Kokku: 92| Näitan: 1 - 20
2-16-14644/50 Riigikohtu tsiviilkolleegium 25.03.2020
TsMS § 362
VÕS § 651 lg 1
TsÜS § 146 lg 2 esimesest lausest tulenev viieaastane aegumistähtaeg kohaldub ehitise projekteerimise töövõtulepingu rikkumisest tulenevatele nõuetele, mille alus on projekteerimisviga, mis on põhjustanud ehitise puuduse. (p 13)
Nimetatud nõue aegub TsÜS § 146 lg 2 esimese lause ja VÕS § 651 lg 1 järgi viie aasta möödumisel projekti valmimisest või kui tellija on kohustatud projekti vastu võtma, siis projekti vastuvõtmisest või vastuvõetuks lugemisest. (p 14)
Töövõtulepingu pooled võivad (kui tellija ei ole tarbija, vt VÕS § 657 lg 1) kokku leppida ka VÕS §-s 651 sätestatust erinevas aegumistähtaja alguses. Samuti võivad pooled kokku leppida seadusest erinevas aegumistähtajas, arvestades mh TsÜS §-s 145 ja VÕS § 42 lg 3 p-st 9 tulenevaid piiranguid. (p 15)
Juhul kui ehitise puudus on tingitud projekteerimisveast, mida tellija ei saanud tavapärast hoolsust rakendades avastada enne ehitise valmimist (ehitise vastuvõtmist või vastuvõetuks lugemist), võib projekteerija põhjustatud projekteerimisveast tuleneva nõude aegumise vastuväitele tuginemine enne viie aasta möödumist ehitise valmimisest (ehitise vastuvõtmisest või vastuvõetuks lugemisest) olla hea usu põhimõttega vastuolus. (p 16)
Töö ülevaatamise kohustus VÕS § 643 mõttes ei sisalda endas üldjuhul tellija kohustust teha tehtud tööle ekspertiis, kui see väljub tavapärase hoolsuskohustuse raamest. (p 18)
TsÜS § 160 lg 2 p-i 6 tuleb tõlgendada selliselt, et aegumine loetakse analoogselt hagi esitamisega peatunuks kolmanda isiku kaasamise avalduse esitamisest kohtusse eeldusel, et kohus selle kolmandale isikule kätte toimetab (vt hagi esitamise tagajärjel nõude aegumise peatumise kohta nt Riigikohtu 3. mai 2016. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-20-16, p 32). (p 19)
Projekteerimisleping on oma olemuselt töövõtuleping, mis on lahutamatult seotud ehitamise ja ehitisega. (p 13)
Vaheotsuse tegemine ehitise puuduse tõttu projekteerimise töövõtulepingust tuleneva nõude aegumise kohta ei pruugi olla põhjendatud, kui kohus ei ole tuvastanud, kas ehitise puuduse tingis projekteerimisviga, ja kui ehitise valmimisest (ehitise vastuvõtmisest või vastuvõetuks lugemisest) on möödunud vähem kui viis aastat. (p 17)
Hagita menetluses lahendatakse mh kaasomaniku hüvitisnõuded AÕS § 71 lg 2 alusel (vt Riigikohtu 16. veebruari 2011. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-149-10, p 10).
Kui kohus vaatab TsMS § 613 lg 4 alusel TsMS § 613 lg-s 1 nimetatud asja läbi hagimenetluses, tuleb selle asja läbivaatamisel järgida hagita menetluse reegleid, mh menetlusosaliste kohta sätestatut (vt Riigikohtu 13. novembri 2013. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-81-13, p 20)
Kui hageja on esitanud oma nõude erinevatel õiguslikel alustel, kuid kohus annab vaheotsuses hinnangu vaid osade hageja nõuete aegumisele, siis ei mõjuta vaheotsus kohtu kohustust hinnata järgnevas menetluses, kas hageja nõude rahuldamine on võimalik ka nendel õiguslikel alustel, milliseid kohus vaheotsuse tegemisel ei käsitlenud. (p 13)
Pärast aegumise kohta tehtud vaheotsuse jõustumist ei saa menetlusosaline enam järgnevas menetluses aegumist puudutavaid vastuväiteid esitada. (p 16)
2-16-11889/67 Riigikohtu tsiviilkolleegium 13.02.2019
Juhatuse liikme esitatud konkurentsipiirangu hüvitise väljamõistmise nõuet saab hea usu põhimõtte vastaseks pidada olukorras, kus nõude esitanud juhatuse liige on oluliselt rikkunud oma ametikohustusi, millest tulenevalt ei saaks äriühingult oodata konkurentsikeelu hüvitise maksmist.
Kahtlustuse esitamine juhatuse liikmele, äriühingu tunnistamine kannatanuks selles kriminaalmenetluses, ega juhatuse liikme vahi all viibimine, ei anna alust pidada tõendatuks, et juhatuse liige on oma ametikohustusi tahtlikult rikkunud, vaid üksnes seda, et juhatuse liikme suhtes toimub kriminaalmenetlus. (p-d 14 ja 15)
2-17-9569/21 Tartu Ringkonnakohtu tsiviilkolleegium 29.06.2018
Vastuoluline käitumine on hea usu põhimõtte vastane (p 9). Hea usu põhimõttega võib olla vastuolus olukord, kus kindlustusandja suunab kindlustusvõtjat pöörduma lepitusorganisse, viidates võimalusele jätkata vaidlust kohtus ja tugineb pärast lepitusorgani menetlust nõude maksma panemist välistava tähtaja saabumisele VÕS § 457 lg 3 alusel (p 9). Hea usu põhimõttest lähtuvalt peab kindlustusandja teavitama kindlustusvõtjat, et õigust lõpetav tähtaeg ei peatu lepitusorganisse pöördumisel ja kindlustusvõtjal võib hagi esitamiseks jääda väga vähe aega. Sellele viitab ka VÕS § 475 lg 3 ise, mille kohaselt peab kindlustusandja teavitama kindlusvõtjat tähtaja möödumise tagajärgedest (p 9).
Lepitusmenetluse toimumisel VÕS § 475 lg 3 tähtaja jooksul ei ole asjakohane üks VÕS § 475 lg 3 põhieesmärke anda kindlusseltsile võimalus mõistlikult arvestada sellega, kas nõue esitatakse või mitte. On ilmne, et kindlustusvõtja võib soovida kohtusse pöörduda kohtuvälise lahenduse ebaõnnestumisel. Vaidluse kohtuväline lahendamine on otstarbekas, aitab menetlusosalistel kulusid vältida ja võib tuua kaasa vaidluse kiirema lahenduse (p 10).
2-16-6665/60 Riigikohtu tsiviilkolleegium 13.06.2018
KonkS § 51
KaMS § 14 lg 2 p 1
KaMS § 14 lg 2 p 2
Registreeritud kaubamärgi omanikul on KaMS § 14 lg 1 järgi õiguskaitse kaubamärgiga sarnase tähise kasutamise vastu domeeninimes, s.o tegemist on kaubamärgiomaniku ainuõigusega (vt Riigikohtu 30. märtsi 2006. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-4-06, p 50). Samas tuleb igal konkreetsel juhul hinnata kaubamärgi rikkumist vastava juhtumi asjaoludel. Lisaks sellele, et esineb mõni KaMS § 14 lg 1 p-des 1-3 sätestatud olukordadest, peavad olema täidetud rikkumise üldised eeldused. Eelkõige peab kaubamärgiomaniku ainuõiguse rikkumiseks õiguskaitse saanud tähist olema kasutatud „äritegevuses“ ja „kaupade või teenuste puhul“. Kaubamärgiga identse tähise kasutamist identsete kaupade või teenuste puhul saab kaubamärgiomanik kolmandal isikul keelata üksnes juhul, kui selline kasutamine mõjutab või võib mõjutada kahjulikult kaubamärgi ülesannete täitmist ja eriti selle peamise ülesande täitmist ehk tarbijale kauba või teenuse päritolu tagamist (vt Euroopa Kohtu 12. novembri 2002. a otsus kohtuasjas nr C-206/01, Arsenal Football Club, p 51; 18. juuni 2009. a otsus kohtuasjas nr C-487/07, L’Oréal jt, p 58). Isegi kui rikkumise eeldused on täidetud, tuleb arvestada KaMS §-s 16 sätestatud ainuõiguse piirangutega. (p 14)
Ainuüksi ärinimes või muu majandustegevusega tegeleva ettevõtte või isiku nimes (sh ka sihtasutuse nimes, kes tegeleb majandustegevusega) kaubamärgina kaitstud tähise kasutamist ei saa pidada KaMS § 14 lg 1 järgi kaubamärgiomaniku ainuõiguse rikkumiseks, mis annaks aluse tähise kasutamist KaMS § 57 lg 1 p 1 alusel keelata, kui nime kasutatakse üksnes äriühingu, ettevõtte või juriidilise isiku samasuse kindlakstegemiseks või tähistamiseks ning sellega ei rikuta kaubamärgi ülesandeid (vt Riigikohtu 25. veebruari 2015. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-162-14, p 19). Ärinime või ettevõtte nime ülesanne ei ole iseenesest kaupade või teenuste eristamine, vaid ärinime eesmärk on tegelikult äriühingu samasuse kindlakstegemine, sellal kui ettevõtte nime ülesanne on tähistada ettevõtet (vt Euroopa Kohtu 21. novembri 2002. a otsus kohtuasjas nr C-23/01, Robelco, p 34; 16. novembri 2004. a otsus kohtuasjas nr C-245/02, Anheuser-Busch, p 64; nr C-17/06, Céline, p 21). Kasutamisega „kaupade või teenuste puhul“ on seevastu tegemist siis, kui kolmas isik kannab kaupadele, mida ta turustab, oma ärinime või ettevõtte nime kujutava tähise või kui ta kasutab seda tähist muul viisil nii, et ta loob seose tähise - mis kujutab endast tema ärinime või ettevõtte nime - ja tema turustatavate kaupade või osutatavate teenuste vahel (nr C-17/06, Céline, p-d 22 ja 23; vt ka Riigikohtu eespool viidatud määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-162-14, p 19). (p 15.2)
Sarnaselt ärinime ja majandustegevuses tegeleva ettevõtte või isiku nimega ei ole ka domeeninime ülesanne iseenesest kaupade või teenuste eristamine. Domeeninime olemust on kolleegium lähemalt käsitlenud Riigikohtu 30. märtsi 2006. a otsuses tsiviilasjas nr 3-2-1-4-06 punktides 47-49. (p 15.3) Kui domeeninimes sisalduva tähise ja enda osutatavate teenuste vahel on loodud seos, siis kasutatakse tähist kaupade või teenuste puhul KaMS § 14 lg 1 tähenduses.Kaubamärgiomaniku ainuõigusi ei ole rikutud siis, kui kaubamärgiga identset tähist kasutatakse üksnes kaupade või teenuste omaduste kirjeldamiseks, kui sellise kasutamise puhul on välistatud kaubamärgi tajumine päritolutähisena (Euroopa Kohtu 14. mai 2002. a otsus kohtuasjas nr C-2/00, Hölterhoff, p 17). Selline kasutus ei kahjusta kaubamärgiomaniku huve, kuna see ei kahjusta kaubamärgi peamist ülesannet tagada tarbijale märgiga tähistatud kauba või teenuse päritolu, et võimaldada eristada kaupa või teenust teistest kaupadest või teenustest, ilma et tekiks äravahetamisoht (vt nr C-2/00, Hölterhoff, p 16; nr C-206/01, Arsenal Football Club, p-d 48 ja 54; Riigikohtu eespool viidatud määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-162-14, p 19). Lisaks sätestab KaMS § 16 lg 1 p 2 kaubamärgiomaniku ainuõigusest piirangu. (p 16.1)
Kaubamärgiomanikul on õigus keelata kaubamärgiga identse tähise kasutamist kaupade või teenuste puhul, mis on identsed nendega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud, ka siis, kui see kasutamine ei ohusta küll kaubamärgi peamist ülesannet tähistada kaupade või teenuste päritolu, aga kahjustab või ohustab kaubamärgi mõnda muud ülesannet (Euroopa Kohtu otsused kohtuasjas nr C-487/07, L'Oréal jt, p 65 ja nr-d C-236/08-C-238/08, Google France ja Google, p 79; 22. septembri 2011. a otsus kohtuasjas nr C-323/09, Interflora ja Interflora British Unit, p 38; vt ka Riigikohtu eespool viidatud määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-162-14, p 19). Kaupade või teenuste päritolu tagamise ülesande kõrval on kaubamärkidel ka asjaomase kauba või teenuse kvaliteedi tagamise ülesanne ning teabe, investeeringute ja reklaamiga seotud ülesanded (vt nr C-487/07, L'Oréal jt, p 58; Euroopa Kohtu 23. märtsi 2010. a otsus liidetud kohtuasjades nr-d C-236/08-C-238/08, Google France ja Google, p 77). (p 16.3)
Seni, kuni kaubamärgi registreerimist ei ole kehtetuks tunnistatud ja kaubamärki registrist kustutatud, ei saa isik registreeritud kaubamärgi omaniku nõude vastu kaitset ka siis, kui talle kuuluks varasem sarnane üldtuntud kaubamärk (Riigikohtu 23. veebruari 2005. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-168-04, p 10). (p 17.1)
KaMS ei piira õiguskaitse saanud kaubamärgi omaniku õigust tugineda oma kaubamärgist tulenevale ainuõigusele isiku suhtes, kes kasutab kaubamärgiga identset või sarnast tähist domeeninimes, isegi kui nimetatud domeeninimi on registreeritud enne seda, kui kaubamärk sai õiguskaitse, või kui domeeninime registreerinud isikul on selle kasutamiseks õigustatud huvi ja kasutamine toimub heas usus. Domeenivaidluste lahendamist käsitlevad reeglid ei ole kohtule vaidluse lahendamisel siduvad. Neid saab kasutada võrdlusmaterjalina Eesti seaduse tõlgendamisel ning rahvusvahelisest praktikast juhinduda niivõrd, kuivõrd see ei ole Eesti seadusega vastuolus (vt Riigikohtu 30. märtsi 2006. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-4-06, p 51). (p 19.3)
kaubamärgi kehtivus
Seda, kas kaubamärgi suhtes saab kohaldada üht või teist kaubamärgi andmisest keeldumise või kaubamärgi tühiseks tunnistamise põhjust, tuleb ühest küljest arvestada kaupu ja teenuseid, mille tähistamiseks kaubamärgi registreerimist taotletakse, ja teiseks tuleb hinnata seda, kuidas registreerimiseks esitatud tähist tajub asjaomane avalikkus, kelleks on vastava kauba või teenuse keskmine tarbija, kes on piisavalt informeeritud ja mõistlikult tähelepanelik ning arukas (vt Euroopa Kohtu 12. veebruari 2004. a otsus kohtuasjas nr C-363/99, Koninklijke KPN Nederland, p-d 33 ja 34). (p 21)
Kaubamärgi registreerimisest keeldumise põhjuste tõlgendamisel tuleb lähtuda nendest igaühe aluseks olevast üldisest huvist (vt nt Euroopa Kohtu 29. aprilli 2004. a otsus liidetud kohtuasjades nr-d C-456/01 P ja C-457/01 P, Henkel vs. OHIM, p-d 45 ja 46; 16. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas nr C-329/02 P, SAT.1 vs. OHIM, p 25; nr-d C-90/11 ja C-91/11, Strigl jaSecurvita, p 22). (p 22)
KaMS § 9 lg 1 p 3 sätestatu aluseks on üldine huvi tagada, et registreerimistaotlusega hõlmatud kaupade või teenuste üht või mitut omadust kirjeldavad tähised oleksid kõigi neid kaupu ja teenuseid pakkuvate majandustegevuses osalejate jaoks vabalt kasutatavad (Euroopa Kohtu 4. mai 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades nr-d C-108/97 ja C-109/97, Windsurfing Chiemsee, p 25; nr C-51/10, Agencja Wydawnicza Technopol vs. OHIM, p 37; nr-d C-90/11 ja C-91/11, Strigl ja Securvita, p 31). (p 23.1)
Direktiivi 2008/95/EÜ art 3 lg 1 p c kohaldamisel tuleb hinnata, kas geograafiline nimetus, mida tahetakse kaubamärgina registreerida, tähistab kohta, mida asjaomane avalikkus seostab asjassepuutuvate kaupade või teenuste kategooriaga või mille puhul on mõistlik eeldada, et selline seos võib tulevikus välja kujuneda (nr-d C-108/97 ja C-109/97, Windsurfing Chiemsee, p 31; vt ka Euroopa Kohtu 6. juuli 2017. a otsus kohtuasjas nr C-139/16, Moreno Marín jt, p 16).
Hinnates, kas geograafiline nimetus on võimeline tähistama asjaomase avalikkuse silmis kõnealuste kaupade või teenuste päritolu, tuleb arvesse võtta kõiki olulisi tingimusi, nagu tähistatud kaupade ja teenuste olemus, asjaomase avalikkuse teadlikkus vastavast geograafilisest nimetusest ja sellega tähistatud kohast, tegevusharu traditsioonid, sh kas asjassepuutuvate kaupade või teenuste puhul on kaubanduses kombeks ära märkida nende geograafiline päritolu, samuti see, kas ja millisel määral peetakse kõnealuste kaupade või teenuste geograafilist päritolu oluliseks nende kvaliteedi või muude omaduste hindamisel (vt nr-d C-108/97 ja C-109/97, Windsurfing Chiemsee, p 32; nr T-379/03, Peek & Cloppenburg vs. OHIM (Cloppenburg), p-d 49 ja 50). Välistatud ei ole selliste geograafiliste nimetuste registreerimine kaubamärgina, mis on asjaomase avalikkuse jaoks tundmatud või vähemalt tundmatud geograafilise koha tähistajana, samuti selliste nimetuste, mille puhul tulenevalt tähistatud koha iseloomust (näiteks mägi või järv) ei ole tõenäoline, et asjaomane avalikkus võiks arvata, et asjassepuutuvad kaubad või teenused sellest kohast pärinevad (nr-d C-108/97 ja C-109/97, Windsurfing Chiemsee, p 33; nr T-379/03, Peek & Cloppenburg vs. OHIM (Cloppenburg), p 36). Kaupade geograafilisele päritolule viitavate tähiste puhul kohaldub üldjuhul direktiivi 2008/95/EÜ art 3 lg 1 p c sellistele tähistele, mis viitavad kohale, kus kaubad on valmistatud või kus neid saaks valmistada, ent kaupade ja geograafilise piirkonna vaheline seos võib seisneda ka muudes asjaoludes, näiteks selles, et kaubad kavandati ja disainiti kõnealuses piirkonnas (nr-d C-108/97 ja C-109/97, Windsurfing Chiemsee, p 36). (p 23.2)
Tuvastamaks, kas tähis on KaMS § 9 lg 1 p 3 tähenduses kirjeldav, on oluline on hinnata, kas asjaomane avalikkus juba praegu või eelduslikult tulevikus seostab kõnealuse tähise all pakutavaid kaupu või osutatavaid teenuseid konkreetse geograafilise piirkonnaga, nt arvates, et neid kaupu toodetakse või teenuseid osutatakse selles piirkonnas (vt ka nr C-363/99 (Koninklijke KPN Nederland), p 97; nr-d C-90/11 ja C-91/11 (Strigl ja Securvita), p 39). (p 23.4)
Direktiivi 2008/95/EÜ art 3 lg 1 p-des b ja c (ja seega KaMS § 9 lg 1 p-des 2 ja 3) sätestatud absoluutsete kaubamärgi registreerimisest keeldumise aluste kohaldamisalad osaliselt kattuvad (nr C-363/99, Koninklijke KPN Nederland, p 85; nr-d C-90/11 ja C-91/11, Strigl ja Securvita, p 20). Tähisel, mis direktiivi 2008/95/EÜ art 3 lg 1 p c tähenduses kirjeldab registreerimistaotlusega hõlmatud kaupade või teenuste omadusi, puudub kindlasti võime neid kaupu või teenuseid eristada (nr C-363/99, Koninklijke KPN Nederland, p 86; nr-d C-90/11 ja C-91/11, Strigl ja Securvita, p 39). (p 24.2)
Juhul kui kaubamärgiomanik kuritarvitab oma seadusega tagatud ainuõigust, võib see olla vastuolus tsiviilseadustiku üldosa seaduse (TsÜS) § 138 lg-s 1 ja võlaõigusseaduse (VÕS) §-s 6 sätestatud hea usu põhimõttega. (p 17.3)
Ühingu ja liikme suhetes tuleb arvestada hea usu põhimõttega (vt nt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 9. detsembri 2015. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-137-15, p 11).
Ühingu liikmete võrdse kohtlemise põhimõte on olemuselt ühinguõigusliku hea usu põhimõtte konkretiseering, mis kohaldub ka mittetulundusühingu liikmetele. Mittetulundusühingu liikmed vajavad samasugust kaitset nende põhjendamatult ebavõrdse kohtlemise eest nagu äriühingute osanikud, aktsionärid ja liikmed (Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 15. aprilli 2015. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-29-15, p 14). Kohus on MTÜS § 24 alusel esitatud hagi lahendades õigustatud hindama seda, kas mittetulundusühingu organi otsuse tegemisel on arvestatud hea usu põhimõttega, sh kas ühingu liikmeid on koheldud võrdselt. (p 14)
MTÜS § 24 lg-s 7 on peetud silmas, et üldkoosoleku otsusega samas korras võib vaidlustada MTÜS § 31 lg-s 1 ettenähtud organite otsuseid (vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 9. oktoobri 2013. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-95-13, p 11). (p 10)
Kohus on MTÜS § 24 alusel esitatud hagi lahendades õigustatud hindama seda, kas mittetulundusühingu organi otsuse tegemisel on arvestatud hea usu põhimõttega, sh kas ühingu liikmeid on koheldud võrdselt. (p 14)
2-15-2810/51 Riigikohtu tsiviilkolleegium 13.12.2017
VÕS § 638 lg 1
Võlaõigusseadusest ei tulene, et ehitise kasutuselevõtuga tuleks iseenesest lugeda töö vastuvõetuks. Töö vastuvõetuks lugemise jaoks on oluline üksnes see, kas tellija rikkus töö vastuvõtmise kohustust vastuvõtmiseks antud mõistliku tähtaja jooksul (VÕS § 638 teine lause) (vt Riigikohtu 2. märtsi 2015. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-145-14, p 18). Hea usu põhimõttega oleks aga vastuolus, kui tellija keelduks töö vastuvõtmisest ainuüksi ebaoluliste puuduste tõttu. Samuti võib hea usu põhimõttega olla vastuolus tellija keeldumine töö tervikuna vastuvõtmisest, kui töö on osadeks jaotatav ja oluliste puudusteta töö osa vastuvõtmine ei kahjustaks tellija õigusi (vt ka nt Riigikohtu 28. oktoobri 2008. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-80-08, p 22). (p 14)
2-14-62992/46 Riigikohtu tsiviilkolleegium 02.11.2017
TsMS § 200 lg 1
Kohtu õiguslik hinnang ei või tulla pooltele üllatuslikult, st kohus peab üldjuhul juhtima poolte tähelepanu õigussuhte võimalikule kvalifikatsioonile ja võimaldama neil esitada selle kohta väiteid ja vastuväiteid (vt nt TsMS § 348 lg-d 1-3; § 351; § 392 lg 1 p-d 1 ja 3; § 400 lg 5; § 401 lg 1; § 436 lg 4 ning Riigikohtu 5. jaanuari 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-116-10, p 40; 22. veebruari 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-153-10, p 16). (p 14)
Kohtul on TsMS §-s 2 sätestatud eesmärgi tagamiseks kohustus kontrollida, kas menetlusosalised käituvad menetluses heauskselt. TsMS § 200 lg 1 kohaselt on menetlusosaline kohustatud kasutama oma menetlusõigusi heauskselt. Heas usus käitumise kohustuse rikkumisega (nt tõendi pahatahtlik hävitamine) kahandab rikkuja pool vastaspoole tõendamisvõimalusi ja suurendab seeläbi enda tõendamisvõimalusi. Tagamaks TsMS §-s 7 sätestatud põhimõtet, et pooli peab kohtlema kohtumenetluses võrdselt, tuleb TsMS § 200 lg 1 sätestatud kohustuse rikkumist tõendite hindamisel arvestada. (p 15)
Kui kohtuotsuses jäetakse rahuldamata alternatiivsed nõuded, tuleb need nõuded kohtuotsuse resolutsioonis märkida, vastasel juhul ei vasta resolutsioon TsMS § 442 lg 5 nõuetele. (p 12)
Kui kohus ei hinda oma otsuses kahju tekitanud teo õigusvastasust ja võtab ainult üldsõnalise seisukoha põhjusliku seose kohta, on kohus rikkunud TsMS § 442 lg-t 8. (p 15)
Kahju õigusvastasest tekitamisest tuleneval süül põhineva deliktilise vastutuse kohaldamiseks peab hageja üldjuhul tõendama kostja teo, kahju, põhjusliku seose kostja teo ja kahju vahel ning teo õigusvastasuse. Kui hageja on tõendanud, et kostja on põhjustanud õigusvastaselt kahju, siis vabaneb kostja vastutusest, kui ta tõendab oma süü puudumise (RKTKo nr 3-2-1-38-16, p 11; RKTKo nr 3-2-1-45-16, p 14). (p 15)
Tegu on heade kommete vastane siis, kui teo eesmärk oli teise isiku tahtlik kahjustamine. VÕS § 1045 lg 1 p 8 kohaldamisel peab olema tõendatud, et isikul oli algusest peale tahe teist isikut kahjustada (RKTKo nr 3-2-1-62-13, p 17; RKTKo nr 3-2-1-18-15, p 10). Teo õigusvastasuse tuvastamiseks piisab, kui isik mõistis oma käitumise õigusvastasust ja möönis, et see võib teisele isikule kaasa tuua kahju (RKTKo nr 3-2-1-18-15, p 10). (p 17)
Taganemise kõrval tuleneb tellijale VÕS § 655 lg-st 1 võimalus töövõtuleping igal ajal üles öelda, sõltumata sellest, kas töövõtja on lepingut rikkunud (RKTKo nr 3-2-1-171-15, p 15; RKTKo nr 3-2-1-59-13, p 14; RKTKo nr 3-2-1-64-11, p 11). (p 12)
Töövõtulepingust taganemisel teise poole olulise lepingurikkumise tõttu ja selle ülesütlemisel VÕS § 655 lg 1 järgi on erinevad õiguslikud tagajärjed. Pooltel on töövõtulepingust taganemise korral võimalik nõuda üleantu tagastamist või üleantu väärtuse hüvitamist, kuid ülesütlemisel seevastu kokkulepitud tasu, millest on vajadusel tehtud mahaarvamised (vt selle kohta ka RKTKo nr 3-2-1-171-15, p 15; RKTKo nr 3-2-1-59-13, p 14; RKTKo nr 3-2-1-64-11, p 12). (p 13)


Regulation no. 11-2014 on the restitution of property illegally expropriated, the compensation and the application procedure | Licodu
Home » Estonia Leggi » Regulation no. 11-2014 on the restitution of property illegally expropriated, the compensation and the application procedure
Regulation no. 11-2014 on the restitution of property illegally expropriated, the compensation and the application procedure
Õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise ja kompenseerimise kohta käivate andmete ja kompensatsiooni väljamaksmise avalduse esitamise kord
(Vastu võetud 25.02.2014 nr 11)
Määrus kehtestatakse Eesti Vabariigi omandireformi aluste seaduse § 16 lõike 31 ja õigusvastaselt võõrandatud vara maksumuse määramise ja kompenseerimise seaduse § 14 lõike 4 alusel.
§ 1. Määruse reguleerimisala ning andmete ja avalduse esitajad
(1) Määrus sätestab õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise ja kompenseerimise otsuste kohta käivate andmete ja kompensatsiooni väljamaksmise avalduse esitamise korra, vormi ja tähtajad.
(2) Andmete esitajateks on vara tagastamist või kompenseerimist otsustavad valla- või linnavalitsused ja õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise ja kompenseerimise Võru või Ida-Viru maakonnakomisjon (edaspidi kohaliku omavalitsuse üksus).
(3) Avalduse esitaja on vara kompenseerimise õigustatud subjekt, tema volitatud isik või pärija.
(4) Andmed ja avaldus esitatakse Rahandusministeeriumile.
(5) Rahandusministeerium täidab järgmisi ülesandeid:
1) võtab vastu ja kontrollib andmeid vara tagastamise ja kompenseerimise otsuste kohta;
2) säilitab ja registreerib esitatud andmed;
3) tagab registreeritud andmete vastavuse esitatud andmetele;
4) registreerib ja analüüsib andmete kasutamist;
5) võtab vastu avaldusi kompensatsiooni väljamaksmiseks;
6) korraldab kompensatsioonide väljamaksmist.
2. peatükk Õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise ja kompenseerimise kohta käivate andmete esitamine
§ 2. Andmete esitamine ja kontroll
(1) Kohaliku omavalitsuse üksus esitab Rahandusministeeriumile kooskõlas Vabariigi Valitsuse 5. veebruari 1993. a määrusega nr 36 ja 13. juuli 1993. a määrusega nr 216 kehtestatud õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise ja kompenseerimise kordadega vara tagastamise või kompenseerimise korralduse ärakirja koos väljastusteate või kättesaamise aega muul viisil tõendava dokumendiga ning käesoleva korra lisas 1 toodud andmetega.
(2) Rahandusministeeriumile esitatud andmete õigsuse eest vastutab andmete esitaja. Juhul kui andmed on vigased või pole nõuetekohaselt esitatud, teatab Rahandusministeeriumi esindaja sellest andmete esitajale, määrates tähtaja puuduste kõrvaldamiseks.
(3) Kui esitatud andmete kontrollimisel ilmnevad kahtlused vara tagastamise või kompenseerimise korralduse õiguspärasuse suhtes, esitab rahandusminister maavanemale ettepaneku järelevalvemenetluse alustamiseks.
§ 3. Rahandusministeeriumile esitatavate andmete koosseis ja vorm
(1) Kohaliku omavalitsuse üksus esitab Rahandusministeeriumile järgmised andmed:
1) õigusvastaselt võõrandatud vara (v.a ühistatud vara) iseloomustavad andmed, sealhulgas andmed vara koosseisu, asukoha, taotlejate ja (endiste) omanike kohta ning õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise ja kompenseerimise maakonna- või linnakomisjoni otsuse number ja kuupäev;
2) andmed vara tagastamise või kompensatsiooni määramise korralduste kohta;
3) andmed ühistatud vara taotlejate ja neile määratud kompensatsiooni korralduste kohta;
4) andmed vara tagastamise menetluse lõpetamise kohta Eesti Vabariigi omandireformi aluste seaduse § 12 lõike 7 alusel või vara kompenseerimise menetluse lõpetamise kohta sama seaduse § 13 lõike 7 alusel;
5) andmed vastuvõtmata kompensatsioonide kohta kooskõlas Vabariigi Valitsuse 13. juuli 1993. a määrusega kehtestatud «Õigusvastaselt võõrandatud vara eest kompensatsiooni määramise korra» punktiga 362.
(2) Andmete esitamise alusdokumendid on õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise ja kompenseerimise maakonna- või linnakomisjoni otsus, omavalitsusüksuse korraldus vara tagastamise või kompenseerimise kohta või omavalitsusüksuse korraldus vara tagastamise või kompenseerimise menetluse lõpetamise kohta ja põllumajandusministri käskkiri ühistatud vara kompenseerimise kohta.
(3) Õigusvastaselt võõrandatud vara iseloomustavad andmed esitatakse käesoleva korra lisas 1 toodud vormi 2 kohaselt.
(4) Andmed vara tagastamise või kompenseerimise korralduste kohta esitatakse käesoleva korra lisas 1 toodud vormi 2A kohaselt.
§ 4. Andmed ühistatud vara arvelevõtmise ja kompenseerimise kohta
Kohaliku omavalitsuse üksused esitavad Rahandusministeeriumile koos õigusvastaselt võõrandatud vara kompenseerimise korralduse ja selle kättetoimetamise teavitusega järgmised andmed:
1) taotleja perekonna- ja eesnimi;
2) toimiku number;
3) taotlejale natuuras tagastatud vara;
4) vara maksumus (eurodes);
5) taotlejale rahas kompenseeritud vara (eurodes) või osalus aktsiate või osatähtedena;
6) riigi määratud kompensatsioon;
7) korralduse number ja kuupäev;
8) isiku pangakonto andmed.
3. peatükk Kompensatsiooni väljamaksmine
§ 5. Avalduse vorm
(1) Kompensatsiooni väljamaksmiseks esitab õigustatud subjekt või tema volitatud isik Rahandusministeeriumile kolme kuu jooksul vara kompenseerimise korralduse kättesaamisest arvates käesoleva korra lisas 2 toodud vormi kohase avalduse.
(2) Kui õigustatud subjekt on surnud, esitab avalduse tema pärija või pärija volitatud isik, lisades avaldusele pärimisõiguse tunnistuse ärakirja ja volikirja.
§ 6. Avalduse esitamise tähtaja ennistamine
(1) Kui avaldust kompensatsiooni väljamaksmiseks ei ole seaduses ette nähtud tähtaja jooksul esitatud, võib rahandusminister või tema volitatud ametiisik mõjuva põhjuse olemasolul avalduse esitamise tähtaja ennistada.
(2) Tähtaja ennistamiseks esitab õigustatud subjekt, tema volitatud isik, pärija või tema volitatud isik rahandusministrile koos kompensatsiooni väljamaksmise avaldusega kirjaliku taotluse, milles selgitab tähtaja möödalaskmise põhjust, lisades võimaluse korral oma väiteid tõendavad dokumendid.
(3) Avalduse esitamise tähtaja ennistamise taotlusele kohaldatakse haldusmenetluse seaduse § 34 lõigetes 2 ja 3 sätestatud tähtaegu.
(4) Rahandusminister või tema volitatud ametiisik teeb otsuse tähtaja ennistamise või ennistamata jätmise kohta 30 päeva jooksul taotluse laekumise päevast alates, millest teavitab taotluse esitajat viivitamata.
§ 7. Makseandmete ettevalmistamine
(1) Rahandusministeerium koostab üks kord kvartalis nimekirja õigusvastaselt võõrandatud vara ning ühistatud vara eest määratud kompensatsiooni saajate ja summade kohta. Nimekiri esitatakse vähemalt 30 päeva enne väljamakse tähtaega.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud nimekiri sisaldab järgmisi andmeid:
1) toimiku number;
2) õigustatud isiku nimi ja isikukood, isikukoodi puudumisel sünniaeg või juriidilise isiku registrikood;
3) kompensatsiooni saaja nimi;
4) kompensatsiooni määranud kohaliku omavalitsuse üksuse nimi;
5) kompensatsiooni määramise korralduse kuupäev ja number;
6) õigustatud subjektile määratud kompensatsiooni suurus;
7) pangakonto omaniku nimi, konto number ja panga nimi.
(3) Rahandusministeerium võib vajadusel nõuda kompensatsiooni määranud kohaliku omavalitsuse üksuselt täiendavat infot väljamakstava kompensatsiooni kohta.
(4) Pärast andmete kontrollimist ja täpsustamist eraldatakse rahandusministri käskkirjaga raha kompensatsiooni väljamaksmise nimekirja kantud isikule.
§ 8. Kompensatsiooni väljamaksmine
(1) Väljamakseid tehakse kooskõlas Vabariigi Valitsuse 13. juuli 1993. a määrusega nr 216 kehtestatud «Õigusvastaselt võõrandatud vara eest kompensatsiooni määramise korra» punktiga 37 üks kord kvartalis.
(2) Kui isikuandmed või pangarekvisiidid on vigased või makset ei ole muul põhjusel võimalik teha, teatab Rahandusministeerium sellest õigustatud subjektile.
(3) Kui pärast Rahandusministeeriumile andmete esitamist ilmneb vajadus muuta pangakonto või kompensatsiooni saaja andmeid, esitab õigustatud subjekt Rahandusministeeriumile muudetud andmed.
(4) Kui muudetavad andmed esitatakse Rahandusministeeriumile vähemalt 30 päeva enne väljamaksetähtpäeva, makstakse kompensatsioon välja nimetatud tähtpäeval. Kui andmed esitatakse hiljem, kuid enne väljamaksetähtpäeva, makstakse kompensatsioon välja järgmise kvartali väljamaksetähtpäeval.
(5) Kompensatsiooni Eestis asuva krediidiasutuse pangakontole kandmise kulud tasub Rahandusministeerium.
§ 9. Kompensatsioonisumma muutmine
(1) Rahandusministeerium muudab kompensatsiooni suurust järgmistel juhtudel:
1) vara kompenseerimise korraldust on muudetud või see on kehtetuks tunnistatud;
2) andmete registreerimisel või ülekandmisel on tekkinud viga.
(2) Rahandusministeerium muudab kompensatsiooni suurust selle muutmise vajadust tõendavate dokumentide olemasolu korral omal algatusel või õigustatud subjekti või muude asjaomaste isikute taotlusel.
(3) Kui vara kompenseerimise korralduse muutmise või vea parandamise tõttu kompensatsioonisumma suureneb, kantakse juurdemakstav summa õigustatud subjekti näidatud pangakontole järgmise kvartali jooksul korralduse muutmise või vea parandamise kvartalist alates.
(4) Kui vara kompenseerimise korralduse muutmise või kehtetuks tunnistamise või vea parandamise tõttu kompensatsioonisumma väheneb, esitab Rahandusministeerium õigustatud subjektile kirjaliku nõude aluseta saadud summa tagastamiseks.
(5) Aluseta saadud kompensatsioonisumma tagastatakse Rahandusministeeriumi ja õigustatud subjekti vahel kokku lepitud tähtajal.
§ 10. Varasemate otsuste kohta käivate andmete ja avalduste esitamine
(1) Enne 31. detsembrit 2013. a vastu võetud vara tagastamise või kompenseerimise otsuse kohta käivad andmed esitatakse AS-le Andmevara otsuse vastuvõtmise ajal kehtinud korras 30. märtsini 2014. aastal. Rahandusministeerium sõlmib AS-ga Andmevara lepingu õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise ja kompenseerimise kohta käivate andmete registreerimiseks ning õigustatud subjektide ja tagastatava ning kompenseeritava vara registri arhiivi kujule viimiseks.
(2) Enne 31. detsembrit 2013. a vastu võetud vara kompenseerimise otsuse põhjal kompensatsiooni väljamaksmiseks esitatakse avaldus otsuse vastuvõtmise ajal kehtinud korras kohaliku omavalitsuse üksusele.
(3) Kohaliku omavalitsuse üksusele esitatud kompensatsiooni väljamaksmise avalduse edastab omavalitsusüksus viivitamata Rahandusministeeriumile.
§ 11. Kasutamata erastamisväärtpaberite eest määratud hüvitiste väljamaksmine
Rahandusministri 20. veebruari 2007. a määruse nr 8 «Kasutamata erastamisväärtpaberite hüvitamise ja kompensatsiooni väljamaksmise korraldamise juhend» kohaselt välja maksmata jäänud hüvitis makstakse õigustatud subjektile välja hüvitise väljamaksmist takistanud põhjuste kõrvaldamise järel hiljemalt järgmise kvartali jooksul.
§ 12. Õigusakti kehtetuks tunnistamine
Rahandusministri 20. veebruari 2007. a määrus nr 8 «Kasutamata erastamisväärtpaberite hüvitamise ja kompensatsiooni väljamaksmise korraldamise juhend» tunnistatakse kehtetuks.
Jürgen Ligi, Minister
Veiko Tali, Kantsler
Last 7 Days Visits: 3,868
Last 30 Days Visits: 12,512
Last 365 Days Visits: 102,976
Total Visits: 437,037


text:
Riigikohtu tsiviilkolleegiumi lahendid - juuni 2012 - Riigi Teataja
Riigikohtu tsiviilkolleegiumi lahendid - juuni 2012
Kohtutäituri õigus siseneda võlgniku ruumidesse
Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 04.06.2012.a. määrus nr 3-2-1-85-12
Kohtutäitur esitas kohtule avalduse, milles palus luba siseneda võlgniku ruumidesse, et anda enampakkumisel müüdud kinnistu üle selle uuele omanikule. Maakohus rahuldas avalduse, ringkonnakohus tühistas maakohtu määruse. Ringkonnakohtu arvates ei toonud täitur esile täitedokumenti, mille täitmiseks oli vajalik võlgniku ruumidesse siseneda.
Kolleegiumi arvates ei olnud täituril vaja kohtulahendit, et võlgniku ruumidesse siseneda. TMS § 2 lg 1 p 15 kohaselt on täitedokument sundenampakkumise akt, mille alusel on enampakkumisel kinnisasja ostnud isik kantud omanikuna kinnistusraamatusse, kinnisasja valduse väljanõudmisel. Kuna tegemist on täitedokumendiga kinnisasja valduse väljanõudmisel, annab see kohtutäiturile õiguse alustada täitemenetlust ja kinnisasi võlgnikult välja nõuda. Eelnevast tulenevalt oleksid kohtud pidanud jätma täituri avalduse õiguskaitsevajaduse puudumise tõttu läbi vaatamata.
Kolleegium tühistas madalama astme kohtute määrused.
Tasuta kasutamise lepingu ülesütlemine
Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 04.06.2012.a. otsus nr 3-2-1-70-12
Hageja ja kostja sõlmisid eluruumi tasuta kasutamise lepingu. Hageja ütles lepingu üles ning esitas kostja vastu hagi eluruumi väljanõudmiseks ebaseaduslikust valdusest. Kostja väitel ei saanud ta ülesütlemisavaldust kätte, mistõttu ei olnud ülesütlemine kehtiv. Maakohus rahuldas hagi, ringkonnakohus jättis maakohtu otsuse muutmata.
Kolleegium selgitas, et tähtajatu tasuta kasutamise lepingu võib kasutusse andja igal ajal pärast lepingu sõlmimist üles öelda. Tähtajatu tasuta kasutamise lepingu korraliseks ülesütlemiseks ei ole vaja põhjust. Kui tähtajatu tasuta kasutamise leping on sõlmitud mingil eesmärgil, võib lepingu üles öelda pärast selle eesmärgi saavutamist. Muuhulgas võivad pooled sõlmida tasuta kasutamise lepingu eseme kasutaja majutamiseks tema eluajaks. Käesolevas asjas tuvastasid kohtud kolleegiumi arvates, et tegemist ei olnud viidatud eesmärgiga sõlmitud lepinguga ning et kostja sai ülesütlemisavalduse kätte.
Kolleegium jättis ringkonnakohtu otsuse muutmata.
Osa ühisomaniku õigus nõuda osaühingult teavet
Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 04.06.2012.a. määrus nr 3-2-1-77-12
Osa ühisomanik esitas kohtule avalduse, milles palus kohustada osaühingu juhatust võimaldama tal tutvuda osaühingu dokumentidega. Maakohus keeldus avaldust menetlusse võtmast. Avaldaja eiras kohtu arvates ÄS § 166 lg-s 3 nimetatud tähtaega. Lisaks ei olnud avaldajal võimalik soovitud eesmärki saavutada, kuna osa ühisomanikuna esitas ta avalduse üksi, kuigi osa ühisomanikud saavad teostada osaga seotud õigusi üksnes ühiselt. Ringkonnakohus jättis maakohtu määruse muutmata.
1. Kolleegium selgitas, et juhul, kui abikaasad ei ole sõlminud abieluvaralepingut ühisvara valitsemise õiguse ühele abikaasale andmise kohta, peavad abikaasad üldjuhul ühisvaraga seotud õigusi ja kohustusi teostama ühiselt. Eeltoodu kehtib ka ühisvara hulka kuuluva osaühingu osa kohta. Kui osaühingule ei ole teatatud, et osa kuulub osaniku ja tema abikaasa ühisvarasse, võib osaühing lugeda osanikuks üksnes seni ainuosanikuna tunnustatud isiku, kui aga osaühingule on osa ühisest kuuluvusest nõuetekohaselt teatatud, võivad osanikud teostada oma õigusi üksnes ühiselt. Eelnev ei tähenda siiski seda, et abikaasad saavad ka osaühingu dokumentidega tutvumist ning osaühingu tegevuse kohta teavet nõuda osaühingult või kohtu kaudu üksnes ühiselt. Osaniku õigus saada teavet kuulub igale osa ühisomanikule isiklikult ja seda õigust ei pea osa ühisomanikud ühiselt teostama, kuna teabeõigust teostades ei saa üks osa ühisomanik kuidagi teist ühisomanikku kahjustada. Samuti ei koorma see ülemäära osaühingut.
2. Lisaks selgitas kolleegium, et ÄS § 166 lg 3 järgi peab teavet soovinud osanik esitama avalduse kohtule kahe nädala jooksul alates juhatuse keeldumise saamisest või nelja nädala jooksul alates taotluse esitamisest, kui juhatus ei ole teabenõudele vastanud. Viimasel juhul hakkab tähtaeg kulgema ajast, mil osanik esitab taotluse, st teeb osaühingule vastava sisuga tahteavalduse. ÄS § 166 lg-s 3 sätestatud tähtaja kulgemise alguseks saab lugeda päeva, mil osaühing saab osaniku taotluse kätte või päeva, mil taotluse saab lugeda TsÜS § 69 järgi kättesaaduks.
Vanema õigused lapse väärtpaberikonto kasutamisel
Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 05.06.2012.a otsus nr 3-2-1-68-12
Isa avas oma lapsele lapse nimel panga juures väärtpaberikonto. Pank keeldus PKS §-le 188 tuginedes alates 1. juulist 2010 oma kohustusi edasi täitmast. Laps esitas isa kaudu panga vastu hagi, milles palus kohustada panka oma kohustuste täitmist jätkama. Kohtud jätsid hagi rahuldamata.
Kolleegium selgitas, et seadus ei keela vanemal kohtu nõusolekuta oma lapsele väärtpabereid kinkida ning esindada teda seejuures kinkelepingu sõlmimisel ja väärtpaberite vastuvõtmisel. PKS mõtteks on piirata vanema kergekäelist tegutsemist alaealise lapse raha paigutamisel, mitte aga olukorras, kus laps omandab väärtpabereid tasuta ja sellest ei tulene talle kohustusi. Ka väärtpaberite (v.a PKS § 186 lg-s 2 nimetatud väärtpaberite) omandamiseks (nii kohustus- kui ka käsutustehingu tegemiseks) on vaja kohtu nõusolekut üksnes siis, kui laps omandab väärtpabereid tasu eest, s.o oma raha eest. Seega on lapse vanemal õigus kanda lapse väärtpaberikontole väärtpabereid kohtu nõusolekuta, kui nende eest ei tasuta lapse rahaga. Sellest tuleneb, et kohtu nõusolekut ei ole vaja investeerimislepingu puhul, kui alaealise lapse kontole kantakse väärtpabereid tehingute alusel, kus väärtpaberite ostmiseks kasutatakse kolmanda isiku (sh seadusliku esindaja) raha. Nii võib lapse väärtpaberikonto olla seotud tema esindaja rahakontoga, millel oleva raha eest investeerimisteenuse osutaja väärtpabereid omandab. Samasugune investeerimistegevus on võimalik ka juhul, kui väärtpabereid soetatakse lapsele tema enda kontol oleva raha eest, kuid üksnes juhul, kui kokkulepetest tulenevalt on tagatud, et see raha on lapse kontole kantud kinkena sihtotstarbeliselt väärtpaberite omandamiseks, st majanduslikus mõttes on tegemist väärtpaberite kinkimisega. Kohtu nõusolekut on siiski vaja lapse nimel väärtpaberite võõrandamiseks. Seetõttu, kui soovitakse lapse raha väärtpaberitesse paigutada ja tema nimel investeerimistehinguid teha (sh aeg-ajalt väärtpabereid müüa) on mõistlik taotleda kohtult üldist nõusolekut väärtpaberitehingute tegemiseks. Üldist nõusolekut andes peab kohus olema veendunud, et lapse varaga ei hakata spekuleerima, et lapse vara paigutamisel võetavad riskid vara vähenemisele ei ole eelduslikult suured ja et vanemal on investeerimisalased piisavad teadmised ja oskused.
Kolleegium tühistas madalama astme kohtute otsused.
Põlvnemise tuvastamine
Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 05.06.2012.a. määrus nr 3-2-1-40-12
Pärija esitas kohtule avalduse, milles palus tuvastada, et tema ema on tema vanaema tütar. Ringkonnakohus jättis avalduse läbi vaatamata, kuna pärija ei taotlenud enda põlvnemise tuvastamist ja kuna TsMS § 579 lg 2 järgi võib avalduse põlvnemise tuvastamiseks esitada üksnes isik, kelle põlvnemise tuvastamist taotletakse.
Kolleegium selgitas, et põlvnemist on põhimõtteliselt võimalik tuvastada ka naisliini pidi. Samas võimaldab TsMS § 579 lg 1 põlvnemise tuvastamist üksnes n-ö üheastmelisena, st võimaldab tuvastada üksnes isiku põlvnemist väidetavast surnud isast või emast, mitte aga vanavanemast.
Kolleegium jättis ringkonnakohtu määruse resolutsiooni muutmata, kuid muutis ringkonnakohtu määruse põhjendusi.
Võlgnetava kohustuse täitmisest keeldumine
Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 05.06.2012.a. otsus nr 3-2-1-42-12
Hageja tarnis kostjale saematerjali. Kostja jättis saematerjali eest tasumata, misjärel esitas hageja kostja vastu hagi tasu saamiseks. Kostja arvates oli tegemist puudustega saematerjaliga, mistõttu sai ta keelduda hagejale maksmisest. Kohtud jätsid hagi rahuldamata.
1. Kolleegium selgitas, et puudusega müügieseme müügi korral saab ostja keelduda lepinguga kokkulepitud ostuhinna tasumisest, kui ta taganeb lepingust, või kui ta alandab hinda, siis alandatud ostuhinna ulatuses. Samuti saab ostja juhul, kui müüja on talle tekitanud kahju, tasaarvestada müüja nõude oma kahju hüvitamise nõudega. Madalama astme kohtud ei põhjendanud kolleegiumi arvates hagi rahuldamata jätmist ühegi eelnimetatud asjaoluga. Kohtud oleksid pidanud kostjale selgitama, et ainuüksi ostetud asja puuduse olemasolu ei anna alust keelduda ostuhinna tasumisest.
2. Täiendavalt selgitas kolleegium, et VÕS §-st 111 tulenev kohustuse täitmisest keeldumise õigus võlasuhet ennast ei lõpeta. Vastastikuse lepingu täitmata jätmise vastuväide on olemuselt ajutine, st sellele saab tugineda üksnes seni, kuni teine pool on oma kohustuse täitnud, täitmist pakkunud või kui täitmine on tagatud või kindel. Selle põhiliseks tagajärjeks on lepingupoole enda täitmise edasilükkamine, mitte aga sellest lõplik keeldumine. Seeläbi tagab VÕS § 111 lg 1 esmajoones lepingupoole jaoks vastusoorituse saamist.
Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 06.06.2012.a. otsus nr 3-2-1-71-12
Hageja esitas kostjate vastu hagi, milles väitis, et kostjad rikkusid hageja kui andmebaasi omaniku õiguseid seeläbi, et reprodutseerisid hagejale kuuluvalt ja tema poolt hallatavalt internetilehelt müügikuulutusi koos nende graafilise kujunduse ja fotodega. Kostja arvates, ei olnud avaldatud andmed autoriõigusega kaitstud. Kohtud rahuldasid hagi.
Kolleegiumi arvates tuvastasid kohtud põhjendatult, et kostjad rikkusid fotosid kopeerides hagejale kuuluvat õigust teose reprodutseerimisele ja õigust teose üldsusele kättesaadavaks tegemisele. Kuna hageja tõendas ka olulise investeeringu tegemist veebilehe sisu kogumiseks ja esitamiseks, oli hageja andmebaasi tegijaks, kellele oli tagatud andmebaasi sui generis kaitse. Kuna hageja ei andnud kostjatele nõusolekut kasutada oma andmebaasi, rikkusid kostjad hageja kui andmebaasi tegija õigusi. Kolleegium selgitas, et andmebaas on süstemaatiliselt või metoodiliselt korrastatud iseseisvate teoste, andmete või muu materjali kogu, mis on individuaalselt kättesaadav elektrooniliste või muude vahendite abil. Andmebaasi mõiste ei hõlma selle tegemiseks ega käivitamiseks vajaminevat arvutiprogrammi. Autoriõiguse seaduse alusel kaitstakse autoriõigusega andmebaasi, mis oma sisu valiku ja korralduse tõttu on autori enda intellektuaalse loomingu tulemus, ning ei kohaldata mingit muud kriteeriumi.
Seltsingu mõiste
Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 06.06.2012.a. otsus nr 3-2-1-69-12
Müüja müüs ostjale kinnistu. Ostja püstitas kinnistule angaari, misjärel selgus, et kinnistu müügileping oli vorminõude rikkumise tõttu tühine. Ostja esitas müüja vastu hagi angaari suhtes omandiõiguse tunnustamiseks või alternatiivselt kostjalt hüvitise väljamõistmiseks. Kohtud jätsid hagi rahuldamata.
1. Kolleegiumi arvates pidid kohtud võtma seisukoha, kas hageja nõue oli käsitatav lepingueelsete läbirääkimiste käigus tekkivate kohustuste rikkumisest tuleneva kahju hüvitamise nõudena, käsundita asjaajamisest tuleneva nõudena, mittenõuetekohasest käsundita asjaajamisest tuleneva nõude või alusetu rikastumise nõudena. Kolleegium rõhutas, et kohus ei ole seotud hageja õigussuhtele antud õigusliku kvalifikatsiooniga, vaid kohaldab seadust ise, olles enne tuvastanud hagi aluseks olevad asjaolud.
2. Lisaks selgitas kolleegium käesolevas lahendis seltsingu mõistet. Seltsinglased ei kohustu vastastikusteks sooritusteks, vaid sooritusteks, mis on suunatud ühise eesmärgi saavutamisele. Seltsingut iseloomustab majanduslik risk, kui seltsingul läheb majanduslikult hästi, siis on võimalik jaotada saadud kasumit, kui halvasti, tekib katmist vajav kahjum.
Tagatiskokkuleppe vastuolu heade kommetega
Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 06.06.2012.a. otsus nr 3-2-1-66-12
Kostja andis hagejale laenu, mille tagatiseks seati hageja kinnistule hüpoteek. Seejärel andis kostja ka kolmandale isikule laenu, mis tagati samuti hageja kinnisasjale seatava hüpoteegi ja hageja isikliku käendusega. Hageja esitas kostja vastu hagi, milles palus tuvastada pooltevahelise tagatiskokkuleppe tühisus osas, milles tagati hüpoteegiga kolmanda isiku kohustusi. Hageja arvates ei olnud tal kokkulepet sõlmides seoses varasema eluasemelaenu saamisega muud võimalust, kui nõustuda kostja tingimustega, mistõttu oli kokkulepe heade kommete vastane ja vastuolus hea usu põhimõttega. Kohtud jätsid hagi rahuldamata ja hageja esitas kassatsioonkaebuse.
Antud asjas tuvastasid madalama astme kohtud, et tagatiskokkulepet ei saanud pidada tüüptingimuseks. Isegi, kui tagatiskokkulepe oleks olnud käsitletav tüüptingimusena (kui pooled ei oleks tingimust eraldi läbi rääkinud), ei saanud seda kolleegiumi arvates hagi asjaoludest tulenevalt pidada hagejat ebamõistlikult kahjustavaks. Tagatiskokkulepet ei saanud pidada ka heade kommetega vastuolus olevaks. Tulevaste nõuete tagamine on lubatav, kui tulevased nõuded on piisavalt määratletavad ja tagatise andjale ettenähtavad ning neil on mõistlik seos tehinguga, millest tulenevaid nõudeid algselt tagati, st kui sellist kokkulepet saab lugeda majanduslikult mõistlikuks. Eelkõige ettevõtjate puhul võivad olla lubatud ka globaalsed tagatiskokkulepped nö krediidiliinide tagamiseks ja tarbijate puhul tulevaste nõuete tagamise kokkulepped nt täiendavalt võetud laenude tagamiseks. Kuna antud kaasuses oli kolmanda isiku juhatuse liikmeks hageja ise, pidi ta olema teadlik, kui suured olid kohustused, mille täitmise tagatiseks tema kinnistule hüpoteek seati.
Tagaseljaotsuse tegemise eelduste kontroll
Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 06.06.2012.a. määrus nr 3-2-1-60-12
Hageja esitas kostja vastu hagi, mille maakohus tagaseljaotsusega rahuldas. Kostja esitas tagaseljaotsuse peale kaja. Kostja arvates ei saanud asjas tagaseljaotsust teha, kuna ta oli kohtule teatanud mõjuva põhjuse olemasolust (lapse haigus), mis takistas tal kohtusse ilmumast. Maakohus jättis määrusega kaja rahuldamata, leides, et kostjal oli esindaja, kes ei toonud esile ühtegi mõjuvat põhjust, miks ta jättis istungile tulemata. Ringkonnakohus jättis maakohtu määruse muutmata.
1. Kostja ei põhistanud oma väidet ega esitanud tõendeid, millest nähtuvalt võinuks kohus seada kostjat esindava advokaadi esindusõiguse kahtluse alla. Maakohtul oli õigus teha tagaseljaotsus olenemata asjaolust, et kostja oli teavitanud kohut mõjuvast põhjusest, mille tõttu ta ei saanud ise kohtuistungile ilmuda. Kostjal oli kohustus kohtule teatada ja põhistada, millisel mõjuval põhjusel ei saanud tema ise või tema esindaja kohtuistungile ilmuda.
2. Lisaks rõhutas kolleegium käesolevas lahendis, et kohtul tuleb tagaseljaotsuse tegemise eeldusi (mh hagi veenvust, mida kohus peab kontrollima omal algatusel tagaseljaotsuse tegemisel), kohtu omal algatusel kontrollida ka kaja lahendamisel. Samuti tuleb tagaseljaotsuse tegemise eeldusi (mh hagi veenvust) kontrollida selle määruskaebuse lahendamisel, mis esitatakse maakohtu määruse peale, millega menetlus jäeti taastamata, ja ringkonnakohtu määruse peale Riigikohtule esitatud määruskaebuse lahendamisel ning seda sõltumata määruskaebuse väidetest.
Kolleegium jättis ringkonnakohtu määruse muutmata.
Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 08.06.2012.a. määrus nr 3-2-1-73-12
Hageja esitas koos hagiga hagi tagamise taotluse, milles palus seada kostjale kuuluvale kinnistule käsutamise keelumärge hageja kasuks. Kohtud rahuldasid hagi tagamise taotluse. Kostja esitas määruskaebuse.
Kolleegiumi arvates oleks hagi tagamisel piisanud kohtuliku hüpoteegi seadmisest. Keelumärge on kinnisasja omanikule kõige koormavam abinõu. Rahalise nõude täitmise tagamiseks piisab kohtuliku hüpoteegi seadmisest nõudesumma ulatuses. Kohtul on õigus rahalise nõude täitmise tagamiseks seada kostja kinnisasjale kohtulik hüpoteek ka siis, kui hageja on palunud kinnistusraamatusse kanda keelumärge ega ole taotlenud kohtuliku hüpoteegi seadmist. Täiendavalt selgitas kolleegium, et selline kohtulik hüpoteek ulatub nii hageja põhinõudele kui ka kõrvalnõudele. Viivisenõude korral tuleb arvestada, et viivise suurus ei pruugi olla hagi tagamise lahendamise ajal lõplikult kindlaks määratud. Sellisel juhul tuleb viivise kindlaks määramata osa kohtuliku hüpoteegi summa määramisel arvestada mõistlikus ulatuses, lähtudes mh kohtumenetluse ja võimaliku täitemenetluse eelduslikust kestusest.
Kolleegium tühistas ringkonnakohtu ja maakohtu määruse osaliselt hagi tagamise abinõu kohaldamise osas.
Kinnisasja piirid
Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 12.06.2012.a. otsus nr 3-2-1-67-12
Hagejatele kuulus kinnisasi kostjatele kuuluva kinnisasja kõrval. Hagejad esitasid hagi, milles nõudsid, et kostjad vabastaksid hageja kinnisasja osa. Kostjate arvates ei kajastanud mõõtetulemused, millele hagejad tuginesid, õigesti kinnisasja õiguspäraseid piire. Kohtud rahuldasid hagi.
Kolleegium selgitas lähemalt kinnisasja piiriandmete õiguslikku tähendust ja piiri määramise õiguslikku regulatsiooni. Kinnistusraamatu kanne ei ole (vaatamata katastritunnuse märkimisele) kinnisasja piiride osas määrav. Piiriandmed väljenduvad kinnistusraamatus viitena katastritunnusele (ja -kaardile). Need andmed esitab kinnistusosakonnale maakatastri pidaja. Seaduses ei ole selgelt sätestatud katastriandmete õiguslikku tähendust, mh ei ole ette nähtud nende andmete õigsuse eeldamist ega võimaldatud neile andmetele tuginedes kinnisasja heauskselt omandada. Maakatastrit ja katastriüksuste moodustamist reguleerivatest õigusaktidest tuleneb kolleegiumi arvates, et katastriüksuse moodustamisel nii maa mõõdistamisega kui ka plaani- ja kaardimaterjali alusel kaardistatakse tegelikkusele vastavad piirisuhted looduses. See tähendab, et kaart peab kirjeldama mõõdistamisel ilmnevat tegelikku olukorda, mitte et kinnisasjade tegelikud piirid määratakse vältimatult katastriüksuse kaardistatud piiride alusel. Katastrikannete õigust eeldatakse. Katastriüksuse piiride õigsuse eelduse saab vaidluses aga ümber lükata mh sellega, et piirid võivad olla kaardistatud valesti. Selliseks kahtluseks võib anda alust mh piirimärkide paiknemise erinevus katastriüksuse moodustamisel aluseks võetud piiripunktidest või kinnisasjade valduse ulatus. Kolleegiumi arvates hindasid kohtud antud vaidluses üle katastrikannete õiguslikku tähendust ja jätsid arvestamata kostjate tõendid selle kohta, et katastriandmed poolte kinnisasjade piiri kohta võisid olla valed.
Kolleegium tühistas ringkonnakohtu otsuse.
Täitemenetluse ajatamine
Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 12.06.2012.a. määrus nr 3-2-1-79-12
Avaldaja esitas kohtule avalduse täitemenetluse ajatamiseks. Kohtud rahuldasid ajatamise osaliselt, mille peale esitas määruskaebuse sissenõudja. Avaldaja suri pärast ringkonnakohtu määruse tegemist.
Kolleegium lõpetas asjas menetluse. Mh selgitas kolleegium lähemalt täitemenetluse ajatamise võimalust TMS § 45 alusel. Viidatud säte näeb ette võimaluse peatada täitemenetlus või täitmist pikendada või ajatada, kui menetluse jätkamine on võlgniku suhtes ebaõiglane, kusjuures tuleb arvestada sissenõudja huvisid ning muid asjaolusid, mh võlgniku perekondlikku ja majanduslikku olukorda. Seega peab kohus lähtuma TMS § 45 järgse avalduse lahendamisel konkreetse võlgniku isikuga seotud asjaoludest. Erandliku normina tuleb TMS § 45 tõlgendada kitsendavalt, kuna üldjuhul võib iga võlgnik esitada väite, et täitemenetlus on tema suhtes ebaõiglane, sest arestitakse ja müüakse temale kuuluvat vara. Seega annavad TMS § 45 kohaldamiseks alust vaid erandlikud asjaolud. Selliseks erandlikuks asjaoluks ei ole üldjuhul ainuüksi elukoha kaotus, mis reeglina sellise täitemenetlusega kaasneb. Samas ei ole välistatud, et ka elukoha kaotuse korral võidakse täitemenetlus peatada, kui võlgnikul on nt väikesed lapsed, raske haigus, ta on väga kõrges vanuses või esinevad muud sarnased asjaolud ning võlgnik vajab aega uue elukoha leidmiseks. Samas ei saa täitemenetluse peatamine või ajatamine TMS § 45 erandlikku iseloomu arvestades olla väga pikaajaline. Üldjuhul on ajatamine võimalik kuude-, mitte aastatepikkuseks ajavahemikuks.
Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 12.06.2012.a. otsus nr 3-2-1-76-12
Võlgnik üüris hagejalt äripinda, kuid jättis täitmata üürilepingust tulenevad kohustused, misjärel teostas hageja üürileandja pandiõigust ning keelas üüriobjektilt esemete väljaviimise. Võlgnik viis pandiesemed siiski üüriesemelt ära. Kohus kuulutas välja võlgniku pankroti. Hageja taotles oma nõude tunnustamist esimese järgu nõudena. Ringkonnakohus tunnistas hageja nõuet pankrotimenetluses teises järgus.
Kolleegium selgitas, et kinnisasja üürileandjal on üürilepingust tulenevate nõuete tagamiseks pandiõigus üüritud kinnisasjal asuvatele ja ruumi üürimisel selle sisustusse või kasutamise juurde kuuluvatele vallasasjadele ka siis, kui need ei ole üürileandja valduses. Pandiga on tagatud jooksva ja sellele eelneva aasta üüri nõuded, samuti hüvitisnõuded. Pantida ei saa vara, millele seadusega ei ole lubatud sissenõuet pöörata. Üürileandja pandiõigus tekib seaduse jõul üürilepingu sõlmimisega üüritud ruumidesse vallasasjade toomise tõttu ning seaduse kohaselt ulatub pandiõigus eelduslikult kõigile üüritud ruumides asuvatele (sh kolmandate isikute) vallasasjadele. Antud asjas oli hageja oma pandiõigust tõendanud. PankrS § 153 lg 1 p 1 järgi rahuldatakse pärast PankrS § 146 lg-s 1 nimetatud väljamaksete tegemist esimeses järgus pandiga tagatud tunnustatud nõuded PankrS § 153 lg-s 2 sätestatud ulatuses.
Kolleegium tühistas ringkonnakohtu määruse.
Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 12.06.2012.a. otsus nr 3-2-1-72-12
Kostja mõisteti süüdi kuriteos, mille ohvriks oli kolmas isik. Eesti Vabariik hüvitas kolmandale isikule kuriteoga tekitatud kahju, misjärel esitas Eesti Vabariik OAS § 31 lg 1 alusel tagasinõude kostja vastu. Kostja arvates ei olnud tal kohustust kahju hüvitada, kuna ta tegutses hädaseisundis. Maakohus jättis hagi rahuldamata, kuid ringkonnakohus saatis asja maakohtusse uues arutamiseks, kuna maakohtu otsus oli ringkonnakohtu hinnangul põhjendamata.
Kolleegium rõhutas, et menetlusökonoomia põhimõttest lähtudes peab ringkonnakohus esmajoones püüdma asja ise lahendada ning üksnes erandina saatma asja maakohtule uueks läbivaatamiseks. Maakohus tuvastas kolleegiumi arvates tekkinud kahju, kostja teo ning põhjusliku seose kahju ning kostja teo vahel. Ringkonnakohus oleks antud asjas pidanud tuvastama, kas kostja tekitas kahju hädakaitseseisundis. Hädakaitseks tehtud tegu ei ole õigusvastane, kui seejuures ei ületatud hädakaitse piire. Isik ületab hädakaitse piiri, kui ta kavatsetult või otsese tahtlusega teostab hädakaitset vahenditega, mis ilmselt ei vasta ründe ohtlikkusele, samuti kui ta tekitab ründajale kavatsetult või otsese tahtlusega ilmselt liigset kahju. Hädakaitseseisundi korral peab isik, kes ründajale kahju tekitas, olema tegutsenud enda või teise isiku kaitsmise tahtlusega. Järelikult peab ta olema ründajale kahju tekitanud kas otsese või kaudse tahtlusega.
Hoonestusõiguse tasu nõue võlgniku pankrotimenetluses
Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 12.06.2012.a. määrus nr 3-2-1-59-12
Võlgnik ja võlausaldaja sõlmisid hoonestusõiguse seadmise lepingu. Kohus kuulutas välja võlgniku pankroti. Võlausaldaja esitas võlgniku pankrotimenetluses jaotusettepanekule vastuväite - võlausaldaja arvates tuli enne pankrotimenetlust tekkinud hoonestusõiguse tasu võlgnevus lugeda massikohustuseks, kuna haldur jätkas hoonestusõiguse seadmise lepingu täitmist. Pankrotihaldur leidis, et võlausaldajal oli õigus nõuda hoonestusõiguse tasu pankroti väljakuulutamiseni üksnes pankrotivõlausaldajana.
Kolleegium selgitas, et pankrotiseadus ei võimalda lugeda enne pankroti väljakuulutamist tekkinud kohustusi massikohustuseks. Hoonestusõigussuhe on oma olemuselt asjaõiguslik kestvussuhe. Pankrotihalduri poolt kestvussuhtest tuleneva perioodilise makse tasumise kohustuse täitmine võlgniku pankrotimenetluse ajal ei anna alust käsitada enne pankroti väljakuulutamist sama kestvussuhte alusel tekkinud varasemate perioodiliste maksete võlgnevust massikohustusena.
Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 12.06.2012.a. määrus nr 3-2-1-84-12
Avaldaja esitas avalduse reaalkoormatise kinnistusraamatusse kandmiseks. Koormatise sisuks oli koormatud kinnisasja igakordse omaniku kohustus rajada ja likvideerida teatud rajatised. Kohtud jätsid kinnistamisavalduse rahuldamata, kuna reaalkoormatise sisu ei vastanud reaalkoormatise mõistele – reaalkoormatisega ei saa tagada ühekordseid sooritusi.
Kolleegium selgitas, et AÕS § 229 lg-t 1 tuleb tõlgendada selliselt, et reaalkoormatisest tulenevad kohustused peavad olema korduvad (perioodilised). Üksnes perioodiliste kohustuste puhul realiseerub reaalkoormatise õiguslikku olemust reguleeriv AÕS § 239 lg 1, mille järgi vastutab kinnisasja igakordne omanik isiklikult tema omanikuks olemise ajal sissenõutavaks muutunud kohustuste eest ja kinnisasjaga ka varasemate reaalkoormatisest tulenevate kohustuste eest. Samuti saab just perioodiliste kohustuste puhul sisu AÕS § 237 lg 1, mille järgi reaalkoormatis läheb koos koormatud kinnisasjaga üle igale kinnisasja omandajale tema nõusolekust sõltumata.
Pankrotiavalduse esitamine saneerimismenetluse ajal
Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 13.06.2012.a. otsus nr 3-2-1-46-12
Hageja esitas avalduse võlgniku pankroti väljakuulutamiseks. Hageja tasus teatud summa kohtu deposiiti pankrotimenetluse kulude katteks, misjärel esitas hageja võlgniku viimase juhatuse liikme vastu hagi deposiiti tasutud summa hüvitamiseks. Hageja arvates rikkus võlgniku juhatuse liige kohustust esitada pankrotiavaldus. Võlgniku juhatuse liikme arvates oli tal võimatu vaidlusalust kohustust täita, sest võlgniku maksejõuetus tekkis ajal, kui ta ei olnud enam võlgniku juhatuse liige. Kohtud jätsid hagi rahuldamata, leides, et võlgniku saneerimismenetluse ajal ei olnud pankrotiavalduse esitamine võimalik.
Kolleegium selgitas, et PankrS § 30 lg 3 järgi on juriidilisest isikust võlgniku puhul isikul, kes on teinud PankrS § 30 lg-s 1 nimetatud makse, õigus nõuda deposiiti tasutud summa hüvitamist isikutelt, kes on oma kohustusi rikkudes jätnud pankrotiavalduse õigeaegselt esitamata. Kohtud tuginesid kolleegiumi arvates aga ebaõigesti eeldusele, et võlgniku saneerimismenetluse ajal ei olnud pankrotiavalduse esitamine võimalik, mistõttu jätsid nad hindamata, kas asjas esitatud väited ja tõendid andsid alust järelduseks, et võlgnik võis muutuda püsivalt maksejõuetuks saneerimismenetluse ajal. SanS §-ga 49 ei piira võlgniku juhatuse liikme võimalust esitada pankrotiavaldus. SanS § 49 lg 1 järgi piiratakse üksnes võlausaldaja, kes on saneerimiskavaga hõlmatud või kelle nõue oli enne saneerimiskava kinnitamist olemas, pankrotiavalduse esitamise õigust saneerimiskava kehtivuse ajal.
Toimikuga tutvumise piiramine
Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 13.06.2012.a. määrus nr 3-2-1-78-12
Kohus kohaldas avaldaja suhtes psühhiaatriahaiglasse paigutamist. Avaldaja esitas kohtule taotluse tutvuda tsiviilasja materjalidega. Maakohus jättis avalduse rahuldamata põhjendusega, et avaldaja tervisliku seisundi tõttu tuleb piirata tema õigust toimikuga tutvuda. Ringkonnakohus jättis avaldaja määruskaebuse läbi vaatamata põhjusel, et see esitati hilinenult, kuna avaldajale kinnisesse asutusse paigutamise menetluses määratud esindaja sai maakohtu 21. novembri 2011. a määruse kätte 21. novembril 2011, kuid määruskaebus esitati alles 14. detsembril 2011.
Kolleegium selgitas, et asja materjalide kohaselt jõustus ringkonnakohtu määrus ja seega lõppes ka asja menetlus 24. mail 2011. TsMS § 219 lg 4 kohaselt lõpeb kohtu määratud esindaja esindusõigus menetlust lõpetava lahendi jõustumisega või menetluse muul viisil lõppemisega, kui kohus ei lõpeta esindusõigust juba varem või ei ole esindajat määranud vaid ühe kohtuastme jaoks. Asja menetluse lõppemisega lõppes ka avaldaja riigi õigusabi korras määratud esindaja esindusõigus. Seega lähtus ringkonnakohus vääralt määruskaebuse esitamise tähtaja arvutamisel 21. novembrist 2011. Täiendavalt märkis kolleegium, et maakohus oleks pidanud põhjendama, millistest asjaoludest tulenevalt tegi kohus järelduse, et isiku tervislik seisund oli ka pärast kinnisest astutusest vabanemist selline, et oli põhjust keelata tal toimikuga tutvuda.
Kohustus esitada kohtule kaebuse originaal
Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 13.06.2012.a. määrus nr 3-2-1-91-12
Ringkonnakohus jättis hageja apellatsioonkaebuse menetlusse võtmata, kuna seda ei olnud digiallkirjaga varustatud. Hageja arvates jättis ringkonnakohus ebaõigesti kohaldamata TsMS § 336 lg 4, mille järgi võib kohus menetlusosalise elektronpostiga esitatud avalduse või muu menetlusdokumendi lugeda piisavaks ka juhul, kui see ei vasta selle paragrahvi lõigetes 1-3 sätestatud nõuetele, eelkõige digitaalallkirjaga varustamise nõudele, kui kohtul ei ole kahtlust saatja isikus ja dokumendi saatmises, eriti kui samalt elektronposti aadressilt on kohtule sama asja menetluses sama menetlusosalise poolt varem esitatud digitaalallkirjaga dokumente või kui kohus on nõustunud, et talle võib avaldusi või muid dokumente esitada ka sellisel viisil.
Kolleegium rõhutas, et kohtulahendi peale esitatava kaebuse kohta TsMS § 336 lg-t 4 kohaldada ei saa, kuna kaebuse originaali esitamise kohustuse kohta kehtivad erinormid. Kohtulahendi peale kaebuse esitamise korral tuleb kaebuse originaal esitada kümne päeva jooksul.
Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 18.06.2012.a. määrus nr 3-2-1-92-12
Kohus andis kostjale tähtaja hagile vastamiseks, misjärel rahuldas kohus hagi tagaseljaotsusega. Kostja esitas tagaseljaotsuse peale kaja. Kohtud jätsid kaja rahuldamata, leides, et asjas ei esinenud takistusi tagaseljaotsuse tegemiseks.
Kolleegiumi arvates rikkusid kohtud oluliselt menetlusõiguse norme, kui asusid seisukohale, et asjas ei olnud takistusi tagaseljaotsuse tegemiseks. TsMS § 407 lg 1 kohaselt võib kohus hageja taotlusel hagi tagaseljaotsusega rahuldada hagiavalduses märgitud ja asjaoludega õiguslikult põhjendatud ulatuses, kui kostja, kellele kohus on määranud vastamise tähtaja, ei ole tähtaegselt vastanud, isegi kui hagi toimetati kostjale kätte välisriigis või kui see toimetati kätte avalikult. Sel juhul loetakse hageja esitatud faktilised väited kostja poolt omaksvõetuks. Sama sätte lg 5 p 3 järgi ei või tagaseljaotsust teha juhul, kui kostja on teatanud kohtule mõjuvast põhjusest hagile vastamata jätmiseks ja on seda põhistanud. Antud kaasuses esitas kostja hagile vastuväited. Sellises olukorras ei olnud tagaseljaotsuse tegemine põhjendatud.
Hüpoteegi osaline kustutamine
Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 18.06.2012.a. otsus nr 3-2-1-81-12
Hageja palus AÕS § 349 lg 1 alusel kustutada kostja kasuks tema kinnistule seatud hüpoteek või alternatiivselt kustutada hüpoteegist teatud summa. AÕS § 349 lg-s 1 sätestatakse, et kui hüpoteegiga tagatud nõue rahuldatakse või nõuet ei ole tekkinud, võib koormatud kinnisasja igakordne omanik nõuda hüpoteegi kandmist enda nimele või selle kustutamist, kui ei ole kokku lepitud teisiti. Kohtud jätsid hagi rahuldamata.
Kolleegiumi arvates leidsid kohtud õigesti, et AÕS § 349 lg 1 kohaldamiseks ei olnud alust, sest hageja ei tuginenud sellele, et hüpoteegiga tagatavat nõuet ei tekkinud või et see nõue oli rahuldatud. Hageja tugines sellele, et hüpoteegiga tagatud nõue oli osaliselt rahuldatud. Tagatud nõude osalise rahuldamise korral on võimalik AÕS § 349 lg 2 alusel nõuda hüpoteegi kustutamist rahuldatud nõude ulatuses. Kui hüpoteegiga tagatud nõue rahuldatakse osaliselt, võib koormatud kinnisasja igakordne omanik nõuda rahuldatud nõude ulatuses enda kasuks osahüpoteegi kinnistusraamatusse kandmist või hüpoteegi kustutamist. Hüpoteegi osaline kustutamine seisneb kinnistusraamatusse kantud hüpoteegisumma vähendamises või uue väiksema summaga hüpoteegi sissekandmises. Otsustamaks selle üle, millise summa ulatuses tuleks hüpoteek nõude osalisel rahuldamisel kustutada, on vaja tuvastada, milline oli hüpoteegiga tagatud nõude esialgne suurus ning millise summa võrra on see nõue vähenenud. AÕS § 349 lg 2 kohaldamisel tuleb arvestada ka hüpoteegiga koormatud kinnisasja väärtust ning hüpoteegi järjekohta kinnistusraamatus.
Kolleegium täiendas ringkonnakohtu otsuse õiguslikke põhjendusi.
Kahju õigusvastasest tekitamisest tuleneva nõude aegumine
Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 19.06.2012.a. otsus nr 3-2-1-88-12
Hageja oli ühe eluruumi erastamise õigustatud subjektiks. Kostja (tarbijate ühistu) ei erastanud eluruumi hagejale, vaid võõrandas selle kolmandale isikule. Hageja esitas kostja vastu hagi kahju hüvitamiseks. Maakohus jättis hagi aegumise tõttu rahuldamata. Ringkonnakohus tühistas maakohtu otsuse, leides, et hagi ei olnud aegunud.
Kolleegium selgitas, et hageja sai teada või pidi teada saama kahjust ja selle tekitanud isikust siis, kui talle sai teatavaks, et kostja võõrandas kinnistu kolmandale isikule. Kahju õigusvastasest tekitamisest tuleneva nõude aegumistähtaeg on TsÜS § 150 lg 1 järgi kolm aastat ajast, mil õigustatud isik kahjust ja kahju hüvitama kohustatud isikust teada sai või pidi teada saama. Asjaolu, et kostja rikkumine tuvastati hilisema kohtuotsusega, ei mõjutanud hageja teadasaamist kahjust ja kahju hüvitama kohustatud isikust.
Soojusenergia ning ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni teenuse lepingu pooled
Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 19.06.2012.a. otsus nr 3-2-1-83-12
Hageja müüs kolmanda isikuga sõlmitud lepingu alusel teatud elamute tarvis soojusenergiat ning osutas elamute suhtes veevarustuse ja heitvee ärajuhtimise teenust. Kolmas isik esitas vee- ja kanalisatsiooniteenuse, vee soojendamise ja kaugkütte eest arveid korteriomanikele. Kuna kolmas isik jättis osaliselt hagejale tasumata, esitas hageja kahe korteriomaniku vastu hagi. Kohtud jätsid hagi rahuldamata, leides, et hagi ei esitatud õige kostja vastu.
Kolleegiumi hinnangul jätsid kohtud põhjendatult hagi rahuldamata. Ühisveevärgist vee võtmise ja reovee ühiskanalisatsiooni juhtimise lepingu poolteks saavad olla korteriomanikud ühiselt, sh volitatud esindaja kaudu või ka korteriühistu oma nimel. Eeltoodu tähendab seda, et vee-ettevõtjal on kohustus sõlmida leping sättes nimetatud isikutega, mitte seda, et vee-ettevõtja saaks viidatud sätte alusel lugeda muu isikuga sõlmitud lepingus lepingupooleks sättes nimetatud isikud. Ka võrguettevõtjal on kohustus sõlmida soojusenergia müügileping samade isikutega, kellega on sõlmitud liitumisleping, s.o tarbijapaigaldise omanike või valdajatega. Seega võivad müügilepingu sõlmimist nõuda esmajoones korteriomanikud ühiselt või seda saab teha ka maja haldav korteriühistu. Eelnimetatu ei tähenda aga seda, et kui võrguettevõtja sõlmib lepingu muu isikuga, saaks viidatud sätte järgi lugeda leping sõlmituks korteriomanikega.
Isikuandmete avaldamise õigusvastasus
Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 20.06.2012.a. otsus nr 3-2-1-169-11
Korteriühistu (kostja) juhatuse liige avaldas hageja kohta ajalehes Äripäev kommentaari, milles märkis mh, et hageja tegevuse kohta oli korteriühistu juhatus esitanud politseile süüteoteate, mille kohaselt kahtlustati hagejat kelmuses ja ühistu vara riisumises märkimisväärses ulatuses. Hageja esitas korteriühistu vastu hagi ebaõigete andmete ümberlükkamiseks ja mittevaralise kahju eest hüvitise saamiseks. Kohtud jätsid hagi rahuldamata põhjusel, et kostja poolt avaldatud asjaolu vastas tegelikkusele.
Kolleegium selgitas, et VÕS § 1045 lg 1 p 7 kohaselt on kahju tekitamine õigusvastane eelkõige siis, kui see tekitati seadusest tulenevat kohustust rikkuva käitumisega. Viidatud sätte tähenduses peetakse silmas mis tahes õigusnormi, millest tuleneb kahju tekitanud isikule kohustus teha teatud tegu või hoiduda teatava teo tegemisest. Sama sätte lg 3 järgi ei ole seadusest tuleneva kohustuse rikkumisega kahju tekitamine õigusvastane, kui kahju tekitaja poolt rikutud sätte eesmärk ei olnud kannatanu kaitsmine sellise kahju tekitamise eest. Seega on seadusest tuleneva kohustuse rikkumine seatud sõltuvusse rikutud sätte kaitse-eesmärgist, st igal konkreetsel juhul tuleb analüüsida, kas hageja kaitsmine ja tema tekkinud kahju ärahoidmine oli kostja rikutud sätte (kaitsenormi) eesmärgiks. Nt võib kostja rikkuda isikuandmete kaitse seadusest tulenevat kohustust või kriminaalmenetluse seadustikust tulenevat keeldu avaldada kohtueelse menetluse andmeid prokuratuuri loata. Antud kaasuses kostja kolleegiumi arvates selliseid kohustusi aga ei rikkunud.
Kolleegium muutis ringkonnakohtu otsuse põhjendusi.

matches:
§ 2
§ 166
§ 166
§ 166
§ 69
§ 186
kohus
§ 579
§ 579
§ 111
sui generis
kohus
kohus
kohus
§ 45
kohus
§ 45
§ 45
§ 45
§ 45
Kohus
§ 153
§ 146
§ 153
§ 31
Kohus
§ 229
§ 239
§ 237
§ 30
§ 30
§ 49
Kohus
§ 219
kohus
kohus
§ 336
kohus
kohus
§ 336
Kohus
kohus
§ 407
kohus
kohus
§ 349
§ 349
§ 349
§ 349
§ 349
§ 150
§ 1045


Täisealisele isikule hoolduse seadmise ja hooldaja määramise ning hooldajatoetuse maksmise kord – Riigi Teataja
Täisealisele isikule hoolduse seadmise ja hooldaja määramise ning hooldajatoetuse maksmise kord
Täisealisele isikule hoolduse seadmise ja hooldaja määramise ning hooldajatoetuse maksmise kord - sisukord
2 Peatüki pealkiriHoolduse seadmise taotlemine ja hooldaja määramine ning hooldajatoetuse maksmine
§ 4 Hoolduse seadmise ning hooldaja ja hooldajatoetuse määramise taotlemine
§ 5 Hoolduse seadmine ning hooldaja ja hooldajatoetuse määramine
§ 6 Hooldajatoetuse määr
3 Hoolduse seadmise ja hooldaja määramise ning hooldajatoetuse maksmise lõpetamine
§ 9 Hoolduse seadmise ja hooldaja määramise ning hooldajatoetuse maksmise lõpetamine
RT IV, 04.04.2019, 28
RT IV, 29.03.2018, 47
27.03.2019 RT IV, 04.04.2019, 11 07.04.2019, rakendatakse tagasiulatuvalt 1. aprillist 2019
Määrus antakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 1 punkti 5 ja sotsiaalhoolekande seaduse § 14 alusel.
(1) Määrus reguleerib Toila vallas täisealisele isikule hoolduse seadmise ja hooldaja määramise ning hooldajatoetuse maksmise korra.
(2) Käesoleva määruse rakendamise eesmärgiks on puuetega isikutele, kes vaimse või kehalise puude tõttu vajavad abi oma õiguste teostamiseks ja kohustuste täitmiseks vajaliku abi tagamine.
(3) Toetust on õigus taotleda sügava või raske puudega isikul, kelle tegelik elukoht on Eesti rahvastikuregistri andmetel Toila vald.
(4) Toetuse maksmiseks eraldatud vahendite kasutamist korraldab ja peab selle üle arvestust vallavalitsus.
1) Hooldatav – kõrvalabi, juhendamist ja järelevalvet vajav vaimse või füüsilise puudega täisealine isik, kellele on puuetega inimeste sotsiaaltoetuste seaduse kohaselt määratud raske või sügav puue;
2) Hooldaja – kohaliku omavalitsuse poolt määratud teovõimeline isik, kes tagab hooldatavale kõrvalabi, juhendamise ja järelevalve;
3) Hooldus – vajaliku kõrvalabi, juhendamise ja järelevalve tagamine isikule, kes ei tule iseseisvalt toime söömise, hügieenitoimingute, riietumise, liikumise või suhtlemisega või kes oma tegevuse või tegevusetusega võib tekitada kahju iseenda või teiste inimeste elule, tervisele või varal;
4) Hooldusvajadus – hooldatava abi, toetuse ja järelevalve vajadus igapäevatoimingute sooritamisel;
5) Hooldajatoetus – igakuiselt makstav rahaline toetus, mis määratakse hooldamisest tingitud ja hooldamisega seotud lisaväljaminekute osaliseks kompenseerimiseks hooldajale;
6) Hooldusvajaduse hindamine – isiku hooldusvajaduse väljaselgitamine sotsiaaltöötaja poolt hindamisakti abil;
7) Kodukülastusakt – hooldusvajaduse hindamise instrument
2. peatükk Peatüki pealkiriHoolduse seadmise taotlemine ja hooldaja määramine ning hooldajatoetuse maksmine
(1) Hooldus seatakse hooldusvajadusega täisealisele isikule (edaspidi hooldatav), kes vajab oma vaimse või kehalise puude tõttu kõrvalabi, juhendamist ja järelevalvet igal ööpäeval.
(2) Hooldust ei seata isikutele:
1) kellel on olemas perekonnaseaduse alusel ülalpidamiskohustusega isikud (abikaasa, vanem, täisealine laps või lapselaps, vanavanem);
2) kelle toimetulekut on võimalik tagada Toila Vallavalitsuse (edaspidi vallavalitsus) poolt korraldatavate sotsiaalteenuste osutamise, sotsiaaltoetuste maksmise, vältimatu sotsiaalabi või muu abi osutamise teel.
(3) Erandkorras seatakse hooldus isikule, kellel on olemas seadusjärgsed ülalpidajad:
1) kui hooldataval on raske või sügav puue ning hooldusvajaduse hindamise tulemusena selgub, et ta vajab kõrvalabi, juhendamist ja järelevalvet ööpäevaringselt;
2) kui isik vajab pidevat järelevalvet vaimse seisundi tõttu.
(4) Hooldus seatakse isikule, kelle elukohana on Rahvastikuregistrisse kantud Toila vald ja kelle tegelik elukoht on Toila vald.
§ 4. Hoolduse seadmise ning hooldaja ja hooldajatoetuse määramise taotlemine
(1) Hoolduse seadmist taotlev isik esitab vallavalitsusele taotluse, millele lisatakse:
1) sotsiaalkindlustusameti otsus hooldatava isiku puude raskusastme määramise kohta;
3) hooldaja ja hooldatava kirjalikud nõusolekud hoolduse seadmise ja hooldaja määramise kohta.
(2) Sotsiaaltöötaja teeb hooldatavale kodukülastuse, mille käigus viib läbi hindamisintervjuu ja täidab hooldusvajaduse ja/või sotsiaalteenuste määramise kodukülastusakti (edaspidi akt). Kodukülastuse põhjal selgitatakse välja hooldatava hooldusvajadus ja hooldaja võimalused puudega inimesele kõrvalabi, juhendamise ning järelevalve tagamiseks.
(3) Kui taotleja jätab koos taotlusega esitamata nõutud andmed või dokumendid või kui taotluses on muid puudusi, määrab sotsiaaltöötaja taotlejale esimesel võimalusel tähtaja puuduste kõrvaldamiseks, mis ei või olla lühem kui seitse kalendripäeva.
§ 5. Hoolduse seadmine ning hooldaja ja hooldajatoetuse määramine
(1) Hooldatavale seatakse hooldus ja määratakse talle hooldaja sotsiaaltöötaja ettepanekul vallavalitsuse korraldusega 10 kalendripäeva jooksul alates taotluse esitamisest.
(2) Hoolduse seadmisest ja hooldaja määramisest keeldumisest teavitatakse taotlejat kirjalikult, esitades teatises keeldumise põhjused.
(3) Hooldajaks võib määrata teovõimelise isiku, kelle alaline elukoht võimaldab katta hooldatava hooldusvajaduse.
(5) Hooldus seatakse ja hooldaja määratakse ning hooldajatoetust makstakse kuni:
1) vallavalitsuse korraldusega määratud tähtajani, kuid mitte kauem kui määratud puude raskusastme kehtivuse lõpptähtajani;
(6) Ühele hooldajale määratakse kuni kaks hooldatavat.
(7) Hooldajale makstakse hooldajatoetust.
§ 6. Hooldajatoetuse määr
Toetust makstakse järgmistes suurustes:
1) täisealise sügava puudega inimese hooldaja – kahekordne riikliku puuetega inimese sotsiaaltoetuse määr;
2) täisealise raske puudega inimese hooldaja – 60% riikliku puuetega inimese sotsiaaltoetuse kahekordsest määrast.
[RT IV, 04.04.2019, 11 - jõust. 07.04.2019, rakendatakse tagasiulatuvalt 1. aprillist 2019]
(1) Hooldajatoetust makstakse otsuse tegemise päevale järgneva kuu 1. kuupäevast.
(2) Hooldajatoetus kantakse igakuiselt hooldaja arvelduskontole arvestatava kuu 10. kuupäevaks.
(3) Vallavalitsus maksab töövõimelises eas hooldaja eest vajadusel sotsiaalmaksu. Vallavalitsus korraldab sellise isiku andmete esitamise haigekassale ravikindlustuse andmekogusse.
2) tagama hooldatava ohutuse, arvestades tema füüsilisi ja vaimseid võimeid;
4) teavitama sotsiaaltöötajat hooldusvajaduse lõppemisest või edasist hooldust võimatuks muutvatest asjaoludest 10 kalendripäeva jooksul asjaolude tekkimisest.
3. peatükk Hoolduse seadmise ja hooldaja määramise ning hooldajatoetuse maksmise lõpetamine
§ 9. Hoolduse seadmise ja hooldaja määramise ning hooldajatoetuse maksmise lõpetamine
(1) Hoolduse seadmine ja hooldajaks määramine ning hooldajatoetuse maksmine lõpetatakse vallavalitsuse korraldusega kui:
1) on ära langenud hoolduse seadmise ja hooldaja määramise ning hooldajatoetuse maksmise tinginud asjaolud;
7) muul põhjusel, kui hooldatav või hooldaja ei vasta enam käesolevas korras sätestatud tingimustele.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud asjaoludest mitteteatamisel on vallavalitsusel õigus sotsiaaltöötaja ettepanekul hoolduse seadmine ja hooldaja määramine ning hooldajatoetuse maksmine omal algatusel lõpetada ning enammakstud hooldajatoetus tagasi nõuda.
(3) Toila Vallavalitsuse korraldusega seatud hooldused ja hooldaja määramised kehtivad kuni korralduses määratud tähtajani.
(4) Hoolduse seadmine ja hooldaja määramine ning hooldajatoetuse maksmine lõpeb:
1) vallavalitsuse korraldusega määratud tähtaja möödumisel;
2) hooldaja või hooldatava surma korral.
Sotsiaaltöötajal on õigus teostada järelevalvet hooldaja tegevuse üle ning vajadusel läbi viia korduvhindamist.
(1) Määruse § 11 lõige 2 jõustub 01. mail 2018. a.


jõustumine 01.01.2001, osaliselt 1. 01. 2002.
13.06.2001 RT I 2001, 59, 359 01.01.2002, osaliselt 1. 01. 2003
3) avalikule teenistujale makstud palgalt ja muudelt tasudelt. Avalik teenistuja käesoleva seaduse tähenduses on ka avaliku teenistuse seaduse (RT I 1995, 16, 228; 1999, 7, 112; 10, 155; 16, 271 ja 276; 2000, 25, 144 ja 145; 28, 167; 102, 672; 2001, 7, 17 ja 18; 17, 78; 42, 233; 47, 260; 2002, 21, 117; 62, 377) § 12 lõigetes 2 ja 3 nimetatud isik;
4) juriidilise isiku juhtimis- või kontrollorgani tulumaksuseaduse (RT I 1999, 101, 903; 2001, 11, 49; 16, 69; 50, 283; 59, 359; 79, 480; 91, 544; 2002, 23, 131; 41, 253; 44, 284; 47, 297; 62, 377) § 9 tähenduses liikmele ning füüsilise isiku pankrotimenetluses pankrotihaldurile ja pankrotitoimkonna liikmele makstud tasudelt käesoleva seaduse § 9 lõike 1 punktis 2 sätestatud juhul;
6) füüsilisele isikule töövõtu-, käsundus- või muu teenuse osutamiseks sõlmitud võlaõigusliku lepingu alusel makstud tasudelt, sealhulgas spordiseaduse (RT I 1998, 61, 982) § 13 lõikes 2 sätestatud lepingu alusel makstud tasudelt, käesoleva seaduse § 9 lõike 1 punktis 2 sätestatud juhul;
(12) Äriregistrisse kantud või Maksu- ja Tolliameti piirkondlikus maksukeskuses registreeritud füüsilisest isikust ettevõtja kohta käesolevas seaduses sätestatu laieneb ka notarile ja kohtutäiturile ning vandetõlgile vandetõlgi seaduse (RT I 2001, 16, 70; 2002, 61, 375; 102, 600; 2003, 18, 100) § 9 lõikes 3 nimetatud juhul.
(2) Sotsiaalmaksu makstakse töötajale või teenistujale kuu eest makstud tasult, kuid mitte vähem kui eelarveaastaks riigieelarvega kehtestatud kuumääralt, välja arvatud isiku puhul, kes saab riiklikku pensioni, ning käesoleva paragrahvi lõigetes 3 ja 4 sätestatud juhtudel. Riikliku pensioni saaja on isik, kes saab pensioni Eesti riigi poolt riikliku pensionikindlustuse seaduse (RT I 2001, 100, 648; 2002, 53, 336 ja 338; 61, 375) või muu seaduse alusel või tulenevalt Riigikogu poolt ratifitseeritud sotsiaalkindlustuslepingust. Kui isik on töö- või teenistussuhtes mitme tööandjaga, maksab tema kohta sotsiaalmaksu vähemalt riigieelarvega kehtestatud kuumääralt tööandja, kes tulumaksu kinnipidamisel arvestab maksuvaba tulu tulumaksuseaduse § 42 lõigete 1 ja 2 kohaselt.
(3) Sotsiaalmaksu makstakse töötajale või teenistujale kuu eest makstud tasult, kuid mitte vähem kui eelarveaastaks riigieelarvega kehtestatud kuumääralt proportsionaalselt sellel kuul töötatud ajaga, järgmistel juhtudel:
1) töötaja puhul, kelle tööleping on peatunud Eesti Vabariigi töölepingu seaduse (RT 1992, 15/16, 241; RT I 1993, 10, 150; 26, 441; 1995, 14, 170; 16, 228; 1996, 3, 57; 40, 773; 45, 850; 49, 953; 1997, 5/6, 32; 1998, 111, 1829; 1999, 16, 276; 60, 616; 2000, 25, 144; 51, 327; 57, 370) § 55 punktide 3-11 alusel,
2) teenistuja puhul, kelle teenistussuhe on peatunud avaliku teenistuse seaduse (RT I 1995, 16, 228; 1999, 7, 112; 10, 155; 16, 271 ja 276; 2000, 25, 144 ja 145; 28, 167) § 108 punktide 2-9 alusel või
2) töötaja või teenistuja puhul, kellele on töö- ja puhkeaja seaduse (RT I 2001, 17, 78) § 5 lõike 1 alusel kehtestatud lühendatud tööaeg sellel kuul.
(5) Füüsilisest isikust ettevõtja maksab sotsiaalmaksu aastas mitte vähem kui maksustamisperioodi kuude eelarveaastaks riigieelarvega kehtestatud kuumäärade summalt, välja arvatud käesoleva paragrahvi lõigetes 7 ja 8 sätestatud juhul ning juhul, kui füüsilisest isikust ettevõtja on kogu maksustamisperioodi jooksul olnud riikliku pensioni saaja või on maksustamisperioodi kestel:
1) kantud äriregistrisse või registreeritud Maksu- ja Tolliameti piirkondlikus maksukeskuses või
2) kustutatud äriregistrist või teatanud Maksu- ja Tolliameti piirkondlikule maksukeskusele oma tegevuse lõpetamisest või
(7) Kui füüsilisest isikust ettevõtja eest maksab sotsiaalmaksu ka tööandja või käesoleva seaduse § 6 lõike 1 punktide 1, 1 1 või 5 alusel riik ja tema ettevõtlusest saadud tulu on maksustamisperioodi kuude eelarveaastaks riigieelarvega kehtestatud kuumäärade summast väiksem, võib tema ettevõtlusest saadava tulu alusel makstav sotsiaalmaksu summa olla maksustamisperioodi kuude eelarveaastaks riigieelarvega kehtestatud kuumäärade summalt arvutatud maksusummast väiksem tingimusel, et tööandja või käesoleva seaduse § 6 lõike 1 punktide 1, 11 või 5 alusel riigi poolt tema eest ja ettevõtlusest saadava tulu alusel makstav sotsiaalmaksu summa kokku on vähemalt võrdne maksustamisperioodi kuude eelarveaastaks riigieelarvega kehtestatud kuumäärade summalt arvutatud maksusummaga.
(8) Füüsilisest isikust ettevõtja, kes on vastavalt maksukorralduse seaduses (RT I 2002, 26, 150) sätestatule teatanud Maksu- ja Tolliameti piirkondlikule maksukeskusele ettevõtluse peatamisest või ajutise või hooajalise ettevõtlusega tegelemise algus- ja lõppkuupäeva, maksab sotsiaalmaksu proportsionaalselt ettevõtlusega tegelemise kuude arvuga.
Sotsiaalmaksuga ei maksustata järgmisi käesoleva seaduse § 2 lõike 1 punktides 1, 3 ja 4 nimetatud isikutele makstud summasid või antud soodustusi:
1) tulumaksuseaduse § 13 lõike 3 punktides 1, 1 1 ja 2 ning § 31 lõike 1 punktides 7 ja 8 nimetatud väljamakseid;
3) töötervishoiu ja tööohutuse seaduse (RT I 1999, 60, 616; 2000, 55, 362) § 13 lõikest 1 tulenevaid tööandja kulutusi töötaja töötervishoiu ja tööohutuse tagamiseks;
4) seaduse «Riigikogu liikmete ametipalga, pensioni ja muude sotsiaalsete garantiide kohta» (RT 1992, 28, 381; RT I 1996, 51, 966; 1998, 107, 1765; 1999, 10, 153) § 9, Vabariigi Presidendi ametihüve seaduse (RT I 1996, 51, 966; 2000, 55, 359) § 3, Riigikogu ja Vabariigi Presidendi poolt nimetatavate riigiametnike ametipalkade seaduse (RT I 1996, 81, 1448; 1999, 29, 406; 2000, 55, 359) § 12 1 ning välisteenistuse seaduse (RT I 1995, 15, 172; 50, 764; 1996, 49, 953) § 25 alusel tehtavaid väljamakseid;
5) puhkuseseaduse (RT I 2001, 42, 233) §-s 26, töö- ja puhkeaja seaduse §-des 18 ja 23 ning palgaseaduse (RT I 1994, 11, 154; 1995, 12, 120; 1999, 29, 397; 2000, 10, 59; 40, 248; 2001, 42, 233; 50, 287) §-s 24 sätestatud täiendavate puhkusepäevade ja lapse toitmise vaheaegade eest makstavat palgahüvitist;
9) seaduse «Riigikogu liikmete ametipalga, pensioni ja muude sotsiaalsete garantiide kohta» § 11 alusel Riigikogu liikmele tehtavaid väljamakseid;
10) politseiteenistuse seaduse (RT I 1998, 50, 753; 104, 1742; 2000, 10, 57; 28, 167) § 26 ja kaitseväeteenistuse seaduse (RT I 2000, 28, 167) § 160 alusel tehtavaid väljamakseid;
13) ravikindlustuse seaduse (RT I 2002, 62, 377; 2003, 20, 116) § 14 lõike 1 alusel makstud summasid.
5) riik käesoleva seaduse §-s 6 sätestatud juhtudel.
1) isik, kellele makstakse lapsehooldustasu riiklike peretoetuste seaduse (RT I 2001, 95, 587) § 6 lõike 1 punkti 1, lõike 5 või 6 alusel, ja mittetöötav vanem, kellele makstakse lapsehooldustasu nimetatud seaduse § 6 lõike 1 punkti 3 ja lõike 3 alusel;
11) isik, kellele makstakse hüvitist vanemahüvitise seaduse alusel;
2) Eesti välisesinduses töötava diplomaadi ja teenistuja kaasasolev mittetöötav abikaasa kuni vanaduspensioniikka jõudmiseni ;
4) kuni vanaduspensionieani isik, kellele makstakse hooldajatoetust puuetega inimeste sotsiaaltoetuste seaduse (RT I 1999, 16, 273; 82, 749; 88, 803) § 8 alusel;
5) sotsiaalministri poolt koostatud nimekirja kantud äriühingu, mittetulundusühingu või sihtasutuse töötaja, kelle töövõime kaotus on 40% või enam, käesoleva paragrahvi lõikes 3 sätestatud tingimustel;
6) töötu abiraha saav isik;
7) tuumakatastroofi, tuumakatsetuse või aatomielektrijaama avarii tagajärgede likvideerimisest osavõtnud mittetöötav isik kuni vanaduspensioniikka jõudmiseni ;
8) ravikindlustuse seaduse (RT I 2002, 62, 377) § 5 lõike 2 punktis 1, 2, 4 või 5 või lõikes 3 nimetatud isiku ülalpeetav abikaasa, kes kasvatab vähemalt ühte alla 8-aastast last või 8-aastast last kuni esimese klassi lõpetamiseni või vähemalt kolme alla 16-aastast last ning kelle eest riik ei maksa sotsiaalmaksu käesoleva lõike punkti 1 alusel;
9) sotsiaalhoolekande seaduse (RT I 1995, 21, 323; 2001, 98, 617) § 23 1 alusel määratud sotsiaaltoetust saav isik.
(2) Sotsiaalmaksu maksmise erijuhtudel makstakse sotsiaalmaksu eelarveaastaks riigieelarvega kehtestatud kuumääralt.
(3) Käesoleva paragrahvi lõike 1 punktis 5 nimetatud isikule makstud käesoleva seaduse § 2 lõike 1 punktis 1 nimetatud tasu osalt, mis ületab eelarveaastaks riigieelarvega kehtestatud kuumäära, maksab sotsiaalmaksu käesoleva paragrahvi lõike 1 punktis 5 nimetatud äriühing, mittetulundusühing või sihtasutus. Kui käesoleva paragrahvi lõike 1 punktis 5 nimetatud isik on töösuhtes mitme samas punktis nimetatud äriühingu, mittetulundusühingu või sihtasutusega, maksab riik sotsiaalmaksu tööandja eest, kes tulumaksu kinnipidamisel arvestab maksuvaba tulu tulumaksuseaduse § 42 lõigete 1 ja 2 kohaselt.
(4) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud sotsiaalmaksu maksab asutus, millele nähakse riigieelarves ette vastavad kulud. Maksmise korra kehtestab rahandusminister.
(3) Sotsiaalmaksu määr käesoleva seaduse § 6 lõike 1 punktides 6, 8 ja 9 sätestatud juhtudel ja töötuskindlustuse seaduses sätestatud töötuskindlustushüvitiselt on 13 protsenti maksustatavalt summalt .
(2) Füüsilisest isikust ettevõtja ettevõtlusest saadud tulu sotsiaalmaksuga maksustamise periood on kalendriaasta .
2) maksma käesoleva seaduse § 2 lõike 1 punktides 4 ja 6 sätestatud sotsiaalmaksuga maksustatavatelt summadelt sotsiaalmaksu, välja arvatud juhul, kui tasu saav isik on kantud äriregistrisse või registreeritud Maksu- ja Tolliameti piirkondlikus maksukeskuses füüsilisest isikust ettevõtjana ning tasu on saaja ettevõtlustuluks;
4) üle kandma tasumisele kuuluva sotsiaalmaksu Maksu- ja Tolliameti pangakontole maksustamisperioodile järgneva kuu kümnendaks kuupäevaks ja esitama samaks kuupäevaks Maksu- ja Tolliameti piirkondlikule maksukeskusele vastava maksudeklaratsiooni;
5) arvutama igakuiselt iga kindlustatava kohta käesoleva seaduse § 6 lõike 1 alusel makstava sotsiaalmaksu ja selle üle kandma järgneva kuu kümnendaks kuupäevaks Maksu- ja Tolliameti pangakontole ning esitama samaks kuupäevaks Maksu- ja Tolliametile vastava maksudeklaratsiooni;
6) andma isikule, kellele maksti sotsiaalmaksuga maksustatavaid summasid või kelle eest maksti sotsiaalmaksu käesoleva seaduse § 6 lõike 1 alusel, tema nõudmisel tõendi nimetatud summade ja arvestatud sotsiaalmaksu kohta.
1) tasuma maksustamisperioodi kestel sotsiaalmaksu avansiliste maksetena Maksu- ja Tolliameti pangakontole iga kvartali kolmanda kuu 15. kuupäevaks jooksva kvartali eest vähemalt kolmekordselt eelarveaastaks riigieelarvega kehtestatud kuumääralt arvutatud summas, välja arvatud isik, kes on kogu kvartali jooksul olnud riikliku pensioni saaja, ning käesoleva paragrahvi lõigetes 4, 5 ja 5 1 sätestatud juhtudel;
(4) Kui füüsilisest isikust ettevõtja eest maksab käesoleva paragrahvi lõike 3 punktis 1 nimetatud kvartali jooksul sotsiaalmaksu ka tööandja või käesoleva seaduse § 6 lõike 1 punktide 1, 1 1 või 5 alusel riik, võib tema poolt makstavate avansiliste maksete summa olla kolmekordselt eelarveaastaks riigieelarvega kehtestatud kuumääralt arvutatud maksusummast väiksem, kui tööandja või § 6 lõike 1 punktide 1, 1 1 või 5 alusel riigi poolt eelnimetatud kvartali jooksul tema eest ja tema poolt avansiliste maksetena makstav sotsiaalmaksu summa kokku on vähemalt võrdne kolmekordselt eelarveaastaks riigieelarvega kehtestatud kuumääralt arvutatud maksusummaga.
(51) Füüsilisest isikust ettevõtja, kes on vastavalt maksukorralduse seaduses sätestatule teatanud Maksu- ja Tolliameti piirkondlikule maksukeskusele ettevõtluse peatamisest või ajutise või hooajalise ettevõtlusega tegelemise algus- ja lõppkuupäeva, maksab avansilisi makseid proportsionaalselt ettevõtlusega tegelemise kuude arvuga.
(10) Kui Riigikogu ei ole riigieelarvet eelarveaasta alguseks vastu võtnud, makstakse sotsiaalmaksu vähemalt eelmiseks eelarveaastaks riigieelarvega kehtestatud kuumääralt riigieelarve vastuvõtmise kuuni, viimane kaasa arvatud.
(3) Kui käesolevas seaduses nimetatud kindlustatav on kogumispensionide seaduse kohaselt kohustatud tasuma kohustusliku kogumispensioni makset, toimub käesoleva seaduse § 2 lõike 1 punktides 1–4, 6, 8 ja 9 nimetatud tasudelt arvestatud sotsiaalmaksu ülekandmine vastavalt käesoleva paragrahvi lõikele 4.
(5) Samaaegselt käesoleva paragrahvi lõikes 4 nimetatud sotsiaalmaksu ülekandmisega edastab Maksu- ja Tolliamet Eesti väärtpaberite keskregistri pidajale rahandusministri poolt kehtestatud korras isikute nimed ja isikukoodid ning andmed käesoleva paragrahvi lõikes 4 nimetatud pangakontole ülekantud sotsiaalmaksu suuruse kohta.
Maksukohustuslaste registris olevate andmete Sotsiaalkindlustusametile ja Eesti Haigekassale väljastamise korra kehtestab rahandusminister.
Sotsiaalmaksu maksjalt käesoleva seaduse § 9 lõike 1 punkti 6 alusel ning maksukohustuslaste registrist ja riikliku pensionikindlustuse registrist sama perioodi kohta saadud andmete erinevuse korral on kindlustataval õigus taotleda Maksu- ja Tolliameti piirkondlikult maksukeskuselt andmete täpsustamist või erinevuse põhjuste selgitamist. Maksu- ja Tolliameti piirkondlik maksukeskus on kohustatud hiljemalt kolme kuu jooksul taotluse saamise päevast arvates teatama kindlustatavale täpsustatud andmed või andmete erinevuse põhjuse ja selle kõrvaldamise tähtpäeva.
(1) Eesti Vabariigi sotsiaalmaksu seaduse (RT 1990, 9, 102; 1991, 32, 391; 1992, 21, 302; 34, 444; RT I 1993, 65, 924; 79, 1181; 1994, 40, 656; 1995, 17, 235; 1996, 74, 1307; 1998, 40, 611) alusel pärast käesoleva seaduse jõustumist tasumisele kuuluv sotsiaalmaks kantakse Maksu- ja Tolliameti pangakontole, nimetatud seaduse alusel tekkinud sotsiaalmaksu osade võlad nõuab sisse Maksu- ja Tolliamet. Eelnimetatud summad suunatakse laekumisel isikustamata summadena riikliku pensionikindlustuse ja ravikindlustuse vahenditesse.
(2) Sotsiaalmaksuseaduse (RT I 1998, 40, 611; 61, 982; 113/114, 1875 ja 1876; 1999, 29, 397; 71, 685; 82, 749; 87, 789; 88, 806; 97, 857; 101, 903; 2000, 57, 370; 84, 536; 86, 543) alusel pärast käesoleva seaduse jõustumist tasumisele kuuluv sotsiaalmaks deklareeritakse, tasutakse ja tagastatakse vastavalt nimetatud seaduses sätestatule.
§ 14-16. [Käesolevast tekstist välja jäetud]