Vanglaametniku teenistuskäigu määrus – Riigi Teataja
Vanglaametniku teenistuskäigu määrus
Vanglaametniku teenistuskäigu määrus - sisukord
§ 2 Ametisse nimetamise tingimused
§ 3 Konkursi korraldamine
§ 5 Vanglaametnikukandidaatide teavitamine vabadest ametikohtadest
2 Ametisse nimetamine ilma konkurssi korraldamata
§ 6 Ametisse nimetamise eelistused
§ 7 Ametisse nimetamine pärast üleviimistähtaja lõppemist
3 Konkurss vaba ametikoha täitmiseks
§ 8 Konkursil osalemise eeldus
§ 10 Konkursist osavõtu tingimused
§ 11 Dokumentide menetlemine
§ 12 Korraldav koosolek
§ 13 Komisjoni koosolekul osalevad isikud
§ 14 Konkursil osaleva isiku õigused
§ 15 Hindamisvooru mitteilmumine
§ 16 Komisjoni otsus
§ 17 Otsusest teatamine
§ 18 Ametisse nimetamise õigust omava isiku poole pöördumine
§ 19 Ametisse nimetamine või sellest keeldumine
3 EDUTAMINE
§ 20 Edutamise üldtingimused
§ 21 Konkurss vaba ametikoha edutamise teel täitmiseks
§ 28 «Vangistusseaduse» § 168 lõike 2 rakendamine
RT I, 30.11.2011, 8
Vastu võetud 21.11.2000 nr 374
RT I 2000, 87, 568
18.03.2003 RT I 2003, 30, 186 01.04.2003
24.11.2011 RT I, 30.11.2011, 4 03.12.2011
Määrus kehtestatakse «Vangistusseaduse» § 131 ja § 168 lõike 2 alusel.
(1) Määrusega nähakse ette vanglaametniku ametisse nimetamise ja edutamise tingimused ning kord.
(2) Määrus ei reguleeri vanglas töötamist ettevalmistusteenistuse praktilise väljaõppe ajal.
[RT I 2003, 30, 186 - jõust. 01.04.2003]
2. peatükk AMETISSE NIMETAMINE
§ 2. Ametisse nimetamise tingimused
Vanglateenistusse kuuluvale vabale ametikohale võib nimetada:
1) vanglaametniku ettevalmistusteenistuse läbinud isiku;
2) «Vangistusseaduse» § 113 lõikes 3 nimetatud isiku;
[RT I, 30.11.2011, 4 - jõust. 03.12.2011]
3) vanglaametniku edutamise korras;
4) vanglaametniku «Vangistusseaduse» §-s 128 sätestatud korras;
5) reservis oleva vanglaametniku;
6) riigiteenistuse muule ametikohale üleviidud vanglaametniku, kui üleviimistähtaeg on lõppenud.
§ 3. Konkursi korraldamine
Konkurss korraldatakse, kui:
1) nimetatakse ametisse «Avaliku teenistuse seaduse» § 29 lõikes 1 märgitud ametnikud;
2) ametisse nimetamise õigust omav isik on otsustanud täita «Vangistusseaduse» § 112 lõike 1 punktides 1–3 nimetatud vaba ametikoha edutamise teel;
3) vangla või õppeasutuse juht on otsustanud korraldada konkursi vaba ametikoha täitmiseks muul põhjusel.
§ 4. [Kehtetu - RT I 2003, 30, 186 - jõust. 01.04.2003]
§ 5. Vanglaametnikukandidaatide teavitamine vabadest ametikohtadest
[Kehtetu - RT I, 30.11.2011, 4 - jõust. 03.12.2011]
2. jagu Ametisse nimetamine ilma konkurssi korraldamata
§ 6. Ametisse nimetamise eelistused
Kui vaba ametikoht täidetakse konkurssi korraldamata, eelistatakse ametisse nimetamisel:
1) paragrahvi 2 punktis 6 nimetatud vanglaametnikku – esmajärjekorras;
2) paragrahvi 2 punktis 4 nimetatud vanglaametnikku – teises järjekorras;
3) paragrahvi 2 punktis 5 nimetatud vanglaametnikku – ühe kolmandiku vanglas täidetavate vabade ametikohtade suhtes kolmandas järjekorras;
4) paragrahvi 2 punktides 1–2 nimetatud isikut – neljandas järjekorras.
§ 7. Ametisse nimetamine pärast üleviimistähtaja lõppemist
(1) Kui riigiteenistuse muule ametikohale nimetatud vanglaametnikku ei viida pärast üleviimistähtaja lõppemist tagasi samale ametikohale, kus ta enne üleviimist teenis, teeb ametisse nimetamise õigust omav isik talle uue ametikoha teatavaks vähemalt kaks kuud enne üleviimistähtaja lõppemist. Ametikoht peab olema samal ametiastmel ja ametikohal töötamine ei tohi kaasa tuua ametniku elukoha vahetust ega tööle jõudmise aja olulist suurenemist.
(2) Kui lõike 1 nõuete kohane ametikoht puudub, teeb ametisse nimetamise õigust omav isik vanglaametnikule lõikes 1 nimetatud tähtaja jooksul ettepaneku asuda madalamal ametiastmel asuvale ametikohale või teises vallas või linnas samal ametiastmel asuvale ametikohale.
(21) Kui puudub ka lõikes 2 nimetatud ametikoht, teeb ametisse nimetamise õigust omav isik vanglaametnikule lõikes 1 nimetatud tähtaja jooksul ettepaneku asuda teises vallas või linnas madalamal ametiastmel asuvale ametikohale.
(3) Kui pakutav ametikoht on teise asutuse koosseisus, siis tuleb koha täitmiseks sõlmida kirjalik kokkulepe isikuga, kellel on sellele ametikohale ametisse nimetamise õigus.
(4) Vanglaametniku keeldumise korral arvatakse ta tema nõusolekul reservi, kui üleviimistähtaeg on lõppenud.
3. jagu Konkurss vaba ametikoha täitmiseks
§ 8. Konkursil osalemise eeldus
Paragrahvi 3 punktides 1 ja 3 nimetatud konkursil võib kandideerida isik, kes vastab sellele ametiastmele esitatavatele nõuetele, millel konkursi korras täidetav ametikoht asub.
(1) Ametisse nimetamise õigust omav isik kooskõlastab konkursi korraldava koosoleku aja ja koha vanglaametnike konkursi- ja atesteerimiskomisjoni (edaspidi komisjon) esimehega ning teeb riigisekretärile kirjaliku ettepaneku välja kuulutada konkurss.
(2) Ettepanek saadetakse riigisekretärile vähemalt viis nädalat enne korraldavat koosolekut. Ettepanek peab sisaldama vähemalt «Avaliku teenistuse seaduse» § 31 lõikes 2 nimetatud andmeid.
(3) Ametisse nimetamise õigust omav isik saadab hiljemalt konkursiteadaande avalikustamise päevaks komisjoni esimehele ettepaneku koopia ja konkursi korras täidetava ametikoha ametijuhendi.
(4) Konkursi toimumise teate saadab ametisse nimetamise õigust omav isik kõigisse asutustesse, mille koosseisus on vanglateenistuse ametikohad ning vähemalt vangla peainspektori ja I klassi vanglainspektori ametiastmele kuuluva ametikoha täitmisel avaldab teate ka massiteabevahendites.
(5) Korraldava koosoleku aja teeb komisjoni sekretär komisjoni liikmetele viivitamata teatavaks pärast konkursiteadaande avaldamist.
(6) Enne konkursiteadaandes väljakuulutatud koosolekut on kandidaadil õigus komisjoni juures tutvuda ametijuhendi ja atesteerimisnõuetega.
§ 10. Konkursist osavõtu tingimused
(1) Konkursist lubatakse osa võtma kõik ametiastmel esitatavatele nõuetele vastavad isikud, kes on komisjonile esitanud konkursiteadaandes märgitud tähtpäevaks järgmised dokumendid:
1) avaldus konkursil osalemiseks;
3) omakäeline kinnitus selle kohta, et isik vastab ametiastmel esitatavatele nõuetele;
4) tunnistus ametikohal nõutava hariduse kohta, kui tunnistus on olemas;
5) vahetu ülemuse koostatud iseloomustus, kui see on olemas;
6) muud konkursiteadaandes või õigusaktides nõutud dokumendid ning dokumendid, mille esitamist isik ise vajalikuks peab.
(2) [kehtetu - RT I 2003, 30, 186 - jõust. 01.04.2003]
§ 11. Dokumentide menetlemine
(1) Kõik saabunud avaldused ja muud dokumendid registreeritakse komisjoni esimehe määratud korras kooskõlas asutuse asjaajamiskorraga. Registreerida tuleb vähemalt järgmised andmed:
2) avalduse saabumise kuupäev (pärast konkursiteadaandes märgitud tähtpäeva saabunud avalduse puhul ka postitempli kuupäev);
3) avaldusele lisatud dokumendid.
(2) Registreerimise käigus kontrollib komisjoni sekretär, kas on täidetud § 10 lõikes 1 sätestatud tingimused. Kui avalduse esitaja ei ole tingimusi täitnud, teatab komisjoni sekretär talle sellest ning selgitab tingimuste täitmise võimalusi ja tingimuste täitmata jätmise tagajärgi.
§ 12. Korraldav koosolek
(1) Komisjoni korraldaval koosolekul:
1) otsustatakse § 10 lõikes 1 sätestatud tingimusi eiranud isiku konkursile lubamine;
2) tutvutakse ametijuhendiga;
3) otsustatakse atesteerimise viis ja hindamisvoorude arv;
4) otsustatakse atesteerimise koht ja ajakava ning atesteeritavate järjekord;
5) otsustatakse muid küsimusi.
(2) Vangla peainspektori ning I ja II klassi vanglainspektori ametiastmele vastava ametikoha täitmiseks korraldatakse vähemalt kaks hindamisvooru.
§ 13. Komisjoni koosolekul osalevad isikud
(1) Komisjoni koosolekul osalevad komisjoni liikmed.
(2) Ametisse nimetamise õigust omaval isikul on õigus osaleda komisjoni koosolekul vestlusvooru ajal.
(3) Muud isikud osalevad komisjoni koosolekul komisjoni otsusega antud loal.
§ 14. Konkursil osaleva isiku õigused
Konkursil osaleval isikul on õigus:
1) anda vestluse käigus täiendavaid selgitusi ning nõuda komisjonilt täiendavat teavet;
2) konkursi igas staadiumis loobuda kandideerimisest;
3) saada teada atesteerimistulemus ning tutvuda konkursi käigus tema poolt tehtud testide tulemustega.
§ 15. Hindamisvooru mitteilmumine
(1) Kui konkursil osalev isik puudub talle teatatud ajal komisjoni koosolekult, tunnistatakse ta mitteilmunuks, v.a käesoleva paragrahvi lõikes 3 sätestatud juhul.
(2) Mitteilmunuks tunnistatud isik loetakse konkursist väljalangenuks.
(3) Isikule, kes on teatanud oma mõjuval põhjusel mitteilmumisest hiljemalt komisjoni koosoleku toimumise ajaks, võib komisjoni otsusel määrata uue hindamise aja.
§ 16. Komisjoni otsus
(1) Hindamisvooru lõpus võtab komisjon vastu ühe järgmistest otsustest:
1) lubada isik järgmisse hindamisvooru;
2) mitte lubada isikut järgmisse hindamisvooru;
3) tunnistada isik mitteilmunuks.
(2) Viimase hindamisvooru lõpus võtab komisjon vastu otsuse:
1) esitada isik ametikohale nimetamiseks;
2) jätta isik ametikohale nimetamiseks esitamata;
(3) Komisjoni otsus peab vastama «Haldusmenetluse seaduse» 2. osa 4. peatüki 2. jao nõuetele.
(4) Kui konkursil osalemiseks ei ole esitatud ühtegi avaldust või kui komisjon loobub konkursil osalenud isiku esitamisest vabale ametikohale, loetakse konkurss luhtunuks.
§ 17. Otsusest teatamine
(1) Komisjoni otsus tehakse konkursil osalenud isikule kirjalikult teatavaks kolme tööpäeva jooksul otsuse tegemise päevast alates.
(2) Paragrahvi 16 lõike 1 punktis 1 nimetatud juhul teatatakse isikule ka järgmise hindamisvooru toimumise aeg ja koht ning hindamise viis.
(3) Paragrahvi 16 lõike 2 punktis 1 nimetatud juhul tehakse isikule teatavaks ka ametisse nimetamise õigust omava isiku poole pöördumise kord ja tähtaeg.
(4) Komisjoni otsus teha ettepanek isiku ametisse nimetamiseks või lugeda konkurss luhtunuks tehakse ametisse nimetamise õigust omavale isikule kirjalikult teatavaks kolme tööpäeva jooksul otsuse tegemise päevast alates. Koos ametisse nimetamise ettepanekuga edastatakse selle isiku esitatud dokumentide koopiad ning ametisse nimetamise õigust omava isiku nõudel ka muude konkursidokumentide koopiad.
§ 18. Ametisse nimetamise õigust omava isiku poole pöördumine
Ametisse nimetamiseks esitatud isik esitab ametisse nimetamise õigust omavale isikule «Avaliku teenistuse seaduse» §-s 23 nimetatud dokumendid.
§ 19. Ametisse nimetamine või sellest keeldumine
(1) Kui komisjon on ametisse nimetamiseks esitanud mitu isikut, valib ametisse nimetamise õigust omav isik ametisse nimetatava isiku avalduste saamisest alates kahe nädala jooksul.
(2) Ametisse nimetamise õigust omav isik teatab igale komisjoni esitatud isikule tema kohta tehtud otsusest kirjalikult kolme tööpäeva jooksul otsuse tegemise päevast alates. Ametisse nimetamata jäänud isikule saadetav teade peab vastama «Haldusmenetluse seaduse» 2. osa 4. peatüki 2. jao nõuetele.
(3) Valitud isiku ametisse nimetamisest teatab ametisse nimetamise õigust omav isik komisjonile ametisse nimetamisest alates kolme tööpäeva jooksul.
3. peatükk EDUTAMINE
§ 20. Edutamise üldtingimused
(2) Vaba ametikoha edutamise teel täitmise otsustab ametisse nimetamise õigust omav isik.
(3) Vanglaametniku edutamise otsustab ametisse nimetamise õigust omav isik. Kui vanglaametnik edutatakse «Vangistusseaduse» § 112 lõike 1 punktides 1–3 nimetatud vabale ametikohale, peab ametisse nimetamise õigust omaval isikul olema komisjoni sellekohane ettepanek.
(4) [Kehtetu - RT I, 30.11.2011, 4 - jõust. 03.12.2011]
(5) [Kehtetu - RT I 2003, 30, 186 - jõust. 01.04.2003]
§ 21. Konkurss vaba ametikoha edutamise teel täitmiseks
(1) Edutamise teel täidetakse «Vangistusseaduse» § 112 lõike 1 punktides 1–3 nimetatud vaba ametikoht teenistusesisese konkursi korras määruse 2. peatüki 3. jao sätete kohaselt, arvestades käesolevas paragrahvis ettenähtud erisusi.
(2) Paragrahvi 3 punktis 2 nimetatud konkursil võib kandideerida vanglaametnik:
1) kes vastab ametiastmele esitatavatele nõuetele;
2) kes on oma ametiastme järgsel ametikohal teeninud vähemalt ühe aasta;
3) kes asub edutamise teel täidetava ametikoha järgsest ametiastmest ühe astme võrra madalamal ametiastmel; kandideerida võib ka vanglaametnik, kes on viimati nimetatud astme säilitanud «Vangistusseaduse» §-s 130 sätestatud alusel;
4) kellel ei ole kehtivat distsiplinaarkaristust või kellel jääb distsiplinaarkaristuse kehtivuse lõpuni vähem kui üks kuu.
(3) Konkursi kuulutab välja ametisse nimetamise õigust omav isik. Konkursiteadaanne avalikustatakse vähemalt kolm nädalat enne korraldavat koosolekut kõigis asutustes, mille koosseisus on vanglateenistuse ametikohad.
(4) Konkursist osa võtta sooviv isik ei esita komisjonile § 10 lõike 1 punktis 3 nimetatud kinnitust, vaid esitab omakäelise kinnituse selle kohta, et ta vastab edutamisnõuetele. Vahetu ülemuse koostatud iseloomustuse esitamine on kohustuslik.
[Kehtetu - RT I 2003, 30, 186 - jõust. 01.04.2003]
§ 28. «Vangistusseaduse» § 168 lõike 2 rakendamine
(1) Enne «Vangistusseaduse» jõustumist Sisekaitseakadeemia lõpetanud isik, kes «Vangistusseaduse» jõustumisel ei tööta vanglateenistusse kuuluval ametikohal, loetakse läbinuks II klassi vanglainspektori ametiastmele vastavale ametikohale nimetamiseks vajaliku ettevalmistusteenistuse.
(2) Enne «Vangistusseaduse» jõustumist korrektsioonialast haridust andva muu õppeasutuse lõpetanud isik, kes «Vangistusseaduse» jõustumisel ei tööta vanglateenistusse kuuluval ametikohal, loetakse läbinuks II klassi valvuri ametiastmele vastavale ametikohale nimetamiseks vajaliku ettevalmistusteenistuse.
(1) Määrus jõustub 1. detsembril 2000. a.
(2) Määrust kohaldades lähtutakse «Vangistusseaduse» §-s 169 sätestatud erisustest.


 HOIATUS: Raul Kaup - Eesti e-poodide foorum
Esileht >> Eesti e-poed >> Hoiatused >> HOIATUS: Raul Kaup
1 2 Uuemad postitused >>
» Postitas külaline: 30.04.2011 00:16 Vasta Tsiteeri
googeldage kakkara lastekaupadega otseselt seotud raul kaup kohta ja tehke omad järeldused.
http://www.google.ee/search?q=58587995&hl=en&rlz=1I7ADSA_en&num=10&lr=lang_et&ft=i&cr=&safe=images&tbs=
RE: HOIATUS:
» Postitas külaline: 30.04.2011 00:18 Vasta Tsiteeri
natuke veel raul kaup kohta
http://www.google.ee/search?hl=en&q=%22Raul+Kaup%22&meta=&rlz=1I7ADSA_en
» Postitas külaline: 30.04.2011 14:10 Vasta Tsiteeri
kui otseselt Raul Kaup kakkaraa lastekaupadega seotud siis on?
www.lasteriided.com lehelt loen välja, et selle omanik on FIE ANU KAUP. Kas Raul on seotud ka selle e-poega või on Anu sugulane?
» Postitas külaline: 30.04.2011 14:12 Vasta Tsiteeri
domeen lasteriided.com on registreerinud samuti FIE ANU KAUP mitte Raul
Kakkaraa lastekaubad. Lasteriided.com
» Postitas külaline: 30.04.2011 14:16 Vasta Tsiteeri
Perekoolis on olnud teema Kakkaraa lastekaupade kohta:
http://www.perekool.ee/index.php?id=43747&class=forum_schnell&action=view_post&post=7132208
» Postitas külaline: 01.05.2011 11:38 Vasta Tsiteeri
Ei ole kuulnud ühtegi kaebust Kakkaraa e-poe pihta. Ega Anu Kaup ei saa ju kontrollida kõiki selle e-poega seotud isikute tegemisi. Kui ma peaksin e-poodi, aga minu vend on pätt, kas ma peaksin siis e-poe kinni panema, kuna ma pole usaldusväärne? Ebaloogiline natuke!
» Postitas külaline: 01.05.2011 11:42 Vasta Tsiteeri
krediidiinfo andmetel pole ka Anu Kaup-il ka maksuvõlga. Ei ole leidnud ühtegi põhjust kakkaraa lastekaupasid laimata!
RE: HOIATUS: Raul Kaup
» Postitas külaline: 01.05.2011 15:20 Vasta Tsiteeri
tundub jah, et kakkaraa lastekaupasid süüdistatakse alusetult!
» Postitas külaline: 02.05.2011 14:40 Vasta Tsiteeri
Küll, aga on suured probleemid Raul Kaup-ga, kes on omaniku abikaasa. Kes kasutab mobiili numbriga 58587995, mis kõikidest andmebaasidest annab tulemuseks Kakkaraa lastekaubad. Kodulehel on pildid, kus Raul Kaup figureerib ja kus teda nimetatakse ka üheks antud poe eestvedajaks jne.
Antud firma võiks siis selle Raulikese kontaktid, pildid ja kõik muu kustutada. Sest sellise kurikuulsa tegelase ....................
» Postitas külaline: 02.05.2011 14:41 Vasta Tsiteeri
» Postitas külaline: 02.05.2011 14:42 Vasta Tsiteeri
ABIKAASA ON
» Postitas külaline: 02.05.2011 14:49 Vasta Tsiteeri
ei laimata vaid juhitakse tähelepanu, et anu kaup-i abikaasa raul kaup on samas firmas tegev. firmakene kasutab rauli telefoni firma kontakt telefonina jne. raulikene isegi räägib kui suur "ärimiis" ta on. kuidas tal mitu poodi ja paljusid muid asju oma "businessist"
Igaüks otsustab ise kas tasub ajada asju firmaga kelle omaniku abikaasa pole just kõige usaldusväärsemate killast. Kus omanik lubab kasutada firma kontakte. Tel, mailid jne sellisel tegelasel.
Igatahes nimi Raul Kaup tähendab ebameeldivusi ja pahandusi.
» Postitas külaline: 04.05.2011 18:56 Vasta Tsiteeri
Eks mõnes mõttes on õige sellise asja eest igaks juhuks hoiatada, aga väga kurb oleks, kui see hoiatus teeb täiesti süütule inimesele liiga.
» Postitas külaline: 04.05.2011 23:17 Vasta Tsiteeri
hoiatus raul kaup-i kohta on tõene ja süütutele liiga pole tehtud. kõik seosed on ju googeldades ilusti välja tulnud. tõsi ta on, et firma ametliku omaniku kohta ja ka antud poe kohta pole kuskilt midagi negatiivset leida. seda enam peaks poe omanik vaatamata sellele, et tegemist on tema abikaasaga (mitte just ausama inimesega) hoida töö ja erasjad lahus. s.t koristama selle häbipleki firma kodulehelt ja võtma talt kõik tel numbrid. mine tea, mis mees nendega veel teha võib.
» Postitas külaline: 12.05.2011 20:04 Vasta Tsiteeri
Telefon 58587995 ei ole registreeritud FIE Anu Kaup nimele ega ka Anu Kaup nimele. FIE tähendab füüsilisest isikust ettevõtjat. Füüsiline isik on siis Anu Kaup, mitte Raul Kaup.
» Postitas külaline: 12.05.2011 22:20 Vasta Tsiteeri
Keegi üritab siin kramplikult musta valgeks rääkida. Aga googeldagem selle raul kaupi tel nr-t ja annab 8 lehekülge vastena kakkaraa lastekaubad kon tel 58587995
Selline kesikute demagoogia. On või ei ole FIE Anu Kaupi nimele registreeritud või mitte. Kasutage või kõnekaarti, aga antud numbriga reklaamite oma ettevõtmist. Ja fakt on see, et samat numbrit kasutas ja kasutab ka "aus ehitusmees" Raul Kaup. Seesama Raul kaup, kes figureerib antud eteetvõtmise kodulehel kui eestvedaja.
http://www.google.co.uk/search?hl=en&q=kakkaraa+lastekaubad+58587995&meta=&rlz=1I7ADSA_en#q=kakkaraa+lastekaubad+58587995&hl=en&rlz=1I7ADSA_en&biw=1216&bih=576&prmd=ivns&ei=ETLMTd6DLMOaOtTpnOUH&start=0&sa=N&filter=0&fp=c5f282700dc45ac9
» Postitas külaline: 14.05.2011 23:25 Vasta Tsiteeri
"AUS" MEES ISE. TÄIES ELUSUURUSES
http://www.lasteriided.com/galerii/pilt4s.jpg
huvitav perekond ikka
» Postitas külaline: 18.07.2011 00:42 Vasta Tsiteeri
et püsiks ikka pildil
» Postitas külaline: 30.10.2011 13:35 Vasta Tsiteeri
"Aus mees" Raul Kaup on siis lõpuks ka saanud oma tegude eest karistuse:
Kriminaalasi Raul KAUP süüdistuses KarS § 424 järgi lühimenetluses
Raul KAUP, ik. 37505296037, elukoht: Xxx, EV kodakondsus,
keskharidus, emakeel- eesti keel, töökoht: puudub, varem
kriminaalkorras kohtulikult karistamata, kuna karistatus kustunud
tõkend- pole kohaldatud, kinni peetud 24.08.2011.
Juhindudes KrMS § 175; 179, 180, 256-5 lg 1 p 2, lg 2, 311, 313, 318, 319 Kohus otsustas:
Süüdi tunnistada Raul KAUP KarS § 424 ettenähtud kuriteo toimepanemises ning, mõista talle karistuseks 45 päeva vangistust.
KrMS § 238 lg 2 alusel vähendada karistust 1/3 võrra, seega kandmisele kuulub 30 päeva vangistust.
KarS § 68 lg 1 alusel eelvangistuses viibitud aeg 24.08.2011.a.-26.08.2011.a. ( 3 päeva)lugeda karistusaja hulka.
KarS § 73 lg 1,3 alusel jätta kandmata jäänud vangistus ( 27 päeva) tingimisi täitmisele pööramata, kui süüdimõistetu ei pane talle kohtu poolt määratud 3 aastase katseaja jooksul toime uut tahtlikku kuritegu.
Katseaja alguseks lugeda 26.08.2011.a.
Tõkend - pole kohaldatud.
KarS § 50 lg 1 p 1 alusel lisakaristusena ära võtta Raul Kaup’lt mootorsõiduki juhtimise õiguse 1 kuuks.
KrMS § 179, 180 alusel välja mõista Raul Kaup’ilt (ik. 37505296037, elukoht: Xxx)riigituludesse sundraha 208,51 eurot ja kaitsjatasud summas 115,06 eurot Raul Kaup’il tasuda menetluskulud Rahandusministeeriumi arveldusarvele SEB EÜP nr 10220034796011 või Swedbank nr 221023778606. Maksekorraldusele märkida
viitenumber 2800049777 ning selgitusse: „Raul Kaup, 1-11-9372, sundraha,
kaitsjatasud“.
Menetluskulud tasuda 3 kuu jooksul peale kohtuotsuse jõustumist. Kui rahalised nõuded pole tähtaegselt tasutud suunatakse nõuded täitemenetluse läbiviimiseks kohtutäiturile.


Õpilastele sõidutoetuse andmise ja sõidukulutuste hüvitamise kord – Riigi Teataja
Õpilastele sõidutoetuse andmise ja sõidukulutuste hüvitamise kord
Õpilastele sõidutoetuse andmise ja sõidukulutuste hüvitamise kord - sisukord
§ 2 Sõidutoetuse liigid
§ 3 Sõidutoetust saama õigustatud isikud
§ 4 Sõidukaardi taotlemine
§ 5 Tehtud sõidukulutuste hüvitamise tingimused
RT IV, 28.04.2015, 11
Vastu võetud 23.04.2015 nr 4
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõige 1 punkti 5 alusel.
Määrusega reguleeritakse üldhariduskooli (välja arvatud riigikooli) statsionaarses õppes õppivatele õpilastele, kelle elukoha aadressiandmetena on Eesti rahvastikuregistrisse kantud Jõgeva vald, sõidutoetuse andmine ning sõidukulutuste hüvitamine.
§ 2. Sõidutoetuse liigid
Sõidutoetuse liigid on:
1) tasuta bussisõitu võimaldava dokumendi (edaspidi sõidukaardi) taotlemine maakonnaliinil;
2) tehtud sõidukulutuste hüvitamine sõidupiletite alusel kaugliiniveol.
§ 3. Sõidutoetust saama õigustatud isikud
(1) Sõidukaarti ja tehtud sõidukulude hüvitamist sõidupiletite alusel sõiduks kooli ja koolist koju on õppeveerandi jooksul õigustatud saama üldhariduskooli (välja arvatud riigikooli) statsionaarses õppes õppivad õpilased.
(2) Taotlejal on õigus saada ainult ühte liiki sõidutoetust.
(3) Mittestatsionaarses õppes õppijatele sõidukulutusi ei hüvitata.
§ 4. Sõidukaardi taotlemine
(1) Maakonnaliinil sõitmise korral hüvitatakse sõit kooli ja koolist koju sõidukaardi alusel.
(2) Sõidukaardi taotlemiseks:
1) esitab esimesse klassi õppima asuva õpilase vanem või eestkostja vallavalitsusele andmed õpilase nime, isikukoodi, kooli nimetuse, klassi ja sõidumarsruudi kohta;
2) esitab kooli ja/või elukohta vahetanud õpilase vanem või eestkostja vallavalitsusele andmed õpilase nime, isikukoodi, kooli nimetuse, klassi ja sõidumarsruudi kohta.
§ 5. Tehtud sõidukulutuste hüvitamise tingimused
(1) Kaugliiniveol tehtud sõidukulutused hüvitatakse:
1) Jõgeva maakonna üldhariduskooli (välja arvatud riigikooli) statsionaarses õppes õppivatele õpilastele sõiduks kooli ja koolist koju kõikidel õppepäevadel sõidupiletite alusel;
2) väljaspool Jõgeva maakonna üldhariduskooli (välja arvatud riigikooli) statsionaarses õppes õppivatele õpilastele sõit kooli ja koolist koju kaks korda kalendrikuus sõidupiletite alusel.
(2) Sõidukulutuste hüvitamise vormikohane taotlus (lisa) koos sõidupiletitega esitatakse Jõgeva Vallavalitsuse kantseleisse kulutuste tegemisele järgneva kuu seitsmendaks kuupäevaks. Taotluses märgitakse:
1) õpilase nimi, elukoht, kool, klass;
2) sõidetav marsruut;
3) pangakonto number ja konto omaniku nimi.
(3) Hüvitis kantakse taotluse esitamise kuu neljateistkümnendaks kuupäevaks taotluses märgitud õpilase, vanema või eestkostja pangakontole.
(4) Vanemaid kui eelmise kalendrikuu sõidupileteid ei hüvitata.
(5) Sõidutoetuse taotleja vastutab esitatud andmete õigsuse eest. Valeandmete esitamisel on vallavalitsusel õigus väljamakstud raha tagasi nõuda.
(6) Käesoleva korraga reguleerimata küsimused otsustab vallavalitsus.


text:
Euroopa Kohtu otsus (teine koda), 8. september 2011.
Sabine Hennigs (C-297/10) versus Eisenbahn-Bundesamt ja Land Berlin (C-298/10) versus Alexander Mai.
Eelotsusetaotlused: Bundesarbeitsgericht - Saksamaa.
Direktiiv 2000/78/EÜ - Artikli 2 lõige 2 ja artikli 6 lõige 1 - Euroopa Liidu põhiõiguste harta - Artiklid 21 ja 28 - Kollektiivleping, mis käsitleb liikmesriigi avaliku sektori teenistuja töötasu - Vanuse alusel kindlaks määratud töötasu - Kollektiivleping, mis seab töötasu kindlaksmääramise sõltuvusse vanusest - Omandatud õiguste säilitamine.
Liidetud kohtuasjad C-297/10 ja C-298/10.
1.04.03.21 Euroopa Liidu õiguskord / Põhiõigused / Põhiõigused / Mittediskrimineerimine
4.14.01.01.01 Euroopa Liidu sisepoliitika / EMÜ/EÜ - Sotsiaalpoliitika * Sotsiaalpoliitika / Võrdne kohtlemine ja diskrimineerimise keeld / Üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (direktiiv 2000/78) / Vanuse alusel diskrimineerimise keeld
1.04.03.28 Euroopa Liidu õiguskord / Põhiõigused / Põhiõigused / Kollektiivläbirääkimiste ja kollektiivse tegutsemise õigus
Belgia, Saksamaa, Euroopa Komisjon
Liidetud kohtuasjad C‑297/10 ja C‑298/10
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Bundesarbeitsgericht)
Direktiiv 2000/78/EÜ – Artikli 2 lõige 2 ja artikli 6 lõige 1 – Euroopa Liidu põhiõiguste harta – Artiklid 21 ja 28 – Kollektiivleping, mis käsitleb liikmesriigi avaliku sektori teenistuja töötasu – Vanuse alusel kindlaks määratud töötasu – Kollektiivleping, mis seab töötasu kindlaksmääramise sõltuvusse vanusest – Omandatud õiguste säilitamine
1. Sotsiaalpoliitika – Võrdne kohtlemine töö saamisel ja kutsealale pääsemisel – Direktiiv 2000/78 – Vanuse alusel diskrimineerimise keeld – Kollektiivläbirääkimiste õigus – Euroopa Liidu põhiõiguste hartaga tagatud õigused
(Euroopa inimõiguste konventsioon, artiklid 21 ja 28, nõukogu direktiiv 2000/78, artiklid 2 ja 6, lõige 1)
2. Sotsiaalpoliitika – Võrdne kohtlemine töö saamisel ja kutsealale pääsemisel – Direktiiv 2000/78 – Vanuse alusel diskrimineerimise keeld – Kollektiivläbirääkimiste õigus – Euroopa Liidu põhiõiguste hartaga tagatud õigused
1. Vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtet, mis on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 21 ja mida on täpsustatud direktiiviga 2000/78, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, ning eelkõige selle direktiivi artikliga 2 ja artikli 6 lõikega 1, tuleb tõlgendada selliselt, et sellega on vastuolus selline kollektiivlepinguga kehtestatud meede, mis sätestab, et avaliku sektori teenistuja põhitöötasu järk määratakse igas palgaastmes kindlaks teenistuja töölevõtmisel tema vanuse alusel. Asjaolu, et nimetatud meede on liidu õigusega vastuolus ning esineb kollektiivlepingus, ei piira Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 28 tunnustatud õigust pidada läbirääkimisi kollektiivlepingute üle ja neid sõlmida.
Kui üldiselt on staažinõue, milleks on enne tema töölevõtmist omandatud töökogemuse arvestamine, asjakohane õiguspärane eesmärgi saavutamiseks, siis avaliku sektori teenistuja töölevõtmisel tema põhitöötasu järgu kindlaksmääramine vanuse alusel läheb kaugemale, kui on selle eesmärgi saavutamiseks vajalik ja asjakohane. Teenistusstaažil või omandatud töökogemusel põhinev kriteerium, ilma et arvestataks vanusega, näib direktiivist 2000/78 lähtuvalt eespool nimetatud õiguspärase eesmärgi saavutamiseks paremini sobivat. Asjaolu, et paljude noorelt tööle võetud teenistujate puhul vastab määratud järk omandatud töökogemusele ning et vanuse kriteerium kattub enamjaolt nende teenistusstaažiga, ei muuda seda hinnangut.
(vt punktid 74, 77, 78 ja resolutsiooni punkt 1)
2. Direktiivi 2000/78, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, artiklit 2, artikli 6 lõiget 1 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 28 tuleb tõlgendada selliselt, et nendega ei ole vastuolus selline kollektiivlepinguga kehtestatud meede, mis asendab vanuse alusel diskrimineeriva avaliku sektori lepinguliste teenistujate töötasusüsteemi töötasusüsteemiga, mis põhineb objektiivsetel kriteeriumidel, säilitades siiski ajaliselt piiratud üleminekuperioodiks teatud diskrimineeriva mõju, mis oli esimesel nendest süsteemidest, selleks et tagada ametis olevate teenistujate uude süsteemi üleviimine, ilma et nad kaotaks oma sissetulekutes.
Üleminekusüsteemi omandatud eeliste kaitseks tuleb leida, et see taotleb õiguspärast eesmärki direktiivi 2000/78 artikli 6 lõike 1 tähenduses. Lisaks, võttes arvesse tööturu osapooltele antud ulatuslikku kaalutlusruumi töötasude kehtestamise küsimuses, oli tööturu osapooltest mõistlik võtta üleminekumeetmed, mis on kõnealuste riigiteenistujate sissetuleku vähenemise vältimiseks asjakohased ja vajalikud.
(vt punktid 91, 92, 98, 99 ja resolutsiooni punkt 2)
Liidetud kohtuasjades C‑297/10 ja C‑298/10,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Bundesarbeitsgerichti (Saksamaa) 20. mai 2010. aasta otsustega esitatud eelotsusetaotlused, mis saabusid Euroopa Kohtusse 16. juunil 2010, menetlustes
koosseisus: koja esimees J. N. Cunha Rodrigues, kohtunikud A. Arabadjiev, A. Rosas, A. Ó Caoimh ja P. Lindh (ettekandja),
arvestades kirjalikus menetluses ja 26. mai 2011. aasta kohtuistungil esitatut,
– S. Hennigs, esindaja: Rechtsanwalt M. Peiseler ja Rechtsanwalt A. Seulen,
– A. Mai, esindaja: Rechtsanwalt H.‑W. Behm,
– Land Berlin, esindaja: Rechtsanwalt J. Zeisberg,
– Belgia valitsus, esindajad: M. Jacobs ja C. Pochet,
– Euroopa Komisjon, esindajad: V. Kreuschitz ja J. Enegren,
1 Eelotsuse küsimused puudutavad seda, kuidas tõlgendada Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta”) artikleid 21 ja 28, vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtet ning nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (EÜT L 303, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 79).
2 Need taotlused esitati avaliku sektori teenistujate S. Henningsi ja A. Mai ning vastavalt nende tööandjate Eisenbahn‑Bundesamti ja Land Berlini (edaspidi „Berliini liidumaa”) vahelistes vaidlustes, mille mõlema ese on nende töötasu summa kindlaksmääramine.
3 Direktiivi 2000/78 põhjendused 9, 11, 25 ja 36 on sõnastatud järgmiselt:
„(9) Töö saamine ja kutsealale pääsemine on kõikidele võrdsete võimaluste tagamisel otsustava tähtsusega, mis aitab oluliselt kaasa kodanike täielikule osalemisele majandus‑, kultuuri‑ ja ühiskondlikus elus ning nende võimete rakendamisele.
(25) Vanuselise diskrimineerimise keelamisel on oluline osa tööhõivesuunistes kehtestatud eesmärkide täitmisel ja tööjõu mitmekesisuse soodustamisel. Teatavatel asjaoludel võib vanusega seotud eriline kohtlemine siiski olla õigustatud ja seetõttu on vaja erisätteid, mis vastavalt olukorrale liikmesriikides võivad erineda. On oluline vahet teha erilisel kohtlemisel, mis on põhjendatud eelkõige tööhõivepoliitika ning tööturu ja kutseõppe õigustatud eesmärkidega, ja diskrimineerimisel, mis tuleb keelata.
4 Direktiivi 2000/78 artikli 1 kohaselt on selle „eesmärk […] kehtestada üldine raamistik, et võidelda usutunnistuse või veendumuste, puude, vanuse või seksuaalse sättumuse alusel diskrimineerimise vastu töö saamisel ja kutsealale pääsemisel ning tagada liikmesriikides võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamine”.
5 Selle direktiivi artikkel 2 sätestab:
i) kõnealusel sättel, kriteeriumil või taval on objektiivselt põhjendatav õigustatud eesmärk ja selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud [...]”.
6 Nimetatud direktiivi artikli 3 lõike 1 punkti c kohaselt kohaldatakse seda kõikide isikute suhtes nii avalikus kui ka erasektoris, sealhulgas avalik‑õiguslike isikute suhtes, kui kõne all on töö saamise ja töö tingimused, kaasa arvatud töötasu.
7 Sama direktiivi artikkel 6 on sõnastatud selliselt:
8 Direktiivi 2000/78 artikkel 16 sätestab:
9 Direktiivi 2000/78 artikkel 18 täpsustab:
Et arvesse võtta eritingimusi, võivad liikmesriigid pärast 2. detsembrit 2003 vajaduse korral saada kolmeaastase lisaaja, seega kokku kuus aastat, et rakendada käesoleva direktiivi vanuse ja puude alusel diskrimineerimist käsitlevaid sätteid. Sel juhul teatavad nad sellest viivitamata komisjonile. [...]”
10 Saksamaa Liitvabariik kasutas seda võimalust, mistõttu tuli vanuse ja puude alusel diskrimineerimist käsitlevad direktiivi sätted võtta selles liikmesriigis üle hiljemalt 2. detsembriks 2006.
Föderaalsed õigusnormid võrdse kohtlemise kohta
11 Direktiiv 2000/78 võeti üle 14. augusti 2006. aasta võrdse kohtlemise seadusega (Allgemeines Gleichbehandlungsgesetz) (BGBl. 2006 I, lk 1897) (edaspidi „AGG”).
12 AGG § 10 „Vanuse alusel erineva kohtlemise lubatavus” sätestab:
„Olenemata §‑st 8 on erinev kohtlemine vanuse alusel lubatud ka siis, kui see on objektiivselt ja mõistlikult põhjendatud ning põhineb õiguspärasel eesmärgil. Kõnealuse eesmärgi saavutamise vahendid peavad olema asjakohased ja vajalikud. Selline erinev kohtlemine võib muu hulgas seisneda järgmises:
2. vanuse, töökogemuse või teenistusalase vanemusega seotud tööle pääsemise või teatavate töösoodustuste miinimumtingimuste kehtestamine.
Avaliku sektori teenistujatele kohalduvad kollektiivlepingud
13 Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul on avaliku sektori teenistujate palgatasemed määranud kindlaks tööturu osapooled kollektiivlepingute alusel.
– Berliini liidumaa avaliku sektori teenistujatele kohalduvad kollektiivlepingud (kohtuasi C‑298/10)
14 Põhikohtuasja asjaolude asetleidmise ajal reguleeris Berliini liidumaa teenistujate töösuhteid 23. veebruari 1961. aasta Saksamaa avaliku sektori teenistujate kollektiivleping (Bundes‑Angestelltentarifvertrag, edaspidi „BAT”). Kollektiivleping sõlmiti riigiteenistujate jaoks, kuid see kohaldus ka liidumaade ja kohalike omavalitsuste teenistujate suhtes.
15 BAT‑d täiendati BAT juurde kuuluva töötasu puudutava kollektiivlepinguga nr 35 (Vergütungstarifvertrag Nr. 35 zum BAT).
16 BAT § 27 on sõnastatud:
„A. Lisa 1a kohaldamisalasse kuuluvad teenistujad
(1) Töötasu reguleerivas kollektiivlepingus määratakse palgaastmetes põhitöötasu vanusejärkude alusel. Esimese vanusejärgu põhitöötasu (lähtepõhitöötasu) makstakse selle kuu algusest, mil palgaastmetesse III–X kuuluval teenistujal täitus 21. eluaasta, palgaastmetesse I–II b kuuluval teenistujal 23. eluaasta. Pärast iga kahe aasta möödumist makstakse teenistujale järgmise vanusejärgu põhitöötasu, kuni teenistuja omandab lõpuks õiguse kõrgeima vanusejärgu põhitöötasule (lõplik põhitöötasu).
(2) Kui teenistuja võetakse palgaastmetes III–X tööle hiljemalt selle kuu lõpus, mil tal täitub 31. eluaasta, saab ta oma vanusejärgu põhitöötasu. Kui teenistuja võetakse tööle hiljem, makstakse talle selle vanusejärgu põhitöötasu, mis saadakse, lahutades töölevõtmise vanusest pool eluaastatest, mis on möödunud pärast 31. eluaasta täitumist. Iga kord selle kuu alguses, mil teenistujal täitub paaritu arvuga eluaasta, saab ta kuni lõpliku põhitöötasu saamise õiguse omandamiseni järgmise vanusejärgu põhitöötasu. Palgaastmetesse I–II b kuuluvatele teenistujatele kohaldatakse esimest kuni kolmandat lauset muudatusega, et 31. eluaasta asemel on 35. eluaasta.
17 Lisaks sätestab BAT § 27 punkt C, et teatud tingimustel võib arvesse võtta teenistuja varasemat töökogemust talle kõrgema järgu määramiseks kui see, mille ta tavaliselt oma vanuse alusel saaks.
18 Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab BAT kohta, et põhitöötasu arvutatakse palgaastme järgi. Palgaaste X on kõige madalam palgaaste ja palgaaste I kõige kõrgem. Palgaastmele I‑IIa määramine eeldab, et teenistujal on ülikoolidiplom. Seoses vanusejärkudega täpsustab ta näite alusel, et palgaastmete I‑IIb puhul saavutatakse lõplik põhitöötasu vanusejärku 47 jõudes, st kui teenistuja saab 47-aastaseks. BAT sätestab samuti, et põhitöötasule lisandub perekonnaseisu alusel makstav lisatasu, mille eesmärk on katta osaliselt teenistuja poolt seoses tema perekonnaseisuga kantavad rahalised kohustused.
19 Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul määras BAT juurde kuuluva töötasu puudutava kollektiivlepingu nr 35 lisa 1c alates 1. maist 2004 kindlaks teenistujate algsed ja lõplikud põhitöötasud palgaastmetel I‑X. Kohus täpsustab samuti, et Berliini liidumaa teenistujate suhtes jäi BAT jõusse kuni 1. aprillini 2010.
– Riigiteenistujatele kohalduvad kollektiivlepingud (kohtuasi C‑297/10)
20 BAT ja BAT juurde kuuluv töötasu puudutav kollektiivleping nr 35 reguleerisid riigiteenistujate töösuhteid kuni 1. oktoobrini 2005.
21 Alates sellest kuupäevast asendas avaliku teenistuse kollektiivleping (Tarifvertrag für den öffentlichen Dienst, edaspidi „TVöD”) BAT ja BAT juurde kuuluva töötasu puudutava kollektiivlepingu nr 35 osas, mis puudutas riigi ja kohalike omavalitsuste teenistujaid.
22 TVöD ei näe enam ette vanusejärke ega perekonnaseisu alusel makstavat lisatasu. Ühtne töötasusüsteem põhineb sellistel kriteeriumidel nagu tööülesanded, töökogemus ja tööpanus. Palgaastme määramine sõltub tööülesannetest. Järk määratakse kindlaks vastavalt töökogemusele ja tööpanusele.
23 Alates 1. oktoobrist 2005 viidi riigi ja kohaliku omavalitsuse teenistujad üle TVöD‑ga kehtestatud uude töötasusüsteemi. Üleviimise üksikasju reguleerib kollektiivleping riigiteenistujate üleviimiseks TVöD ja üleminekuõiguse reguleerimiseks (Tarifvertrag zur Überleitung der Beschäftigten des Bundes in den TVöD und zur Regelung des Übergangsrechts, edaspidi „TVÜ‑Bund”).
24 BAT kohaldamisalasse kuuluvate teenistujate üleviimine toimus kaheetapiliselt.
25 Esimeses etapis arvutati vastavalt TVÜ‑Bundi §‑le 5 2005. aasta septembris saadud töötasude alusel välja võrdlusalune töötasu. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul võimaldas selline üleviimise vorm seda, et teenistujale maksti edasi tema senist töötasu, nii et tema omandatud õigused säilisid.
26 Kaheaastase perioodi jooksul määrati teenistujad võrdlusaluse töötasu alusel vastavalt TVÜ‑Bundi §‑le 6 individuaalsesse vahejärku selle palgaastme piires, kuhu nad olid üle viidud. Alates 1. oktoobrist 2007 teostati lõplik üleviimine, viies teenistuja individuaalsest vahejärgust tema palgaastme piires järgmisesse kõrgemasse järku.
27 Pärast teenistujate lõplikku üleviimist suureneb viimaste töötasu vastavalt TVöD‑s kindlaks määratud kriteeriumidele.
Kohtuasi C‑298/10
28 A. Mai, kes sündis 28. detsembril 1967, töötas Berliini liidumaa teenistujana 16. märtsist 1998 kuni 31. märtsini 2009. Ta täitis hooldekodu juhataja tööülesandeid. Sel alusel kuulus ta BAT palgaastmesse Ia ja sai igakuist brutopõhitöötasu summas 3336,09 eurot. Vanusejärgu 47 igakuine brutopõhitöötasu oli sellel palgaastmel 3787,14 eurot.
29 A. Mai palus oma tööandjal maksta talle töötasu vanusejärgu 47 alusel, kuigi tal ei olnud veel 47. eluaasta täitunud. Ta leiab nimelt, et põhitöötasu järkudesse määramine vanusejärkude kaupa on vanuse alusel diskrimineerimine, mis kahjustab nooremaid teenistujaid. Ta esitas kohtule nõude, et Berliini liidumaa maksaks talle töötasu, mis vastaks vanusejärgule 47 BAT palgaastmel Ia ajavahemiku eest 1. september 2006 kuni 31. märts 2009.
30 Selle menetluse raames esitas Berliini liidumaa Bundesarbeitsgerichtile kassatsioonkaebuse. Kohtu sõnul taotles A. Mai töötasu, mis ei vasta BAT sätetele. Tema taotluse saab rahuldada üksnes juhul, kui tunnistada, et põhitöötasu arvutamine vanusejärkude alusel kujutab endast diskrimineerimist vanuse alusel ning et see on vastuolus harta artikliga 21 ja direktiiviga 2000/78.
31 Eelotsusetaotluse esitanud kohus meenutab, et direktiivi 2000/78 artikli 6 lõike 1 teise lõigu punkt b sätestab, et erinev kohtlemine vanuse alusel on lubatav, kui see puudutab eelkõige vanusenõuete kehtestamist teatavate töösoodustuste saamiseks.
32 BAT‑s sätestatud vanusejärke saab käsitada selliselt, et need puudutavad töökogemust. Siiski ei suurene töökogemus alati koos staažiga. Mõnikord see isegi väheneb. Sellisel juhul ei väljenda vanusel põhinev kriteerium üldiselt töökogemust.
33 Bundesarbeitsgericht küsib, kas asjaolu, et BAT on tööturu osapoolte vahel läbi räägitud kollektiivleping, muudab harta artikliga 28 seonduva problemaatika käsitlemist, mis tunnustab kollektiivläbirääkimiste ja kollektiivlepingute sõlmimise õigust.
34 Neil asjaoludel otsustas Bundesarbeitsgricht menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas selline avalike teenistujate kollektiivlepingus kokku lepitud töötasusüsteem, nagu näeb ette [BAT] § 27 koosmõjus BAT juurde kuuluva töötasu puudutava kollektiivlepinguga nr 35, mille kohaselt määratakse palgaastmetes põhitöötasu vanusejärkude alusel, on ka kollektiivlepingu pooltele esmases õiguses tagatud kollektiivläbirääkimiste õigust (nüüd […] harta artikkel 28) arvestades vastuolus esmases õiguses sätestatud vanuse alusel diskrimineerimise keeluga (nüüd […] harta artikkel 21), mida on täpsustatud direktiiviga 2000/78?”
Kohtuasi C‑297/10
35 S. Hennigs töötab alates 1. veebruarist 2004 ehitusinsenerina föderaalasutuses Eisenbahn‑Bundesamt.
36 BAT raames määrati asjaomane isik lisa 1a palgaastmele IVa. Ametisse asumise hetkel, mil ta oli 41-aastane, määrati ta BAT § 27 punkti A lõike 2 kohaselt vanusejärku 35.
37 Üleviimisel BAT‑lt TVöD‑sse määrati S. Hennigsile vanusejärgu 37 alusel arvutatud võrdlusalune põhitöötasu kogusummas 3185,33 eurot. Selle summaga määrati ta palgaastmes 11 individuaalsesse vahejärku, mis jäi järkude 3 ja 4 vahele. 1. oktoobril 2007 viidi ta üle palgaastme 11 järku 4 ning tema igakuine brutotöötasu oli nüüd 3200,00 eurot.
38 S. Hennigs ei vaidlustanud mitte oma palgaastet, vaid järku, millesse ta määrati. Ta väidab, et kui ta oleks määratud palgaastme 11 järku 5, siis ta oleks saanud brutos 435 eurot kuus rohkem. Seega esitas ta kohtule nõude sellesse järku määramiseks.
39 Ta väidab, et BAT‑s sätestatud vanusejärkude süsteem on vanuse alusel diskrimineeriv ning selline diskrimineerimine jätkub TVöD alusel.
40 Bundesarbeitsgericht märkis S. Hennigsi kassatsioonkaebuse osas otsust tehes, et nagu S. Hennigs väidab, eeldaks tema määramine palgaastme 11 järku 5, et tema määramine ei põhineks töötasul, mis on saadud BAT‑d kohaldades. See on võimalik üksnes juhul, kui BAT oleks vanusejärkude alusel töötasu arvutamise osas õigusvastane, kuna see rikub vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtet. Sellega seoses viitas Bundesarbeitsgericht kohtuasjale C‑298/10.
41 Seoses TVÜ‑Bundiga uurib eelotsusetaotluse esitanud kohus, milline on kollektiivlepingu poolte kaalutlusruum üleminekul kollektiivlepingus kokku lepitud töötasusüsteemilt süsteemile, mis põhineb teistel kriteeriumidel, võttes osaliselt arvesse varasemaid töötasusid. Samuti kahtleb ta, kas järgitava õiguspärase eesmärgi hindamisel tuleb kollektiivläbirääkimiste põhiõigust arvesse võtta. Olukorras, kus ülevõtvad sätted on vastuolus vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõttega, küsib Bundesarbeitsgericht endalt, kas kollektiivlepingu pooled oleksid pidanud viivitamata tühistama BAT‑ga sätestatud diskrimineeriva süsteemi või nad võisid ülevõtmiseks osaliselt säilitada teatud diskrimineerivad sätted, et tagada ajutiselt asjaomaste teenistujate omandatud õigused ning näha ette nende sätete järkjärgulise tühistamise. Need kaalutlused on teise ja kolmanda küsimuse ese.
42 Sellega seoses küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas kulude ebaproportsionaalsus, mida tööandjad peaksid diskrimineerivate põhjuste kohese kaotamise korral kandma, õigustab diskrimineerivate sätete ajutist säilitamist. See asjaolu on neljanda küsimuse ese.
43 Bundesarbeitsgerichti viies küsimus puudutab tähtaega, mis kollektiivlepingu pooltel on kollektiivlepinguga kehtestatud diskrimineeriva süsteemi kaotamiseks, võttes arvesse õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet, mis teenistujatel kollektiivlepingu alusel sisse seatud kehtiva süsteemi alusel on tekkinud.
44 Neil asjaoludel otsustas Bundesarbeitsgricht menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused, millest esimene on identne kohtuasjas C‑298/10 esitatud küsimusega:
„1. Kas selline avalike teenistujate kollektiivlepingus kokku lepitud töötasusüsteem, nagu näeb ette [BAT] § 27 koosmõjus BAT juurde kuuluva töötasu puudutava kollektiivlepinguga nr 35, mille kohaselt määratakse palgaastmetes põhitöötasu vanusejärkude alusel, on ka kollektiivlepingu pooltele esmases õiguses tagatud kollektiivläbirääkimiste õigust (nüüd […] harta artikkel 28) arvestades vastuolus esmases õiguses sätestatud vanuse alusel diskrimineerimise keeluga (nüüd […] harta artikkel 21), mida on täpsustatud direktiiviga 2000/78?
2. Kui esimesele küsimusele Euroopa […] Kohtu poolt või Bundesarbeitsgerichti poolt Euroopa Kohtu eelotsuse põhjal antav vastus on jaatav:
a) Kas kollektiivläbirääkimiste õigus annab kollektiivlepingu pooltele otsustamisruumi kõrvaldada selline diskrimineerimine seeläbi, et teenistujad viiakse üle kollektiivlepingus kokku lepitud uude töötasusüsteemi, mis põhineb tööülesannetel, tööpanusel ja töökogemusel, kuid säilitatakse nende vanas töötasusüsteemis omandatud töötasunõuded?
b) Kas teise küsimuse punktile a tuleb vastata jaatavalt ka siis, kui üleviidud teenistujate lõplik määramine järkudesse kollektiivlepingus kokku lepitud uue töötasusüsteemi teatava palgaastme piires ei sõltu mitte ainult vanas töötasusüsteemis saavutatud vanusejärgust ja kui uue süsteemi kõrgemasse järku jõudnud teenistujatel on üldjuhul suurem töökogemus kui madalamasse järku määratud teenistujatel?
3. Kui teise küsimuse punktidele a ja b Euroopa […] Kohtu poolt või Bundesarbeitsgerichti poolt Euroopa Kohtu eelotsuse põhjal antav vastus on eitav:
a) Kas kaudne ebasoodsamasse olukorda seadmine vanuse alusel on õigustatud seetõttu, et tegemist on õiguspärase eesmärgiga säilitada omandatud sotsiaalsed õigused, ja kuna kõnealuse eesmärgi saavutamiseks on asjakohane ja vajalik kohelda üleminekukorra raames vanemaid ja nooremaid töötajaid ajutiselt endistviisi erinevalt, kui selline erinev kohtlemine järk‑järgult kaotatakse ja kui ainus alternatiiv oleks tegelikult vanemate töötajate tasu alandamine?
b) Kas kolmanda küsimuse punktile a tuleb kollektiivläbirääkimiste õigust ja sellega seotud kollektiivlepingu poolte autonoomiat arvestades vastata jaatavalt vähemalt siis, kui kollektiivlepingu pooled lepivad sellises üleminekukorras kokku?
4. Kui kolmanda küsimuse punktidele a ja b Euroopa […] Kohtu poolt või Bundesarbeitsgerichti poolt Euroopa Kohtu eelotsuse põhjal antav vastus on eitav:
Kas esmases õiguses sätestatud vanuse alusel diskrimineerimise keelu rikkumine, mis on omane kollektiivlepingus kokku lepitud töötasusüsteemile ja muudab selle tervikuna tühiseks, tuleb – arvestades ka asjaomastele tööandjatele seeläbi tekkivaid lisakulusid ja kollektiivlepingu poolte kollektiivläbirääkimiste õigust – alati kõrvaldada ainult nii, et kuni liidu õigusega kooskõlas oleva uue korra jõustumiseni võetakse kollektiivlepingus kokku lepitud töötasumäärade kohaldamisel alati aluseks kõrgeim vanusejärk?
5. Kui neljandale küsimusele Euroopa […] Kohtu või Bundesarbeitsgerichti poolt Euroopa Kohtu eelotsuse põhjal antav vastus on eitav:
Kas arvestades kollektiivlepingu poolte õigust kollektiivläbirääkimistele on liidu õiguses sätestatud vanuse alusel diskrimineerimise keeluga ja nimetatud keelu rikkumise korral tõhusa karistuse kohaldamise nõudega kooskõlas, kui kollektiivlepingu pooltele antakse nende poolt kokku lepitud töötasusüsteemi tühisuse tagasiulatuvaks kõrvaldamiseks ülevaatlik tähtaeg (nt kuus kuud) ja lisatakse märkus, et kollektiivlepingu kohaldamisel tuleb alati aluseks võtta kõrgeim vanusejärk, juhul kui liidu õigusega kooskõlas olevat uut korda ei kehtestata tähtaegselt, ja millist ajalist mänguruumi võiks kollektiivlepingu pooltele liidu õigusega kooskõlas oleva uue korra tagasiulatuva kohaldamise puhul lubada?”
45 Euroopa Kohtu presidendi 24. septembri 2010. aasta määrusega liideti kohtuasjad C‑297/10 ja C‑298/10 kirjaliku ja suulise menetluse ning kohtuotsuse huvides.
46 Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub oma eelotsuse küsimustega Euroopa Kohtul tõlgendada vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtet, mis on sätestatud esmases õiguses harta artiklis 21, nagu seda on täpsustatud direktiiviga 2000/78.
47 Tuleb meenutada, et Euroopa Kohus on tunnustanud vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtet, mida tuleb pidada liidu õiguse üldpõhimõtteks ning mida direktiiv 2000/78 täpsustab tööhõive ja elukutsega seotud küsimustes (vt selle kohta 19. jaanuari 2010. aasta kohtuasi C‑555/07: Kücükdeveci, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 21). Igasuguse diskrimineerimise keeld, eelkõige vanuse alusel, sisaldub ka harta artiklis 21, millel on alates 1. detsembrist 2009 aluslepingutega samaväärne õigusjõud.
48 Esitatud küsimustele vastamiseks tuleb kontrollida, kas põhikohtuasjas kõne all olevad meetmed kuuluvad direktiivi 2000/78 kohaldamisalasse.
49 Sellega seoses tuleneb nii selle direktiivi pealkirjast ja preambulist kui ka selle sisust ja eesmärgist, et sellega püütakse kehtestada üldist raamistikku võrdse kohtlemise tagamiseks „töö saamisel ja kutsealale pääsemisel”, pakkudes tõhusat kaitset diskrimineerimiste vastu direktiivi artiklis 1 viidatud alustel, mille seas on ka vanus (vt 12. oktoobri 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑499/08: Ingeniørforeningen i Danmark, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 19).
50 Direktiivi artikli 3 lõike 1 punktist c nähtub, et seda kohaldatakse kõikide isikute suhtes nii avalikus kui ka erasektoris, sealhulgas avalik-õiguslike isikute suhtes, kui kõne all on töö saamise ja töö tingimused, kaasa arvatud töötasu.
51 Eelotsusetaotluse esitanud kohtu teabest nähtub, et põhikohtuasjas kõne all olevad meetmed reguleerivad avaliku sektori teenistujate töötasusüsteemi. Niisiis mõjutavad need meetmed nimetatud teenistujate töötasu tingimusi direktiivi 2000/78 artikli 3 lõike 1 punkti c tähenduses.
Esimene küsimus kohtuasjas C‑297/10 ja ainus küsimus kohtuasjas C‑298/10
52 Oma esimese küsimusega kohtuasjas C‑297/10 ja oma ainsa küsimusega kohtuasjas C‑298/10, mis on sõnastatud identselt, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtet, mis on sätestatud harta artiklis 21 ja mida on täpsustatud direktiiviga 2000/78, täpsemalt selle direktiivi artikliga 2 ja artikli 6 lõikega 1, tuleb tõlgendada selliselt, et sellega on vastuolus selline kollektiivlepinguga kehtestatud meede, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mis sätestab, et avaliku sektori teenistuja põhitöötasu järk määratakse igas palgaastmes kindlaks teenistuja töölevõtmisel tema vanuse alusel. Kohus küsib lisaks, kas selle tõlgenduse puhul tuleb arvesse võtta harta artiklis 28 kinnitatud kollektiivläbirääkimiste õigust.
53 Esiteks tuleb uurida, kas põhikohtuasjas kõne all olevad õigusnormid sisaldavad erinevat kohtlemist vanuse alusel direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 1 tähenduses. Sellega seoses tuleb meenutada, et selle sätte sõnastuse kohaselt tähendab „„võrdse kohtlemise põhimõte”, et ei esine otsest ega kaudset diskrimineerimist ühelgi [selle direktiivi] artiklis 1 nimetatud põhjusel”. Nimetatud direktiivi artikli 2 lõike 2 punkt a täpsustab, et kui on vaja kohaldada artiklit 1, siis peetakse otseseks diskrimineerimiseks seda, kui ükskõik millisel sama direktiivi artiklis 1 nimetatud põhjusel koheldakse ühte inimest halvemini kui teist samalaadses olukorras olevat inimest.
54 Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotluse esitanud kohtu teabest, et BAT‑ga kehtestatud süsteemis sõltub iga ametikoha põhitöötasu esiteks palgaastmele määramisest. Palgaaste X on kõige madalam palgaaste ja palgaaste I kõige kõrgem. Igale palgaastmele määramine toimub vastavalt sellele, mis laadi tööülesandeid teenistuja täidab.
55 Teiseks määratakse igas palgaastmes teenistuja põhitöötasu sellele palgaastmele tööle võtmisel kindlaks vastavalt tema vanusele sel hetkel. Iga kahe aasta tagant muudetakse põhitöötasu järgmisele vanusejärgule vastavaks, kuni teenistuja jõuab põhitöötasuni, mis vastab tema palgaastme viimasele vanusejärgule.
56 Niisiis tuleb 21-aastane palgaastmele VIb tööle võetud teenistuja määrata selle palgaastme vanusejärku 21, samas kui 27-aastane samale palgaastmele tööle võetud teenistuja tuleb määrata vanusejärku 27.
57 Selle eeskirja mõju on väiksem, kui teenistuja võetakse tööle pärast selle kuu lõppu, mil ta saab 31-aastaseks (kui ta määrati ühele palgaastmetest III–X) või 35-aastaseks (kui ta määrati ühele palgaastmetest I–IIb). Sellisel juhul vastab põhitöötasu vanusejärgule, mis arvutatakse, lahutades töölevõtmise vanusest pool eluaastatest, mis on möödunud pärast 31. eluaasta täitumist (või 35. eluaasta täitumist, vastavalt palgaastmele). Niisiis selline teenistuja nagu S. Hennigs, kes oli palgaastmele IVa tööle võtmise hetkel 41-aastane, sai töötasu, mis vastas vanusejärgule 35, st tema 31. eluaasta täitumisest kuni 41. eluaasta täitumiseni möödunud ajavahemikust võeti arvesse ainult pool.
58 Seega on kahe samal päeval samale palgaastmele tööle võetud teenistuja põhitöötasu erinev sõltuvalt nende vanusest töölevõtmise hetkel. Sellest nähtub, et need kaks teenistujat on samalaadses olukorras ning üks neist saab madalamat põhitöötasu kui teine. Seda teenistujat koheldakse seega tema vanuse tõttu teise teenistujaga võrreldes vähem soodsalt.
59 Sellest järeldub, et töötasusüsteem, mis on ette nähtud BAT §‑ga 27 koosmõjus BAT juurde kuuluva töötasu puudutava kollektiivlepinguga nr 35, kehtestab otseselt vanusekriteeriumil põhineva erineva kohtlemise direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 1 ja lõike 2 punkti a sätete tähenduses.
60 Teiseks tuleb kontrollida, kas selline erinev kohtlemine võib olla õigustatud direktiivi 2000/78 artikli 6 lõike 1 alusel.
61 Sätte esimene lõik näeb ette, et erinevat kohtlemist vanuse alusel ei peeta diskrimineerimiseks, kui sellel on siseriikliku õigusega objektiivselt ja mõistlikult põhjendatud, eelkõige tööhõivepoliitikat, tööturgu ja kutseõpet hõlmav õigustatud eesmärk ning kui selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud.
62 Selles eelotsuse küsimuste uurimise etapis – ja nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohust selleks üles kutsus – tuleb kontrollida, kas asjaolu, et BAT on kollektiivleping, muudab hinnangut sellele, kas on põhjendatud vanuse alusel erinev kohtlemine, mis on ette nähtud BAT §‑ga 27 koosmõjus BAT juurde kuuluva töötasu puudutava kollektiivlepinguga nr 35.
63 Sellega seoses nähtub direktiivi 2000/78 artikli 16 lõike 1 punktist b selgelt, et kollektiivlepingud peavad nagu haldus‑ ja õigusnormidki järgima selle direktiiviga rakendatud põhimõtet.
64 Samas täpsustab nimetatud direktiivi artikkel 18, et liikmesriigid võivad direktiivi rakendamise selle kollektiivlepinguid käsitlevas osas usaldada tööturu osapooltele nende ühise taotluse põhjal.
65 Euroopa Kohus on korduvalt leidnud, et tööturu osapooled võivad siseriiklikul tasandil samal alusel kui liikmesriigid näha ette meetmed, mis sisaldavad vanuse alusel erinevat kohtlemist vastavalt direktiivi 2000/78 artikli 6 lõike 1 esimesele lõigule. Neil on nagu liikmesriikidelgi laiaulatuslik kaalutlusruum mitte ainult selles osas, millist kindlat eesmärki teiste hulgas peaksid nad tööhõive‑ ja sotsiaalpoliitika vallas järgima, vaid ka selle eesmärgi saavutamise vahendite valikul (vt 16. oktoobri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑411/05: Palacios de la Villa, EKL 2007, lk I‑8531, punkt 68, ja 12. oktoobri 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑45/09: Rosenbladt, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 41). Selle kaalutlusruumi raames on oluline, et vanuse alusel erinev kohtlemine on selle eesmärgi saavutamiseks asjakohane ja vajalik.
66 Kollektiivlepinguga võetud meetmed erinevad oma olemuselt meetmetest, mille liikmesriigid on ühepoolselt seaduste või määrustega võtnud, selles osas, et tööturu osapooltele, kes teostavad harta artiklis 28 tunnustatud kollektiivläbirääkimiste põhiõigust, on antud võimalus määratleda tasakaal nende konkreetsete huvide vahel (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Rosenbladt, punkt 67 ja seal viidatud kohtupraktika).
67 Kuna harta artiklis 28 sätestatud kollektiivläbirääkimiste õigus kuulub liidu õiguse sätete hulka, siis tuleb seda nimetatud õiguse kohaldamisalas teostada kooskõlas liidu õigusega (vt selle kohta 11. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑438/05: International Transport Workers’ Federation ja Finnish Seamen’s Union, nn Viking Line’i kohtuotsus, EKL 2007, lk I‑10779, punkt 44, ja 18. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑341/05: Laval un Partneri, EKL 2007, lk I‑11767, punkt 91).
68 Niisiis, kuna nad võtavad meetmeid, mis kuuluvad direktiivi 2000/78 kohaldamisalasse, mida täpsustab tööhõive ja elukutsega seotud küsimustes vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõte, siis peavad tööturu osapooled tegutsema kooskõlas selle direktiiviga (vt selle kohta 27. oktoobri 1993. aasta otsus kohtuasjas C‑127/92: Enderby, EKL 1993, lk I‑5535, punkt 22).
69 Selleks et hinnata põhikohtuasjas kõne all oleva meetmega taotletava eesmärgi õiguspärasust ning meetme asjakohasust ja vajalikkust selle eesmärgi saavutamiseks, tuleb märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ja Saksamaa valitsus toovad välja, et seda kõrgemat töötasu õigustab teenistuja pikem töökogemus ning see premeerib tema ustavust tööandjale. Lisaks on osa õigusteooria ja asja sisuliselt lahendavate kohtute arvamuse kohaselt vanematele teenistujatele nende töölevõtmisel määratav kõrgem põhitöötasu mõeldud nende rahaliste vajaduste katmiseks, mis võttes arvesse nende sotsiaalset keskkonda on enamikul juhtudel suuremad.
70 Mis puudutab Saksamaa valitsuse esitatud argumenti, mille kohaselt on eesmärk katta vanemate teenistujate sotsiaalsest keskkonnast tulenevad kõrgemad rahalised vajadused, siis tuleb esiteks märkida, et otsest seost teenistujate vanuse ja nende rahaliste vajaduste vahel ei ole tõendatud. Niisiis võivad noore teenistuja kanda olla suured perekondlikud kulud, samas kui vanem teenistuja võib olla vallaline ja ilma ülalpeetavate lasteta. Teiseks täpsustas eelotsusetaotluse esitanud kohus, et avaliku sektori teenistujate põhitöötasule lisandub perekonnaseisu alusel makstav lisatasu, mille summa sõltub teenistuja perekondlikest kulutustest.
71 Euroopa Kohtule esitatud märkustes täpsustab Saksamaa valitsus, et vanusekriteerium, mida kasutatakse töölevõtmisel põhitöötasu määramiseks, on kõige mugavam moodus, mille alusel teenistujaid üldiselt nende töökogemust arvesse võttes liigitada. BAT‑st tuleneva süsteemi rakendamise ajal esines otsene seos teenistujate vanuse ja neile makstavate hüvitiste vahel. Kui töölevõtmine leiab aset pärast seda, kui teenistuja sai 31-aastaseks (või 35-aastaseks), ei määra ainuüksi teenistuja vanus enam töötasu vanusejärku. Seda õigustab asjaolu, et alates teatavast ajahetkest ei ole hilja tööle võetud isiku töökogemus enam täies ulatuses vajalik tema tööülesannete täitmiseks. See meede täidab seega õiguspärast eesmärki ning on asjakohane ja vajalik.
72 Nendest märkustest nähtub, et nii eelotsusetaotluse kui Saksamaa valitsuse poolt mainitud eesmärk hõlmab soovi kehtestada avaliku sektori teenistujate töötasusüsteem, mis võtab arvesse teenistujate töökogemust. Sisuliselt tuleb seda eesmärki pidada „siseriikliku õigusega objektiivselt ja mõistlikult” põhjendatud õigustuseks erinevale kohtlemisele vanuse alusel direktiivi 2000/78 artikli 6 lõike 1 esimese lõigu mõttes. Tuleb meenutada, et Euroopa Kohus on tunnustanud, et töötajale palgalisa maksmine omandatud töökogemuse eest, mis võimaldab töötajal täita edukamalt oma tööülesandeid, on üldreeglina palgapoliitika õigustatud eesmärk (vt 3. oktoobri 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑17/05: Cadman, EKL 2006, lk I‑9583, punkt 34, ja 18. juuni 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑88/08: Hütter, EKL 2009, lk I‑5325, punkt 47). Sellest tuleneb, et see eesmärk on selle sätte tähenduses „õiguspärane”.
73 Veel tuleb kontrollida, kas meetmed, mida tööturu osapooled on selle eesmärgi saavutamiseks rakendanud oma ulatusliku kaalutlusruumi raames, mida on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 65, on sama sätte sõnastuse kohaselt „asjakohased ja vajalikud”.
74 Euroopa Kohus on tunnustanud, et üldiselt on staažinõue selle eesmärgi saavutamiseks asjakohane, kuna staaž on tihedalt seotud töökogemusega (vt selle kohta 17. oktoobri 1989. aasta otsus kohtuasjas 109/88: Danfoss, EKL 1989, lk 3199, punktid 24 ja 25; eespool viidatud kohtuotsus Cadman, punktid 34 ja 35, ning eespool viidatud kohtuotsus Hütter, punkt 47).
75 Ent kui põhikohtuasjas kõne all olev meede võimaldab teenistujal tulenevalt oma vanuse kasvust ja seega oma teenistusstaažist palgaastme järkudel tõusta, siis tuleb nentida, et teenistuja puhul, kellel puudub töökogemus, põhineb tema esialgne antud palgaastmes antud järku määramine tema töölevõtmise ajal üksnes tema vanusel.
76 Niisiis saab teenistuja, kellel puudub töökogemus ja kes määratakse 30-aastaselt tööle asumisel palgaastmele III–X, sama suurt põhitöötasu kui sama vana teenistuja, kes töötab samal ametikohal, kuid kes võeti tööle 21-aastaselt ning kellel on oma ametikohal 9‑aastane tööstaaž ja ‑kogemus. Esimene teenistuja jõuab oma palgaastme kõige kõrgemasse järku, kuigi tal on väiksem tööstaaž ja -kogemus, samamoodi kui teine teenistuja, kes võeti oma palgaastme põhijärku tööle 21-aastaselt. Kuigi on tõsi, et BAT § 27 punkt C sätestab teatud tingimustel võimaluse võtta arvesse teenistuja töökogemust enne tema töölevõtmist selleks, et määrata ta kõrgemasse järku kui see, mille ta oleks muidu vastavalt oma vanusele saanud, täpsustas Saksamaa valitsus kohtuistungil, et vastupidisel juhul, kus teenistujal puudub töökogemus, ei too see kaasa tema määramist madalamasse järku kui see, kuhu ta oleks oma vanuse alusel määratud.
77 Sellest tuleneb, et avaliku sektori teenistuja töölevõtmisel tema põhitöötasu järgu kindlaksmääramine vanuse alusel läheb kaugemale, kui on vajalik ja asjakohane, et saavutada Saksamaa valitsuse poolt osutatud õiguspärane eesmärk võtta arvesse teenistuja varasemat, enne tema töölevõtmist omandatud töökogemust. Sellega seoses tuleb märkida, et teenistusstaažil või omandatud töökogemusel põhinev kriteerium, ilma et arvestataks vanusega, näib direktiivist 2000/78 lähtuvalt eespool nimetatud õiguspärase eesmärgi saavutamiseks paremini sobivat. Asjaolu, et paljude noorelt tööle võetud teenistujate puhul vastab määratud järk omandatud töökogemusele ning et vanuse kriteerium kattub enamjaolt nende teenistusstaažiga, ei muuda seda hinnangut.
78 Kõigist eelnevatest kaalutlustest lähtuvalt tuleb ainsale küsimusele kohtuasjas C‑298/10 ja esimesele küsimusele kohtuasjas C‑297/10 vastata, et vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtet, mis on sätestatud harta artiklis 21 ja mida on täpsustatud direktiiviga 2000/78, täpsemalt selle direktiivi artikliga 2 ja artikli 6 lõikega 1, tuleb tõlgendada selliselt, et sellega on vastuolus selline kollektiivlepinguga kehtestatud meede, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mis sätestab, et avaliku sektori teenistuja põhitöötasu järk määratakse igas palgaastmes kindlaks teenistuja töölevõtmisel tema vanuse alusel. Asjaolu, et nimetatud meede on liidu õigusega vastuolus ning esineb kollektiivlepingus, ei piira harta artiklis 28 tunnustatud õigust pidada läbirääkimisi kollektiivlepingute üle ja neid sõlmida.
Teine ja kolmas küsimus kohtuasjas C‑297/10
79 Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib kohtuasjas C‑297/10 esitatud teise ja kolmanda küsimusega, mida tuleb uurida koos, sisuliselt teada, kas direktiivi 2000/78 artiklit 2 ja artikli 6 lõiget 1 ning harta artiklit 28 tuleb tõlgendada selliselt, et nendega on vastuolus see, kui tööturu osapooltel on piisav kaalutlusruum vanuse alusel diskrimineerimise kaotamiseks, viies teenistujad uue kollektiivlepingust tuleneva töötasusüsteemi alla, mis põhineb objektiivsetel kriteeriumidel, kuid säilitades nimetatud uude kollektiivlepingust tulenevasse süsteemi üleviimise tagamiseks erinevas vanuses töötajate ebavõrdse kohtlemise, kui sellest tulenevat diskrimineerimist saab õigustada omandatud õiguste säilitamisega, kui seda järk‑järgult vähendatakse ning kui ainus võimalik teine lahendus on vähendada vanemate teenistujate töötasu.
80 Esiteks, mis puudutab seost direktiivis 2000/78 täpsustatud vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtte rakendamise ja harta artiklis 28 tunnustatud kollektiivläbirääkimiste õiguse vahel, siis tuleb osutada käesoleva kohtuotsuse punktides 62–68 esinevale mõttekäigule.
81 Nagu käesoleva kohtuotsuse punktides 19–25 on täpsustatud, asendas TVöD alates 1. oktoobrist 2005 BAT ja BAT juurde kuuluva töötasu puudutava kollektiivlepingu nr 35 osas, mis puudutas riigiteenistujaid. TVöD‑ga kehtestatud töötasusüsteem ei näe enam ette vanusejärkusid ega perekonnaseisu alusel makstavat lisatasu, vaid kehtestab ühtse töötasu. See määratakse kindlaks vastavalt sellistele kriteeriumidele nagu teenistuja tööülesanded, töökogemus ja tööpanus. Kahest viimati nimetatud kriteeriumist lähtuvalt määratakse kindlaks töötasu järk igal palgaastmel. Üleminekusätted teenistujate üleviimiseks BAT‑ga kehtestatud töötasusüsteemilt TVöD‑ga kehtestatud süsteemile võeti vastu TVÜ‑Bundiga.
82 TVÜ‑Bundiga kehtestatud süsteemi kohaselt määrati igale asjaomasele üleviidavale teenistujale „võrdlusalune töötasu”, mis vastas tema eelmise töötasu summale. See võrdlusalune töötasu vastas individuaalsele vahejärgule, mis talle kaheks aastaks määrati. Selle perioodi lõppedes teostati lõplik üleviimine individuaalsest vahejärgust asjaomase palgaastme piires järgmisesse kõrgemasse järku sellest, mis talle tavaliselt oleks määratud.
83 Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib esiteks teada, kas TVÜ‑Bundiga kehtestatud üleminekusüsteem BAT‑ga kehtestatud töötasusüsteemist TVöD‑ga kehtestatud süsteemi üleviimiseks kehtestab vanuse alusel erineva kohtlemise või jätkab seda, ning teiseks, kas see on õigustatud asjaoluga, et tööturu osapooled soovisid säilitada teenistujate töötasuga seotud omandatud õigused.
84 Mis puudutab küsimust, kas TVÜ‑Bund kehtestab erineva kohtlemise vanuse alusel direktiivi 2000/78 artikli 2 lõigete 1 ja 2 tähenduses, siis nähtub eelotsustaotluse esitanud kohtu kaalutlustest, et teenistujate individuaalsesse vahejärku määramine tagas teenistujale võrdlusaluse töötasu, mille summa vastas sellele, mida talle maksti BAT raames. Töötasu, mida maksti BAT alusel, koosnes peamiselt aga põhitöötasust, mis oli arvutatud üksnes teenistuja vanuse alusel tema töölevõtmise ajal. Nagu Euroopa Kohus käesoleva kohtuotsuse punktis 59 täpsustas, tõi põhipalga arvutamise viis kaasa erineva kohtlemise otseselt vanusekriteeriumi alusel direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 1 ja lõike 2 punkti a tähenduses. Kuna TVÜ‑Bundiga rakendatud süsteem võtab aluseks võrdlusaluse töötasu – töötasu, mida eelnevalt maksti –, siis jätkab see olukorda, et üksnes nende vanuse tõttu töölevõtmise ajal saavad teenistujad väiksemat töötasu kui teised teenistujad samalaadses olukorras.
85 Selline erinev kohtlemine võib TVöD raames jätkuda, kuna eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud andmete kohaselt viidi lõplik üleviimine ellu igale teenistujale TVÜ‑Bundi raames määratud individuaalsest vahejärgust lähtudes.
86 Neist kaalutlustest nähtub, et nii TVÜ‑Bundi kui ka TVöD raames saavad teatud teenistujad, kes viidi BAT‑ga kehtestatud töötasusüsteemist TVöD‑ga kehtestatud süsteemi üle, väiksemat töötasu kui teised teenistujad, kuigi nad on samalaadses olukorras, üksnes nende vanuse tõttu töölevõtmise ajal, mis kujutab endast otsest vanuse alusel diskrimineerimist direktiivi 2000/78 artikli 2 tähenduses.
87 Seega tuleb kontrollida, kas selline vanuse alusel erinev kohtlemine võib olla õigustatud direktiivi artikli 6 lõike 1 alusel.
88 Sellega seoses tuleb käesoleva kohtuotsuse punktides 61 ja 65 välja toodud põhimõtetest lähtuvalt uurida, kas TVÜ‑Bundis ja selle tagajärjel ka TVöD‑s sisalduv erinev kohtlemine vanuse alusel on meede, mis taotleb õiguspärast eesmärki ning mis on selle eesmärgi saavutamiseks asjakohane ja vajalik.
89 Seoses tööturu osapoolte taotletava eesmärgiga TVÜ‑Bundi ja TVöD läbirääkimiste ajal nähtub nii eelotsusetaotlusest kui ka Saksamaa valitsuse märkustest, et teenistujate üleviimine kollektiivlepingust tulenevasse uude töötasusüsteemi viidi läbi tagades teenistujatel eelnevalt omandatud õiguste ja senise töötasu säilimise.
90 Sellega seoses on Euroopa Kohus asutamisvabaduse piirangu kontekstis otsustanud, et isikute grupi omandatud õiguste kaitse on ülekaalukas üldine huvi, mis õigustab seda piirangut, kuid siiski tingimusel, et piirav meede ei lähe kaugemale, kui on selliseks kaitseks vajalik (vt selle kohta 6. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑456/05: komisjon vs. Saksamaa, EKL 2007, lk I‑10517, punktid 63 ja 65).
91 Seoses põhikohtuasjas kõne all olevate kollektiivlepingu sätetega näib, et tööturu osapoolte eesmärk oli asendada kollektiivlepinguga kehtestatud töötasusüsteem, mis põhines suures osas vanusel ja oli sel alusel diskrimineeriv, uue süsteemiga, mis põhineb objektiivsetel kriteeriumidel. Saksamaa valitsuse poolt Euroopa Kohtule esitatud teabest nähtub, et kui BAT‑ga kehtestatud süsteemilt TVöD‑ga kehtestatud süsteemile üleviimine oleks teostatud ilma üleminekumeetmeteta, siis oleks 55% riigiteenistujatest kaotanud oma igakuisest sissetulekust keskmiselt 80 eurot. Selle ebameeldivuse leevendamiseks nägid tööturu osapooled ette varasemate töötasude säilitamise. Saksamaa valitsuse sõnul oli omandatud eeliste kaitseks üleminekusüsteemi väljatöötamine osa TVöD sõlmimisel tööturu osapoolte vahel saavutatud kompromissist.
92 Sellega seoses on Euroopa Kohus otsustanud, et asjaolu, et tööturu osapooltele on antud võimalus määratleda tasakaal nende konkreetsete huvide vahel, annab märkimisväärse paindlikkuse, kuna kumbki pooltest võib vajaduse korral kokkuleppe üles öelda (vt eespool viidatud kohtuotsus Palacios de la Villa, punkt 74, ja eespool viidatud kohtuotsus Rosenbladt, punkt 67). Varasemate töötasude säilitamise ja selle tagajärjel vanuse alusel diskrimineeriva süsteemi säilitamise eesmärk oli vältida töötasu kaotusi ning see oli tööturu osapooltele BAT‑ga kehtestatud süsteemilt TVöD‑ga kehtestatud süsteemile ülemineku teostamiseks olulise tähtsusega. TVÜ‑Bundi üleminekusüsteemi puhul tuleb seetõttu leida, et see taotleb õiguspärast eesmärki direktiivi 2000/78 artikli 6 lõike 1 tähenduses.
93 Lisaks tuleb veel kontrollida, kas nende eesmärkide saavutamise vahendid on vastavalt selle sätte sõnastusele asjakohased ja vajalikud.
94 Sellega seoses väidab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et ainus vahend, mis võimaldas hoida ära teenistujate töötasude vähenemise, oli individuaalse vahejärgu määramine, mis tagab senisele töötasule vastava töötasu.
95 Tuleb märkida, et TVöD‑ga ja TVÜ‑Bundiga kehtestatud teenistujate töötasusüsteem puudutab üksnes juba ametis olevaid teenistujaid.
96 Lisaks toimub pärast lõplikku üleviimist teenistujate töötasude suurenemine üksnes TVöD‑ga sätestatud kriteeriumide alusel, mille seas vanust ei esine. Sellest tuleneb, et diskrimineeriv mõju kaob järk‑järgult vastavalt teenistujate töötasu arengule.
97 Kuna see üleminekuolukord on ajaliselt piiratud, siis eristub see olukorrast, mille kohta tehti 1. märtsil 2011 otsus kohtuasjas C‑236/09: Association belge des Consommateurs Test‑Achats jt (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 32), milles Euroopa Kohus otsustas, et võimalus teha ajalise piiranguta erand soolise diskrimineerimise keelu põhimõttest on vastuolus naiste ja meeste võrdse kohtlemise eesmärgi saavutamisega.
98 Seega näib, et tööturu osapooltest oli mõistlik võtta TVÜ‑Bundiga kehtestatud üleminekumeetmed ning need on riigiteenistujate sissetuleku vähenemise vältimiseks asjakohased ega lähe kaugemale, kui on selle eesmärgi saavutamiseks vaja, võttes arvesse tööturu osapooltele antud ulatuslikku kaalutlusruumi töötasude kehtestamise küsimuses.
99 Nendest kaalutlustest nähtub, et teisele ja kolmandale küsimusele kohtuasjas C‑297/10 tuleb vastata, et direktiivi 2000/78 artiklit 2 ja artikli 6 lõiget 1 ning harta artiklit 28 tuleb tõlgendada selliselt, et nendega ei ole vastuolus selline kollektiivlepinguga kehtestatud meede, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mis asendab vanuse alusel diskrimineeriva töötasusüsteemi töötasusüsteemiga, mis põhineb objektiivsetel kriteeriumidel, säilitades siiski ajaliselt piiratud üleminekuperioodiks teatud diskrimineeriva mõju, mis esimesel nendest süsteemidest oli, selleks et tagada ametis olevate teenistujate uude süsteemi üleviimine, ilma et nad kaotaks oma sissetulekutes.
100 Arvestades teisele ja kolmandale küsimusele antud vastust, ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohtu teistele küsimustele vaja vastata.
1. Vanuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtet, mis on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 21 ja mida on täpsustatud nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiiviga 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, ning eelkõige selle direktiivi artikliga 2 ja artikli 6 lõikega 1, tuleb tõlgendada selliselt, et sellega on vastuolus selline kollektiivlepinguga kehtestatud meede, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mis sätestab, et avaliku sektori teenistuja põhitöötasu järk määratakse igas palgaastmes kindlaks teenistuja töölevõtmisel tema vanuse alusel. Asjaolu, et nimetatud meede on liidu õigusega vastuolus ning esineb kollektiivlepingus, ei piira Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 28 tunnustatud õigust pidada läbirääkimisi kollektiivlepingute üle ja neid sõlmida.
2. Direktiivi 2000/78 artiklit 2, artikli 6 lõiget 1 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklit 28 tuleb tõlgendada selliselt, et nendega ei ole vastuolus selline kollektiivlepinguga kehtestatud meede, nagu on kõne all põhikohtuasjas C-297/10 ja mis asendab vanuse alusel diskrimineeriva töötasusüsteemi töötasusüsteemiga, mis põhineb objektiivsetel kriteeriumidel, säilitades siiski ajaliselt piiratud üleminekuperioodiks teatud diskrimineeriva mõju, mis oli esimesel nendest süsteemidest, selleks et tagada ametis olevate teenistujate uude süsteemi üleviimine, ilma et nad kaotaks oma sissetulekutes.

matches:
§ 10
§ 27
§ 27
kohus
Kohus
kohus
§ 27
§ 27
§ 27
kohus
Kohus
kohus
Kohus
kohus
Kohus
kohus
Kohus
Kohus
§ 27
kohus
kohus
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus


text:
3-1-1-60-16 Riigikohus 06.10.2016
Looma ründest õigushüvele lähtuva ohu kõrvaldamisele suunatud teo puhul saab õigustava asjaoluna tulla kõne alla hädaseisund KarS § 29 tingimustel. (p 8)
Hädaseisundi esinemist kontrollides tuleb eristada hädaolukorda (s.o ohtu õigushüvele) ja koosseisupärast tegu (s.o päästmistoimingut), mida oli vaja ohu kõrvaldamiseks või vähendamiseks. Oht on olukord, kus on põhjust tõsiselt karta õigushüve kahjustumist, ning päästmistoiming on tegu, millega täidetakse mõne õigusrikkumise koosseis, kuid mis on ohu kõrvaldamiseks või vähendamiseks objektiivselt vajalik ja mis subjektiivselt on kantud päästmistahtest. Samuti on hädaseisundi korral õigushüve päästmistoiming õigustatud üksnes siis, kui hüve päästmiseks ei olnud muud võimalust. Hädaseisundit ei ole, kui isikul oli võimalus abi kutsuda. Ohu kõrvaldamiseks valitud vahend peab olema ka sobiv ja kahjustatud hüve jaoks säästvaim. Lisaks peab kaitstav huvi olema kahjustatud huvist ilmselt olulisem (vt RKKKo 3-1-1-42-09, p 11). (p 9)
süüline hädaseisund
Isiku õigust vabandada enda käitumist hädaseisundiga piirab või teatud juhtudel suisa välistab see, kui isik on oma süülise käitumisega ise viinud end olukorda, kus ta peab päästma oma õigushüve teise hüve kahjustamise hinnaga (vt RKKKo 3-1-1-95-06, p 13). Sama tuleb silmas pidada ka proportsionaalsuse põhimõtte ning sellega seotud talumiskohustuse analüüsimisel, kui vajaduse kõrvaldada oht teise õigushüvele on kutsunud esile isik, kelle huvisid päästmistoiminguga kahjustatakse. Õigusdogmaatikas tuntaksegi rohkem hädakaitse regulatsiooniga külgneva nn kaitsehädaseisundina olukorda, kus hädaseisundi loonud oht lähtus inimesest, ilma et viimane oleks siiski olnud vahetu õigusvastane ründaja. Sellisel juhul kujutab inimene endast ohuallikat ja ta on koosseisupärase päästmistoimingu käigus kohustatud taluma oma õigushüvede kvalitatiivselt ja kvantitatiivselt suuremat kahjustamist kui asjasse puutumatu kolmas isik. Kuna ohu loomist kannatanu poolt tuleb tõlgendada ühe kaalumiskriteeriumina päästmistoimingu tegija kasuks, võib olulist huvide ülekaalu päästetava õigushüve suhtes eeldada hõlpsamalt kui tavalise hädaseisundi korral. (p 15)
Kuigi viitega TsÜS § 49 lg-le 3 kohaldatakse loomadele asjade suhtes kehtivaid sätteid, ei tähenda see, et loomi saaks ja tohiks käsitada tavalise kehalise esemena TsÜS § 49 lg 1 mõttes. Ka õiguskirjanduses on märgitud, et olemasoleva seadusregulatsiooni sooviks on toonitada, et loomad ei ole tavalised asjad, vaid valu tundvad, inimesega teatud määral sarnased elusolendid. Seega ei saa isikule ette heita mõnevõrra intensiivsemat sekkumist omandi kaitseks, kui selle eesmärgiks on enda kodulooma päästmine. (p 16)
Hädaseisundi süüline põhjustamine ei anna alust süüliselt käitunud isiku ründamiseks, s.o see ei legitimeeri kättemaksu vale käitumise eest (vrd Riigikohtu kriminaalkolleegiumi 25. märtsi 2004. a otsus asjas nr 3 1 1 17 04, p 11.1). Võõra õigushüve kahjustamine hädaseisundi käigus on lubatud vaid siis, kui see aitab kaasa kaitstava õigushüve päästmisele. (p 18)
KarS § 29 järgi peab kaitstav huvi olema kahjustatud huvist ilmselt olulisem. Huvide kaalumisel arvestatakse KarS § 29 teise lause järgi eriti õigushüvede olulisust, õigushüve ähvardanud ohu suurust ja päästmistoimingu ohtlikkust. Selline proportsionaalsuse nõude kohaldamine on erinevalt hädakaitsest vajalik hädaseisundi korral eeskätt seetõttu, et hädaseisundi kui õigusinstituudi abil legitimeeritakse reegeljuhtumil käitumist, kus koosseisupärase teoga kahjustatakse asjasse puutumatu kolmanda isiku õigushüve (vt Riigikohtu kriminaalkolleegiumi 30. oktoobri 2006. a otsus kriminaalasjas nr 3-1-1-95-06, p 11), kellel lasub seejuures üldisel solidaarsuspõhimõttel rajanev talumiskohustus. On arusaadav, et kui isik ise ei pane toime õigusvastast rünnet, peab tema talumiskohustuse jaatamiseks eksisteerima kaitstava huvi ilmne ülekaalukus, võrreldes kahjustatava huviga. (p 13)
Võrdlemisel olevate õigushüvede väärtus ja neid ähvardava ohu suurus on kõigest üks aspekt, mida tuleb huvide kaalumisel arvesse võtta. Huvide kaalumine peab hõlmama tervikhinnangut konkreetsele olukorrale ning seejuures tuleb ühe aspektina pöörata tähelepanu ka päästmistoimingus kannatada saanud isiku käitumisele, sh tema võimalikule seotusele hädaseisundi tekkimisega. (p 14)

matches:
Riigikohus
§ 29
§ 49
§ 49
§ 29
§ 29


text:
3-2-1-51-09 Riigikohus 21.05.2009
VÕS § 288 lg 1
Võõra vara ebaseadusliku valdamise korral hüvitatakse deliktiõiguse alusel tulenevalt valduse rikkumist keelava sätte (VÕS § 1045 lg 1 p 5) kaitse-eesmärgist (vt VÕS § 127 lg 2) eelkõige kaotatud kasutuseelised TsÜS § 62 lg 1 tähenduses. Kaotatud kasutuseelise arvestamisel võib lähtekohaks olla kasu, mida isik võinuks saada, arvestades ka kulutusi, mida ta kasu saamiseks pidi tegema.
VÕS § 288 lg 1 järgi võib üürnik anda üürileandja nõusolekul asja kasutamise osaliselt või täielikult edasi kolmandale isikule (allkasutus), eelkõige anda asja allüürile. VÕS § 341 järgi kohaldatakse üürilepingu kohta sätestatut ka rendilepingule, kui rendilepingu kohta ei ole sätestatud teisiti. Seega võivad nii üürnik kui ka rentnik anda üüri- või rendilepingu eseme allkasutusse ja sõlmida selle kohta allkasutuslepingu. Seadusest ei tulene, et rendilepingu alusel renditud vara ei võiks anda allkasutusse, sh allüürile. Kuigi rendilepingu sõnastuse järgi oli rentnikul õigus anda renditud vara rendile, ei tähenda seda, et rentnikul ei olnud selle sätte alusel õigust anda eluruume üürilepingu alusel allkasutusse.
Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi lahend nr 3-2-1-26-08.
VÕS § 128 lg 4 kohaselt on saamata jäänud tulu kasu, mida isik oleks vastavalt asjaoludele, eelkõige tema tehtud ettevalmistuste tõttu, tõenäoliselt saanud, kui kahju hüvitamise aluseks olevat asjaolu ei oleks esinenud. Saamata jäänud tulu võib seisneda ka kasu saamise võimaluse kaotuses. Saamata jäänud tulu eest hüvitise saamiseks peab hageja tõendama, et tal oli kavatsus ja võimalus tulu saada. Saamata jäänud tulu suuruse kindlakstegemiseks tuleb isiku võimalikust sissetulekust maha arvata vajalikud kulutused sellise sissetuleku saamiseks.
3-2-1-50-09 Riigikohus 20.05.2009
VÕS § 288 lg 6
VÕS § 334 lg 5
Allkasutusse antud asja ebaseadusliku kasutamise eest saab nõuda VÕS § 1043 ja § 1045 lg 1 p 5 ja § 1050 alusel kahju hüvitamist.
Valduse rikkumise korral on hüvitatavaks kahjuks eelkõige kaotatud kasutuseelised TsÜS § 62 lg 1 mõttes. Kaotatud kasutuseeliste arvutamisel tuleb lähtuda asja kasutusväärtusest, millest asja omanik kolmanda isiku lubamatu tegevuse tõttu ilma jäi.
Allkasutusse antud asja ebaseadusliku kasutamise eest saab nõuda VÕS § 1043 ja § 1045 lg 1 p 5 ja § 1050 alusel kahju hüvitamist. Valduse rikkumise korral on hüvitatavaks kahjuks eelkõige kaotatud kasutuseelised TsÜS § 62 lg 1 mõttes. Kaotatud kasutuseeliste arvutamisel tuleb lähtuda asja kasutusväärtusest, millest asja omanik kolmanda isiku lubamatu tegevuse tõttu ilma jäi.
VÕS § 128 lg 4 kohaselt on saamata jäänud tulu kasu, mida isik oleks vastavalt asjaoludele, eelkõige tema tehtud ettevalmistuste tõttu, tõenäoliselt saanud, kui kahju hüvitamise aluseks olevat asjaolu ei oleks esinenud. Saamata jäänud tulu eest hüvitise saamiseks peab isik tõendama, et tal oli kavatsus ja võimalus tulu saada. Saamata jäänud tulu suuruse kindlakstegemiseks tuleb isiku võimalikust sissetulekust maha arvata vajalikud kulutused sellise sissetuleku saamiseks. Arvestada tuleb ka valduse rikkuja kasutuses olnud eluruumi eripäraga.
3-2-1-85-07 Riigikohus 23.10.2007
Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi lahend nr 3-2-1-76-04. Korteriomanike õiguste rikkumine võib seisneda ka korteriomandite reaalosade hulka mitte kuuluvate ruumide ebaseaduslikus valdamises, mis ei ole saadud omavoli rakendamise teel. Sellisel juhul on korteriühistul õigus esitada vindikatsioonihagi korteriomanike kaasvalduse kaitseks. Korteriühistu poolt korteriomanike kaitseks hagi esitamine ei sõltu sellest, kas korteriomanike õigusi rikub keegi korteriomanikest või kõrvaline isik.
AÕS §-s 80 esitatav nõue tähendab asja omaniku nõuet asja ebaseaduslikult valdava isiku vastu asja väljanõudmiseks omaniku valdusse. AÕS § 80 mõtte kohaselt on omanikul õigus nõuda asja välja ka otsese valdaja valdusse juhul, kui omanik on ise kaudne valdaja. Korteriomandite reaalosadest väljapoole jäävate, s.o korteriomanikele kaasomandi mõttelistes osades kuuluvate ruumide valduse kaitseks võib esitada vindikatsioonihagi või valduse kaitse hagi ka üks korteriomanikest, kuna tal on AÕS § 71 lõikest 4 tulenevalt ühise asja suhtes kolmandate isikute ees kõik omaniku õigused.
AÕS § 74 keelab muu hulgas kaasomandis oleva asja koormamise kasutuslepinguga ilma kõigi kaasomanike nõusolekuta ning kõigi kaasomanike nõusoleku puudumise korral on kaasomandi osa koormamine kehtetu.
Valduse kaitse hagi valduse rikkumise lõpetamiseks (AÕS § 44) või valduse taastamiseks (AÕS § 45) eeldab valduse rikkumise või valduse äravõtmise omavolilisust, mis AÕS § 49 lg 2 järgi tähendab valdaja nõusolekuta seadusvastaselt valdamise takistamist või valduse äravõtmist. Valduse kaitse hagi võib esitada ka omavoli tarvitanud isiku pahauskse valdusjärglase vastu (AÕS § 40 lg 4).
3-2-1-14-06 Riigikohus 26.10.2006
Tehnorajatiseks ei saa lugeda püsivalt kasutusest välja langenud rajatist.
Tehnorajatise kohta võimalikult täpse dokumentatsiooni esitamine on küll soovitav, kuid selle puudumine ei saa olla takistuseks talumiskohustuse seadmisel, sest AÕSRS § 152 lg 1 sätestab talumiskohustuse ka õigusliku aluseta püstitatud tehnorajatiste suhtes.
AÕSRS § 152 lg-st 2 koostoimes § 153 lg-ga 1 tuleneb, et reaalservituudi või isikliku kasutusõiguse seadmist AÕSRS § 153 lg 1 alusel saab nõuda ainult see tehnorajatise omanik, kelle tehnorajatis on püstitud õiguslikul alusel pärast 1999. aasta 1. aprilli veel kinnistamata või riigile või kohalikule omavalitsusele kuuluvale maale. Juba kinnistatud võõrale maale alates 1999. a 1. aprillist püstitatud tehnorajatisele ei saa nõuda ainuüksi AÕSRS § 153 lg 1 alusel reaalservituudi või isikliku kasutusõiguse seadmist. Juba kinnistatud maale saab alates 1. jaanuarist 2003. a, s.o ehitusseaduse jõustumisest, püstitada tehnorajatisi ja nõuda reaalservituuti EhS § 14 lg 1 alusel koostoimes AÕSRS § 153 lg-ga 1.
AÕSRS § 152 lg 1 ei anna küll õigust reaalservituudiks, kuid paneb koormatava kinnisasja omanikule talumiskohustuse, mille saab kolmandate isikute suhtes AÕS § 141 lg 3 alusel teha kehtivaks kinnistusraamatusse kandmisega.
Kohus ei saa sundida pooli reaalservituudi seadmise lepingut sõlmima, kui puudub seadusest tulenev kohustus lepingu sõlmimiseks või kui on võimalik tekkinud olukord lahendada kinnistut koormamata. Kuid omaniku enda kinnisasjal asuvatele ruumidele juurdepääsu nõude lahendamisel saab analoogia alusel lähtuda AÕS §-st 156, mis reguleerib juurdepääsu avalikult kasutatavale teele. Juurdepääsu määramisel tuleb arvestada koormatava kinnisasja omaniku huve.
Juurdepääsu nõude rahuldamise eeldusteks on juurdepääsu puudumine juurdepääsu taotleja kinnisasjalt avalikule teele, taotletava juurdepääsu maakorralduslik võimalikkus ja juurdepääsu taotleja juurdepääsu vastu omatava huvi ülekaalukus, võrreldes kinnisasja, mille kaudu juurdepääsu soovitakse, omaniku õiguste juurdepääsust tuleneva kitsendusega. Lisaks on juurdepääsu nõude rahuldamise eelduseks asjaolu, et senine ühendus avalikult kasutatava teega ei katkenud juurdepääsuõigust taotleva kinnisasja omaniku tahtel.
Vaidlus kinnisasjale juurdepääsuõiguse tagamiseks tuleb lahendada poolte huvide kaalumise teel. Juurdepääsu nõude lahendamisel tuleb kaaluda, milliseid kulutusi peab isik tegema oma kinnisasjalt avalikule teele pääsemiseks ning kas kinnisasja omaniku kinnisasja juurdepääsuõigusega koormamine võiks olla hageja jaoks oluliselt odavam ja kostjat kui kinnisasja omanikku vähem koormav. Kaalumine on kohtu diskretsiooniotsus, millesse kõrgema astme kohus saab sekkuda üksnes juhul, kui alama astme kohus on ületanud diskretsiooni piire.
Valdus on deliktiõiguslikult kaitstud õigushüve VÕS § 1045 lg 1 p 5 järgi.
3-2-1-153-05 Riigikohus 18.01.2006
Otsustades omandada korteriomandi elamus, mille haldamiseks on moodustatud korteriühistu, nõustub isik ka liikmelisusega korteriühistus. Sel viisil korteriühistu liikmeks arvamisel ei ole rikutud tema põhiseaduse §-s 48 sätestatud õigust.
Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi lahend nr 3-2-1-31-03.
Elamusisene küttesüsteem on tarbijapaigaldis. Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi lahend nr 3-2-1-111-04.
Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi lahend nr 3-2-1-109-99. Korteriomanikud annavad korteriühistu moodustamisega viimasele pädevuse esindada korteriomanike ühist huvi.
3-2-1-64-05 Riigikohus 13.06.2005
Kõrvuti omanikuga on valdajal õigus nõuda valduse rikkumisega tekitatud kahju hüvitamist AÕS § 44 lg 1 alusel. Kahju hüvitamise õigus on AÕS § 47 lg 1 järgi ka kaudsel valdajal. Valdaja huviks on õigusvastase teo tõttu valduse ja sellega kaasneva kasutuseelise ilmajäämise või kitsendamise väärtuse hüvitamine. Valdaja huvi ei saa ulatuda asja taastamisele.
Asja hävitamisel ja kahjustamisel tuleb omanikule hüvitada eelkõige asja või selle terviklikkuse taastamise kulutused, kui asja taastamine on võimalik ja lubatud. Muu kahju hüvitamine tuleb asja hävitamisel või kahjustamisel kõne alla siis, kui see tuleneb kahju hüvitamise õigust andva normi kaitse-eesmärgist. Valduse rikkumise korral tuleb hüvitada kasutusõiguse väärtus, mis valdajal oleks olnud, kui tema valdust ei oleks rikutud. Üldjuhul tuleb hüvitada ka õigusliku aluseta rajatud ehitise hävitamisega tekitatud kahju.

matches:
Riigikohus
§ 288
§ 1045
§ 127
§ 62
§ 288
§ 341
§ 128
Riigikohus
§ 288
§ 334
§ 1043
§ 1045
§ 1050
§ 62
§ 1043
§ 1045
§ 1050
§ 62
§ 128
Riigikohus
§ 80
§ 71
§ 74
§ 44
§ 45
§ 49
§ 40
Riigikohus
§ 152
§ 152
§ 153
§ 153
§ 153
§ 14
§ 153
§ 152
§ 141
Kohus
kohus
kohus
§ 1045
Riigikohus
Riigikohus
§ 44
§ 47


Lastekodus, koolkodus või noortekodus elava lapse ajutiselt perekonda andmise nõuded – Riigi Teataja
Lastekodus, koolkodus või noortekodus elava lapse ajutiselt perekonda andmise nõuded
Määrus kehtestatakse « Sotsiaalhoolekande seaduse» (RT I 1995, 21, 323; 1996, 49, 953; 1997, 35, 538; 77, 1309; 2000, 33, 198) paragrahv 17 lõike 7 alusel nõuete ühtlustamiseks lastekodus, koolkodus või noortekodus elava lapse ajutiselt perekonda andmisel.
§1. Määrusega kehtestatakse nõuded lastekodus, koolkodus või noortekodus (edaspidi laste hoolekandeasutus) elava lapse ajutiselt perekonda andmiseks.
§2. Laste hoolekandeasutuses elav laps antakse ajutiselt perekonda ainult lapse huvidest lähtuvalt pereeluga tutvumise ja vanemate, sugulaste või teiste lapsele lähedaste isikutega sidemete säilitamise eesmärgil.
§3. Laps antakse ajutiselt perekonda õppetööst vabal ajal (puhkepäevadel, riigipühadel või koolivaheajal) maksimaalselt kolmeks kuuks.
§4. Alla 3-aastast last ei tohi ajutiselt perekonda anda.
§5. Last, keda on võimalik lapsendada või paigutada eestkoste- või hooldusperekonda, ei tohi ajutiselt perekonda anda.
§6. Laps antakse ajutiselt perekonda vähemalt 10-aastase lapse nõusolekul ja alla 10-aastase lapse arvamust ning soovi arvestades.
§7. Perekond, kes soovib laste hoolekandeasutuses elavat last ajutiselt perekonda võtta, peab selleks taotlema loa oma elukohajärgselt valla- või linnavalitsuselt.
§8. Lapse ajutiselt perekonda võtmise taotluse saamisel selgitab valla- või linnavalitsus välja perekonna valmiduse ja sobivuse lapse perekonda võtmiseks kodukülastuste ja perekonnaliikmetega läbiviidud vestluste kaudu. Valla- või linnavalitsus nõuab vajadusel tõendeid perekonna majandusliku olukorra ja perekonnaliikmete tervisliku seisundi kohta.
§9. Valla- või linnavalitsus teeb otsuse lapse ajutiselt perekonda lubamiseks. Kui lapse konkreetsesse perekonda andmine võib ükskõik millisel viisil last ohustada või talle kahjulik olla, on valla- või linnavalitsusel õigus põhjendatult loa andmisest keelduda.
§10. Lapse ajutiselt perekonda andmiseks peab laste hoolekandeasutusel olema lapse seadusliku esindaja (vanema(te), eestkostja või lapse elukohajärgse eestkosteasutuse) kirjalik nõusolek.
18-aastaseks saanud isiku ajutiselt perekonda andmiseks peab olema tema enda ja tema elukohajärgse eestkosteasutuse kirjalik nõusolek.
§11. Lapsele peab selgitama ajutiselt perekonda andmise ning laste hoolekandeasutusse tagasi tulemise põhjusi, samuti perekonnas viibimise päevade arvu ning perekonnaga suhtlemise edaspidiseid võimalusi.
§12. Lapse ajutiselt perekonda andmiseks sõlmitakse leping laste hoolekandeasutuse ning perekonna vahel, milles fikseeritakse poolte õigused ja kohustused. Laste hoolekandeasutus saadab lepingu koopia perekonna elukohajärgsele valla- või linnavalitsusele.
§13. Lapse ajutiselt perekonda andmisel on perekonnal õigus saada laste hoolekandeasutusest lapse toiduraha ja riided peres olemise ajaks.
§14. Lapse ajutiselt perekonnas viibimise ajal jälgib lapse vajaduste rahuldamist sõltuvalt tema vanusest ja erivajadustest ning lepingu tingimuste täitmist perekonna elukohajärgne valla- või linnavalitsus ning teatab viivitamatult probleemide tekkimisest perekonnas laste hoolekandeasutusele.
§15. Lapse andmine ajutiselt perekonda, kes ei ela Eestis, toimub samadel tingimustel ja korras nagu Eestis elava perekonna puhul.
Perekonnal peab olema elukohamaa seaduste kohaselt selleks ettenähtud organi poolt väljastatud kirjalik luba lapse ajutiselt perekonda võtmiseks.
§16. Sotsiaalministri 29.03.1995. a määrus nr 25 «Lastekodulapse ajutiselt perekonda andmine» (RTL 1995, 34, lk 1175) ja sotsiaalministri 23.12.1999. a määruse nr 93 «Nõuded lastekodusse ja koolkodusse riiklikule hoolekandele võtmiseks ja hoolekande lõpetamiseks» (RTL 2000, 4, 24) paragrahv 18 tunnistatakse kehtetuks.
§17. Määrus jõustub 22. detsembril 2000. a.