text:
Euroopa Inimõiguste Kohtu lahendid - 27. märts - 02. aprill 2017 - Riigi Teataja
Euroopa Inimõiguste Kohtu lahendid - 27. märts - 02. aprill 2017
EIK tuvastas EIÕK artikli 2 rikkumise sisulisest ja menetluslikust aspektist seoses psühhiaatriahaiglas ravil viibinud vaimselt haige patsiendi enesetapuga.
Fernandes de Oliveira vs Portugal, kohtuotsus 28.03.2017, avaldus nr 78103/14
Kaebaja poeg kannatas vaimsete häirete all ning ta viibis korduvalt ravil psühhiaatriahaiglas. Kaebaja poeg võeti taas 01.04.2000 nimetatud haiglasse pärast seda, kui ta oli samal päeval üritanud sooritada enesetappu. 27.04.000 lahkus kaebaja poeg haigla territooriumilt kedagi teavitamata ning sooritas enesetapu, hüpates rongi ette. Kaebaja esitas haigla vastu hagi ning taotles kahjuhüvitise määramist. Kohtud jätsid kaebaja nõude rahuldamata leides, et kaebaja poja enesetapp ei olnud ettenähtav ning haigla ei olnud oma kohustusi rikkunud.
Et riigil on positiivne kohustus võtta kasutusele ennetavad meetmed ohus oleva isiku elu kaitsmiseks ning lähtudes vajadusest võtta kasutusele kõik asjaolude pinnalt vajalikud ja mõistlikud sammud, võis haigla personalilt eeldada, et nad kasutaksid vaimselt haige patsiendi suhtes, kes oli hiljuti üritanud sooritada enesetappu ning kes oli aldis haigla territooriumilt põgenema, mõningaid meetmeid tema haiglast lahkumise vältimiseks. Lisaks oleks võinud eeldada, et võimud oleksid kaebaja poega jälginud sagedamini. Eeltoodust tulenevalt tuvastas EIK EIÕK artikli 2 rikkumise sisulisest aspektist.
EIK märkis, et kohtumenetlus haigla vastutuse küsimuses kestis 11 aastat ja 2 kuud kahes kohtuastmes. Antud asjas tunnistas valitsus pikka kohtumenetlust, ent ei esitanud selle õigustamiseks veenvaid põhjuseid. EIK osundas, et menetluses oli mitmeid pikki ja põhjendamatuid passiivsuse perioode. Eeltoodust tulenevalt leidis EIK, et siseriikliku õigussüsteemi asjakohased mehhanismid ei taganud praktikas toimivat tõhusat ja kohest menetlust kooskõlas EIÕK artiklist 2 tulenevate riigi menetluslike kohustustega. EIK ei saanud nõustuda niivõrd pika siseriikliku menetlusega isiku surma asjaolude tuvastamiseks. Eelnevast tulenevalt tuvastas EIK EIÕK artikli 2 rikkumise ka menetluslikust aspektist.
Ametivõimudel on kohustus uurida ründe võimalikke rassistlikke motiive ka siis, kui võimalikud rassistlikud motiivid põhinevad ohvri tegelikul või tajutaval seosel või seotusel teise isikuga.
Škorjanec vs Horvaatia, kohtuotsus 28.03.2017, avaldus nr 25536/14
Kaebajat ning tema romi päritolu partnerit rünnati kahe isiku poolt, kes ütlesid vahetult enne rünnakut ja rünnaku ajal romide vastaseid solvanguid. Kaebajat koheldi kriminaalasjas tunnistajana, mitte ohvrina nagu tema partnerit.
Kaebaja esitas EIK-le avalduse, milles ta väitis, et siseriiklikud võimud ei täinud kohaselt oma positiivseid kohustusi seoses tema vastu suunatud rassismist motiveeritud vägivallaga, millega rikuti EIÕK artikleid 3 ja 13.
Võimudel lasub EIÕK artiklist 3 koosmõjus EIÕK artikliga 14 tulenev kohustus uurida võimaliku seose olemasolu rassistliku suhtumise ja uuritava vägivallaakti vahel. Nimetatud kohustus ei hõlma vaid vägivallaakte, mis põhinevad ohvri tegelikul või tajutaval staatusel või tunnustel, vaid ka vägivallaakte, mis põhinevad ohvri tegelikul või tajutaval seosel või seotusel teise isikuga, kes tegelikult või eeldatavalt omab eristaatust või kaitstavaid tunnuseid.
EIK osundas, et Horvaatia õigussüsteem nägi ette kohase õigusmehhanismi, et tagada kaebajale antud asjaoludel vajalik kaitse tase. Sellegipoolest keskendus prokuratuur antud asjas uurimise läbiviimisel ja analüüsi teostamisel vihakuriteo tunnuste tuvastamisel vaid kaebaja partneri vastu suunatud rünnakule. Võimud ei viinud läbi põhjalikku asjakohaste olukorrast tingitud tegurite hindamist ega uurinud seda, kas ja kuidas nimetatud tegurid olid seotud kaebaja suhtega oma partneriga ning nende vastu suunatud rünnaku rassistliku motiiviga. Eeltoodu tõi kaasa kaasuse asjaolude puuduliku hindamise. Seega ei olnud siseriiklike võimude menetluslik vastus kaebaja rassismist põhjustatud vägivallaakti väidetele kohane ning läks vastuollu riigi kohustusega võtta kasutusele kõik mõistlikud sammud paljastamaks sündmuses rassistlike motiivide roll.
1. EIÕK artikli 3 rikkumine menetluslikust aspektist koosmõjus EIÕK artikliga 14;
2. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks 12 500 eurot ja kulude katteks 2 200 eurot.
Etnilisest päritolust tingitud ründeid tuleb uurida eriti jõuliselt.
Grigoryan ja Sergeyeva vs Ukraina, kohtuotsus 28.03.2017, avaldus nr 63409/11
Kaebajateks on Aserbaidžaani kodanikust hr Grigoryan ning Ukraina kodanikust prl Sergeyeva. Kaebajad vahistati seoses avaliku korra rikkumisega ning viidi politseijaoskonda. Hr Grigoryani väidetel sisenesid tema kambrisse kolm politseinikku, kes solvasid teda tema Armeenia päritoluga seoses, lükkasid ta maha, sidusid ta kinni, lõid ning kägistasid teda. Võimud tunnistasid hr Grigoryani kinnisidumist, mis oli väidetavalt vajalik tema agressiivse ja korda rikkuva käitumise tõttu. Kaebajad esitasid kriminaalkaebuse seoses nende kinnipidamise ja väidetava väärkohtlemisega, ent prokuratuur keeldus korduvalt asjaomaste politseinike suhtes menetlust alustamast.
Kaebajad esitasid avalduse EIK-le EIÕK artikli 3 ning EIÕK artikli 14 koosmõjus EIÕK artikliga 3 rikkumise tuvastamiseks väites, et neid väärkoheldi etnilise päritolu tõttu ning nende väiteid ei uuritud tõhusalt.
EIK eemaldas menetlusnimistust avalduse prl Sergeyeva osas EIÕK artikli 37 lõike 1 (a) alusel.
Meditsiinilised andmed näitasid, et kaebaja sai kinnipidamise ajal ulatuslikke vigastusi. Samuti esitas kaebaja kaebuse koheselt pärast oma vabastamist. Nimetatud asjaoludel olid siseriiklikud võimud väidetava väärkohtlemise osas kohustatud läbi viima tõhusa uurimise. EIK leidis, et võimud ei teinud sündmuse uurimiseks kõike, mida võis neist mõistlikult eeldada. Nimetatud järeldusele jõudmisel võttis EIK muuhulgas arvesse seda, et eriti tähtis on jõuliselt uurida vägivallaakte, mis on väidetavalt põhjustatud etnilistest eelarvamusest. Seega on rikutud EIÕK artiklit 3 menetluslikust aspektist.
EIK ei olnud veendunud, et kaebaja kinnisidumine ja selleks jõu kasutamine olid kaebaja käitumisest tulenevalt vältimatult vajalikud. Lisaks ei olnud siseriikliku uurimise puudujääkide tõttu ilmne, et kaebaja võrdlemisi ulatuslikud vigastused olid tekitatud vaid kinnisidumise ja selle jaoks jõu kasutamise käigus. EIK leidis, et käesolevas asjas ei ole valitsus tõendamiskoormust täitnud ning järeldas, et kaebaja suhtes jõu kasutamine ei olnud vältimatult vajalik. Seega sai kaebajale osaks väärkohtlemine, mis oli ebainimlik ja alandav, millest tulenevalt on rikutud EIÕK artiklit 3 sisulisest aspektist.
EIK leidis, et võimud ei võtnud kasutusele mõistlikke samme, et tuvastada kaebajale osaks saanud kohtlemise osas võimalikke rassilisi või etnilisi põhjuseid. Ehkki EIK-l puudusid piisavad tõendid väitmaks, et kaebaja väärkohtlemine politseijaoskonnas oli tõepoolest põhjustatud etnilisest eelarvamusest, on see, et võimud ei võtnud kasutusele mõistlikke samme selliste potentsiaalsete motiivide tuvastamiseks, piisavad tuvastamaks EIÕK artikli 14 rikkumise koosmõjus EIÕK artikliga 3.
1. Eemaldada kohtuasjade nimistust avaldus prl Sergeyeva osas;
3. EIÕK artikli 3 rikkumine sisulisest aspektist;
4. EIÕK artikli 14 rikkumine koosmõjus EIÕK artikliga 3;
5. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks 10 000 eurot.
EIK määras 10 tundi kestnud alaealise piinamise eest politseijaoskonnas mittevaralise kahju hüvitiseks 48 550 eurot.
Shestopalov vs Venemaa, kohtuotsus 28.03.2017, avaldus nr 46248/07
Kaebaja väidetel tarvitasid politseinikud 2004. aastal, kui ta oli veel alaealine, politseijaoskonnas tema suhtes vägivalda. Võimud alustasid kaebaja väärkohtlemise väidete osas uurimist 1 aasta ja 9 kuud pärast sündmuse toimumist ning seda, kui nad olid eelnevalt kuuel korral keeldunud kriminaalmenetlust alustamast. Menetlus peatati, kuna vägivallas süüdi olevaid politseinikke ei olnud võimalik tuvastada. Kaebaja esitas riigi vastu hagi. Kaebajale määrati väärkohtlemise eest 50 000 Vene rubla (u 1 450 euro) suurune mittevaralise kahju hüvitis.
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 3 rikkumise tuvastamiseks eraldiseisvalt ja koosmõjus EIÕK artikliga 13.
EIK märkis, et kaebaja väited olid kogu siseriikliku menetluse vältel järjepidevad ning siseriiklikud kohtud pidasid kaebaja väited tõendatuks. Valitsus ei vaidlustanud kaebaja väiteid. EIK leidis, et seetõttu saab väidetud asjaolud lugeda tuvastatuks. EIK osundas, et kaebaja väärkohtlemine toimus tema ebaseadusliku 10-tunnise kinnipidamise ajal politseijaoskonnas. Kaebajale ei tagatud kahtlustatava õiguseid ning kaebaja oli täielikult politseinike kontrolli all. See tegi kaebaja eriti haavatavaks, võttes seejuures arvesse kaebaja vanust. Pöörates tähelepanu kõikidele asjaoludele, sealhulgas kaebaja vanusele, kaebajale politsei poolt osaks saanud kohtlemise tõsidusele, puupulga ja plastikkoti kasutamisele, kohtlemise tulemusena tekkinud kehalistele ja vaimsetele mõjudele ning väärkohtlemise kasutamise eesmärgile, leidis EIK, et kaebajale osaks saanud kohtlemine oli käsitletav piinamisena.
Võttes arvesse märkimisväärse viivituse kriminaalasja avamisel ning kriminaaluurimise alustamisel, samuti uurimise läbiviimise viisi, leidis EIK, et uurimine ei olnud kohene ega põhjalik ning menetlus viitas võimudepoolsele tahte puudumisele politseinike vastutusele võtmiseks.
Võttes arvesse, et kaebaja väärkohtlemise väidete uurimine oli ebatõhus ning kaebajale määratud hüvitis ei olnud piisav, oli kaebaja endiselt käsitletav EIÕK artiklis 3 sätestatud õiguste rikkumise „ohvrina“.
Eeltoodust tulenevalt tuvastas EIK EIÕK artikli 3 rikkumise sisulisest ja menetluslikust aspektist.
EIK leidis, et ei olnud tõendatud, et tsiviilõiguslik õiguskaitsevahend oli ebatõhus. Seega ei ole tsiviilkohtumenetluse osas EIÕK artiklit 13 rikutud.
1. EIÕK artikli 3 rikkumine sisulisest aspektist seoses kaebajale osaks saanud piinamisega;
2. EIÕK artikli 3 rikkumine menetluslikust aspektist seoses tõhusa uurimise puudumisega kaebaja politseipoolse piinamise väidete osas;
3. EIÕK artiklit 13 koosmõjus EIÕK artikliga 3 ei ole rikutud seoses tsiviilkohtumenetlusega;
4. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks 48 550 eurot ja kulude katteks 3 000 eurot.
EIK ei tuvastanud ebakohaseid vangistustingimusi.
Kordas vs Kreeka, kohtuotsus 30.03.2017, avaldus nr 51574/14
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 3 rikkumise tuvastamiseks seoses Traikala vanglas esinenud kinnipidamistingimustega. Kaebaja taotles samuti EIÕK artikli 13 rikkumise tuvastamist väites, et tal puudus kinnipidamistingimuste vaidlustamiseks tõhus õiguskaitsevahend.
Asjaolude pinnalt ei saanud EIK teha järeldust, et kaebaja kinnipidamistingimused oleksid ületanud kinnipidamisega paratamatult kaasnevate kannatuste taseme ning oleksid kaasa toonud alandava kohtlemise. Seega ei ole EIÕK artiklit 3 rikutud.
EIK viitas, et on korduvalt leidnud, et kui kaebaja väidab, et vanglas esinevad üldised vangistustingimused mõjutavad teda isiklikult, nagu ka käesolevas asjas, on Kreeka kriminaalmenetluse koodeksi §-s 6 ja §-s 572 toodud õiguskaitsevahendid kasutud. EIK ei näinud põhjust jõuda antud asjas teistsugusele seisukohale. Eeltoodust tulenevalt tuvastas EIK EIÕK artikli 13 rikkumise koosmõjus EIÕK artikliga 3.
2. EIÕK artikli 13 rikkumine koosmõjus EIÕK artikliga 3.
Grammosenis jt vs Kreeka, kohtuotsus 30.03.2017, avaldus nr 16287/13
21 kaebajat paigutati kohtueelseks kinnipidamiseks Thessaloniki politsei peakontorisse. Kaebajate kinnipidamise kestused jäi vahemikku ühest kuust kuni 8 kuuni. Kaebajad  väitsid, et Thessaloniki politsei peakontor oli pikkadeks kinnipidamisteks täiesti sobimatu.
Kaebajad esitasid EIK-le avalduse EIÕK artikli 3 ja artikli 13 rikkumise tuvastamiseks.
Käesolevas asjas peeti kaebajaid kinni kinnipidamisasutustes, milles puudusid vajalikud hüved pikaajaliseks kinnipidamiseks, alates 1 kuust kuni 8 kuuni. Võttes arvesse varasema kohtupraktika ja poolte poolt esitatud andmed leidis EIK, et puudus alus jõuda varasema kohtupraktikaga võrreldes erinevale järeldusele. Eeltoodust tulenevalt tuvastas EIK EIÕK artikli 3 rikkumise seoses kaebajate kinnipidamistingimustega.
Viidetega oma varasematele otsutele leidis EIK, et olemasolev siseriiklik õigus ei võimalda kaebajatel saada kohast hüvitist. Puudus põhjus jõuda erinevale seisukohale. Seega tuvastas EIK EIÕK artikli 13 rikkumise seoses kinnipidamistingimuste vaidlustamiseks tõhusate õiguskaitsevahendite puudumisega.
1. EIK luges avalduse vastuvõetavaks 16 kaebaja osas ning vastuvõetamatuks 5 kaebaja osas;
2. EIÕK artikli 3 rikkumine seoses kaebajate kinnipidamistingimustega;
3. EIÕK artikli 13 rikkumine seoses kinnipidamistingimuste vaidlustamiseks tõhusate siseriiklike õiguskaitsevahendite puudumisega;
4. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks igale kaebajale 4 000 eurot.
Ümberasujad, kes olid inimkaubanduse ja sunniviisilise töötamise ohvriteks, ei saanud Kreekalt tõhusat kaitset.
Chowdury jt vs Kreeka, kohtuotsus 30.03.2017, avaldus nr 21884/15
Kaebajateks on 42 Bangladeshi kodanikku, kes elavad Kreekas ning kellel puudusid tööload. Kaebajad värvati perioodil 2012 oktoober – 2013 veebruar ühte farmi maasikaid korjama. Kaebajate tööandjad ei maksnud neile palka ning sundisid neid töötama iga päev 07:00-19:00 relvastatud valvurite järelevalve keerulistes füüsilistes tingimustes.
Kaebajad esitasid EIK-le avalduse EIÕK artikli 4 lõike 2 rikkumise tuvastamiseks.
EIK selgitas, et inimkaubandus kuulub EIÕK artikli 4 kaitsealasse ning sunniviisiline töö on üks inimkaubanduse väljendusvorme. Kaasuse asjaolud ning eelkõige kaebajate töötingimused näitasid selgelt, et nad olid inimkaubanduse ja sunniviisilise töö ohvriteks Palermo Protokolli artikli 3a ning Inimkaubandusvastase Euroopa Nõukogu konventsiooni artikli 4 mõttes. EIK järeldas, et kaebajate olukord kuulus EIÕK artikli 4 lõike 2 kaitsealasse seoses inimkaubanduse ja sunniviisilise töötamisega.
EIK tuvastas EIÕK artikli 4 lõike 2 rikkumise seoses riigi suutmatusega täita nimetatud normist tulenevaid positiivseid kohustusi, s.o inimkaubanduse olukorra ennetamine, ohvrite kaitsmine, kuritegude tõhus uurimine ning inimkaubanduse eest vastutavate isikute karistamine.
1. EIÕK artikli 4 lõike 2 rikkumine;
2. EIK määras kõikidele maakohtus toimunud menetlustes osalenud kaebajatele, s.o 21 kaebajale, igale ühele 16 000 eurot ning ülejäänud 21 kaebajale igale ühele 12 000 eurot. EIK määras kulude katteks kaebajatele ühiselt 4 363,64 eurot.
EIK leidis, et varjupaigataotlejate kinnipidamine Moskva lennujaama transiiditsoonis oli ebaseaduslik, ebainimlik ja alandav.
Z.A. jt vs Venemaa, kohtuotsus 28.03.2017, avaldus nr 61411/15; 61420/15; 61427/15; 3028/16
4 kaebajat on Iraagi, Palestiina, Somaalia ja Iraagi kodanikud. Kaebajad, kes reisisid üksteisest sõltumatult, läbisid reisides Moskva Šeremetjevo lennujaama, kus Venemaa piirivalve keelas kaebajatele Venemaale sisenemise seoses nende reisidokumentides esinevate küsitavustega. Selle tulemusena olid kolm kaebajat aastatel 2015-2016 sunnitud veetma 5-8 kuud lennujaama transiiditsoonis. Somaaliast pärit kaebaja viibis transiiditsoonis perioodil 2015 aprillist 2017 märtsini 1 aasta ja 11 kuud. Kõik kaebajad taotlesid Venemaalt edutult varjupaika.
Kaebajad esitasid EIK-le avaldused EIÕK artikli 3 ja artikli 5 lõike 1 rikkumise tuvastamiseks.
Kuna valitsus ei viidanud ühelegi Venemaa õigusakti normile, mis oleks õigustanud kaebajatelt vabaduse võtmist, leidis EIK, et kaebajate pikaajaline kinnipidamine transiiditsoonis toimus ilma igasuguse siseriikliku õiguse aluseta, millega rikuti EIÕK artikli 5 lõiget 1.
EIK hinnangul põhjustasid kaebajate kinnipidamistingimused, mida nad pidid taluma pikka aega, neile märkimisväärseid vaimseid kannatusi, mis õõnestas nende väärikust ning alandas neid. EIK leidis, et selline kohtlemine oli ebainimlik ja alandav, millega rikuti EIÕK artiklit 3.
1. EIÕK artikli 5 lõike 1 rikkumine – kõikide kaebajate osas;
2. EIÕK artikli 3 rikkumine – kõikide kaebajate osas;
3. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks summad vahemikus 15 000 – 26 000 eurot kulude katteks igale kaebajale 3 500 eurot.
Eriarvamusele jäänud kohtuniku hinnangul võtsid kaebajad vabatahtlikult ja mõjuvate põhjusteta vastu otsused transiiditsooni jäämiseks.
EIK tuvastas, et pärast apellatsioonkaebuse esitamiseks ettenähtud tähtaega esitatud apellatsioonkaebuste menetlusse võtmine rikkus õiguskindluse põhimõtet ja juurdepääsuõigust kohtule.
Magomedov jt vs Venemaa, kohtuotsus 28.03.2017, avaldus nr 33636/09; 34493/09; 35940/09; 36054/09; 37441/09; 38237/09; 45415/09; 50333/09; 28480/13; 28506/13
Kaebajateks on 13 Venemaa kodanikku. Kaebajad alustasid kohtumenetlust riigivõimude vastu, vaidlustades neile seoses Tšernobõli tuumajaama õnnetuse likvideerimisel osalemisega makstavate toetuste suuruse. Kõik kaebajad võitsid esimeses kohtuastmes. Kuivõrd võimud ei esitanud tähtaegselt apellatsioonkaebuseid, siis otsused jõustusid ning neid asuti täitma.
Võimud esitasid hiljem siiski apellatsioonkaebused ning taotlesid apellatsioonkaebuste esitamise tähtaja ennistamist. Siseriiklikud kohtud rahuldasid võimude taotlused ning võtsid apellatsioonkaebused menetlusse. Apellatsioonimenetlustes tühistati esimese astme kohtute otsused.
Kaebajad esitasid avaldused EIK-le EIÕK artikli 6 rikkumise tuvastamiseks.
EIK tunnistas kolm avaldust – nr 36054/09, 45415/09, 50333/09 - EIÕK artikli 35 lõigete 3 (b) ja 4 alusel vastuvõetamatuks. Nimetatud avalduste osas leidis EIK, et kaebajad ei ole kannatanud nende kasuks langetatud siseriiklike otsuste tühistamisega „materiaalset kahju“.
EIK selgitas, et avalduse esitamiseks ettenähtud tähtajad on kahtlemata vajalikud kohaseks õigusemõistmiseks ning eelkõige õiguskindluse põhimõtte  kindlustamiseks. Huvitatud osapooled peavad arvestama avalduste esitamise tähtaegade suhtes kehtivate reeglitega. Seega võib mittetähtaegselt esitatud avalduse menetlusse võtmine pärast märkimisväärse aja möödumist veenvate põhjuste puudumisel viia õiguskindluse põhimõtte riiveni ja olla vastuolus EIÕK artiklis 6 tagatud õigusega. EIK lisas, et ehkki tähtaja ennistamise küsimus on eelkõige siseriiklike kohtute otsustuspädevuses, ei ole see sellise võimu teostamine piiramatu. Asja otsustav kohtunik peab igal juhtumil esitama oma otsuse põhjendused ning hindama, kas esitatud põhjused õigustavad res judicata põhimõtte riivamist. Oluline on ka see, milline avajavahemik jäi otsusest teada saamise ning tähtaja ennistamise taotluse esitamise aja vahele. Isik peab tegutsema piisava hoolsusega, s.o viivituseta hetkest, mil ta sai teada või pidi teada saama tema õigusi riivavast otsusest.
EIK märkis seoses avaldustega nr 33636/09, 34493/09, 35940/09, 37441/09 ja 38237/09, et sotsiaalkindlustusameti käitumine oli õigustamatu, kuna sotsiaalkindlustusamet viivitas oma sõnul apellatsioonkaebuste esitamisega seoses vajadusega uurida mitu kuud asjakohast õigust. EIK leidis, et teise astme kohtu seisukoht, mille kohaselt oli apellatsioonkaebuste menetlusse võtmine vajalik föderaalse eelarve huvides ja muude õiguskaitsevahendite puudumisel, ning valitsuse selgitus, mille kohaselt pidanuks menetlusse olema kaasatud föderaalse eelarvevahendite inspektor, ei olnud piisavad õigustamaks apellatsioonkaebuste menetlusse võtmist ning sellele järgnenud õiguskindluse põhimõtte rikkumist. EIK hinnangul ei olnud asjakohane ka valitsuse väide, mille kohaselt õigustas esimese astme kohtute otsuste tühistamist asjaolu, et nimetatud otsused ei järginud varasemat kohtupraktikat, milles oli otsustatud samade toetuste arvutamise meetodi küsimus. Et sotsiaalkindlustusamet oli varasemates menetlustes olnud ise vastustaja rollis, pidi sotsiaalkindlustusamet olema varasemast praktikast teadlik ning juhtima sellele esimese astme kohtu tähelepanu, mida antud asjas ei tehtud. Eeltoodust tulenevalt järeldas EIK, et apellatsioonkaebuste menetlusse võtmine rikkus õiguskindluse põhimõtet ning kaebajate juurdepääsuõigust kohtule.
Seoses avaldustega nr 28480/13 ja 28506/13 märkisid võimud, et finantsministeerium ei olnud esimese astme kohtu menetlustest ega otsustest teadlik. EIK osundas, et finantsministeerium sai kohtuotsustest teada või pidi teada saama hiljemalt 2011 augustis, kui finantsministeerium hakkas otsuste alusel väljamakseid tegema. EIK-le jäi selgusetuks, miks finantsministeerium ootas enne tegutsemist enam kui aasta. Seda enam, et riigi väidetel oli kaalul oluline avalik huvi. Eeltoodust tulenevalt tuvastas EIK ka viidatud avalduste osas õiguskindluse põhimõtte ja kaebajate kohtule juurdepääsuõiguse rikkumise.
Võttes arvesse EIK järeldused EIÕK artikli 6 lõike 1 osas, ei pidanud EIK vajalikuks avalduste uurimist EIÕK 1. protokolli artikli 1 alusel.
1. Tunnistada avaldused nr 36054/09, 45415/09 ja 50333/09 vastuvõetamatuks ning 33636/09, 34493/09, 35940/09, 37441/09, 38237/09, 28480/13 ja 28506/13 vastuvõetavaks;
Tsiviilkohtumenetlus kinnisasja jagamise asjas kestusega 23,5 aastat ei vastanud mõistliku menetlusaja nõudele.
Marković vs Serbia, kohtuotsus 28.03.2017, avaldus nr 70661/14
Kaebaja alustas 1994. aasta septembris tsiviilkohtumenetlust kinnisasja jagamise nõudes. 2011. aasta juunis leidis konstitutsioonikohus, et kaebaja õigust asja arutamisele mõistliku aja jooksul on rikutud ning otsustas, et kohtumenetlust tuleb kiirendada ja et kaebajal oli õigus saada mittevaralise kahju hüvitist. Kaebaja ei ole seni hüvitist saanud. Samuti on endiselt pooleli 1994. aastal alanud kohtumenetlus.
Kaebaja esitas EIK-le avalduse tsiviilkohtumenetluse ebamõistliku kestuse tuvastamiseks EIÕK artikli 6 lg 1 tähenduses.
EIK osundas, et anud asjas leidis konstitutsioonikohus, et kaebaja õigust tema nõude lahendamiseks mõistliku aja jooksul oli rikutud. Seega oli konstitutsioonikohus tunnustanud väidetavat riivet. Samas leidis konstitutsioonikohus, et kaebaja oli õigustatud saama mittevaralise kahju hüvitise, kuid kaebaja ei ole sellist hüvitist saanud.
Eeltoodust tulenevalt järeldas EIK, et kaebaja ei ole EIÕK artikli 34 mõttes ohvri staatust kaotanud. EIK hinnangul oli käesolevas asjas kohtumenetluse kestus ülemäärane ega olnud vastavuses „mõistliku aja“ nõudega. Eeltoodust tulenevalt tuvastas EIK EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumise.
Tsiviilkohtumenetlus kestusega 5 aastat ja 7 kuud ei vastanud mõistliku menetlusaja nõudele.
Blagojević vs Serbia, kohtuotsus 28.03.2017, avaldus nr 63113/13
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 6 lõike 1 ja EIÕK artikli 13 rikkumise tuvastamiseks seoses tsiviilkohtumenetluse ebamõistliku pikkusega. Kaebaja nõudis nimetatud tsiviilkohtumenetluses oma endiselt tööandjalt 2005. aasta kasumi vahenditest makse tegemist.
Kohtumenetluse kestus: 5 aastat ja 7 kuud.
Menetluse pikkuse mõistlikkuse üle otsustamisel tuleb lähtuda konkreetse kaasuse asjaoludest, eelkõige asja keerukusest, osapoolte käitumisest ja sellest, mis on isikul kaalul. EIK on korduvalt tuvastanud analoogsetes asjades EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumisi. Puudus alus jõuda erinevale lõppjäreldusele. Seega järeldas EIK, et käesolevas asjas oli kohtumenetluse kestus ülemäärane ega olnud vastavuses „mõistliku aja“ nõudega. Eeltoodust tulenevalt tuvastas EIK EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumise.
EIK ei pidanud vajalikuks esitatud avalduse eraldi uurimist EIÕK artikli 13 alusel.
2. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks 1 500 eurot ja kulude katteks 500 eurot.
Kriminaalmenetlus kestusega 6 aastat ja 1 kuu ei vastanud mõistliku menetlusaja nõudele.
Jovanović vs Serbia, kohtuotsus 28.03.2017, avaldus nr 29763/07
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 6 lõike 1 ja EIÕK artikli 13 rikkumise tuvastamiseks seoses ebamõistlikult pika kriminaalmenetlusega. Kaebajat kahtlustati kuritegelikku ühendusse kuulumises.
Kriminaalmenetluse kestus: 6 aastat ja 1 kuu.
Kriminaalmenetlus jäi kohtueelse menetluse staadiumisse.
Menetluse pikkuse mõistlikkuse üle otsustamisel tuleb lähtuda konkreetse kaasuse asjaoludest, ennekõike asja keerukusest, osapoolte käitumisest ja sellest, mis on isikul kaalul. EIK on korduvalt tuvastanud analoogsetes asjades EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumisi. Puudus alus jõuda erinevale järeldusele. Seega järeldas EIK, et käesolevas asjas oli kriminaalmenetluse kestus ülemäärane ega olnud vastavuses „mõistliku aja“ nõudega. Eeltoodust tulenevalt tuvastas EIK EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumise.
2. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks 1 800 eurot ja kulude katteks 500 eurot.
Distsiplinaarmenetluses tuleb lõpliku süüdimõistva kohtuotsuse puudumisel vältida seisukohti, millega omistatakse kaebajale kriminaalvastutus talle distsiplinaarmenetluses ette heidetava kohatu käitumise osas.
Kemal Coşkun vs Türgi, kohtuotsus 28.03.2017, avaldus nr 45028/07
Politseinikuna töötanud kaebaja suhtes alustati nii kriminaal- kui ka distsiplinaarmenetlust. Distsiplinaarmenetluses leidis ülemdistsiplinaarnõukogu, et kaebaja oli toime pannud vägistamise katse, ründamise ja vägivallaga ähvardamise ning otsustas kaebaja vabastamise politseijõududest. Halduskohus jättis ülemdistsiplinaarnõukogu otsuse jõusse. Kaebaja edasised kaebused jäeti samuti rahuldamata. Kaebaja mõisteti kriminaalmenetluse raames vangistamises, röövis ja vägistamise katses õigeks. Ehkki kaebaja mõisteti algselt kallaletungis koos vägivallaga süüdi, mõisteti ta hiljem ka nimetatud süüdistuse osas õigeks.
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 6 lõike 2 rikkumise tuvastamiseks.
Antud asjas leidis halduskohus, et kaebaja vabastamine politseijõududest oli põhjendatud alusel, et kaebaja oli toime pannud vabaduse võtmise, röövi ja vägistamise katse. Ehkki samade faktide ja samade süüdistuste osas oli kriminaalmenetlus pooleli, tegi halduskohus otsuse, milles kasutatud sõnastusega tunnistati kaebaja ühemõtteliselt nimetatud süüdistustes süüdi. Lisaks ei sisaldanud halduskohtu otsus mingit reservatsiooni ega mööndust, mis oleks võinud viia otsuse lugeja järeldusele, et kaebaja süüdi tunnistamine piirdus rangelt distsiplinaarvaldkonnaga. Kuna kohtuotsuses puudusid põhjendused, millele toetudes oleks võinud tajuda, et distsiplinaar- ja kohtuorganid tuvastasid ja hindasid fakte vaid distsiplinaarõiguse raames, muutusid distsiplinaarkaristuse ja kriminaalvastutuse vahelised piirid teoreetiliseks ja illusoorseks. EIK rõhutas, et ükski võimuorgan ei tohi kohelda isikut kuriteos süüdi olevana enne, kui isik on pädeva kohtu poolt süüdi mõistetud.
EIK leidis, et halduskohus tunnistas kaebaja süüdi enne, kui kaebaja süü oli õiguse kohaselt tuvastatud ning halduskohus ei suutnud heastada eelmise kohtuastme poolt kasutatud sõnastust, ehkki kohtul oli kohustus eeldada kaebaja süütust seoses poolelioleva kriminaalmenetlusega. EIK märkis, et puudub igasugune õigustus taolise ennatliku süü tuvastamise jaoks. Eeltoodust tulenevalt tuvastas EIK EIÕK artikli 6 lõike 2 rikkumise.
2. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks 2 500 eurot ja kulude katteks 169 eurot.
EIK tuvastas, et kohtuniku distsiplinaarasjas esitatud apellatsiooni lahendanud distsiplinaarnõukogu ei olnud objektiivse kriteeriumi alusel erapooletu.
Sturua vs Gruusia, kohtuotsus 28.03.2017, avaldus nr 45729/05
Kaebaja määrati 1999. aastal kümneks aastaks ringkonnakohtu esimeheks. 2004. aastal alustati kaebaja suhtes distsiplinaarmenetlust ning kaebaja tagandati kohtunike distsiplinaarnõukogu paneeli  otsusega ametist. Kaebaja kaebas otsuse edutult edasi kohtunike distsiplinaarnõukogule ja ülemkohtule.
Kaebaja esitas avalduse EIK-le EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumise tuvastamiseks väites, et tema suhtes läbi viidud distsiplinaarmenetlus oli ebaõiglane. Eelkõige viitas kaebaja asjaolule, et kohtunike distsiplinaarnõukogu ei olnud erapooletu, kuna 4 8-st tema apellatsiooni arutanud kohtunikust olid teinud tema asjas otsuse kohtunike distsiplinaarnõukogu paneeli koosseisus.
EIK osundas, et antud asjas olid neli kohtunike distsiplinaarnõukogu liiget varasemalt kogunenud paneelina, mis arutas asja esimese astme kohtuorganina, hinnates kaebaja vastu esitatud distsiplinaarsüüdistuse põhjendatust. Paneel korraldas istungi, uuris kõiki tõendeid ning langetas 23.12.2004 põhjendatud otsuse, milles mõisteti kaebaja distsiplinaarsüüteos süüdi ning kaebajat karistati ametist tagandamisega. Nimetatud otsus sisaldas asjakohaste õigusnormide tõlgendamist ja rakendamist.
Hiljem olid samad 4 kohtunikku 8-liikmelise distsiplinaarnõukogu liikmeteks, mis hindas kaebaja poolt 23.12.2004 otsuse peale esitatud apellatsioon nii fakti- kui ka õigusküsimustes. Seega hindasid apellatsioonimenetluses 4 kohtunikku nende enda langetatud otsuse õigsust ning pidid kontrollima, kas nad olid eksinud faktide hindamisel või õiguse tõlgendamisel. EIK märkis, et 8-liikmeline distsiplinaarnõukogu tegi otsuse lihthäälte enamusega ning distsiplinaarnõukogu esimehel, kes oli samuti asja esimese astme koosseisus lahendanud, oli viigi korral otsustav hääl. Võttes arvesse, et ülemkohtu pädevus piirnes distsiplinaarmenetluses vaid õigusküsimuste lahendamisega, oli EIK-l kahtlusi, et kassatsioonikohus oli võimeline asja tõhusalt lahendama. EIK hinnangul olid eeltoodud asjaolud piisavad tuvastamaks, et kaebaja kartus distsiplinaarnõukogu erapooletuse puudumise osas oli objektiivselt õigustatud.
Esitatud põhjendustest tulenevalt tuvastas EIK EIÕK artikli 6 lõike 1
2. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks 3 500 eurot ja kulude katteks 3 380 eurot.
EIK tuvastas EIÕK artikli 6 lõike 1 ja EIÕK 1. protokolli artikli 1 rikkumise seoses kaebaja kasuks langetatud kohtuotsuste täitmisega viivitamisega.
Avakemyan vs Armeenia, kohtuotsus 30.03.2017, avaldus nr 39563/09
Kaebaja esitas hagi K. vastu, nõudes K.-lt kaebajale võlgu olevat summat. 03.05.2005 otsusega kinnitas kohus kaebaja ja K. vahelise kokkuleppe. Kui K. ei järginud kokkuleppe tingimusi ning kohtutäitur tuvastas K. ainsa varana tema poolt päritud maja, alustas kaebaja uut kohtumenetlust K. maja omandiõiguse õiguslikuks tuvastamiseks. 24.10.2007 otsusega tunnistas kohus K. maja omanikuks. 2008. aastal esitas kaebaja halduskohtule nõude kinnisvararegistri ja kohtutäituri vastu, sundimaks esimest kandma K. maja omanikuna registrisse ning teist maja konfiskeerima. 01.12.2008 rahuldas halduskohus kaebaja nõude. K. esitas 10.02.2012 kviitungi, mille kohaselt oli ta võla kohtutäiturile ära maksnud.
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 6 lõike 1, 1. protokolli artikli 1 ning artikli 13 rikkumise tuvastamiseks.
Antud asjas ei täidetud siseriiklikke kohtuotsuseid 4 aastat ja 3 kuud. Valitsus ei esitanud nimetatud viivituse õigustamiseks põhjendusi. Seega leidis EIK, et Armeenia võimud, suutmata võtta mitme aasta jooksul kasutusele vajalikke meetmeid lõplike kohtuotsuste täitmiseks, jätsid EIÕK artikli 6 lõike 1 ilma oma kasulikust mõjust. Lisaks ei austanud Armeenia võimud kaebaja EIÕK 1. protokolli artikli 1 kohaseid õiguseid, kuna kaebaja ei saanud ebamõistlikult pika aja jooksul oma nõude katteks raha.
Valitsus ei suutnud tõendada, et siseriiklik õigus oleks võimaldanud kaebaja sugustel võlausaldajatel vaidlustada täitemenetluses esinevaid viivitusi. Samuti ei esitanud valitsus andmeid selle kohta, et kaebajal olnuks võimalik esitada täitemenetluses esineva viivitusega seoses kahjunõue. Asjaolu, et kaebaja kasuks langetati intresside väljamõistmise otsus, ei ole käsitletav tõhusa õiguskaitsevahendina täitemenetluses esineva viivituse osas, kuna viivitus oli omistatav võimudele. Eeltoodust tulenevalt järeldas EIK, et kaebajal puudus EIÕK artikli 13 kohane tõhus õiguskaitsevahend täitemenetluse kiirendamiseks või täitemenetluses esineva viivitusega tekitatud kahju eest hüvitise saamiseks.
3. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks 3 600 eurot.
EIK tuvastas, et kaebaja kõneeristuse andmete avaldamine ei olnud EIÕK artikli 8 lõike 2 mõttes „kooskõlas seadusega“.
Savotchko vs Moldova Vabariik, kohtuotsus 28.03.2017, avaldus nr 33074/04
Kaebaja ja tema ema vahelises tsiviilkohtumenetluses pärimisasjas esitas kaebaja ema kohtule kaebaja kõneeristuse andmed. Kõneeristuse andmed oli äriühing M., mis oli riiklik tavatelefonide operaator, eelnevalt väljastanud kaebaja ema advokaadile. Nimetatud kõneeristuse andmed sisaldasid muuhulgas andmeid valitud numbrite kohta ning kaebaja poolt tehtud kõnede kuupäevade, kellaaegade, kestuste ja kulude andmeid. Siseriiklik kohus tugines nimetatud kõneeristuse andmetele, jättes rahuldamata kaebaja taotluse kohtumaksust vabastamiseks.
Siseriiklikud kohtud jätsid kaebaja M. vastu esitatud hagi, milles kaebaja taotles kõneeristuse andmete avaldamisega tekitatud mittevaralise kahju hüvitamist, rahuldamata.
Kaebaja esitas avalduse EIK-le eelkõige EIÕK artikli 8 rikkumise tuvastamiseks.
EIK leidis, et asjakohased siseriiklikud õigusnormid keelasid, mõningate eranditega, vaidlusaluse teabe avaldamise. EIK hinnangul ei kohaldunud antud asjas erandid ning valitsus ei suutnud seda ümber lükata.
Eeltoodust tulenevalt järeldas EIK, et riive ei olnud EIÕK artikli 8 lõike 2 mõttes „kooskõlas seadusega“. Seetõttu ei pidanud EIK vajalikuks hinnata riive vajalikkust ning tuvastas EIÕK artikli 8 rikkumise.
EIK leidis, et kaebaja sõnavabadusse sekkumine kaebaja vallandamise vormis ei olnud „demokraatlikus ühiskonnas vajalik“ ärimaine ja ettevõtte õiguste kaitseks.
Marunić vs Horvaatia, kohtuotsus 28.03.2017, avaldus nr 51706/11
Kaebaja töötas aastatel 2003-2007 kohalikule omavalitsusele kuuluva kohaliku avalikku teenust osutava ettevõtte, KD Kostrena, juhatajana. 2007 septembris avaldati päevalehes artikkel, milles linnapea M.U. kritiseeris kaebajat seoses tema tööülesannete täitmisega. 8 päeva hiljem vastas kaebaja järjekordses samas lehes avaldatud artiklis esitatud kriitikale. Kaebaja kurtis, et ettevõtte tegutsemisel esinenud probleemid tulenesid kohaliku omavalitsuse õigusteenistusest, mis nõudis väidetavalt ettevõttelt ebaseaduslikku tegutsemist. Muuhulgas väitis kaebaja, et ettevõte kogus parkimistasusid maal, mis ei olnud kohaliku omavalitsuse omandis. Kaebaja kutsus üles ettevõtet auditeerima. Pärast artikli ilmumist vallandati kaebaja ettevõtte üldkoosolekuga (mida juhatas M.U.) põhjusel, et kaebaja avalikud seisukohad rikkusid ettevõtte mainet. Kaebaja esitas hagi ebaseadusliku vallandamise peale, mis jäeti rahuldamata.
Kaebaja esitas EIK-le avalduse väites, et tema meedias esitatud väidete eesmärk oli lükata ümber tema suhtes esitatud valesüüdistused ning et tema vallandamine rikkus EIÕK artiklit 10.
EIK hinnangul ei kohaldunud antud asjas valitsuse viidatud EIK kohtupraktika, milles käsitletakse sõnavabadust töökohal. EIK leidis, et käesolev asi oli viidatud asjadest erinev. EIK leidis, et antud asjaoludel ei saanud kaebajalt eeldada vaikimist ning oma maine samal viisil kaitsmata jätmist. Vastupidine laiendaks liigselt lojaalsuskohustust ning oleks vastuolus EIÕK artikliga 10, mis nõuab inter alia, et töötaja sõnavabadust kaitstakse tööandja ebamõistlike lojaalsuse nõudmiste eest.
EIK osundas, et vastulause esitamise õigus on õigus kaitsta end avaliku kriitika vastu sama meediumi kaudu, kus kriitika avaldati.
EIK märkis ka, et kohaliku avalikku teenust osutava ettevõtja tegutsemine on kohaliku kogukonna jaoks  avaliku huvi küsimus.
EIK hinnangul ei sisaldanud kaebaja artiklis avaldatud seisukohad faktilisi ebatäpsusi. Kaebaja väide, mille kohaselt kogus ettevõte ebaseaduslikult parkimistasusid, on käsitletav väärtushinnanguna, millel oli piisav faktiline alus. EIK osundas, et kaebaja esitatud väide oli otseselt seotud tema avaliku avalduse eesmärgiga, s.o oma professionaalse maine kaitsmisega. EIK leidis, et kaebaja ei viidanud, et ebaseaduslik parkimistasu kogumine kujutas endast kuritegu, nagu viitas valitsus.
Eeltoodud põhjustest tulenevalt järeldas EIK, et kaebaja M.U. väidete vastuseks esitatud seisukohad ei olnud ebaproportsionaalsed ega ületanud lubatud kriitika piire. Seega ei olnud kaebaja sõnavabadusse sekkumine kaebaja vallandamise vormis „demokraatlikus ühiskonnas vajalik“ ärimaine ja ettevõtte õiguste kaitseks, mistõttu tuvastas EIK EIÕK artikli 10 rikkumise.
Rahumeelsel kogunemisel osalemise vabadus on niivõrd oluline, et ühtki sellisest meeleavaldusest osa võtnud isikut ei tohiks karistada.
Şolari vs Moldova Vabariik, kohtuotsus 28.03.2017, avaldus nr 42878/05
Chișinău linnavalitsuse 25.04.2005 otsusega lubati pidada 01.05.2005 linna keskuses meeleavaldus. Kaebaja võttis nimetatud meeleavaldusest osa.
Politsei koostas 04.05.2005 kaebajale väärteoprotokolli, mille kohaselt ei tegutsenud kaebaja kooskõlas avalike kogunemiste korraldamise normidega. Protokollis märgiti, et kogunemine ei alanud linnavalitsuse poolt ette nähtud kohas, meeleavaldajad lehvitasid plakatitega ja laususid loosungeid, mis toetasid mitteregistreeritud erakondi ja liikumisi ning meeleavaldajad kandsid mitteregistreeritud sümboleid. Samal päeval mõistis esimese astme kohus kaebaja väärteos süüdi ning määras talle 28 euro suuruse trahvi. Kuna kaebaja ei maksnud trahvi ära, asendas kohus 14.11.2005 trahvi 30-päevase arestiga. Kaebaja tasus trahvi ning kohus otsustas ta 07.12.2005 koheselt vabastada.
Kaebaja esitas avalduse EIK-le eelkõige EIÕK artikli 11 rikkumise tuvastamiseks seoses 01.05.2005 meeleavaldusel osalemise eest määratud väärteokaristusega.
Antud juhtumil oli meeleavaldus rahumeelne. EIK selgitas, et kui meeleavaldajad ei pane toime vägivallaakte, peavad  võimud rahumeelsete meeleavalduste osas üles näitama teatud tolerantsust. Kohast „tolerantsuse määra“ ei ole võimalik in abstracto defineerida; EIK peab uurima iga kaasuse asjaolusid, iseäranis seda, millises ulatuses kõnealune kogunemine „häiris igapäevaelu“. Asjaolude pinnalt järeldas EIK, et vaidlusaluse kogunemisega häiriti igapäevaelu tähtsusetus määras.
EIK osundas, et meeleavalduse koha muutus ei olnud loa jäme rikkumine ega EIK kohtupraktika valguses õigusvastane tegu. Meeleavalduse toimumine paarkümmend meetrit eemal kohast, kus see loa kohaselt toimuma pidi, ei takistanud võimudel avaliku korra ega sündmuse sujuva kulgemise tagamist.
Valitsus ei põhjendanud, kuidas kommunistliku režiimi sümbolite kandmine põhjustas või võis põhjustada avaliku korra rikkumisi. EIK juhtis tähelepanu asjaolule, et ei olnud tuvastatud, et vaidlusaluste sümbolite kandmine oleks kaasa toonud totalitaarsete ideede kuulutamise või soovi osaleda poliitilises debatis eirates õigusriigi ja demokraatia põhimõtteid, võttes arvesse, et meeleavaldus oli rahumeelne ja selle jaoks oli väljastatud luba.
Rahumeelsetest kogunemistest osa võtmise vabadus on niivõrd oluline, et ühtki inimest ei tohi karistada selle eest, kui isik on osalenud mitte-keelatud meeleavaldusel ega ole toime pannud ühtki õigusvastast tegu. Rahumeelne meeleavaldus ei peaks põhimõtteliselt tooma kaasa kriminaalkaristust, sealhulgas vabaduse võtmist.
Võttes arvesse, et kaebaja ei pannud antud asjas toime õigusvastast tegu, oli temale määratud trahv - hoolimata selle vähimast võimalikust määrast – ebaproportsionaalne taotletavat legitiimset eesmärki (s.o korra kaitsmine) silmas pidades. Veelgi enam, nimetatud karistus pöörati trahvi mittemaksmise tõttu osaliselt vanglakaristuseks.
Eeltoodud kaalutlustest lähtuvalt järeldas EIK, et kaebaja süüdimõistmine alusel, et ta avaldas meelt loas märgitud kohast erinevas kohas ning kandis mitteregistreeritud kommunistlike sümboleid, ei ole käsitletav vastusena „rõhuvale sotsiaalsele vajadusele“. EIK hinnangul olid siseriiklikud võimud ületanud neile antud otsustusruumi. Seega ei olnud kaevatav riive EIÕK artikli 11 mõttes „demokraatlikus ühiskonnas vajalik“.
2. EIK määras varalise kahju hüvitamiseks 28 eurot, mittevaralise kahju hüvitamiseks 4 000 eurot ja kulude katteks 1 560 eurot.
Kui kaebaja sureb ja tema pärijad ei avalda soovi menetluse jätkamiseks, kustutab EIK avalduse kohtuasjade nimistust.
Alexandrescu jt vs Rumeenia, kohtuotsus 28.03.2017, avaldus nr 56842/08; 56844/08; 56849/08; 56860/08; 696/09; 704/09; 724/09; 11022/09
24.11.2015 kohtulahendiga tuvastas EIK EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumise 8 kaebaja osas seoses ebamõistlikult pika kriminaalmenetlusega, milles kaebajad olid tsiviilhagejad. EIK määras igale kaebajale mittevaralise kahju hüvitamiseks 2 400 eurot. Valitsus palus 24.11.2015 kohtulahendit revideerida, sest valitsusele oli 15.03.2016 saanud teatavaks, et üks kaebaja oli surnud 19.01.2011 ja teine 20.08.2014.
EIK märkis, et ehkki kaks kaebajat olid surnud enne EIK poolt otsuse tegemist, ei esitanud nimetatud kaebajate esindajad EIK-le sellekohast teavet. Samuti ei ole EIK-le esitatud teavet pärijate kohta, kes sooviksid menetlust jätkata.
EIK kohtupraktika kohaselt kustutatakse kohtuasjade nimistust avaldus siis, kui surnud isiku pärijad ei avalda soovi menetluse jätkamiseks. EIK hinnangul puudusid ka erilised asjaolud seoses EIÕK-s või selle Protokollides sätestatud inimõigustega, mis oleksid nõudnud avalduste jätkuvat uurimist.
1. Revideerida 24.11.2015 otsus avalduste nr 724/09 ja 11022/09 osas;
2. Kustutada avaldused nr 724/09 ja 11022/09 kohtuasjade nimistust.
EIK on õigustatud erandlikel asjaoludel määrama mittevaralise kahju hüvitamiseks õiglase hüvitise ka siis, kui kaebaja ei ole vastavat nõuet kohaselt esitanud.
Nagmetov vs Venemaa, kohtuotsus 30.03.2017, avaldus nr 35589/08
Kaebaja esitas avalduse EIK-le seoses oma poja surmaga, mille põhjustas riigiametnike korruptsiooni vastasel demonstratsioonil tulistatud pisaragaasi granaat.
05.11.2015 Kohtukoja lahend
Kohtulahendis tuvastati EIÕK artikli 2 rikkumine sisulisest ja menetluslikust aspektist. Kohtukoda märkis, et kaebaja ei olnud esitanud õiglase hüvitise nõuet etteantud tähtaja jooksul ning osundas, et tavapäraselt ei määrata sellises olukorras hüvitist. Sellegipoolest otsustas Kohtukoda määrata mittevaralise kahju hüvitamiseks 50 000 eurot, viidates EIÕK artiklist 41 tulenevatele volitustele ning varasematele kohtuasjadele, milles EIK on erandjuhtumitel lugenud õiglaseks hüvitise määramise isegi siis, kui vastavat nõuet pole esitatud.
Venemaa valitsuse taotlusel võeti asi Suurkoja menetlusse.
Suurkoda nõustus Kohtukoja otsuses toodud seisukohtadega EIÕK artikli 2 rikkumise kohta sisulisest ja menetluslikust aspektist.
Suurkoda märkis, et EIK on volitatud juhtudel, kus hüvitise nõuet ei ole kohaselt esitatud, tulenevalt konkreetse kaasuse erandlikest asjaoludest siiski mõistlikul ja vaoshoitud viisil mittevaralise kahju hüvitist määrama. Sellistes erandlikes olukordades on esmalt vajalik tuvastada hüvitise määramise eelduste olemasolu ning alles seejärel saab hinnata mõjuvaid põhjuseid hüvitise määramiseks.
Poolte vahel ei olnud vaidlust selles, et kaebaja oli EIÕK artikli 2 rikkumisega seoses kannatanud mittevaralist kahju ning et rikkumise ja kahju vahel esines põhjuslik seos. Kaebaja oli väljendanud huvi hüvitise saamiseks. EIK leidis, et rikkumise tuvastamine ei ole iseenesest piisav õiglane hüvitis, võttes arvesse kõnealuste rikkumiste tõsidust ja mõju ning üldist konteksti, eelkõige pikka ja puudulikku julgeolekuteenistuse töötaja poolt põhjustatud surma uurimist. Samuti ei võimaldanud siseriiklik õigus mõistliku aja jooksul kohase hüvitise saamist seoses kaebaja poja surma tekitamisega ning surma uurimise puudujääkidega.
Eeltoodust tulenevalt järeldas Suurkoda, et antud asjas esinesid erandlikud asjaolud, mis õigustasid kohase nõude puudumisel mittevaralise kahju hüvitamiseks õiglase hüvitise määramist.
2. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks 50 000 eurot (häältega 14:3).
Eriarvamusele jäänud kohtunike hinnangul ei toeta EIÕK artikkel 41 ning Kohtureeglite reegel nr 60 Suurkoja enamuse seisukohta. Eriarvamuse kohaselt ei saa ega tohi EIK määrata varalise ja mittevaralise kahju hüvitist ega välja mõista kulusid, kui selleks ei ole esitatud kohast nõuet.
Võimud ei suutnud esitada mõjuvat üldsuse huvi kinnisasja sundvõõrandamiseks eraõigusliku investeerimisprojekti eesmärgil.
Volchkova ja Mironov vs Venemaa, kohtuotsus 28.03.2017, avaldus nr 45668/05; 2292/06
Kaebajad omasid  Moskva lähedal Lyubertsys atraktiivses piirkonnas asunud maatükki ja sellel asuvat maja. 2003 märtsis otsustas kohalik omavalitsus kaebajatele kuulunud maa ja maja sundvõõrandada põhjendades seda vajadusega mitmekorruselise kortermaja ehitamiseks.
Kaebajad esitasid EIK-le avaldused EIÕK 1. protokolli artikli 1 rikkumise tuvastamiseks väites, et nad jäeti ilma oma omandist eraõigusliku investeerimisprojekti tõttu, millel puudus mõjuv üldsuse huvi. Lisaks leidsid kaebajad, et neile määratud hüvitis oli naeruväärne.
EIK leidis, et kaebajate omandist ilmajätmine oli kehtestatud seaduses. EIK hinnangul puudus alus kahelda siseriiklike kohtute poolt siseriikliku õiguse asjakohaste sätete tõlgenduses. Samas oli EIK-l kahtlusi, kas kaebajatelt vara äravõtmine kollektiivse majutuse ehitamise eesmärgil toimus mõjuvates üldistes huvides.
Antud asjas tehti sundvõõrandamise otsus kohalikul tasemel. Sundvõõrandamine ei olnud seotud ühegi olulise üldise probleemi lahendamise vajadusega, vaid linna väljanägemise parandamisega. Lisaks osundas EIK, et asjas ei viidanud midagi sellele, et uus ehitis, sealhulgas selles sisalduv 5% kohalikule omavalitsusele kuuluv osa, oli liigitatud sotsiaalkorteriteks ja sotsiaalkorteritena kasutusele antud.
Võttes arvesse investeerimislepingu ja asjassepuutuvad siseriiklikud otsused, ei olnud EIK veendunud, et sundvõõrandamiseks esitatud põhjendustel oli kohane mõistlik alus ning nimetatud alus oli mõjuv.
Seoses hüvitise küsimusega märkis EIK, et antud asjas jättis apellatsioonikohus kaebajate väidetega arvestamata, vaidlustades eksperthinnangu ning hinnates vara väärtust erinevalt.
Eeltoodust tulenevalt tuvastas EIK EIÕK 1. protokolli artikli 1 rikkumise.
1. EIÕK 1. protokolli artikli 1 rikkumine seoses sundvõõrandamise otsusega;
2. EIK määras esimesele kaebajale mittevaralise kahju hüvitamiseks 3 000 eurot ja kulude katteks 100 eurot ning teisele kaebajale mittevaralise kahju hüvitamiseks 3 000 eurot;
3. EIK leidis, et varalise kahju hüvitamise küsimust ei olnud võimalik veel otsustada ning jättis nimetatud küsimuse ootele.
EIK tuvastas, et kaebajatel ei olnud võimalik saada seoses omandiõiguse riivega kohast hüvitist, millest tulenevalt on rikutud EIÕK 1. protokolli artiklit 1.
Stefanovi vs Bulgaaria, kohtuotsus 30.03.2017, avaldus nr 65688/12
3 kaebajat ostsid 1990. aastal riigilt Sofias asuva korteri, mille riik oli saanud oma omandisse kommunistliku režiimi ajal toimunud riigistamise käigus. 1992. aastal esitas isik, kes oli korteri riigistamiseelse omaniku pärija, kaebajate vastu hagi. Siseriiklikud kohtud tühistasid kaebajate omandiõiguse viidates, et nad ostsid korteri rikkudes seadusandlust. Kaebajad taotlesid hüvitiseks võlakirjade määramist, ent pooled ei ole EIK selle menetluse tulemusest teavitanud. Kaebajad esitasid ka lepinguvälise kahju tekitamise nõude Sofia kohaliku omavalitsuse vastu. Lõpliku kohtuotsusega mõisteti kaebajatele välja 1990. aastal korteri eest makstud summa, mis oli aastatega tohutult devalveerunud (12 eurot).
EIK märkis, et kaebajad jäeti omandist ilma ostu-müügilepingus esinenud väikese vea pärast. EIK on varem leidnud, et vastutus sellise vea eest lasub võimudel ning kaebajad ei olnud selles osas eksinud. EIK hinnangul ei saanud sellistel asjaoludel EIÕK 1. protokolli artikli 1 kohast tasakaalu saavutada ilma kohase hüvitise maksmiseta.
Ehkki kaebajatel oli võimalik taotleda hüvitiseks võlakirju ning EIK ei olnud teadlik kaebajate sellise taotluse tulemusest, osundas EIK, et on varem mitmes sarnases asjas leidnud, et tol ajahetkel kasutatud võlakirjade skeem ei võimaldanud saada kindlusega kohast hüvitist. Seega ei saanud vastava skeemi olemasolu olla EIÕK 1. protokolli artikli 1 kohase avalduse tulemile otsustav, kuigi EIK võttis selle asjaolu arvesse EIÕK artikli 41 kohaldamisel. Kaebajatel ei olnud võimalik saada ka kohast hüvitist lepinguvälise kahju hüvitamise nõude esitamisega.
Eeltoodud asjaoludel leidis EIK, et kaebajatel ei olnud võimalik saada kohast hüvitist. Seega ei saavutatud avaliku huvi ning kaebajate õiguste kaitsmise vajaduse vahel õiglast tasakaalu, millest tulenevalt on rikutud EIÕK 1. protokolli artiklit 1.
2. EIK määras varalise kahju hüvitamiseks kaebajatele ühiselt 75 000 eurot.
Vara sundvõõrandamine peab toimuma seaduses ettenähtud tingimustel.
Maharramov vs Aserbaidžaan, kohtuotsus 30.03.2017, avaldus nr 5046/07
Kaebaja omas Ganja linnas poodi. 2004. aastal palusid kohaliku omavalitsuse töötajad kaebajal oma pood vabastada selleks, et tänavat saaks laiendada. Kaebaja keeldus. Kaebaja sõnul tema pood hävitati (valitsuse sõnul tõsteti kaebaja pood kraanaga teise linnaossa). Kaebaja vaidlustas kohaliku omavalitsuse tegevuse ja taotles kahju hüvitamist, kuid siseriiklikud kohtud jätsid kaebaja hagi rahuldamata.
EIK leidis, et nii pood, mis oli kinnisasi ning mida kaebaja kasutas äripinnana, kui ka selle alune maa (mis ei olnud kaebaja omandis) olid kaebaja „omand“ EIÕK 1. protokolli artikli 1 mõttes.
Antud asjas riivati kaebaja vara, mis tõi kaasa „omandi võtmise“ EIÕK 1. protokolli artikli 1 teise lause mõttes.
Antud asjas võeti pood kaebajalt ära ilma, et kaebajat oleks eelnevalt teavitatud ühestki ametlikust otsusest. Samuti ei olnud kohaliku omavalitsuse täidesaatval võimul siseriikliku õiguse kohaselt pädevust eraomandis olema vara sundvõõrandamise otsuste tegemiseks. EIK osundas, et valitsus, siseriiklikud võimud ega kohtud ei viidanud ühelegi asjakohasele siseriiklikule õigusnormile, mis oleksid võinud olla aluseks kohaliku omavalitsuse tegevusele kaebajalt omandi äravõtmisel. Kuigi siseriiklik õigus võimaldanuks teatud tingimustel sundvõõrandamist, siis sellist menetlust kaebaja suhtes ei kasutatud. Seega tuvastas EIK, et käesolevas asjas puudus pädeva organi poolt väljastatud seaduslik sundvõõrandamise otsus.
Eeltoodud põhjustel järeldas EIK, et antud asjas ei toimunud riive „seaduses ettenähtud tingimustel“ ning kaebaja omandist ilmajätmine oli omavoliline.
2. EIK leidis, et EIÕK artikli 41 kohaldamise küsimust ei ole võimalik otsustada, lükkas selle otsustamise edasi ning palus pooltel esitada kolme kuu jooksul selles osas omapoolsed seisukohad või kokkulepe.

matches: kohus kohus kohus kohus kohus kohus


Raseduse katkestamise ja steriliseerimise seadus – Riigi Teataja
Raseduse katkestamise ja steriliseerimise seadus (lühend - RKSS)
Raseduse katkestamise ja steriliseerimise seadus - sisukord
§ 2 Raseduse katkestamine
§ 3 Raseduse kestus
§ 4 Steriliseerimine
2 RASEDUSE KATKESTAMINE
§ 5 Raseduse katkestamise vabatahtlikkus
§ 6 Raseduse katkestamise tähtaeg
§ 7 Günekoloogi ainuõigus rasedust katkestada
§ 8 Raseduse katkestamise toimingu vabatahtlikkus
§ 9 Raseduse katkestamise koht
§ 10 Raseduse olemasolu ja kestuse tuvastamine
§ 11 Raseduse katkestamise lubatavuse otsustamine
§ 12 Nõustamise kohustus
§ 13 Raseduse katkestamise ettevalmistamine
§ 14 Raseduse katkestamisele järgnevad toimingud
§ 15 Raseduse katkestamist puudutavad dokumendid
§ 16 Andmete kogumine raseduse katkestamise kohta
§ 17 Raseduskatkestusandmekogu asutamine
§ 18 Andmekogu vastutav ja volitatud töötleja
3 STERILISEERIMINE
§ 19 Steriliseerimise vabatahtlikkus
§ 20 Steriliseerimise lubatavus
§ 21 Arsti ainuõigus teostada steriliseerimist
§ 22 Steriliseerimise koht
§ 23 Steriliseerimise lubatavuse otsustamine
§ 24 Nõustamise kohustus
§ 25 Steriliseerimise dokumenteerimine
RT I, 20.02.2015, 11
(2) Käesoleva seaduse § 6 lõike 2 punktides 1, 2 ja 3 kirjeldatud juhtudel tehakse raseduse katkestamise lubatavus kindlaks vähemalt kolme arsti – kahe või enama günekoloogi ja naise haigusest või tervisega seotud probleemist tuleneva eriarsti või -arstide – otsuse alusel. Vajaduse korral tuleb käesoleva seaduse § 6 lõike 2 punktis 3 nimetatud juhtudel kaasata otsuse tegemisele lisaks arstidele ka sotsiaaltöötaja. Otsus raseduse katkestamise lubatavuse kohta vormistatakse kirjalikult ja seda tõendavad kõik otsuse tegijad oma allkirjaga.
(1) Sotsiaalministeerium kogub ja töötleb raseduse katkestamist puudutavaid andmeid riikliku sotsiaalpoliitika väljatöötamiseks pereplaneerimise, sündivuse tõstmise, abortide arvu vähendamise alal, samuti tervishoiuteenuse kvaliteedi tagamiseks ja järelevalve teostamiseks raseduse katkestamise teostaja üle ning Maailma Terviseorganisatsiooni liikme kohustusena neile usaldusväärse ja teiste riikidega võrreldava informatsiooni esitamiseks.
1) kogumisele ja töötlemisele kuuluvate andmete koosseisu;
2) andmete töötlemise korra ja tingimused;
3) andmete kodeerimise ja esitamise korra.
(3) Raseduse katkestamist puudutavate andmete kogumine ja töötlemine toimub kooskõlas käesoleva seaduse, avaliku teabe seaduse, isikuandmete kaitse seaduse ja teiste seaduste ning nende alusel kehtestatud õigusaktidega, mis tagavad delikaatsete isikuandmete töötlemise selleks käesoleva seadusega ettenähtud asutuses ning isikuandmete igakülgse kaitse kõigi võimalike organisatsiooniliste ja tehniliste abinõudega, sealhulgas andmete kodeeritud kujul üleandmise andmekogu pidajale või tema poolt volitatud isikule.
§ 17. Raseduskatkestusandmekogu asutamine
(1) Raseduse katkestamist puudutavate andmete kogumiseks ja töötlemiseks asutab valdkonna eest vastutav minister raseduskatkestusandmekogu.
(2) Raseduskatkestusandmekogu asutamine toimub avaliku teabe seaduses sätestatud korras.
§ 18. Andmekogu vastutav ja volitatud töötleja
(1) Raseduskatkestusandmekogu vastutav töötleja on Sotsiaalministeerium.
(2) Raseduskatkestusandmekogu vastutava töötleja õiguste teostaja määrab valdkonna eest vastutav minister.
§ 19. Steriliseerimise vabatahtlikkus
Steriliseerimine dokumenteeritakse vastavalt tervishoiuteenuste korraldamise seadusega kehtestatud nõuetele. Steriliseerimist puudutavad andmed on delikaatsed isikuandmed ning andmekogude moodustamine neist ei ole lubatud.
§ 26. [Käesolevast tekstist välja jäetud]


text:
Tanel Kalaus, partner/vandeadvokaat Advokaadibüroo TRINITI
Riigikohus tegi märgilise tähendusega otsuse ja piiras osaniku võimalusi osanike otsuste vaidlustamise kaudu halvata kogu äriühingu tegevust. Nimelt selgitas riigikohus, et kui üks osanik arvab, et teised osanikud on oma osalused võõrandanud hääletamispiirangu vältimiseks, siis ei saa pelgalt sellele argumendile tuginedes vaidlustada selliseid osanike otsuseid, mille puhul hääletamispiirangud ei kehti.
Osanikevahelised erimeelsused ähvardasid halvata äriühingu tegevust
Hiljuti puutusin klienti nõustades kokku olukorraga, kus osaühingu üks osanik (AA) ei olnud rahul sellega, et teised osanikud (BB ja CC) asutasid ühe kolmanda isikuga koos uue äriühingu (Ühing) ja võõrandasid oma osalused Ühingule, st lisaks AA‑le sai kahe füüsilise isiku asemel osaühingu osanikuks Ühing.
AA hinnangul oli sellise osaluste Ühingule võõrandamise näol tegemist heade kommetega vastuolus oleva ja seega tühise tehinguga. Sellele argumendile tuginedes asus AA kõigi järgnevate osanike otsuste ja koosolekute puhul esitama vastuväidet, et kuna Ühing ei ole osanik, siis ei ole Ühingu häältega vastu võetud otsuste puhul tegemist üldse osanike otsustega või on need otsused tühised. Lisaks selliste vastuväidete esitamisele vaidlustas AA samal alusel teatud otsused (kuid mitte kõik) ka kohtus.
See tähendab, et õiguslikus mõttes otsustas AA tema hinnangul ebaseadusliku tehingu vaidlustamise (st vastava tehingu tühisuse tuvastamise nõude esitamise) asemel lihtsalt tugineda vastava tehingu tühisusele ja vaidlustada osanike otsuseid.
Mis vahet seal on? Aga see, et kui tehingu tühisuse tuvastamise nõude puhul oleks ühe konkreetse kohtumenetluse raames saanud üsna varsti selgeks, kas Ühing on osanik või mitte (ja seega, kas senised osanike otsused on kehtivad või mitte ning kellel on õigus osanike otsuste vastuvõtmisel edaspidi hääletada), siis praegusel juhul oli kogu aeg õhus võimalus, et osaühingu osanike otsused ei ole tegelikult kehtivad.
Selline ebaselgus ähvardas halvata osaühingu tegevust, kuna strateegiliste otsuste tegemiseks peaks olema kindlustunne, et need jäävad tulevikus kehtima.
Riigikohus tegi märgilise tähendusega otsuse
Õnneks selgitas riigikohus tsiviilasjas nr 2-16-9415 tehtud lahendis, et tehingu tühisusele tuginemise õigus on oluliselt piiratud, st eelpool kirjeldatud viisil ei ole võimalik lihtsalt äriühingu tegevust halvata.
Osaluse üleandmise tehing ei saa üldjuhul tühine olla
Riigikohus kinnitas kõigepealt üle olulise põhimõtte, et osaluse üleandmise leping kui käsutustehing on õiguslikult neutraalne ega saa seetõttu üldjuhul olla vastuolus heade kommetega ning sel põhjusel tühine.
Samas selgitas Riigikohus, et erandina võib käsutustehing olla vastuolus heade kommetega ja seega tühine, kui tehingu eesmärk või tehing ise on heade kommete vastane.
Millal võib tehing või selle eesmärk olla heade kommetega vastuolus ja seega tühine?
Riigikohtu varasema praktika kohaselt võivad tehingud olla heade kommetega vastuolus erinevatel põhjustel, mida ühiskonnas valitsevate arusaamade kohaselt võib pidada ebamoraalseks ja taunitavaks.
Käesoleval juhul väitis AA, et osade üleandmise tehing oli heade kommetega vastuolus seetõttu, et BB ja CC soovisid sellega edaspidi vältida osanike otsuste vastuvõtmisel hääletamispiiranguid, mis BB ja CC suhtes oleksid kehtinud, kuid Ühingu suhtes ei kehti. Näiteks kehtivad hääletamispiirangud siis, kui otsustatakse osaniku vabastamist kohustusest või vastutusest või kui otsustatakse osanikuga õigusvaidluse pidamist.
Kes ja millal võib tehingu tühisusele tugineda?
Viidatud lahendi kõige olulisem osa seisneb aga selles, et riigikohus selgitas, kes ja millal võib ilma tehingut vaidlustamata tehingu tühisusele tugineda.
Riigikohus selgitas, et tehingu tühisusele saab tugineda ainult isik, kelle õigusi ja kohustusi tehing mõjutab.
Üldjuhul on selleks lepingupool.
Kolmas isik saab tehingu tühisusele tugineda vaid erandjuhul – kui tal on tehingu tühisuse tuvastamise vastu õigustatud huvi ja tehingu kehtivusest sõltuvad tema õigused ja kohustused.
See, kas otsust vaidlustades saab tehingu tühisusele tugineda, sõltub otsuse olemusest
Nagu eelnevalt viidatud, väitis AA käesoleval juhul teatud osanike otsuste vaidlustamisel, et osade üleandmise tehing oli heade kommetega vastuolus ja seega tühine seetõttu, et sellega sooviti edaspidi vältida osanike otsuste vastuvõtmisel hääletamispiiranguid.
Riigikohus selgitas, et sellisele hääletamispiirangu vältimise argumendile tuginedes saaks AA osade üleandmise tehingu tühisusele tugineda vaid sellisel juhul, kui vaidlustatud otsused olid sellised, mille puhul oleks tulnud ka tegelikult hääletamispiirangut järgida. See tähendab sisuliselt seda, et tehingu tühisusele saab tugineda vaid siis, kui see, kas tehing on tühine või mitte, oleks saanud mõjutada vaidlustatud otsuse vastuvõtmist.
Konkreetsel juhul ei olnud vaidluse all olevate osanike otsuste tegemisel vaja hääletamispiirangut järgida ning seetõttu asus riigikohus seisukohale, et vastavate otsuste kehtivuse kindlakstegemisel ei olnud põhjust hinnata osade üleandmise tehingu kehtivust.
Riigikohus selgitas, et kui üks osanik arvab, et teised osanikud on oma osalused võõrandanud hääletamispiirangu vältimiseks, siis ei saa pelgalt sellele argumendile tuginedes vaidlustada selliseid osanike otsuseid, mille puhul hääletamispiirangud ei kehti.
Kuna strateegiliste küsimuste osas hääletamispiiranguid ei ole, ei saa seega üks osanik oma kahtlustest tulenevalt kogu äriühingu tegevust halvata.

matches: Riigikohus Riigikohus riigikohus Riigikohus riigikohus Riigikohus Riigikohus riigikohus Riigikohus


Kehtna valla hankekord – Riigi Teataja
Kehtna valla hankekord
Kehtna valla hankekord - sisukord
§ 2 Hangete jagunemine
3 HANKEMENETLUSE JA HANKELEPINGUTE TÄITMISE EEST VASTUTAVAD ISIKUD, HANKEKOMISJON
§ 4 Vastutavad isikud ja nende ülesanded hankeplaanis sisalduva hanke korraldamisel
§ 6 Hankekomisjoni ülesanded
§ 7 Hanketeade
§ 8 Hanke alusdokumendid
§ 9 Hankeplaanis sisalduva hanke kriteeriumitele vastava hanke korraldamine, kui hankeplaani ei ole kinnitatud
§ 10 Hankeplaanis mittesisalduvate hangete hankemenetluse korraldamise üldised põhimõtted
§ 11 Lihthanke hankemenetluse korraldamine
§ 12 Lihthanke piirmäärast allapoole jääva maksumusega hanke hankemenetluse korraldamine
§ 13 Ühishangetes osalemine
6 VASTUTUS JA LÕPPSÄTTED
RT IV, 03.07.2018, 15
Vastu võetud 26.06.2018 nr 8
Määrus kehtestatakse riigihangete seaduse § 9 lõike 1 ja 3 ja Kehtna Vallavolikogu 21.03.2018 määruse nr 17 „Riigihangete seaduse § 9 lõikes 1 kohaliku omavalitsuse üksuse pädevusse antud ülesannete delegeerimine Kehtna Vallavalitsusele“ alusel.
(1) Kehtna valla hankekord (edaspidi hankekord) määrab Kehtna Vallavalitsuse (edaspidi vallavalitsus) ja Kehtna Vallavalitsuse hallatava asutuse (edaspidi hallatav asutus) pädevuse riigihangete seadusega (edaspidi RHS-ga) sätestatud järgmiste ülesannete täitmisel:
1) hankekorra hangete jagunemise;
2) riigihangete planeerimine, sealhulgas iga-aastase hankeplaani koostamine, kinnitamine, muutmine ja täiendamine ning hankemenetluse algatamise tähtpäeva määramine;
3) riigihanke eest vastutava isiku ja hankelepingu täitmise eest vastutavate isikute ja nende ülesannete määramine;
4) hankemenetluse ja hankelepingute täitmise eest vastutavate isikute ja ülesannete määramine, hankekomisjoni moodustamine ja ülesannete määramine;
5) hanketeate ja hankemenetluste korraldamine;
6) ühishangetes osalemine;
7) meetmed huvide konflikti ennetamiseks, tuvastamiseks ja kõrvaldamiseks riigihankel.
(2) Hankijateks käesoleva korra mõistes on vallavalitsus ja hallatav asutus.
(3) Hangete puhul, milles hankelepingu eset rahastatakse osaliselt või täielikult mõne teise
kohaliku omavalitsuse eelarvest või riigieelarvest, sealhulgas mõnest Euroopa Liidu programmist, fondist või muust sarnasest allikast, kohaldatakse hankekorda, arvestades rahastaja nõuete ja juhenditega, kui need ei ole vastuolus RHS-ga. Käesolevas määruses sätestamata juhtudel ja vastuolude korral riigihangete seadusega, juhindutakse riigihangete seadusest.
§ 2. Hangete jagunemine
(1) Lähtudes RHS-is sätestatud riigihangete piirmääradest ning hankelepingute eeldatavatest maksumustest, mis ei sisalda käibemaksu, jagunevad hanked hankekorra mõistes järgmiselt:
1) rahvusvaheline hange on hange, mille hankelepingu maksumus on võrdne RHS-s sätestatud rahvusvahelise piirmääraga või ületab seda;
2) riigihange on hange, mille hankelepingu maksumus on võrdne RHS-s sätestatud riigihanke piirmääraga või ületab seda;
3) lihthange on hange, mille hankelepingu maksumus on asjade ostmisel ja teenuste tellimisel 30 000 kuni 60 000 eurot ning ehitustööde tellimisel 60 000 -150 000 eurot;
4) lihthanke piirmäärast allapoole jääva maksumusega hange , mille hankelepingu maksumus asjade ostmisel ja teenuste tellimisel on 5 000 -30 000 eurot ning ehitustööde tellimisel on 10 000-60 000;
5) ühishange on hange mille korraldavad RHS-e § 43 sätete alusel hankijad ühiselt;
6) sotsiaal- ja eriteenuste hange on RHS-s § 126 lõikes 1 viidatud teenuste hange, mille puhul kohaldatakse RHS-s § 126 lõigetes 2–11 ja §-s 127 hankemenetluse reegleid.
(2) Rahvusvaheline hange, riigihange ja lihthange korraldatakse riigihangete registris
e-menetlusena ja riigihangete seaduses sätestatud üldpõhimõtete alusel.
(1) Käesoleva korra §-s 3 nimetatud hanked planeeritakse iga-aastases hankeplaanis.
(2) Ametiasutuse hankeplaani koostamise korraldab ametiasutus ja selle kinnitab vallavalitsus korraldusega ühe kuu jooksul vallaeelarve vastuvõtmisest.
(3) Hallatava asutuse hankeplaani koostamise korraldab ja kinnitab hallatava asutuse juht käskkirjaga ühe kuu jooksul vallaeelarve vastuvõtmisest.
(4) Kui aasta jooksul hankeplaani koostamise aluseks olevad asjaolud muutuvad (nt hankija eelarve muutmine, täiendava finantseeringu tagamine või muud objektiivsed asjaolud) ning asjaoludest johtuvalt tekib võimalus hange korraldada, tuleb hankeplaan kinnitada enne hanke korraldamist.
(5) Ettepanekuid hangete hankeplaani kandmise kohta teevad vallavanem, abivallavanemad ja hallatavate asutuste juhid oma vastutusala ulatuses.
(6) Hankeplaani koostamiseks esitavad lõikes 5 nimetatud isikud hiljemalt iga aasta 15. detsembriks vallavalitsuse finantsjuhile järgmisel eelarveaastal planeeritavate hangete kohta järgmise informatsiooni:
(7) Valla arengu pikaajaliseks kavandamiseks ja tegevuste planeerimiseks võib hankeplaan sisaldada ka järgnevateks aastateks kavandatud hankeid.
(8) Hankeplaanis kajastatakse vähemalt järgmised andmed iga hanke kohta:
4) hankemenetluse algatamise eeldatav aeg
7) eeldatav hankelepingu täitmise aeg.
(9) Hankeplaani võib muuta ja täiendada hankeplaani koostamise aluseks olevate asjaolude muutumisel (nt hankija eelarve muutmine, täiendava finantseeringu tagamine, muud objektiivsed asjaolud).
(10) Hankeplaani muudab ja täiendab hankeplaani kinnitaja. Hankeplaan avalikustatakse Kehtna valla veebilehel.
3. peatükk HANKEMENETLUSE JA HANKELEPINGUTE TÄITMISE EEST VASTUTAVAD ISIKUD, HANKEKOMISJON
§ 4. Vastutavad isikud ja nende ülesanded hankeplaanis sisalduva hanke korraldamisel
(1) Hankeplaanis määratakse iga hankeplaanis sisalduva hanke hankemenetluse eest vastutav
isik ja hankelepingu täitmise eest vastutav isik.
(2) Hankemenetluse eest vastutava isiku ülesanded on eelkõige:
1) hankemenetluse algatamine ja õiguspärane korraldamine;
2) hankemenetluse õigeaegne ja õiguspärane korraldamine, sealhulgas algatamine;
3) RHS-s sätestatud hankija toimingute tegemine riiklikus riigihangete registris.
(3) Hankelepingu täitmise eest vastutava isiku ülesanded on eelkõige:
1) hankelepingu eseme tehnilise kirjelduse projekti koostamine, hankelepingu eseme eeldatava maksumuse õiguspärane määramine, hankelepingu tingimuste ja vajadusel hankelepingu projekti koostamine ning nende esitamine hankekomisjonile;
2) osalemine hankemenetluse käigus hanke ja hanke alusdokumentide kohta selgituste andmisel;
3) hankelepingu sõlmimise korral hankija esindamine lepingu täitmisel.
(4) Hankeplaanis mittesisalduva hanke korraldamisel lähtutakse vastutavate isikute ülesannetes lõike 2 ja lõike 3 põhimõtetest.
(1) Rahvusvaheline hange, riigihange ja lihthange hankeplaanis sisalduva hanke korraldamiseks moodustatakse hankekomisjon.
(2) Hankeplaanis mittesisalduvate hangete korraldamisel otsustab hankekomisjoni moodustamise vajaduse vallavalitsus.
(3) Hankekomisjon moodustatakse vallavalitsuse korraldusega.
(4) Hankekomisjoni liikmete hulka peab kuuluma vastava hanke hankemenetluse eest vastutav isik ja hankelepingu täitmise eest vastutav isik.
(5) Hankekomisjoni esimees on vastava hanke hankemenetluse eest vastutav isik või hankemenetluse ja hankelepingu täitmise eest vastutav isik, kui komisjoni moodustaja ei otsusta teisiti.
(6) Hankekomisjoni töödokumendid fikseeritakse riigihangete registri e-keskkonnas.
(7) Hankekomisjoni volitused kestavad vastava hanke hankemenetluse lõppemiseni.
§ 6. Hankekomisjoni ülesanded
(1) Hankekomisjoni ülesanded on:
(2) Komisjon teeb vallavalitsusele või allasutuse juhile ettepaneku:
(3) Pakkujate kvalifitseerimise või kvalifitseerimata jätmise, pakkumuste vastavaks tunnistamise või tagasilükkamise ning pakkumuse edukaks pakkumuseks tunnistamise otsustab ametiasutuse hangete puhul Kehtna Vallavalitsus korraldusega ning hallatava asutuse hangete puhul hallatava asutuse juht käskkirjaga.
§ 7. Hanketeade
(1) Hanketeade koostatakse lähtudes RHS-st.
1) RHS-s sätestatud juhul riigihangete registris ning informatsioon selle avaldamise kohta internetis Kehtna valla veebilehel;
2) RHS-s sätestamata juhtudel internetis Kehtna valla veebilehel.
(3) Hanketeade, mida ei avaldata riigihangete registris, peab sisaldama vähemalt järgmisi andmeid:
(4) Kui hankemenetluses ei koostata hanke alusdokumente, tuleb hanketeates avaldada ka järgmine teave:
(5) Hankijal on õigus pärast hanketeate avaldamist informeerida potentsiaalseid pakkujaid korraldatavast hankest ning edastada neile hanketeadet muul viisil.
§ 8. Hanke alusdokumendid
(1) Hankeplaanis sisalduva hanke algatamiseks koostatakse hanke alusdokumendid.
(3) Hanke alusdokumendid, mille koostamise kohustus on sätestatud RHS-s, peavad vastama sätestatud nõuetele. Hanke alusdokumendid, mille koostamise kohustus ei tulene seadusest, tuleb koostada vastavalt hankekorras sätestatud nõuetele.
§ 9. Hankeplaanis sisalduva hanke kriteeriumitele vastava hanke korraldamine, kui hankeplaani ei ole kinnitatud
(1) Erandkorras võib rahvusvahelise hanke, riigihanke, mille maksumus on võrdne või mis ületab hanke piirmäära, korraldada ka uue eelarveaasta alguse ja hankeplaani kinnitamise vahelisel ajaperioodil. Erandkorras korraldatava hanke korraldamise otsustab vallavolikogu.
(2) Lõikes 1 nimetatud ajaperioodil võib hankeplaanis sisalduva hanke kriteeriumitele vastava hanke algatada:
2) hankekorras nimetatud hankeplaani kinnitaja antava õigusakti alusel;
(3) Lõike 2 alusel algatatud hankemenetlustele kohaldatakse kõiki hankeplaanis sisalduva hanke hankemenetlusele kehtestatud reegleid.
(4) Lõike 2 alusel algatatud hanked kajastatakse nende algatamise aasta hankeplaanis hankeplaani koostamise üldises korras.
§ 10. Hankeplaanis mittesisalduvate hangete hankemenetluse korraldamise üldised põhimõtted
(1) Riigihanked, mille maksumus on väiksem riigihanke piirmäärast, korraldatakse RHS-s sätestatud riigihanke korraldamise üldpõhimõtete ja hankekorra vastavate sätete kohaselt.
(2) Riigihangete hangete korraldamisel võib osaliselt või täielikult kohaldada ka hankeplaanis sisalduvate hangete korraldamise reegleid. Nimetatud reeglite kohaldamise otsustab hankemenetluse ja hankelepingu täitmise eest vastutav isik.
§ 11. Lihthanke hankemenetluse korraldamine
Lihthangete läbiviimisel lähtutakse riigihangete seaduse sätestatud lihthanke menetlusest.
§ 12. Lihthanke piirmäärast allapoole jääva maksumusega hanke hankemenetluse korraldamine
(1) Käesolevas paragrahvis käsitletakse alla lihthanke piirmäära jäävate asjade ostmise ning teenuste tellimise hankeid, mille maksumus on 5000 kuni 30 000 eurot ning ehitustööde tellimise hankeid, mille maksumus on 10 000 kuni 60 000 eurot.
(3) Asjade ostmisel ja teenuste ning ehitustööde tellimisel, mille eeldatav maksumus on fikseeritud käesoleva korra § 13 lõikes 1, tuleb konkurentsi ära kasutades tagada rahaliste vahendite kõige ratsionaalsem ja säästlikum kasutamine, tehes selleks ettepaneku pakkumuse esitamiseks vähemalt kahele isikule.
(6) Erandina on lubatud teha ettepanek pakkumuse esitamiseks ilma asjade, teenuste või ehitustööde tehnilist kirjeldust koostamata, andes pakkujale võimaluse tutvuda riigihanke objektiga kohapeal.
(7) Asjade ja teenuste tellimise, mille eeldatav maksumus jääb alla 5000 euro ning ehitustööde tellimisel, mille eeldatav maksumus jääb alla 10 000 euro:
1) otsustab hankemenetluse eest vastutav isik, kelleks on vallavanem, abivallavanem või hallatava asutuse juht;
2) hankemenetluse eest vastutav isik selgitab välja hankijale sobivaima pakkumuse turul lähtudes objektiivsetest tingimustest, turusituatsioonist ning riigihanke korraldamise üldpõhimõtetest;
3) hankemenetluse eest vastutav isik võib teha ettepaneku pakkumuse tegemiseks ühele isikule. Pakkumuses esitatud asjade, teenuste või ehitustööde hind peab olema mõistlik ning põhjendatud.
4) pakkumus dokumenteeritakse vähemalt kirjalikku taasesitamist võimaldaval viisil (arve, hinnapakkumine, maksekorraldus vms).
5) kui lepingupool soovib kirjalikku lepingudokumenti, allkirjastab selle vallavanem, abivallavanem või hallatava asutuse juht;
§ 13. Ühishangetes osalemine
(1) Osalemise ühishankes otsustab Kehtna Vallavalitsus korraldusega.
(1) Hankeleping sõlmitakse kirjalikult kui asjade ostmisel, teenuste tellimisel, mis ületab 5000 eurot või ehitustööde teostamisel hanke maksumus ületab 10 000 eurot.
(2) Alla 5000 euro asja ostmisel, teenuse tellimisel või alla 10 000 euro ehitustöö teostamisel, kui hankelepingut ei sõlmita, on asja ostmise, teenuse osutamise või tööde teostamise aluseks valla eelarves kulude kasutamise eest vastutava ametniku või hallatava asutuse juhi kinnitatud hinnapakkumine, arve või maksekorraldus.
(1) Riigihanke ettevalmistamise protsessist ja selle korraldamisest ei või osa võtta isik, kelle puhul tuvastatakse huvide konflikt.
(2) Isik, kes osaleb riigihanke ettevalmistamise protsessis, hanke dokumentide välja töötamisel ja koostamisel või hankekomisjoni töös ja kellel on tekkinud või võib tekkida riigihanke esemest tulenevalt huvide konflikt või kahtlus tema erapooletuses, peab sellest viivitamatult teatama asutuse juhile.
(3) Asutuse juht või hankekomisjoni esimees korraldab huvide konfliktist teavitanud isiku asendamise teise isikuga.
6. peatükk VASTUTUS JA LÕPPSÄTTED
(1) Hankekorra täitmise eest vastutab riigihanget korraldava vallaasutuse juht.
(2) Vallavalitsust esindab vaidlustuste läbivaatamisel riigihangete vaidlustuskomisjonis hankemenetluse eest vastutav isik.
(3) Järelevalvet hankekorra täitmise üle teeb Kehtna Vallavalitsus kui täitevorgan.
(1) Tunnistada kehtetuks Kehtna Vallavalitsuse 30.09.2008. a määrus nr 13 „Riigihangete korraldamise korra kehtestamine“.
(3) Enne määruse jõustumist alustatud hankemenetlused viiakse lõpuni enne käesolevat määrust kehtinud korra alusel.


kohaliku omavalitsuse üksused (§ 155)
hääletamisõigus (aktiivne valimisõigus) kohaliku omavalitsuse volikogu valimistel
kandideerimisõigus (passiivne valimisõigus) kohaliku omavalitsuse volikogu valimistel
kohaliku omavalitsuse volikogu liikme volitused (§ 156 lg 2)
kohaliku omavalitsuse eelarve (§ 157 lg 1)
5-19-45/9 Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium 17.04.2020
ATS § 7
Vt p-d 41-45.
KOKS § 18 lõike 1 punkti 6 teises alternatiivis sätestatud ametite ühitamise keelu peamine eesmärk on vältida mandaadi ja teenistuskoha huvide konfliktist lähtuvat ohtu volikogu toimimisele. Kohaliku omavalitsuse esinduskogu toimimine on põhiseaduslik väärtus, kuna see aitab kaasa kohaliku elu küsimuste demokraatlikule otsustamisele (PS § 154 lõige 1 ja § 10). Nimetatud eesmärk on legitiimne nii passiivse valimisõiguse (tagatud ilma seadusereservatsioonita) kui ka õiguse vabalt valida tegevusala, elukutset ja töökohta piiramiseks (tagatud lihtsa seadusereservatsiooniga; vt otsuse punktid 45 ja 53). (p 77)
KOKS § 18 lõike 1 punkti 6 teises alternatiivis sätestatud ametite ühitamise keelu eesmärk on ka korruptsiooni ohu vältimine, mis võib tekkida avalike huvide ja isiku erahuvide vastuollu sattumise korral. Korruptsiooniohu vältimine aitab kaasa ka demokraatlikult valitud esinduskogu toimimisele, valijate tahte ning demokraatia põhimõtte realiseerumisele. Seetõttu on ka eesmärk vältida korruptsiooniohtu samuti põhiõiguste riive legitiimseks põhjuseks. (p-d 78-80)
KOKS § 18 lõike 1 punkti 6 teine alternatiiv ei ole aga eesmärkide saavutamiseks vajalik abinõu, sest eelnimetatud eesmärke on võimalik sama efektiivselt saavutada volikogu liikme volituste peatamisega, mis riivab passiivset valimisõigust vähem intensiivselt. (p 84)
Kui volikogu liikme volitused ametiasutuses töötamise ajaks peatataks, ei saaks isik küll täita volikogu liikme volitusi, kuid passiivset valimisõigust riivaks see vähem - isik ei peaks pärast valimisi kolme päeva jooksul otsustama mandaadist loobumise või töösuhte jätkamise üle. Samuti võiks ta valimisperioodi kestel volitused ajutiselt peatada, et töötada omavalitsusüksuse ametiasutuses. (p 85)
Volikogu töö stabiilsuse tagamiseks ei saa volitusi avalduse alusel küll peatada lühemaks ajaks kui kolm kuud, kuid välistatud pole peatumise perioodiline pikendamine uue avalduse esitamisega. Ka ametiasutuses töötamiseks volituste peatamise korral oleks seadusandjal võimalik kehtestada piiravaid tingimusi (nt miinimumtähtaeg). (p 86)
volikogu liikme volituste peatumine
volikogu liikme volituste lõppemine
Volikogu liikme volitused lõppevad juriidilise fakti esinemisega, s.o volituste lõppemiseks pole vajalik valimiskomisjoni otsus volituste lõpetamise kohta (Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi järjekindel praktika alates 30. novembri 2017. a otsusest asjas nr 3-4-1-17-10). (p 48)
Volikogu liige ei saa volituste lõppemist (KOKS § 18 lõike 1 punkti 6 teise alternatiivi alusel) vältida sellega, et esitab volituste peatamise avalduse KOKS § 19 lõike 2 punkti 3 kohaselt. (p 49)
Volikogu liikme volitused lõpevad KOKS § 18 lõike 1 punkti 6 (esimese alternatiivi) alusel ka volituste peatamise ajal ((vt Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 27. novembri 2014. a otsus asjas nr 3-4-1-52-14, p 25). Seevastu juhul, kui isiku suhtes saab samal ajal kohaldada kaht ametite ühitamise keeldu, millest üks tingib volituste peatumise, teine aga lõppemise (KOKS § 18 lõike 1 punkti 6 ja § 19 lõike 1 punkti 1 konkurents), siis volitused peatuvad, mitte ei lõppe. Need KOKS § 18 lõike 1 punkti 6 esimese alternatiivi (keeld olla ametnik) kohaldamise kohta võetud Riigikohtu seisukohad on üle kantavad ka sätte teise alternatiivi (keeld töötada ametiasutuses töölepingu alusel) kohaldamisele. (p 50)
KOKS § 18 lõike 1 punktis 6 sätestatud ametite ühitamise keeld kohaldub isikule alles siis, kui tal tekib võimalus asuda täitma volikogu liikme ülesandeid. Selline järeldus on kohane ka ametiasutuse töötaja puhul. (p 51)
Kuna KOKS § 18 lõike 1 punkti 6 teine alternatiiv ei sisalda kohaldamise eeldusena muid sisulisi kriteeriume, on ametiasutusega töösuhte tuvastamine juriidiliseks faktiks, mis lõpetab volikogu liikme volitused. (p 54)
õigus valida tegevusala, elukutse ja töökoht
KOKS § 18 lõige 1 punkt 6 riivab PS § 29 lõike 1 esimeses ja teises lauses tagatud põhiõigust vabalt valida tegevusala, elukutset ja töökohta. See põhiõigus hõlmab ka õigust jätkata juba tekkinud töö- või teenistussuhet (Riigikohtu üldkogu 25. jaanuari 2007. a otsus asjas nr 3-1-1-92-06, punkt 24). KOKS § 18 lõike 1 punkti 6 teisest alternatiivist tulenevalt peab inimene volikogu liikme volituste täitmiseks loobuma töötamisest omavalitsusüksuse ametiasutuses ega saa volituste täitmise ajal ametiasutusse tööle asuda. (p 52)
PS § 29 lõike 1 teisest lausest tulenevalt on õigus vabalt valida tegevusala, elukutset ja töökohta lihtsa seadusereservatsiooniga põhiõigus, mida võib riivata igal põhiseadusega kooskõlas oleval eesmärgil (vt Riigikohtu üldkogu 25. jaanuari 2007. a otsus asjas nr 3-1-1-92-06, punkt 26). (p 53)
Vt p 55.
KOKS § 18 lõike 1 punkti 6 teises alternatiivis sätestatud ametite ühitamise keelu peamine eesmärk on ka korruptsiooni ohu vältimine, mis võib tekkida avalike huvide ja isiku erahuvide vastuollu sattumise korral. Korruptsiooniohu vältimine aitab kaasa ka demokraatlikult valitud esinduskogu toimimisele, valijate tahte ning demokraatia põhimõtte realiseerumisele. Seetõttu on ka eesmärk vältida korruptsiooniohtu samuti põhiõiguste riive legitiimseks põhjuseks. (p-d 78-80)
KOKS § 18 lõike 1 punkti 6 teine alternatiiv ei ole aga eesmärkide saavutamiseks vajalik abinõu, sest eelnimetatud eesmärke on võimalik sama efektiivselt saavutada volikogu liikme volituste peatamisega, mis riivab passiivset valimisõigust vähem intensiivselt. (p-d 84-86)
Põhiseadus sätestab kohaliku omavalitsuse organitest üksnes demokraatlikult valitud esindusorgani - volikogu (PS § 156 lõike 1 esimene lause) -, jättes muus osas kohaliku omavalitsuse organisatsioonilise ülesehituse seadusandja otsustada (PS § 160). (p 69)
Seaduse piires ja sellega reguleerimata küsimustes on omavalitsusüksusel ulatuslik enesekorraldusõigus. (p 74)
Volikogu ülesandeks on otsustada kohaliku elu kõige olulisemate küsimuste üle, mis on seaduses selgelt sätestatud volikogu ainupädevusse kuuluvatena (KOKS § 22 lõige 1). (p 71)
Valitsuse ülesanne on valmistada ette volikogus arutamisele tulevaid küsimusi ning viia ellu volikogu otsuseid (KOKS § 30). Kui volikogu kannab perioodiliselt toimuvate valimiste kaudu üldist poliitilist vastutust valijate ees, siis volikogul ja seeläbi valijatel on poliitiline kontroll valitsuse üle, kes saab tegutseda üksnes siis, kui volikogu teda usaldab (umbusalduse avaldamine on reguleeritud KOKS §-s 46, § 22 lõike 1 punktis 18). Volikogu liikmetel on õigus saada valitsuselt dokumente ja muud teavet, samuti esitada kirjalikke küsimusi (KOKS § 26). Euroopa kohaliku omavalitsuse harta nõuab, et täitevorgan oleks esindusorgani ees aruandev (vt artikli 3 lõike 2 teine lause). See nõue tuleneb ka demokraatia põhimõttest, millega volikogu toimimine on seotud (PS § 156 lõike 1 esimene lause ja § 10). (p 72)