Nõuded biolagunevatest jäätmetest biogaasi tootmisel tekkiva kääritusjäägi kohta – Riigi Teataja
Nõuded biolagunevatest jäätmetest biogaasi tootmisel tekkiva kääritusjäägi kohta - sisukord
§ 5 Biolagunevate jäätmete ladustamise nõuded
§ 6 Biolagunevatest jäätmetest kääritusjäägi tootmise nõuded
§ 7 Kääritusjäägi hoiule panemise nõuded
§ 8 Kääritusjäägi tootja enesekontrollisüsteemi ja arvestuse pidamise nõuded
§ 10 Kääritusjäägi nõuetele vastavuse hindamine
§ 11 Kääritusjäägi kohta teabe avaldamine
§ 12 Jäätmed, mille biogaasistamisel ei ole sertifitseerimine vajalik
RT I, 26.05.2020, 6
Vastu võetud 10.05.2016 nr 12
RT I, 19.05.2016, 9
21.05.2020 RT I, 26.05.2020, 3 29.05.2020
(1) Määrusega kehtestatakse nõuded biogaasijaamadele, mis kasutavad anaeroobse kääritusprotsessi (edaspidi kääritusprotsess) toorainena käesoleva määruse lisas 1 ja lisas 3 nimetatud biolagunevaid jäätmeid, ning määratletakse protsessi käigus tekkiva kääritusjäägi ohutus- ja kvaliteedinäitajad, lähtudes kriteeriumidest, mille alusel jäätmed lakkavad olemast jäätmed.
(2) Kääritusjäägi tootja võib kääritusjäägi tootena turule lasta, kui kääritusjääk vastab käesoleva määruse nõuetele.
(3) Määruse kohaldamisalasse ei kuulu olmereovee puhastussetted ja jäätmeseaduse § 1 lõikes 11 nimetatud jäätmed.
(4) Kui jäätmeseaduse reguleerimisalasse mittekuuluvaid biolagunevaid jäätmeid kääritatakse koos lisas 1 ja lisas 3 nimetatud biolagunevate jäätmetega tooteks saamise eesmärgil, kohaldatakse kääritusjäägi tootmisele käesoleva määruse nõudeid.
1) kääritusjääk on biogaasi tootmisprotsessi käigus orgaanilise aine anaeroobsel lagundamisel järele jääv materjal, mis on toodetud käesoleva määruse lisas 1 ja lisas 3 nimetatud biolagunevatest jäätmetest ja vastab käesoleva määruse nõuetele;
2) vedel kääritusjääk on kääritusjääk, mis on saadud märgkääritusel või kääritusjäägi separeerimisel saadud vedel fraktsioon. Kuivaine sisaldus vedelas kääritusjäägis on väiksem kui 15%;
3) tahke kääritusjääk on kääritusjääk, mis on saadud kuivkääritusel või kääritusjäägi separeerimisel saadud tahke fraktsioon. Kuivaine sisaldus tahkses kääritusjäägis on vähemalt 15%;
4) kääritusjäägi tootja on jäätmekäitlusettevõtja, kes toodab biolagunevatest jäätmetest kääritusjääki, järgides käesoleva määruse nõudeid;
5) käitluskoht on jäätmekäitluskoht, mis on mõeldud biolagunevate jäätmete käitlemiseks. Käitluskoht koosneb biolagunevate jäätmete ladustusalast, biogaasijaamast, kääritusjäägi hoidlast või tahke kääritusjäägi ladustusalast, vajaduse korral ka kompostimisalast;
6) loomsed kõrvalsaadused on Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1069/2009, milles sätestatakse muuks otstarbeks kui inimtoiduks ettenähtud loomsete kõrvalsaaduste ja nendest saadud toodete tervise-eeskirjad ning tunnistatakse kehtetuks määrus 1774/2002/EÜ (loomsete kõrvalsaaduste määrus) (ELT L 300, 14.11.2009, lk 1–33), artiklis 9 sätestatud 2. kategooria ja artiklis 10 sätestud 3. kategooria materjal, mis sisaldab loomseid kõrvalsaadusi;
7) võõris on kääritusjäägis sisalduv mullale mitteomane biolagunematu materjal (näiteks klaas, metall, plast vms).
(1) Biolagunevatest jäätmetest kääritusjäägi saamiseks tuleb käesoleva määruse lisas 1 ja lisas 3 nimetatud biolagunevad jäätmed sortida tekkekohas ja kogumisel vältida nende segunemist muude jäätmetega.
(2) Käesoleva paragrahvi lõike 1 tähenduses loetakse tekkekohas sorditud jäätmete hulka ka pakendatud biolagunevad jäätmed.
(3) Tekkekohas sorditud ja liigiti kogutud biolagunevaid jäätmeid võib biogaasijaama jaoks järelsortida, kui biogaasistamisele suunatavad jäätmed sisaldavad muid jäätmeid kui neid, mis on nimetatud käesoleva määruse lisas 1 ja lisas 3.
(1) Käeoleva määruse lisas 1 ja lisas 3 nimetatud biolagunevad jäätmed võetakse vastu käitluskoha ladustusalale. Lisas 1 ja lisas 3 nimetatud jäätmed võib vajaduse korral järelsortida ja purustada.
(2) Käitluskoha ladustusalale võetakse vastu vaid käesoleva määruse lisas 1 ja lisas 3 nimetatud biolagunevaid jäätmeid. Vältima peab käitluskoha ladustusalale vastu võetud jäätmete segunemist muude jäätmete, ainete ja materjalidega. Käitluskohas, kus käideldakse lisas 3 nimetatud jäätmeid, ei tohi lisas 3 nimetatud jäätmed seguneda lisas 1 nimetatud jäätmetega.
(3) Kääritusjäägi tootja kontrollib igat saadetist visuaalselt. Kui saadetis sisaldab muid jäätmeid kui neid, mis on nimetatud käesoleva määruse lisas 1 või lisas 3, võib ta keelduda saadetise vastuvõtmisest käitluskohta.
(4) Jäätmete vastuvõtmisest keeldumise kohta annab kääritusjäägi tootja jäätmeid üle anda soovinud isikule dokumendi. Dokument peab sisaldama järgmist:
5) kääritusjäägi tootja nimi, aadress, registrikood;
6) dokumendi välja andnud füüsilise isiku nimi, ametikoht ja allkiri.
(5) Käitluskohta vastu võetud jäätmete iga saadetise kohta annab kääritusjäägi tootja jäätmed üleandnud isikule dokumendi. Dokument peab sisaldama järgmist:
7) kääritusjäägi tootja nimi, aadress, registrikood;
(6) Käeoleva paragrahvi lõigetes 4 ja 5 nimetatud dokumendid antakse nii jäätmed üle andnud või jäätmeid üle anda soovinud isikule, kui ka säilitakse kääritusjäägi tootja käitluskohas.
(7) Käesoleva paragrahvi lõigetes 4 ja 5 nimetatud dokumentidega on õigus tutvuda sertifitseerimisasutusel, jäätmeloa või keskkonnakompleksloa andjal, Keskkonnainspektsioonil ja kohaliku omavalitsuse üksusel või asutusel keskkonnajärelevalve seaduses sätestatud korras.
(8) Käitluskohas peetakse pidevat arvestust vastu võetud jäätmete ajutise ladustamise ja otse kääritusjäägi tootmisesse suunatud materjali kohta, sealhulgas ajutiselt eraldi ladustatud jäätmete liigilise koostise ja vastuvõtmisaja kohta.
§ 5. Biolagunevate jäätmete ladustamise nõuded
(1) Kui käesoleva määruse lisas 1 ja lisas 3 nimetatud biolagunevaid jäätmeid ladustatakse enne biogaasistamist käitluskoha ladustusalale, peab ladustamiskoht olema:
(2) Nõrgvesi ja jäätmetega kokku puutunud sademevesi kogutakse. Suublasse juhitav nõrgvesi ja sademevesi peab vastama veeseaduse § 128 alusel kehtestatud nõuetele.
(3) Arvulise normi piiresse jääva või arvulise normiga reguleerimata keskkonnahäiringu, nagu hais, tolm, müra, aerosoolid, jäätmete tuulekanne, lindude, näriliste ja putukate kogunemine, vähendamiseks ja vältimiseks tuleb rakendada asjakohaseid meetmeid.
(4) Käesoleva paragrahvi nõuded kehtivad ka tahke kääritusjäägi ladustusalale.
§ 6. Biolagunevatest jäätmetest kääritusjäägi tootmise nõuded
(1) Kui biolagunevad jäätmed sisaldavad lisas 1 ja lisas 3 nimetatud loomseteks kõrvalsaadusteks klassifitseeritud jäätmeid, tuleb need biogaasistada biogaasijaamas, mida on tunnustatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1069/2009, milles sätestatakse muuks otstarbeks kui inimtoiduks ettenähtud loomsete kõrvalsaaduste ja nendest saadud toodete tervise-eeskirjad ning tunnistatakse kehtetuks määrus 1774/2002/EÜ (loomsete kõrvalsaaduste määrus) (ELT L 300, 14.11.2009, lk 1–33), artikli 24 kohaselt ja mis vastab Komisjoni määruse 142/2011, millega rakendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust 1069/2009/EÜ, milles sätestatakse muuks otstarbeks kui inimtoiduks ettenähtud loomsete kõrvalsaaduste ja nendest saadud toodete tervise-eeskirjad ja nõukogu direktiivi 97/78/EÜ seoses teatavate selle direktiivi alusel piiril toimuvast veterinaarkontrollist vabastatud proovide ja näidistega (ELT L 54, 26.2.2011, lk 1–254), artiklis 10 sätestatud nõuetele.
(2) Kääritusjäägi valmistamisel dokumenteerib kääritusjäägi tootja järgmise teabe:
1) kääritusjäägi tootmisesse suunatud materjal, selle kogus tonnides ning jäätmeliikide koodinumbrid ja nimetused;
2) kääritusprotsessi käigus mõõdetud temperatuurid ja mõõtmisajad;
3) kääritusprotsessis toimunud häired.
(3) Kääritusjäägi valmistamisel tuleb arvestada, et kasutatavad biolagunevad jäätmed ei tohi sisaldada ohtlikke aineid või aineid, mis biolagunemisel võivad ohtlikke aineid tekitada, samuti biotsiide ning aineid, mis võivad jäätmete biolagunemist takistada (nt säilitusained või konservandid).
(4) Biogaasijaamast kääritusjäägi otse kasutusse andmise korral võetakse proovid kääritusjäägi ohutus- ja kvaliteedinäitajate kindlakstegemiseks järgmiselt:
1) toote sertifikaadi saamiseks esimesel poolaastal kolm korda iga kahe kuu järel, et kontrollida kääritusjäägi vastavust määruse lisas 2 esitatud ohutus- ja kvaliteedinäitajatele;
2) pärast sertifikaadi saamist võetakse proove määruse lisas 2 esitatud ohutus- ja kvaliteedinäitajate kindlakstegemiseks kolm korda aastas iga nelja kuu järel. Kui proovi analüüsitulemused ei vasta käesoleva määruse nõuetele, tuleb kolme kuu jooksul võtta proove kord igas kuus. Kui selle perioodi jooksul vastavad proovide analüüsitulemused käesoleva määruse nõuetele, võib proovivõttu jätkata kolm korda aastas;
3) proovid võetakse segatud homogeensest kääritusjäägi massist.
(5) Kääritusjäägi ladustamise korral võetakse proovid kääritusjäägi ohutus- ja kvaliteedinäitajate kindlakstegemiseks siis, kui kääritusprotsess on lõppenud ja enne kui kääritusjääk antakse kasutamiseks tootena. Proovid võetakse segatud homogeensest kääritusjäägi massist.
(6) Lisas 3 nimetatud jäätmetest saadud kääritusjäägist võetakse proovid lisas 2 esitatud ohutus- ja kvaliteedinäitajate kindlakstegemiseks üks kord aastas. Kui proovide analüüsitulemused ei vasta käesoleva määruse nõuetele, võetakse kordusproov.
(7) Kui kääritusjääk suunatakse edasi kompostimisele tooteks saamise eesmärgil, tuleb järgida keskkonnaministri 8. aprilli 2013. a määruse nr 7 „Biolagunevatest jäätmetest komposti tootmise nõuded“ esitatud nõudeid.
§ 7. Kääritusjäägi hoiule panemise nõuded
(1) Vedelat kääritusjääki tuleb hoida hoidlas, mis vastab keskkonnaministri 3. oktoobri 2019. a määruse nr 45 „Väetise kasutamise ja hoidmise nõuded põhja- ja pinnavee kaitseks ning põllumajandustootmisest pärineva saastuse vältimiseks ja piiramiseks” § 5 lõigetes 1–3 ja 5 esitatud nõuetele. Vältima peab vedela kääritusjäägi segunemist muude jäätmete või ainetega ja saastumist.
(2) Tahket kääritusjääki võib hoida vaid käitluskohas selleks eraldatud tahke kääritusjäägi ladustusalal. Vältima peab tahke kääritusjäägi segunemist muude jäätmete või ainetega ja saastumist.
(3) Kääritusjäägi hoiule panemisel koostab kääritusjäägi tootja dokumendi, mis sisaldab järgmiseid andmeid:
1) kääritusprotsessis kasutatavad jäätmeliigid;
2) kääritusprotsessi skeem;
3) kääritusprotsessi viibeaeg;
4) kääritusprotsessi temperatuur;
5) kääritusjäägi hoidla ja/või ladustusala kogumaht;
6) kääritusjäägi kasutusotstarve.
§ 8. Kääritusjäägi tootja enesekontrollisüsteemi ja arvestuse pidamise nõuded
(1) Kääritusjäägi tootja peab kohaldama enesekontrollisüsteemi, et tagada käesoleva määruse nõuete kohane kääritusjäägi tootmine.
(2) Kääritusjäägi tootja enesekontrollisüsteem võib olla jäätmekäitlusettevõtja üldise kvaliteedijuhtimise osa, kui see on vastavuses kvaliteedijuhtimis- või keskkonnajuhtimissüsteemide standarditega.
(3) Enesekontrollisüsteemi rakendamiseks koostatakse enesekontrolliplaan, milles kirjeldatakse kääritusjäägi tootja tegevuse ja tehnoloogilise protsessi kontrollimise abinõusid, sealhulgas esitatakse:
1) käesoleva määruse §-s 5 sätestatud biolagunevate jäätmete ladustuskoha nõuete täitmise kirjeldus;
2) käitluskohta vastu võetud biolagunevate jäätmete kontrolli, järelsortimise ja nõuetele vastavate jäätmete käitluskohas biogaasistamisele suunamise kirjeldus, seejuures käsitletakse ka koguste arvestust ja dokumenteerimist;
3) kääritusjäägi tootmisesse suunatud biolagunevate jäätmete muude jäätmete või ainetega segunemise vältimise meetmete kirjeldus;
4) kääritusjäägi tootmise tehnoloogiline skeem ja kirjeldus;
5) keskkonnahäiringu, nagu hais, tolm, müra, aerosoolid, jäätmete tuulekanne, lindude, näriliste ja putukate kogunemise, vähendamise ja vältimise meetmete kirjeldus;
7) ohutus- ja kvaliteedinõuetele vastava kääritusjäägi märgistamise ja hoiule panemise kirjeldus;
8) ohutus- ja kvaliteedinõuetele mittevastava kääritusjäägi käitlemise kord;
10) kääritusjäägi ohutus- ja kvaliteediprobleemide tekkepõhjuste väljaselgitamise meetmed;
(4) Enesekontrolliplaan vormistatakse kirjalikult või kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis ning sellele kirjutavad alla kääritusjääki tootva jäätmekäitlusettevõtte juht ning enesekontrollisüsteemi rakendamise ja täitmise eest vastutavad isikud (edaspidi enesekontrollisüsteemi eest vastutav isik).
(5) Enesekontrollisüsteemi eest vastutav isik dokumenteerib enesekontrollisüsteemi rakendamise ja täitmise andmed. Enesekontrollisüsteemi rakendamise käigus koostatud protokolle säilitatakse vähemalt viis aastat.
(6) Kääritusjäägi tootja kontrollib enesekontrolliplaani nõuetele vastavust üks kord aastas ja vajaduse korral teeb selles muudatused.
(7) Kääritusjäägi tootja peab jäätmete vastuvõtmise, vastuvõtmisest keeldumise, käitluskoha ladustusalale vastuvõetud jäätmete järelsortimisel väljasorditud jäätmete, käitluskoha ladustusalale suunatud jäätmete ja käesoleva määruse § 6 lõikes 2 nimetatud kääritusjäägi valmistamist käsitleva teabe ning kääritusjäägi turustamisega kaasnevaid dokumente ja nende alusel koostatud koondandmeid säilitama vähemalt viis aastat.
(8) Käesoleva paragrahvi lõigetes 3, 5 ja 7 nimetatud dokumentidega on õigus tutvuda sertifitseerimisasutusel, jäätmeloa või keskkonnakompleksloa andjal, Keskkonnainspektsioonil ja kohaliku omavalitsuse üksusel või asutusel keskkonnajärelevalve seaduses sätestatud korras.
(1) Kääritusjäägi tootmise korraldust kontrollib ning kääritusjäägi ohutust ja kvaliteeti hindab sertifitseerimisasutus.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud sertifitseerimisasutus peab olema akrediteeritud, kui toote sertifitseerimisasutus ja omama kääritusjäägi sertifitseerimiseks asjaomase hariduse ja kogumusega personali.
§ 10. Kääritusjäägi nõuetele vastavuse hindamine
(1) Sertifitseerimisasutus väljastab kääritusjäägi tootjale sertifikaadi pärast seda, kui sertifitseerimisasutus on veendunud, et kääritusjäägi tootmise korraldus ja saadav kääritusjääk vastavad käesoleva määruse nõuetele.
2) kääritusjäägi tootja nimi, registrikood ja aadress;
3) viide kääritusjäägi tootja jäätmeloale või keskkonnakompleksloale;
5) sertifikaadi väljastamise ja kehtima hakkamise kuupäev.
(3) Käesoleva määruse lisas 2 nimetatud kääritusjäägi ohutus- ja kvaliteedinäitajate hindamiseks vajalikud katsed ja mõõtmised teeb selleks akrediteeritud labor, järgides asjakohaseid standardeid või nende puudumise korral muid usaldusväärseid analüüsimeetodeid.
(4) Käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud labor säilitab kääritusjäägi proove kaks kuud ja proovide analüüsitulemusi viis aastat.
(5) Sertifitseerimisasutus kontrollib sertifikaadi saanud kääritusjäägi tootja kääritusjäägi tootmise korraldust üks kord aastas. Probleemide ilmnemisel suurendab sertifitseerimisasutus kontrollimiste arvu.
(6) Kui sertifitseerimisasutus on avastanud puudusi kääritusjäägi tootmise korralduses, peab kääritusjäägi tootja need kõrvaldama sertifitseerimisasutuse määratud tähtajaks. Tähtaja möödumisel kontrollib sertifitseerimisasutus kääritusjäägi tootmise korraldust uuesti.
(7) Kui sertifitseerimisasutus leiab kääritusjäägi tootja kääritusjäägi tootmise korralduses puudusi ka korduskontrollil, tunnistab sertifitseerimisasutus sertifikaadi kehtetuks. Sertifitseerimisasutus teavitab korduskontrollil avastatud puudustest jäätmeloa või keskkonnakompleksloa andjat ja Keskkonnainspektsiooni viie tööpäeva jooksul.
(8) Kääritusjäägi tootja peab tagama, et kääritusjääki, mis ei vasta käeoleva määruse lisas 2 nimetatud ohutus- ja kvaliteedinõuetele, ei lasta tootena turule.
§ 11. Kääritusjäägi kohta teabe avaldamine
Kääritusjäägi turule laskmisel annab kääritusjäägi tootja kaasa dokumendi, mis sisaldab järgmist:
1) kääritusjäägi tootja nimi, registrikood ja aadress;
2) kääritusjäägi kogus;
3) peamiste (vähemalt üle 5% massist) jäätmeliikide koodinumbrid ja nimetused, millest kääritusjääk on toodetud;
4) kääritusjäägi kvaliteedinäitajad, mis on nimetatud käesoleva määruse lisas 2;
5) viide, et kääritusjääk on toodetud käesoleva määruse nõuete kohaselt;
6) kääritusjäägi tootja sertifikaadi number;
7) soovitused kääritusjäägi hoidmiseks;
8) kääritusjäägi soovituslik kasutusala ja suhteline kasutatav kogus toote omaduste alusel;
9) kääritusjäägi kasutusjuhis.
§ 12. Jäätmed, mille biogaasistamisel ei ole sertifitseerimine vajalik
Lisas 3 nimetatud biolagunevatest jäätmetest kääritusjäägi tootmine ei pea vastama käesoleva määruse §-dele 9 ja 10.
Lisa 2 Kääritusjäägi ohutus- ja kvaliteedinäitajad
[RT I, 26.05.2020, 3 - jõust. 29.05.2020]
Lisa 3 Biolagunevate jäätmete loend, mille korral ei ole sertifitseerimine vajalik


Narva mnt 77 vertikaaltala osa üürile andmine (Elisa Eesti AS)
Tallinna Linnavalitsus 29.11.2017 korraldus number 1859
1859-k
Kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 30 lg 1 p 2 alusel ja kooskõlas Tallinna Linnavolikogu 13. juuni 2013 määruse nr 32 „Linnavara kasutusse andmise kord” § 3 lg 3 p-ga 2, §-ga 4, § 5 lg 1 p-ga 2 ja lg 2 p-dega 1-7 ja 9-11, §-ga 7, § 8 lg-ga 3, § 41 p-ga 4, § 42 lg-ga 1, §-ga 44, § 45 lg-ga 1 ja §-dega 48 ja 49 ja arvestades vajadusega tagada Russalka ristmiku piirkonnas sideteenuse kättesaadavus pärast Reidi tee ehitust ning tulenevalt Elisa Eesti AS 25. oktoobri 2017 avaldusest nr 2-1/78
1. Anda otsustuskorras Elisa Eesti AS-le (registrikood 10178070) viieks aastaks üürile Narva mnt 77 osa katusekorruse vertikaaltalast (edaspidi äriruum) pinnaga 1,0 m2.
2. Tallinna Kesklinna Valitsusel sõlmida Elisa Eesti AS-ga äriruumi üürileping Tallinna Linnavalitsuse 13. augusti 2003 määrusega nr 73 kinnitatud „Äriruumi üürilepingu tingimustes” sätestatud tingimustel, arvestades järgmist:
2.1 äriruumi kasutatakse mobiilside antennide, raadiomoodulite ja raamkapi paigaldamiseks, millega kaasneb õigus rajada ja paigaldada hoonesse seadmete ekspluateerimiseks vajalikud läbiviigud, ühendused ja kaabeldused;
2.2.1 üüri äriruumi kasutamise eest 100 eurot kuus;
2.2.2 äriruumi kasutamisega seotud kõrvalkulud (sh hooldus- ja halduskulud, elektrienergia jms) maksud ja koormised;
2.3 üüri suurenemine toimub üks kord aastas vastavalt tarbijahinnaindeksi muutusele. Kui tarbijahinnaindeksi muutus on negatiivne, siis üüri suuruse ei muutu;
2.4 äriruumi üürilepingu eritingimused on:
2.4.1 üürnik hoidub seadmete ekspluateerimisel tegevusest, mis võiks põhjustada üüritava äriruumiga samas hoones asuvate raadio- ja telefoniseadmete häireid;
2.4.2 üürileandja ei parenda üürile antavat äriruumi, ei hüvita üürniku poolt hoone ja selles asuva äriruumi parendamiseks tehtavaid kulutusi ega maksa üürilepingu lõppemisel hüvitist parendustest tingitud äriruumi väärtuse suurenemise eest;
2.4.3 äriruumi allüürile andmine on keelatud;
2.5 üüri ja kõrvalkulude tasumise kohustus algab lepingu sõlmimisest.
3. Elisa Eesti AS-l on õigus punktis 2 nimetatud äriruumi üürilepingu sõlmimisele ühe kuu jooksul arvates talle korralduse teatavakstegemisest. Kui Elisa Eesti AS ei sõlmi nimetatud tähtaja jooksul äriruumi üürilepingut, kaotab ta lepingu sõlmimise õiguse.
4. Tallinna Kesklinna Valitsusel teha korraldus teatavaks Elisa Eesti AS-le, Tallinna Kommunaalametile ja ameti hallatavale asutusele Kadrioru Park ning avaldada teade äriruumi üürilepingu sõlmimisest Tallinna linna veebilehel.


text:
RT I, 02.11.2013, 4
Vastu võetud 29.10.2013
3-4-1-40-13
Riigilõivuseaduse § 56 lõike 1 ja lisa 1 (1. jaanuarist 2009 kuni 31. detsembrini 2010 kehtinud redaktsioonis) põhiseaduslikkuse kontroll osas, milles tsiviilasjas hinnaga üle 3 500 000 krooni kuni 4 000 000 krooni tuli hagiavalduselt tasuda riigilõivu 160 000 krooni
Harju Maakohtu 4. septembri 2013. aasta määrus tsiviilasjas nr 2-11-9524
Tunnistada, et riigilõivuseaduse (RT I 2006, 58, 439; RT I, 22.12.2010, 1) § 56 lõige 1 ja lisa 1 olid 1. jaanuarist 2009 kuni 31. detsembrini 2010 kehtinud redaktsioonis põhiseadusega vastuolus osas, milles tsiviilasjas hinnaga üle 3 500 000 krooni kuni 4 000 000 krooni tuli hagiavalduselt tasuda riigilõivu 160 000 krooni.
1. Harju Maakohtu menetluses on O. Lvovi (hageja) 4. septembril 2009 esitatud hagi R. Klepatši (kostja) vastu 4 000 000 krooni (255 646 euro 59 sendi) väljamõistmiseks. Hageja tasus hagi esitamisel tollal kehtinud riigilõivuseaduse (RLS) § 56 lõike 1 ja lisa 1 alusel riigilõivu kokku seaduslikus määras 160 000 krooni (10 225 eurot 86 senti).
2. Hageja esitas 30. juunil 2013 taotluse tagastada enamtasutud riigilõiv 4457 eurot 83 senti, kuna hagilt tasutud lõiv oli põhiseadusvastane. Hageja viitas riigilõivu põhiseadusvastasuse kinnitamiseks Riigikohtu riigilõivudealasele praktikale. Kohane lõivumäär on enne 1. jaanuari 2009 kehtinud riigilõivuseaduse lisa 1 redaktsiooni alusel 5768 eurot 3 senti.
3. Harju Maakohus tunnistas 4. septembri 2013. aasta määrusega tsiviilasjas nr 2-11-9524 põhiseadusega vastuolus olevaks ja jättis kohaldamata RLS § 56 lõike 1 koostoimes lisaga 1 (1. jaanuarist 2009 kuni 31. detsembrini 2010 kehtinud redaktsioonis) osas, milles tsiviilasjas hinnaga üle 3 500 000 krooni kuni 4 000 000 krooni tuli hagiavalduselt tasuda riigilõivu 160 000 krooni. Maakohus määras hagiavalduselt tasumisele kuulunud riigilõivuks 90 250 krooni (5768 eurot 3 senti) ja rahuldas hageja taotluse tagastada enamtasutud riigilõiv 4457 eurot 83 senti. Harju Maakohtu määrus saabus Riigikohtusse 9. septembril 2013.
4. Hageja on esitanud tsiviilkohtumenetluse seadustiku (TsMS) § 150 lõike 1 punkti 1 ja lõike 4 alusel riigilõivu tagastamise taotluse. Taotlus on esitatud enne menetlust lõpetava lahendi jõustumist ja on seega TsMS § 150 lõike 6 mõttes tähtaegne.
5. RLS § 56 lõike 1 koostoimes lisaga 1 põhiseadusele mittevastavuse korral tuleks enamtasutud riigilõiv hagejale tagastada. Riigikohus on kinnitanud kohtusse pöördumise õiguse riivet ka juhul, kui riigilõiv oli enne põhiseaduse vastasuse väite esitamist juba tasutud. Asjassepuutuvate sätete põhiseaduspärasuse hindamisel lähtus maakohus Riigikohtu riigilõivudealasest praktikast. Riigikohus tunnistas 2. mai 2013. aasta otsusega asjas nr 3-4-1-9-13 RLS § 57 lõike 1 koostoimes lisaga 1 (1. jaanuarist 2011 kuni 30. juunini 2012 kehtinud redaktsioonis) põhiseadusega vastuolus olevaks osas, milles tsiviilasjas hinnaga üle 223 690 euro 76 sendi kuni 255 646 eurot 59 senti tuli hagiavalduselt tasuda riigilõivu 10 225 eurot 86 senti (160 000 krooni). Seega on vaidlustatud riigilõiv juba tunnistatud teises vääringus põhiseaduse vastaseks.
6. Riigikohtu praktikast juhindudes määras maakohus hagilt tasuda tuleva põhiseaduspärase riigilõivu enne 1. jaanuari 2009 kehtinud redaktsioonis RLS lisa 1 alusel.
8. Hageja leiab, et vaidlusalused sätted olid põhiseadusega vastuolus.
9. Kostja arvates on vaidlustatud riigilõivuseaduse sätted põhiseaduse vastased.
10. Õiguskantsler leiab, et põhiseaduse (PS) § 15 lõike 1 esimese lausega ning §-ga 11 ei ole kooskõlas hagiavalduse esitamise ajal kehtinud RLS § 56 lõige 1 koostoimes lisaga 1, mille alusel tuli tsiviilasjas hinnaga üle 3 500 000 krooni kuni 4 000 000 krooni maksta hagiavalduselt riigilõivu 160 000 krooni. Maakohtus hagiavalduselt tasumisele määratud riigilõivu suurus 5768 eurot 3 senti tekitab vähemalt kahtluse selle põhiseaduspärasuses. Riigikohus on korduvalt tunnistanud põhiseadusvastaseks riigilõivuseaduse norme, mille alusel tuli tasuda riigilõivu samas suurusjärgus või isegi vähem (leides ühtlasi, et ka väiksem lõiv võimaldab saavutada nii menetlusökonoomia kui ka õigusemõistmise kulutuste kandmisest osavõtu eesmärke).
11. Justiitsminister leiab, et asjassepuutuvad sätted on põhiseadusega kooskõlas.
12. Riigilõivuseaduse (RT I 2006, 58, 439; RT I, 22.12.2010, 1) § 56 "Hagiavalduse, avalduse ja kaebuse läbivaatamine" lõige 1:
15. Harju Maakohus tunnistas vaidlusalused riigilõivuseaduse sätted põhiseaduse vastaseks ja jättis kohaldamata 4. septembri 2013. aasta määrusega tsiviilasjas nr 2-11-9524, vaadates läbi ja rahuldades hageja 30. juuni 2013. aasta avalduse tagastada hagiavalduselt enamtasutud riigilõiv ning tunnistada riigilõivumäär põhiseadusvastaseks. Hageja oli esitanud 4. septembril 2009 Harju Maakohtule hagiavalduse ja tasunud hagihinnalt 4 000 000 krooni (255 646 eurot 59 senti) riigilõivu 160 000 krooni (10 225 eurot 86 senti).
16. Kolleegium leiab, et hageja avalduse lahendamisel Harju Maakohtus olid RLS § 56 lõige 1 ja lisa 1 alates 1. jaanuarist 2009 kuni 31. detsembrini 2010 kehtinud redaktsioonis asjassepuutuvad sätted osas, mis nägid ette, et hagiavalduselt hagihinnaga üle 3 500 000 krooni kuni 4 000 000 krooni tuli tasuda riigilõivu 160 000 krooni.
17. Hagiavalduselt riigilõivu tasumise nõue ja selle määr riivavad eeskätt PS § 15 lõike 1 esimeses lauses tagatud igaühe põhiõigust pöörduda oma õiguste rikkumise korral kohtu poole. Riigikohus on leidnud, et kõrgest riigilõivumäärast tulenev põhiõiguste riive ei ole menetlusökonoomia ja õigusemõistmise kulude kandmises osalemise eesmärkide saavutamiseks proportsionaalne (vt nt Riigikohtu üldkogu 6. märtsi 2012. aasta otsus kohtuasjas nr 3-2-1-67-11, punktid 27–28).
18. Eelnimetatud põhjendustel on Riigikohus tunnistanud põhiseadusvastaseks vaidlusalusest riigilõivumäärast märkimisväärselt väiksemaid riigilõive. Näiteks tunnistas Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium RLS § 56 lõike 1 koos lisaga 1 alates 1. jaanuarist 2009 kuni 31. detsembrini 2010 kehtinud redaktsioonis põhiseaduse vastaseks osas, milles tsiviilasjas hinnaga üle 1 000 000 krooni kuni 1 500 000 krooni tuli hagiavalduselt tasuda riigilõivu 85 000 krooni. Põhiseaduse vastaseks on tunnistatud ka RLS § 57 lõige 1 koos lisaga 1 alates 1. jaanuarist 2011 kuni 30. juunini 2012 kehtinud redaktsioonis osas, milles praeguse asja hageja hagiavaldusega samaväärse hinnaga tsiviilasjas tuli hagiavalduse esitamisel tasuda samaväärne riigilõiv eurodes (tsiviilasja hind üle 223 690 euro 76 sendi kuni 255 646 eurot 59 senti, riigilõiv 10 225 eurot 86 senti) (vt Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 11. juuni 2013. aasta otsus kohtuasjas nr 3-4-1-15-13 ja 2. mai 2013. aasta otsus asjas nr 3-4-1-9-13).
19. Kolleegium jääb Riigikohtu varasemas praktikas võetud seisukohtade juurde ning samadel kaalutlustel ja PSJKS § 15 lõike 1 punktile 5 tuginedes tunnistab, et riigilõivuseaduse (RT I 2006, 58, 439; RT I, 22.12.2010, 1) § 56 lõige 1 ja lisa 1 olid 1. jaanuarist 2009 kuni 31. detsembrini 2010 kehtinud redaktsioonis põhiseadusega vastuolus osas, milles tsiviilasjas hinnaga üle 3 500 000 krooni kuni 4 000 000 krooni tuli hagiavalduselt tasuda riigilõivu 160 000 krooni.

matches:
§ 56
§ 56
§ 56
§ 56
§ 150
§ 150
§ 56
Riigikohus
Riigikohus
§ 57
§ 15
§ 56
Riigikohus
§ 56
§ 56
§ 15
Riigikohus
Riigikohus
§ 56
§ 57
§ 15
§ 56


text:
Pankroti avalduse esitamisel kohtu menetluskulud. - juristaitab.ee
Pankroti avalduse esitamisel kohtu menetluskulud.
Liitunud: 07 Veebr 2013, 10:34
22 Okt 2014, 09:33
Soovin esitada oma endise tööandja vastu pankrotiavalduse. 10.2010 on mul jõustunud töövaidluskomisjoni otsus ja nõue on
edastatud kohtutäiturile täitmiseks. Kohtutäitur arestis ettevõtte pangakontod ja ütleb, et registervara puudub.
11.2012 esitasin registriosakonnale oma võlanõude, sest ettevõtet sooviti likvideerida kuna esitamata majandusaasta aruanded ja ettevõte võidakse registrist kustutada likvideerimismenetluseta.
Kui esitan ettevõtte vastu pankrotiavalduse, siis kas kohus võib mult nõuda deposiiti ja kui suures summas ning kas selle saab hiljem tagasi? (Kohus võib määrusega kohustada pankrotiavalduse esitanud võlausaldajat tasuma ajutise halduri tasu ja kulutuste katteks kohtu deposiiti kohtu määratud rahasumma, kui on alust eeldada, et pankrotivara selleks ei jätku.) Kui ma deposiiti ei maksa kas siis jätab kohus avalduse läbi vaatamata ja kas kohus võib mult küsida raha kohtukulude katteks? Kuidas aru saada sellest (Kui kohus ei algata võlausaldaja pankrotiavalduse alusel pankrotimenetlust, kannab avalduse läbivaatamisega seotud kohtukulud pankrotiavalduse esitaja.)
Sooviks väga oma töötasu kätte saada ja ei tea kuidas edasi talitada kas mul on lootust oma raha töötukassa kaudu tagasi saada kuna ettevõttel vara pole ja pankroti avaldust nad ise ei esita.
Kui kulukaks mul lisaks riigilõivule mis on 10 eurot või e-toimiku kaudu 5 eurot see kohtusse pöördumine võib minna?
Re: Pankroti avalduse esitamisel kohtu menetluskulud.
23 Okt 2014, 15:14
Riigilõiv töötaja poolt esitatavalt pankrotiavalduselt on 10 eurot, vahet ei ole, kas e-toimiku kaudu või otse kohtusse viies.
Tõepoolest võib kohus kohustada pankrotiavalduse esitajat tasuma ajutise pankrotihalduri eeldatavate kulude katteks kohtu deposiiti mingi summa. Mis summa kohus deposiiti nõuab, see sõltub kohtunikust. Samas saab alati teha määrusele, millega mingit summat kohustati tasuma, ka määruskaebuse ja vaidlustada Ringkonnakohtus deposiiti määratava summa suurust (juhul, kui see on tõesti töötaja jaoks ebamõistlikult suur, näiteks 2000 €.).
Juhul, kui selles asutuses töötas mitu inimest, siis soovitan küsimuse esitajal koopereeruda teiste töötajatega ja esitada kohtusse ühine pankrotiavaldus. Sellisel juhul saab ka deposiiti määratava summa jagada omavahel.
Pankrotiavalduse esitamist tasub kaaluda siis, kui Eesti Töötukassast saadav raha ületab deposiiti makstavat summat.
Nimelt isegi siis, kui firmal ei ole vara ja pankrotiavalduse menetlemine lõpetatakse äriühingu pankrotti väljakuulutamata raugemise tõttu, on ajutine pankrotihaldur kohustatud edastama töötajate nõuded Eesti Töötukassasse (haldurile tuleb kindlasti esitada nõudeavaldus).
Eesti Töötukassa hüvitab enne pankroti väljakuultamist või menetluse lõpetamist raugemise tõttu iga töötaja 3 kuu saamata jäänud töötasu (3 keskmist palka, kuid mitte rohkem kui 3 Vabariigi keskmist ja eeldusel, et 3 kuu töötasu on ikka saamata), 1 keskmise palga saamata jäänud puhkusekompensatsiooni (eeldusel, et puhkusekompensatsioon jäi saamata) ja 1 keskmise palga töölepingu lõpetamise kompensatsiooni (eeldusel, et inimesel on õigus saada töölepingu lõpetamise kompensatsiooni). Juhul, kui inimese keskmine palk oli kõrgem kui Vabariigi keskmine, siis hüvitab Eesti Töötukassa Vabariigi keskmise palga. Vabariigi keskmine palk võetakse pankroti väljakuulutamise kuule eelnenud või menetluse lõpetamise kuule eelnenud kvartali keskmine.
Eesti Töötukassa ei hüvita viiviseid ega töölepingu üleütlemise tähtaja nõudest mittekinnipidamise nõudeid.
Seega kokkuvõtvalt: kui inimene saaks Eesti Töötukassast rohkem raha, kui kohus deposiiti nõuab, siis on igatahes mõtekas kohtusse pankrotiavaldusega pöörduda.
Deposiiti tasutud summadest:
Kui võlgnikul ei ole vara, siis määrab kohus ajutise pankrotihalduri tasu ja kulutuste hüvitamise deposiiti tasutud summadest. Isegi, kui inimene ei vaidlusta tasutud summa suurust, soovitan kontrollida ajutise pankrotihalduri poolt tehtavat töö mahtu ja kulutuste suurust ning kui need tunduvad liiga suured, saab pankrotiavalduse esitaja esitada kohtus summa suurusele vastuväiteid.
Kui kohus vastuväidetega ei arvesta, saab inimene esitada ajutise halduri tasu ja kulutuste suuruse väljamõistmise määrusele määruskeabuse.
Kui aga kohus arvestab vastuväidetega ja ajutise halduri tasu ja kulud ei ole nii suures summas, kui deposiiti tasutud summa, siis kohus tagastab enammakstud summa.
Lisaks eeltoodule:
PankrS § 30 lg 3 kohaselt on juriidilisest isikust võlgniku puhul isikul, kes on teinud käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud makse, õigus nõuda deposiidina tasutud summa hüvitamist isikutelt, kes on oma kohustusi rikkudes jätnud pankrotiavalduse õigeaegselt esitamata,
Nimetatud § räägib küll deposiidist, mis tasutakse kohtu deposiitkontole selleks, et pankrot väljakuulutatakse. Mul ei ole kogemust ja mulle ei ole teada, kas keegi on pöördunud kohusse ka siis, kui on deposiiti tasunud ajutise halduri tasu ja kulude katteks summa ja menetlus lõppeb raugemisega vara puudumise tõttu. Aga analoogiat võib ju kohaldada! Iseasi, kas selle firma juhatuse liikmel ka vara on...
Vastas Ly Müürsoo.

matches:
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
§ 30


Heiksi blogi: "Pöide vallavalitsus: Kassid peavad kaduma!"
Aga imege muna seal Pöide vallas, sest päris nii need asjad ka ei käi ning hulkuvate loomadega tegelemine käib pisut teiste reeglite järgi. Eestimaa Loomakaitse Liit tegi ka vastava pöördumise. Ma muidugi vabandan, et vallasakste jõulud tuksi keerasin ning nad ei saagi oma käsi kassiveres leotada. Samas pöördumine tuli pikk ja põhjalik ning ehk saate targemaks teiegi kui viitsite läbi lugeda.
"Eestimaa Loomakaitse Liidu (ELL) pöördumine seoses Pöide vallas Puka külas olevate kassidega ning kasside ja koerte pidamise eeskirjaga"
Eestimaa Loomakaitse Liidule (ELL) on laekunud teade, mille kohaselt on Pöide vallas Puka külas kortermaja ümber palju hulkuvaid kasse. Kassidel on küll omanikud, kuid teadaolevalt on kassid järelevalveta ja hulguvad väljaspool loomapidajale kuuluvat territooriumi.
Meedia vahendusel on ELL-le saanud teatavaks, et vald on teinud hulkuva kassikarja omanikele ettekirjutuse, mille täitmata jätmisel ootab kasse hukkamine
Teadaolevalt anti ettekirjutuse saanud loomaomanikele kasside äraviimiseks aega 12. detsembrini. Saarte Hääle andmetel on kassid vaktsineerimata ning rikutakse ka Pöide valla koerte ja kasside pidamise eeskirja punkti, mille järgi ei tohi kasside pidamine häirida avalikku korda ning teiste inimeste rahu ja turvalisust ning ka punkti, mille kohaselt tuleb korterelamutes loomapidamiseks sõlmida majanaabritega eelnev kirjalik kokkulepe. Vastavalt Saarte Hääles kajastatule on Pöide vallavanem andnud järgmise kommetaari: “Kui loomi tähtajaks minema ei toimetata, laseb vald loomad kinni püüda ja hukata ning kasside omanikud maksavad selle omast taskust kinni.”.
1.Hulkuvate loomadega seonduva korraldamise kohustusest ja looma äravõtmise regulatsioonist
ELL selgitab, et kasside kohene hukkamine peale nende kinni püüdmist ei ole kooskõlas loomakaitseseadusega (LoKS) ja on lubamatu ning seejuures ka karistatav (looma suhtes lubamatu tegu vastavalt LoKS § 662). Seejuures puudub omavalitsusel õigus ja pädevus loomi omanikult ära võtta või rakendada eeskirja alusel sundi, kuid omavalitsusel on seadusest tulenev kohustus korraldada oma territooriumil hulkuvate loomadega, sh omaniku juurest lahti pääsenud loomadega seonduv (vt põhjendused allpool). Omanikuta ja omaniku juurest lahti pääsenud loomadega seonduva korraldamiseks on kehtestatud kindel kord. Samuti on reguleeritud seaduses olukorrad, millal ja kes võib loomi omanikult ära võtta või teostada loomapidamistingimuste täitmise üle järelevalvet ja rakendada meetmeid.
ELL peab vajalikuks juhtida Pöide Vallavalitsuse tähelepanu loomakaitseseaduse § 5 lg-le 1, mille kohaselt tuleb omanikuta või loomapidaja juurest lahti pääsenud (hulkuvad) loomad kinni püüda ning tagastada omanikule või leida neile uus omanik. Lõike 2 kohaselt kui hulkuva looma omanikku ei ole võimalik kindlaks teha ega leida talle uut omanikku, tuleb läbi viia looma eutanaasia loomakaitseseaduse § -s 18 sätestatud korras. Loomaomaniku kindlakstegemise alguse ja eutanaasia läbiviimise vahel peab olema vähemalt kaks nädalat, mille jooksul tuleb tagada looma nõuetekohane pidamine ja vajaduse korral ravi. Sama paragrahvi lõike 3 kohaselt hulkuvate loomade püüdmist, pidamist, hukkamist ja korjuste hävitamist korraldab kohaliku omavalitsuse üksus oma territooriumil. Hulkuvate loomade püüdmise, pidamise, nende omaniku kindlakstegemise ja hulkuvate loomade hukkamise kord on kehtestatud Vabariigi Valitsuse 16.04.2002 määrusega nr 130.
Kõnealuse määruse § 2 lg-te 1 ja 2 kohaselt hulkuva looma kohta teate saamise korral tuleb see loom esimesel võimalusel kinni püüda ning see tuleb korraldada kohalikul omavalitsusel. Sama paragrahvi lõike 7 kohaselt kui hulkuv loom on identifitseeritav, kuid teda ei ole võimalik kohe tagastada omanikule, tuleb loom kuni omanikule tagastamiseni paigutada hulkuvate loomade pidamiseks ettenähtud kohta (edaspidi varjupaik ). Hulkuvate loomade varjupaika vedamisel tuleb järgida «Loomakaitseseaduses» loomade vedamisele kehtestatud nõudeid. Sama määruse § 3 lg 1 kohaselt kohalik omavalitsusüksus peab korraldama hulkuvate loomade paigutamise varjupaika.
Loomaomaniku kindlakstegemisel, samuti ka uue omaniku otsimisel ja hukkamisel tuleb lähtuda samuti nimetatud määruses sätestatust. Seejuures on määruses nõue, et varjupaika paigutatud loomad vaatab viivitamata läbi veterinaararst ning tuleb eri soost ja eri liiki, samuti haiged või vigastatud loomad tuleb paigutada eraldi. Varjupaigas tuleb hulkuvaid loomi pidada «Loomakaitseseaduse» § 3 lõigetes 2 ja 3 sätestatud nõuete kohaselt vastavalt looma liigile ja eale, tagades neile vajaduse korral ravi. Määruse § 5 lg-st tuleneb, et kui hulkuva looma omanikku ei ole võimalik kindlaks teha ega loomale uut omanikku leida ning looma ei ole võimalik § 4 lõikes 4 nimetatud tähtajast kauem varjupaigas pidada või kui hukkamise näeb ette «Loomakaitseseadus», tuleb loom hukata.
Eeltoodu tähendab, et kohalikul omavalitsusel on seadusest tulenev kohustus korraldada esimesel võimalusel peale teate saamist hulkuvate loomade (sh loomapidaja juurest lahti pääsenud loomade) kinnipüüdmine ning kui neid ei õnnestu omanikule tagastada, siis tuleb korraldada nende toimetamine varjupaika. Seejuures tuleb järgida eelnimetatud määruses sätestatud nõudeid, tagada kassidele vajalik ravi ja nõuetekohased tingimused. Olukorras, kus varjupaika viidud looma omanik ei ole teada, peab omavalitsus eelviidatud määruse kohaselt asuma omanikku kindlaks tegema ja vajadusel otsima loomale uue omaniku, avaldades looma pildi ja kirjelduse kooskõlas määruse sätetega – tagades looma kirjelduse võimalikult laialdase avalikustamise veebilehel, ringhäälingus, trükiajakirjanduses või muul viisil, mis tagab selle jõudmise võimalikult kiiresti igaüheni, kes teavet vajab.
Arvestades, et kasside omanik/omanikud on meedias avaldatu kohaselt vallale teada, siis ei saa kohalik omavalitsus omaniku kindlakstegemise ja uue omaniku leidmise võimatusele tuginedes kasse hukata ka kahe nädala möödumisel varjupaika toimetamise hetkest. Eelviidatud määruses on viidatud selgelt, et kui loomapidaja juurest lahti pääsenud kodulooma kinnipüüdmise korraldas kohalik omavalitsusüksus, peab «Loomatauditõrje seaduse» § 12 lõike 3 kohaselt kodulooma püüdmise ja pidamisega seotud kulud kandma loomaomanik. Seega saab kohalik omavalitsus nõuda varjupaika viidud kasside omanikult kasside kinnipüüdmise ja varjupaigas pidamise kulud ning on tegelikkuses kohustatud kassid omanikule tagastama.
Kui omanikud avaldavad tahet kassidest loobumiseks, siis saab omavalitsus asuda kassidele otsima uusi omanikke. Selleks on ettenähtud ajavahemik vähemalt kaks nädalat, mille jooksul tuleb samuti tagada kassidele vajalik ravi ja nõuetekohane pidamine. Seejuures hakkab vastav tähtaeg kulgema hetkest, mil omanikud on kassidest loobunud (st hetkest, mil nad muutuvad omanikuta loomadeks), mitte varjupaika toimetamise hetkest (va juhul, kui omanikud juba kinnipüüdmisel kassidest loobuvad). Kui aga omanikud kassidest ei loobu, siis tuleb varjupaika viidud loomad igal juhul omanikule tagastada. Omavalitsuse pädevuses on omanike suhtes sel juhul üksnes nõuda kasside kinnipüüdmise ja varjupaigas pidamise kulud.
ELL peab vajalikuks selgitada, et looma saab omanikult ka ära võtta, kuid looma ära võtmise õigus on loomakaitseseaduse täitmise üle järelevalvet teostaval Veterinaar- ja Toiduametil või politseil. Looma äravõtmist rakendatakse LoKS § 64 kohaselt juhul, kui loomapidaja jätab korrakaitseorgani ettekirjutuse korduvalt täitmata, täidab mittenõuetekohaselt või rikub oluliselt loomakaitseseadust ning olukorras, kus looma jätmine omaniku juurde ohustab looma tervist või elu. Seejuures käsitletakse korrakaitseseaduse kohaselt korrakaitseorganina seaduse või määrusega riikliku järelevalve ülesannet täitma volitatud asutust, kogu või isikut (KorS § 6 lg 1).
Omavalitsusel puudub õigus teostada järelevalvet loomakaitseseaduse, samuti loomatauditõrjeseaduse täitmise üle. Vastav järelevalve pädevus on politseil, Veterinaar- ja Toiduametil ning Keskkonnainspektsioonil. Kui loom võetakse omanikult LoKS § 64 kohaselt ära, siis annab korrakaitseorgan (VTA) loomaomanikult äravõetud looma üle kohaliku omavalitsuse üksusele, kes rakendab looma pidamiseks asendustäitmist asendustäitmise ja sunniraha seaduses sätestatud korras (LoKS). Seega ka juhul, kui korrakaitseorgan (VTA) võtab looma omanikult ära, tuleb omavalitsusel korraldada looma sobiv pidamine vastavalt korrakaitseorgani tehtud ettekirjutusele või looma äravõtmise kohta vormistatud haldusaktile.
Eeltoodust ilmneb, et olukorra lahendamiseks on erinevaid võimalusi, kuid see peab toimuma kooskõlas õigusaktidega ning vajadusel erinevate ametkondade koostöös. Samuti saab omavalitsus tegeleda probleemi lahendamisega operatiivsemalt ja loomasõbralikumalt ka omanikega suheldes ja asjakohaseid kokkuleppeid sõlmides, samuti võttes ühendust ja arutades sobilikke võimalusi ka erinevate loomade abistamisega tegelevate organisatsioonidega. On selge, et praegused omanikud ei ole suutnud kasside üle järelevalvet tagada, kuid kassid on toidetud ja terved. Seega oleks mõistlik seadusevastaste meetmete rakendamise asemel jõuda kasside omanikega rahumeelsele kokkuleppele (et nad loobuvad vähemalt osadest kassidest) ning otsida neile kassidele uued omanikud.
Lisaks oleks otstarbekas korraldada ka kasside steriliseerimine, vältimaks kasside kontrollimatut sigimist. Kui kasside omanikega ei ole võimalik kiirele ja rahumeelsele ning kasside heaolu arvestavale kokkuleppele jõuda, siis tuleb probleemi lahendamisel juhinduda eelnevalt viidatud õigusnormidest (teavitada vajadusel Veterinaar- ja Toiduametit, kes kontrollib kasside tingimusi ja otsustab loomade äravõtmise vajaduse üle ja/või korraldada kasside kinnipüüdmine kooskõlas hulkuvate loomade püüdmist ja pidamist reguleerivate normidega).
ELL rõhutab, et kasside hukkamine saab olla üksnes viimane võimalik meede, mis on õigustatud üksnes juhul, kui ellujäämine tekitaks loomale kestvaid kannatusi või kui tema liigiomane eluviis osutub võimatuks, samuti juhul, kui mõistlike pingutusi võttes kassidele uue omaniku leidmine ebaõnnestub. Seejuures on oluline märkida, et varjupaigad-turvakodud on praktikas looma pidamise võtnud enda hooleks, kui omavalitsuse kohustus looma pidamiseks lõpeb (vastavalt kaks nädalat peale looma varjupaika paigutamist või omaniku poolt loomast loobumise tahte avaldamist või lõpeb vastav kohustus asendustäitmisel vastavalt looma äravõtmise haldusaktile).
2.Kasside ja koerte pidamise eeskirjast
Saarte Hääles on Pöide vald viidanud, et Puka külas rikutakse kasside pidamisel ka Pöide valla koerte ja kasside pidamise eeskirja punkti, mille kohaselt tuleb korterelamutes loomapidamiseks sõlmida majanaabritega eelnev kirjalik kokkulepe. Juhime tähelepanu, et selline eeskirja säte (kui see on kehtestatud või kavatsetakse kehtestada) on vastuolus õigusaktidega, sh põhiseadusega.
Kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse KOKS § 22 lg 1 p 362 järgi kuulub kohaliku omavalitsusüksuse volikogu ainupädevusse kehtestada kasside ja koerte pidamise eeskirjad.
Eestimaa Loomakaitse Liit (ELL) selgitab, et eelnimetatud nõue on vastuolus põhiseaduse § 32 lõikega 2, mille kohaselt on igaühel õigus enda omandit vabalt vallata, kasutada ja käsutada; kitsendused sätestab seadus. Eeskirjas sätestatud nõue, saada enne looma võtmist nõusolek loomapidamiseks majanaabritelt, ei tulene ühestki seadusest.
Põhiseaduse § 26 seab väga selged piirid sellele, kuidas kohalikud omavalitsused võivad sekkuda isikute eraellu (mille hulka kuulub ka igaühe õigus vabalt otsustada looma pidamine enda omandis) Põhiseaduse § 11 kohaselt võib õigusi ja vabadusi piirata ainult kooskõlas põhiseadusega. Need piirangud peavad olema demokraatlikus ühiskonnas vajalikud ega tohi moonutada piiratavate õiguste ja vabaduste olemust. Lisaks eeltoodule on kõnealune eeskirja punkt vastuolus ka korteriomandiseaduse § 10 lõikega 1, mille alusel võib korteriomanik korteriomandi reaalosa kasutada oma äranägemise järgi, välja arvatud siis, kui kasutus läheb vastuollu seadusega või kolmanda isiku õigustatud huvidega.
Põhiseaduse § 3 kohaselt riigivõimu teostatakse üksnes põhiseaduse ja sellega kooskõlas olevate seaduste alusel. Põhiseaduse § 154 kohaselt kõiki kohaliku elu küsimusi otsustavad ja korraldavad kohalikud omavalitsused, kes tegutsevad seaduste alusel iseseisvalt. Põhiseaduse § 3 lõike 1 esimesest lausest ning § 154 lõikest 1 tulenev seaduslikkuse nõue tahendab, et kohaliku omavalitsuse õigusaktid peavad olema kooskõlas seadustega. Kui teatud küsimuse lahendamine on seadusega reguleeritud, ei ole kohalikul omavalitsusel õigust seadust ignoreerida ega iseseisvalt oma võimuvolitusi, sh õigustloovat pädevust laiendada (vastavalt riigikohtu lahendile nr 3-4- 1-14- 04 p 17).
Kohaliku omavalitsuse põhiseaduslik õigus lahendada kohaliku elu küsimusi ei ulatu sfääri, mis on reguleeritud seadusega, selle alusel Vabariigi Valitsuse määrusega või mis peavad olema reguleeritud nimetatud aktidega. Seega ei saa lugeda legaalseks seadusega määratud aluste ja tingimuste laiendamist kohaliku omavalitsuse aktiga, kui selleks puudub vastav delegatsioon.
Põhiseaduse § 14 järgi õiguste ja vabaduste tagamine on seadusandliku, täidesaatva ja kohtuvõimu ning kohalike omavalitsuste kohustus. Viimati nimetatud säte paneb seadusandlikule, täidesaatvale ja kohtuvõimule ning kohalikele omavalitsustele kohustuse tagada õigusi ja vabadusi. Kehtib põhimõte, mille kohaselt avalikku võimu teostavatele organitele antud võimuvolitusi ei tõlgendata laiendavalt (vastavalt riigikohtu lahendile nr 3-4- 1-2- 06 p 8).
Sellest tulenevalt ei tohiks ka kohalik omavalitsus tõlgendada laiendavalt kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lg 1 punktis 362 sätestatut ning kehtestada korterelamus koera pidamise eelduseks korteriühistu nõusolek, mida ükski seadus ette ei näe. Seaduslikkuse põhimõttest tulenevalt peab volituse alusel määrus vastama volitavale seadusele. Seadusele vastavus tähendab seejuures nõuet, et volitusest ei astutaks üle ega asutaks reguleerima küsimusi, mis pole volitusest hõlmatud.
Eeltoodust nähtuvalt ei ole kohaliku omavalitsuse pädevuses sätestada looma pidamise tingimusena kortermajades majanaabri nõusolek. Omandit puudutavad kitsendused saab sätestada vaid seadusega. Üheski seaduses vastavaid kitsendusi ei ole. ELL-l ei õnnestunud Saarte Hääles viidatud eeskirja punkti Riigi teatajas avaldatud Pöide valla kasside ja koerte pidamise eeskirjast leida. Eeskirjas on märgitud, et paljukorterilistes elamutes võivad korteriomanikud loomapidamise küsimuses korteriomandi reaalosa ja kaasomandi eseme kasutamiseks sõlmida kokkuleppeid. Selline säte seadusega vastuollu ei lähe, kuid ei tähenda ühelgi moel Saarte Hääles avaldatud väidet, et looma pidamiseks on vaja majanaabri nõusolekut. Kui aga omavalitsusel on kavas kehtestada või on kehtestatud Saarte Hääles avaldatud nõue, siis on see kahtlemata vastuolus seadustega ega ole kohaldatav.
ELL-le teadaolevalt on sarnast kitsendust rakendanud ka teised kohalikud omavalitsused, sh olid samasisulised sätted muuhulgas Martna valla kasside ja koerte pidamise eeskirjas. Antud juhtumi osas algatas õiguskantsler järelevalve menetluse, mille tulemusel asus ta seisukohale, et sellised sätted on vastuolus põhiseadusega, kuna kohaliku omavalitsuse volikogul puudub nende kehtestamiseks seaduslik alus.
Eeltoodust tulenevalt palub ELL kasside ja koerte pidamise eeskirja täitmise kontrollimisel, samuti muutmise otsustamisel arvestada inimeste põhiõigustega.
Mis puutub eeskirja täitmise kontrollimisse, sh seonduvalt loomapidaja kohustusega, mitte häirida kasside pidamisel avalikku korda ning teiste inimeste rahu ja turvalisust, juhib ELL tähelepanu kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse §-ile 663 , mille kohaselt karistatakse koerte ja kasside pidamise eeskirjade rikkumise eest väärteokorras isikut üksnes siis, kui see ettevaatamatusest põhjustas varalise kahju või inimesele tervisekahjustuse. Seega saab omavalitsus kontrollida küll kasside ja koerte pidamise eeskirja täitmist ja juhtida loomapidaja tähelepanu kehtivatele nõuetele, kuid sunni rakendamise võimalus puudub (riiklik järelevalvepädevus puudub) ja väärteo korras karistamine on võimalik vaid rikkumisega kaasneva varalise kahju või tervisekahjustuse tekitamise korral.
ELL ootab Pöide Vallavalitsuse seisukohta käeoleva pöördumise osas e-posti aadressile info@loomakaitse.eu. ELL palub esmajoones selgitada, kuidas kavatsetakse lahendada Puka külas peetavate kasside probleem ning millise varjupaigaga on vald sõlminud hulkuvate loomadega seonduva korraldamiseks leping.


text:
Euroopa Kohtu otsus (suurkoda), 11. juuli 2006.
Sonia Chacón Navas versus Eurest Colectividades SA.
Eelotsusetaotlus: Juzgado de lo Social nº 33 de Madrid - Hispaania.
Direktiiv 2000/78/EÜ - Võrdne kohtlemine töö saamisel ja kutsealale pääsemisel - Puude mõiste.
Kohtuasi C-13/05.
Kohtuasi C-13/05
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Juzgado de lo Social nr 33 de Madrid (Hispaania))
Direktiiv 2000/78/EÜ – Võrdne kohtlemine töö saamisel ja kutsealale pääsemisel – Puude mõiste
1. Eelotsuse küsimused – Euroopa Kohtu pädevus – Piirid
2. Sotsiaalpoliitika – Võrdne kohtlemine töö saamisel ja kutsealale pääsemisel –Direktiiv 2000/78
(Nõukogu direktiiv 2000/78, artikkel 1)
3. Sotsiaalpoliitika – Võrdne kohtlemine töö saamisel ja kutsealale pääsemisel –Direktiiv 2000/78
(Nõukogu direktiiv 2000/78, artikli 2 lõige 1 ja artikli 3 lõike 1 punkt c)
4. Sotsiaalpoliitika – Võrdne kohtlemine töö saamisel ja kutsealale pääsemisel –Direktiiv 2000/78
1. EÜ artikli 234 järgses menetluses, mis põhineb selgel siseriiklike kohtute ja Euroopa Kohtu ülesannete eristamisel, on kogu faktide hindamine siseriikliku kohtu pädevuses. Samuti saab üksnes siseriiklik kohus, kus menetlus toimub ja kes peab lõpuks otsuse langetama, hinnata asja eripärast lähtuvalt nii vajadust tema otsuse tegemise vaatepunktist saada Euroopa Kohtult eelotsust kui ka Euroopa Kohtule esitatud küsimuste asjakohasust. Seega niipea, kui need küsimused puudutavad ühenduse õiguse tõlgendamist, peab Euroopa Kohus põhimõtteliselt otsuse tegema.
Erandjuhtudel peab Euroopa Kohus oma pädevuse hindamiseks siiski kindlaks tegema need asjaolud, mille tõttu siseriiklik kohus talle eelotsusetaotluse esitas. Euroopa Kohus võib keelduda siseriikliku kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastamisest vaid juhul, kui ühenduse õiguse tõlgendamine, mida siseriiklik kohus on palunud, ilmselgelt ei ole kuidagi seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega või kui kõnealune probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtul puudub teave nende faktiliste ja õiguslike asjaolude kohta, mida tal on tarvis, et anda talle esitatud küsimustele vajalik vastus.
2. Isikule, kelle tööandja on vallandanud üksnes haiguse tõttu, ei laiene direktiiviga 2000/78 (millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel) kehtestatud üldine raamistik, et võidelda puude alusel diskrimineerimise vastu.
Ehkki mõistet „puue” tuleb direktiivi 2000/78 tähenduses tõlgendada kui füüsilisest, vaimsest või psüühilisest kahjustusest tingitud piirangut, mis takistab asjassepuutuval isikul tööelus osaleda, ei saa mõisteid „puue” ja „haigus” võrdselt käsitleda. Kasutades kõnealuse direktiivi artiklis 1 mõistet „puue”, on seadusandja sihilikult valinud mõistest „haigus” erineva mõiste. Tähtsus, mille ühenduse seadusandja on omistanud meetmetele, mis on suunatud puuetega inimeste vajadustele vastavate töökohtade kohandamiseks, osutab lisaks sellele, et mõeldud on neid olukordi, mil tööelus osalemine on pikka aega takistatud. Selleks et selline piirang kuuluks mõiste „puue” alla, peab olema tõenäoline, et see kestab pikka aega.
Direktiiv 2000/78 ei anna igal juhul mingit põhjust arvata, et töötajad on puude alusel diskrimineerimise keeluga kaitstud niipea, kui ilmneb mis tahes haigus.
(vt punktid 43−47, resolutiivosa punkt 1)
3. Vallandamisega seoses on puude alusel diskrimineerimise keeluga, mis on kehtestatud direktiivi 2000/78 (millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel) artikli 2 lõikes 1 ja artikli 3 lõike 1 punktis c, vastuolus puude alusel vallandamine, mis lähtudes kohustusest võtta mõistlikke abinõusid puuetega inimeste arvessevõtmiseks ei ole põhjendatud asjaoluga, et asjassepuutuv isik ei ole pädev, võimeline või valmis täitma asjaomase töökohaga seotud olulisi ülesandeid.
(vt punkt 51, resolutiivosa punkt 2)
4. Haigus iseenesest ei saa olla üheks põhjuseks, mis lisandub neile põhjustele, mille alusel on diskrimineerimine direktiivi 2000/78 (millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel) kohaselt keelatud.
Ükski asutamislepingu säte ei keela diskrimineerimist haiguse kui sellise alusel. Mittediskrimineerimise üldpõhimõtte osas tuleb märkida, et see on liikmesriikide jaoks siduv, kui põhikohtuasjas käsitletav siseriiklik olukord kuulub ühenduse õiguse kohaldamisalasse. Sellest aga ei järeldu, et direktiivi 2000/78 kohaldamisala peaks analoogia alusel laiendama ka diskrimineerimisele, mille aluseks on muud põhjused kui need, mis on kõnealuse direktiivi artiklis 1 ammendavalt loetletud.
(vt punktid 54, 56, 57 ja resolutiivosa punkt 3)
11. juuli 2006(*)
Kohtuasjas C‑13/05,
mille esemeks on EÜ artikli 234 alusel Juzgado de lo Social nr 33 de Madrid’i (Hispaania) 7. jaanuari 2005. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 19. jaanuaril 2005, menetluses
koosseisus: president V. Skouris, kodade esimehed P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Schiemann ja J. Makarczyk, kohtunikud
J.-P. Puissochet, N. Colneric (ettekandja), K. Lenaerts, P. Kūris, E. Juhász, E. Levits ja A. Ó Caoimh,
– Eurest Colectividades SA, esindaja: abogada R. Sanz García-Muro,
– Hispaania valitsus, esindaja: E. Braquehais Conesa,
– Hollandi valitsus, esindaja: H. G. Sevenster,
– Ühendkuningriigi valitsus, esindaja: C. White, keda abistas barrister T. Ward,
– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: I. Martinez del Peral Cagigal ja D. Martin,
olles 16. märtsi 2006. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
1 Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (EÜT L 303, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 79), tõlgendamist seoses puude alusel diskrimineerimisega ning teise võimalusena haiguse alusel diskrimineerimise võimalikku keelamist.
2 See taotlus esitati S. Chacón Navasi ja äriühingu Eurest Colectividades SA (edaspidi „Eurest”) vahelises kohtuvaidluses seoses S. Chacón Navasi vallandamisega ajal, mil ta haiguse tõttu töölt puudus.
3 EÜ artikli 136 esimene lõik sätestab:
„Pidades silmas sotsiaalseid põhiõigusi, nagu need on määratletud 18. oktoobril 1961 Torinos allakirjutatud Euroopa sotsiaalhartas ja ühenduse 1989. aasta hartas töötajate sotsiaalsete põhiõiguste kohta, võtavad ühendus ja liikmesriigid oma eesmärgiks tööhõive edendamise ning parandatud elamis- ja töötingimused, et võimaldada nende ühtlustamist samal ajal jätkuva parandamisega, piisava sotsiaalkaitse, tööturu osapoolte dialoogi, inimressursside arendamise, pidades silmas kestvat kõrget tööhõivet ja tööturult väljatõrjumise tõkestamist.”
4 EÜ artikli 137 lõiked 1 ja 2 annavad ühendusele pädevuse toetada ja täiendada liikmesriikide meetmeid EÜ artikli 136 eesmärkide saavutamiseks muuhulgas sellistes valdkondades nagu tööturult väljatõrjutud isikute integreerimine ja sotsiaalse tõrjutuse tõkestamine.
5 Direktiiv 2000/78 on vastu võetud EÜ artikli 13 alusel, mis enne Nice’i lepingut kehtinud redaktsioonis sätestab:
„Ilma et see piiraks käesoleva lepingu teiste sätete kohaldamist ja talle ühenduse poolt antud volituste piires võib nõukogu komisjoni ettepaneku põhjal ühehäälselt ja pärast konsulteerimist Euroopa Parlamendiga astuda vajalikke samme, et võidelda diskrimineerimisega soo, rassilise või etnilise päritolu, usutunnistuse või veendumuste, puuete, vanuse või seksuaalse sättumuse alusel.”
6 Direktiivi 2000/78 artikkel 1 sätestab:
7 Nimetatud direktiivi põhjendused näevad ette:
„(11) usutunnistusest või veendumustest, puudest, vanusest või seksuaalsest sättumusest tingitud diskrimineerimine võib saada takistuseks EÜ asutamislepingu eesmärkide, eelkõige tööhõive ja sotsiaalkaitse kõrge taseme, elatustaseme ja elu kvaliteedi parandamise, majandusliku ja sotsiaalse ühtekuuluvuse, solidaarsuse ning isikute vaba liikumise saavutamisel;
(16) meetmete sätestamine puuetega inimeste vajaduste arvessevõtmiseks töökohal etendab tähtsat osa võitluses puude alusel diskrimineerimise vastu;
(17) käesoleva direktiiviga ei nõuta sellise isiku palkamist, ametialast edutamist, tööl hoidmist või koolitust, kes ei ole pädev, võimeline või valmis täitma asjaomase töökohaga seotud olulisi ülesandeid või läbima vastavat koolitust, aga see ei piira kohustust võtta mõistlikke abinõusid puuetega inimeste arvessevõtmiseks;
(27) 24. juuli 1986. aasta soovituses 86/379/EMÜ puuetega inimeste tööhõive kohta ühenduses [EÜT L 225, lk 43] kehtestas nõukogu suunised, milles tuuakse näiteid positiivsest toimimisviisist puuetega inimeste tööhõive ja koolituse edendamisel, ja 17. juuni 1999. aasta resolutsioonis puuetega inimeste võrdsete tööhõivevõimaluste kohta kinnitas nõukogu, et erilist tähelepanu tuleb muu hulgas pöörata puuetega inimeste töölevõtmisele, nende töö säilitamisele, koolitusele ja eluaegsele õppele.”
8 Direktiivi 2000/78 artikli 2 lõiked 1 ja 2 sätestavad:
ii) teatava puudega inimeste puhul tööandja või iga isik või organisatsioon, kelle suhtes käesolev direktiiv kehtib, on vastavalt siseriiklikele õigusaktidele kohustatud võtma artiklis 5 sisalduvate põhimõtetega kooskõlas olevaid asjakohaseid meetmeid, et kõrvaldada sellisest sättest, kriteeriumist või tavast tulenevat halvemust.”
9 Nimetatud direktiivi artikli 3 kohaselt:
10 Kõnealuse direktiivi artikkel 5 sätestab:
11 9. detsembril 1989 Strasbourgi Euroopa Ülemkogul vastu võetud ühenduse töötajate sotsiaalsete põhiõiguste harta, millele viitab EÜ artikli 136 lõige 1, näeb punktis 26 ette järgmist:
„Kõigil puuetega inimestel on olenemata puude päritolust või liigist õigus kasu saada täiendavatest konkreetsetest meetmetest, mille eesmärk on kaasa aidata nende tööalasele ja sotsiaalsele integratsioonile.
Need parandusmeetmed puudutavad muu hulgas asjassepuutuvate isikute võimetele vastavat kutsealast väljaõpet, ergonoomikat, ligipääsetavust, mobiilsust, transpordivahendeid ja majutust.” [mitteametlik tõlge]
12 Hispaania põhiseaduse artikli 14 kohaselt:
„Kõik hispaanlased on seaduse ees võrdsed; kedagi ei tohi diskrimineerida päritolu, rassi, soo, usutunnistuse, arvamuse või muu tingimuse ja isikliku või sotsiaalse teguri alusel.”
13 Kuninga 24. märtsi 1995. aasta seadusandlik dekreet nr 1/1995, millega kiidetakse heaks töötajate põhimääruse muudetud tekst (Estatuto de los Trabajadores, BOE nr 75, 29.3.1995, lk 9654, edaspidi „töötajate põhimäärus”), teeb vahet ebaseaduslikul ja tühisel vallandamisel.
14 Töötajate põhimääruse artikli 55 lõiked 5 ja 6 sätestavad:
„5. Vallandamine põhiseaduse või seadusega keelatud diskrimineerival alusel või töötajate põhiõigusi ja -vabadusi rikkudes on tühine.
6. Tühise vallandamise korral ennistatakse töötaja viivitamatult tööle ja makstakse saamata jäänud palk.”
15 Töötajate põhimääruse artikli 56 lõigetest 1 ja 2 tuleneb, et kui tööandja otsustab töötaja ebaseadusliku vallandamise korral tööle ennistamata jätta, kaotab töötaja oma töökoha ja talle makstakse hüvitist.
16 Töösuhetes diskrimineerimise keeluga seoses sätestab töötajate põhimääruse, muudetud 30. detsembri 2003. aasta seadusega 62/2003 maksu-, haldus- ja sotsiaalmeetmete kohta (BOE nr 313, 31.12.2003, lk 46874), millega võetakse Hispaania õigusesse üle direktiiv 2000/78, artikkel 17 järgmist:
„1. Õigus- ja haldusnormid, kollektiivlepingu sätted, töölepingud ja tööandja ühepoolsed otsused, mis põhjustavad otsest või kaudset negatiivset diskrimineerimist vanuse või puude alusel või positiivset või negatiivset diskrimineerimist töö saamisel, töötasu, tööaja ja muude töötingimustega seoses soo, rassi, etnilise päritolu, perekonnaseisu, sotsiaalse seisundi, usutunnistuse, veendumuse, poliitilise arvamuse, seksuaalse sättumuse, ametiühingute või nende kokkulepetega ühinemise või mitteühinemise, suguluses olevate töötajate ettevõttes koos töötamise ning keele alusel Hispaania riigi territooriumil, on tühised.
17 S. Chacón Navas töötas toitlustamisega tegelevas äriühingus Eurest. 14. oktoobril 2003 pidi ta haiguse tõttu töölt puuduma ning teda ravinud tervishoiuasutuse sõnul ei olnud ta võimeline lühiajaliselt oma tööülesandeid täitma. Eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole esitanud andmeid S. Chacón Navasi haiguse kohta.
18 Eurest andis 28. mail 2004 S. Chacón Navasile teada tema vallandamisest ilma põhjust esitamata, kuid tunnistas sealjuures töölepingu lõpetamise ebaseaduslikkust ja pakkus talle hüvitist.
19 S. Chacón Navas esitas 29. juunil 2004 Euresti vastu hagi, väites, et tema vallandamine on tühine, kuna teda on ebavõrdselt koheldud ja diskrimineeritud tulenevalt sellest, et ta oli kaheksa kuud töölt puudunud. Ta nõudis, et Eurest ta tööle ennistaks.
20 Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et kuna toimikust ei ilmne vastupidist väidet ega tõendit, siis saab tõendamiskohustuse ülemineku alusel järeldada, et S. Chacón Navas vallandati üksnes põhjusel, et ta puudus töölt haiguse tõttu.
21 Eelotsusetaotluse esitanud kohus juhib tähelepanu sellele, et Hispaania kohtupraktikas eksisteerib kohtupretsedente, mille järgi loetakse selline vallandamine ebaseaduslikuks ja mitte tühiseks, kuna haigus ei ole Hispaania õiguses expressis verbis nimetatud põhjusena, mille alusel on diskrimineerimine eraisikute vahelistes suhetes keelatud.
22 Eelotsusetaotluse esitanud kohus aga märgib, et puude ja haiguse vahel esineb põhjuslik seos. Mõiste „puue” defineerimisel tuleb lähtuda Maailma Tervishoiu Organisatsiooni koostatud rahvusvahelise funktsioneerimisvõime, vaeguste ja tervise klassifikatsioonist (CIF). Sellest ilmneb, et „puue” on üldmõiste, mis hõlmab vaegusi ning tegureid, mis piiravad tegevusvõimet ja ühiskonnaelus osalemist. Haigus võib põhjustada vaegusi, mille tagajärjeks on isiku puudelisus.
23 Eelotsusetaotluse esitanud kohus on arvamusel, et kuna haigus võib sageli olla pöördumatu puudelisuse põhjuseks, siis tuleb töötajaid aegsasti puude alusel diskrimineerimise keelust tulenevalt kaitsta. Vastasel korral kaotaks seadusandja kavandatud kaitse oma mõju, kuna sellisel juhul oleks võimalik kontrollimatult diskrimineerida.
24 Kui järeldada, et puue ja haigus on erinevad mõisted ja et ühenduse õigusnorme ei saa haiguse suhtes otse kohaldada, siis leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et haigus on tunnus, mida ei ole küll eraldi nimetatud, kuid mis peaks lisanduma nendele tunnustele, mille alusel on diskrimineerimine direktiivi 2000/78 kohaselt keelatud. Selline järeldus tuleneb EÜ artiklite 13, 136 ja 137 koosmõjust ning Euroopa põhiseaduse lepingu eelnõu artikli II-21 sätetest.
25 Nendel asjaoludel otsustas Juzgado de lo Social nr 33 de Madrid menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas direktiiv 2000/78 niivõrd, kuivõrd selle artiklis 1 on kehtestatud üldine raamistik puude alusel diskrimineerimise vastu võitlemiseks, kaitseb ka töötajat, kelle tööandja on vallandatud ainuüksi seetõttu, et ta oli haige?
2. Teise võimalusena, kui leitakse, et haigus ei kuulu direktiivi 2000/78 poolt puude alusel diskrimineerimise vastu antava kaitse alla ja esimesele küsimusele vastatakse eitavalt:
kas haigust võib lugeda täiendavaks tunnuseks, mis lisandub neile tunnustele, mille suhtes on diskrimineerimine direktiivi 2000/78 kohaselt keelatud?”
26 Komisjon kahtleb, kas esitatud küsimused on vastuvõetavad, kuna eelotsusetaotluses kirjeldatud asjaolud on ebaselged.
27 Selles osas tuleb märkida, et vaatamata andmete puudumisele S. Chacón Navasi haiguse olemuse ja selle võimaliku kulgemise kohta, on Euroopa Kohtul piisavalt teavet, et anda esitatud küsimustele kasulik vastus.
28 Eelotsusetaotlusest ilmneb, et S. Chacón Navas, kes pidi haiguse tõttu töölt puuduma ja kes ei olnud võimeline lühiajaliselt oma tööülesandeid täitma, vallandati eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul üksnes põhjusel, et ta puudus töölt haiguse tõttu. Samuti nähtub taotlusest, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul eksisteerib põhjuslik seos haiguse ja puude vahel ning et S. Chacón Navasi olukorras olevat töötajat tuleb puude alusel diskrimineerimise keelust tulenevalt kaitsta.
29 Esimesena esitatud küsimus puudutab eelkõige mõiste „puue” tõlgendamist direktiivi 2000/78 tähenduses. Euroopa Kohtu poolt sellele mõistele antav tõlgendus aitab eelotsusetaotluse esitanud kohtul hinnata, kas S. Chacón Navas oli vallandamise hetkel oma haiguse tõttu kõnealuse direktiivi tähenduses puudega isik, kellele laieneb direktiivi artikli 3 lõike 1 punktis c ette nähtud kaitse.
30 Teise võimalusena esitatud küsimus viitab haigusele kui „tunnusele” ja puudutab seega kõiki haiguse liike.
31 Eurest on arvamusel, et eelotsusetaotlus ei ole vastuvõetav, sest Hispaania kohtud, eelkõige Tribunal Supremo, on juba varem ühenduse õigusaktide alusel otsustanud, et haiguse tõttu töölt puuduva töötaja vallandamine ei ole iseenesest diskrimineerimine. Samas ei muuda aga asjaolu, et siseriiklik kohus on varem ühenduse õigusnorme tõlgendanud, eelotsusetaotlust vastuvõetamatuks.
32 Mis puutub Euresti argumenti, mille kohaselt tuleb arvesse võtta, et see ettevõte vallandas S. Chacón Navasi − sõltumata tema töölt puudumisest haiguse tõttu − põhjusel, et sel ajal tema teeneid enam ei vajatud, tuleb meenutada, et EÜ artikli 234 järgses menetluses, mis põhineb selgel siseriiklike kohtute ja Euroopa Kohtu ülesannete eristamisel, on kogu faktide hindamine siseriikliku kohtu pädevuses. Samuti saab üksnes siseriiklik kohus, kus menetlus toimub ja kes peab lõpuks selle kohta otsuse tegema, hinnata asja eripärast lähtuvalt nii vajadust tema otsuse tegemise vaatepunktist saada Euroopa Kohtult eelotsust kui ka Euroopa Kohtule esitatud küsimuste asjakohasust. Seega niipea, kui need küsimused puudutavad ühenduse õiguse tõlgendamist, peab Euroopa Kohus põhimõtteliselt otsuse tegema (vt eelkõige 25. veebruari 2003. aasta otsus kohtuasjas C-326/00: IKA, EKL 2003, lk I-1703, punkt 27, ja 12. aprilli 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑145/03: Keller, EKL 2005, lk I-2529, punkt 33).
33 Euroopa Kohus on siiski tõdenud, et erandjuhtudel peab ta oma pädevuse hindamiseks kindlaks tegema need asjaolud, mille tõttu siseriiklik kohus talle eelotsusetaotluse esitas (vt selle kohta 16. detsembri 1981. aasta otsus kohtuasjas 244/80: Foglia, EKL 1981, lk 3045, punkt 21). Euroopa Kohus võib keelduda siseriikliku kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastamisest vaid juhul, kui ühenduse õiguse tõlgendamine, mida siseriiklik kohus on palunud, ilmselgelt ei ole kuidagi seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega või kui kõnealune probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtul puudub teave nende faktiliste ja õiguslike asjaolude kohta, mida tal on tarvis, andmaks vajalikku vastust talle esitatud küsimustele (vt eelkõige 13. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C-379/98: PreussenElektra, EKL 2001, lk I-2099, punkt 39, ja 19. veebruari 2002. aasta otsus kohtuasjas C-35/99: Arduino, EKL 2002,
lk I-1529, punkt 25).
34 Kuna käesoleval juhul ei ole ükski nimetatud tingimustest täidetud, on eelotsusetaotlus vastuvõetav.
35 Esimese küsimusega tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiiviga 2000/78 kehtestatud üldine raamistik puude alusel diskrimineerimise vastu võitlemiseks tagab kaitse ka isikule, kelle tööandja on vallandatud üksnes haiguse tõttu.
36 Direktiivi 2000/78 artikli 3 lõike 1 punktist c nähtub, et kõnealust direktiivi kohaldatakse ühendusele antud pädevuse piires kõikide isikute suhtes, kui kõne all on muu hulgas töölt vabastamise tingimused.
37 Eeltoodu põhjal kohaldatakse seega vallandamise suhtes direktiiviga 2000/78 kehtestatud üldist raamistikku puude alusel diskrimineerimise vastu võitlemiseks.
38 Esitatud küsimusele vastamiseks tuleb esiteks tõlgendada mõistet „puue” direktiivi 2000/78 tähenduses ja teiseks analüüsida, millises ulatuses kaitseb kõnealune direktiiv puuetega isikuid vallandamise osas.
Mõiste „puue”
39 Mõistet „puue” ei ole direktiivis 2000/78 endas defineeritud. Samuti ei viita see direktiiv liikmesriikide õigusele kõnealuse mõiste defineerimiseks.
40 Nii ühenduse õiguse ühetaolise kohaldamise nõudest kui ka võrdsuse põhimõttest tuleneb, et ühenduse õigusnorme, mis ei viita otseselt liikmesriikide õigusele nende tähenduse ning ulatuse kindlaksmääramiseks, tuleb tavaliselt kogu ühenduses tõlgendada autonoomselt ja ühetaoliselt ning selleks tuleb arvestada õigusnormi konteksti ja vastava regulatsiooniga taotletavat eesmärki (vt eelkõige 18. jaanuari 1984. aasta otsus kohtuasjas 327/82: Ekro, EKL 1984, lk 107, punkt 11, ja 9. märtsi 2006. aasta otsus kohtuasjas C-323/03: komisjon v. Hispaania, EKL 2006, I‑2161, punkt 32).
41 Nagu direktiivi 2000/78 artiklist 1 ilmneb, on mainitud direktiivi eesmärk kehtestada üldine raamistik, et võidelda selles artiklis toodud põhjuste, sealhulgas puude alusel diskrimineerimise vastu tööle saamisel ja kutsealale pääsemisel.
42 Sellest eesmärgist lähtudes tuleb mõistet „puue” direktiivi 2000/78 tähenduses vastavalt käesoleva otsuse punktis 40 meenutatud põhimõttele tõlgendada autonoomselt ja ühetaoliselt.
43 Direktiivi 2000/78 eesmärk on võidelda teatud liiki diskrimineerimise vastu tööle saamisel ja kutsealale pääsemisel. Selles kontekstis tuleb mõistet „puue” tõlgendada kui füüsilisest, vaimsest või psüühilisest kahjustusest tingitud piirangut, mis takistab asjassepuutuval isikul tööelus osaleda.
44 Kuid kasutades kõnealuse direktiivi artiklis 1 mõistet „puue”, on seadusandja sihilikult valinud mõistest „haigus” erineva mõiste. Seega ei saa neid kahte mõistet võrdselt käsitleda.
45 Direktiivi 2000/78 põhjenduses 16 on öeldud, et „meetmete sätestamine puuetega inimeste vajaduste arvessevõtmiseks töökohal etendab tähtsat osa võitluses puude alusel diskrimineerimise vastu”. Tähtsus, mida ühenduse seadusandja on omistanud meetmetele, mis on suunatud puuetega inimeste vajadustele vastavate töökohtade kohandamiseks, osutab sellele, et mõeldud on neid olukordi, mil tööelus osalemine on pikka aega takistatud. Selleks et selline piirang kuuluks mõiste „puue” alla, peab olema tõenäoline, et see kestab pikka aega.
46 Direktiiv 2000/78 ei anna mingit põhjust arvata, et töötajad on puude alusel diskrimineerimise keeluga kaitstud niipea, kui ilmneb mis tahes haigus.
47 Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et isikule, kelle tööandja on vallandanud üksnes haiguse tõttu, ei laiene direktiiviga 2000/78 kehtestatud üldine raamistik, et võidelda puude alusel diskrimineerimise vastu.
Puuetega isikutele kohaldatav kaitse vallandamisel
48 Puude alusel ebasoodne kohtlemine on direktiivis 2000/78 ette nähtud kaitsega vastuolus vaid niivõrd, kuivõrd see kujutab endast diskrimineerimist nimetatud direktiivi artikli 2 lõike 1 tähenduses.
49 Direktiivi 2000/78 põhjenduse 17 kohaselt ei nõuta selle direktiiviga sellise isiku palkamist, ametialast edutamist või tööl hoidmist, kes ei ole pädev, võimeline või valmis täitma asjaomase töökohaga seotud olulisi ülesandeid, aga see ei piira kohustust võtta mõistlikke abinõusid puuetega inimeste arvessevõtmiseks.
50 Direktiivi 2000/78 artikli 5 järgi nähakse puuetega inimeste võrdse kohtlemise põhimõtte järgimiseks ette mõistlikud abinõud. Nimetatud sätte täpsustuse kohaselt tähendab see seda, et tööandja võtab asjakohaseid, konkreetsel juhul vajalikke meetmeid, et võimaldada puuetega inimesel tööle pääseda, töös osaleda või edeneda, kui sellised meetmed ei põhjusta tööandjale ebaproportsionaalselt suurt koormust.
51 Vallandamisega seoses on puude alusel diskrimineerimise keeluga, mis on kehtestatud direktiivi 2000/78 artikli 2 lõikes 1 ja artikli 3 lõike 1 punktis c, vastuolus puude alusel vallandamine, mis lähtudes kohustusest võtta mõistlikke abinõusid puuetega inimeste arvessevõtmiseks ei ole põhjendatud asjaoluga, et asjassepuutuv isik ei ole pädev, võimeline või valmis täitma asjaomase töökohaga seotud olulisi ülesandeid.
52 Kõikidest eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et esimesele küsimusele tuleb vastata järgmiselt:
– isikule, kelle tööandja on vallandanud üksnes haiguse tõttu, ei laiene direktiiviga 2000/78 kehtestatud üldine raamistik, et võidelda puude alusel diskrimineerimise vastu;
– vallandamisega seoses on puude alusel diskrimineerimise keeluga, mis on kehtestatud direktiivi 2000/78 artikli 2 lõikes 1 ja artikli 3 lõike 1 punktis c, vastuolus puude alusel vallandamine, mis lähtudes kohustusest võtta mõistlikke abinõusid puuetega inimeste arvessevõtmiseks, ei ole põhjendatud asjaoluga, et asjassepuutuv isik ei ole pädev, võimeline või valmis täitma asjaomase töökohaga seotud olulisi ülesandeid.
53 Teise küsimusega tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas haigust võib lugeda üheks põhjuseks, mis lisandub neile põhjustele, mille alusel on diskrimineerimine direktiivi 2000/78 kohaselt keelatud.
54 Siinjuures tuleb nentida, et ükski EÜ asutamislepingu säte ei keela diskrimineerimist haiguse kui sellise alusel.
55 Mis puutub EÜ artiklitesse 13 ja 137 koosmõjus EÜ artikliga 136, siis kohus tõdeb, et need kehtestavad vaid regulatsiooni ühenduse pädevuse kohta. Peale selle ei näe EÜ artikkel 13 lisaks puude alusel diskrimineerimisele ette diskrimineerimist haiguse alusel ning seega ei saa see ka olla nõukogu poolt sellise diskrimineerimise vastu võitlemiseks võetavate meetmete õiguslikuks aluseks.
56 Tõsi on see, et mittediskrimineerimise üldpõhimõte kuulub põhiõiguste hulka, mis on lahutamatu osa ühenduse õiguse üldpõhimõtetest. Seega on see põhimõte liikmesriikide jaoks siduv, kui põhikohtuasjas käsitletav siseriiklik olukord kuulub ühenduse õiguse kohaldamisalasse (vt selle kohta 12. detsembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C-442/00: Rodríguez Caballero, EKL 2002,
lk I-11915, punktid 30 ja 32, ning 12. juuni 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑112/00: Schmidberger, EKL 2003, lk I-5659, punkt 75 ja viidatud kohtupraktika). Sellest aga ei järeldu, et direktiivi 2000/78 kohaldamisala peaks analoogia alusel laiendama ka diskrimineerimisele, mille aluseks on muud põhjused kui need, mis on ammendavalt loetletud kõnealuse direktiivi artiklis 1.
57 Seega tuleb teisele küsimusele vastata, et haigus iseenesest ei saa olla üheks põhjuseks, mis lisandub neile põhjustele, mille alusel on diskrimineerimine direktiivi 2000/78 kohaselt keelatud.
1. Isikule, kelle tööandja on vallandanud üksnes haiguse tõttu, ei laiene nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiiviga 2000/78/EÜ (millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel) kehtestatud üldine raamistik, et võidelda puude alusel diskrimineerimise vastu.
2. Vallandamisega seoses on puude alusel diskrimineerimise keeluga, mis on kehtestatud direktiivi 2000/78 artikli 2 lõikes 1 ja artikli 3 lõike 1 punktis c, vastuolus puude alusel vallandamine, mis lähtudes kohustusest võtta mõistlikke abinõusid puuetega inimeste arvessevõtmiseks, ei ole põhjendatud asjaoluga, et asjassepuutuv isik ei ole pädev, võimeline või valmis täitma asjaomase töökohaga seotud olulisi ülesandeid.
3. Haigus iseenesest ei saa olla üheks põhjuseks, mis lisandub neile põhjustele, mille alusel on diskrimineerimine direktiivi 2000/78 kohaselt keelatud.

matches: Kohus Kohus kohus Kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus kohus Kohus kohus kohus kohus kohus


Mäng Watch Dogs 2 kuupäev , mängu kirjeldus ja nõuded.
Zobra.ru » Mängud » Watch Dogs 2
Tegevus, Võistlused
Kesklinnas krunt Watch Dogs 2 on Markus Holloway, vapustavalt andekas noor häkker, kes sai ohver algoritme CTOS 2.0 ja nüüd süüdistatakse kuriteos, mis ei ole pannud. Enne Маркусом ja tema kaaslastega on häkkerite rühma DedSec väärt eesmärk on hävitada CTOS 2.0. Selle käsutuses on kangelane on seade, mille abil ta saab ilma vaevata murda mitte ainult infrastruktuuri linna, aga ka mis tahes seadmest, mida on üks või teine inimene.
Võttes võime haarata kontrolli mehitamata õhusõidukisüsteeme, auto, kraana, электроподъемник jne mängija õigus valida mängu stiili: kas kasutada скрытное levik ja lõpuks vältida ohvreid või väärt, et saada kätte relvad ja korraldada ilutulestik.
Suur avatud maailma mängud, mängijad saavad ehitada oma tee взламывая kõik ja kogu taga ajavad kiire тачках poolt likvideerimise tänavatel San Francisco või ületades katuse liiklusega piirkondades Aucklandi abil parkour.
579 koht pingerida mängud
Postitatud postitusi: 34
RSS - Watch Dogs 2 LoendinaUus postitus
Kirjuta kohta Watch Dogs 2
Haagis väljumiseni uuendused "ei Mingeid kompromisse" Watch Dogs 2
Релизный haagis uus vaba update "ei Mingeid kompromisse" Watch Dogs 2.
Postitatud: 04 April 2017 18:00
Esimene täiendustest uues lõigus Watch Dogs 2
Ubisoft avaldas video, milles näidatakse põhijooned esimese suure скачиваемого täiendada Watch Dogs 2.
Postitatud: 02 February 2017 21:04
On PSN tuli demo Watch Dogs 2
Ettevõte PlayStation teatas väljund демоверсии mängud Watch_Dogs 2 digitaalse teenust PSN.
Postitatud: 01 January 2017 01:44
Haagis täiendada T-Bone Content Bundle for Watch Dogs 2
Релизный haagis esimese tasulise täiendada Watch Dogs 2. T-Bone Content Bundle lisab mängu uusi ülesandeid, rõivad, autod ja palju muud.
Postitatud: 12 December 2016 12:49
7 minutit on PC-versiooni Watch Dogs 2
Väljaanne PC Gamer näitas, kuidas näeb välja Watch Dogs 2 personaalarvutid.
Postitatud: 11 November 2016 11:10
Ja veel üks haagis Watch Dogs 2
Mäng Watch Dogs 2 tuli alles eile, kuid kaja reklaami firma ikka satuvad meie lindi. Järjekordne haagis.
Postitatud: 11 November 2016 12:15
Võrdlus graafika Watch Dogs 2 PS4 ja PS4 Pro
Portaal IGN kulutatud võrdlev analüüs graafiline osa mängu Watch Dogs 2 PS4 ja PS4 Pro.
Postitatud: 11 November 2016 12:10
Veel üks treiler Watch Dogs 2
Ettevõte Ubisoft jätkuvalt rõõmu mängijaid uued rullid Watch Dogs 2. Siin on, näiteks, rull pühendatud platvormi PlayStation.
Postitatud: 11 November 2016 10:55
Релизный haagis Watch Dogs 2
Watch Dogs 2 pidurdamatult liigub полкам kauplustes. Seoses sellega on mängu loojad välja uued, релизный haagis.
Postitatud: 11 November 2016 11:26
Arendajad räägivad elavat linna Watch Dogs 2
Uus rull loop Watch Dogs 2 Remote Accessing, kus autorid on mänge, räägivad sellest, kuidas on korraldatud virtuaalne elu linna San Francisco.
Postitatud: 11 November 2016 11:48
Haagis hooajaline tellimus jaoks Watch Dogs 2
Arendajad Watch Dogs 2 postitanud uus trailer, kus on välja toodud üksikasjad hooajaline tellimus mängud.
Postitatud: 11 November 2016 00:30
Watch Dogs 2 reaalses elus
Poisid Youtube ' i kanali The Warp Zone пофантазировали teemal, kuidas Watch Dogs 2 tunduda reaalses elus.
Postitatud: 11 November 2016 00:26
Preemiad предзаказа Watch Dogs 2 PS4
Ettevõte Ubisoft näitas millised preemiad ootavad mängijaid предзаказе Watch Dogs 2 PS4.
Postitatud: 11 November 2016 05:00
Multiplayer demo Watch Dogs 2
Paar uut rulli Watch Dogs 2, näidata erinevaid aspekte мультиплеерного režiimi mäng.
Postitatud: 10 October 2016 11:49
Uued rullid Watch Dogs 2 erinevate stiilidega teekonda
Portaal IGN avaldanud paar rulli mängud Watch Dogs 2, kus näitas läbipääsu missioone salatsema ja väga agressiivne stiil.
Postitatud: 10 October 2016 11:15
Haagis Watch Dogs 2, mis on pühendatud missiooni kohta mõrvarile Зодиаке
Uus haagis mäng Watch Dogs 2, mis on pühendatud eksklusiivne, et предзаказа missiooni kellestki маньяке nimel Zodiac.
Postitatud: 10 October 2016 10:59
Süsteemi nõuded ja uus vabastamise kuupäev Watch Dogs 2
Autorid Watch Dogs 2 on teatanud, et pressiteade mängud porditud 2 nädalat. Koos sellega arendajad esitanud süsteemi nõuded mängud.
Postitatud: 10 October 2016 08:27
RSS - Watch Dogs 2Uus postitus
Lae mängu Watch Dogs 2 kaudu torrent tasuta. Watch Dogs 2 osta litsents.
Watch Dogs 2 Kesklinnas krunt Watch Dogs 2 on Markus Holloway, vapustavalt andekas noor häkke...
GTA. Gangstar: Miami Vindication HD GTA. Gangstar: Miami Vindication HD - paljude lemmik mäng GTA, mida saab mängida...
Driver 2 Driver 2 on sümbioos kaks žanrit - tegevus ja auto simulaator. Antud projekt on...
Death Track: Resurrection Death Track: Taassünd - racing simulaator koos võitlevad võimeid, mis on jätkuva...
Sleeping Dogs Projekti, mille pani risti enda kirjastaja, Sleeping Dogs on kujunenud ema hongk...
Crashday Crashday - mängu päris мазохистов. Tükeldada löön nii ilus ja kallis auto reaals...


Sotsiaalhoolekandelise abi andmise kord Elva vallas - sisukord
§ 5 Vaidluse lahendamine
§ 6 Teenuste loetelu
§ 7 Teenuste taotlemine
§ 8 Abivajaduse hindamine
§ 9 Teenuste määramine
§ 10 Teenuste maksumus
§ 11 Teenuste kulutuste tagasinõudmine
§ 12 Teenuse andmise peatamine või lõpetamine
2 Kohaliku omavalitsuse üksuse sotsiaalteenused
§ 13 Koduteenuse eesmärk ja sisu
§ 14 Koduteenuse taotlemine
§ 15 Koduteenuse määramine
§ 16 Koduteenuse eest tasumine
§ 17 Väljaspool kodu osutatav üldhooldusteenuse eesmärk ja sisu
§ 18 Väljaspool kodu üldhooldusteenuse taotlemine
§ 19 Väljaspool kodu üldhooldusteenuse määramine
§ 20 Väljaspool kodu üldhooldusteenuse eest tasumine
§ 21 Tugiisikuteenuse eesmärk ja sisu
§ 22 Tugiisikuteenuse taotlemine
§ 23 Tugiisikuteenuse määramine
§ 24 Tugiisikuteenuse eest tasumine
§ 25 Täisealise isiku hoolduse eesmärk ja sisu
§ 26 Täisealise isiku hoolduse taotlemine
§ 27 Täisealise isiku hoolduse seadmise tingimused
§ 28 Täisealise isiku hoolduse seadmine
§ 29 Täisealise isiku hoolduse eest tasumine
§ 30 Isikliku abistaja teenuse eesmärk ja sisu
§ 31 Isikliku abistaja teenuse taotlemine
§ 32 Isikliku abistaja teenuse määramine
§ 33 Isikliku abistaja teenuse eest tasumine
§ 34 Varjupaigateenuse eesmärk ja sisu
§ 35 Varjupaigateenuse taotlemine
§ 36 Varjupaigateenuse määramine ja tasumine
§ 37 Turvakoduteenuse eesmärk ja sisu
§ 38 Turvakoduteenuse taotlemine
§ 39 Turvakoduteenuse määramine ja tasumine
§ 40 Sotsiaaltransporditeenuse eesmärk ja sisu
§ 41 Sotsiaaltransporditeenuse taotlemine
§ 42 Sotsiaaltransporditeenuse eest tasumine
§ 43 Eluruumi tagamise eesmärk ja sisu
§ 44 Puudega isikule eluruumi tagamine
§ 45 Sotsiaalkorter ja sotsiaalelamu
§ 46 Eluruumi tagamise taotlemine
§ 47 Eluruumi määramine
§ 48 Eluruumi üürileping
§ 49 Eluruumi tagamise teenuse eest tasumine
§ 50 Võlanõustamisteenuse eesmärk ja sisu
§ 51 Võlanõustamiseteenuse taotlemine
§ 52 Võlanõustamisteenuse määramine
§ 53 Võlanõustamisteenuse eest tasumine
§ 54 Lapsehoiuteenuse eesmärk ja sisu
§ 55 Lapsehoiuteenuse taotlemine
§ 56 Lapsehoiuteenuse määramine
§ 57 Lapsehoiuteenuse eest tasumine
§ 58 Asendushooldusteenuse eesmärk ja sisu
§ 59 Asendushooldusteenusele õigustatud isik
§ 60 Asendushooldusteenuse eest tasumine
§ 61 Järelhooldusteenuse eesmärk ja sisu
§ 62 Järelhooldusteenusele õigustatud isik
§ 63 Järelhooldusteenuse eest tasumine
§ 64 Täiendavate vajaduspõhiste sotsiaalteenuste eesmärk ja sisu
§ 65 Täiendavate vajaduspõhiste sotsiaalteenuste taotlemine
§ 66 Täiendavate vajaduspõhiste sotsiaalteenuste määramine
§ 67 Täiendavate vajaduspõhiste sotsiaalteenuste eest tasumine
§ 68 Vältimatu sotsiaalabi eesmärk ja sisu
§ 69 Teenuse osutamine ja selle eest tasumine
§ 70 Vältimatu sotsiaalabi osutamise lõpetamine
5 SOTSIAALTOETUSED
§ 71 Sotsiaaltoetuste liigid ja määrad
§ 72 Toetuse saaja
2 Toetuste taotlemise ja määramise tingimused
§ 73 Toetuse taotlemine
§ 74 Toetuste määramine
§ 75 Toetuste maksmine
3 Sissetulekust mittesõltuvad toetused
§ 76 Sünnitoetuse eesmärk ja sisu
§ 77 Sünnitoetuse taotlemine ja määramine
§ 78 Sünnitoetuse maksmine
2 Ranitsatoetus
§ 79 Ranitsatoetuse eesmärk ja sisu
§ 80 Ranitsatoetuse taotlemine
3 Matusetoetus
§ 81 Matusetoetuse eesmärk ja sisu
§ 82 Matusetoetuse taotlemine
§ 83 Matusetoetuse maksmine
1 Tervisetoetus
§ 84 Tervisetoetuse eesmärk ja sisu
§ 85 Tervisetoetuse taotlemine
2 Toetused lastega peredele
§ 86 Lastega perede toetuste eesmärk ja sisu
§ 87 Lastega perede toetuste taotlemine
3 Lapse toiduraha katmise toetus
§ 88 Lapse toiduraha katmise toetuse eesmärk ja sisu
§ 89 Lapse toiduraha katmise toetuse taotlemine
§ 90 Lapse toiduraha katmise toetuse määramine
4 Muude erakorraliste kulutuste hüvitamine
§ 91 Muude erakorraliste kulutuste hüvitamise eesmärk ja sisu
§ 92 Muude erakorraliste kulutuste hüvitamise taotlemine
§ 93 Muude erakorraliste kulutuste hüvitamise määramine ja maksmine
5 Erivajadusest tulenevad toetused
§ 94 Erivajadusest tulenevate toetuste eesmärk ja sisu
§ 95 Erivajadusest tulenevate toetuste liigid
1 Hooldajatoetus täisealise puudega isiku hooldajale
§ 96 Hooldajatoetuse täisealise puudega isiku hooldajale eesmärk ja sisu
§ 97 Hooldajatoetuse taotlemine
§ 98 Hooldajatoetuse määramine
§ 99 Hooldajatoetuse maksmine
2 Hooldajatoetus puudega lapse hooldajale
§ 100 Hooldajatoetuse puudega lapse hooldajale eesmärk ja sisu
§ 101 Hooldajatoetuse taotlemine
§ 102 Hooldajatoetuse määramine
§ 103 Hooldajatoetuse maksmine
6 Riigieelarvest kaetavate toetuste maksmine
§ 104 Toimetulekutoetus
7 Riigieelarvest sihtotstarbeliselt eraldatud vahendite kasutamine
§ 105 Toimetulekutoetuse maksmise korraldamise kulude hüvitiseks eraldatud vahendite kasutamine
§ 106 Raske ja sügava puudega lastele abi osutamise toetuse kasutamine
§ 107 Asendus- ja järelhooldusteenuse osutamise toetuse kasutamine
§ 108 Matuse korraldamise kulude katmise toetuse kasutamine
§ 109 Riigieelarvest sihtotstarbeliselt eraldatud vahendite kasutamine arvestus
§ 110 Määruste kehtetuks tunnistamine
§ 111 Määruse rakendamine
§ 112 Määruse jõustumine
Vastu võetud 18.12.2017 nr 6
RT IV, 29.12.2017, 59
25.02.2019 RT IV, 06.03.2019, 51 09.03.2019