Riigikogu 06.05.1993 seadus; jõustumiskuupäev 29.05.1993
redaktsioon 22.12.2018 [RT I, 12.12.2018, 10]
RT I 1995, 57, 979
17.02.1999 RT I 2002, 47, 297 01.01.2004
06.05.1993 RT I 2000, 99, 638 terviktekst RT paberkandjal
09.06.2004 RT I 2004, 53, 368 01.01.2005
15.06.2004 RT I 2004, 53, 370 18.07.2004
06.04.2005 RT I 2005, 22, 149 08.05.2005
04.05.2006 RT I 2006, 25, 184 11.06.2006
(11) Eesti Vabariigi omandireformi aluste seaduse § 40 alusel ja käesoleva seaduse kohaselt on erastamise objektiks eluruum koos sellele vastava muu osaga elamust või ehitusjärgus olev eluruum, mis on põllumajandusreformi seaduse §-s 3 sätestatud kohustatud subjekti või seaduse «Kooperatiivsete, riiklik-kooperatiivsete ja ühiskondlike organisatsioonide vara taasriigistamise ja erastamise kohta» § 2 3. lõikes sätestatud taasriigistamise ja erastamise kohustatud subjekti (edaspidi taasriigistamise kohustatud subjekt) omandis ja oli nende omandis vastavate seaduste jõustumise hetkel. Erastamise objektiks on ka eluruum, mis on põllumajandusreformi või taasriigistamise kohustatud subjekti omandist üle läinud tema õigusjärgsele juriidilisele isikule või põllumajandusreformi või taasriigistamise kohustatud subjektide reformi käigus moodustunud uuele juriidilisele isikule.
2) [välja jäetud - RT I 1995, 24, 337 - jõust. 15.03.1995]
5) [kehtetu - RT I 1994, 94, 1609 - jõust. 29.12.1994]
6) [kehtetu - RT I 2009, 57, 381 - jõust. 01.01.2010]
8) kohaliku omavalitsuse üksuse poolt sotsiaalteenuse raames tagatud kohaliku omavalitsuse omandis olevad eluruumid.
(7) [Kehtetu - RT I, 13.03.2014, 3 - jõust. 01.01.2018]
(12) Eluruum on erastamise objektiks, kui see on kohustatud subjekti omandis käesoleva seaduse jõustumisel või on antud kohustatud subjekti omandisse erastamisseaduse või Eesti Vabariigi põllumajandusreformi seaduse alusel.
(13) Riigile kuuluv eluruum võõrandatakse riigivaraseaduses sätestatud korras, kui käesolevas seaduses ei ole sätestatud teisiti.
3) vähemalt 18-aastane välismaalane, kellel on välismaalaste seaduses sätestatud pikaajalise elaniku elamisluba või tähtajaline elamisluba Eesti Vabariigis, kuni elamisloa saamiseni ka Eestisse enne 1990. aasta 1. juulit asunud ja jätkuvalt Eestis elav välismaalane, kellel oli Eesti NSV alaline sissekirjutus;
31) vähemalt 18-aastane välismaalane, kes elab Eestis elamisõiguse alusel Euroopa Liidu kodaniku seaduses sätestatud korras;
2) Eesti Vabariigi maareformi seaduse § 10 1. lõikes nimetatud ehitiste hulka kuuluva asustamata eluruumi puhul isikul, kes on tunnistatud omandireformi õigustatud subjektiks ja kes on esitanud taotluse maa tagastamiseks, millel asub nimetatud eluruum;
5) käesoleva seaduse § 3 5. lõike punktis 4 nimetatud eluruumi üürnikul või ühel täisealisel temaga koos elaval perekonnaliikmel vastavalt käesoleva seaduse § 4 punkti 1 kohasele kokkuleppele ka pärast 1995. aasta 1. märtsi, juhul kui avaldus eluruumi erastamiseks on esitatud kolme kuu jooksul pärast kohalikult omavalitsuselt kirjaliku teate saamist, et üürilepingu alusel kasutatav eluruum on erastamise objektiks.
(4) Käesoleva seaduse kohaselt erastamise objektiks olevaid kohaliku omavalitsusüksuse omandisse kuuluvaid asustamata eluruume uutes, kapitaalselt remonditud või rekonstrueeritud elamutes (v.a käesoleva paragrahvi 1. lõike punktis 2 nimetatud juhul), samuti eelmise üürniku lahkumise, väljatõstmise või surma tõttu vabanenud eluruume võib kuni erastamiseni üürile anda vaid käesoleva paragrahvi 1. lõike punktis 3 märgitud esimesi eelistusi omavatele isikutele. Teistele isikutele võib nimetatud eluruume üürile anda üksnes kohaliku omavalitsuse volikogu igakordse otsusega, milles näidatakse ära, kellele eluruum üürile antakse.
2) munitsipaalomandisse kuuluvate eluruumide puhul juriidiline isik, kelle valduses (bilansis) on erastatav eluruum. Nende eluruumide erastamine toimub vastava kohaliku omavalitsuse täitevorgani nõusolekul;
(2) Kui eluruumide erastamise kohustatud subjekt on seaduses sätestatud korras oma tegevuse lõpetanud, täidab talle pandud ülesandeid tema õigusjärglane. Kui õigusjärglane puudub, korraldab kohustatud subjekti ülesannete täitmist munitsipaalomandisse kuuluvate eluruumide puhul linna- või vallavalitsus, muude eluruumide puhul ministeerium, kelle valitsemisalas tegevuse lõpetanud kohustatud subjekt oli. Kui eluruumide erastamise kohustatud subjekt ei olnud kellegi valitsemisalas, korraldab kohustatud subjekti ülesannete täitmist eluruumi asukoha järgne kohaliku omavalitsuse üksus.
11) isiku puhul, kellel on õigus saada soodustingimustel vanaduspensioni, riiklike elatusrahade seaduse §-s 5 sätestatud vanaduspensioni saamiseks vajaliku pensioniõigusliku staaži ja sama seaduse §-s 6 sätestatud soodustingimustel antava vanaduspensioni saamiseks vajaliku pensioniõigusliku staaži aastate vahe;
(1) [Kehtetu - RT I 1994, 54, 905 - jõust. 01.08.1994]
(2) [Kehtetu - RT I 1997, 13, 210 - jõust. 02.03.1997]
(3) [Kehtetu - RT I 1994, 54, 905 - jõust. 01.08.1994]
(2) Käesoleva paragrahvi 1. lõikes nimetatud leping peab olema notariaalselt tõestatud ning kuulub notari esitusel registreerimisele asjaõigusseaduse rakendamise seaduse § 13 7. lõike kohaselt.
(1) Omandiõigus erastatavale eluruumile, sealhulgas järelmaksuga ostetud eluruumile tekib vastavalt asjaõigusseaduse §-le 92.
[Kehtetu - RT I, 13.03.2014, 3 - jõust. 01.01.2018]
§ 15 <!- END 15 -!> 1. Elamu haldamine kuni haldamise üleandmiseni korteriühistule või eluruumide omanikele
§ 15 <!- END 15b1 -!> 2. Elamu haldamise üleminek eluruumide erastamise kohustatud subjektilt
§ 16. - § 17. [Kehtetud - RT I 2002, 53, 336 - jõust. 01.07.2002]
<!- START 21b2 -!>
<!- END 21b2 -!>
<!- START 21b3 -!>
(1) Avaldusi korteriomandi seadmiseks saab esitada 2001. aasta 31. detsembrini. Kui eluruumide erastamise kohustatud subjekt, korteriühistu või eluruume vallasasjana omavad isikud ei ole nimetatud tähtpäevaks avaldust esitanud, munitsipaliseeritakse nende ehitiste teenindamiseks vajalik maa valla- või linnavalitsuse taotlusel. Kui kohalik omavalitsusüksus ei soovi maad munitsipaliseerida, jäetakse maa riigi omandisse.
(2) Käesoleva paragrahvi 1. lõikes sätestatud avalduste esitamise tähtpäeva ei kohaldata õigusvastaselt võõrandatud eluruumide suhtes, mis kuni nimetatud tähtpäevani ei kuulunud erastamisele vastavalt käesoleva seaduse § 3 5. lõike punktile 4 või mille kaasomand lõpetati pärast nimetatud tähtpäeva.
(3) Käesoleva paragrahvi 1. lõikes sätestatud avalduste esitamise tähtpäeva ei kohaldata eluruumide suhtes, mille erastamine või võõrandamine osutus seaduslikul alusel võimalikuks pärast nimetatud tähtpäeva.
[RT I 2005, 22, 149 - jõust. 08.05.2005]
<!- END 21b3 -!>
<!- START 21b4 -!>
(1) Korteriomandite kinnistamiseks peab eluruumide erastamise kohustatud subjekt esitama kinnistusosakonnale ühepoolse notariaalselt kinnitatud kinnistamisavalduse ja dokumendi (plaani) ehitise, eluruumide ja mitteeluruumide, reaalosade ja mõtteliste osade suuruse ja paiknemise kohta ning muud seadusest tulenevad kinnistamiseks vajalikud dokumendid. Kui eluruumide erastamise kohustatud subjekt on seaduses sätestatud korras oma tegevuse lõpetanud, täidab talle pandud ülesandeid tema õigusjärglane. Kui õigusjärglane puudub, korraldab korteriomandite kinnistamiseks avalduse esitamise munitsipaalomandisse kuuluvate eluruumide puhul linna- või vallavalitsus, muude eluruumide puhul ministeerium, kelle valitsemisalas tegevuse lõpetanud kohustatud subjekt oli. Kui eluruumide erastamise kohustatud subjekt ei olnud kellegi valitsemisalas, korraldab korteriomandite kinnistamiseks avalduse esitamise eluruumi asukoha järgne kohaliku omavalitsuse üksus. Korteriomandi seadmisega seotud kulud tasub õigustatud subjekt Vabariigi Valitsuse kehtestatud korras. Korteriomand kinnistatakse pärast korteriomandi seadmisega seotud kulude tasumist. Korteriomandi seadmisega seotud kulusid võib katta vastava elamu remondirahade arvel.
(2) Korteriomandite kinnistamiseks võib kinnistamisavalduse ja muud käesoleva paragrahvi 1. lõikes ning käesoleva seaduse § 215 5. lõikes sätestatud dokumendid esitada ka korteriühistu või teevad seda eluruume vallasasjana omavad isikud. Kui korteriühistu või eluruume vallasasjana omavad isikud ei ole käesolevat õigust kasutanud, esitab notariaalselt tõestatud ühepoolse kinnistamisavalduse korteriomandite kinnistamiseks vähemalt ühe korteriomaniku nõudel eluruumide erastamise kohustatud subjekt tingimusel, et nõude esitanud isik tagab korteriomandi seadmise kulutuste ja kinnistamistoimingute eest tasumise. Korteriomandi seadmise kulutuste ja kinnistamistoimingute eest tasunud isik võib nõuda korteriomanikult kulutuste hüvitamist. Sellisel juhul kohaldatakse võlaõigusseaduse §-s 1041 sätestatut.
(21) Korteriühistu olemasolul tuleb kinnistamisavalduses märkida korteriühistu registrikood.
[RT I 2006, 25, 184 - jõust. 11.06.2006]
<!- END 21b4 -!>
<!- START 21b5 -!>
(1) Eluruumi vallasasjana omandanud isikule kuuluva korteriomandi registriosa avamisel koormatakse korteriomand avalik-õigusliku reaalkoormatisega riigi kasuks osas, mis korteriomandite maa mõtteliste osade summana ületab selle ehitise aluse maa ulatust, välja arvatud, kui maa mõttelise osa hind on tervikuna tasutud. Reaalkoormatise rahaliseks väärtuseks on korteriomandi mõtteliseks osaks oleva maa mõttelise osa hind, mis määratakse maa maksustamishinna alusel, arvestades maareformi seaduse § 223 1. lõikes sätestatud erisusi ja § 223 2. lõikes sätestatud koefitsienti. Korteriomandi omanik maksab reaalkoormatise eest tasumisel intressi 10 protsenti igal aastal tasutavalt summalt ja viivist tähtaegselt tasumata summalt 0,1 protsenti iga viivitatud päeva eest. Korteriomandi koormamisel avalik-õigusliku reaalkoormatisega ei nõuta eluruumi vallasasjana omandanud isiku kui puudutatud isiku nõusolekut.
(4) Endiste korteriühingute liikmete korterite tagastamise ja kompenseerimise seaduse § 3 1. lõike alusel tagastatud või omandisse antud eluruumi korteriomandi registriosa avamisel koormatakse korteriomand avalik-õigusliku reaalkoormatisega käesoleva paragrahvi 1. lõikes sätestatud alustel.
(7) Reaalkoormatis kustutatakse korteriomaniku ühepoolse notariaalselt tõestatud avalduse alusel, kui korteriomanik on tasunud kogu reaalkoormatise rahalise väärtuse. Reaalkoormatise kustutamisel on riigi kui puudutatud isiku esindajaks Rahandusministeeriumi valitsusasutus.
<!- END 21b5 -!>
<!- START 21b6 -!>
<!- END 21b6 -!>
<!- START 21b7 -!>
(5) Korteriomandi eseme, samuti reaalkoormatise eest võib tasuda käesoleva seaduse §-s 8 sätestatud viisil. Korteriomandi eseme reaalosaks oleva eluruumi ja sellele vastava ehitise mõttelise osa eest võib tasuda järelmaksuga.
<!- END 21b7 -!>
<!- START 21b8 -!>
(3) Korteriomandite tekkimisel läheb elamuühistu (-kooperatiivi) poolt erastatud maa eest tasumata summa maksmise kohustus üle korteriomanikele võrdeliselt neile kuuluvate mõtteliste osadega maatükist. Kui maatükk koormatakse järelmaksu tagamiseks hüpoteegiga, tuleb korteriomandite seadmisel hüpoteek jagada elamuühistu (-kooperatiivi) avalduse alusel ja Rahandusministeeriumi valitsusasutuse nõusolekul osahüpoteekideks. Korteriomandite seadmisel antakse maa korteriomanike kaasomandisse tasuta elamu aluse maa ulatuses.
<!- END 21b8 -!>
<!- START 21b9 -!>
(1) Elamuühistule (-kooperatiivile) kuuluva elamu korterivaldajate koosolek võib kuni vastava elamu aluse maa kinnistusraamatusse kandmiseni otsustada senisest elamuühistust (-kooperatiivist) eraldumise ja elamu baasil korteriühistu või uue elamuühistu asutamise. Uue ühistu asutamisel loetakse kõik elamu korterivaldajad uue ühistu liikmeteks.
[RT I 2004, 53, 368 - jõust. 01.01.2005]
<!- END 21b9 -!>
<!- START 21b10 -!>
<!- END 21b10 -!>
<!- START 21b11 -!>
<!- END 21b11 -!>
<!- START 21b12 -!>
<!- END 21b12 -!>
(1) Pärast käesoleva seaduse jõustumist võib Vabariigi Valitsus kehtestatud korras lõplikult vormistada elamute ostu-müügitehingud, kus üks pooltest on täielikult või osaliselt tehingu täitnud ning mis peatati Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidiumi 1990. aasta 17. juuli otsusega «Privatiseerimisprotsessi korraldamise esmajärgulistest abinõudest».
(2) Käesoleva seaduse jõustumise päevast tunnistatakse kehtetuks Eesti Vabariigi riiklike ja munitsipaaleluruumide erastamise seadus ja Eesti Vabariigi Ülemnõukogu 1992. aasta 4. mai otsus «Eesti Vabariigi riiklike ja munitsipaaleluruumide erastamise seaduse rakendamise kohta».
(61) Avaldusi üürilepingu alusel kasutatavate eluruumide erastamiseks vastavalt käesoleva paragrahvi 5. lõikele saab esitada 2001. aasta 1. juunini, välja arvatud käesoleva paragrahvi 62. lõikes nimetatud juhul. Kohustatud subjektidel tuleb erastamise toimingud nimetatud tähtpäevaks esitatud avalduste osas lõpetada 2001. aasta 31. detsembriks, välja arvatud juhul, kui eluruumi erastamisel on esitatud kohtule kaebus ja kohtuvaidlus ei ole lõppenud.
(9) [Kehtetu - RT I, 04.07.2017, 1 - jõust. 01.01.2018]
(11) [Kehtetu - RT I, 13.03.2014, 3 - jõust. 23.03.2014]
(12) Käesoleva seaduse § 9 1. lõikes nimetatud eluruumid ei ole 2004. aasta 1. augustist erastamise objektiks. Nimetatud eluruumidele ei kohaldata käesolevast seadusest tulenevaid erisusi ning neid võivad riigivara valitsejad võõrandada riigi vara võõrandamist sätestavas korras ja kohalikud omavalitsused volikogu kehtestatud korras.
(13) Pärast 2006. aasta 1. märtsi on eluruumide erastamise kohustatud subjektil õigus teha erastamistoimingud ja korterivaldajatel lõpetada elamuühistust (-kooperatiivist) eraldumisel käesoleva seaduse §-s 219 nimetatud toimingud eluruumide kui vallasasjade suhtes. Nimetatud toimingute tegemine pärast 2006. aasta 1. märtsi ei anna eluruumi omandanud isikule täiendavat õigust käsutada eluruumi vallasasjana.
(3) Kui korteriomandi seadmine on algatatud enne 2001. aasta 1. jaanuari ja korteriomandi omanikuna kantakse kinnistusraamatusse käesoleva seaduse § 214 6. lõike punktides 1-3 nimetatud isik, siis peatatakse riigi kasuks seatud reaalkoormatise eest tasumine kuni korteriomandi erastamiseni või käesoleva seaduse § 22 12. lõike alusel selle võõrandamiseni.


§ 241 Vahetu sunni kohaldamine ja lubatud erivahendid
§ 25 Lõhkematerjali käitlemine ja nõuded lõhkamiskohale
§ 261 Päästeametis kasutatava teenistusrelva kandmine ja kasutamine
§ 35 Vabatahtliku päästja vaktsineerimine
§ 36 Vabatahtlikuks päästjaks võtmine
§ 492 Kriisiinfo teenuse osutamine
RT I, 03.07.2020, 2
17.06.2020 RT I, 03.07.2020, 1 15.07.2020
(4) Päästeameti tegevuses võivad vabatahtlikkuse alusel osaleda vabatahtlikud päästjad käesoleva seaduse 7. peatükis sätestatud alustel ja korras.
[RT I, 03.07.2020, 1 - jõust. 15.07.2020]
(41) Häirekeskuse tegevuses võivad kriisiinfo teenuse osutamisel osaleda avaliku teenistuse seaduses sätestatud avalikku teenistusse võtmise nõuetele vastavad vabatahtlikud Häirekeskuse määratud alustel ja korras.
(5) Päästeasutus võib sõlmida juriidiliste isikutega tsiviilõiguslikke lepinguid päästetööl ja ennetustööl osalevate vabatahtlike päästjate tegevuse korraldamiseks ning kriisiinfo teenuse osutamisel vabatahtlike kaasamiseks.
(13) Ennetustöö käesoleva seaduse tähenduses on inimeste teadlikkuse ja valmisoleku suurendamine päästesündmuse ärahoidmiseks ja päästesündmuseks valmistumiseks, teabe kogumine toimunud päästesündmuse ning inimeste teadlikkuse ja valmisoleku kohta ning selle analüüsimine.
(4) Kriisiinfo teenus käesoleva seaduse tähenduses on erakorralise sündmuse tõttu Häirekeskuse osutatav avalikkuse teavitamise teenus, mille eesmärk on anda riigiasutuse või kohaliku omavalitsuse üksuse tellimusel teavet ja käitumisjuhiseid, ning vajaduse korral andmeid kriisiinfo teenuse osutamise tinginud sündmuses arvatavate kannatanute kohta, eelkõige ulatusliku tulekahju, plahvatuse või varingu, tõsise transpordi-, kiirgus- või tuumaõnnetuse, terrorirünnaku, massitulistamise või paljude kannatanutega massilise korratuse puhul.
31) tulekahju tekkepõhjuse väljaselgitamine Päästeameti määratud juhtudel, lähtudes asutuse strateegilistest eesmärkidest ja ülesannetest;
4) ennetustöö;
1) hädaabinumbrile 112 saabunud hädaabikõne või muul viisil saabunud teabe vastuvõtmine ja töötlemine, ohu hindamine ning väljasõidukorralduse andmine Päästeametile ja kiirabi osutajale päästetööks, demineerimistööks ja kiirabi osutamiseks ning teabe edastamine Politsei- ja Piirivalveametile (edaspidi hädaabiteate menetlemine);
11) abi- ja infoteadete menetlemine, sealhulgas kriisiinfo teenuse osutamine riigiasutustele ja kohaliku omavalitsuse üksustele, arvestades Häirekeskuse pädevust ja volitusi;
(1) Hädaabiteadete menetlemise andmekogu on riigi infosüsteemi kuuluv andmekogu, kus eesmärgiga kaitsta inimese elu, tervist ja vara ning keskkonda töödeldakse andmeid, sealhulgas isikuandmeid, et menetleda hädaabiteateid kiirema abi osutamiseks, ning abi- ja infoteateid, sealhulgas kriisiinfo teenuse osutamiseks.
7) abi- ja infoteate andmed;
8) Häirekeskuse kõneside salvestised.
(21) Käesoleva seaduse § 3 lõikes 4 nimetatud kriisiinfo teenuse osutamisel arvatavate kannatanute kohta info väljastamise vajaduse üle otsustab Terviseamet, Päästeamet, Politsei- ja Piirivalveamet või Kaitsepolitseiamet vastavalt oma pädevusele.
(22) Käesoleva paragrahvi lõikes 21 nimetatud asutus peab info väljastamise vajaduse üle otsustamisel hindama, kas:
1) tegemist on käesoleva seaduse § 3 lõikes 4 nimetatud erakorralise sündmusega, mille korral on proportsionaalne isikuandmeid töödelda;
2) arvatavate kannatanute lähedastele info andmiseks ei ole tavapärased teavituskanalid piisavalt tõhusad.
(23) Kriisiinfo teenuse osutamisel töödeldakse hädaabiteadete menetlemise andmekogus lisaks käesoleva paragrahvi lõike 2 punktides 7 ja 8 nimetatud andmetele käesoleva paragrahvi lõikes 24 nimetatud isikuandmeid.
(24) Häirekeskus pärib hädaabiteadete menetlemise andmekogu kaudu käesoleva paragrahvi lõikes 21 nimetatud asutuse otsuse alusel tervise infosüsteemist kriisiinfo teenuse osutamisel andmeid selle kohta, kas, kus ja millal on arvatavale kannatanule osutatud tervishoiuteenust seoses käesoleva seaduse § 3 lõikes 4 nimetatud sündmusega. Kriisiinfo teenuse osutamisel ei töötle Häirekeskus arvatava kannatanu terviseandmeid.
(25) Andmeid arvatava kannatanu kohta ei edastata tervise infosüsteemist Häirekeskusele, kui arvatav kannatanu on tervise infosüsteemis keelanud oma andmete edastamise kriisiinfo teenuse osutamiseks.
(26) Häirekeskus ei tee päringut tervise infosüsteemi arvatava kannatanu kohta andmete saamiseks, kui uurimist teostav asutus on andmetele juurdepääsu või nende edastamise keelanud kuriteo tõkestamise, kurjategija tabamise või kriminaalmenetluses tõe väljaselgitamise huvides.
(27) Kriisiinfo teenuse osutamisel antakse arvatava kannatanu kohta tehtud päringu alusel infot päringualuse isiku lähedasele, kelleks käesoleva seaduse tähenduses on abikaasa, registreeritud elukaaslane, vanem, vanavanem, laps, lapselaps, õde, vend ja muu isik, keda saab lähtudes isiku elukorraldusest pidada õigustatuks infot saama.
(28) Kriisiinfo teenuse kaudu arvatava kannatanu kohta päringu teinud isiku tuvastamise ja arvatava kannatanuga seose kontrollimise alused kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
§ 241. Vahetu sunni kohaldamine ja lubatud erivahendid
(1) Päästeameti ametnik või tema korraldusel päästetöötaja võib kasutada füüsilist jõudu ja erivahendeid korrakaitseseaduses sätestatud alusel ja korras, arvestades käesoleva seaduse erisusi.
§ 25. Lõhkematerjali käitlemine ja nõuded lõhkamiskohale
(1) Päästeameti ametnik võib demineerimistööl plahvatuse või ohtliku aine levitamise tõkestamiseks ja lahingumoona hävitamiseks või demineerimistööalase õppetöö tegemisel käidelda lõhkematerjali.
(2) Päästeameti poolt lõhkematerjali käitlemise korra ja nõuded lõhkamiskohale kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
§ 261. Päästeametis kasutatava teenistusrelva kandmine ja kasutamine
(1) Päästeameti teenistusrelvad on tulirelvad.
(2) Demineerija kutsega päästeametnik võib teenistusülesande täitmise ajal kanda tulirelva.
(3) Demineerija kutsega päästeametnik võib teenistusülesande täitmise ajal kasutada tulirelva üksnes hädakaitses, ületamata hädakaitse piire.
(2) Vabatahtliku päästja kutsesobivuse nõuded, nendele vastavuse kontrollimise tingimused ja korra ning vabatahtliku päästja kohta kogutud isikuandmete säilitamise tähtaja kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
§ 35. Vabatahtliku päästja vaktsineerimine
Päästeamet tagab vabatahtlikule päästjale tasuta vaktsineerimise Päästeameti määratud ulatuses ja korras.
§ 36. Vabatahtlikuks päästjaks võtmine
(1) Vabatahtlikuks päästjaks võtmist korraldab Päästeamet.
(3) [Kehtetu - RT I, 03.07.2020, 1 - jõust. 15.07.2020]
3) kasutada päästesündmuse käigus füüsilist jõudu korrakaitseseaduses sätestatud alusel ja korras.
(8) Vabatahtliku päästja väljaõppe ja arvestuse läbiviimise korra kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
(1) Vabatahtlikule päästjale antakse vabatahtliku päästja tunnistus. Oma ülesannete täitmisel kannab vabatahtlik päästja eritunnust.
(2) Päästeameti hüvitatavate kulude liigid ning hüvitise suuruse määramise ja maksmise korra kehtestab Päästeamet.
(1) Kui isik hukkub või sureb vabatahtliku päästja ülesande täitmise tõttu, maksab riik tema perekonnaliikmetele ning perekonnaseaduses ettenähtud alustel ja korras tema ülalpidamisel olnud isikutele ühekordset hüvitist hukkunud või surnud isiku kümne aasta palga ulatuses.
(2) Kui vabatahtlik päästja hukkub käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud asjaoludel, katab riik avaliku teenistuse seaduse § 49 lõikes 4 sätestatud matuse korraldamise kulud.
(3) Kui isik saab vigastuse või haigestub vabatahtliku päästja ülesande täitmise tõttu ja tal tuvastatakse selle tagajärjel osaline või puuduv töövõime, maksab riik hüvitist, lähtudes Eesti Töötukassa poolt töövõime esmakordsel hindamisel tuvastatud töövõime ulatusest, järgmiselt (edaspidi hüvitise maksimummäär):
(31) Käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud seose isiku töövõime ulatuse ja saadud vigastuse või tekkinud haiguse vahel tuvastab vajaduse korral Sotsiaalkindlustusamet avaliku teenistuse seaduse §-s 491 sätestatud korras.
(10) Vabatahtliku päästja ühe kuu palga arvutamise aluseks võetakse tema hukkumise või vigastada saamise kuule eelnenud töölepingu seaduse alusel arvutatud keskmine palk.
(11) Kui vabatahtlik päästja ei töötanud hukkumisele või vigastada saamisele eelneval perioodil, võetakse hüvitise arvutamise aluseks hukkumise või vigastada saamise ajal kehtinud palga alammäär.
(12) Kui isik on vabatahtliku päästja ülesande täitmise tõttu saanud vigastada või haigestunud, kannab riik tema ravi- ja ravimikulud.
(13) Käesolevas paragrahvis nimetatud kulud kaetakse riigieelarvest Siseministeeriumi valitsemisala eelarve kaudu.
(15) Käesolevas paragrahvis sätestatut ei kohaldata, kui vabatahtlik päästja oli vigastuse saamisel:
(1) Päästeamet tagab üle nelja tunni kestval päästetööl või demineerimistööl osalejale tasuta toitlustamise ja joogivee.
(2) Ulatusliku või pikaajalise päästetöö või demineerimistöö korral hüvitatakse päästetööl või demineerimistööl osalejale toitlustamise ja joogivee kulud Vabariigi Valitsuse reservist.
(3) Ulatusliku või pikaajalise päästetöö või demineerimistöö korral toitlustamise ja joogivee kulude hüvitamise ulatuse ja korra kehtestab Vabariigi Valitsus määrusega.
§ 492. Kriisiinfo teenuse osutamine
(1) Häirekeskus on valmis osutama kriisiinfo teenust Siseministeeriumi valitsemisala asutustele alates 2020. aasta 15. juulist.
(2) Häirekeskus on valmis osutama kriisiinfo teenust riigiasutustele ja kohaliku omavalitsuse üksustele alates 2021. aasta 1. jaanuarist.


text:
Kohtualluvus - Iirimaa
Iirimaa tsiviilkohtud on pädevad lahendama üksikisikute, organisatsioonide ja riigi vahelisi vaidlusi. Need vaidlused võivad puudutada mitmesuguseid küsimusi alates autoõnnetuses tekitatud kahjust kuni ettevõtte ülevõtmiseni. Tsiviilasjades esitab hageja kostja vastu hagi tekitatud kahju hüvitamiseks. Hüvitis kujutab endast tavaliselt rahalist kahjutasu.
Piirkonnakohus (District Court), ringkonnakohus (Circuit Court) ja kõrgem kohus (High Court) on kõik esimese astme kohtud. Ülemkohus on apellatsioonikohus, välja arvatud teatavates põhiseadust puudutavates asjades. Apellatsioonikohtul on üksnes apellatsioonikohtu pädevus.
Piirkonna- ja ringkonnakohtud on kohaliku ja piiratud pädevusega kohtud, mis tähendab, et nad saavad menetleda üksnes hagisid, mille hind jääb alla teatava piirväärtuse ja mille puhul menetluspoolte alaline elukoht või registrijärgne asukoht on teatavas geograafilises asukohas või mille puhul leping sõlmiti teatavas geograafilises asukohas. Piirkonnakohtu otsuse peale esitatud kaebusi menetleb ringkonnakohus ja ringkonnakohtu otsuse peale esitatud kaebusi menetleb kõrgem kohus.
Väiksemate nõuete kohus kuulub piirkonnakohtu alla ja menetleb tarbijatega seotud asju, mille puhul nõutud summa ei ületa 2000 eurot. Seda menetlust võib kasutada ka üks ettevõtja teise vastu.
Piirkonnakohus menetleb asju, mille kahjunõuete väärtus on alla 15 000 euro. Ringkonnakohus menetleb kahjunõudeid, mille väärtus on alla 75 000 euro (60 000 euro isikukahju puhul). Tema pädevusse kuuluvad ka perekonnaõiguse, sealhulgas abielulahutuse, lahuselu ja abielu tühisuse asjad. Kõrgem kohus menetleb kahjunõudeid, mille väärtus on üle 75 000 euro (60 000 euro isikukahju puhul).
Tööõigusega seotud nõudeid menetleb tööasjade apellatsioonikohus (Employment Appeals Tribunal), mis on sõltumatu organ. Ta lahendab mitmesuguseid vaidlusi, mis puudutavad tööalaseid õigusi. Teatavatel juhtudel võib kumbki pool esitada kuue nädala jooksul pärast tööasjade apellatsioonikohtu otsust kaebuse ringkonnakohtule. Kui ringkonnakohtule kaebust ei esitata ja tööandja otsust ei täida, võib tööhõive-, ettevõtlus- ja innovatsiooniminister algatada ringkonnakohtus menetluse töötaja nimel. Kumbki pool võib tööasjade apellatsioonikohtu otsuse peale esitada kaebuse kõrgemale kohtule, kuid üksnes õigusküsimuse lahendamiseks.
2004. aastal asutatud kaubanduskohus (Commercial Court) on kõrgema kohtu eriosakond, mille tegevust reguleeritakse eelkõige kõrgeimate kohtute kodukorra (Rules of the Superior Courts) artikliga 63A. Ta lahendab ärivaidlusi, mille puhul nõude väärtus on vähemalt 1 miljon eurot, intellektuaalomandiga seotud vaidlusi ja regulatiivsete otsuste kohtulikku läbivaatamist puudutavaid kaebusi või taotlusi. Samuti menetleb ta teisi asju, mida kohtunik peab asjakohaseks. Kaubandusasjad ei kuulu automaatselt kõrgema kohtu kaubanduskolleegiumi pädevusse. Seda otsustab kaubanduskohtu kohtunik. Kohus kasutab üksikasjalikku kohtuasjade haldamise süsteemi, mille eesmärk on kiirendada kohtuprotsessi ettevalmistamist, kaotada tarbetud kulud ja viivitused ning tagada täielik kohtuistungieelne avalikustamine.
Pädev kohus, kelle poole hagiga esimeses astmes pöörduda, määratakse kahjunõude laadi (leping, lepinguväline kahju jne) ja väärtuse järgi (vt eespool).
Piirkonnakohtu puhul on riik jagatud 24 territoriaalseks üksuseks ja igasse neist on alaliselt määratud üks või mitu kohtunikku. Kahes suurimas linnas, Dublinis ja Corkis, määratakse tegevusmahu tõttu alaliselt ametisse mitu kohtunikku. Ringkonnakohtu puhul on riik jagatud kaheksaks ringkonnaks. Igas ringkonnas määratakse ametisse üks ringkonnakohtu kohtunik, välja arvatud Dublinis ja Corkis, kus tegevusmahu tõttu määratakse ametisse mitu kohtunikku. Kõrgem kohus asub Dublinis ja menetleb esialgseid hagisid. Samuti menetleb ta kindlaksmääratud aegadel aasta jooksul mitmes paigas isikukahju ja surmaga lõppenud vigastusi puudutavaid asju. Lisaks sellele menetleb kõrgem kohus kohalikul tasandil tsiviil- ja perekonnaõiguse asjades tehtud ringkonnakohtu otsuste peale esitatud kaebusi.
Piirkonnakohus on pädev menetlema asju, mis puudutavad lepinguid, teatavaid kahju õigusvastase tekitamise juhtumeid, järelmaksu- ja krediidilepinguid, üürilepinguid (nt väljatõstmine üüri maksmata jätmise tõttu) ja kaupade ebaseadusliku kinnipidamise juhtumeid, kui nõude väärtus on kuni 15 000 eurot. Piirkonnakohtul on ka volitused pöörata täitmisele mis tahes kohtu otsuseid võlgade sissenõudmiseks, anda välja lubasid, näiteks alkoholimüügilubasid, ning otsustada lapse isikuhooldusõiguse ja ülalpidamise üle.
Ringkonnakohtu pädevusse kuuluvad lepingute ja lepinguvälise kahjuga seotud asjad, pärimis- ja pärandvara haldamisega seotud asjad, õigluse põhimõttel põhinevad asjad, väljatõstmist puudutavad asjad ja üürilepingu pikendamise taotlused üüri- ja krediidilepingutel põhinevates asjades, kus kahjunõude väärtus ei ületa 75 000 eurot (isikukahju korral 60 000 eurot). Ringkonnakohtu pädevusse kuuluvad ka perekonnaõigust puudutavad menetlused (sh kooselu lõpetamine, lahutuse kehtetuks tunnistamine ja piirkonnakohtu otsuste peale esitatud kaebuste menetlemine) ning apellatsioonikohtuna selliste kaebuste menetlemine, mis on esitatud rendileandjaid ja rentnikke käsitlevate õigusaktide alusel makstud maarenti puudutavates vaidlustes vahekohtunike poolt tehtud otsuste peale.
Ringkonnakohtus menetleb kohtunik tsiviilasju ilma vandekohtuniketa. Piirkonnakohtu otsuste peale esitatud kaebuste lahendamiseks korraldatakse uus kohtuistung ning ringkonnakohtu otsus on lõplik ega kuulu edasikaebamisele.
Põhiseaduse kohaselt on kõrgemal kohtul täielik algne pädevus kõigis faktilistes või õiguslikes küsimustes. See tähendab, et ta on pädev menetlema kõiki tsiviilasju, mille kostja elab Iirimaal, mille puhul on väidetav leping sõlmitud või väidetav lepinguväline kahju tekitatud Iirimaal või mille puhul asub vaidluse esemeks olev kinnisasi Iirimaal. Kõrgem kohus menetleb ringkonnakohtu otsuse peale esitatud kaebusi ning teostab järelevalvet piirkonnakohtu ja teiste madalama astme kohtute üle. Kõrgema kohtu otsuse peale esitatud kaebusi menetlevad apellatsioonikohus ja ülemkohus, kui viimane kinnitab, et asja lahendamine on üldistes huvides või õigluse huvides. Apellatsioonikohtu otsuse peale võib esitada kaebuse ülemkohtule, kui ülemkohus kinnitab, et asja lahendamine on üldistes huvides või õigluse huvides. Apellatsioonimenetluses ei korraldata uut kohtuistungit, vaid tuginetakse esimeses astmes esitatud tõenditele ja õiguslikele argumentidele.
Pädev piirkonna- või ringkonnakohus, kelle poole tsiviilhagiga pöörduda, määratakse asukoha järgi, kus kostja või üks kostjatest tavaliselt elab või mis tahes kutsealal, tegevusalal või ametikohal tegutseb. Enamiku lepingutega seotud kohtuasjade puhul on asjakohane koht või piirkond see, kus leping on väidetavalt sõlmitud, lepinguvälise kahju tekitamise puhul see, kus see kahju on väidetavalt tekitatud, perekonnaasjades see, kus taotluse esitaja elab, ja kinnisasja rentimise või üürimise või omandiõigusega seotud asjades see, kus asuvad vaidluse esemeks olevad hooned või kinnistud.
Iirimaa kohtute struktuuri on selgitatud põhjalikumalt Iirimaa kohtuteenistuse veebisaidil. Üldsuse teavitamiseks on avaldatud ka brošüür „Explaining the Court“. Lisateavet kohtusüsteemi kohta saab lisaks teabenõukogult, s.o riigiasutuselt, mis toetab mitmesuguste avalike ja sotsiaalteenuste alast teavitamist, nõustamist ja selgitustööd. Teabenõukogul on oma veebisait, abitelefon ja arvukalt teabekeskusi üle kogu riigi.
Iirimaa kohtuteenistus
Viimati uuendatud: 18/09/2018

matches: kohus kohus kohus Kohus kohus kohus kohus


text:
sotsiaalobjekt
3-3-1-27-16 Riigikohus 22.03.2017
HMS § 44 lg 3
õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise menetlus
Õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise korra p-st 17 saab juhinduda ka juhul, kui isik, kelle nimel selleks volitatud isik õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise ja kompenseerimise avalduse esitas, oli avalduse esitamise ajaks surnud. Õigustatud subjektile kuulunud nõudeõigus on päritav tsiviilõiguse normide kohaselt. Ehkki õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise ja kompenseerimise avalduste esitamise ja kompenseerimise avalduste esitamise ja hindamise korra p 36 võimaldab pärast maakonna- või linnakomisjoni otsuste tegemist esitada uusi tõendeid, mis võivad tingida otsuste muutmise, ei laiene see norm olukorrale, kus isik ei ole tähtaegselt esitanud oma nimel taotlust õigustatud subjektiks tunnistamiseks ning õigusvastselt võõrandatud vara tagastamiseks või kompenseerimiseks. (p 18)
3-3-1-10-10 Riigikohus 28.04.2010
ORAS § 7 lg 1 p-dest 1 ja 2 tuleneb üldreegel, mille kohaselt vara tagastamise ja kompenseerimise nõudeõigus on isikutel, kes elasid omandireformi aluste seaduse jõustumise ajal Eesti Vabariigi territooriumil või kui neil oli 16. juunil 1940 Eesti Vabariigi kodakondsus. ORAS § 7 lg 1 punkti 3 kohaselt on nõudeõigus ka ORAS § 7 lg 1 p-des 1 ja 2 nimetatud tunnustele vastavate isikute füüsilistest isikutest pärijatel ORAS §-s 8 sätestatud tähenduses ja tingimustel. Kuni 12.10.2006 kehtinud ORAS § 7 lg 3 järgi ei peetud oluliseks eristada vara endisi omanikke kodakondsuse järgi. Riigikohtu 06.12.2006. a otsusest haldusasjas nr 3-3-1-63-05 ei tulene, et vara tagastamise ja kompenseerimise otsustamisel omandireformi aluste seaduses sätestatud üldistel alustel ja üldises korras tuleks omandireformi õigustatud subjektidena käsitada välisriigi kodanikest ümberasujaid või nende pärijaid.
Riigikohus on ORAS § 7 lg 3 kohaldamisega seoses 22.03.999. a määruses haldusasjas nr 3-3-1-6-99 leidnud, et Saksamaale ümber asunud isiku pärijatel ei ole vara tagastamisel või kompenseerimisel rohkem õigusi, kui oleks olnud ümberasujal endal. Ka Riigikohtu praktikast (06.12.2006 otsus haldusasjas nr 3-3-1-63-05) ei nähtu, et Riigikohus oleks soovinud luua olukorda, kus Saksamaale ümber asunud endise omaniku pärijate nõudeõigus oleks ulatuslikum vara omaniku enda nõudeõigusest. Seadusandja võib oma otsustusvabaduse piires laiendada vara tagastamise ja kompenseerimise nõudeõigust nende isikute pärijatele, kellel endal vastav nõudeõigus puudus, kuid pole seni seadusandja seda teinud.
ORAS § 7 lg 3 kehtetuks tunnistamise tagajärjeks ei saa olla olukord, kus välisriikide kodanikest ümberasunute vara kuuluks ilma seadusandja vastava otsustuseta tagastamisele või kompenseerimisele nende pärijatele. ORAS § 7 lg 1 p 7 kohaldamine ümberasunute suhtes, kelle õigusi reguleeris kehtetuks tunnistatud ORAS § 7 lg 3, oleks kohtu ülemäärane aktiivsus.
ORAS § 7 lg 1 p-dest 1 ja 2 tuleneb üldreegel, mille kohaselt vara tagastamise ja kompenseerimise nõudeõigus on isikutel, kes elasid omandireformi aluste seaduse jõustumise ajal Eesti Vabariigi territooriumil või kui neil oli 16. juunil 1940 Eesti Vabariigi kodakondsus. ORAS § 7 lg 1 punkti 3 kohaselt on nõudeõigus ka ORAS § 7 lg 1 p-des 1 ja 2 nimetatud tunnustele vastavate isikute füüsilistest isikutest pärijatel ORAS §-s 8 sätestatud tähenduses ja tingimustel. Kuni 12.10.2006 kehtinud ORAS § 7 lg 3 järgi ei peetud oluliseks eristada vara endisi omanikke kodakondsuse järgi. Riigikohtu praktikast (06.12.2006 otsus haldusasjas nr 3-3-1-63-05) ei tulene, et vara tagastamise ja kompenseerimise otsustamisel omandireformi aluste seaduses sätestatud üldistel alustel ja üldises korras tuleks omandireformi õigustatud subjektidena käsitada välisriigi kodanikest ümberasujaid või nende pärijaid.
Riigikohus on ORAS § 7 lg 3 kohaldamisega seoses 22.03.999. a määruses haldusasjas nr 3-3-1-6-99 leidnud, et Saksamaale ümber asunud isiku pärijatel ei ole vara tagastamisel või kompenseerimisel rohkem õigusi, kui oleks olnud ümberasujal endal. Ka 06.12.2006. a otsusest haldusasjas nr 3-3-1-63-05 ei nähtu, et Riigikohus oleks soovinud luua olukorda, kus Saksamaale ümber asunud endise omaniku pärijate nõudeõigus oleks ulatuslikum vara omaniku enda nõudeõigusest. Seadusandja võib oma otsustusvabaduse piires laiendada vara tagastamise ja kompenseerimise nõudeõigust nende isikute pärijatele, kellel endal vastav nõudeõigus puudus, kuid pole seni seadusandja seda teinud.
ORAS § 7 lg 1 p 7 tekstist ega asjaolust, et ORAS § 7 lg 2 kohaselt ei lahendata ORAS § 7 lg 1 p-des 1-4 ja p-s 7 nimetatud isikute taotlusi riikidevahelise kokkuleppega, ei saa veel teha järeldust, et ORAS § 7 lg 1 p-s 7 nimetatud isikutele laieneks nõudeõigus sõltumata sellest, kas riigid on kokku leppinud välisriikide kodanikele vara tagastamise ja kompenseerimise ja kas neil isikutel on selliste kokkulepete alusel tekkinud õigus nõuda õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamist või kompenseerimist. ORAS § 7 lg 1 p-s 7 sätestatakse vaid välisriigi kodanike pärijate suhtes täiendavad nõuded võrreldes ORAS § 7 lg 1 p-s 3 nimetatud pärijatega.
Olukorras, kus välisriigi kodanikul või kodakondsuseta isikul puudub nõudeõigus talle kuulunud õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamiseks või kompenseerimiseks omandireformi käigus, ei saa nõudeõigust sellise vara suhtes tuletada ka õdedele ja vendadele tagastamise seaduse alusel välisriigi kodaniku või kodakondsuseta isiku õe, venna või nende alanejate sugulaste jaoks.
3-3-1-32-07 Riigikohus 05.06.2008
ORAS § 7 lg 3 kehtetuse tagajärjeks on see, et Saksa riigiga sõlmitud lepingute alusel Saksamaale ümberasunutele kuulunud õigusvastaselt võõrandatud vara kuulub tagastamisele, kompenseerimisele või üürnikele erastamisele Omandireformi aluste seadusega sätestatud üldistel alustel ja korras. Tagada tuleb Põhiseaduse §-dest 13 ja 14 tulenev isiku õigus korraldusele ja menetlusele ning lõpetada avalduse esitanud isikute selgusetus selles, mis saab Saksamaale ümberasunutele kuulunud õigusvastaselt võõrandatud vara suhtes esitatud avaldustest. Nimetatud vara suhtes esitatud avaldused tuleb õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise ja kompenseerimise komisjonides ning valla- või linnavalitsustes läbi vaadata hoolimata sellest, kas need avaldused on varem ORAS § 7 lg 3 alusel jäetud läbi vaatamata või rahuldamata. Kuna keelunormina sätestatud ORAS § 7 lg 3 on kaotanud kehtivuse, tuleb selle sätte alusel rahuldamata jäetud avalduste menetlemist käsitada mitte haldusmenetluse uuendamisena, vaid seadusega nõutava haldusmenetluse alustamisena (Vt Riigikohtu 14.05.2008 otsust nr 3-3-1-23-08).
Kuigi Riigikohus tunnistas ORAS § 7 lg 3 kehtetuks selle põhiseadusvastasuse tõttu, ei ole Vabariigi Valitsus kehtetuks tunnistanud 5. veebruari 1993. a määrusega nr 36 kinnitatud Õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise korra punkti 12. Nimetatud punkt, mis viitab ORAS § 7 lg-le 3, ei omanud ega oma mingit iseseisvat regulatiivset toimet, sest selles korratakse vaid seadust, mis ei takista ORAS § 7 lg 3 kehtetuks tunnistamisest tulenevate otsustuste ja toimingute tegemist (vt Riigikohtu 14.05.2008 otsust nr 3-3-1-23-08).
ORAS § 7 lg 3 kehtetuse tagajärjeks on see, et Saksa riigiga sõlmitud lepingute alusel Saksamaale ümberasunutele kuulunud õigusvastaselt võõrandatud vara kuulub tagastamisele, kompenseerimisele või üürnikele erastamisele Omandireformi aluste seadusega sätestatud üldistel alustel ja korras. Tagada tuleb Põhiseaduse §-dest 13 ja 14 tulenev isiku õigus korraldusele ja menetlusele ning lõpetada avalduse esitanud isikute selgusetus selles, mis saab Saksamaale ümberasunutele kuulunud õigusvastaselt võõrandatud vara suhtes esitatud avaldustest. Nimetatud vara suhtes esitatud avaldused tuleb õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise ja kompenseerimise komisjonides ning valla- või linnavalitsustes läbi vaadata hoolimata sellest, kas need avaldused on varem ORAS § 7 lg 3 alusel jäetud läbi vaatamata või rahuldamata. Kuna keelunormina sätestatud ORAS § 7 lg 3 on kaotanud kehtivuse, tuleb selle sätte alusel rahuldamata jäetud avalduste menetlemist käsitada mitte haldusmenetluse uuendamisena, vaid seadusega nõutava haldusmenetluse alustamisena.
ORAS § 7 lg 3 koostoimes sama seaduse § 18 lg 1 esimese lausega tähendas keeldu ümberasunutele kuulunud vara nii tagastada ja kompenseerida kui ka võõrandada, sh erastada üürnikele. Nimetatud keeldu võib iseloomustada kui moratooriumi, mis ORAS § 7 lg-st 3 tulenevalt pidi kehtima kuni selles sättes nimetatud lepingu jõustumiseni või kuni kaotab kehtivuse ORAS § 7 lg 3 või § 18 lg 1 esimene lause. Riigikohtu üldkogu 28. oktoobri 2002. a, 12. aprilli 2006. a ja 6. detsembri 2006. a otsustest nende koosmõjus tuleneb, et keeld tagastada, kompenseerida või erastada Saksamaale ümberasunutele kuulunud õigusvastaselt võõrandatud vara kehtis kuni 12. oktoobrini 2006, mil jõustus Riigikohtu üldkogu 12. aprilli 2006. a otsuse resolutsiooni punkt 2. (vt Riigikohtu 14.05.2008 otsust nr 3-3-1-23-08 ).
3-3-1-23-08 Riigikohus 14.05.2008
Põhiseaduse §-dest 13 ja 14 tuleneb isiku õigus korraldusele ja menetlusele. Praeguseks on ORAS § 7 lg 3 kaotanud kehtivuse. Tuleb lõpetada Saksamaale ümberasunutele kuulunud õigusvastaselt võõrandatud vara suhtes avalduse esitanud isikute selgusetus selles, mis saab Saksamaale ümberasunutele kuulunud õigusvastaselt võõrandatud vara suhtes esitatud avaldustest. Õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise ja kompenseerimise komisjonides ning valla- või linnavalitsustes tuleb nimetatud vara suhtes esitatud avaldused tuleb läbi vaadata hoolimata sellest, kas need avaldused on varem ORAS § 7 lg 3 alusel jäetud läbi vaatamata või rahuldamata. Kui avalduse esitab isik, kes oodates ORAS § 7 lg-s 3 nimetatud riikidevahelist lepingut, pole esitanud avaldust Saksamaale ümberasunule kuulunud õigusvastaselt võõrandatud vara suhtes, tuleb igal üksikul juhtumil kaaluda, kas avaldus on esitatud mõistliku aja jooksul. Uurida tuleb, miks 12. oktoobrist 2006 möödunud rohkem kui aasta jooksul pole avaldust esitatud. Samuti tuleb toimida, kui uuesti esitatakse avaldus, mis ORAS § 7 lg 3 alusel tagastati läbivaatamatult.
Kuna keelunormina sätestatud ORAS § 7 lg 3 on kehtivuse kaotanud, tuleb selle sätte alusel rahuldamata jäetud avalduste menetlemist käsitada mitte haldusmenetluse uuendamisena, vaid seadusega nõutava haldusmenetluse alustamisena.
Kuigi Vabariigi Valitsus 5. veebruari 1993. a määrusega nr 36 kinnitatud Õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise korra punkti 12 ei ole kehtetuks tunnistatud, ei saa see takistada ORAS § 7 lg 3 kehtetuks tunnistamisest tulenevate otsustuste ja toimingute tegemist. Õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise korra punkt 12 pelgalt viitab ORAS § 7 lg-le 3. Nimetatud säte ei omanud ega oma mingit iseseisvat regulatiivset toimet, sest pelgalt kordab seadust.
ORAS § 7 lg 3 koostoimes sama seaduse § 18 lg 1 esimese lausega tähendas keeldu ümberasunutele kuulunud vara nii tagastada ja kompenseerida kui ka võõrandada, sh erastada üürnikele. Nimetatud keeldu iseloomustas üldkogu kui moratooriumi, mis ORAS § 7 lg-st 3 tulenevalt pidi kehtima kuni selles sättes nimetatud lepingu jõustumiseni või tulenevalt õiguse üldisest loogikast ajani, mil kehtivuse kaotab ORAS § 7 lg 3 või § 18 lg 1 esimene lause. 10. märtsi 2008. a otsuse punktis 35 asus üldkogu kokkuvõtvale seisukohale, mille järgi üldkogu 28. oktoobri 2002. a, 12. aprilli 2006. a ja 6. detsembri 2006. a otsustest nende koosmõjus tuleneb, et keeld tagastada, kompenseerida või erastada Saksamaale ümberasunutele kuulunud õigusvastaselt võõrandatud vara kehtis kuni 12. oktoobrini 2006, mil jõustus Riigikohtu üldkogu 12. aprilli 2006. a otsuse resolutsiooni punkt 2.
TsMS § 702 lg 2 p-s 7 sätestatud teistmisalus on kohaldatav ka halduskohtumenetluses. Millegagi pole võimalik õigustada seda, et eraõiguslikes suhetes saab põhiseadusevastaseks tunnistatud sättele tuginenud kohtuotsust teista, kuid avalik-õiguslikes suhetes on see võimatu. Üheski instantsikohtumenetluses, sh halduskohtumenetluses tehtud Riigikohtu otsus ei saa olla tagatiseks, et kohaldatud seadust peetakse põhiseaduspäraseks ka põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluses.
TsMS § 702 lg 2 p-s 7 sätestatud teistmisalus on kohaldatav nende kohtulahendite suhtes, mis tehti enne selle seadustiku jõustumist, s.o enne 1. jaanuari 2006. Põhiseadusevastaselt kannatanud isikute huvi kaalub üles teiste isikute usalduse kohtuotsuse kehtima jäämise suhtes. Õiguskindlust on määratud kaitsma HKMS § 76 lg-s 2 ja TsMS §-s 704 sätestatud teistmisavalduse esitamise tähtajad. Õiguskindlust, usalduse kaitset ja proportsionaalsust on võimalik kaaluda haldusasjas teistmisavalduse sisulisel läbivaatamisel, samuti uue haldusakti andmisel, mitte aga selle üle otsustamisel, kas teistmisavalduse esitamine on menetlusõiguslikult lubatav.
Kohtulahendite teistmise võimaluse andmisega halduskohtumenetluses on seadusandja selgelt rõhutanud, et põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluses tehtud otsustel võib olla tagasiulatuv jõud. TsMS § 702 lg 2 p-s 7 nimetatud teistmise aluse sätestamine ei tähenda kõigi põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluses tehtud kohtuotsuste automaatset tagasiulatuvat toimet. PSJKS § 58 lg 3 võimaldab põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluses teha kohtuotsuse, millel ei ole erga omnes tagasiulatuvat toimet. Samuti ei tähenda TsMS § 702 lg 2 p-s 7 nimetatud teistmise aluse sätestamine seda, et teistmisavalduse rahuldamise korral tuleb teistetavas asjas alati korraldada õigussuhete täielik restitutsioon. Õigusvastase haldusakti tagajärgede kõrvaldamine ei pea ilmtingimata seisnema akti tagasitäitmises. Võimalik on ka kahju hüvitamine.
3-3-1-97-06 Riigikohus 15.03.2007
Omandireformi käigus on oluline, mitu taotlust on konkreetse vara tagastamiseks või kompenseerimiseks reaalselt esitatud. Tähtsust ei oma nende isikute arv, kellel või kelle järglastel põhimõtteliselt olnuks võimalik õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamiseks või kompenseerimiseks avaldus esitada.
kruntrendimaa
Kui hoonete tagastamiseks esitatud avalduse osas ei olnud obrokimaa seaduse § 4 lg 3 jõustumise ajaks (s.t enne 29. detsembrit 1994) otsust tehtud, tuli pärast 29. detsembrit 1994 sellist avaldust käsitada hoonete osas endise kruntrendimaa pidajale kuuluvate hoonete ja rajatiste tagastamise avaldusena. Hoonete tagastamine tuli lahendada esitatud avalduse alusel. ÕVVTK linnakomisjon ei saanud jätta avalduse lahendamisel tähelepanuta asjaolu, et vahepeal oli taotlejal tekkinud seaduslik alus lisaks maale ka hoonete tagasinõudmiseks. Avalduse hoonete osas läbivaatamata jätmine oleks õigusvastane.
KaasS § 6 lg 1 näeb ette, et juhul, kui erastamise objektiks olev mõtteline osa elamust on väiksem kui väikseima korteri üldpinna ja elamu kõigi eluruumide üldpinna suhe, siis erastatakse see mõtteline osa kaasomanikele ning üürnikul sellise mõttelise osa erastamise õigust ei teki.
HKMS § 16 lg 2 kohaselt peab menetlusosaline halduskohtumenetluses üldjuhul tõendama vaid neid asjaolusid, millele tuginevad tema väited. Oma väidete või vastuväidete põhjendamise kohustus on menetlusosalisel ka HKMS § 15 lg-st 3 tulenevalt. Kui mingit väidet ei ole varem kohtumenetluses esitatud, puudus vajadus sellele vastu vaielda ning esitada vajalikud tõendid oma vastuväidete põhjendamiseks. HKMS § 16 lg 6 tulenevalt saab kohus nõuda poolelt või kolmandalt isikult täiendavate andmete esitamist.
3-3-3-1-06 Riigikohus 27.04.2006
Õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise vaidlustes ühe õigustatud subjekti kohta tehtud lahend mõjutab reeglina teiste õigustatud subjektide õigust õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamisele. Kui need isikud on jäetud menetlusse kaasamata ei ole neil olnud võimalust oma õigusi ja huve kohtus kaitsta.
Õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise vaidlustes ühe õigustatud subjekti kohta tehtud lahend mõjutab reeglina teiste õigustatud subjektide õigust õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamisele. Kui need isikud on jäetud menetlusse kaasamata ei ole neil olnud võimalust oma õigusi ja huve kohtus kaitsta. See on aluseks kohtulahendi tühistamisele ja asja uueks läbivaatamiseks saatmisele.
3-3-1-78-05 Riigikohus 15.03.2006
Õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise õigustatud subjektid saavad maa riigi omandisse jätmist vaidlustada nende õigusi puudutavas osas. Kohaliku omavalitsuse üksusel samal alusel kaebeõigus puudub, kuna ta ei saa enda huvi põhjendada õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise õigustatud subjektide huviga. Kuna aga seadus annab kohalikule omavalitsusele maareformi käigus mitmeid subjektiivseid õigusi ning maa riigi omandisse jätmine võib neid rikkuda, saab kohalik omavalitsus seda vaidlustada. Kui maa riigi omandisse jätmine kohaliku omavalitsuse üksuse õigusi ei riku, jääb kaebus rahuldamata.
Maareformi seadusest ja Maa riigi omandisse jätmise korrast tulenevalt on maa sihtotstarbe määramine kohaliku omavalitsuse pädevuses. Maa riigi omandisse jätmise menetluses on maa sihtotstarbe määramine reguleeritud kohaliku elu küsimuse otsustamisena. Maa sihtotstarbe määramisel ei ole kohalik omavalitsus allutatud riigi järelevalvele. Riik ei saa anda riigi omandisse jäetavale maale sihtotstarvet, millega kohalik omavalitsus ei nõustu. Riik saab määrata riigi omandisse jäetavale maale sihtotstarbe, kui kohalik omavalitsus selles küsimuses arvamust ei anna. Kui aga riigi omandisse jäetava maa sihtotstarbe määramine on seotud riigi ülekaalukate avalike huvidega, ei tohiks kohaliku omavalitsuse pädevus selles küsimuses välistada riigi seaduslikul alusel sekkumist. Selline sekkumine saab toimuda kohases menetluses ning kaaludes riigi ja kohaliku omavalitsuse huve.
Maa riigi omandisse jätmine MaaRS § 6 lg 2 p 4 järgi on erand tulenevalt nimetatud sätte koostoimest MaaRS §-ga 2. Juhtumid, mille puhul maa jäetakse riigi omandisse on sätestatud MaaRS § 31 lg-s 1. Maa riigi omandisse jätmine on prioriteetne sama maa tagastamise suhtes (MaaRS § 6 lg 2 p 4). Maa riigi omandisse jätmine peab toimuma sellekohases menetluses arvestades haldusmenetlusele kehtestatud nõuetele. Maa riigi omandisse jätmist tuleb motiveerida, kaaludes erinevaid huve. Maa riigi omandisse jätmist saab vaidlustada. Maa riigi omandisse jätmise vaidlustamise võimalus on õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise õigustatud subjektil tema õigusi puudutavas osas. Samuti on vaidlustamise võimalus kohalikul omavalitsusel, kuna maa riigi omandisse jätmine võib rikkuda seadusega kohalikule omavalitsusele antud subjektiivseid õigusi maareformi käigus.
3-3-1-20-04 Riigikohus 07.06.2004
HMS § 56
HMS § 69 lg 1
KOKS § 33 lg 1
HMS § 58 kohaselt ei saa haldusakti kehtetuks tunnistamist nõuda üksnes põhjusel, et haldusakti andmisel rikuti menetlusnõudeid või et haldusakt ei vasta vorminõuetele, kui eelnimetatud rikkumised ei võinud mõjutada asja otsustamist. Kuna linnavalitsuse korraldus anti välja isiku taotluse alusel ning see ei puuduta kolmandate isikute õigusi, ei võinud korralduses selle andmisel silmas peetud kaalutluste märkimata jätmine mõjutada asja otsustamist ning ainuüksi sellel põhjusel korraldust tühistada ei saa.
Haldusakti täitmine ei välista selle akti kehtetuks tunnistamist või muutmist. HMS § 69 lg 1 kohaselt tagasiulatuvalt kehtetuks tunnistatud haldusakti alusel isikule üle antud asi, raha või muu soodustus tagastatakse või hüvitatakse eraõiguses alusetu rikastumise kohta kehtivate sätete kohaselt. Ainuüksi haldusakti tagasitäitmise võimalusega ei saa aga õigustada haldusakti kehtetuks tunnistamist või tagasitäitmise võimatusest tuletada põhjust haldusakti kehtetuks tunnistamisest keeldumiseks. Haldusakti kehtetuks tunnistamine tuleb otsustada eelkõige sisulist tähendust omavate asjaolude põhjal.
HMS § 65 lg 2 kohaselt võib õiguspärase haldusakti edasiulatuvalt kehtetuks tunnistada isiku kasuks, välja arvatud juhul, kui sama sisuga haldusakt tuleks uuesti välja anda või kui kehtetuks tunnistamine oleks vastuolus seadusega. Õigustatud subjekt muutis oma soovi õigusvastaselt võõrandatud vara suhtes pärast selleks ettenähtud tähtaega, millest tulenevalt on linnavalitsuse korraldus õigusvastane, sest kehtetuks tunnistatud korralduse asemel oleks tulnud välja anda uus sama sisuga haldusakt.
Vabariigi Valitsuse 28. detsembri 1994. a määruse nr 487 "Õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise või kompenseerimise avalduste muutmise tähtaeg" punkti 1 kohaselt oli õigustatud subjektil, kes on saanud subjektiks tunnistamise otsuse kätte enne selle määruse kehtestamist, õigus avalduses märgitud soovi muuta kuni 1. märtsini 1995. a. Omandireformi aluste seaduse § 2 lg 1 kohaselt on omandireformi eesmärk omandisuhete ümberkorraldamine omandi puutumatuse ja vaba ettevõtluse tagamiseks, omandiõiguse rikkumisega tehtud ülekohtu heastamine ning eelduste loomine turumajandusele üleminekuks. Omandireform ei ole jätkuv, vaid lõpeb eesmärgi saavutamisega. Sellel põhjusel on omandireformi käigus väljendatud tahteavalduse hilisem muutmine piiratud.
3-3-1-41-01 Riigikohus 19.11.2001
Põhiseaduse § 32 lg 1 pole rakendatav omandi suhtes, mis võõrandati õigusvastaselt enne Põhiseaduse jõustumist, vaid omandi suhtes, mis võõrandatakse pärast Põhiseaduse jõustumist. Inimõiguste ja põhivabaduste konventsioonist ega Põhiseaduse §-st 32 ei tulene Eesti riigi kohustust tagastada või kompenseerida vara, mis õigusvastaselt võõrandati teise riigi poolt. Inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (täiendatud protokollidega nr. 2, 3, 5 ja 8) ning selle lisaprotokollide nr. 1, 4, 7, 9, 10 ja 11 ratifitseerimise seaduses tehtud reservatsioon on Eestile siduv rahvusvahelistes suhetes. Konventsioon välistab Euroopa Inimõiguste Kohtu jurisdiktsiooni reservatsiooniga hõlmatud küsimustes.
Kuna Saksa riigiga sõlmitud lepingute alusel Eestist lahkunud isikute õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise või kompenseerimise taotlused kuuluvad lahendamisele riikidevahelise kokkuleppe alusel, siis ei saa ÕVVTK kohalik komisjon tunnistada neid isikuid omandireformi õigustatud subjektideks. Samale seisukohale asus Riigikohtu halduskolleegium oma 22. märtsi 1999. a määruses 3-3-1-6-99.
3-3-1-22-01 Riigikohus 03.05.2001
MRS § 5 lg. 1 p. 3 ja ORAS § 9 järgi saavad maa tagastamist või kompenseerimist nõuda vaid need organisatsioonid, kes olid maa õigusvastase võõrandamise ajal selle omanikud.
3-3-1-37-00 Riigikohus 03.10.2000
2. märtsil 1997 jõustunud Omandireformiga seonduvate õigusaktide muutmise seaduse § 15 lg 4 ja ORAS § 7 lg 4 kohaselt võis isik, kelle õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise avaldus jäeti rahuldamata, taotleda avalduse uuesti läbi vaatamist kahe kuu jooksul. Selline avaldus kuulub rahuldamisele üksnes juhul, kui sama vara tagastamist või kompenseerimist ei ole taotlenud teine isik. Vastasel korral lahendab vaidluse omandiõiguse üle vara õigusvastase võõrandamise hetkel maa- või linnakohus tsiviilkohtumenetluse korras.
Omandireformiga seonduvate õigusaktide muutmise seadust tuleb kohaldada kooskõlas õiguse üldpõhimõtetega. ORAS § 12 lg 8 uut (2. märtsil 1997 jõustunud) redaktsiooni ei tohi kohaldada tagasiulatuvalt juhtumil, kui see halvendab õigustatud subjekti olukorda.
Õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise õigustatud subjekt ja selle vara koosseisu kuuluvate eluruumide üürnikud ei ole reeglina sama vara suhtes üheaegselt omandireformi õigustatud subjektideks.
2. märtsil 1997. a. jõustunud Omandireformiga seonduvate õigusaktide muutmise seaduse § 15 lg. 4 sätestas, et füüsiline isik, kelle õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise avaldus jäeti rahuldamata, võis taotleda kahe kuu jooksul selle seaduse jõustumisest avalduse uuesti läbivaatamist ORAS § 7 lg. 4 alusel. Nimetatud sätetest tuleneb, et isiku õigus-vastaselt võõrandatud vara tagastamise avaldus, mille uuesti läbivaatamist taotleti, kuulus ÕVVTK komisjoni poolt rahuldamisele üksnes juhul, kui sama vara tagastamist või kompenseerimist ei ole taotlenud teine isik. Kui sama vara tagastamist või kompen-seerimist taotleb teine isik, lahendab nendevahelise vaidluse omandiõiguse üle vara õigusvastase võõrandamise hetkel maa- või linnakohus tsiviilkohtu-menetluse korras. Oma õiguste kaitseks saab nimetatud vaidluses kohtusse pöörduda vaid see isik, kes taotleb enda tunnistamist õigustatud subjektiks õigusvastaselt võõrandatud vara suhtes
3-3-1-36-99 Riigikohus 01.11.1999
Maareformi õigustatud subjekt tuleb kaasata maa erastamise protsessi MRS §-s 9 lõikes 2 sätestatud viisil.
Kui õigusvastaselt võõrandatud maal asuva elamu omanik soovib maad erastada rohkem kui 2 ha ning õigustatud subjekt soovib maa tagastamist, võib valla - või linnavalitsus määrata nende vahelise kokkuleppe sõlmimiseks tähtaja, mis ei või olla lühem kui kaks kuud. Tähtaja määramisest tuleb asjaosalistele teatada kirjalikult.
Maa tagastamise õigustatud subjektile saab otsustada siis, kui kohaliku omavalitsuse korraldusega on täpselt määratud ostueesõigusega erastatava maa suurus ja piirid, sest sellest sõltub, kui palju on võimalik maad tagastada ja kui palju tuleb tagastamise võimatuse tõttu kompenseerida.
Kui kohaliku omavalitsuse korralduses on erastatava maa suurus sätestatud ligikaudselt, ei ole tegemist kohaliku omavalitsuse otsustusega ostueesõigusega erastatava maa suuruse määramiseks.
3-3-1-23-99 Riigikohus 25.05.1999
isikut, kellel on õigus nõuda maa tagastamist (omandireformi õigustatud subjekti) ei saa käsitada kinnisasja omanikuna. Seega ei laiene talle AÕS §-des 143 ja 144 sätestatud naabrusõigused.
Kui vaidlustatud korraldus ei riku ega saagi rikkuda kaebaja subjektiivseid õigusi, siis ei pea halduskohus kontrollima selle haldusakti seaduslikkust.
3-3-1-19-99 Riigikohus 10.05.1999
ÕVVTK kohaliku komisjoni otsus kui halduse üksikakt peab olema kooskõlas üldaktidega. Üksikaktis peab peale viite seaduse sättele olema ka motivatsioon, et oleks tagatud haldusakti kontrollitavus.
Õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise ja kompenseerimise avalduste esitamise ja läbivaatamise ning tõendite esitamise ja hindamise korra p. 18 sätestab, et avalduste läbivaatamisel ja hindamisel tuleb ÕVVTK kohalikul komisjonil kindlaks määrata vara omanik õigusvastase võõrandamise hetkel.

matches:
Riigikohus
§ 44
Riigikohus
§ 7
§ 7
§ 7
§ 7
Riigikohus
§ 7
Riigikohus
§ 7
§ 7
§ 7
§ 7
§ 7
§ 7
§ 7
Riigikohus
§ 7
Riigikohus
§ 7
§ 7
§ 7
§ 7
§ 7
§ 7
Riigikohus
§ 7
§ 7
§ 7
Riigikohus
§ 7
§ 7
§ 7
§ 7
§ 7
§ 7
§ 7
§ 18
§ 7
§ 7
§ 18
Riigikohus
§ 7
§ 7
§ 7
§ 7
§ 7
§ 7
§ 7
§ 7
§ 18
§ 7
§ 7
§ 18
§ 702
§ 702
§ 76
§ 702
§ 58
§ 702
Riigikohus
§ 4
§ 6
§ 16
§ 15
§ 16
kohus
Riigikohus
Riigikohus
§ 6
§ 31
§ 6
Riigikohus
§ 56
§ 69
§ 33
§ 58
§ 69
§ 65
§ 2
Riigikohus
§ 32
Riigikohus
§ 5
§ 9
Riigikohus
§ 15
§ 7
§ 12
§ 15
§ 7
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus


Mäksa valla korraldatud jäätmeveo kord – Riigi Teataja
Mäksa valla korraldatud jäätmeveo kord - sisukord
Mäksa Vallavolikogu
RT IV, 27.04.2017, 29
Vastu võetud 17.09.2012 nr 12
RT IV, 07.11.2012, 50
jõustumine 24.09.2012
24.04.2017 RT IV, 27.04.2017, 26 30.04.2017
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 1 punkti 366 ja jäätmeseaduse § 66 lõike 4 alusel, kooskõlas jäätmeseaduse § 66 lõikega 1, § 67 lõigetega 1-2, 5-6, § 68, § 69 lõigetega 1 ja 41 ja § 70 ning eesmärgiga rakendada Mäksa vallas jäätmeseaduse ja selle rakendusaktide nõuded ning säilitada puhas ja tervislik elukeskkond, vähendada jäätmete koguseid nende tekkekohas ja soodustada jäätmete taaskasutamist.
(1) Mäksa valla korraldatud jäätmeveo kord (edaspidi kord) reguleerib korraldatud jäätmeveo korraldust Mäksa valla haldusterritooriumil. Korra lisas 1 on jäätmeveo piirkonna kaart, lisas 2 on jäätmevaldaja korraldatud jäätmeveoga liitumise kohustusest vabastamise taotlus ja lisas 3 on kogumismahutite tühjendamise ja jäätmeveo sagedused. Korraga sätestatakse:
(2) Korra täitmine on kohustuslik jäätmevedajale ja kõikidele Mäksa valla jäätmevaldajatele. Korda kohaldatakse kooskõlas Mäksa valla jäätmehoolduseeskirja ja teiste valla õigusaktidega.
(3) Korraldatud jäätmevedu Mäksa vallas korraldavad ja teostab Mäksa vallavalitsus (edaspidi vallavalitsus) vastavalt oma pädevusele järgmiselt:
3) vallavalitsus korraldab korraldatud jäätmeveo alase teavituse, sealhulgas riigihangetega seotud informatsiooni avaldamise ning jäätmevaldajate teavitamise korraldatud jäätmeveo rakendamisest Mäksa vallas;
(4) Informatsiooni korraldatud jäätmeveo korralduse, jäätmeveoga liitumise, jäätmeveo teenustasude ja jäätmevedaja kohta Mäksa vallas saab vallavalitsuse kodulehelt www.maksavald.ee, kommunaalmajanduse rubriigist ja vallavalitsuse telefonil 7337608, 53022922.
5) mahutitüüp on standardse kogumismahuti suurusjärk: 80 kuni 1100 liitrine ratastel kogumismahuti ja 1,5 kuni 4,5 kuupmeetrine ratasteta paiknemiskohalt tühjendatav kogumismahuti, millistele rakenduvad erinevad kogumistasud;
8) sobimatud jäätmed on jäätmehoolduseeskirja § 5 lõikes 7 nimetatud jäätmed: tule- ja plahvatusohtlikud jäätmeid, sealhulgas kuum (temperatuuriga üle 40 0C) tuhk, vedelad ja mudalaadsed jäätmed, ohtlikud või erikäitlust vajavad jäätmed, sealhulgas probleemtooted, käimlajäätmed või kogumiskaevude setted, ained ja esemed, mis kaalu, mõõtmete või kuju tõttu või muul põhjusel võivad kahjustada mahuteid või jäätmeveokeid või raskendavad märkimisväärselt jäätmete kokkupressimist ning jäätmed, mille liigiti kogumine ja äravedu on samal kinnistul korraldatud;
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetamata mõistete kasutamisel lähtutakse jäätmeseaduses ja teistes jäätmehooldust reguleerivates õigusaktides ning Mäksa valla jäätmehoolduseeskirjas sisalduvatest legaaldefinitsioonidest, vastava legaaldefinitsiooni puudumisel aga sõna üldlevinud tähendusest.
(1) Mäksa valla haldusterritoorium kuulub tervikuna Mäksa, Võnnu ja Meeksi valdade haldusterritooriumidest moodustatud ühisesse veopiirkonda.
(1) Korraldatud jäätmeveoga liitumine Mäksa valla haldusterritooriumil on kohustuslik jäätmeseaduse § 69 lõike 1 alusel. Jäätmevaldaja loetakse liitunuks korraldatud jäätmeveoga elu- või tegevuskoha järgses veopiirkonnas.
(4) Jäätmevaldajal on õigus esitada vallavalitsusele taotlus enda tähtajaliseks ja erandkorras korraldatud jäätmeveoga liitumise kohustusest vabastamiseks, kui jäätmevaldaja kinnisasjal puuduvad ehitised või elu- või äritegevus või muu tegevus, mille käigus võib tekkida jäätmeid. Taotluse vorm on käesoleva korra lisas 2.
(7) Korraldatud jäätmeveoga liitumise kohustusest vabastatud jäätmevaldaja esitab üks kord aastas hiljemalt 20.jaanuariks vallavalitsusele jäätmeseaduse § 69 lõikes 5 nimetatud kinnituse. Korraldatud jäätmeveoga liitumise kohustusest vabastatud jäätmevaldaja on kohustatud teavitama vallavalitsust tema korraldatud jäätmeveoga liitumise kohustusest vabastamise aluseks olnud asjaolude muutumisest või äralangemisest hiljemalt kolmekümne päeva jooksul alates nende asjaolude jäätmevaldajale teatavaks saamisest.
(4) Korraldatud jäätmeveo teenuste kontsessiooni riigihanke tulemusena valitud jäätmevedajast, jäätmeveo teenustasudest ning korraldatud jäätmeveo olulistest tingimustest teavitab vallavalitsus avalikkust kodulehe www.maksavald.ee ja kohaliku ajalehe kaudu.
(5) Jäätmevaldaja on kohustatud üle andma oma kinnistul tekkinud korraldatud jäätmeveoga hõlmatud jäätmed jäätmevedajale, kellele on antud korraldatud jäätmeveo teenuste kontsessioon jäätmevaldaja elu- või tegevuskoha järgses veopiirkonnas. Jäätmevaldajal puudub õigus anda korraldatud jäätmeveoga hõlmatud jäätmeid üle muule jäätmekäitlejale või vedada neid jäätmeid ise.
(3) Jäätmevedaja on kohustatud tühjendama kogumismahutid hiljemalt kolme päeva jooksul alates jäätmevaldaja esitatud tellimusest.
(8) Kui jäätmevaldaja ei ole jäätmeveo päeval jäätmevedajale võimaldanud juurdepääsu kogumismahutile või kui kogumismahutis olevad jäätmed ei vasta sellesse mahutisse kogutavale jäätmeliigile või sisaldavad sobimatuid jäätmeid, on jäätmevedajal õigus rakendada tasu tühisõidu eest. Nimetatud asjaolude ilmnemisel on jäätmevedaja kohustatud teavitama jäätmevaldajat hiljemalt kolme ööpäeva jooksul asjaoludest, mis ei võimaldanud kogumismahutit tühjendada, ning kokkuleppel jäätmevaldajaga tagama tühjendamata jäänud mahuti tühjendamise hiljemalt seitsme päeva jooksul.
(9) Jäätmevaldaja poolt korraldatud jäätmeveoga seotud kohustuste rikkumisel edastab jäätmevedaja jäätmevaldaja andmed haldus- või väärteomenetluste algatamiseks vallavalitsusele.
(1) Jäätmeveo teenustasu on määratud kindlaks vedaja poolt avalikule konkursile esitatud ja edukaks tunnistatud pakkumuses. Teenustasu suuruse määramise aluseks on avaliku konkursi pakkumuste hindamise kriteeriumid.
[RT IV, 27.04.2017, 26 - jõust. 30.04.2017]
(2) [Kehtetu - RT IV, 27.04.2017, 26 - jõust. 30.04.2017]
(3) [Kehtetu - RT IV, 27.04.2017, 26 - jõust. 30.04.2017]
(4) Jäätmevaldajale korraldatud jäätmeveo teenuse eest arve esitajaks on jäätmevedaja. Jäätmevaldaja on kohustatud jäätmevedajale tasuma teenustasu vastavalt arveldusperioodil temale osutatud korraldatud jäätmeveo teenuse alusel esitatud arvele. Teenustasu mittetasumine lahendatakse tsiviilvaidlusena jäätmevaldaja ja jäätmevedaja vahel.
Määrus jõustub 24. september 2012. a.
Korraldatud jäätmeveo rakendamine algab pärast Mäksa valla poolt jäätmeseaduse § 67 järgi korraldatud teenuste kontsessiooni tulemuste kinnitamist ning jäätmevedajale Keskkonnaameti poolt jäätmeloa väljastamist
Lisa 1 Veopiirkonna kaart
Lisa 3 Kogumismahutite tühjendamine ja jäätmeveo sagedus


Kohtla-Järve linna eelarvest eraõiguslikele spordiklubidele ja spordikoolidele toetuste andmise kord - sisukord
2 Toetuse andmise põhimõtted ja toetuste liigid
§ 3 Toetuse andmise põhimõtted
§ 4 Noortespordi toetus
§ 5 Linna spordiürituste toetus
§ 6 Toetus võistlustel osalemiseks
§ 7 Toetuste taotlemine
§ 9 Noortespordi toetuse, spordiürituste toetuse ja toetuse võistlustel osalemiseks andmise otsustamine, andmisest keeldumine või noortespordi toetuse muutmise otsustamine
4 Toetuste andmine, toetuse saaja õigused ja kohustused
§ 10 Noortespordi toetuse andmise leping
§ 11 Noortespordi toetuse kasutamine
§ 12 Noortespordi toetuse saaja õigused ja kohustused
§ 13 Noortespordi toetuse andmise lepingu lõpetamine
§ 14 Linna spordiürituste toetuse andmine ja kasutamine, toetuse saaja õigused ja kohustused
§ 15 Toetuse võistlustel osalemiseks andmine ja kasutamine, toetuse saaja õigused ja kohustused
§ 18 Isikuandmete töötlemine
Vastu võetud 26.08.2015 nr 72
RT IV, 09.09.2015, 35
31.08.2016 RT IV, 09.09.2016, 1 30.09.2016, osaliselt 01.01.2017


RT I 2000, 59, 379
Vastu võetud 19.06.2000
Vabariigi Presidendi 5. juuli 2000. a otsusega nr 875
Tubakaseadus sätestab nõuded tubakatootele, selle müügipakendile, käitlemisele ja tarbimisele, samuti järelevalve seaduse täitmise üle ning vastutuse seaduse rikkumise eest esmase eesmärgiga tagada inimese tervise kaitse.
1) tubakatoode – suitsetamistubakas, sigaretid, paberossid, sigarid ja sigarillod, nuusktubakas, närimistubakas ja muud tubakatooted tubakaaktsiisi seaduse (RT I 1994, 54, 901; 93, 1572; 1996, 87, 1543; 1997, 77, 1316; 1998, 110, 1810; 1999, 56, 589; 84, 763; 2000, 40, 253) mõistes;
2) suitsuvaba tubakatoode – tubakatoode, mis tarbimisel eesmärgipärasel viisil ei tekita suitsu;
3) müügipakend – müügipakend pakendiseaduse (RT I 1995, 47, 739; 1997, 53, 836) mõistes;
4) käitlemine – tubakatoote tootmine, pakendamine, hoidmine, ladustamine, edasitoimetamine, sisse- ja väljavedu, müügile pakkumine ning müük või muul viisil tarbijale või teisele käitlejale üleandmine;
5) sissevedu – tubakatoote sissevedu Eesti tolliterritooriumile tolliseaduses (RT I 1998, 3, 54; 1999, 86, 782; 90, õiend; 97, 859; 102, 907) sätestatud tolliprotseduuriga «import vabaks ringluseks»;
6) väljavedu – tubakatoote väljavedu Eesti tolliterritooriumilt tolliseaduses sätestatud tolliprotseduuriga «eksport»;
7) tootja asukohamaa – riik, kus leidis aset tubakatoote pakendamine müügipakendisse.
TUBAKATOOTE KÄITLEMINE
§ 3. Nõuded müügipakendile
(1) Kui tubakatoode on toodetud Eestis või Eestisse sisse veetud, välja arvatud käesoleva seaduse § 8 lõikes 4 toodud juhul, peab käideldava tubakatoote müügipakendile olema trükitud või kinnitatud:
1) terviseohu hoiatus;
2) teave müügipakendis sisalduva tubakatoote kohta (tubakatoote nimetus, kogus, mentoolisisaldus selle olemasolul ja filtri puudumine sigarettide puhul);
3) sigarettide puhul nende nikotiini- ja tõrvasisaldus;
4) identifitseerimist võimaldav tootepartii number või tootmise kuupäev;
5) tootja nimi ja asukohamaa, litsentsi alusel valmistatud tubakatoote puhul täiendavalt litsentsi valdaja nimi ja asukoht;
6) muu seadusega kehtestatud märgistus.
(2) Käesoleva paragrahvi lõike 1 punktides 1–5 sätestatud kirjed peavad olema sigarettide ja paberosside müügipakendil trükitult.
(3) Tubakatoote müügipakendil ei tohi kasutada toiduainete ja lastekaupadega sama kaubamärki. Pakendi märgistus ja kuju ei tohi eksitada tarbijat selle sisu suhtes.
(4) Kohustuslikele nõuetele mittevastavas müügipakendis tubakatoode kuulub erikonfiskeerimisele.
(5) Käesoleva paragrahvi lõikes 4 sätestatu ei kehti füüsilise isiku suhtes, kes hoiab, ladustab või toimetab edasi kohustuslikele nõuetele mittevastavas müügipakendis tubakatoodet enda tarbeks alla olulise koguse. Oluline kogus on kogus, mis ületab füüsilise isiku poolt tollieeskirjades ettenähtud korras sisse vedada lubatud tubakatoote kogust.
(6) Kui füüsiline isik hoiab, ladustab või toimetab edasi kohustuslikele nõuetele mittevastavas müügipakendis tubakatoodet enda tarbeks olulises koguses, loetakse tema tegevust kohustuslikele nõuetele mittevastavas müügipakendis tubakatoote hoidmiseks, ladustamiseks või edasitoimetamiseks edasiandmise eesmärgil.
§ 4. Terviseohu hoiatus
(1) Suitsetatava tubakatoote müügipakendil peab olema terviseohu hoiatuse eestikeelne tekst järgmisel kujul:
«SUITSETAMINE KAHJUSTAB TERVIST!».
(2) Närimistubakatoote müügipakendil peab olema terviseohu hoiatuse eestikeelne tekst järgmisel kujul:
«TUBAKA PRUUKIMINE PÕHJUSTAB VÄHKTÕBE!».
(3) Terviseohu hoiatuse tekst peab:
1) hõlmama vähemalt 4 protsenti sigareti müügipakendi esi- ja tagapinnast ning vähemalt 1 protsent muu tubakatoote müügipakendi kogupinnast;
2) asetsema tsellofaan- või kileümbrise all selle olemasolul;
3) olema selgelt nähtav, loetav ja kontrastselt eristatav tubakatoote müügipakendi taustast;
4) olema paigutatud selliselt, et see ei saaks vigastada pakendi avamisel.
§ 5. Sigarettide tõrva- ja nikotiinisisaldus
(1) Sigarettide tõrvasisaldus on anhüdraatse nikotiinivaba suitsu toorkondensaadi sisaldus, mis peab olema väljendatud milligrammides ümardatult lähima täisarvuni eestikeelse tekstina järgmisel kujul: «tõrva ... mg».
(2) Sigarettide nikotiinisisaldus on nikotiinsete alkaloidide sisaldus, mis peab olema väljendatud milligrammides, ümardatult kümnendikeni eestikeelse tekstina järgmisel kujul: «nikotiini ...,... mg».
(3) Käideldavad sigaretid, välja arvatud käesoleva seaduse § 8 lõikes 4 toodud juhul, ei tohi sisaldada tõrva üle 12 mg ja nikotiini üle 1,2 mg sigareti kohta.
(4) Teave sigarettide tõrva- ja nikotiinisisalduse kohta peab hõlmama vähemalt 4 protsenti sigareti müügipakendi külgserva pinnast.
§ 6. Tubakatoote koostise kontroll
Käideldavate sigarettide, välja arvatud käesoleva seaduse § 8 lõikes 4 toodud juhul, tõrva- ja nikotiinisisalduse mõõtmise korra ja tasumäärad kehtestab sotsiaalminister.
§ 7. Tubakatoote käitlemise tegevusluba
(1) Tubakatoote käitlemise tegevusloa (edaspidi tegevusloa) eesmärk on tubakatoote turu reguleerimine, ausa konkurentsi ja maksude laekumise tagamine.
(2) Tubakatoote tootmine, hulgimüük ning sisse- ja väljavedu on lubatud ainult äriregistrisse kantud ettevõtjal tegevusloa alusel.
(3) Tegevusloa liigid on:
1) tubakatoote tootmise tegevusluba;
2) tubakatoote hulgimüügi tegevusluba;
3) tubakatoote sisse- ja väljaveo tegevusluba.
(4) Tegevusloa annab välja, muudab ja tunnistab kehtetuks majandusminister.
(5) Tegevusloa väljaandmine ja muutmine otsustatakse 30 päeva jooksul pärast vastava taotluse esitamist. Lahendist teavitatakse taotluse esitajat.
(6) Tegevusloale märgitakse:
1) tegevusloa registreerimise number ja väljaandmise kuupäev;
2) tegevusloa kehtivusaeg;
3) tegevusloa saanud ettevõtja nimi ja postiaadress;
4) ettevõtja registrikood;
5) tegevusloaga lubatud tegevus vastavalt käesolevale seadusele;
6) kõikide tootmishoonete ja ladude aadressid;
7) viide tegevusloa väljaandnud asutusele ja selle asutuse pitsati jäljend;
8) majandusministri või tema ülesandeid täitva ministri nimi ja allkiri.
§ 8. Tegevusloa ulatus
(1) Käesoleva seaduse § 7 lõike 3 punktis 1 nimetatud tegevusluba annab ühtlasi õiguse selle loa alusel toodetud tubakatoote hulgimüügiks ja väljaveoks. Käesoleva seaduse § 7 lõike 3 punktis 3 nimetatud tegevusluba annab ühtlasi õiguse selle loa alusel sisseveetud tubakatoote hulgimüügiks.
(2) Tegevusluba omav ettevõtja võib tegutseda vaid tegevusloale kantud tegevuskohas. Tegutsemist väljaspool tegevusloale kantud tegevuskohta loetakse tegutsemiseks ilma tegevusloata. Eeltoodu ei kehti hulgimüüja suhtes, kes pakub müügiks või müüb tubakatoodet jaemüüjale viimase tegevuskohas, kui hulgimüüja poolt jaemüügiks pakutava või müüdava tubakatoote ladustamine toimub hulgimüüja tegevusloale kantud tegevuskohas.
(3) Kui ettevõtja sama liiki tegevus toimub mitmes tegevuskohas, antakse talle välja üks tegevusluba, kuhu on kantud kõik tegevuskohad.
(4) Tegevusloata on lubatud tubakatoote sisse- ja väljavedu vähemalt 18-aastase reisija poolt tollieeskirjades ettenähtud korras ja koguses.
§ 9. Tegevusloa kehtivus
Tegevusluba antakse välja kuni kolmeks aastaks.
§ 10. Tegevusloa avalikustamine
Tubakatoote hulgimüügikohas peab asuma nähtaval kohal kehtiv tegevusluba või selle koopia, mille on kinnitanud Majandusministeerium.
§ 11. Tegevusloa väljaandmine
Tegevusloa saamiseks tuleb selle väljaandjale esitada:
3) Maksuameti kohaliku asutuse õiend maksuvõlgnevuste puudumise kohta või tema nõusolek tegevusloa väljaandmiseks, kui ettevõtjal on maksuvõlg ja selle tasumine on ajatatud ning ettevõtja täidab maksuvõla tasumise ajakava, samuti juhul, kui ettevõtja ei ole tegutsenud, kuid on registreeritud maksumaksjate ja maksu kinnipidajate riiklikus registris;
4) Päästeameti kohaliku asutuse õiend tootmiseks, samuti tooraine või valmistoodangu ladustamiseks kasutatavate ruumide tuleohutusnõuetele vastavuse kohta – käesoleva seaduse § 7 lõike 3 punktis 1 nimetatud tegevusloa väljaandmisel;
5) koopiad dokumentidest, mis kinnitavad tootmiseks kasutatavate ruumide ja tehniliste vahendite kasutamise õigust – käesoleva seaduse § 7 lõike 3 punktis 1 nimetatud tegevusloa väljaandmisel;
6) Tolliameti õiend maksuvõlgnevuse puudumise kohta – käesoleva seaduse § 7 lõike 3 punktides 1 ja 3 nimetatud tegevusloa väljaandmisel;
7) käidelda soovitava tubakatoote müügipakendi kaubamärgiõiguse nõuetega kooskõlas olevad kavandid – käesoleva seaduse § 7 lõike 3 punktis 1 nimetatud tegevusloa väljaandmisel;
8) käidelda soovitava tubakatoote päritolu tõendavate kokkulepete, volikirjade või muude dokumentide koopiad – käesoleva seaduse § 7 lõike 3 punktides 2 ja 3 nimetatud tegevusloa väljaandmisel;
9) Tervisekaitseinspektsiooni õiend tootmiseks kasutatavate ruumide ja tehniliste vahendite tervisekaitsenõuetele vastavuse kohta – käesoleva seaduse § 7 lõike 3 punktis 1 nimetatud tegevusloa väljaandmisel;
10) riigilõivu tasumist tõendav dokument.
§ 12. Tegevusloa väljaandmisest keeldumine
Tegevusloa väljaandmisest keeldutakse:
1) isikule, kelle tegevusluba on tunnistatud kehtetuks käesoleva seaduse § 15 lõike 2 või 3 alusel, kusjuures on keelatud anda välja uut mis tahes liiki tegevusluba ühe aasta jooksul, alates eelmise tegevusloa kehtetuks tunnistamise otsuse jõustumisest;
2) kui tegevusloa taotleja ei esita käesoleva seaduse §-s 11 nimetatud dokumente või esitab tegelikkusele mittevastavaid andmeid.
§ 13. Tegevusloa väljaandjale andmete muutumisest teatamise kohustus
Tegevusloaga lubatud tegevuse eest vastutava isiku nime, ametinimetuse või kontaktandmete muutumisest peab tegevusloa omaja teavitama tegevusloa väljaandjat kirjalikult kümne tööpäeva jooksul.
§ 14. Tegevusloa muutmine
(1) Tegevusluba kuulub muutmisele tegevusloa omaja taotluse alusel tegevusloale kantud andmete muutumisel.
(2) Tegevusluba omava äriühingu ühinemisel või jagunemisel lähevad tegevusloas ettenähtud õigused äriühingu ühinemisel ühendavale äriühingule ja äriühingu jagunemisel sellele äriühingule, millele jääb jaguneva äriühingu tegevuskoht.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud juhtudel annab tegevusloa väljaandja lõivuvabalt välja uue sama liiki tegevusloa muudetava tegevusloa kehtivusajaga, kusjuures tegevusloa väljaandjal on õigus nõuda käesoleva seaduse §-s 11 nimetatud asjakohaste dokumentide esitamist.
(4) Tegevusloa muutmisest keeldutakse, kui tegevusloa muutmist taotlev ettevõtja ei esita tegevusloa väljaandjale viimase poolt nõutud dokumenti või esitab tegelikkusele mittevastavaid andmeid.
§ 15. Tegevusloa kehtetuks tunnistamine
(1) Tegevusloa väljaandja peab tegevusloa tunnistama kehtetuks, kui seda taotleb tegevusloa omaja.
(2) Tegevusloa väljaandja võib tunnistada tegevusloa kehtetuks, kui tegevusloa omaja või tema töötaja on tegevusloaga lubatud tegevusalal:
1) eiranud käesoleva seadusega tubakatootele või selle müügipakendile kehtestatud nõudeid;
2) eiranud käesoleva seaduse § 8 lõikes 2 sätestatut;
3) eiranud käesoleva seaduse §-s 13 sätestatut;
4) eiranud käesoleva seaduse § 17 lõikes 3 sätestatut;
5) eiranud maksuseadusi;
6) esitanud tegevusloa väljaandmise või muutmise taotlemisel tegevusloa väljaandjale tegelikkusele mittevastavaid andmeid.
(3) Täiendavalt käesoleva paragrahvi lõikes 2 sätestatud juhtudele võib tegevusloa väljaandja tunnistada tegevusloa kehtetuks, kui tegevuskohas on hoitud või ladustatud kohustuslikele nõuetele mittevastavas müügipakendis või võltsitud maksumärgiga märgistatud tubakatoodet, sõltumata selle tubakatoote kuuluvusest või kogusest.
(4) Otsus tegevusloa kehtetuks tunnistamise kohta tuleb teha viie tööpäeva jooksul vastava taotluse laekumise või muude tegevusloa kehtetuks tunnistamisele viitavate asjaolude teatavaks saamise päevast arvates.
(5) Tegevusloa kehtetuks tunnistamise otsus jõustub viiendal päeval selle tegemise päevast arvates.
(6) Tegevusloa kehtetuks tunnistamise otsusest teavitatakse tegevusloa omajat, samuti Maksuametit, Tarbijakaitseametit, Politseiametit ja Tolliametit kohe kirjalikult.
(7) Tegevusloa kehtetuks tunnistamine laieneb kõigile tegevusloale kantud tegevuskohtadele. Seejuures ei ole oluline, kas tegevusloa kehtetuks tunnistamise aluseks olev õiguserikkumine fikseeriti antud tegevuskohaga seoses või mitte.
(8) Tegevusloa kehtetuks tunnistamise korral selle tegevusloa väljaandmisel tasutud riigilõivu osas tagasimakseid ei tehta.
§ 16. Tubakatoote jaemüük
(1) Tubakatoote jaemüük on lubatud kohaliku omavalitsuse täitevorgani poolt määratletud asukohas paiknevale jaemüügikohale antud tegutsemisloa (kauplemisloa) alusel, millel on märge tubakatoote jaemüügi lubamise kohta.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud kehtiv kauplemisluba või selle väljaandja poolt kinnitatud koopia peab olema asetatud müügikohas nähtavale kohale.
(3) Tubakatoote müügihind peab olema asetatud müügikohas nähtavale kohale koos kaubanäidisega või märgitud menüüsse.
§ 17. Tubakatoote käitlemise nõuded ja piirangud
(1) Tubakatoote müük on keelatud:
1) alla 18-aastasele füüsilisele isikule (edaspidi alaealisele), kusjuures müüjal on sellekohase kahtluse korral kohustus nõuda ostjalt tema isikut tõendava dokumendi esitamist ja keelduda tubakatoote müümisest eelnimetatud dokumendi mitteesitamisel;
2) alaealise poolt;
3) kui tubakatoote kohta puudub selle tootepartii numbrit või tootmise kuupäeva ja kaubadeklaratsiooni numbrit sisaldav saatedokument;
4) müügiautomaadist;
5) ruumides ja territooriumil, kus asuvad tervishoiu-, õppe- ja spordiasutused või -rajatised;
6) sigarettide puhul väiksemas koguses kui 20 sigaretti mahutavas müügipakendis;
7) tükikaupa (välja arvatud sigarid), lahtiselt kaalu järgi või avatud müügipakendist.
(2) Alaealisele on keelatud tubakatoote mis tahes viisil pakkumine.
(3) Tubakatoote tegevusloa alusel sisse- või väljaveo, samuti hulgimüügi korral tasutakse selle tubakatoote eest ostja pangakontolt müüja pangakontole sularahata arvelduse korras.
(4) Suitsuvaba tubakatoote, välja arvatud närimistubaka käitlemine on keelatud.
(5) Tubakatoote tootmiseks kasutatavad ruumid ja tehnilised vahendid peavad olema tubakatoote tootja ainukasutuses.
(6) Keelatud on sisse vedada tubakatooteid, mille müügipakendilt on eemaldatud või rikutud algne tootjapoolne kile- või tsellofaanümbris.
(7) Tubakatoodet tohib müügile võtta vaid kehtivat tegevusluba omavalt ettevõtjalt.
(8) Tubakatoote sisse- või väljaveo kohta koostatavas kaubadeklaratsioonis peab olema lisaks muudele õigusaktides sätestatud nõuetele märgitud selle tubakatoote tootepartii number või tootmise kuupäev, samuti tubakatoote nimetus.
SUITSETAMISKOHTADELE ESITATAVAD NÕUDED
§ 18. Suitsetamise piirangud
1) tervishoiuasutuses ja selle piiritletud territooriumil;
2) õppeasutuses ja laste hoolekandeasutuses ning nende piiritletud territooriumil;
3) riigi ja kohaliku omavalitsuse asutuses;
4) kultuurihoones ja -rajatises;
5) spordihoones ja -rajatises;
6) kaubandus-, tootmis- ja teenindusettevõttes, välja arvatud toitlustus- ja majutusettevõttes;
7) tunnelis, reisijate ootesaalis ja reisijaid vedavas ühissõidukis;
8) korterelamu ühises kasutuses olevates koridorides ja trepikodades;
9) eluruumi üürnike ühises kasutuses olevates ruumides omaniku nõudmisel.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud kohtades eraldab omanik, valdaja või tööandja vajaduse ja võimaluse korral tähistatud spetsiaalse ruumi või ala suitsetamiseks.
(3) Alaealisel on tubakatoote tarbimine keelatud.
(4) Suitsetamise reguleerimisel toitlustus- ja majutusettevõttes tuleb lähtuda järgmistest nõuetest:
1) külastajatele ettenähtud ühe teenindusruumiga ettevõttes peab olema külastajatele nähtav ja arusaadav teave, kus suitsetamine on lubatud või keelatud;
2) külastajatele ettenähtud kahe ja enama teenindusruumiga ettevõttes peab suitsetamise lubamisel osa ruumidest olema eraldatud ja tähistatud suitsetajatele ning suitsetamine teistes ruumides on keelatud.
§ 19. Eraldatud suitsetamisruumile ja -alale esitatavad nõuded
(1) Suitsetamisruum peab olema alarõhuline. Õhu väljatõmme peab olema ruumis vähemalt 8,4 l/s ruutmeetri kohta. Ruumi mittekasutamisel võib õhu väljatõmmet vähendada 25 protsendini normaalõhuvahetusest.
(2) Suitsetamisruumi õhu väljatõmbe ventilatsioonisüsteem peab olema iseseisev ja pidev või ühendatud teiste pidevalt toimivate õhu väljatõmbesüsteemidega eraldi püstiku abil.
(3) Suitsetamisala eraldamine on lubatud ventilatsioonisüsteemiga varustatud siseruumides. Ala ventilatsioonisüsteem peab tagama õhu liikumise mittesuitsetamisalalt tähistatud suitsetamisalale ja sealt otse väliskeskkonda.
§ 20. Järelevalve teostajad
Käesoleva seaduse nõuetest kinnipidamise üle teostavad järelevalvet:
1) suitsetamise piirangutest ja suitsetamisruumile ning -alale kehtestatud nõuetest kinnipidamise üle – politseiametnikud (välja arvatud kaitsepolitseiametnikud), tervishoiuametnikud ja tööinspektsiooni ametnikud;
2) turujärelevalve osas – tarbijakaitseametnikud, politseiametnikud (välja arvatud kaitsepolitseiametnikud), maksuametnikud ja kohaliku omavalitsuse volikogu poolt volitatud ametnikud;
3) tubakatoote sisseveol müügipakendi käesoleva seaduse §-des 3–5 sätestatud nõuetele vastavuse osas – tolliametnikud.
§ 21. Järelevalvet teostavate ametiisikute pädevus
1) kontrollida käesoleva seaduse nõuetest kinnipidamist takistamatult ja ette teatamata;
2) siseneda tubakatoote käitleja territooriumile, hoonesse, rajatisse, ruumi või avada tema veovahendeid;
3) nõuda tubakatoote käitlemist puudutavate dokumentide kohest esitamist, neid kohapeal kontrollida, saada dokumendi ärakirja või väljavõtet, võtta võetuse protokolliga ära asja õigeks lahendamiseks tähtsust omavaid dokumente;
4) võtta laboriuuringuteks tubakatootest tasuta proove;
5) käesoleva seaduse rikkumise korral plommida või pitseerida tubakatoote hoiukoht või veo vahend või teostada tubakatoote võetus;
6) menetleda käesoleva seaduse eiramisega seotud kriminaalasju või haldusõiguserikkumise asju eriseadustega sätestatud korras;
7) teha ettepanek tubakatoote käitlemise õigust andva dokumendi kehtetuks tunnistamiseks.
§ 22. Füüsilise isiku vastutus
(1) Käesoleva seaduse nõuete rikkumise eest kannab füüsiline isik distsiplinaar-, tsiviil-, haldus- või kriminaalvastutust seadusega ettenähtud korras.
(2) Füüsilisele isikule käesoleva seaduse nõuete rikkumise eest kohaldatav kriminaal- või haldusvastutus ei välista haldusvastutuse kohaldamist asjakohasele juriidilisele isikule.
§ 23. Juriidilise isiku vastutus
(1) Juriidilise isiku poolt käesolevas seaduses tubakatoote käitlemisele sätestatud nõuete eiramise eest, välja arvatud käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud juhtudel, – määratakse rahatrahv 25 000 kuni 250 000 krooni ning erikonfiskeeritakse õiguserikkumise vahetuks objektiks olnud tubakatoode olenemata selle kuuluvusest või kogusest.
1) suitsetamisele kehtestatud piirangutest mittekinnipidamise või
2) suitsetamisruumile ja -alale kehtestatud nõuetest mittekinnipidamise või
3) alaealise tubakatootega kauplema lubamise või
4) alaealisele tubakatoote müügi eest – määratakse rahatrahv 1000 kuni 10 000 krooni.
§ 24. Menetlus juriidilise isiku haldusõiguserikkumise asjas
(1) Käesoleva seaduse §-s 23 nimetatud haldusõiguserikkumiste asjas on protokolli koostamise õigus käesoleva seaduse §-s 20 nimetatud ametiisikutel.
(2) Käesoleva seaduse § 23 lõikes 1 nimetatud haldusõiguserikkumise asja arutab halduskohtunik ja lõikes 2 nimetatud haldusõiguserikkumise asja arutavad haldusõiguserikkumiste seadustiku (RT 1992, 29, 396; RT I 1999, 41, 496; 45, õiend; 58, 608; 60, 616; 87, 792; 92, 825; 95, 843; 2000, 10, 58; 25,141; 28,167; 29, 169; 40, 247; 49, 301 ja 305; 51, 321; 54, 346, 348 ja 351; 55, 361) § 189 lõike 2 punktis 1, § 200 lõikes 2, § 205 lõikes 3 või § 207 lõikes 2 nimetatud ametiisikud.
(3) Juriidilise isiku haldusõiguserikkumise asja menetlus, kaasa arvatud karistuse määramine ja vaidlustamine ning jõustunud halduskaristuse täitmine, toimub haldusõiguserikkumiste seadustikus ja täitemenetluse seadustikus (RT I 1993, 49, 693; 1997, 43/44, 723; 1998, 41/42, 625; 51, 756; 61, 981; 103, 1695; 1999, 18, 302; 27, 380; 95, 845; 2000, 28, 167; 35, 222) ettenähtud korras, kui käesolev seadus ei sätesta teisiti.
(4) Rahatrahv, mis on määratud juriidilisele isikule kohaliku omavalitsuse volikogu poolt volitatud ametniku poolt koostatud haldusõiguserikkumise protokolli alusel, laekub haldusõiguserikkumise koha järgse kohaliku omavalitsuse eelarvesse.
§ 25. Juriidilise isiku haldusõiguserikkumise protokoll
(1) Haldusõiguserikkumise protokolli märgitakse:
7) viide seadussättele, mis näeb ette vastutuse selle haldusõiguserikkumise eest;
(2) Haldusõiguserikkumise protokollile kirjutavad alla selle koostanud ametiisik ja haldusõiguserikkuja esindaja.
(3) Kui haldusõiguserikkuja esindaja keeldub haldusõiguserikkumise protokollile alla kirjutamast, teeb protokolli koostaja selle kohta protokolli vastava kande. Haldusõiguserikkumise protokollile lisatakse haldusõiguserikkuja esindaja kirjalikud märkused protokolli kohta, samuti protokollile allakirjutamisest keeldumise motiivid.
§ 26. Tarbijakaitseseaduse muutmine
Tarbijakaitseseaduses (RT I 1994, 2, 13; 1999, 35, 450; 102, 907; 2000, 40, 252) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 11 lõikest 3 jäetakse välja sõnad «tubaka ja tubakatoodete sisse- ja väljaveo, tootmise ning müügi eeskirjad,»;
2) paragrahvi 12 lõikes 4 asendatakse sõnad «§ 15 punktides 1 ja 2» sõnadega «§ 15 1. lõike punktides 1 ja 2»;
3) paragrahvi 17 lõike 1 punktist 2 jäetakse välja sõnad «ja käesoleva seaduse §-s 171»;
4) paragrahvi 17 lõigetest 2, 3 ja 4 jäetakse välja sõnad «, välja arvatud käesoleva seaduse §-s 171 sätestatud juhud,»;
5) paragrahv 171 tunnistatakse kehtetuks;
6) paragrahvi 18 lõikest 2 jäetakse välja sõnad «ning §-s 171»;
7) paragrahvi 18 lõige 3 tunnistatakse kehtetuks;
8) paragrahv 181 tunnistatakse kehtetuks.
§ 27. Tubakaaktsiisi seaduse muutmine
Tubakaaktsiisi seaduses (RT I 1994, 54, 901; 93, 1572; 1996, 87, 1543; 1997, 77, 1316; 1998, 110, 1810; 1999, 56, 589; 84, 763; 2000, 40, 253) tehakse järgmised muudatused:
2) paragrahvi 5 lõike 1 kolmas lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« Maksumärkide ostmise õigus on ettevõtjal, kes omab tubakatoote tootmise tegevusluba või tubakatoote sisse- ja väljaveo tegevusluba.»;
3) paragrahvi 5 lõikes 2 asendatakse sõnad «tegevuslitsentsi omavad ettevõtted» sõnadega «tegevusluba omavad ettevõtjad»;
4) seaduse lisa punkt 6 tunnistatakse kehtetuks.
Riigilõivuseaduses (RT I 1997, 80, 1344; 2000, 5, 32; 10, 58; 19, 117; 26, 150; 29, 168 ja 169; 39, 237) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 183 lõikest 2 jäetakse välja sõnad «tubakatoodete ning»;
2) paragrahvi 183 lõikest 3 jäetakse välja sõnad «tubakatoodete tootmiseks, vahendamiseks ja hulgimüügiks ning»;
3) paragrahvi 183 täiendatakse lõikega 315 järgmises sõnastuses:
« (315) Tubakatoote käitlemise tegevusloa väljaandmise eest tasutakse riigilõivu järgmistes määrades:
1) tubakatoote tootmise tegevusloa puhul 20 000 krooni ühe aasta kohta;
2) tubakatoote hulgimüügi tegevusloa puhul 20 000 krooni ühe aasta kohta;
3) tubakatoote sisse- ja väljaveo tegevusloa puhul 20 000 krooni ühe aasta kohta.»
(2) Käesoleva seaduse § 4 lõige 2 jõustub ühe aasta möödumisel seaduse jõustumise päevast.
(3) Käesoleva seaduse § 5 lõige 3 jõustub kahe aasta möödumisel seaduse jõustumise päevast.
(4) Käesoleva seaduse § 19 lõiked 1 ja 2 jõustuvad kolme aasta möödumisel ja § 19 lõige 3 jõustub ühe aasta möödumisel seaduse jõustumise päevast.
(5) Enne käesoleva seaduse jõustumist Vabariigi Valitsuse kehtestatud korras tubakatoote tootmiseks, sisseveoks, väljaveoks või hulgimüügiks välja antud tegevuslitsents, mille kehtivus lõpeb 2001. aasta 1. aprillil või varem, kehtib sellel märgitud tähtpäeva saabumiseni.
(6) Enne käesoleva seaduse jõustumist Vabariigi Valitsuse kehtestatud korras tubakatoote tootmiseks, sisseveoks, väljaveoks või hulgimüügiks välja antud käesoleva paragrahvi lõikes 5 nimetamata tegevuslitsents kehtib kuni 2001. aasta 1. aprillini. Selle tegevuslitsentsi omajale annab majandusminister senikehtinud tegevuslitsentsi asemel kuni 2001. aasta 1. aprillini välja lõivuvabalt vastavat liiki tegevusloa tegevuslitsentsi kehtivusajaga, kui ettevõtja esitab käesoleva seaduse §-s 11 nimetatud asjakohased dokumendid.