaduse 7. peatükis sätestatud korras.
4) tagama, et esimesel võimalusel teatataks masinaga toimunud avariist ja sellega kaasnenud õnnetusjuhtumist Tehnilise Järelevalve Ametile;
(31) [Kehtetu – RT I 2008, 22, 149 - jõust. 20.06.2008]
(4) Nende masinate loetelu, mille käitajalt nõutakse pädevustunnistust, nõuded pädevustunnistusele ning pädevustunnistuse väljastamise korra kehtestab majandus- ja kommunikatsiooniminister.
(1) Käesoleva seaduse §-s 25 nimetatud tehnilise kontrolli teostaja peab kümne tööpäeva jooksul pärast masina tehnilist kontrolli esitama Tehnilise Järelevalve Ametile elektrooniliselt andmed registreeritava masina, selle omaniku ja kasutamise järelevaataja ning tehnilise kontrolli kohta.
(2) Tehnilise kontrolli teostaja peab kümne tööpäeva jooksul pärast käesoleva seaduse § 13 lõike 2 punktis 3 nimetatud teate saamist teavitama Tehnilise Järelevalve Ametit elektrooniliselt masina andmete muutumisest.
(3) Masina registreerib ja registreeringuandmeid muudab Tehnilise Järelevalve Amet tehnilise kontrolli teostaja esitatud andmete alusel.
(4) Kui masina ehitisse paigaldamine tähendab ehitamist ehitusseaduse mõistes, peab masina paigaldaja lisaks käesolevas peatükis sätestatud nõuetele täitma ehitusseaduse nõudeid.
(7) Loetelu masinatest, mille paigaldamine on lubatud tehnilise kontrolli teostaja poolt heakskiidetud paigaldusprojekti alusel, nõuded paigaldusprojektile ning paigaldusprojekti heakskiitmise korra kehtestab majandus- ja kommunikatsiooniminister .
(3) Registreeritava masina puhul on masinatööde tegemine lubatud käesoleva seaduse §-s 28 nimetatud registri registreeringu ja käesoleva seaduse §-s 22 nimetatud nõuetele vastava masinatöid juhtiva isiku olemasolu korral ja tema pädevuse ulatuses. Mõnes teises Euroopa Majanduspiirkonna lepingu osalisriigis masinatöid õiguspäraselt tegeva ja seal registreeritud ettevõtja suhtes ei kohaldata masinatöid juhtiva isiku olemasolu nõuet.
(3) Masinatöid juhtiva isiku vastavus käesoleva paragrahvi lõikes 2 sätestatud nõuetele peab olema hinnatud ja tõendatud käesoleva seaduse 7. peatükis sätestatud korras.
(11) Pärast masinatööde lõpetamist vormistab masinatöid juhtiv isik akti teostatud masinatööde kohta ning edastab selle masina omanikule. Aktis kinnitab masinatöid juhtiv isik, et masinatööd on teostatud vastavalt projektile ja masin vastab kehtestatud nõuetele. Aktile kirjutab alla masinatöid juhtiv isik.
(1) Tehniline kontroll käesoleva seaduse tähenduses on menetlus, mille käigus tehnilise kontrolli teostaja hindab ja kirjalikult tõendab registreeritava masina tehnilist korrasolekut ja selle edasise kasutamise ohutust.
(1) Tehnilise kontrolli teostaja on tehnilise kontrolli teostamise eesmärgil asutatud riigi äriühing riigi poolt eraõiguslike juriidiliste isikute asutamise ja nendes osalemise seaduse tähenduses. Nimetatud äriühing on eri- või ainuõigust omav ettevõtja konkurentsiseaduse tähenduses, kellele asjakohane eri- või ainuõigus tehnilist kontrolli teostada antakse põhikirjaga.
6) esitama Tehnilise Järelevalve Ametile kümne tööpäeva jooksul elektrooniliselt andmed teostatud tehnilise kontrolli kohta käesoleva seaduse § 18 lõike 4 alusel kehtestatud korra kohaselt;
(1) Isiku nõuetele vastavuse hindamine ja tõendamine käesoleva seaduse tähenduses on menetlus, mille käigus isiku nõuetele vastavuse hindaja ja tõendaja hindab masina kasutamise järelevaataja ja masinatöid juhtiva isiku nõuetele vastavust ning tõendab seda pädevustunnistuse andmisega.
2) vastavalt käesoleva seaduse § 35 lõikele 2 on pädevustunnistuse kehtivus peatatud ning isik ei ole oma pädevuse uuesti hindamiseks sooritanud pädevuseksamit kolme kuu jooksul pädevustunnistuse kehtivuse peatamise tähtaja lõppemisest arvates;
§ 261. Välisriigis omandatud pädevuse tunnustamine
(1) Kui isik, kes soovib töötada masina kasutamise järelevaatajana, masinatöid juhtiva isikuna või masina käitajana, on omandanud pädevuse välisriigis, ei kohaldata tema suhtes käesoleva seaduse § 26 nõudeid.
(2) Välisriigis omandatud pädevuse vastavust käesoleva seaduse nõuetele hindab ja tõendab isiku nõuetele vastavuse hindaja ja tõendaja välisriigis omandatud kutsekvalifikatsiooni tunnustamise seaduse ja selle alusel kehtestatud õigusaktide alusel, arvestades käesolevast seadusest tulenevaid erisusi.
(21) Isiku nõuetele vastavuse hindaja ja tõendaja, kelle esindaja kuulub masina käitaja erialaeksami komisjoni, peab säilitama andmed nende masina käitamisoskust tõendavate pädevustunnistuste kohta, millele esindaja on andnud allkirja. Säilitatavatest andmetest peab selguma isik, kellele pädevustunnistus väljastati, pädevuse ulatus, pädevustunnistuse väljastaja, pädevustunnistuse väljastamise aeg ja pädevustunnistusele allkirja andnud isiku nõuetele vastavuse hindaja ja tõendaja esindaja nimi.
(1) Isik, kes soovib tegutseda masinatööde tegijana või isiku nõuetele vastavuse hindaja ja tõendajana (edaspidi ettevõtja), esitab majandustegevuse registri (edaspidi register) registripidajale registreerimistaotluse.
(21) Muust Euroopa Majanduspiirkonna lepingu osalisriigist Eestisse masinatöid tegema asuv ettevõtja esitab järgmiste andmetega registreerimistaotluse:
2) ajavahemik, mille jooksul masinatöid tehakse, ja kui masinatööde tegemine seondub konkreetse objektiga, siis selgitused objekti asukoha kohta;
(22) Kui käesoleva paragrahvi lõikes 21 nimetatud ettevõtja päritoluriigis on masinatööde tegemine reguleeritud ja nende tööde tegemise õiguse kohta väljastatakse ettevõtjale tegevusluba või on kehtestatud muu nõue (registreering), lisab ettevõtja registreerimistaotlusele päritoluriigis nimetatud õiguse väljastaja poolt kinnitatud koopia. Kui päritoluriigis ei ole masinatööde tegemine reguleeritud, lisab ettevõtja registreerimistaotlusele välisriigi pädeva asutuse kinnituse, et ta on ühes või mitmes Euroopa Majanduspiirkonna lepingu osalisriigis neid töid teinud vähemalt kaks aastat viimase kümne aasta jooksul.
(3) [Kehtetu – RT I 2004, 18, 131 - jõust. 15.04.2004]
§ 29. Registreerimismenetlus ja registriandmed
(2) Lisaks majandustegevuse registri seaduses sätestatule avaldatakse majandustegevuse registris ettevõtja kohta käesoleva seaduse § 28 lõike 2 punktides 2–5 ja lõike 21 punktis 2 nimetatud andmed, §-s 37 nimetatud ettekirjutuse olemasolu korral andmed ettekirjutuse kohta ja muud seadusega sätestatud andmed.
§ 30. Registreerimisest keeldumine
Registreerimisest keeldutakse majandustegevuse registri seaduses sätestatud alustel või kui ettevõtja registreering on eelnenud 60 päeva jooksul käesoleva seaduse § 37 lõikes 2 nimetatud otsuse alusel kustutatud.
§ 31. Registreeringu kustutamine
(1) Registreering kustutatakse majandustegevuse registri seaduses sätestatud alustel ja käesoleva seaduse § 37 lõikes 2 nimetatud otsuse alusel kas selle otsuse vaidlustamise tähtaja möödumisel, kui otsust ei vaidlustatud, või kui otsus vaidlustati, siis vaidlustatud otsuse jõusse jätnud kohtuotsuse jõustumise päevast arvates.
§ 32. [Kehtetu – RT I 2004, 18, 131 - jõust. 15.04.2004]
(1) Ettevõtjal, kes tegutseb tehnilise kontrolli teostajana või isiku nõuetele vastavuse hindaja ja tõendajana, peab olema vastutuskindlustus kindlustussumma ulatuses, mis :
§ 35. Ameti pädevus
1) järelevalve turule lastud või kasutusele võetud masina, ohutusseadise, plahvatusohutsooni seadme, kaitsesüsteemi, komponendi, tarviku ning välitingimustes kasutatava seadme käesolevas seaduses ja selle alusel kehtestatud õigusaktides sätestatud nõuetele vastavuse üle (turujärelevalve);
5) järelevalve käigus ettekirjutuste ja otsuste tegemine ning masina, ohutusseadise, plahvatusohutsooni seadme, kaitsesüsteemi, komponendi, tarviku ja välitingimustes kasutatava seadme nõuetele vastavuse kontrollimine;
(2) Kui riikliku järelevalve käigus tuvastatakse, et masina kasutamise järelevaataja või masinatöid juhtiv isik ei ole järginud tema tegevuse suhtes kohaldatavaid nõudeid ja on sellega põhjustanud ohu inimese elule, tervisele, varale või keskkonnale, võib ameti peadirektor või tema volitatud ametiisik sõltuvalt rikkumise raskusest ja lisaks muude käesolevast seadusest tulenevate sanktsioonide rakendamisele peatada oma otsusega masina kasutamise järelevaataja või masinatöid juhtiva isiku pädevustunnistuse kehtivuse kuni aastaks. Pädevustunnistuse kehtivuse taastamiseks tuleb sooritada uus pädevuseksam.
3) siseneda järelevalve teostamise eesmärgil masina, ohutusseadise, plahvatusohutsooni seadme, kaitsesüsteemi, komponendi, tarviku ja välitingimustes kasutatava seadme valmistamis-, paigaldus-, ümberehitus-, kasutamis-, remondi-, hooldus-, ladustamis- ja müügikohta;
4) saada järelevalve teostamiseks vajalikku teavet, tutvuda järelevalve teostamiseks vajalike dokumentide või nende koopiatega, teha nendest ärakirju ning jäädvustada masina, ohutusseadise, plahvatusohutsooni seadme, kaitsesüsteemi, komponendi, tarviku ja välitingimustes kasutatava seadmega seonduvat;
5) keelata ohtlikuks osutunud või nõuetele mittevastava masina, ohutusseadise, plahvatusohutsooni seadme, kaitsesüsteemi, komponendi, tarviku ja välitingimustes kasutatava seadme turule laskmine;
6) nõuda nõuetele mittevastava turule lastud või kasutusele võetud masina, ohutusseadise, plahvatusohutsooni seadme, kaitsesüsteemi, komponendi, tarviku ja välitingimustes kasutatava seadme nõuetega vastavusse viimist;
7) nõuda ohtlikuks osutunud või nõuetele mittevastava masina, ohutusseadise, plahvatusohutsooni seadme, kaitsesüsteemi, komponendi, tarviku ja välitingimustes kasutatava seadme turult eemaldamist või kasutamise lõpetamist või tarbijatelt tagasinõudmist ning vajaduse korral koordineerida või korraldada koos tootja või turule laskjaga selle tagasinõudmist tarbijatelt;
(2) Ameti peadirektoril või tema volitatud ametiisikul on käesoleva seaduse alusel ameti pädevusse kuuluvates küsimustes õigus kohustada masina, ohutusseadise, plahvatusohutsooni seadme, kaitsesüsteemi või tarviku tootjat või turule laskjat teatama avalikkusele masina, ohutusseadise, plahvatusohutsooni seadme, kaitsesüsteemi ja tarvikuga seotud ohtudest või edastada selline teade tootja, turule laskja või paigaldaja kulul.
(1) Käesoleva seaduse või selle alusel kehtestatud õigusaktide nõuete rikkumise lõpetamiseks teeb riiklikku järelevalvet teostav ametiisik ettekirjutuse, milles:
1) käesoleva seaduse § 35 lõikes 2 nimetatud juhul masina kasutamise järelevaataja või masinatöid juhtiva isiku pädevustunnistuse peatamise kohta;
(3) Kui ameti ametiisiku ettekirjutus tehti ettevõtja kohta, kes on registreeritud käesoleva seaduse §-s 28 nimetatud registris, kannab amet andmed ettekirjutuse kohta registrisse vastavalt majandustegevuse registri seaduses sätestatule.
(5) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud ettekirjutuse täitmata jätmise korral võib riiklikku järelevalvet teostav ametiisik rakendada sunnivahendit asendustäitmise ja sunniraha seaduses sätestatud korras. Sunniraha ülemmäär on 10 000 krooni.
(3) Ameti peadirektor vaatab vaide läbi ja teeb otsuse 14 tööpäeva jooksul vaide esitamise päevast arvates. Vaide läbivaatamisest ei saa osa võtta ametiisik, kelle ettekirjutuse või toimingu peale on vaie esitatud.
(4) Ameti peadirektori otsus tehakse vaide esitajale teatavaks ning antakse kätte allkirja vastu või saadetakse posti teel väljastusteatega kahe tööpäeva jooksul otsuse tegemise päevast arvates.
1) võtta õiglase tasu eest masina, ohutusseadise, plahvatusohutsooni seadme, kaitsesüsteemi, komponendi, tarviku või välitingimustes kasutatava seadme tootjalt või turule laskjalt turule lastud masin, ohutusseadis, plahvatusohutsooni seade, kaitsesüsteem, komponent, tarvik või välitingimustes kasutatav seade selle nõuetele vastavuse kontrollimiseks;
2) põhjendatud juhtudel tellida masina, ohutusseadise, plahvatusohutsooni seadme, kaitsesüsteemi, komponendi, tarviku või välitingimustes kasutatava seadme või selle kasutamise nõuetele vastavuse kontrollimiseks ekspertiis.
(2) Nõuetele vastavuse kontrollimiseks tellitud ekspertiisi kulud kannab amet.
(3) Kui tuvastatakse, et masin, ohutusseadis, plahvatusohutsooni seade, kaitsesüsteem, komponent, tarvik või välitingimustes kasutatav seade või selle kasutamine ei vasta kehtestatud nõuetele, peab selle tootja, turule laskja või omanik tagastama ametile käesoleva paragrahvi lõike 1 punktis 1 nimetatud tasu ja hüvitama nõuetele vastavuse kontrollimiseks tellitud ekspertiisi dokumentaalselt tõendatud kulud.
§ 40. [Kehtetu – RT I 2004, 18, 131 - jõust. 15.04.2004]
§ 41. Masina, ohutusseadise, plahvatusohutsooni seadme, kaitsesüsteemi, komponendi, tarviku ja välitingimustes kasutatava seadme turule laskmise nõuete rikkumine
(1) Masina, ohutusseadise, plahvatusohutsooni seadme, kaitsesüsteemi, komponendi, tarviku või välitingimustes kasutatava seadme turule laskmise nõuete rikkumise eest – karistatakse rahatrahviga kuni 200 trahviühikut.
§ 42. Masina, ohutusseadise, plahvatusohutsooni seadme, kaitsesüsteemi ja tarviku kasutusele võtmise ning kasutamise nõuete rikkumine
(1) Masina, ohutusseadise, plahvatusohutsooni seadme, kaitsesüsteemi või tarviku kasutusele võtmise või kasutamise nõuete või masina või plahvatusohutsooni seadme omaniku või masina kasutamise järelevaataja kohustuste rikkumise eest – karistatakse rahatrahviga kuni 300 trahviühikut.
§ 431. Masinatöid juhtiva isiku kohustuste täitmata jätmine
(1) Käesoleva seaduse §-des 40–44 sätestatud väärtegudele kohaldatakse karistusseadustiku üldosa ja väärteomenetluse seadustiku sätteid.
(2) Käesoleva seaduse §-des 40–44 sätestatud väärtegude kohtuväline menetleja on Tehnilise Järelevalve Amet.
Masina ohutuse seadus tunnistatakse kehtetuks.
(1) Masinatööde tegija ja enne käesoleva seaduse jõustumist surve- ja tõsteseadme ohutuse seaduse alusel tegutsenud tehnilise kontrolli teostaja peavad vastama käesoleva seaduse nõuetele hiljemalt 2003. aasta 1. aprillil.
(3) Kraana paigaldamise, remondi ja ümberehitamise järelevaataja ning lifti paigaldamise, remondi ja ümberehitamise järelevaataja, kelle pädevust on hinnatud ja tõendatud pädevustunnistusega surve- ja tõsteseadme ohutuse seaduse alusel, loetakse talle väljastatud pädevustunnistuse kehtivuse lõpuni vastavaks käesolevas seaduses sätestatud masinatöid juhtiva isiku nõuetele, arvestades tema pädevuse ulatust. Kraana kasutamise järelevaataja ning lifti kasutamise järelevaataja, kelle pädevust on hinnatud ja tõendatud pädevustunnistusega surve- ja tõsteseadme ohutuse seaduse alusel, loetakse talle väljastatud pädevustunnistuse kehtivuse lõpuni vastavaks käesolevas seaduses sätestatud masina kasutamise järelevaataja nõuetele, arvestades tema pädevuse ulatust.
§-d 49--50 [Käesolevast tekstist välja jäetud]
1Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 98/37/EÜ masinaid käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 207, 23.07.1998, lk 1–46), viimati muudetud direktiiviga 98/79/EÜ (EÜT L 331, 7.12.1998, lk 1–37); Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2000/14/EÜ välitingimustes kasutatavate seadmete müra kohta käivate liikmesriikide seaduste ühtlustamise kohta (EÜT L 162, 3.07.2000, lk 1–78), viimati muudetud direktiiviga 2005/88/EÜ (ELT L 344, 27.12.2005, lk 44–46); Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 94/9/EÜ plahvatusohtlikus keskkonnas kasutatavaid seadmeid ja kaitsesüsteeme käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 100, 19.04.1994, lk 1–29).


text:
Abielu lõpetamise tingimused on üksikasjalikult sätestatud Läti tsiviilseaduse perekonnaõigust käsitlevas osas ja notariaadiseaduse P jaos. Abielu kui institutsiooni üldine raamistik on sätestatud Läti tsiviilseaduse perekonnaõigust käsitlevas osas.
Lätis võib abielu lõpetada üksnes kohus või notar (notārs). Kohus võib lõpetada abielu ühe või mõlema abikaasa avalduse alusel. Notar võib lõpetada abielu juhul, kui abikaasad on leppinud kokku abielu lõpetamises ja neil ei ole ühiseid alaealisi lapsi või ühist vara, või ühiste alaealiste laste või ühisvara olemasolu korral juhul, kui abikaasad on sõlminud kirjaliku kokkuleppe ühiste alaealiste laste hooldusõiguse, suhtlusõiguse, lapse elatusvahendite ja ühisvara jagamise kohta.
Seda liiki abielulahutuse üks eeltingimus on seega, et abikaasad peavad olema jõudnud kokkuleppele abielust sündinud lapse hooldusõiguse, lapse elatusvahendite ja abikaasade ühisvara jagamise küsimustes.
Kui abielu tuleb lahutada kohtus, peab kohus jõudma järeldusele, et abielu on lõppenud. Abielu loetakse lõppenuks, kui abikaasad ei ela koos ja kooselu taastamist ei ole oodata.
Abielu notariaalse lõpetamise üks eeltingimus on, et abikaasad peavad olema jõudnud kokkuleppele abielust sündinud lapse hooldusõiguse, lapse elatusvahendite ja abikaasade ühisvara jagamise küsimustes. Kui abikaasad kokkuleppele ei jõua, tuleb need küsimused lahendada kohtus samaaegselt abielu lahutamise avalduse arutamisega.
Abielu notariaalne lõpetamine
Abielu võib lahutada, kui see on lõppenud ja abikaasad on jõudnud kokkuleppele abielu lõpetamises ning nad on esitanud notarile mõlema abikaasa allkirjastatud ühisavalduse. Abikaasade ühise alaealise lapse või ühisvara olemasolu korral tuleb avaldusele lisada kirjalik kokkulepe ühise alaealise lapse hooldusõiguse, lapse elatusvahendite, suhtlusõiguse ja ühisvara jagamise kohta.
Abielu kohtulik lõpetamine
Abielu võib lõpetada kohus, kui abikaasad ei ole jõudnud kokkuleppele abielu lõpetamises ning on täidetud üks järgmistest tingimustest.
Abikaasad on elanud lahus üle kolme aasta: abikaasad elavad eraldi, neil puudub ühine majapidamine ja üks abikaasadest ei soovi kindlalt ühist majapidamist taastada, välistades sellega abielulise kooselu võimalikkuse. Ühine majapidamine võib puududa ka siis, kui abikaasad elavad ühises eluruumis.
Kui abikaasad on elanud lahus vähem kui kolm aastat, võib kohus lõpetada abielu üksnes juhul, kui:
abielu lõppemise on põhjustanud ühe abikaasa füüsiline, seksuaalne, psühholoogiline või majanduslik vägivald abielu lahutamist sooviva abikaasa vastu, abikaasa teise lapse vastu või abikaasade ühise lapse vastu;
üks abikaasadest nõustub teise abikaasa avaldusega abielu lahutada;
üks abikaasadest on alustanud kooselu teise isikuga ja sellest partnerlusest on sündinud või sündimas laps.
Kui nende eespool kirjeldatud asjaolude korral usub kohus, et abielu on siiski võimalik säilitada, võidakse lahutusmenetlus kuni kuueks kuuks edasi lükata eesmärgiga anda abikaasadele võimalus ära leppida.
Kui enne seda, kui abikaasadel täitub kolm aastat lahus elamist, esitab üks abikaasadest avalduse abielu lahutamiseks muul kui eespool loetletud kolmel põhjusel, ei saa kohus abielu lõpetada enne seaduses lahus elamisele seatud kolmeaastase tähtaja möödumist ja kohus peab asja arutamise edasi lükkama, pidades silmas abikaasade võimalikku leppimist.
Kui abikaasad on elanud lahus vähem kui kolm aastat, võib notar lõpetada abielu üksnes juhul, kui mõlemad abikaasad nõustuvad abielu lõpetamisega ja on esitanud notarile avalduse abielu lõpetamiseks kooskõlas notariaadiseaduses sätestatud menetlusega.
Kohus ei tohi juba lõppenud abielu lahutada juhul ja sellises ulatuses, kui abielu säilitamine on vajalik erandlikel asjaoludel abikaasade ühise alaealise lapse huvides.
Niipea kui abielu lahutamise otsus on jõustunud või niipea kui vannutatud notar on andnud välja lahutustunnistuse, lõppevad abikaasade õigussuhtest tulenevad õigused ja kohustused. Lahutusega võivad endistele abikaasadele kaasneda uued kohustused ja õigused. Pärast abielu lõpetamist võib kumbki pool sõlmida uue abielu.
Tsiviilseaduse kohaselt on abikaasal, kes muutis abiellu astumisel oma perekonnanime, õigus kasutada oma abieluaegset perekonnanime ka pärast abielu lõpetamist. Teise võimalusena lubab kohus või notar tal taotluse alusel kasutada abielueelset perekonnanime.
Teise abikaasa taotluse alusel võib kohus keelata abielu lõppemise põhjustanud abikaasal abieluaegse perekonnanime säilitamise tingimusel, et sellega ei kahjustata lapse huve.
Notar võib lõpetada abielu juhul, kui abikaasad on eelnevalt sõlminud kirjaliku kokkuleppe mis tahes ühisvara jagamise kohta ja see kokkulepe on lisatud abielu lahutamise avaldusele.
Abielu kohtuliku lõpetamise korral võivad abikaasad leppida kokku ühisvara jagamises. Kui abikaasad kokkuleppele ei jõua, lahendab nende nõuded kohus tsiviilseaduse või abieluvaralepingu sätete alusel. Tsiviilseaduses on sätestatud kahte liiki varasuhted – nimelt õigusaktidest tulenevad suhted ja abieluvaralepingust tulenevad suhted – ning suhete liigist sõltub, millist menetlust kasutatakse vara jagamisel abielu lahutamise korral.
Kui varalised suhted tulenevad õigusaktidest, siis vara jagamise korral on kummalgi abikaasal õigus varale, mis kuulus talle enne abielu sõlmimist, ning mis tahes lahusvarale, mille ta omandas abielu kestel. Igasugune vara, mille abikaasad omandasid abielu kestel koos või mille omandas kumbki abikaasa ühiseid ressursse kasutades, on abikaasade ühisvara. Eeldatakse, et ühisvara kuulub mõlemale abikaasale võrdselt, välja arvatud juhul, kui kumbki neist suudab põhjendada ja tõendada, et selline vara tuleks jagada mittevõrdsetes osades.
Kui varalised suhted on reguleeritud abieluvaralepinguga, võidakse lepinguga ette näha, et abikaasade kogu vara on lahusomand või ühisomand ning vara jagamine toimub sellest tulenevalt kooskõlas õigusaktides asjaomase lepingulise varasuhte jaoks sätestatud menetlusega.
Seoses abielu lahutamisega ei tohi eespool kirjeldatud perekonnasisestest õigussuhetest tulenevaid küsimusi, eelkõige neid, mis tulenevad vanemate ja laste vahelistest õigussuhetest, kaaluda eraldiseisvalt.
Abielu notariaalse lõpetamise korral peavad abikaasad lisaks abielu lahutamisele leppima kokku ka laste hooldusõiguse, suhtlusõiguse ja elatise küsimustes. Koos abielu lahutamise avaldusega tuleb esitada eelnevalt sõlmitud kirjalik kokkulepe abikaasade ühise alaealise lapse hooldusõiguse, suhtlusõiguse ja lapse ülalpidamise kohta.
Abielu kohtuliku lõpetamise korral peavad abikaasad leppima kokku abikaasade ühise alaealise lapse hooldusõiguse, suhtlusõiguse ja lapse elatise küsimustes. Juhul kui sellist kokkulepet ei ole sõlmitud, tuleb nõuded – välja arvatud juhul, kui need on juba lahendatud – esitada koos abielu lahutamise avaldusega. Vastasel korral ei saa kohus abielu lahutada.
Abielu lahutamise tagajärjed seoses vanemliku vastutusega
Kohustus lapse eest hoolitseda ei lõpe lapse ühe või mõlema vanema juurest mujale elama asumisega.
Kui vanemad elavad eraldi, siis lasub neil siiski endiselt ühine vanemlik vastutus. Lapse eest hoolitsemise ja lapse järele valvamise peab tagama see vanem, kellega koos laps elab.
Vanemad peavad tegema ühiselt otsused küsimustes, mis võivad avaldada olulist mõju lapse arengule. Vanematevahelised vaidlused lahendab orbudekohus (bāriņtiesa), välja arvatud juhul, kui õigusaktides on sätestatud teisiti.
Vanemate ühine hooldusõigus lõpeb siis, kui vanematevahelise kokkuleppega või kohtuotsusega nähakse ette hooldusõiguse andmine ühele vanemale.
Kui lapse hooldusõigus on antud ühele vanemale, on sellel vanemal hooldusõigusest tulenevad õigused ja kohustused. Teisel vanemal peab säilima suhtlusõigus (õigus säilitada lapsega kontakt ja vahetu suhe).
Abielu lahutamise tagajärjed seoses lapse ülalpidamisega
Lapse ülalpidamise küsimus tuleb lahendada abielu lahutamise menetluse käigus. Vanemad on kohustatud maksma lapsele elatist vastavalt nende suutlikkusele ja rahalistele võimalustele. Lapse ülalpidamise kohustus lasub lapse isal ja emal kuni selle ajani, mil laps suudab ise ennast ülal pidada. Kohustus lapsele elatist maksta ei lõpe lapse perekonna juurest eraldi elama asumisega või lapse ühe või mõlema vanema juurest mujale elama asumisega. Abielu lõpetamise korral võivad lapse vanemad leppida ühiselt kokku lapse ülalpidamises, kuid kui vanemad kokkuleppele ei jõua, lahendatakse vaidlusküsimus kohtus lahutusmenetluse käigus.
Tsiviilseaduses on sätestatud, et abielu lahutamise ajal või ka pärast seda võib endine abikaasa nõuda teiselt abikaasalt elatist, mis vastab selle abikaasa rahalistele võimalustele, eesmärgiga tagada elatist taotleva abikaasa varasem elatustase. Endise abikaasa kohustus tagada teisele abikaasale varasem elatustase lõpeb, kui:
abielu lahutamisest või kehtetuks tunnistamisest möödunud aeg on võrdne lõpetatud abielu kestusega või tühistatud abielu korral kooselu kestusega;
endine abikaasa sõlmib uue abielu;
endise abikaasa sissetulek võimaldab tal end ise ülal pidada;
endine abikaasa väldib endale ülalpidamise teenimist tööga;
endisel abikaasal, kellelt nõuti abikaasa ülalpidamist, ei ole piisavalt elatusvahendeid või ta on muutunud töövõimetuks;
ülalpeetav endine abikaasa on toime pannud kuriteo oma endise abikaasa vastu või tema või mõne tema alaneja või üleneja sugulase elu, tervise, vabaduse, vara või au vastu.
endine abikaasa on jätnud oma endise abikaasa abitusse olukorda, kui abi andmine oleks olnud võimalik;
endine abikaasa on oma endise abikaasa või mõne tema alaneja või üleneja sugulase vastu esitanud tahtlikult alusetuid kuriteosüüdistusi;
endine abikaasa elab priiskavat või amoraalset elu;
endine abikaasa, kellelt nõuti abikaasa ülalpidamist, sureb või tunnistatakse surnuks või sureb või tunnistatakse surnuks ülalpeetav abikaasa;
ülalpidamiskohustuse võib lõpetada ka muudel olulistel põhjustel.
Läti õigussüsteemis ei kasutata lahuselu mõistet.
Abielu võib kehtetuks tunnistada, kui see oli sõlmitud õigusnormide vastaselt, mistõttu ei olnud abielu sõlmitud seaduslikult. Alates abielu kehtetuks tunnistamise kohtuotsuse jõustumisest loetakse, et pooled ei ole omavahel kunagi abielus olnud ning et abielu oli sõlmimise hetkest õigustühine. Tuleb märkida, et abielu võib kehtetuks tunnistada ka pärast lahutust.
Abielu võib kehtetuks tunnistada üksnes järgmistel õigusaktides sätestatud juhtudel:
abielu ei registreerinud perekonnaseisuameti ametnik ega ühe tsiviilseaduses loetletud usulahu vaimulik;
abielu sõlmiti fiktiivselt ilma perekonna loomise kavatsuseta;
abielu sõlmimise ajal ei olnud kumbki abikaasadest veel 18-aastane või sõlmiti abielu teatavatel juhtudel enne, kui üks abikaasadest oli saanud 16-aastaseks; sellisel juhul võib abielu olla kehtiv, kui teiseks abikaasaks on täiskasvanu ning abielu sõlmiti alaealise abikaasa vanemate või eestkostjate nõusolekul. Sellist abielu ei saa siiski kehtetuks tunnistada juhul, kui abielu ajal on eostatud laps või kui mõlemad abikaasad on kohtuotsuse tegemise ajaks jõudnud minimaalsesse ikka;
abielu sõlmimise ajal oli ühe abikaasa seisund selline, mis ei võimaldanud tal mõista oma tegude tagajärgi või oma tegusid juhtida;
abielu sõlmiti isikute vahel, kes on keelatud suguluses, nimelt otseses liinis ülenejad või alanejad sugulased, õde-vend või poolõde-poolvend;
abielu sõlmiti lapsendaja ja lapsendatud isiku vahel, välja arvatud juhul, kui lapsendamisest tulenevad õigussuhted on lõpetatud;
abielu sõlmiti eestkostja ja alaealise vahel või hooldaja ja hooldatava vahel enne seda, kui eestkostest või hooldusest tulenevad õigussuhted on lõpetatud;
üks abikaasadest oli juba abielus.
Kõigil neil juhtudel võib mis tahes huvitatud isik või prokurör esitada avalduse abielu kehtetuks tunnistamiseks mis tahes ajal ilma piiranguteta. Juhul kui abielu on lõppenud surma või lahutuse tõttu, võivad kehtetuks tunnistamise avalduse esitada ainult need isikud, kelle õigusi mõjutatakse. Mõlema abikaasa surma korral ei saa nende abielu kehtetuks tunnistamise avaldust enam esitada.
Abikaasa, kelle abielu tunnistatakse kehtetuks, hakkab taas kasutama oma abielueelset perekonnanime. Kui abielu sõlmimise ajal ei olnud abikaasa teadlik asjaolust, et abielu tuleks kehtetuks tunnistada, võib ta taotleda kohtult luba oma abieluaegse perekonnanime säilitamiseks.
Kui abielu sõlmimise ajal oli üks abikaasa teadlik, et abielu võidakse kehtetuks tunnistada, on teisel abikaasal õigus nõuda sellelt abikaasalt lisaks oma endise elatustaseme säilitamiseks vajalikele vahenditele ka hüvitist moraalse kahju tekitamise eest.
Abielu kehtetuks tunnistamise korral vabastatakse endine abikaasa teisele abikaasale tema endise elatustaseme säilitamiseks vajalike vahendite tagamise kohustusest samadel tingimustel nagu abielu lahutamise korral (vt küsimusele nr 3.4 antud vastus).
Kui toimub vara jagamine seoses abielu kehtetuks tunnistamisega, on kummalgi endisel abikaasal õigus jätta endale oma abielueelne vara ja mis tahes vara, mille ta omandas kooselu ajal. Ühiselt soetatud vara tuleb jagada endiste abikaasade vahel võrdselt.
Kui abielu sõlmimise ajal ei olnud kumbki abikaasa teadlik asjaolust, et abielu tuleks kehtetuks tunnistada, jagatakse vara vastavalt nendele tsiviilseaduse sätetele, millega reguleeritakse seadusliku abielu ajal soetatud vara jagamist. Kuid kui siiski ainult üks abikaasa ei olnud teadlik asjaolust, et abielu tuleks kehtetuks tunnistada, kohaldatakse seadusliku abielu ajal soetatud vara jagamist käsitlevat korda ainult selle abikaasa suhtes, kes ei olnud teadlik asjaolust, et abielu tuleks kehtetuks tunnistada.
Lätis võib abielu lõpetada notar mõlema abikaasa ühise avalduse alusel. Abielu notariaalse lõpetamise menetlus on sätestatud notariaadiseaduse P jaos. Vannutatud notar lõpetab abielu juhul, kui abikaasad on abielu lahutamises kokku leppinud ja neil ei ole ühiseid alaealisi lapsi või ühisvara, või ühiste alaealiste laste või ühisvara olemasolu korral juhul, kui abikaasad on sõlminud kirjaliku kokkuleppe ühiste alaealiste laste hooldusõiguse, suhtlusõiguse, ülapidamise ja ühisvara jagamise kohta.
Abielu notariaalse lõpetamise korral puudub konkreetne territoriaalne pädevus – pooled võivad pöörduda mis tahes notari poole üle kogu riigi. See ei hõlma piiriüleseid juhtumeid, millega seotud pädevus on reguleeritud nõukogu määrusega (EÜ) nr 2201/2003. Kui Euroopa Liidu õigusaktide või muude rahvusvaheliste õigusnormide kohaselt ei kuulu piiriülene lahutusasi Läti riigi pädevusse, ei saa vannutatud notar lahutusmenetlust alustada ja ta peab abikaasasid sellest nõuetekohaselt teavitama.
Piiriüleste lahutusasjade puhul määratakse kohaldatav õigus kindlaks vastavalt nõukogu 20. detsembri 2010. aasta määrusele (EL) nr 1259/2010 tõhustatud koostöö rakendamise kohta abielulahutuse ja lahuselu suhtes kohaldatava õiguse valdkonnas.
Notarile esitatud abielu lahutamise avalduses tuleb esitada järgmine teave:
kummagi abikaasa ees- ja perekonnanimi ning isikukood (kui abikaasal puudub isikukood, siis tema sünniaasta, -kuupäev ja -kuu);
abielu sõlmimise aasta, kuupäev ja kuu ning registrikande number;
abielu registreerimise riik ning ametiasutus või usulahk, kus abielu sõlmiti, ning vaimulik, kelle juuresolekul abielu sõlmiti;
märge selle kohta, kas abikaasadel on ühiseid alaealisi lapsi ning kas abikaasad on saavutanud kokkuleppe ühiste alaealiste laste hooldusõiguse, suhtlusõiguse kasutamise ja ülalpidamise küsimustes;
märge selle kohta, kas abikaasadel on ühisvara ning kas nad on saavutanud kokkuleppe sellise vara jagamise küsimuses;
abikaasade perekonnanimed pärast abielu lahutamist.
Avaldusele peab olema lisatud abielutunnistuse originaal või perekonnaseisuameti välja antud ärakiri või väljavõte või perekonnaseisuameti tõend.
Abikaasade ühise alaealise lapse või ühisvara olemasolu korral peab avaldusele olema lisatud kirjalik kokkulepe ühise alaealise lapse hooldusõiguse, lapse ülalpidamise, suhtlusõiguse ja ühisvara jagamise kohta.
Abielu lahutamise või kehtetuks tunnistamise avaldus tuleb esitada pädevale piirkondlikule kohtule või linnakohtule (rajona (pilsētas) tiesa). Tavaliselt on selleks kostja deklareeritud elukoha järgne kohus või sellise elukoha puudumisel kostja tegeliku elukoha järgne kohus. Avalduse võib esitada hageja deklareeritud elukoha järgsele kohtule või sellise elukoha puudumisel hageja tegeliku elukoha järgsele kohtule, kui:
hagejaga elavad koos alaealised lapsed;
lõpetada soovitakse abielu, mis on sõlmitud isikuga, kellel puudub deklareeritud elukoht ja kelle tegelik elukoht on teadmata või kes elab välisriigis.
Kohtualluvuse eeskirjad, mida kohaldatakse sellistes lahutust, lahuselu ja abielu kehtetuks tunnistamist käsitlevates asjades, kus ühe abikaasa alaline elukoht on teises liikmesriigis või ta on teise liikmesriigi kodanik, on sätestatud nõukogu 27. novembri 2003. aasta määruses (EÜ) nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega, ning millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1347/2000.
Kui asjakohane liikmesriik on kindlaks tehtud, kohaldatakse selle liikmesriigi siseriiklikku tsiviilkohtumenetlust.
Lahutusasjades kohaldatavad kohtualluvuse eeskirjad on samuti sätestatud õigusalast abi ja õigussuhteid käsitlevates kahepoolsetes välislepingutes, mis on sõlmitud ELi mittekuuluvate riikidega ja mis on Lätile siduvad.
Tsiviilkohtumenetluse seaduse artikli 128 kohaselt tuleb kohtule esitatud avalduses esitada järgmine teave:
selle kohtu nimi, kellele avaldus esitatakse;
hageja ees- ja perekonnanimi, isikukood ja deklareeritud elukoht (kui hagejal puudub deklareeritud elukoht, siis hageja tegelik elukoht); juriidilise isiku puhul tema nimi, registrinumber ja registrijärgne asukoht; hageja võib kohtuga kirjavahetuse pidamise eesmärgil märkida ka täiendava aadressi;
kostja või huvitatud isiku ees- ja perekonnanimi, isikukood, deklareeritud elukoht ning tema mis tahes muu deklareeritud täiendav aadress (deklareeritud elukoha puudumisel tegelik elukoht); juriidilise isiku puhul tema nimi, registrinumber ja registrijärgne asukoht; kostja isikukood või registrinumber esitatakse avaldusel siis, kui see on teada;
hageja esindaja ees- ja perekonnanimi, isikukood ja kohtuga kirjavahetuse pidamiseks kasutatav aadress, kui hagi esitab esindaja, või juriidilise isiku puhul tema nimi, registrinumber ja registrijärgne asukoht;
rahalise nõude puhul võimaluse korral selle krediidiasutuse nimi ja see kontonumber, kuhu makse võib teha;
nõude summa (kui nõuet on võimalik väljendada rahaliselt), esitades sissenõutava või vaidlustatud summa leidmiseks kasutatud arvutuskäigu;
hageja nõude aluseks olevad asjaolud ja neid kinnitavad tõendid;
nõude aluseks olevad õigusnormid;
hageja väited;
avaldusele lisatud dokumentide loetelu;
avalduse koostamise kuupäev ja mis tahes muu asjakohane teave.
Tsiviilkohtumenetluse seaduse artikli 235.1 kohaselt tuleb abielu lahutamise avalduses märkida ka järgmine teave:
mis ajast pooled lahus elavad;
kas teine abikaasa nõustub abielu lahutamisega;
kas pooled on jõudnud kokkuleppele laste hooldusõiguse küsimuses, teise vanema suhtlusõiguse kasutamise korras, elatise maksmises ja abielu ajal soetatud vara jagamises või kas nad esitavad kohtule nende küsimustega seotud nõudeid.
Avaldusele peab olema alla kirjutanud hageja või tema esindaja. Abielu lahutamise või kehtetuks tunnistamise küsimuses peab poole esindajal olema konkreetne volitus asjaga tegelemiseks. Abielu lahutamist või kehtetuks tunnistamist käsitlevas asjas antud volitus hõlmab ka muid seotud nõudeid.
avalduse tõestatud koopia, mis edastatakse kostjale;
dokument, millest nähtub riigilõivu ja muude kohtukulude tasumine õigusaktides sätestatud korras ja summas;
dokument või dokumendid, millega tõendatakse nõude aluseks olevaid asjaolusid (nt abielutunnistus).
Üldiselt annab riik õigusabi, kui isiku rahalised vahendid või sissetulek ei võimalda tal oma õigusi kaitsta või kui isik satub ootamatult (nt looduskatastroofi, vääramatu jõu või muude temast olenemata põhjuste tagajärjel) olukorda ja rahalisse seisu, mis ei võimalda tal oma õigusi kaitsta, või kui isik on täielikult riigi või kohaliku omavalitsuse ülalpidamisel, mistõttu on tal objektiivseid raskusi oma õiguste kaitsmisel. Õigusabi antakse kooskõlas riigi õigusabi seadusega (Valsts nodrošinātās juridiskās palīdzības likums).
Õigusabiga kaetakse üldiselt kulud, mis on seotud menetlusdokumentide koostamisega, õigusalase nõustamisega menetluse ajal, kohtus esindamisega ja kohtuotsuse täitmisega.
Läti annab õigusabi ka kooskõlas nõukogu määrusega (EÜ) nr 2201/2003.
Kõigepealt peab asja arutama piirkondlik kohus või linnakohus (rajona (pilsētas) tiesa). Otsuse saab vaidlustada ringkonnakohtus (apgabaltiesa) ja selle peale saab esitada kaebuse ka õigusküsimuses (kasācija).
Seoses abielu notariaalse lõpetamisega tuleb märkida, et kahtluse alla ei saa seada nende dokumentide õigsust, mis on tõestatud seaduses sätestatud korras. Selliseid dokumente saab vaidlustada eraldi hagi esitamisega.
Kõik kaebused selle kohta, et vannutatud notar on oma ametikohustusi täites toiminud ebaõigelt või keeldunud oma ametikohustuste täitmisest, tuleb esitada sellele piirkondlikule kohtule, kelle järelevalve all notar tegutseb. Kaebus tuleb esitada ühe kuu jooksul alates päevast, mil notar tegi vaidlustatud toimingu või keeldus nõutud toimingu tegemisest.
Abielu lahutamist, lahuselu või abielu kehtetuks tunnistamist käsitlevat kohtuotsust, mis on tehtud teises liikmesriigis, tuleb Lätis tunnustada nõukogu määruse (EÜ) nr 2201/2003 alusel. Nimetatud määruses on sätestatud, et ühes liikmesriigis tehtud kohtuotsust tuleb teistes liikmesriikides tunnustada ühegi erimenetluse järgimist nõudmata.
Selleks et tagada abielu lahutamist, lahuselu või abielu kehtetuks tunnistamist käsitlevate teises liikmesriigis tehtud kohtuotsuste tunnustamine Lätis, võib mis tahes huvitatud isik nõukogu määruses (EÜ) nr 2201/2003 sätestatud korras taotleda otsust selle kohta, et asjaomast kohtuotsust tuleb või ei tule tunnustada, esitades taotluse välisriigi kohtuotsuse tunnustamiseks (atzīšana) või tunnustamiseks ja jõustamiseks (atzīšana un izpildīšana) sellele piirkondlikule kohtule või linnakohtule, kelle tööpiirkonnas kohtuotsust tuleb täita või kus asub kostja deklareeritud elukoht (või sellise elukoha puudumisel kostja tegelik elukoht).
Välisriigi kohtuotsuse tunnustamist või tunnustamist ja jõustamist käsitleva otsuse teeb kohtunik üksi, tuginedes esitatud avaldusele ja sellele lisatud dokumentidele. Ta teeb otsuse kümne päeva jooksul alates avalduse esitamisest ilma pooli kohtusse kutsumata. Kohtunik võib keelduda kohtuotsust Lätis tunnustamast üksnes nendel kohtuotsuste mittetunnustamise põhjustel, mis on sätestatud nõukogu määruse (EÜ) nr 2201/2003 artiklis 22. Need võimaldavad keelduda teises liikmesriigis tehtud kohtuotsuste Lätis tunnustamisest järgmistel juhtudel:
kui selline tunnustamine on vastuolus Läti avaliku korraga;
kui kohtuotsus on tehtud tagaselja, kui menetluse algatamist käsitlevat või samaväärset dokumenti ei edastatud kostjale küllalt aegsasti ja sellisel viisil, et ta oleks saanud end kaitsta, välja arvatud juhul, kui on tõestatud, et kostja on kohtuotsusega sõnaselgelt nõustunud;
kui kohtuotsus on vastuolus kohtuotsusega, mis on tehtud nendesamade asjaosaliste vahelise menetluse käigus Lätis;
kui kohtuotsus on vastuolus varasema kohtuotsusega, mis on tehtud teises liikmesriigis või mitteliikmesriigis nende samade asjaosaliste vahel, tingimusel et varasem kohtuotsus vastab tingimustele, mis on vajalikud selle Lätis tunnustamiseks.
Tsiviilkohtumenetluse seaduse artikli 638 kohaselt tuleb kohtuotsuse tunnustamist käsitlevas avalduses märkida järgmine teave:
avalduse esitaja ees- ja perekonnanimi, isikukood (või selle puudumisel isiku tuvastamiseks vajalikud andmed) ja kohtuga kirjavahetuse pidamiseks kasutatav aadress; juriidilise isiku puhul tema nimi, registrinumber ja registrijärgne asukoht;
kostja ees- ja perekonnanimi, isikukood (või selle puudumisel isiku tuvastamiseks vajalikud andmed), deklareeritud elukoht ja mis tahes muu deklareeritud täiendav aadress (või selle puudumisel kostja tegelik elukoht); juriidilise isiku puhul tema nimi, registrinumber ja registrijärgne asukoht;
avalduse ese ja avalduse aluseks olevad asjaolud;
avalduse esitaja taotlus välisriigi kohtuotsuse täielikuks või osaliseks tunnustamiseks või täielikuks või osaliseks tunnustamiseks ja jõustamiseks;
volitatud esindaja nimi ja aadress, kui asja Lätis menetlemiseks on määratud esindaja;
avalduse koostamise kuupäev ja kellaaeg.
Nõukogu määruse (EÜ) nr 2201/2003 artikli 37 kohaselt peavad teises liikmesriigis tehtud kohtuotsuse tunnustamist käsitlevale avaldusele olema lisatud järgmised dokumendid:
kui kohtuotsus on tehtud tagaselja, tuleb esitada selline dokument, mis tõendab menetluse (lahutusmenetluse, lahuselumenetluse või abielu tühistamise menetluse) algatamist käsitleva dokumendi kostjale kättetoimetamist; teise võimalusena võib avalduse esitaja esitada dokumendi, mis osutab, et kostja on tagaseljakohtuotsusega sõnaselgelt nõustunud;
tõendi, mille on välja andnud kohtuotsuse teinud liikmesriigi pädev asutus või kohus kooskõlas nõukogu määruse (EÜ) nr 2201/2003 artikliga 39.
Nõukogu määruses (EÜ) nr 2201/2003 on sätestatud kaks moodust, kuidas huvitatud isik võib olla vastu teises liikmesriigis seoses abielu lahutamisega, lahuseluga või abielu kehtetuks tunnistamisega tehtud kohtuotsuse tunnustamisele Lätis.
Esiteks on nõukogu määruse (EÜ) nr 2201/2003 artiklis 21 sätestatud, et iga huvitatud osapool võib taotleda kohtult otsust, et teises liikmesriigis tehtud kohtuotsust Lätis ei tunnustataks.
Teiseks võib kohtuotsuse tunnustamist käsitlevas asjas kostjaks olev isik vaidlustada kohtuotsuse Lätis tunnustamist käsitleva otsuse isegi juhul, kui teine isik on juba esitanud avalduse kohtuotsuse tunnustamiseks ja kui selle avalduse alusel on asjaomane piirkondlik kohus või linnakohus juba kõnealust kohtuotsust tunnustanud. Kostja võib esitada vastuväited teises liikmesriigis tehtud kohtuotsuse tunnustamise kohta, vaidlustades piirkondliku kohtu või linnakohtu tunnustamisotsuse. Nõukogu määruse (EÜ) nr 2201/2003 artikli 33 kohaselt võib teise liikmesriigi kohtuotsuse tunnustamist käsitleva piirkondliku kohtu või linnakohtu otsuse vaidlustada ringkonnakohtus, esitades edasikaebuse (blakus sūdzība) otsuse teinud kohtule ja saates avalduse asjaomasele ringkonnakohtule. Kostja või avalduse esitaja võivad pöörduda kohtuotsuse tunnustamist käsitleva ringkonnakohtu otsusega seoses ülemkohtu senati (Augstākās tiesas Senāts) poole, esitades apellatsioonkaebuse otsuse teinud kohtule ja saates avalduse ülemkohtu senati tsiviilasjade osakonnale.
Kostja võib esitada teises liikmesriigis tehtud kohtuotsuse tunnustamise peale vastuväite üksnes nendel kohtuotsuste mittetunnustamise põhjustel, mis on sätestatud nõukogu määruse (EÜ) nr 2201/2003 artiklis 22 (vt vastus küsimusele nr 14).
Kohaldatava õiguse kindlaksmääramise menetlus on sätestatud nõukogu 20. detsembri 2010. aasta määruses (EL) nr 1259/2010 tõhustatud koostöö rakendamise kohta abielulahutuse ja lahuselu suhtes kohaldatava õiguse valdkonnas (Rooma III määrus).
http://www.llrx.com/features/latvia.htm (inglise keeles)

matches: kohus Kohus kohus kohus kohus kohus Kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus


text:
Iirimaal puudub konkreetne maksekäsumenetlus, kuid hageja puhul, kellele võlgnetakse teatud rahasumma või kelle nõue on kergesti kvantifitseeritav, võidakse teha tagaseljaotsus.
Kui kostja ei ilmu kohtusse või ei esita vastulauset hageja nõudele, võidakse hageja kasuks teha tagaseljaotsus. Kui esialgne nõue puudutab kindlaksmääratud või teadaolevat summat, võib lõpliku kohtuotsuse saamiseks pöörduda kõrgema kohtu keskkantseleisse või ringkonnakohtu kantseleisse, sõltuvalt nõude summast (välja arvatud mõningate asjade korral, nt raha laenamise juhtumid, mille puhul hageja peab esitama avalduse tagaseljaotsuse tegemiseks või saama kohtu loa kohtuotsuse tegemiseks tema kasuks). Teiste sõnadega, paljude lihtsalt võla sissenõudmise asjade korral on hagejal/nõude esitajal võimalik saada tagaseljaotsus ilma kohtusse minemata ja kohtuotsus asjaomaselt kohtukantseleilt haldusmenetluse kaudu.
Kui nõue ei ole esitatud kindlaksmääratud rahasumma kohta, peab hageja taotlema kohtult kohtuotsuse tegemist ja kohtuotsust ei ole võimalik saada muul viisil kui kohtusse pöördumise kaudu.
Tagaseljaotsust on võimalik teha peaaegu igat liiki asjade korral. Menetlus ei ole piiratud lepinguliste või rahaliste nõuetega, kuigi süsteem on sellistel juhtudel veelgi lihtsam. Peamised erandid hõlmavad raha laenamist.
Menetluse kasutamine on vabatahtlik, kuna hageja peab astuma teatud samme, enne kui talle võimaldatakse tagaseljaotsus, näiteks esitama asjaomasele kohtukantseleile vajalikud dokumendid või väljastama ja toimetama kostjale vastava avalduse ja kirjaliku kinnituse. Kui kostja ei ole vastanud hageja nõudele või on keeldunud seda tegemast ja kui hageja ei taotle otsuse tegemist tagaseljamenetluses, on hageja jaoks ainuke võimalus loobuda nõude täitmisest.
Vastavalt riikidevahelistele lepingutele kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta Iirimaa ja teiste liikmesriikide vahel (nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrus (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades, mida nüüd asendab nõukogu määrus (EL) nr 1215/2012) või sarnastele kolmandate riikidega sõlmitud lepingutele on menetlus kättesaadav, kui kostja elab teises kohtualluvuse piirkonnas. Kui kostja elab väljaspool kohtualluvuse piirkonda, peab hageja tagama, et kostjale toimetatakse dokumendid kätte nõuetekohaselt kooskõlas kohtu asjaomaste eeskirjadega, mida kohaldatakse kättetoimetamisele väljaspool kohtualluvuse piirkonda. Kui teises kohtualluvuse piirkonnas elav kostja jätab kohtusse ilmumata või nõudele vastamata, võib hageja taotleda kohtult tagaseljaotsuse kohaldamist tavapärasel viisil.
Pädev kohus sõltub asjaomase nõude laadist või summast. Hageja peaks pöörduma kohtusse, kus ta algatas menetluse, ja kohtul on võimalik kindlaks teha, kas kostja ilmus kohtusse ja vastas nõudele või mitte ning kas tähtaeg selle tegemiseks on möödunud. Kui nõude summa on väiksem kui 75 000 eurot (60 000 eurot isikukahjunõuete korral), võib hageja esitada nõude ringkonnakohtule. Kui see ületab seda summat, tuleb nõue esitada kõrgemale kohtule. Kui nõude summa on väiksem kui 15 000 eurot, tuleb nõue esitada ringkonnakohtule. Kui nõue on väiksem kui 2000 eurot, võib nõude esitada väiksemate nõuete menetluse kohaselt.
Hageja peab tagama, et ta järgib kohtu eeskirjades ette nähtud õiget menetlust. Ta peab teate menetluse kohta kostjale kätte toimetama. Kui kostja ei ilmu kohtusse või ei vasta nõudele, võib hageja taotleda tagaseljaotsuse tegemist. Kui tegemist on kindlasummalise nõudega, siis kõik, mida hageja peab tegema, on esitada maksetaotlus või -nõue, ja kui see on tehtud, on hagejal üldjuhul õigus saada asjaomase kohtu kantseleilt kohtuotsus, ilma et oleks vaja kohtumäärust või kohtuniku poole pöörduda. Asjaomase kohtukantselei töötajad kontrollivad seejärel, kas kostja on nõuet tunnistanud, kas selle tegemise tähtajad on möödunud ja kas hageja on esitanud kantseleile vajalikud tõendid, näiteks kirjaliku kinnituse kättetoimetamise kohta ja kirjaliku võlakinnituse, milles on esitatud tegelikult tasumisele kuuluv summa.
Kui nõue on täpsustamata summa kohta või kui nõue ei ole lihtsasti kvantifitseeritav, peab hageja esitama kohtule taotluse tagaseljaotsuse tegemiseks.
Jah. Kõrgemas kohtus on asjaomane eeskiri kohtuotsuse tegemiseks mitteilmumise korral kõrgeimate kohtute 1986. aasta eeskirjade muudetud artikkel 13 ja kohtuotsuse tegemiseks vastulause esitamata jätmise korral artikkel 27. Ringkonnakohtus tuleb tagaseljaotsuse tegemise taotlusele lisada teatud dokumendid, mis hõlmavad hagidokumendi originaali ja nõude kättetoimetamise kinnitust. Lisaks peab taotlus kohtuotsuse tegemiseks olema kooskõlas vormidega 9 ja 10 nimekirjast, mis on lisatud ringkonnakohtu 2001. aasta eeskirjadele. Vormid on kättesaadavad eeskirjadele lisatud nimekirjas.
Sarnaselt on piirkonnakohtu vormid kättesaadavad piirkonnakohtu eeskirjadele lisatud nimekirjas.
Ei. Kui nõude väärtus ületab 75 000 eurot (60 000 eurot isikukahjuga seotud hagide puhul), on see ringkonnakohtu nõue, ja kui see hõlmab keerukaid küsimusi, siis on soovitatav, kuigi mitte kohustuslik, küsida õigusnõustamist ja esindamist.
Esialgses nõudes tuleb märkida poolte nimed, aadressid, ja kui see on asjakohane, siis ametikoht. Selles tuleb esitada ka nõude summa, kirjeldus nõude tekkimise ja hagi põhjuse kohta ning andmed esitatud maksenõuete kohta.
Esialgses nõudes märgib hageja/nõude esitaja ära kõik nõudega seotud asjaomased üksikasjad, näiteks võlgnetav/nõutav summa, nõude tekkimise üksikasjad, sõltuvalt nõude laadist maksenõuded ja muude asjakohaste faktide kirjeldus, kui see on asjakohane, nt andmed vigastuste või kahjude kohta, saadud ravi või hagi alusest tulenevad muud negatiivsed tagajärjed.
Kohus lükkab tagasi taotluse või avalduse tagaseljaotsuse tegemiseks, kui taotleja ei ole täitnud kohtumenetluse korra nõudeid. Näiteks kui dokumentide kättetoimetamise eeskirju ei ole nõuetekohaselt täidetud, jäetakse tagaseljaotsuse nõue rahuldamata.
Kui kohus keeldub tagaseljaotsust tegemast, on selle põhjus tavaliselt see, et hageja ei ole täitnud kohtukorra nõudeid, ja seega võib hagejal olla vaja alustada uuesti, toimetades kätte uue nõude kostja vastu kooskõlas kohtukorraga.
Kostja võib taotleda tagaseljaotsuse tühistamist. Tagaseljaotsuse edukaks vaidlustamiseks peaks kostja esitama kohtule rahuldava põhjenduse, miks ta jättis kohtusse ilmumata või nõudele vastamata, ja kohus peaks veenduma, et esitatud põhjused selgitavad või põhjendavad tegematajätmist. Kui kostja vaidlustab kohtuotsuse edukalt, see tühistatakse ja kostjal on võimalus end menetluses kaitsta.
Kui kohus on seisukohal, et kohtuotsus tuleks tühistada, võib kostja end menetluses kaitsta ja esitada vastulause ning asja menetlemine jätkub tavapärasel viisil.
Kui kostja esitab vastulause eeskirjadega või kohtu lubatud aja jooksul, olenevalt olukorrast, jätkub asja menetlemine tavapärasel viisil. Kohtunik määrab kindlaks, kuidas tuleb asja menetleda, kui sellega seoses on vaja mingeid juhiseid.
Vastulause esitamata jätmine võib kaasa tuua olukorra, mille puhul hageja taotletav kohtuotsus tehakse tagaseljaotsusena
Tagaseljaotsus on täitmisele pööratav otsus. Vt vastused punktile 1.3.d eespool.
Kostja võib pöörduda kohtusse kohtuotsuse muutmiseks või tühistamiseks. Seda avaldust arutab sama kohus. Kohus võib kohtuotsuse tühistada, kui ta on seisukohal, et see on õigustatud, ja kui kohtuotsuse tegemisel esines rikkumisi või kui ta on veendunud, et kostjal on tegelik väljavaade nõue vaidlustada. Kummalgi poolel on võimalik esitada edasikaebus määruse suhtes, millega kohtuotsus tühistatakse või kohtuotsuse tühistamisest keeldutakse.
Viimati uuendatud: 26/11/2019

matches: kohus Kohus kohus kohus kohus Kohus


text:
Eesti Vabariigi põhiseadus / paragrahv 83
Paragrahv 83
Kui Vabariigi President on Riigikohtu otsusel kestvalt võimetu oma ülesandeid täitma või ei saa ta neid seaduses nimetatud juhtudel ajutiselt täita või on tema volitused enne tähtaega lõppenud, lähevad tema ülesanded ajutiselt üle Riigikogu esimehele.
Kui Vabariigi President ei saa oma ametikohustusi täita üle kolme kuu järjest või kui tema volitused on enne tähtaega lõppenud, valib Riigikogu neljateistkümne päeva jooksul uue Vabariigi Presidendi vastavalt põhiseaduse paragrahvile 79.
Kommenteeritava paragrahvi lg 1 täiendab §-s 82 toodud volituste lõppemise aluseid juhuga, kui Vabariigi President on kestvalt võimetu oma ülesandeid täitma. Normitehniliselt ja loogiliselt tulnuks see anda § 82 loetelus. Põhjustena, mille tõttu president on kestvalt võimetu oma ülesandeid täitma, on VPTS-s mõistetud nii vaimsest kui ka füüsilisest tervisest tulenevaid põhjusi. Oluline on, et see võimetus oleks kestev, st püsiv ja pöördumatu; selle määramiseks on vajalik Riigikohtu otsus õiguskantsleri poolt tehtud motiveeritud taotluse põhjal (PSJKS § 25 lg-d 3 ja 4). Taotlusele tuleb võimalusel lisada põhjendusi kinnitavad dokumendid (nt meditsiinilise kolleegiumi hinnang) ning § 28 lg 1 järgi on Riigikohtus võimalusel menetlusosaliseks ka isik, kelle kestvalt võimetuks tunnistamist taotletakse. Riigikohtu üldkogu teeb otsuse viivitamata ja see jõustub väljakuulutamise päeval.
Põhiseaduse Assamblees vaeti Vabariigi Presidendi asendamise kaht varianti: kas peaministri või Riigikogu esimehe poolt. 1937. a PS järgi oli asendajaks peaminister, kes ametisse astudes andis ka Vabariigi Presidendi pühaliku tõotuse.
Kommenteeritava lõigu kohaselt läheb Vabariigi Presidendi ülesannete ajutine täitmine Riigikogu esimehele juhul,
1) kui Riigikohus on tunnistanud Vabariigi Presidendi kestvalt võimetuks oma ülesandeid täitma või
2) kui Vabariigi Presidendi volitused on teistel alustel lõppenud (PS § 82 p-d 1-3),
3) ja seaduses ettenähtud juhtudel, s.o puhkus, haigus või muu takistus ülesannete täitmisel. Nendel juhtudel teeb Vabariigi President motiveeritud kirjaliku avalduse Riigikogu esimehele, kellele lähevad volitused üle avalduse saamise momendist, st tuleb fikseerida kuupäev ja kellaaeg. Vabariigi Presidendi võimetuse korral ise avaldust esitada on see õiguskantsleri ülesanne.
Praktikas ei ole Vabariigi Presidendi ülesanded kordagi Riigikogu esimehele üle läinud.
Riigikogu esimehe volitused Riigikogu liikmena peatuvad Vabariigi Presidendi ülesannete täitmise ajaks ja tema asemele tuleb Riigikokku asendusliige RKKTS määratud korras. Vabariigi Presidendi ülesannete täitmise ajaks laienevad Riigikogu esimehele §-s 84 kehtestatud piirangud (vt § 84 komm). Riigikogu esimehele Vabariigi Presidendi ülesannetes ei laiene sünnijärgse kodakondsuse ega vanuse nõue.
Riigikogu esimehe pädevus Vabariigi Presidendi ülesannete täitmisel on kahel juhul seatud sõltuvusse Riigikohtu nõusolekust: erakorraliste valimiste väljakuulutamisel ja seaduste väljakuulutamisest keeldumisel. Mõlemal juhul võib menetlusest Riigikohtus arvamuse andmise õigusega osa võtta õiguskantsler (PSJKS § 28 lg 5).
Esimesel juhul esitab Riigikogu esimees Riigikohtu üldkogule põhjendatud taotluse nõusoleku saamiseks erakorraliste valimiste väljakuulutamiseks PS §-de 89, 97, 107 või 119 alusel. PS §-de 89, 107 ja 119 alusel tuleb erakorralised valimised igal juhul välja kuulutada ning loogilist põhjendust Riigikohtu kaasamisele ei ole. PS § 97 (umbusalduse avaldamine peaministrile või Vabariigi Valitsusele) puhul on otsuse sidumine Riigikohtu hinnanguga põhjendatud.
Seaduste väljakuulutamisest keeldumisel on olukord problemaatilisem. PSJKS § 27 lg 3 nõuab, et taotluses anda nõusolek seaduse väljakuulutamisest keeldumiseks tuleb põhjendada, miks seadus võib olla vastuolus PS-ga või milliseid olulisi ühiskondlikke väärtusi seadusega eiratakse. PS § 107 lg 2 suhtes on tegemist erinormiga, sest nimetatud säte ei konkretiseeri motiive, mille alusel seaduse väljakuulutamisest keeldutakse. Vastava praktika puudumisel võib esitada ühe seisukoha, mille kohaselt Riigikohus piirdub taotluses esitatud põhiseaduslike motiivide (materiaalõiguslikud või menetluslikud) esinemise või puudumise konstateerimisega, st tunnistab ilmse või ka oletusliku probleemi olemasolu. Seda tingib viivitamatu menetluse nõue, s.o kiirus, mis ei võimalda Riigikohtul sügavuti minna.
Kui Riigikohus leiab, et taotlus anda nõusolek seaduse välja kuulutamata jätmiseks on seaduse PS-ga vastuolu tõttu põhjendatud, annab ta Riigikogu esimehele Vabariigi Presidendi ülesannetes nõusoleku seaduse väljakuulutamisest keelduda. Seejärel on Riigikogu esimehel Vabariigi Presidendi ülesannetes õigus saata seadus tagasi Riigikokku, korrates oma otsuses neid asjaolusid, mida ta tõi taotluses Riigikohtule. Otsusega koos saadetakse ärakiri Riigikohtu nõusolekust, mis võimaldab kontrollida PS § 83 lg 3 nõuete täitmist. Riigikohus kontrollib asja lahendamisel ka õigustloova akti vastavust PS-le ja tal on õigus tunnistada jõustamata õigustloov akt PS-ga vastuolus olevaks. Sellisel juhul on otsus suunis Riigikogule vetostatud seaduse muutmisel.
Kui aga Riigikohus keeldub andmast nõusolekut selleks, et Riigikogu esimees Vabariigi Presidendi ülesannetes võiks keelduda seaduse väljakuulutamisest PS-ga vastuolu motiivil, kuulutab Riigikogu esimees Vabariigi Presidendi ülesannetes seaduse viivitamata välja.
Kui Riigikogu esimees Vabariigi Presidendi ülesannetes oma taotluses Riigikohtule motiveerib seaduse väljakuulutamisest keeldumist sellega, et seadus eirab olulisi ühiskondlikke väärtusi, siis võib rakendada sama skeemi, mis PS-ga vastuolu puhul: Riigikohus konstateerib vaidlustatava probleemi ilmset või oletuslikku olemasolu, sh võib Riigikohus võtta seisukoha selle kohta, kas taotluses toodu puhul on üldse tegemist oluliste ühiskondlike väärtustega.
PS § 107 lg 2 annab 14-päevase tähtaja, mille jooksul võib seaduse Riigikokku tagasi saata. VPTS § 12 lg 4 järgi peab Riigikohus otsuse nõusoleku andmise kohta tegema 14 päeva jooksul Riigikogu esimehe avalduse kättesaamisest. Seega on võimalus, et seadus jõuab Riigikokku tagasi kaks korda pikema aja pärast, kui PS ette näeb.
Paragrahvi 82 lg-s 3 toodud piirangud on küsitavad ja tekitavad probleeme nii Riigikohtu pädevuse kui ka PS § 107 lg 2 määratud tähtaja seisukohalt.
Kui Vabariigi Presidendi ajutine võimetus täita oma ülesandeid (PS § 83 lg 1) kestab üle kolme kuu või tema volitused enne tähtaega lõpevad PS § 82 p-de 1, 2 või 3 või § 83 lg 1 (kestev võimetus) alusel, tuleb välja kuulutada Vabariigi Presidendi erakorralised valimised. Erakorraliste valimiste esimene voor Riigikogus peab toimuma hiljemalt 14. päeval pärast valimiste väljakuulutamist. Teisi erireegleid korraliste valimistega võrreldes ei ole (vt § 79 komm).
PS § 131 lg 1 on erinorm § 83 lg 4 suhtes, s.o viimast ei saa rakendada erakorralise või sõjaseisukorra ajal ning nende lõppemisel võib § 83 lg-s 4 sätestatud kolmekuuline tähtaeg pikeneda veel kuni kolme kuu võrra.
VPTS § 8 lg 2 teeb erandi ja lubab korraldada erakorralisi valimisi ka PS § 131 lg-s 1 ettenähtud olukordades, kui Vabariigi President on kestvalt võimetu oma ülesandeid täitma. PS taolist erandit ette ei näe. Praktikas oleks see erand samuti probleemne. Selle kohta vt ka § 131 komm.
Kui § 83 lg 4 tõlgendada nii, et Vabariigi Presidendi erakorraline valimine saab toimuda vaid Riigikogus (st nurjumise järel ei saa valimisi korraldada valijameeste kogus, aga selle tõlgendusvõimaluse välistab viide §-le 79), siis oleks VPTS § 8 lg 2 põhimõtteliselt täidetav ja seda saaks laiendada ka § 82 p-dele 1, 2 ja 3 ning § 83 lg-le 1 (ajutine võimetus täita oma ülesandeid üle kolme kuu) tingimusel, et Riigikogu kokkutulemine (vastupidiselt §-s 109 sätestatule) on garanteeritud. Kui aga valimised lähevad valimiskokku, siis võib kujuneda probleemiks § 79 lg 5 nõuete täitmine (nt kui osa territooriumist ei ole faktiliselt Eesti riigi jurisdiktsiooni all), s.o valimiskogu legitiimsus.
Paragrahv 82
Paragrahv 84

matches:
§ 82
§ 25
§ 28
Riigikohus
§ 82
§ 84
§ 28
§ 97
§ 27
§ 107
Riigikohus
Riigikohus
§ 83
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
§ 107
§ 12
Riigikohus
§ 107
§ 83
§ 82
§ 83
§ 79
§ 131
§ 83
§ 83
§ 8
§ 131
§ 131
§ 83
§ 8
§ 82
§ 83
§ 79


text:
Maksumaksja portaal - Mitmed uued Riigikohtu lahendid maksuasjades - EML - Uudised
01.06.2006 8:40:00 (1825 )
Kuna vastavalt menetlusseaduste muudatustele ei ole andmekaitse huvides enam lubatud Riigikohtu veebilehel avaldatud kohtulahendis avalikustada protsessiosaliste nimesid, on 2006. aasta lahendite pealkirjades ja tekstides kõik isikute nimed asendatud sümbolitega "x".
Lahendid käsitlevad maksukorralduse seadusest nii menetluse peatamist (25.04.2006, kohtuasja nr 3-3-1-74-05), tagastusnõuet (27.04.2006, kohtuasja nr 3-3-1-9-06) kui sundtäitmise aegumist (18.05.2006, kohtuasja nr 3-3-1-11-06), tasaarveldusnõude täitmist (6.04.2006, kohtuasja nr 3-3-1-8-06 ja 13.04.2006, kohtuasja nr 3-3-1-22-06); EÜ tolliseadustiku osas deklareerimise kohustust (10.05.2006, kohtuasja nr 3-3-1-66-05 ja 10.05.2006, kohtuasja nr 3-3-1-65-05); üks kohtulahend käsitleb ringkonnakohtuotsuse resolutsiooni vastavusse viimist otsuse põhjendustega (11.05.2005, kohtuasja nr 3-3-1-25-06).
Kohtuasjas nr 3-3-1-74-05 annab Riigikohus hinnangu menetluse peatamise alusele olukorras, mil kohtuniku arvates asjassepuutuva Euroopa Liidu õigusakti sätte kehtivuse küsimuses on algatatud kohtumenetlus Euroopa Kohtu kohtusüsteemis. Riigikohus leiab, et ainuüksi asjaolu, et EL õigusakti kehtivuse küsimuse on Euroopa Kohut kohtusüsteemis vaidlustanud mõni teine liikmesriik, ei anna veel alust EL õigusakti kehtivuses kahlemiseks ja menetluse peatamiseks.
Otsuses nr 3-3-1-11-06 annab Riigikohus tõlgenduse sundtäitmise aegumisele. Riigikohus tõlgendab MKS § 132 lg-t 2 selliselt, et aegumistähtaja jooksul tuleb üksnes alustada sundtäitmist, mitte viia sundtäitmine aegumistähtaja jooksul lõpule.
Otsustes nr 3-3-1-8-06 ja 3-3-1-22-06 annab kohus seisukoha käibemaksu tagastusnõude täitmise peatamisele. Kohus toob välja MKS § 107 lg 1 nimetatud asjaolud, mille ilmnemisel saab maksuhaldur tagastusnõude täitmist peatada.
Tutvu lahenditega EML veebilehel maksuinfo rubriigis.

matches:
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
§ 132
kohus
Kohus
§ 107


text:
Maksuhalduri otsus, millega esitati ettepanek ühingu tulumaksusoodustusega mittetulundusühingute, sihtasutuste ja usuliste ühenduste nimekirjast kustutamiseks, ei ole haldusakt, mida saaks vaidlustada halduskohtus. Ühingu nimekirjast kustutamise õigus on Vabariigi Valitsusel. Maksuhaldur teeb oma otsusega üksnes rahandusministrile vastava ettepaneku. Ühingu õiguste muutmine või lõpetamine on võimalik alles Vabariigi Valitsuse korraldusega tema nimekirjast kustutamisel. Rahandusminister ega Vabariigi Valitsus ei ole maksuhalduri ettepanekuga seotud. Seetõttu ei ole maksuhalduri otsus käsitatav ka eelhaldusaktina.
Maksuhalduri otsus (ettepaneku tegemine) on käsitatav menetlustoiminguna, millega õigusi või kohustusi ei looda, muudeta ega lõpetata. Riigikohtu praktika kohaselt võib menetlustoimingu peale ilma haldusakti või lõpliku toimingu vaidlustamiseta esitada kaebuse, kui see rikub kaebaja mittemenetluslikke õigusi, sõltumata haldusaktist või lõplikust toimingust. Samuti võib kaebus esitada kui menetlustoimingu õigusvastasus tingiks vältimatult kaebaja õigusi rikkuva haldusakti andmise või lõpliku toimingu tegemise. Praegusel juhul on ühingul võimalik esitada haldusmenetluses oma seisukohad rahandusministrile ja Vabariigi Valitsusele, et nad ei nõustuks Maksu- ja Tolliameti ettepanekuga. Kaebusega kohtusse on võimalik pöörduda kaebusega pärast seda, kui Vabariigi Valitsuse korraldusega on otsustatud ühingu nimekirjast kustutamine.
3-3-1-72-08 Riigikohus 17.12.2009
AVVKHS § 5 lg 1
AVVKHS § 5 lg 4
TuMS § 12 lg-s 1 ega §-des 13-21 toodud maksustatavate tulude loetelus ei ole konkreetselt nimetatud AVVKHS alusel makstavat hüvitist. Puudub ka säte, mis näeks sõnaselgelt ette selle hüvitise maksuvabastuse. Kuna TuMS § 12 lg 1 ei defineeri tulu mõistet, siis tuleb lähtuda õiguskirjanduses ja kohtupraktikas väljendatud seisukohtadest. Juhuslikku laadi sissetulekuid, mis ei ole tekkinud isiku tavapärase majandustegevuse tulemusena, ei ole õige lugeda tuluks ja tulumaksuga maksustada (vt Riigikohtu 22.10.2007 otsuse kohtuasjas nr 3-1-1-57-07 p-i 10).
Tulu mõiste sisustamise seisukohast on oluline teha vahet saamata jäänud tulu hüvitamisel ja mittevaralise kahju hüvitamisel. Saamata jäänud tulu eest makstav hüvitis on oma olemuselt tulu TuMS § 12 lg 1 tähenduses ja kuulub tulumaksuga maksustamisele. Mittevaralise kahju hüvitis on üldjuhul oma olemuselt juhuslikku laadi sissetulek, sest sellisele sissetulekule sarnast tulu ei ole võimalik teenida tavaolukorras, kus isikule ei ole kahju tekitatud. Kuna mittevaralise kahju suurust ei ole võimalik rahas mõõta ja kahjuhüvitis on hinnanguline, siis ei ole võimalik tuvastada, kas ja kui palju isiku varaline seisund muutus võrreldes olukorraga, mil mittevaralist kahju ei oleks tekitatud. Arvestada tuleb ka seda, et AVVKHS § 5 alusel makstakse hüvitis välja ühe maksena ning hüvitise saaja ei saa maksuvaba tulu mahaarvamist kogu perioodi eest rakendada.
AVVKHS § 5 alusel füüsilisele isikule alusetult vabaduse võtmise eest makstud hüvitis on TuMS § 12 lg 1 tähenduses tulu ja tulumaksuga maksustatav ainult saamata jäänud tulu hüvitamise osas. AVVKHS § 5 lg 4 ei täpsustada, kui suures osas jaguneb makstav hüvitis saamata jäänud tulu hüvitiseks ja kui suures osas mittevaralise kahju hüvitiseks. Sellises olukorras tuleb eeldada, et hüvitis jaguneb kahe osa vahel võrdselt ning kogu hüvitis on tulumaksuga maksustatav vaid 50% ulatuses (vt ka Riigikohtu 17.05.1999 määruse kohtuasjas nr 3-3-1-21-99 p-i 4).
Tulumaksu kinnipidajal on õigus ja kohustus pidada maksumaksjale tehtud väljamakselt kinni tulumaksu, kuid tulumaksu kinnipidaja on õigustatud tulumaksu kinni pidama vaid sellistelt väljamaksetelt, mis on Tulumaksuseaduse kohaselt maksustavad füüsilise isiku või mitteresidendi tuluna. Kui tulumaksu kinnipidaja on rikkunud Tulumaksuseadusest tulenevaid kohustusi ning pidanud väljamakselt tulumaksu kinni seaduses lubatust rohkem, on väljamakse saajal õigus nõuda maksu kinnipidajalt ebaõigesti kinni peetud tulumaksu tagastamist.
Samas tuleb silmas pidada, et residendist füüsilise isiku puhul ei määrata tulumaksu kinnipidamise kaudu isiku tulumaksukohustust lõplikult kindlaks. Füüsiline isik on kohustatud deklareerima kõik maksustamisperioodil saadud tulud ja kinni peetud tulumaksu TuMS § 44 kohaselt esitatavas tuludeklaratsioonis. Kui maksustamisperioodi jookusul kinni peetud tulumaks oli suurem kui maksumaksja tuludelt arvutatud tulumaks, siis on Maksu- ja Tolliamet TuMS § 46 lg 6 kohaselt kohustatud enammakstud tulumaksu maksumaksjale tagastama.
3-3-1-59-09 Riigikohus 04.11.2009
TuMS § 15 lg 4 p 1
Maksukohustuslane võib teha valikuid, mis on ajendatud maksukulude kokkuhoiu kavatsusest. Puudub kohustus tegeleda äritegevusega selliselt, et riigi maksutulu oleks võimalikult suur. Seadusliku maksuplaneerimisega on tegemist seni, kuni maksukohustuslase tehingu vorm vastab tema majandustegevuse tegelikule sisule ja ei ole moonutatud ning järgitakse maksuseadusi (vt Riigikohtu 17.06.2009 otsust asjas nr 3-3-1-23-09).
TuMS §-s 8 sätestatud seotud isikute mõistet kasutatakse sätetes, mis piiravad seotud isikutega tehtud tehingutest tekkinud kulude või kahjude mahaarvamist, annavad õiguse korrigeerida siirdehindade korral tehingu väärtust või toovad kaasa muid ebasoodsaid tagajärgi. Käesoleval juhul oli tegemist küll seotud isikutega TuMS § 8 mõttes, kuid see seos on ebaoluline. Nimelt tuleneb äriseadustikust nõue, et mitterahalise sissemakse väärtus ei tohi olla väiksem omandatavate aktsiate nimiväärtusest. ÄS § 249 lg 2 sätestab, et mitterahalise sissemakse väärtuse hindamisel tuleb aluseks võtta asja või õiguse harilik väärtus.
MKS § 84 kohaldamine on õigustatud juhul, kui tegemist on tehingutega, millel puudub majanduslik sisu ning mille eesmärk on vältida maksude tasumist (vt Riigikohtu halduskolleegiumi 17. juuni 2009. a otsus asjas nr 3-3-1-23-09).Kui tehingutel on juriidilisele vormile vastav majanduslik sisu, siis subjektiivseid kaalutlusi ei ole vaja välja selgitada. Subjektiivseid kaalutlusi tuleb arvesse võtta siis, kui need väljendavad tahet saavutada eelis kunstlikult loodud tingimuste abil. MKS § 84 rakendamiseks peab objektiivsetest asjaoludest olema võimalik järelda, et tehingute ja toimingute peamine eesmärk on maksusoodustuse saamine ning tegevusel puuduvad muud majanduslikud põhjendused.
Tuleb teha vahet isiku poolt seaduslikul maksuobjekti tekkimise lubatud vältimisel ja MKS § 84 kohaldamise aluseks oleval maksudest kõrvalehoidumisel (n-ö kuritarvitamisel). MKS § 84 eeldab õiguse kujundusvõimaluste kuritarvitamist. Õigusselgus paremaks tagamiseks peaksid olema õiguse kujundusvõimaluste kuritarvitamise eeldused sätestatud seadusega või määrusega. Kuigi MKS § 84 ei sisalda seaduslike võimaluste kuritarvitamise eeldust sõnaselgelt, kuid see tuleneb normist endast. Olulisteks teguriteks, mis peaksid koostoimes mõjuma ja tõendama õiguse kujundusvõimaluste kuritarvitamist, võiksid olla näiteks tehingu ebakohasus (see tähendab, et teadlikud ja sõltumatud tehingupooled ei oleks tavaliselt sellises olukorras sellist tehingut teinud); ebakohane õiguslik kujundus peab andma maksueelise, st kohane tehing annaks kõrgema maksukoormuse; mõistliku põhjenduse puudumine ebakohase kujundamise kasutamiseks (ei ole arvestatavaid põhjuseid, miks reeglipärasest kõrvale kalduv tehing oleks mõistlikum).
3-3-1-2-09 Riigikohus 26.03.2009
TuMS § 15 lg 5 p 1 on sisult selge ning selle sätte alusel laieneb maksuvabastus ainult neile maksukohustuslastele, kes kuni eluruumi võõrandamiseni kasutasid seda alalise või peamise elukohana. Seejuures ei ole määravateks andmed elukoha kohta rahvastikuregistris, vaid tegelik elukoht.
Tulumaksuvabastuse andmisel on seadusandjal ulatuslik otsustusruum, mille raames tehtud kaalutlusotsuse kohtulik kontroll on piiratud.
3-3-1-69-08 Riigikohus 09.01.2009
TuMS § 51 lg 2 p-s 5 nimetatud kulu või väljamakse saab olla ka ainult osaliselt ettevõtlusega mitteseotud ning sellest tulenevalt osaliselt maksustatav. Eeltoodu ei tähenda aga, et maksuhaldur saaks sisustada mõistet "ettevõtlusega osaliselt seotud kulu" selle kaudu, kas kauba või teenuse hind on ebamõistlik, majanduslikult põhjendamatu, möödapääsmatult vajalik vms. Müügihind on kahe lepingupoole kokkuleppe küsimus ja see võib olla turuhinnast nii suurem kui väiksem.
Kui residendist juriidilise isiku ja temaga seotud isiku vahel tehtud tehingu väärtus on erinev omavahel mitteseotud isikute vahel tehtavate sarnaste tehingute väärtusest, võib maksuhaldur TuMS § 50 lg 4 kohaselt tulumaksu määramisel kasutada tehingute väärtusi, mida rakendavad sarnastes tingimustes mitteseotud iseseisvad isikud. Seega vaid TuMS § 50 lg-s 4 sätestatud juhul on maksuhalduril õigus hinda korrigeerida vastavalt turuhinnale.
Ettevõtlusega mitteseotud kulu TuMS § 51 lg 1 tähenduses on väljamaksed, mille kohta maksumaksjal puudub raamatupidamist reguleerivates õigusaktides ettenähtud nõuetele vastav algdokument (TuMS § 51 lg 2 p 3) ning kulud või väljamaksed ettevõtlusega mitteseotud kohustuste täitmiseks (TuMS § 51 lg 2 p 5). TuMS § 51 lg 2 p 5 rakendamine eeldab, et vastav kulutus on küll tehtud, ent see ei ole ettevõtlusega seotud.
Tulumaksuarvestuses peab kuludokument võimaldama tuvastada majandustehingu toimumist näidatud poolte vahel (vt Riigikohtu 02.10.2003 otsuse asjas nr 3-3-1-50-03 p-i 11). Lisaks eelöeldule, peab kuludokument kajastama ka kauba või teenuse tegelikku hinda, mis on poolte vahel kokku lepitud. Nõuetekohasel algdokumendil tuleb märkida tehingu arvnäitajaid - kogus, hind, summa (RPS § 7 lg 1 p 4). Kui tehingu arvnäitajad on märgitud ebaõigesti, siis pole tegemist nõuetekohase algdokumendiga.
Tulumaksuga maksustatakse kõik sellised väljamaksed, mille kohta maksumaksjal puudub raamatupidamist reguleerivates õigusaktides ettenähtud nõuetele vastav algdokument. TuMS § 51 lg 2 punktis 3 sätestatud väljamakse puhul ei ole vaja tuvastada väljamakse seotust maksumaksja ettevõtlusega, sest sellised väljamaksed kuuluvad nii või teisiti maksustamisele.
3-3-1-47-06 Riigikohus 28.09.2006
Olukorras, kus selgub, et tulumaksuarvestuses märgitud isik ei ole tegelik müüja, tuleb selgitada, kas ostja teadis või pidi teadma, et tegemist pole tegeliku müüjaga. Tingimus "pidi teadma" tähendab, et ostjal oli teave asjaolude kohta, mis viitavad sellele, et tegemist polnud tegeliku müüjaga. Kui ostja teadis või pidi teadma, et tegemist ei ole tegeliku müüjaga, tuleb kohaldada 1. jaanuaril 2000 jõustunud ja kehtiva Tulumaksuseaduse § 51 lg-t 1 ja lg 2 p-i 3 ning maksuhalduri poolt tulumaksu määramine on õige. Kui ostja aga põhjendatult eeldas, et tegemist on tegeliku müüjaga, siis on maksuhalduri tulumaksu määramise otsus alusetu (vt ka Riigikohtu 05.06.2006 otsuse nr nr 3-3-1-34-06 p-i 14).
MKS §-i 94 rakendamine maksupettuses osalemise põhjendatud kahtluse korral eeldab maksukohustuslase kaasaaitamisekohustuse ulatuslikku täitmist (vt ka Riigikohtu 02.12.2004. a otsuse nr 3-3-1-50-04 p-e 12-14). Maksupettuses osalemise põhjendatud kahtlus, mida maksukohustuslane pole kõrvaldanud, tähendab, et ta pole järginud kaasaaitamiskohustust ega arvestanud talle langeva tõendamiskoormusega.
MKS § 94 lg 1 2. lause alusel on maksusumma määramine hindamise teel küll lubatud ka siis, kui maksu määramiseks vajalikud kirjalikud tõendid on mitteusaldusväärsed, kuid eriti maksupettuses osalemise põhjendatud kahtluse korral eeldab see maksukohustuslase kaasaaitamisekohustuse ulatuslikku täitmist. Kui asjas toimunud maksu- ja kohtumenetlusest ei nähtu maksukohustuslase sellist tegevust, siis on maksuhaldur jätnud tema maksukohustuse maksusumma hindamise teel põhjendatult välja selgitamata (vt ka Riigikohtu 02.12.2004. a otsuse nr 3-3-1-50-04 p-e 12-14). Maksupettuses osalemise põhjendatud kahtlus, mida maksukohustuslane pole kõrvaldanud, tähendab, et ta pole järginud kaasaaitamiskohustust ega arvestanud talle langeva tõendamiskoormusega.

matches:
Riigikohus
§ 5
§ 5
§ 12
§ 12
§ 12
§ 5
§ 5
§ 12
§ 5
§ 44
§ 46
Riigikohus
§ 15
§ 8
§ 249
§ 84
§ 84
§ 84
§ 84
§ 84
Riigikohus
§ 15
Riigikohus
§ 51
§ 50
§ 50
§ 51
§ 51
§ 51
§ 51
§ 7
§ 51
Riigikohus
§ 51
§ 94


text:
Sisestas Külaline (verifitseerimata), 22 Mai, 2008 - 13:06
Pöördumine 2007/2008 magistriõppe lõpuaktuse korralduse osas
http://iuridicum.ee/index.php?page=17&action=article&article_id=628
Tulumaks - mida võiks teha aastal 2008?
Sisestas jaak, 1 Juuni, 2008 - 20:20
Kaua tehtud, kaunikene? Lasse Lehis
....kaks lihtsat näidet, millest võib iga lugeja juba ise hakata edasi arvutama ja järeldusi tegema, milliste toimingutega tasuks 2008. aastal kiirustada ja milliseid on kasulikum teha 2009. aastal.
http://www.maksumaksjad.ee/modules/smartsection/item.php?itemid=546
Kohtureformimine vajalik!
Lp. eestimaalased, kelle suhtes on kohtud olnud ebaõiglased!
Kohtuinstitutsioon tuleb reformida!
Kaotada kohtuniku eluaegne ametistaatus!
Riigikohus peab menetlusse võtma kõik kassatsioonkaebused, sest muidu ei saa realiseerida põhiseaduses ettenähtud kaebeõigust!
Kohtud peaksid avalikule kriitikale avalikult vastama!
Kutsun üles endaga kontakti võtma, et saaksime ühineda ja midagi ette võtta. Meile pakub abi tuntud jurist, üks vähestest õigusteadlastest, kes ka ei taha nõustuda kohtute allakäiguga!
Ma leian, et kohus on meie riigis vaid nime poolest. Kuidas muidu seletada olukorda, et üle 10 aasta kohut käinuna pole ma sisulist vastust kohtult saanud. Oma tutvuskonnas tean arvukalt analoogseid juhtumeid.
Inimene läheb kohtusse tõesti vaid siis, kui ametnikud ei selgita korralikult seadusi, kui nad lausa valetavad ja keerutavad. Minu juhtum algas 1996.aastal, kui tehti meie suhtes represseeriv otsus, eelmist, aasta varem tehtud otsust samade esemete kohta tühistamata ega ka selgitamata, miks on vaja uut otsust. Otsusel mingeid põhjendusi polnud, kuigi seadused näevad ette, et need peavad olema.Kahe aasta jooksul lubasid ametnikud, et viimane otsus tühistatakse volikogus, aga siis äkki keelduti seda volikogus üldse arutamast. Muidugi oli soov kuskilt õigust saada ja küsida, kuidas ametnikud tohtisid 2 aastat (suuliselt) valetada ja lubada, kirjalikult oli aga üldse jäetud vastamata!?
Pikaajalise kohtutega suhtluse jooksul olen kogenud palju lubamatut käitumist. Nii ei peaks ükski tavainimene käituma, rääkimata kohtunikest. Olen tuvastanud, et kohtutel on küll päris ükskõik, kas kellegi isiku subjektiivseid õigusi rikutakse või ei. Ilmekalt näitab seda vastasadvokaadi väide kohtus, et ta ei saa aru, kuidas poole kodu äravõtmine kahjustab inimese huve. Kohus paistis selle advokaadiga nõus olema, aga nüüd on see advokaat ülendatud riigikohtunikuks!
Alguses lootsin, et tegemist on lihtsalt arusaamatustega. Teadsin, et peaks toimima mõistliku aja printsiip. Endale mõtestasin selle nii lahti, et kui ma näiteks 5 aastat käin kohut, siis hakatakse kohtupoolset huvi tundma, et milles asi. Ja et niisuguse “eneseanalüüsi” käigus selgubki, et kaebuse sisulise küljega pole veel tegeldud, et kohtud ise avastavad oma vead!! Nüüd olen aru saanud, et niisugune venitamine on kohtute taotluslik metoodika ja vigu kohtud enda arvates ei teegi.
Riigikohtu lahendites on kirjas, et halduskohtunikud peavad aitama lihtinimesel leida kõige ökonoomsema tee oma kaebeõiguse tagamiseks. Inimene pöördub kohtusse, soovides teada saada, kas sel ja teisel ja kolmandal alusel on mingi otsus seadustele vastavalt välja antud. Inimene soovib teada kohtu seisukohti oma kaebuses esitatud seisukohtade suhtes, et kas kohus nõustub nendega või lükkab siis toetudes seadustele need ümber. Nüüdseks olen kogenud, et kohtute käitumine on väga traditsiooniline ja konservatiivne, ja mingit arengut ma kümne aasta jooksul märganud ei ole.
Halduskohus tavaliselt ei uuri mingeid tõendeid, vähemalt kaebaja omi mitte. Seaduse üldisest mõttest ei lähtu, kaebaja motiveeritud väiteid ümber ei lükka, aga ometi kaebust ei rahulda. Ringkonnakohus reeglina kinnitab, et 1. astme kohtu otsus on seaduslik ja põhjendatud ja nemad ei hakka selle põhjendusi (mida tegelikult ei olnud!) üle kordama. Ja riigikohus teatab, et menetlusse võtmine ole ilmselt põhjendamatu!.
Mäletan, kui esimest korda kassatsioonkaebuse kirjutasin. Mõtlesin, et kui menetlusse ei võeta, saan vähemalt täpselt teada, mis alustel. Aga riigikohus isegi ju ei põhjenda midagi, kuidas siis üldse kohtusüsteemi kaudu saab inimene nõuda, et ametnikud annaksid välja ainult põhjendatud otsuseid! Ja mida koormavam mingi otsus inimesele on, seda põhjalikumalt tuleks motiveerida! Aga see seadus eksisteerib tihtipeale vaid paberil!! See, et riigikohus ei võta asja menetlusse, on ju puhas häbematus! Kassatsioonkaebuses on ju väited, mille kohta oleks vaja kohtu arvamust, mis õigusega kohus oma arvamust ei avalda? Mulle tundub, et ainult viitsimatusest! Inimesel on ju põhiseadusega antud kaebeõigus, aga kui menetlusse ei võeta, ei saa kaebeõigust realiseerida! Mis kaebamine see on, kui kaebusele sisulist otsust ei saa?
Imelik on veel advokaatidega seonduv. Riigikohtu lahendites on kirjas, et ametnikud peavad suutma oma otsuseid reeglina ise põhjendada, aga ometi ei keela seadus omavalitsust omaenda inimese vastu, kelle huve peab omavalitsus kaitsma, advokaati palgata! Kas pole silmakirjalik ja ülimalt ebaõiglane, sest seadustele vastavate otsuste tegemine on ju ametnike otsene tööülesanne, nad saavad ju selle eest riigi käest palka! Ma saan veel aru, kui juristiga konsulteeritakse enne otsuse välja andmist! Aga et otsus tehakse ja siis ei suudeta seda ise selgitada!! Siin on ilmne ebaõiglus ka veel seetõttu, et ametnik palkab advokaadi riigi raha eest, aga inimene peab oma sissetulekust leidma, millega advokaadile tasuda! Juristide ringkaitset on paljud kogenud juristid kinnitanud, ja nii ei olegi kohtust inimesel palju loota. Sest otsused tehakse jõupositsioonilt ja omavalitsust kaitsvad advokaadid räägivad mis pähe tuleb, sisulist arutelu kohtus ei toimu!
Kuidas muidu seletada asjaolu, et üle 10 aastase kohtupraktika jooksul ei ole ma sisulise aruteluni jõudnud? Nüüd väidangi, et kohtunike töövõtted on lausa alatud. Selle asemel, et tõesti seaduste piires inimest aidata, kaitseb kohus ametnikke igal juhul. Kohtuotsused võivadki ainult mõttetusi sisaldada, keegi neid ju ei kontrolli ja keegi nende eest ka ei vastuta. Kohtunikud ei tunne ise seadusi, küsivad inimeselt istungil rumalaid küsimusi, tõendades sel moel, et nad pole üldse materjalidega tutvunud. Kohtunikud abistamise asemel eksitavad inimesi, minul on korduvalt soovitatud mingi uus avaldus teha, ja kui siis teen, vastab too kohtunik, et niisugune avaldus ei olevat seadustega kooskõlas. Siis on kohtunik ise, ilma kaebaja soovita, määranud mingi ekspertiisi tegemise asjas, mille suhtes ekspertiis pole võimalik, mõne aja pärast ise selle ekspertiisi nõude tühistanud , viidates kaebaja vastuseisule vms. Kohtunike peamine soov paistab olema protsesside venitamine ja igasuguse kohtusse kaebamise isu äravõtmine.Ka on esinenud, et kohtunik protsessi ajal küsib vastasadvokaadilt nõu seaduste rakendamise kohta! On ju selge, et pooltel on seaduste rakendamise osas eriarvamused, ühe poolega nõupidamine saab viidata ainult kohtu kallutatusele!
Olen paljudele instantsidele püüdnud kurta mõttetute kohtuotsuste üle, kõik on väitnud, et nemad pole pädevad ja nii ei saagi keegi kohtuotsuseid muuta. Ka kohus ise mitte, sest kui ükskord on menetlusse võtmata jäetud, siis on see lõplik. Kas me vajame nii kramplikku süsteemi, milles isegi kõik valed peavad kestma jääma, mis sest, et ammu on avastatud, et kuningas on alasti?
Olen püüdnud ajakirjanduses probleemi lahata, aga vähestele avaldatud repliikidele pole mitte ükski jurist reageerinud, keegi pole isegi imestanud, et tegelikult on meie kohtusüsteem Potjomkini küla!? Sest näiteks kohtute esimees vastutab küll kütte, küll töötajate värbamise konkursside eest, aga sisuline töö on jäetud täiesti kõrvale! Prokuratuur soosib niisugust olukorda, eks nemadki ole üks ringkaitse lüli!Kohtulahendid ise ja prokuratuuri vastused on valet täis, millist õigust niisugusest institutsioonist on võimalik saada?
Kui vahel saadki ühe tubli ajakirjanikuga jutule ja ta leiab, et peaks avalikustama kohtu kriitikat, siis mõni toimetaja, kelle käest asi enne peab läbi käima, keelab avaldamise ära. Kohtukriitikale on ajalehtedes väga vähe ruumi! Sõnavabadus on, aga ajakirjandus tihti ei pea kohtu teemasid oluliseks! Ja tõesti, vähene ilmunud kriitika on igasuguse vastukajata adressaatide poolelt!
Nii ongi välja tulnud, et inimene on riigi ees väga kaitsetu, kuigi riik on ju selleks, et oma inimesi hoida! Riik oma võimuaparaatide abil hoopis represseerib inimesi, avaldab survet ebaõiglaste kohtuotsuste näol leppida ülekohtuga!!
Kutsun üles kõiki inimesi, kellel on olnud analoogilisi juhtumeid kohtuga suheldes ja kellele on adresseeritud täiesti mõttetuid kohtuotsuseid, võtma minuga kontakti! Palun väga selget ja lühidat protsessi kirjeldust ja kohtuasjade registreerimisnumbreid. Mulle on tuntud jurist lubanud, et tutvub Teie esitatud materjalidega, et kujundada oma arvamus nende osas. Kui meile koguneb 10-20 potentsiaalset mõttetut kohtulahendit, siis kõigi materjale saatnute nimel pöördume riigijuhtide poole ühise avaldusega. Riigile ei ole vaja kohtuid, kes ei tee tööd või teevad praaki, toodavad ülekohut juurde.
Lugupidamisega ja kõigilt pettunutelt andmeid oodates Eha Nõmm, üks, kes on asjata raisanud palju energiat, aga pole 10 aastaga sisulist vastust oma probleemile saanud.
eha.nmm@gmail.com
Riigihanke vaidlustamise korra põhiseaduspärasus
Sisestas jaak, 15 Juuni, 2008 - 14:42
http://www.riigikohus.ee/vfs/727/Ettekanne_RK_10_06_08.pdf
Riigikohtu esimehe Märt Raski ettekanne Riigikogu 2008. aasta kevadistungjärgul
22. ... RHS nähakse ette vaidlustuse esitamise võimalus Riigihangete Ameti juures asuvale vaidluskomisjonile ja sama seadus näeb ette ka edasikaebamise korra vaidluskomisjoni otsuse peale ringkonnakohtusse. Ringkonnakohtus kohaldatakse halduskohtumenetluse seadustikus sätestatud apellatsioonikaebuse läbivaatamise korda riigihankeseaduses sätestatud erisustega, mis ei asenda esimese astme kohtu menetlust, vaid kontrollib apellatsioonikaebuse raames vaidluskomisjoni otsuse õigsust. Halduskohus ei ole esimese astme kohtuna pädev läbi vaatama nimetatud vaidlusi, millest saab järeldada, et esimese astme kohtumenetlus riigihanke vaidlustes puudub. Selline menetluskord ei ole kooskõlas põhiseaduse § 15 nõuetega, kuna isiku kaebus tuleb kohtus arutusele alles apellatsiooniastmes.
25. Kõik seadused on põhiseadusega kooskõlas seni kuni neid pole põhiseadusvastaseks tunnistatud. Ma ei soovi siinkohal hakata ette ennustama Riigikohtu võimalikku lahendit põhiseaduslikkuse järelevalve vaidluses, kus keegi menetlusosalistest vaidlustab riigihanke seaduse põhiseaduspärasuse just kaebuste läbivaatamise aspektist, kuid soovitan Riigikogul esitatud probleemidele teravdatud tähelepanu osutada, et vältida võimalikku majanduslikku kahju, mis võib tekkida riigihangete seaduse kaebemenetluse põhiseadusevastaseks tunnistamise korral.
elatisabi.ee
Sisestas jaak, 28 Juuni, 2008 - 13:24
Leidsin ühe toreda veebile - www.elatisabi.ee , mis aitab esitada maksekäsu kiirmenetluse avalduse lapse elatisnõudes. Tuleb täita veebivorm, tasuda teenustasu 190+km ning avaldus allkirjastada.
Elatisabi on riigi poolt makstav lühiajaline toetus 4500 krooni ulatuses lapsele, kelle vanem ei täida ülalpidamiskohustust
Elatisabi maksab riik 4500 krooni ulatuses (90 päevaks, makstakse osade kaupa) vanemale, kes taotleb kohtult elatise väljamõistmist.
https://www.riigiteataja.ee/ert/act.jsp?id=12904627
http://www.just.ee/27729
21. veebruar 07
ElatisAS
käive- avalik või salajane?
Sisestas Külaline (verifitseerimata), 30 Juuni, 2008 - 10:53
Kas firma on kohustatud rendile andjale oma käivet igakuiselt, päevaselt avalikustama või võib sellest ka keelduda!
Justiitsmin
Uus eelnõu parandab ettevõtjate konkurentsivõimet Euroopa Liidus
Justiitsministeerium saatis ministeeriumidele ja huvigruppidele arvamuse avaldamiseks eelnõu, mille eesmärgiks on luua uus ühinguvorm, mis parandaks väikeste ja keskmise suurusega ettevõtjate konkurentsivõimet Euroopa Liidus.
Eelnõu ja sellega seotud materjalidega saate tutvuda internetiaadressil: http://europa.eu/rapid/pressReleasesAction.do?reference=IP/08/1003&forma...
Justiitsministeerium toetab kuriteoennetuse projekte ligi 1,5 miljoni krooniga
Ettevõtja, aita luua endale paremat õiguskeskkonda!

matches:
Riigikohus
kohus
Kohus
kohus
riigikohus
riigikohus
riigikohus
kohus
kohus
kohus
§ 15