1. Kui KeÜS § 62.1 näeb ette riiklikku järelevalvet teostavad asutused, siis KeÜS § 62.2 reguleerib nende asutuste volitusi. KorS sätted laienevad riikliku järelevalve teostamisele üldiselt ning järelevalve volituste kasutamisel tuleb neid ka osas, milles viide KeÜS-s puudub, kohaldada. KeÜS viited järelevalveasutuste volituste ulatusele on vajalikud vaid riikliku järelevalve erimeetmete kasutamise lubatavust puudutavas osas, sest KorS nende kasutamist ilma selge normita muus seaduses ei luba.
1.1. Varem reguleerisid kallasraja nõuete üle järelevalve teostamisel järelevalveorganite pädevust riikliku järelevalve erimeetmete kasutamisel LKS §-d 70.3 ja 70.4. KeÜS § 62.2 regulatsioon on sarnane LKS § 70.3 sõnastusega, kitsendatud on vaid riikliku järelevalve erimeetmete kasutamise volitusi.
1.2. Kui kallasraja regulatsiooni täitmist tagab KorS § 6 lg 3 teise lause ja lg 4 alusel politsei, siis saab ta kasutada kõiki KorS-ga politseile antud volitusi, sh neid riikliku järelevalve erimeetmeid, mida KKI-le või kohalikele omavalitsustele ei ole antud, kuid mõistagi tingimusel, et nende kasutamine on proportsionaalne. Üldjuhul ulatuslikumate erimeetmete kasutamine proportsionaalne ei ole.
2. Riikliku järelevalve üldmeetmetest saavad Keskkonnainspektsioon ja kohalik omavalitsus kallasraja kasutamise tagamiseks teha ettekirjutusi (KorS § 28 lg 1, nt ettekirjutus kallasraja kasutamist takistava müüri lammutamiseks, muldvalli eemaldamiseks või endise pinnase taastamiseks) või kohaldada sunniraha. Lisaks võivad nad korraldada asendustäitmise (KorS § 28 lg 2, ettekirjutuses pandud kohustuse täitmata jätmise korral selle täitmisele sundimise eesmärgil või olukorras, kus sunniraha kasutamine ei anna eeldatavalt piisavalt kiiresti oodatud tulemust, kolmanda isiku poolt tasu eest kallasraja takistuse kõrvaldamine) või kõrvaldada kallasraja nõuete rikkumise KKI või kohaliku omavalitsuse enda poolt (KorS § 29, nt valla töötajate poolt muldvalli eemaldamine kopa ja labidatega või piirdeaia lammutamine kallasraja asukohas).
3. Riikliku järelevalve erimeetmete kasutamise kord ja üldised eeldused on sätestatud KorS-s. KeÜS § 62.2 viitab vastavatele erimeetmetele, mida on lubatud kasutada. Erisused selles osas on sätestatud KeÜS §-s 62.3.
3.1. Kallasraja regulatsiooni täitmise tagamiseks on KKI-le ja kohalikule omavalitsusele antud õigus isikuid peatada, neid küsitleda ja neilt dokumente võtta (KorS § 30). See on võimalik vaid juhul, kui sama teavet või dokumente ei ole võimalik saada avalikest andmekogudest. Dokumentide võtmine, kui neid kohapeal ei tagastata, tuleb protokollida. Muudel juhtudel on nende meetmete protokollimine vajalik isiku taotlusel. Küsitlemise ja dokumentide võtmisega on võimalik saada teavet, kas kallasraja kasutamist on piiratud või takistatud ning kas selleks on vajalik õiguslik alus.
3.2. Samuti on järelevalveasutustele antud õigus isikuid järelevalveasutusse kutsuda või nõuda politseilt nende sundtoomist, kui isikud ei ole kutse peale ilmunud (KorS § 31). Mõlema eesmärgiks saab olla isiku küsitlemine (KorS § 30). Kutse täitmist tagatakse sunnirahaga, ent KorS § 31 lg 4 piirang – sundtoomine – on lubatav vaid kõrgendatud ohu tõrjumiseks. Kallasraja regulatsiooni täitmise tagamise eesmärgil sundtoomise aga KorS § 31 lg 4 välistab, sest sellisel juhul ei ole tegemist kõrgendatud ohuga KorS § 5 lg 4 tähenduses. Nende meetmete kasutamisel kohalduvad kõik KorS § 31 nõuded.
3.3. Järelevalveasutused saavad KorS §-s 32 sätestatud korras tuvastada isikusamasust, eelkõige tagamaks, et ettekirjutus tehakse isikule, kellele see seaduse kohaselt teha tuleks. Isiku tuvastamiseks tema toimetamine järelevalveasutusse ei ole kallasraja kasutamise regulatsiooni täitmise tagamiseks – mis ei eelda kiireloomulist sekkumist – põhjendatud. Keskkonnaseadustiku üldosa seaduse, metsaseaduse ja veeseaduse muutmise seaduse eelnõu seletuskirjas nähti isikusamasuse tuvastamise vajadus ette ka selleks, et selgitada, kas isikul on kallasraja sulgemiseks eriõigus. Kuna KeÜS sellise eriõiguse olemasolu ei reguleeri, ei ole sel eesmärgil kasutatava erimeetme kohaldamine põhjendatud.
3.4. Järelevalveasutused võivad siseneda valdaja nõusolekuta tema valduses olevale piiratud või tähistatud kinnisasjale, ehitisse, eluruumi või ruumi, sealhulgas avada uksi, väravaid ja kõrvaldada muid takistusi (KorS § 50). Sellise meetme kasutamine tuleb protokollida (KorS § 50 lg 7) ning kohaldamisele kuuluvad ka KorS § 50 lg-test 3–6 tulenevad piirangud. Meetme kasutamise suhtes on erisused sätestatud KeÜS § 62.3 lg-tes 1 ja 2.
3.5. Järelevalveasutused võivad valduse ka läbi vaadata (KorS § 51). Valdusesse sisenemise korral ei ole lubatud valduses olevate vallasasjade läbivaatus, vastasel juhul on tegemist juba valduse läbivaatusega (vt korrakaitseseaduse eelnõu seletuskiri). Seetõttu ei oleks KorS §-s 50 sätestatud järelevalvemeetme kohaldamisel ilma §-s 51 sätestatud meetme kohaldamise õiguseta tulemust. Kui KKI või kohalik omavalitsus peab selgitama välja kallasraja sulgemise või piiramise asjaolud ja rikkumise kõrvaldama, ei ole see enamasti võimalik ilma konkreetset asukohta üle vaatamata (kui asjaolud ei ilmne tunnistajate ütlustest või puudutatud isikute seletustest). Selleks tuleb järelevalveasutusel valdus läbi vaadata. Kohaldamisele kuuluvad KorS § 51 lg-d 4–7.
3.5.1. Üldjuhul ei saa kallasraja sulgemisega seotud asjaolude väljaselgitamiseks osutuda vajalikuks hoonesse sisenemine ning piisab piirderajatiste olemasolu tuvastamisest, vajadusel selleks lukustatud või muidu suletud väravaid avades. Kallasrajale juurdepääsu tagamiseks võib olla aga vajalik ka piirderajatiste kõrvaldamine (mida peab tegema rajatise omanik, kusjuures selle kohustuse täitmata jätmise korral saab seda teha asendustäitmise korras) või lukkude avamine ja lahtiseks jätmine. Ka sel juhul on kohaldatav KorS § 50 lg 5 ning järelevalveorgan peab tagama, et väärtuslik vara, mis lukustatud aias oli, ei jääks valveta. Valvamise kulude rikkuja kanda jätmist seadused ette ei näe. Valve korraldamine on vajalik vaid juhul, kui valveta jääb oluline varaline väärtus. Seaduses ei ole selget piiri, millal pidada vara väärtust oluliseks. Kiire tegutsemise korral ei ole vara hindamine ka võimalik. Sätte eesmärk on anda vara omanikule võimalus vara ise kaitsma asuda. Kui vara omanikku teavitatakse tegevusest ja vara omanik ise ei astu samme vara valve tagamiseks, ei ole seda kohustust ka järelevalveorganil, kui vara omanik oleks mõistlikult käitudes saanud vara kaitse tagada. Kahtluse korral on mõistlik piirduda siiski sunniraha abil isiku mõjutamisega või teatada piisava ajavaruga asendustäitmisest või asutuse enda poolt kallasraja läbipääsu tagamiseks võetavatest sammudest ette.
3.6. KKI (erinevalt kohalikust omavalitsusest, kellel puudub üksnes see KKI-le antud volitus) võib kasutada KeÜS § 62.2 lg 1 kohaselt ka KorS §-s 46 sätestatud isiku kinnipidamise volitust eesmärgiga tagada kallasraja regulatsiooni kohaldamine. Nimetatud abinõu on kasutatav juhul, kui isik kavatseb asuda takistama või juba takistab riikliku järelevalve teostamist (KorS § 46 lg 1 p 1 ja KarS § 279). Arvestades, et kallasraja regulatsiooni täitmise tagamiseks riikliku järelevalve meetmete kasutamine ei toimu tavapäraselt kuigi pikaajaliselt (erandiks saab olla vaid ebaseadusliku ehitise lammutamise tööde teostamine), saab ka isiku kinnipidamine – mis ei tohi ületada minimaalselt vajalikku aega, et riiklikku järelevalvet oleks võimalik teostada – olla vaid lühiajaline. Järgida tuleb eelkõige KorS § 46 lg-te 2 ja 3 nõudeid.
Arvestades KorS § 46 lg 1 eelduseid isiku kinnipidamiseks, saab teoreetiliselt olla võimalik isiku kinnipidamine ka tema sundtoomise tagamiseks. Nagu eespool selgitatud, on praktikas selle aluse kohaldamine KeÜS rakendamise tagamiseks enam kui küsitav.
4. Ette ei ole nähtud muude riikliku järelevalve erimeetmete kohaldamise võimalust (nt isiku jalatsijälje võtmine, videovalve kasutamine või isikul mingis asukohas viibimise keelamine).


Jälitustegevuse seadus – Riigi Teataja
RT I 1994, 16, 290
Vastu võetud 22.02.1994
(õ) 4.05.2008 17:05
Vabariigi Presidendi 11. märtsi 1994. a.
otsusega nr. 281
Käesoleva seaduse ülesanne on:
1) jälitustegevuse tingimuste ja korra sätestamine Eesti Vabariigi, Eesti kodanike ning teiste riikide ja isikute julgeoleku tagamiseks, nende vastaste kuritegude avastamiseks ja tõkestamiseks, Eesti kodanike ja teiste isikute põhiseaduslike õiguste tagamiseks;
2) Eesti kodanike ja teiste isikute põhiseaduslike õiguste selliste põhiseadusega kooskõlas olevate piirangute sätestamine, mis on hädavajalikud käesoleva paragrahvi punktis 1 loetletud ülesannete täitmiseks;
3) Eesti Vabariigi rahvusvaheliste kohustuste täitmine, mis nõuab jälitustegevust ja mis ei ole vastuolus käesoleva paragrahvi punktides 1 ja 2 loetletud ülesannetega.
§ 2. Jälitustegevuse mõiste
(1) Jälitustegevus on käesoleva seaduse §-s 6 sätestatud jälitusametkondade avalik ja salajane tegevus käesolevas seaduses sätestatud juhtudel ja korras.
(2) Jälitustegevus, mida ei teosta käesoleva seaduse §-s 6 sätestatud jälitusametkonnad, samuti jälitustegevus, mida teostavad jälitusametkonnad, kuid mida ei teostata käesolevas seaduses ettenähtud juhtudel ja korras või mis ei järgi käesolevas seaduses sätestatud jälitustegevuse eesmärki, on ebaseaduslik.
§ 3. Jälitustegevuse eesmärk
(1) Jälitustegevuse eesmärk on koguda andmeid ja teha muid käesolevas seaduses lubatud toiminguid, mis on vajalikud:
1) ettevalmistatavate või toimepandavate kuritegude tõkestamiseks;
2) toimepandud kuritegude avastamiseks, kuriteo toime pannud isikute tagaotsimiseks, kuriteoga tekitatud kahju hüvitamiseks ning muude kriminaalmenetluses olulise tähtsusega asjaolude selgitamiseks;
3) tagaotsitava kinnipidamiseks ning teadmata kadunuks jäänud isiku asukoha kindlakstegemiseks;
4) käesoleva seaduse § 9 punktis 5 ja § 10 2. lõikes ettenähtud juhtudel.
(2) Jälitustegevust käesoleva paragrahvi 1. lõikes märgitud eesmärgil võib teostada päringute täitmiseks, mis tulenevad Eesti Vabariigi välislepingutest ning osalemisest Interpoli või muude rahvusvaheliste organisatsioonide tegevuses.
§ 4. Jälitustegevuse õiguslik alus
(1) Jälitustegevuse õiguslikuks aluseks on põhiseadus, kriminaalmenetlust sätestavad seadused, politseiseadus, käesolev seadus ja muud seadused ning nende alusel ja täitmiseks väljaantud õigusaktid.
(2) Jälitustegevuse täpsema korra, sealhulgas Justiitsministeeriumi ja Siseministeeriumi õigused ja kohustused jälitustegevuse korraldamisel ja kontrollimisel kehtestab käesoleva seaduse alusel Vabariigi Valitsus.
§ 5. Jälitustegevuse põhimõtted
(1) Jälitustegevuses lähtutakse seaduslikkuse, avalikkuse ja salajasuse ühendamise põhimõttest.
(2) Jälitustegevuse organiseerimine ja taktika ning andmed salajast koostööd tegevate või teinud isikute kohta on riigisaladus.
(3) Jälitustegevust ei tohi kasutada erakondade, ühiskondlik- poliitiliste ühenduste ja liikumiste huvides või diskrediteerimiseks.
(4) Jälitusametkonnad ei tohi Eesti kodaniku vaba tahte vastaselt koguda ega talletada andmeid tema veendumuste kohta.
§ 6. Jälitusametkonnad
(1) Jälitusametkondadeks oma pädevuse piirides on:
2) Politseiamet;
4) Kaitsejõudude Peastaap;
5) Täitevamet.
(2) Jälitusametkonnad tegelevad jälitustegevusega nii vahetult kui ka nende halduses olevate ja selleks volitatud asutuste, allüksuste ja töötajate, samuti salajasele koostööle kaasatud isikute kaudu.
(3) Jälitusametkonna juht vastutab jälitustegevuse korraldamise ning selle tegevuse seaduslikkuse eest temale alluvas süsteemis.
(4) Jälitusametkonnad teevad omavahelist koostööd, lähtudes käesolevast seadusest.
§ 7. Jälitusametkondade õigused
Jälitusametkondadel on jälitustegevuse teostamiseks õigus:
1) teostada jälituse eri- ja erandtoiminguid käesoleva seaduse §-des 12 ja 13 sätestatud tingimustel ja korras;
2) kaasata isikuid salajasele koostööle jälitustegevuses käesoleva seaduse §-s 14 sätestatud tingimustel ja korras;
3) koguda ja talletada teavet, moodustada kuritegude ennetamise ja avastamise tagamiseks vajalikke teabesüsteeme ja andmepanku;
4) kasutada konspiratsioonivõtteid, mis võimaldavad varjata jälitustegevuses osalejaid, samuti toimingute otstarvet ning kasutatavate ruumide ja transpordivahendite kuuluvust;
5) kasutada lepingu alusel teiste isikute elu- ja muid ruume ning vara;
6) asutada variettevõtteid, -asutusi ja -organisatsioone;
7) suunata kontrollitavatesse grupeeringutesse ja ühendustesse ning üksikisikute juurde variisikuid kuritegeliku kavatsuse või tegevuse selgitamiseks ning sellest loobumisele mõjutamiseks;
8) kasutada oma koosseisulisi töötajaid variisikutena tööl teistes asutustes, ettevõtetes ja organisatsioonides;
9) kaasata jälitustegevusse asjatundjaid nende nõusolekul.
§ 8. Jälitusametkondade kohustused
(1) Jälitusametkonnad on jälitustegevuse teostamisel kohustatud:
1) koguma, talletama, analüüsima ja kasutama teavet, mis on seotud kuritegevuse ja selle infrastruktuuriga;
2) kaitsma jälitustegevuse sfääri sattunud Eesti kodanike ning teiste isikute seaduslikke õigusi ja vabadusi, samuti jälitustegevusse kaasatud isikuid ning muid füüsilisi ja juriidilisi isikuid, kes on osutanud abi jälitustoimingutes;
3) kaitsma jälitustegevuses osalevaid või osalenuid ja selleks kaasatud või kaasatud olnud isikuid, vältimaks ohtu neile ning nende lähikondsete elule, tervisele, varale, aule ja väärikusele;
4) tagama koostöö salajasuse;
5) kõrvalekaldumatult järgima jälitustegevust sätestavate õigusaktide nõudeid.
(2) Kui jälitustegevuse tulemusena saadud andmetest ilmnevad kuriteo tunnused, esitab jälitusametkond need andmed kriminaalasja algatamiseks.
§ 9. Jälitusmenetluse alustamise ajendid
Jälitusmenetluse alustamise ajendid on:
1) tõe selgitamise vajadus kriminaalasjas;
2) süüdimõistetu kõrvalehoidumine kriminaalkaristuse kandmisest;
3) andmed ettevalmistatava, toimepandava või toimepandud esimese astme kuriteo või tahtlikult toimepandud teise astme kuriteo kohta, mille eest on ette nähtud karistusena vähemalt nelja-aastane vabadusekaotus, kui need andmed ei ole piisavad kohtueelse uurimise alustamiseks;
4) isiku teadmata kadunuks jäämine;
5) vajadus otsustada isiku juurdepääs jälitusteabele, muule salastatud teabele või riigisaladustele või isiku lubamine tööle jälitusametkonda.
§ 10. Jälitusmenetluse alustamine
(1) Jälitusametkond otsustab alustada jälitusmenetlust käesolevas seaduses sätestatud juhtudel kas omal algatusel või teise jälitusametkonna või ametiisiku taotlusel, kui on olemas käesoleva seaduse §-s 9 loetletud jälitusmenetluse alustamise ajend.
(2) Jälitusametkond otsustab jälitusmenetluse alustamise ka juhul, kui selleks on esitatud uurija ülesanne või juurdleja taotlus või kui selleks pädev ametiisik taotleb andmete kogumist, mis on vajalikud, et otsustada füüsilisele või juriidilisele isikule eradetektiivitöö, turvateenistuse, relvakaubandusega tegelemise või tulirelva omamise või kandmise loa või litsentsi andmist.
(3) Jälitusmenetluse alustamise aluseks on jälitusametkonna juhi või tema poolt volitatud ametniku kirjalik põhjendatud otsus.
(4) Jälitusmenetluse alustamisel avab jälitusametkond jälitustoimiku, kuhu kantakse sisse kõik jälitusmenetluse käigus ettevõetud jälitustoimingud.
(5) Jälitustegevuse alustamise ning jälitustoimiku avamise ja pidamise täpsema korra kehtestab Vabariigi Valitsus.
§ 11. Jälitusmenetluse lõpetamine
(1) Jälitusmenetlus lõpeb jälitusametkonna juhi või tema poolt volitatud ametniku kirjaliku põhjendatud otsusega.
(2) Jälitusametkonna juht või tema poolt volitatud ametnik lõpetab jälitusmenetluse:
1) kui jälitusmenetluse alustamist taotlenud teine jälitusametkond või ametiisik loobub oma taotlusest;
2) kui jälitusmenetluse alustamise ajendiks olnud kuritegu on avastatud, kuriteos süüdistatav isik on süüdi või õigeks mõistetud, kriminaalasi lõpetatud, kui on saabunud kriminaalvastutusele võtmise või süüdimõistva kohtuotsuse täitmise aegumise tähtaeg, samuti kui tagaotsitav süüdimõistetu on tabatud ning teadmata kadunuks jäänud isiku asukoht kindlaks tehtud;
3) kui jälitusmenetluse alustamise ajendiks olnud esialgne teave ei ole leidnud kinnitust;
4) kui käesoleva seaduse § 9 5. lõike ajendil või § 10 2. lõike alusel alustatud jälitusmenetluse andmed on taotlejale üle antud;
5) kui jõustub jälitusmenetlust keelav või tühistav kohtuotsus.
(3) Jälitusametkonna juht või tema poolt volitatud ametnik lõpetab jälitusmenetluse, kui selle alustamise otsuse vastu protestib jälitustegevuse üle järelevalvet teostav prokurör.
§ 12. Jälituse eri- ja erandtoimingud
(1) Jälitusametkonnal on õigus teostada järgmisi jälituse eritoiminguid:
1) andmete varjatud kogumine jälitustegevuses osalevate ja sellesse kaasatud isikute poolt;
2) võrdlusmaterjali varjatud kogumine ning dokumentide ja esemete varjatud vaatlus ning esmauuringud;
3) varjatud jälgimine;
4) isiku samasuse varjatud tuvastamine.
(2) Kaitsepolitseiametil ja Politseiametil on käesoleva seaduse paragrahvis 13 sätestatud tingimustel ja korras õigus teostada järgmisi jälituse erandtoiminguid:
1) sisenemine varjatult eluruumidesse, muudesse hoonetesse ja rajatistesse ning muudesse valdustesse, andmepankadesse, töökohtadesse, samuti transpordivahenditesse teabe kogumise ja salvestamise eesmärgil ning selleks vajalike tehniliste abivahendite paigaldamiseks;
2) postisaadetiste varjatud läbivaatus;
3) telegraafi, telefoni või muude üldkasutatavate tehniliste sidekanalite kaudu edastatavate sõnumite ja muu teabe salajane pealtkuulamine ning salvestamine.
(3) Käesoleva paragrahvi 1. ja 2. lõikes loetletud jälituse eri- ja erandtoimingute loetelu on ammendav ning seda võib muuta või täiendada ainult seadusega.
(4) Käesoleva paragrahvi 2. lõikes nimetamata jälitusametkonnad esitavad oma põhjendatud taotluse käesoleva paragrahvi 2. lõikes loetletud jälituse erandtoimingute teostamiseks Kaitsepolitseiametile.
(5) Käesoleva paragrahvi 1. ja 2. lõikes loetletud jälituse eri- ja erandtoimingute alustamise aluseks on jälitusmenetlust läbiviiva jälitusametkonna juhi või tema poolt volitatud ametniku korraldus.
(6) Jälituse eri- ja erandtoimingud on lubatud üksnes siis, kui jälitusmenetluses vajalikke andmeid ei ole võimalik koguda muude jälitustoimingutega või kriminaalmenetlust sätestavates seadustes kehtestatud protsessitoimingutega.
(7) Jälituse eri- ja erandtoimingud ei tohi kahjustada isiku elu, tervist, vara või ümbritsevat keskkonda.
§ 13. Kohtu luba jälituse erandtoiminguks
(1) Põhjendatud ja kirjaliku taotluse anda luba teostada alustatud jälitusmenetluse käigus käesoleva seaduse § 12 2. lõikes loetletud konkreetset jälituse erandtoimingut, mis on vajalik esimese astme kuriteo või tahtlikult toimepandud teise astme kuriteo, mille eest on ette nähtud karistusena vähemalt nelja-aastane vabadusekaotus, tõkestamiseks või avastamiseks, esitab Tallinna Halduskohtu esimehele või tema poolt määratud sama kohtu halduskohtunikule kaitsepolitsei peadirektor või politseipeadirektor või nende kohuseid täitev ametiisik. Kohtunik vaatab esitatud taotluse läbi viivitamata ja annab kirjaliku loa või keeldub kirjalikult ja põhjendatult loa andmisest.
(2) Edasilükkamatutel juhtudel võib kaitsepolitsei peadirektor või politseipeadirektor või nende kohuseid täitev ametiisik anda kirjaliku korralduse käesoleva seaduse § 12 2. lõikes loetletud konkreetse jälituse erandtoimingu teostamiseks ilma käesoleva paragrahvi 1. lõikes nimetatud kohtuniku loata. Kaitsepolitsei peadirektor või politseipeadirektor või nende kohuseid täitev ametiisik saadab kohe kirjaliku teate vastava korralduse väljaandmisest järelevalvet teostavale prokurörile ja teatab sellest kohtunikule hiljemalt järgmisel tööpäeval ning taotleb kohtunikult jälituse erandtoimingu tunnistamist õigustatuks ning vajadusel luba selle jätkamiseks.
(3) Kui kohtunik ei tunnista jälituse erandtoimingut õigustatuks või ei anna luba selle jätkamiseks, on kaitsepolitsei peadirektor või politseipeadirektor või nende kohuseid täitev ametiisik kohustatud viivitamata andma korralduse jälituse erandtoimingu lõpetamiseks.
(4) Käesolevas paragrahvis nimetatud loa jälituse erandtoimingu teostamiseks võib anda kuni kaheks kuuks või pikendada igakordselt sama tähtaja võrra. Loa kehtivus lõpeb ennetähtaegselt, kui lõpetatakse jälitusmenetlus käesoleva seaduse §-s 11 sätestatud tingimustel ja korras või kui kohtunik põhjendatult tühistab loa või kui loa saanu otsustab jälituse erandtoimingu teostamise lõpetada.
§ 14. Kaasamine salajasele koostööle jälitustegevuses
(1) Jälitusametkondadel on õigus kaasata vabatahtlikule ajutisele või alalisele salajasele koostööle jälitustegevuses täisealisi isikuid nende nõusolekul.
(2) Salajane koostöö ja sellesse kaasatud isikud on salastatud. Jälitusametkond, muu riigiasutus või riigiametnik, kohaliku omavalitsuse asutus või kohaliku omavalitsuse ametnik võib teavet koostöös osalenu kohta avaldada ainult koostöös osalenu kirjalikul loal pärast seda, kui salastatuse tähtaeg on möödunud või seda on muudetud.
(3) Salajasele koostööle kaasatud isikud on kohustatud hoiduma teadvalt väära või laimava teabe edasiandmisest ning hoidma saladuses neile koostöö käigus teatavaks saanud andmed, samuti jälitustegevuses kasutatavad vahendid, meetodid ja taktika.
(4) Salajasele koostööle kaasatud isikul on õigus keelduda jälitustegevuse ülesannete täitmisest oma lähedaste isikute suhtes.
(5) Salajasele koostööle kaasatud isikul on õigus lõpetada salajane koostöö, täites käesoleva paragrahvi 2. ja 3. lõikes esitatud nõudeid saladuste hoidmise suhtes.
(6) Salajasele koostööle on keelatud kaasata Riigikogu ning valla- ja linnavolikogu liikmeid, kohtunikke, prokuröre, advokaate ja vaimulikke ning Riigikogu poolt valitavaid ja nimetatavaid ametiisikuid.
§ 15. Jälitustegevusse kaasatud isikute sotsiaalne ja õiguslik kaitse
(1) Salajane koostöö jälitusametkonnaga töölepingu alusel arvatakse isiku tööstaaži üldalustel.
(2) Kui jälitustegevusse töölepingu alusel salajasele koostööle kaasatud isik invaliidistub või hukkub, makstakse talle või tema omastele ühekordset toetust samas määras, mis on politseiseadusega ette nähtud politseiametnikule teenistusülesannete täitmisel invaliidistumise või hukkumise korral, kui ei ole kehtestatud suuremat toetusmäära. Toetuse maksab välja jälitusametkond.
(3) Invaliidsus- ja toitjakaotuspension määratakse salajasele koostööle töölepingu alusel kaasatud isiku invaliidistumise või hukkumise korral üldalustel ning pensionile arvutatakse juurde 25 protsenti miinimumpalgast, kui ei ole kehtestatud suuremat pensioni.
(4) Jälitusametkonnad on kohustatud võtma tarvitusele abinõud, vältimaks ohtu, mis ähvardab salajasele koostööle kaasatud isikute ja nende perekonnaliikmete elu, tervist, au ja väärikust ning vara.
§ 16. Jälitustegevuses kogutud andmete kasutamine
(1) Jälitustegevuse tulemusena saadud andmeid (edaspidi jälitusteave) kasutatakse uurimistoimingute ettevalmistamisel ja tegemisel, kuritegude ennetamiseks, tõkestamiseks ja avastamiseks, samuti tagaotsitavate isikute tabamiseks ning teadmata kadunud isikute asukoha väljaselgitamiseks.
(2) Käesoleva seaduse § 9 punktis 5 ja § 10 2. lõikes nimetatud juhtudel kogutud jälitusteavet kasutatakse selle otsuse vastuvõtmisel, milleks teavet koguti.
(3) Jälitusteabe kasutamine tõendina kriminaalasjas sätestatakse kriminaalmenetluse seadustega.
(4) Jälitusteabe kasutamine tõendina kriminaalasjas ei tohi üldjuhul tuua kaasa jälitustegevuse salajaste andmete ning jälitustegevuses osalenud ja sellesse kaasatud isikute avalikustamist.
(5) Jälitusametkondadel ning jälitustegevuses osalenud isikutel on keelatud jälitusteavet kasutada erakondade ning ühiskondlik-poliitiliste ühenduste ja liikumiste huvides või diskrediteerimiseks.
(6) Jälitusteavet võidakse säilitada õppe- ja uurimisotstarbeks. Teabes sisalduvad isikuandmed ja vajaduse korral ka olustik peavad olema täielikult muudetud, vältimaks jälitustegevuses osalenud või sellesse kaasatud isikute avalikuks tulemist.
(7) Jälitusametkonnal ei ole õigust esitada kaebust läbivaatavale kohtule materjali või andmeid, mis rikuvad jälitustegevuses osalenud või sellesse kaasatud isiku õigust hoida koostöö saladuses.
(8) Jälitusteabe säilitamise tähtajad kehtestab Vabariigi Valitsus.
§ 17. Õigus tutvuda jälitustegevuses kogutud andmetega
(1) Eesti kodanikul on õigus isiklikult tutvuda jälitusametkondades ja nende arhiivides tema kohta hoitavate andmetega.
(2) Käesoleva paragrahvi 1. lõikes sätestatud õiguste teostamiseks peab Eesti kodanik esitama isiklikult jälitusametkonnale sellekohase kirjaliku avalduse. Jälitusametkond on kohustatud hiljemalt kolme kuu jooksul avalduse saamisest avalduse esitajale vastama, kas ta hoiab avaldaja kohta käivaid andmeid ja teatama vähemalt kaks nädalat ette, millal ja kus saab avaldaja nende andmetega isiklikult tutvuda hiljemalt kolme kuu jooksul, või teatama avaldajale käesoleva seaduse sätete alusel põhjendatud keeldumisest.
(3) Eesti kodanikul ei ole õigust esitada jälitusametkonnale uut avaldust enne ühe aasta möödumist eelmise avalduse esitamisest.
(4) Kui avaldaja ei saanud ilmuda andmetega tutvuma mõjuval põhjusel, võib ta esitada selleks uue avalduse ilma käesoleva paragrahvi 3. lõikes kehtestatud üheaastase tähtajata.
(5) Avaldusele ja vastusele esitatavad nõuded, andmete esitamise korra, samuti nõuded ja korra, kuidas saab oma õigust teostada Eesti kodanik, kes ei ole isiklikult võimeline kirjalikku avaldust esitama või isiklikult ilmuma või kõrvalise abita andmetega tutvuma, kehtestab Vabariigi Valitsus.
(6) Tutvumiseks ei tohi esitada andmeid:
1) teiste isikute eraelu kohta;
2) mis kahjustavad teise isiku seadusega tagatud õigusi ja vabadusi;
3) mis sisaldavad riigisaladusi või teise isiku saladusi või jälitusametkonna ametisaladusi;
4) mis rikuvad jälitustegevuses osalenud või sellesse kaasatud isiku õigust hoida koostöö saladuses ja võivad endast kujutada ohtu nii tema enda kui ka jälitustegevuses osaleva või osalenud muu isiku ja nende lähikondsete elule, tervisele, aule ja väärikusele ning varale;
5) mis ei käi avaldaja kohta.
(7) Jälitusametkond on kohustatud keelduma esitamast tutvumiseks andmeid:
1) mis on loetletud käesoleva paragrahvi 6. lõikes;
2) mida ei ole võimalik eraldada ja esitada selliselt, et neist ei ilmneks andmed, mis on loetletud käesoleva paragrahvi 6. lõikes;
3) mis koguti seoses avaldaja poolt toimepandud kuriteoga, mis leidis tõendamist kriminaalmenetluses.
(8) Jälitusametkonnal on õigus keelduda andmete esitamisest, mis on kogutud veel lõpetamata jälitusmenetluse käigus.
§ 18. Kaebused jälitusametkonna tegevuse peale
(1) Igaühel on õigus esitada jälitusametkonna juhile või jälitusametkonna kõrgemalseisvale riigiasutusele kaebusi ja avaldusi jälitusametkonna või jälitusametkonna töötaja ametialase tegevuse kohta. Kui selle tulemusena otsustatakse ümber §-s 17 käsitletud avalduse rahuldamisest keeldumine, siis ei kehti sama paragrahvi 3. lõikes sätestatud üheaastase tähtaja nõue.
(2) Igaühel on õigus pöörduda kohtusse, kui jälitusametkonna või jälitusametkonna ametniku tegevus rikub tema õigusi ja vabadusi.
(3) Eesti kodanikul on õigus pöörduda kohtusse, kui tema suhtes on rikutud käesoleva seaduse § 17 1. lõikes sätestatud õigust ja selle teostamise korda.
§ 19. Kontroll ja järelevalve jälitustegevuse seaduslikkuse üle
(1) Jälitusametkondade kõrgemalseisvad organid kontrollivad nende haldusse kuuluvate ametkondade jälitustegevuse seaduslikkust ja põhjendatust.
(2) Järelevalvet jälitusametkondade jälitustegevuse seaduslikkuse üle teostab prokuratuur.
(3) Järelevalvet käesoleva seaduse § 12 2. lõikes nimetatud jälituse erandtoimingute seaduslikkuse üle teostab riigiprokurör või tema määratud riigiprokuröri asetäitja.
(4) Politseiseaduse §-s 7 nimetatud Riigikogu komisjon kuulab ära kaitsepolitsei peadirektori ja politseipeadirektori aruande § 12 2. lõikes nimetatud jälituse erandtoimingute teostamisest vähemalt üks kord kolme kuu jooksul.
(5) Jälitustegevuseks eraldatud rahaliste vahendite kasutamise seaduslikkust kontrollivad riigikontrolör või tema määratud Riigikontrolli ametnik ning rahandusministri määratud ametnik.
(6) Kontrolli või järelevalvet teostavale asutusele või ametiisikule ei esitata andmeid isikute kohta, kes on või olid kaasatud salajasuse alusel jälitustegevusse.
§ 20. Jälitustegevuse finantseerimine
(1) Jälitustegevust finantseeritakse riigieelarvest.
(2) Jälitusametkonna poolt salajasele koostööle kaasatud isikule salajase koostöö ja edastatud teabe eest väljamakstud tasu kuulub maksustamisele tulumaksuga, mille tasub jälitusametkond.
§ 21. Vastutus käesoleva seaduse rikkumise eest
(1) Jälitusametkonna töötaja või jälitustegevusse kaasatud isik, kes on rikkunud kehtestatud korda või ületanud oma võimupiire, kannab vastutust seaduses või muudes õigusaktides kehtestatud korras.
(2) Jälitusametkonna töötaja või jälitustegevusse kaasatud isik kannab seaduses või muudes õigusaktides kehtestatud korras vastutust salajaste või avaldamiseks keelatud andmete avaldamise või levitamise eest.
(3) Muu riigiametnik või kohaliku omavalitsuse ametnik, kes avaldab salastatud teavet jälitustegevuses osalenu või jälitustegevusse kaasatu kohta, kui selleks ei ole jälitusametkonna ning jälitustegevuses osalenu või sellesse kaasatud isiku kirjalikku luba ja ei ole möödunud salastatuse tähtaeg, kannab vastutust seaduses ettenähtud korras.
§ 22. Kriminaalkoodeksi täiendamine
Kriminaalkoodeksit (RT 1992, 20, 288; RT 1993, 7, 103; RT I 1993, 33, 539 ja 43, 620) täiendatakse §-ga 1331 järgmises sõnastuses:
"§ 1331. Ebaseaduslik jälitustegevus
(1) Tahtliku tegevuse eest isiku või isikute grupi poolt, kellel ei olnud õigust jälitustegevuseks ja kelle tegevuses esinevad jälitustegevuse seaduse § 12 1. lõikes loetletud jälituse eritoimingu tunnused, kui selle tegevusega rikuti õigust perekonna- ja eraelu puutumatusele või õigust kodu puutumatusele –
karistatakse rahatrahvi, aresti või vabadusekaotusega kuni kolme aastani.
(2) Tahtliku tegevuse eest isiku või isikute grupi poolt, kellel ei olnud õigust jälitustegevuseks ja kelle tegevuses esinevad jälitustegevuse seaduse § 12 2. lõikes loetletud jälituse erandtoimingu tunnused –
karistatakse rahatrahvi, aresti või vabadusekaotusega kuni viie aastani."
§ 23. Eesti NSV kriminaalprotsessi koodeksi muutmine ja täiendamine
Eesti NSV kriminaalprotsessi koodeksis (ENSV Teataja 1961, 1, 4 ja lisa; 1963, 28, 107; 1966, 20, 121; 1967, 12, 72; 1982, 24, 351; 1984, 16, 179 ja 31, 377; 1985, 9, 126 ja 31, 483; 1986, 6, 65 ja 19, 251; 1988, 6, 68 ja 36, 517; 1989, 28, 373; RT 1990, 22, 274; 1992, 20, 290; RT I 1993, 19, 339; 33, 539; 50, 695 ja 62, 891) tehakse järgmised muudatused ja täiendused:
1) paragrahvi 48 2. lõike teksti täiendatakse pärast sõnu "ning muude dokumentidega" sõnadega "samuti jälitustegevusega saadud foto, filmi, heli-, video- või muu teabesalvestuse, dokumendi või asjaga";
2) paragrahvi 99 punktis 2 asendatakse sõnad "parandusliku töö asutused ja uurimisisolaatorid" sõnadega "arestimaja, vangistusasutus, eelvangistusmaja ning interneerimislaager";
3) paragrahvi 99 täiendatakse punktiga 6 järgmises sõnastuses:
"6) Täitevamet – käesoleva lõike punktis 2 nimetatud kuritegudes";
4) paragrahvi 105 teksti pärast arvu "133" täiendatakse arvuga "1331".
§ 24. Halduskohtumenetluse seadustiku täiendamine
Halduskohtumenetluse seadustikus (RT I 1993, 50, 694) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 17 täiendatakse uue §-ga 171 järgmises sõnastuses:
"§ 171. Jälitusliku erimeetme loa andmise ja tühistamise kord
(1) Jälituse erandtoimingu teostamiseks jälitustegevuse seaduses ettenähtud juhtudel annab või pikendab loa või tunnistab jälituse erandtoimingu teostamise õigustatuks Tallinna Halduskohtu esimees või tema määratud sama kohtu halduskohtunik.
(2) Jälituse erandtoimingu teostamiseks loa andmisel või pikendamisel või jälituse erandtoimingu teostamise õigustatuks tunnistamisel tutvub halduskohtunik jälituse erandtoimingu teostamise taotlemiseks õigustatud ametiisiku sellekohase kirjaliku taotlusega ja vajadusel nõuab taotluse esitajalt täiendavaid seletusi.
(3) Kohtunik vaatab esitatud taotluse läbi ja otsustab ilma viivitusteta kohtuistungit korraldamata.
(4) Jälituse erandtoimingu teostamiseks või selle pikendamiseks loa andmine või sellest keeldumine või jälituse erandtoimingu teostamise õigustatuks tunnistamine või sellest keeldumine peab olema põhjendatud ja see vormistatakse kohtuniku kirjaliku otsusena, mille ärakiri antakse taotluse esitanud ametiisikule.
(5) Jälituse erandtoimingu teostamiseks antud loa tühistab loa andnud Tallinna Halduskohtu esimees või tema määratud sama kohtu halduskohtunik talle laekunud protesti alusel, olles kuulanud ära jälituse erandtoimingu teostamiseks loa saanud jälitusametkonna juhi või tema kohuseid täitva ametiisiku seletused. Loa tühistamine peab olema põhjendatud ja see vormistatakse kohtuniku kirjaliku otsusena, mille ärakiri antakse jälituse erandtoimingu teostamiseks loa saanud jälitusametkonna juhile või tema kohuseid täitvale ametiisikule.";
2) paragrahvi 23 täiendatakse 3. lõikega järgmises sõnastuses:
"(3) Käesolevas paragrahvis sätestatud korras võib apellatsioonikaebuse esitada ka halduskohtuniku otsusele jälitusseaduses ettenähtud jälituse erandtoimingu teostamiseks loa andmise või sellest keeldumise kohta. Apellatsioonikaebuse esitamise õigus on isikul, kelle õigusi jälituse erandtoimingu teostamine rikkus, või jälituse erandtoimingu teostamise taotluse esitanul."
§ 25. Täitemenetluse seadustiku täiendamine
Täitemenetluse seadustikku (RT I 1993, 49, 693; 72/73, 1019; 1994, 1, 5) täiendatakse §-dega 121 ja 122 järgmises sõnastuses:
"§ 121. Juurdlus kinnipidamiskohtades toimepandud kuritegudes
Täitevamet, arestimaja, vangistusasutus, eelvangistusmaja ja interneerimislaager on juurdlusorganiks nimetatud kinnipidamiskohtades toimepandud kuritegudes.
§ 122. Jälitustegevus kinnipidamiskohtades
Täitevamet, arestimaja, vangistusasutus, eelvangistusmaja ja interneerimislaager korraldavad nimetatud kinnipidamiskohtades jälitustegevust vastavalt jälitustegevuse seadusele."
§ 26. Prokuratuuri seaduse täiendamine
Prokuratuuri seaduse (RT 1993, 11, 184; RT I 1994, 10, 134) § 2 täiendatakse punktiga 5 järgmises sõnastuses:
"5) järelevalve jälitusametkondade jälitustegevuse seaduslikkuse üle kooskõlas jälitustegevuse seadusega."
Käesolev seadus jõustub Riigi Teatajas avaldamisele järgnevast päevast.


Presentation anne-veerpalu-whether-to-set-up-a-branch-or-a-foreign-en…
Presentation anne-veerpalu-whether-to-set-up-a-branch-or-a-foreign-entity-in-estonian
Lythuyetsonganhsangvamotsodangbaita... by Riêng Một Trời 241 views
Filter Air Rumah Tangga by vittera water 487 views
Inequality in the Juvenile Justice ... by Lori Cohen 160 views
This is a presentation under Estonian Commercial Code regarding the differences of setting up and administrating a private limited liability company (OÜ) or a branch.
1. Filiaal või äriühing Eesti õiguse näitel Anne Veerpalu 4. aprill 2012. a
2. 1. Mõisted – filiaal on iseseisva õigusvõimeta struktuur 1.1. Äriühing • on erahuvides ja seaduse alusel loodud õigussubjekt, kellel on võime omada õigusi ja kanda kohustusi [TsÜS §-d 24, 25 (1), 26 (1)] 1.2. Filiaal • Välismaa äriühingu struktuur, millel puudub õigusvõime, kuid mis kantakse kohalikku äriregistrisse, lubades välismaa äriühingul kohalikus riigis püsivalt pakkuda teenuseid ja kaupu [ÄS § 384 (1)] Tallinn Riga Vilnius Stockholm Minsk
3. 2. Liigid 2.1. Äriühingu liigid • Täisühing • Usaldusühing • Osaühing • Aktsiaselts • Tulundusühistu • Jt seaduses ettenähtud äriühingud [ÄS § 2(1)] 2.2. Filiaali liigid • Eraldi liigitus puudub, kuid võib eristada erinevate äriühingute liikide filiaale. Tallinn Riga Vilnius Stockholm Minsk
4. 3. Registreerimiskohustus • Nii äriühing kui ka filiaal tuleb kanda äriregistrisse. • Nii äriühingu kui ka filiaali puhul on teatud erialadel vajalik loa või litsentsi taotlemine. • E-kaubandusega tegelevale äriühingule ega filiaalile ei tohi kehtestada eraldi loa taotlemise või registreerimise kohustust Tallinn Riga Vilnius Stockholm Minsk
5. 4. Ärinimi 4.1. Äriühingu ärinimi • Äriühingu ärinimi peab vastavalt äriühingu liigile sisaldama äriühingu liigi nimetust või selle lühendit • Täiendeid või lühendeid võib kasutada ainult ärinime alguses või lõpus [ÄS § 9] 4.2. Filiaali ärinimi • Välismaa äriühingu filiaali ärinimi koosneb välismaa äriühingu ärinimest ja sõnadest «Eesti filiaal», nt Nordea Bank Finland Plc Eesti filiaal [ÄS § 14] Tallinn Riga Vilnius Stockholm Minsk
6. 5. Asutamise kulutused – filiaali puhul puudub eraldi osakapitali nõue • Riigilõiv ja notari tasu • Äriühingu puhul vajalik kapitali sissemakse* • Filiaali puhul ei ole välismaa äriühingust eraldi osakapitali (sissemakseid pole vajalik teha) • Notarile ja äriregistrile esitavate dokumentide originaalide notariaalne tõestamine ja tõlkekulud * Eestis on võimalik OÜ asutada ka ilma osakapitali sissemakseteta Tallinn Riga Vilnius Stockholm Minsk
7. 6. Vajalikud dokumendid asutamiseks Äriühingu puhul 1. Asutamisleping; 2. Põhikiri; 3. Juhatuse liikmete nõusolek ja kinnitus; 4. Kui asutaja on juriidiline isik, siis ametlik tunnistus äriühingu olemasolu ja isikute esindusõiguse kohta Filiaali puhul 1. ametlik tunnistus äriühingu olemasolu kohta tema asukohamaal; 2. luba filiaali asutamiseks (juhul kui vajalik); 3. filiaali juhataja määramise otsuse ärakiri; 4. äriühingu põhikirja või ühingulepingu asukohamaa seaduste kohaselt tõestatud ärakiri. Tallinn Riga Vilnius Stockholm Minsk
8. 7. Juhtimine – juhatuse liikmed vs juhatajad Äriühing Filiaal • Juhatus (juhatuse liikmed) • Osanike/aktsionäride üldkoosolek • Nõukogu (vabatahtlik) • Võimalik anda prokuura Tallinn Riga Vilnius Stockholm Minsk • Juhataja(d) • Välismaa äriühingu juhtorganid • Võimalik anda prokuura
9. 8. Välismaa äriühingu vastutus – otsevastutus kõigi kohustuste eest vs sissemakstud kapitali ulatuses Äriühing • Vastutab vaid tütarettevõttesse paigutatud vahendite ulatuses. • Osanike/aktsionäride vastutus süüliselt tekitatud kahju eest [ÄS § 188; ÄS § 289] • Mõju ärakasutamisest tekkinud kahju hüvitamine [ÄS § 167.1; ÄS § §289.2] Filiaal • Filiaali ei loeta tavaliselt iseseisva varalise vastutusega isikuks ning selle tegevusest tulenevate kohustuste eest vastutab üldjuhul välismaa äriühing [ÄS § 384 (2)]. • Samas ei pruugi Eesti äriühingud vastutada oma välismaiste filiaalide kohustuste eest [RKL 3-2-1- 100-10] Tallinn Riga Vilnius Stockholm Minsk
10. 9. Juhtorganite vastutus – sama nii filiaali kui ka äriühingu puhul • Filiaali juhatajate ja äriühingu juhatuse liikmete vastutus on samasugune • Äriühingu juhatuse liikmed ja filiaali juhatajad vastutavad isiklikult kahju eest, mida nad põhjustasid enda positsioonil • Korraliku ettevõtja hoolsuse kriteerium Tallinn Riga Vilnius Stockholm Minsk
11. 11. Raamatupidamine – ka filiaal on eraldi raamatupidamiskohustuslane • Nii äriühingu kui ka filiaali kohta tuleb pidada eraldi raamatupidamist vastavalt raamatupidamise seadusele – mõlemad on raamatupidamiskohustuslased [ÄS § 388 (1); RPS § 2 (2)] • Põhimõte: Eesti äriühing ja tema välisriigis asuv filiaal on üks tervik, millest filiaal peab toimima asukohamaa seaduste kohaselt ning tervik kokku Eesti seaduste kohaselt. • Filiaalil on kohustus esitada filiaali asukoha äriregistrile välismaa äriühingu audiitorkontrolli läbinud ja kinnitatud majandusaasta aruanne [ÄS § 388 (2)] • Äriühingu majandusaasta aruandes kajastatakse äriühingu ja esinduse finantsnäitajad kokkuviiduna äriühingu tasandile. Tallinn Riga Vilnius Stockholm Minsk
12. 12. Psühholoogilised kaalutlused • Emaettevõtja otsevastutus lisab võlausaldajatele kindlustunnet, et nende nõuded saavad rahuldatud • Samas kohaliku äriühingu kaudu äri tegemine tekitab psühholoogiliselt rohkem usaldust nii ametiasutustes, pankades kui ka klientides. Tallinn Riga Vilnius Stockholm Minsk
13. 14. Likvideerimine – äriühing lõpetatakse, filiaal kustutatakse Äriühing lõpetatakse: 1) osanike / üldkoosoleku otsusel; 2) kohtulahendiga; 3) äriühingu pankroti väljakuulutamisega; 4) äriühingu pankrotimenetluse raugemisega enne pankroti väljakuulutamist; 5) teistel seaduses või põhikirjas ettenähtud alustel. [ÄS § 201; ÄS § 364] Filiaal kustutatakse äriregistrist, kui: 1) äriühing on lõppenud; 2) seda taotleb äriühing; 3) kui filiaalil ei ole juhatajat ja teda ei määrata kolme kuu jooksul registripidaja poolt hoiatuse tegemisest; 4) filiaali juhataja ei esita tähtaegselt nõutavat majandusaasta aruannet ega tee seda ka registripidaja määratud lisatähtaja jooksul. Tallinn Riga Vilnius Stockholm Minsk
14. Kokkuvõte • Filiaali puhul on vastutab emaettevõtja otse võlausaldajate ees täies ulatuses ning keerukas on järgida kahe riigi seaduste erinevaid nõudeid nii raamatupidamis- ja maksukohustuse täitmisel. • Äriühingu puhul võib kontroll ühingu tegevuse üle olla väiksem ning vajalik on kapitali sissemaksmine. Tallinn Riga Vilnius Stockholm Minsk
15. Anne Veerpalu anne.veerpalu@glimstedt.ee Skype: aadamson Rävala pst 5 Tallinn 10143, Eesti Telefon +372 6 309 170 Faks +372 6 309 171 E-post glimstedt@glimstedt.ee www.glimstedt.ee Tänan tähelepanu eest!


Isikut tõendavate dokumentide seaduse, konsulaarseaduse, karistusseadustiku, riigilõivuseaduse, välismaalaste seaduse ja kodakondsuse seaduse muutmise seadus – Riigi Teataja
Isikut tõendavate dokumentide seaduse, konsulaarseaduse, karistusseadustiku, riigilõivuseaduse, välismaalaste seaduse ja kodakondsuse seaduse muutmise seadus
RT I 2009, 27, 166
Vastu võetud 07.05.2009
Vabariigi Presidendi 20. mai 2009. a otsusega nr 475
§ 1. Isikut tõendavate dokumentide seaduses (RT I 1999, 25, 365; 2007, 62, 394) tehakse järgmised muudatused:
« § 11. Välismaalane ja kolmanda riigi kodanik
(2) Kolmanda riigi kodanik käesoleva seaduse tähenduses on isik, kes ei ole Eesti ega Euroopa Liidu kodanik.»;
2) paragrahvi 2 lõiget 2 täiendatakse punktiga 11 järgmises sõnastuses:
« 11) digitaalne isikutunnistus;»;
3) paragrahvi 3 pealkiri muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«§ 3. Reisidokument, siseriiklik dokument ja digitaalseks isiku tõendamiseks ettenähtud dokument»;
4) paragrahvi 3 täiendatakse lõikega 3 järgmises sõnastuses:
« (3) Digitaalseks isiku tõendamiseks ettenähtud dokument (edaspidi digitaalne dokument) on elektroonilises keskkonnas isiku tõendamiseks ja isikusamasuse kontrollimiseks ettenähtud dokument.»;
5) seadust täiendatakse §-ga 41 järgmises sõnastuses:
« § 41. Riigilõiv
Isikut tõendava dokumendi väljaandmise taotluse läbivaatamise eest tasutakse riigilõivu riigilõivuseaduses sätestatud määra järgi.»;
6) paragrahvi 7 lõikes 1 asendatakse sõna «välismaalasel» sõnadega «kolmanda riigi kodanikul»;
7) paragrahvi 7 lõikes 2 asendatakse sõna «välismaalane» mis tahes käändes sõnadega «kolmanda riigi kodanik» vastavas käändes;
8) paragrahvi 7 täiendatakse lõikega 3 järgmises sõnastuses:
« (3) Eestisse saabuval, Eestis ajutiselt viibival ja Eestist lahkuval Euroopa Liidu kodanikul peab olema kehtiv kodakondsusjärgse riigi reisidokument või isikutunnistus. Reisidokumenti või isikutunnistust ei pea olema alla 15-aastasel Euroopa Liidu kodanikul, kui tema nimi, sünniaeg ja foto või näokujutis on kantud teda saatva isiku reisidokumenti. Alla seitsmeaastase Euroopa Liidu kodaniku foto või näokujutis ei pea olema kantud teda saatva isiku reisidokumenti.»;
9) paragrahvi 9 lõige 5 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (5) Dokumenti võib kanda digitaalset isiku tuvastamist võimaldavat informatsiooni, sealhulgas digitaalset tuvastamist võimaldavat krüptograafilist võtit ning sellele vastavat sertifikaati ja digitaalset allkirjastamist võimaldavat informatsiooni, sealhulgas digitaalset allkirjastamist võimaldavat krüptograafilist võtit ning sellele vastavat sertifikaati ning teisi digitaalseid andmeid. Käesolevas lõikes nimetatud andmete loetelu kehtestab Vabariigi Valitsus määrusega.»;
10) paragrahvi 9 täiendatakse lõikega 51 järgmises sõnastuses:
« (51) Tehnilised nõuded andmekandja kohta, millele võib kanda digitaalset dokumenti, kehtestab siseminister määrusega. Andmekandja vastavust kehtestatud nõuetele hindab digitaalse dokumendi väljaandmiseks pädev asutus.»;
11) paragrahvi 9 lõikest 6 jäetakse välja sõnad «ja sõrmejäljekujutisi»;
12) paragrahvi 92 lõikes 6 asendatakse sõna «tuvastamisele» sõnaga «kontrollimisele»;
13) seadust täiendatakse §-dega 93 ja 94 järgmises sõnastuses:
« § 93. Foto või näokujutise dokumenti kandmine
(6) Digitaalset tuvastamist võimaldav sertifikaat ja digitaalset allkirjastamist võimaldav sertifikaat on seotud dokumendi kasutaja isikuandmetega ja avalikult kontrollitavad isikukoodi kaudu.»;
14) paragrahv 111 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« § 111. Isiku tuvastamine ja isikusamasuse kontrollimine dokumendi väljaandmisel
(2) Kui isikule ei ole eelnevalt välja antud käesolevas seaduses sätestatud dokumenti, tuvastab dokumendi taotleja isiku Kodakondsus- ja Migratsiooniamet. Isiku tuvastamise kohta kannab Kodakondsus- ja Migratsiooniamet isikut tõendavate dokumentide andmekogusse isiku tuvastamise andmed.»;
15) paragrahvi 112 tekst muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Biomeetriliste andmeteta dokumendi väljaandmiseks esitab isik või tema seaduslik esindaja taotluse dokumendi väljaandmiseks pädevale asutusele.
(4) Eesti kodanik või tema seaduslik esindaja võib isikutunnistuse väljaandmise taotluse esitada Eesti konsulaarametnikule, kes edastab selle isikusamasuse kontrollimise järel läbivaatamiseks Kodakondsus- ja Migratsiooniametile.
(5) Digitaalse isikutunnistuse taotluse võib isik või tema seaduslik esindaja esitada Eesti konsulaarametnikule, kes edastab selle isikusamasuse kontrollimise järel läbivaatamiseks Kodakondsus- ja Migratsiooniametile.
(7) Biomeetriliste andmeteta dokumendi taotlemisel alla 15-aastasele või piiratud teovõimega taotlejale ei pea tema seaduslik esindaja taotluse esitamiseks isiklikult pöörduma dokumendi väljaandmiseks pädevasse asutusse või Eesti konsulaarametniku poole, kui seaduslikule esindajale on välja antud käesoleva seaduse § 15 lõikes 4 nimetatud dokument või tal on kehtiv Eesti elamisluba.»;
16) paragrahvi 113 lõigetes 1 ja 3, § 114 lõikes 4 ning § 402 lõigetes 1 ja 3 asendatakse sõnad «isiku tuvastamine» mis tahes käändes sõnadega «isikusamasuse kontrollimine» vastavas käändes;
17) paragrahvi 115 lõigetes 1 ja 4 lisatakse pärast sõnu «taotleja isiku tuvastada» sõnad «või kontrollida taotleja isikusamasust»;
18) paragrahvi 115 täiendatakse lõigetega 7 ja 8 järgmises sõnastuses:
« (7) Alla 6-aastast isikut ei daktüloskopeerita ja tema suhtes ei kohaldata biomeetriliste andmetega dokumendi taotlemisel isikliku ilmumise nõuet.
(8) Biomeetriliste andmetega dokumendi taotlemisel käesoleva paragrahvi lõikes 7 nimetatud isikule ei pea tema seaduslik esindaja taotluse esitamiseks isiklikult pöörduma dokumendi väljaandmiseks pädevasse asutusse või Eesti konsulaarametniku poole, kui seaduslikule esindajale on välja antud käesoleva seaduse § 15 lõikes 4 nimetatud dokument või tal on kehtiv Eesti elamisluba.»;
19) paragrahvi 116 lõige 8 tunnistatakse kehtetuks;
20) paragrahvi 12 täiendatakse lõikega 3 järgmises sõnastuses:
« (3) Dokumendi väljaandmisest keeldutakse, kui dokumendi taotleja isik on ettenähtud korras tuvastamata või tema isikusamasus kontrollimata.»;
21) paragrahvi 121 lõiked 1 ja 2 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Dokument väljastatakse Kodakondsus- ja Migratsiooniameti või Välisministeeriumi kaudu.
(2) Dokumendi kättesaamiseks peab isik isiklikult ilmuma dokumendi väljastaja asukohta. Dokumendi väljastamisel kontrollib dokumendi väljastaja dokumendi taotleja isikusamasust. Dokumendi kättesaamise kohta annab dokumendi taotleja allkirja.»;
22) paragrahvi 121 lõige 4 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (4) Dokumendi väljastamisel alla 15-aastase või piiratud teovõimega dokumenditaotleja seaduslikule esindajale kontrollib dokumendi väljastaja seadusliku esindaja isikusamasust. Alla 15-aastase või piiratud teovõimega dokumenditaotleja isikusamasust kontrollitakse tema seadusliku esindaja ütluste alusel.»;
23) paragrahvi 122 täiendatakse lõikega 11 järgmises sõnastuses:
« (11) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud asjaolusid peab isik tõendama, lisades oma kirjalikule nõusolekule linna- või vallavalitsuse või hoolekandeasutuse kinnituse, et tema terviseseisund püsivalt ei võimalda dokumendi kättesaamiseks isiklikult ilmuda dokumendi väljastaja asukohta.»;
24) paragrahvi 13 lõike 1 punkt 7 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 7) dokumendi kasutajale uue samaliigilise dokumendi väljaandmisel, välja arvatud digitaalse isikutunnistuse ning § 21 lõikes 3 ja § 22 lõikes 6 nimetatud juhul lisapassi väljaandmisel;»;
25) paragrahvi 15 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (2) Siseminister kehtestab määrusega isikutunnistuse, digitaalse isikutunnistuse, Eesti kodaniku passi, välismaalase passi, ajutise reisidokumendi, pagulase reisidokumendi, meremehe teenistusraamatu ja meresõidutunnistuse väljaandmise taotluste vormid ning dokumendi taotleja isiku tuvastamise ja isikusamasuse kontrollimise korra.»;
26) paragrahvi 15 lõiget 4 täiendatakse punktiga 11 järgmises sõnastuses:
« 11) digitaalse isikutunnistuse;»;
27) paragrahvi 15 lõike 5 punkt 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 2) väljastab Eesti kodaniku passi, isikutunnistuse ja digitaalse isikutunnistuse välisriigis viibivale Eesti kodanikule, digitaalse isikutunnistuse välisriigis viibivale välismaalasele ja isikutunnistuse välisriigis viibivale kolmanda riigi kodanikule, kes taotleb elamisluba Eesti välisesindusest, v.a isikule, kellele on käesoleva seaduse § 27 alusel väljastatud välismaalase pass.»;
28) paragrahvi 15 täiendatakse lõikega 8 järgmises sõnastuses:
« (8) Dokumendi väljaandja võib avalikul veebileheküljel avaldada kehtetute dokumentide numbrid ning võimaldada kontrollida dokumendi kehtivust, avaldamata seejuures dokumendi kasutaja isikuandmeid.»;
29) paragrahvi 152 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (2) Andmekogu pidamise eesmärk on riigi sisejulgeoleku tagamiseks arvestuse pidamine isikute tuvastamise ja käesoleva seaduse § 15 lõikes 4 sätestatud isikut tõendavate dokumentide väljaandmise, kehtetuks tunnistamise ning neid dokumente taotlenud isikute üle.»;
30) paragrahvi 16 punktis 3 asendatakse sõnad «dokumendi kasutaja isikut» sõnadega «kontrollida dokumendi kasutaja isikusamasust»;
31) paragrahvi 181 tekst muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Dokumendi kasutaja isikusamasuse kontrollimisel tehakse dokumendi kasutaja isik kindlaks dokumenti kantud andmete ning isiku võrdlemise teel. Isikusamasuse kontrollimisel võib võrrelda dokumendi kasutajalt võetud biomeetrilisi andmeid dokumenti kantud biomeetriliste andmetega.
(3) Avalik-õigusliku teenuse elektroonilisel osutamisel on õigus nõuda käesoleva seaduse alusel välja antud isikutunnistusele või digitaalsele isikutunnistusele kantud digitaalset tuvastamist ja digitaalset allkirjastamist võimaldava sertifikaadi kasutamist. Kui isik keeldub digitaalset tuvastamist ja digitaalset allkirjastamist võimaldava sertifikaadi kasutamisest, võib jätta talle avalik-õigusliku teenuse osutamata.»;
32) paragrahvi 19 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Isikutunnistus on Eesti kodaniku ja Eestis püsivalt viibiva välismaalase siseriiklik ning digitaalne dokument. Isikutunnistus antakse välja:
2) Eestis püsivalt viibivale (elavale) välismaalasele, kellel on kehtiv elamisluba või elamisõigus.»;
33) paragrahvi 19 lõige 11 tunnistatakse kehtetuks;
34) paragrahvi 191 lõiked 2–4 tunnistatakse kehtetuks;
35) seadust täiendatakse peatükiga 51 järgmises sõnastuses:
1) Eesti kodanikule ja välismaalasele, kellele on varem välja antud isikutunnistus või ta taotleb isikutunnistust samaaegselt digitaalse isikutunnistusega;
Digitaalne isikutunnistus antakse välja kehtivusajaga kolm aastat.»;
36) paragrahvi 22 lõike 2 punktid 8 ja 9 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
« 8) erialadiplomaadile;
9) karjääridiplomaadile ja põhjendatud vajaduse korral karjääridiplomaadi kandidaadile;»;
37) paragrahvi 22 lõige 41 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (41) Diplomaatiline pass antakse Eesti Vabariigi välisesinduses töötava diplomaadiga või karjääridiplomaadi kandidaadiga välislähetuses kaasas olevale Eesti kodanikust perekonnaliikmele. Põhjendatud vajaduse korral võib Välisministeerium diplomaatilise passi välja anda ka diplomaadi või karjääridiplomaadi kandidaadi perekonnaliikmele, kes ei ole välislähetuses kaasas.»;
38) paragrahvi 33 lõiget 2 täiendatakse pärast sõna «elamisluba» sõnadega «või elamisõigust»;
39) paragrahvi 361 lõike 1 punkti 1 täiendatakse pärast sõna «hävinud» sõnadega «kehtivuse kaotanud»;
40) paragrahvi 401 lõige 3 tunnistatakse kehtetuks;
41) paragrahvi 402 täiendatakse lõigetega 4 ja 5 järgmises sõnastuses:
« (4) Kuni dokumendi taotleja daktüloskopeerimise alustamiseni ei pea alla 15-aastane või piiratud teovõimega taotleja biomeetriliste andmetega dokumendi taotluse esitamiseks isiklikult pöörduma dokumendi väljaandmiseks pädevasse asutusse või Eesti konsulaarametniku poole, kui tema seaduslikule esindajale on välja antud käesoleva seaduse § 15 lõikes 4 sätestatud dokument.
(5) Kuni dokumendi taotleja daktüloskopeerimise alustamiseni ei pea käesoleva paragrahvi lõikes 4 nimetatud isikule biomeetriliste andmetega dokumendi taotlemisel tema seaduslik esindaja dokumendi taotluse esitamiseks isiklikult pöörduma dokumendi väljaandmiseks pädevasse asutusse või Eesti konsulaarametniku poole, kui seaduslikule esindajale on välja antud käesoleva seaduse § 15 lõikes 4 nimetatud dokument või tal on kehtiv Eesti elamisluba.»;
42) seadust täiendatakse §-ga 403 järgmises sõnastuses:
« § 403. Digitaalse isikutunnistuse väljaandmise alustamine
Digitaalse isikutunnistuse väljaandmise alustamise aja määrab Vabariigi Valitsus, arvestades, et digitaalse isikutunnistuse väljaandmist alustatakse hiljemalt 2010. aasta 1. mail.»
§ 2. Konsulaarseaduses (RT I 2003, 78, 527; 2008, 59, 330) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahv 41 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« § 41. Eesti kodaniku passi, isikutunnistuse ja digitaalse isikutunnistuse väljaandmise taotluse edastamine ning passi, isikutunnistuse ja digitaalse isikutunnistuse väljastamine
(1) Konsulaarametnik edastab Eesti kodaniku passi, isikutunnistuse ja digitaalse isikutunnistuse väljaandmise taotluse menetlusse võtmiseks Kodakondsus- ja Migratsiooniametile isikut tõendavate dokumentide seaduse kohaselt.
(3) Konsulaarametnik väljastab isikutunnistuse ja digitaalse isikutunnistuse välisriigis Eesti kodanikule isikut tõendavate dokumentide seaduse kohaselt.»;
2) paragrahv 42 tunnistatakse kehtetuks;
3) paragrahv 44 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« § 44. Elamisloa, elamisõiguse ja tööloa taotluse edastamine ning elamisloa ja elamisõigust tõendava dokumendi väljastamine
(1) Konsulaarametnik edastab välisriigi kodaniku või kodakondsuseta isiku elamis- ja tööloa taotluse või elamisõiguse taotluse menetlusse võtmiseks Kodakondsus- ja Migratsiooniametile välismaalaste seaduse või Euroopa Liidu kodaniku seaduse kohaselt.
(2) Konsulaarametnik kannab elamisloa või elamisõiguse andmed isiku kehtivasse reisidokumenti ning väljastab isikutunnistuse välismaalaste seaduse või Euroopa Liidu kodaniku seaduse ja isikut tõendavate dokumentide seaduse kohaselt.»;
4) seadust täiendatakse §-ga 442 järgmises sõnastuses:
« § 442. Digitaalse isikutunnistuse väljaandmise taotluse edastamine ning digitaalse isikutunnistuse väljastamine
(1) Konsulaarametnik edastab välisriigi kodaniku, välismaalase ja kodakondsuseta isiku digitaalse isikutunnistuse väljaandmise taotluse Kodakondsus- ja Migratsiooniametile isikut tõendavate dokumentide seaduse kohaselt.
(2) Konsulaarametnik väljastab digitaalse isikutunnistuse välisriigis viibivale välisriigi kodanikule, välismaalasele ja kodakondsuseta isikule isikut tõendavate dokumentide seaduse kohaselt.»
§ 3. Karistusseadustiku (RT I 2001, 61, 364; 2009, 19, 114) § 350 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« § 350. Tähtis isiklik dokument
Tähtis isiklik dokument käesoleva jao tähenduses on isikutunnistus, digitaalne isikutunnistus, Eesti kodaniku pass, diplomaatiline pass, meremehe teenistusraamat, välismaalase pass, ajutine reisidokument, pagulase reisidokument, meresõidutunnistus, tagasipöördumistunnistus ja mootorsõidukijuhi juhiluba.»
§ 4. Riigilõivuseaduses (RT I 2006, 58, 439; 2009, 18, 107) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 226 täiendatakse lõikega 11 järgmises sõnastuses:
« (11) Digitaalse isikutunnistuse väljaandmise taotluse läbivaatamise eest tasutakse riigilõivu 250 krooni.»;
2) paragrahv 231 tunnistatakse kehtetuks.
§ 5. Välismaalaste seaduses (RT I 1993, 44, 637; 2009, 11, 67) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 55 punkt 5 tunnistatakse kehtetuks;
2) paragrahvi 106 lõige 6 tunnistatakse kehtetuks;
3) paragrahvi 1010 lõike 2 punkt 71 tunnistatakse kehtetuks;
4) paragrahvid 1016–1018 tunnistatakse kehtetuks;
5) paragrahvi 1022 lõike 1 punktist 7 jäetakse välja sõnad «või kutsuja»;
6) paragrahvi 1024 lõike 5 punktist 1 jäetakse välja sõnad «või tema Eestisse kutsujal»;
7) paragrahvi 1025 lõige 6 tunnistatakse kehtetuks;
8) paragrahvi 1026 lõikest 1 jäetakse välja sõna «, viisakutsete»;
9) paragrahvi 1027 lõikest 1 jäetakse välja sõnad «Viisakutse kinnitamise, viisakutse kehtetuks tunnistamise,»;
10) paragrahvi 1028 lõike 1 punktist 1 jäetakse välja sõnad «, viisakutse kinnitamise»;
11) paragrahvi 1028 lõike 1 punktist 2 jäetakse välja sõnad «viisakutse kinnitamise ja kinnitamisest keeldumise,»;
12) paragrahvi 1028 lõike 3 punkt 1 tunnistatakse kehtetuks;
13) paragrahvist 1030 jäetakse välja sõnad «ning viisakutse menetluses»;
14) paragrahvi 151 lõige 11 tunnistatakse kehtetuks;
15) paragrahvi 151 lõikest 2 jäetakse välja tekstiosad «, välismaalase Eestisse kutsujal» ja «, 11.»;
16) paragrahvi 151 lõikest 3 jäetakse välja sõnad «või viisakutse kinnitamise taotlemise»;
17) paragrahvi 151 lõikest 3 jäetakse välja sõnad «, tema Eestisse kutsujat».
§ 6. Kodakondsuse seadust (RT I 1995, 12, 122; 2006, 29, 224) täiendatakse §-ga 21 järgmises sõnastuses:
« § 21. Eesti kodakondsuse saanud, taastanud ja kaotanud isikute andmekogu
(1) Eesti kodakondsuse saanud, taastanud või kaotanud isikute andmekogu (edaspidi andmekogu) pidamise põhimääruse kehtestab siseminister määrusega.
(3) Andmekogu kande aluseks olevatel andmetel on õiguslik tähendus. Ülejäänud andmed on informatiivse tähendusega.»
§ 7. Käesolev seadus jõustub kaks kuud pärast Riigi Teatajas avaldamist.


text:
Maksejõuetus - Ungari
Juriidiliste isikute maksejõuetusmenetlust reguleerib 1991. aasta seadus XLIX pankroti- ja likvideerimismenetluse kohta (pankrotiseadus).
Pankrotiseaduses on sätestatud kahte liiki maksejõuetusmenetlus: pankroti- ja likvideerimismenetlus.
Pankrotimenetlus on ümberkorraldamismenetlus, mille eesmärk on pakkuda maksejõuetuse olukorras olevale võlgnikule nõuete ajatamist, et leida kompromiss ja üritada see sõlmida, et taastada maksevõime.
Likvideerimismenetlus on menetlus, mille eesmärk on rahuldada võlausaldajate nõuded erireeglite järgi – kui pankrotis võlgnik lõpetatakse ilma õigusjärglaseta – menetluses, mille käigus jaotatakse kogu võlgniku pankrotivara võlausaldajate vahel. Likvideerimismenetlus tuleb lõpetada, kui võlgnik on oma võla ja menetluskulud täielikult tasunud või kui võlausaldajatega sõlmitakse kokkulepe võla tasumise kohta ja kohus selle kinnitab.
Seadused, milles käsitletakse näiteks Ungari ettevõtete filiaale, millel on registreeritud tegevuskohad välismaal, kodanikuühiskonna organisatsioone ja finantssektori ettevõtteid (krediidiasutused, finantsettevõtted, kindlustusettevõtted, investeerimisettevõtted, avalikud tollilaod), sisaldavad erinorme.
Finantssektori ettevõtete jaoks pankrotimenetlus puudub, kuid järelevalveasutustel on võimalik sekkuda kohe nende finantsolukorra halvenemise varajastel etappidel, et vältida maksejõuetust, ning klientide kaitsmiseks ja neile hüvitise maksmiseks tuleb luua fondid (kahjude hüvitamise fond, investorite kaitse fond, hoiuste tagamise fond).
Finantssektori ettevõtete puhul võib likvideerimisavalduse kohtule esitada finantsjärelevalveasutuse volitustega tegutsev Ungari keskpank pärast seda, kui ta on tühistanud nende litsentsi sellise tegevusega tegelemiseks.
Kodanikuühiskonna organisatsioone käsitlev seadus sisaldab kodanikuühiskonna organisatsioonide (ühendused, sihtasutused) pankroti- ja likvideerimismenetluse kohta mõningaid erandeid, muul juhul kohaldatakse pankrotiseaduse sätteid.
Füüsiliste isikute võlgade tasumise menetlus (eraisiku pankrot)
2015. aasta seadus CV füüsiliste isikute võlgade tasumise kohta jõustus 1. septembril 2015. Peale pankrotikaitse andmise võlgniku ja tema võlausaldajate koostöö kaudu on seaduse eesmärk kehtestada võlgade tasumise õigusraamistik. Seadus kaitseb esmajoones hüpoteeklaenulepingute võlgnikke, eriti neid, kellel on pikaajalised võlad, kes on võlgu mitmele võlausaldajale ja kelle eluasemena kasutatavat kinnisvara ähvardab sundmüük.
Menetlus algab kohtuväliselt ja seda koordineerib esimene hüpoteeklaenuandja. Kohtus algatatakse pankrotimenetlus siis, kui kohtuvälise lahenduseni ei jõuta. Ka kohtumenetluse eesmärk on esmajoones kokkuleppe saavutamine, aga kui sellise kokkuleppe poolt ei hääletata, määrab kohus võla tasumise tingimused.
Valitsus on loonud perekonna maksejõuetuse riikliku teenistuse. See organisatsioon etendab võlgade tasumise menetluses tähtsat rolli. Perekonna maksejõuetuse teenistus kontrollib, kas võlgnik vastab seadusest tulenevatele nõuetele, peab riiklikku registrit menetlusandmete kohta ja võtab tööle perehaldurid. Perehaldurid täidavad kohtuliku võlgade tasumise käigus kohtu jaoks ettevalmistavaid ja koostööga seotud ülesandeid, pööravad täitmisele kohtu otsuseid, toetavad võlgnikku, jälgivad võlgniku majapidamise haldamist, müüvad võlgniku kaubandusliku väärtusega vara ja maksavad võlausaldajatele.
Võla eduka tasumise tulemus on see, et menetluse käigus tasutud võlga ei ole võimalik võlgnikult hiljem nõuda ja võlausaldajad saavad ennustatava ajavahemiku jooksul kindla osa oma nõudest.
Füüsiliste isikute võla tasumise menetlusest ei ole veel Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) 2015/848 alusel teatatud.
Kooskõlas pankrotiseadusega võib pankrotimenetluse algatada võlgniku organisatsioon selle peamise otsustusorgani nõusolekul, kasutades selleks vastavat vormi. Seaduslik esindamine on menetluse käigus kohustuslik. Võlgnik ei või sellist avaldust esitada, kui tema suhtes on käimas pankrotimenetlus või esimeses astmes on juba vastu võetud otsus tema likvideerimiseks. Tingimused ja tähtajad, mis puudutavad uue avalduse esitamist pankrotimenetluse algatamiseks, on võlausaldajate selliste nõuete rahuldamine, mis olid olemas või tekkisid eelmise pankrotimenetluse käigus, ja kahe aasta möödumine eelmise pankrotimenetluse lõplikust lõpetamisest, või juhul, kui eelmine avaldus lükati ametlikult tagasi, siis ühe aasta möödumine alates lõplikust sellesisulise määruse avaldamisest.
Kui võlgnik on maksejõuetu, võib üldjuhul võlgniku või võlausaldajate taotlusel või kohtu kaudu ametlikus korras algatada teatavatel pankrotiseaduses sätestatud juhtudel likvideerimismenetluse. Pankrotiseaduses on sõnaselgelt märgitud, kes võib likvideerimismenetluse algatada, ja sätestatud eeskirjad menetluseks kas avalduse alusel või ametlikus korras.
Mõlemat liiki menetlused on kollektiivsed võla tasumise menetlused. Võlgniku võlausaldajad peavad menetluses osalema ja nad ei või selle menetluse käigus taotleda oma nõuete täitmist muul viisil või teistes võlgniku vastu suunatud menetlustes.
Pankrotimenetlust võib taotleda võlgniku juhatuse liige ning juristi- või õigusnõunikupoolne esindamine on kohustuslik.
Korraga võib võlgniku vastu algatada ainult ühe pankrotimenetluse ja tema suhtes ei tohi olla käimas ka likvideerimismenetlust. Uue pankrotimenetluse võib algatada ainult juhul, kui võlgnik on tasunud võlad, mida nõuti temalt eelmises menetluses, ja sellest ajast on möödunud kaks aastat. Kui kohus on lükanud eelmise pankrotimenetluse ametlikus korras vormiliste rikkumiste tõttu tagasi, ei või uut pankrotimenetlust algatada ühe aasta jooksul.
Likvideerimismenetlus
Likvideerimismenetluse võib algatada võlgnik, võlausaldaja, eelmises vabatahtlikus likvideerimismenetluses osalenud haldur või seaduses sätestatud juhtudel kohus või haldusasutus. Näiteks algatab likvideerimismenetluse kohus, kui pankrotimenetluse käigus ei sõlmitud vabatahtlikku kokkulepet või kui kohus annab tõsiselt seadust rikkunud ettevõtte lõpetamiseks korralduse oma volituste alusel kaubanduskohtuna.
Pankrotivara hulka kuuluv võlgniku vara on kogu põhivara ja käibevara summa raamatupidamisseaduste tähenduses.
Ka pankrotimenetluse käigus omandatud vara moodustab osa pankrotivara hulka kuuluvast varast.
Võlgnik säilitab õigused hallata pankrotivara hulka kuuluvat vara, kuid halduri järelevalve all. Likvideerimismenetluses ei säilita võlgnik õigusi hallata pankrotivara hulka kuuluvat vara: need õigused antakse üle likvideerijale. Likvideerija on võlgniku organisatsiooni seaduslik esindaja ja ta tegeleb võlausaldajate nõuete registreerimise ja hindamisega, varade realiseerimise ja tulu jaotamisega võlausaldajatele kohtu järelevalve all.
Pankroti- ja likvideerimismenetluses võib võlgnik pankrotiseaduse tähenduses olla seaduses loetletud ettevõtja. Pankrotimenetluse algatab võlgnik, kes võib menetluse ajal jätkata oma majandustegevust. Võlgniku tegevjuhtide ja omanike õiguste teostamine ei ole piiratud, kuid oma õiguste teostamisel ei või nad rikkuda haldurile antud seaduslikke õigusi. Võlgnik tegeleb koostöös halduriga nõuete registreerimise ja tähtsuse järjekorda seadmisega ning koostab halduri osalusel kava ja ettepaneku kokkuleppe üle peetavateks läbirääkimisteks, et sõlmida kokkulepe maksevõime taastamise või säilitamise eesmärgil. Kokkulepe sisaldab võlgniku ja võlausaldajate vahelist lepet võla tasumise tingimuste kohta ja kõike muud, mida nad peavad ümberkorraldamise jaoks tähtsaks.
Kuni pankroti- ja likvideerimismenetluse alguseni tähendab võlausaldaja pankroti- ja likvideerimismenetluses isikut, kellel on tasumata rahalised nõuded või rahaliselt hinnatavad nõuded, mis põhinevad kohtu või avaliku sektori asutuse lõplikul ja täidetaval otsusel või mida võlgnik on tunnustanud või mida ta ei ole vaidlustanud. Pankrotimenetluses tähendab võlausaldaja ka isikut, kelle pankrotimenetluse ajal või järel tasumisele kuuluvad nõuded on registreerinud haldur, või isikut, kelle nõuded on registreerinud likvideerija likvideerimismenetluse käigus.
Pankrotimenetluses on haldur juriidiline isik, kelle on määranud kohus ja kellel on õigus täita pankrotihalduri ülesandeid. Haldur peab määrama enda tööle võetava isiku, kellel on halduri toimingute täitmiseks nõutav kvalifikatsioon. Selle isiku ülesanne on jälgida võlgniku majandustegevust eesmärgiga sõlmida kokkulepe, pidades silmas võlausaldajate huve, registreerida võlausaldajate nõuded, teha koostööd kokkuleppe ettepaneku kavandamisel ja allkirjastada kokkuleppe üle peetavatel läbirääkimistel vastu võetud otsuste protokollid.
Likvideerija tähendab kohtu määratud likvideerija organisatsiooni (juriidiline isik, kes on volitatud täitma pankrotihalduri ülesandeid), kes on likvideerimisel oleva organisatsiooni seaduslik esindaja, tagab samal ajal võlausaldajate huvid ja täidab seaduses ette nähtud ülesandeid. Õigusaktides on likvideerija organisatsioonidele ette nähtud ranged isiklikud ja kutsealased nõuded, kaasa arvatud korrapärane erialane koolitus.
Likvideerija organisatsioon määrab likvideerija tegevuse juhtimiseks pankrotihalduri.
Likvideerija organisatsiooni ja pankrotihalduri nimi kantakse ka kohtu juriidiliste isikute registrisse.
Pankroti- ja likvideerimismenetlus on hagita kohtulikud tsiviilmenetlused. Pankrotiseaduses reguleerimata küsimustes kohaldatakse tsiviilkohtumenetluse seadustikku koos hagita menetluse eripärast tulenevate eranditega. Pankrotimenetluseks annab korralduse kohus. Likvideerimismenetluseks annab korralduse kohus pärast võlgniku maksejõuetuks kuulutamist või muudel seaduses sätestatud juhtudel või teise kohtu, avaliku sektori asutuse või halduri taotlusel. Menetluse algatamisel määrab kohus likvideerijate nimekirjast halduri või likvideerija. Likvideerimismenetluse algatamisel määrab kohus võlausaldajate taotlusel ajutise halduri pädevusega likvideerija, et teostada järelevalvet võlgniku tegevuse üle kuni likvideerimiskorralduse andmiseni.
Halduri või likvideerija ebaseaduslike meetmete või tegevusetuse suhtes esitatud vastuväiteid hindab kohus ja ebaseadusliku meetme või tegevusetuse esinemise korral nõuab kohus haldurilt või likvideerijalt, et nad tegutseksid vastavalt seadusele. Kui seda nõuet rikutakse, kõrvaldatakse haldur või likvideerija menetlusest ja määratakse uus haldur või likvideerija.
Pankrotimenetluse ajal on võlgnik pankrotikaitse all, täitemenetlus peatatakse ja võlgnikul lubatakse maksed peatada või kehtestatakse moratoorium eelnevalt tekkinud võlgade tasumise suhtes.
Kui pankrotiseaduses kirjeldatud enamus nõustub vabatahtliku kokkuleppega ja kokkulepe vastab seadusjärgsetele nõuetele, kiidab kohus kokkuleppe heaks ja see on võlgniku jaoks siduv.
Kui vabatahtlikku kokkulepet ei saavutata, annab kohus korralduse võlgniku likvideerimiseks ametlikus korras.
Võlgniku ja võlausaldajate vaheline kokkulepe on võimalik saavutada ka likvideerimismenetluses. Kohus määrab likvideerimismenetluse käigus kokkuleppe üle peetavate läbirääkimiste kuupäeva ning kui hääletatakse vabatahtliku kokkuleppe poolt ja kokkulepe vastab õigusaktidele, kiidab kohus selle heaks. Likvideerimise korral on vabatahtliku kokkuleppe heakskiitmise tingimused sellised, et võlgnik lakkab kokkuleppe kaudu olemast maksejõuetu ja esmatähtsusega nõuded rahuldatakse või on olemas kate nende nõuete jaoks.
Kohus otsustab, kas registreerida pankroti- või likvideerimismenetluse peatamine või menetluse lõpetamine.
Kui likvideerimismenetlus lõpetatakse ilma võlgniku õigusjärglaseta, kustutab kaubanduskohus kohtu teate alusel likvideerimise käigus lõpetatud võlgniku äriregistrist või kodanikuühiskonna organisatsiooni kodanikuühiskonna organisatsioonide registrist.
Likvideerimismenetluses tagatakse töötajate palkade maksmine palkade tagatisfondi vahenditest palkade tagatisfondi seaduses sätestatud tingimustel.
Menetluse algatamise õiguslikud tagajärjed
Pankrotimenetluse käigus astub kohus samme, et avaldada võlgniku taotlusel ettevõtete ametlikus väljaandes kooskõlas pankrotiseadusega viivitamata teave maksete ajutise peatamise kohta. Seejärel vaadatakse avalduse asjaolud läbi, kui kohus teeb otsuse lükata avaldus ametlikus korras seaduses ettenähtud juhtudel tagasi, või kui see ei ole nii, teeb ta otsuse pankrotimenetluse algatamiseks. Pankrotimenetlus algab sellekohase määruse avaldamisega ettevõtete ametlikus väljaandes. Pankrotimenetluse algatamise tulemusena võimaldatakse võlgnikul peatada maksed rahaliste nõuete täitmisel kuni kl 00.00 teisel tööpäeval pärast 120. päeva (mõne erandiga) ja moratooriumi võib isegi pikendada kuni 365 päeva. Maksete peatamise ajal võib tasuda ainult õigusaktis märgitud nõudeid, maksekohustuste täitmatajätmine või täitmisega hilinemine ei too kaasa õiguslikke tagajärgi ja võlgniku vastu esitatud rahaliste nõuete täitmisele pööramine peatatakse. Sel viisil saab võlgnik realistliku võimaluse koostada kava, mille eesmärk on maksevõime taastamine ja võlgade tasumine.
Kui kohus tunnistab võlgniku maksejõuetuks õigusaktis määratletud maksejõuetuse põhjuse esinemise tõttu, antakse määrusega korraldus võlgniku likvideerimiseks ja pärast selle jõustumist määratakse likvideerija ettevõtete väljaandes avaldatud määrusega, mis sisaldab ka üleskutset võlausaldajatele oma nõuetest teada anda. Omandiõigused lõpevad, kui antakse korraldus likvideerimismenetluse algatamiseks, mille eesmärk on pankrotivara hulka kuuluva vara kaitsmine. Alates likvideerimise alguskuupäevast võib võlgniku vara kohta õiguslikke avaldusi teha ainult võlgniku esindajana tegutsev likvideerija. Likvideerimise alguskuupäeval aeguvad ettevõtja kõik võlad (ületavad maksetähtaja).
Likvideerimise eesmärk on jaotada võlgniku kogu vara võlausaldajate vahel. Lõpetada tuleb isegi täitemenetlus likvideerimismenetlusega hõlmatud vara suhtes. Enne likvideerimise alguskuupäeva alanud hagiga ja hagita menetlused jätkuvad asjaga tegelevas kohtus. Pärast likvideerimise alguskuupäeva võib pankrotivara hulka kuuluva varaga seotud rahalise nõude esitada ainult likvideerimismenetluse raames. Võlgniku kinnisvara või muu vara võõrandamise ja sellele seatud koormatise piirang peatub likvideerimise alguskuupäeval, ent tagasiostuõigused, ostuvõimalused ja pandid lõpevad vara müümisel. Õigustatud isik võib rahuldada oma nõude võlgniku pakutavast tagatisdeposiidist kuni likvideerimise alguskuupäevani, pärast seda peab õigustatud isik andma järelejäänud summa üle likvideerijale.
Likvideerimismenetluse käigus võib iga võlausaldaja esitada võlgniku vastu nõude ainult menetluseks registreerumise teel. Kohtuväliselt ei ole võimalik tasaarveldust algatada, välja arvatud rahvusvaheliste kaubanduskonventsioonide alusel kohaldatava lõpetamisel toimuva tasaarvelduse puhul. Kui võlausaldaja ja võlgniku vahel on käimas eelmine kohtuasi, võib võlausaldaja kohtuasjas esitatud nõuded tasaarveldada oma võlanõudega võlgniku suhtes.
Likvideerimismenetluse algatamine iseenesest ei too kaasa õiguslikku toimet võlgniku eelnevalt sõlmitud lepingute lõpetamiseks. Lepingud võib lõpetada osana menetlusest, pankrotimenetluse korral halduri järelevalve all ja likvideerimismenetluse korral lõpetab lepingud likvideerija võlgniku seadusliku esindajana. Likvideerijal on õigus lõpetada lepingud kohese toimega või need üles öelda.
Võlgniku vara suhtes ei saa täitmisele pööramist kohaldada. Pandipidajast võlausaldajal ei ole võimalik panti müüa, samas kui võlad tasutakse likvideerimismenetluse käigus.
Eelnevalt algatatud kohtuasjad viib lõpule asjaga eelnevalt tegelenud kohus. Kui võlgnik jäi kohtuasjas kaotajaks, osaleb võitnud pool likvideerimismenetluses võlausaldajana. Kui võlgnik võitis kohtuasja, lisatakse talle võlgnetav vara või vahendid pankrotivara hulka. Pankrotiseaduses on mitmes kohas ette nähtud, et võlausaldajate teavitamine on halduri või likvideerija ülesanne.
Võlausaldajad võivad moodustada võlausaldajate komiteesid või valida võlausaldajate esindaja, kellega likvideerija peab konsulteerima, keda ta on kohustatud teavitama ja kellelt tuleb saada otsene või kaudne nõusolek teatavateks meetmeteks.
Likvideerija võib müüa võlgniku vara ostjale, kes teeb avalikus müügimenetluses auditeeritud veebipõhises müügiportaalis parima pakkumise.
Võlausaldaja võib esitada nii eelnevalt kui ka pärast maksejõuetusmenetluse algatamist tekkinud võlad, teatades võlausaldajana oma nõudest maksejõuetus- või likvideerimismenetluses.
Pankrotihaldur (haldur maksejõuetusmenetluses või likvideerija likvideerimismenetluses) registreerib võlausaldajate nõuded ja esitab vaidlustatud nõuded maksejõuetus- või likvideerimismenetlust läbiviivale kohtule otsuse tegemiseks.
Likvideerija kasutab pandi müügist saadud tulu pärast teatud kulude mahaarvamist pandipidajale maksmiseks. Järelejäänud summa jaotatakse võlausaldajate vahel vastavalt varade jaotusele, võttes arvesse pankrotiseaduses määratletud võlausaldajate nõuete rahuldamise järjekorda ja tuginedes likvideerimise vahebilansile või likvideerimise lõppbilansile.
Pärast muu vara müüki võib tulu jaotada pärast likvideerimise vahebilansi või likvideerimise lõppbilansi vastuvõtmist, võttes arvesse kohtu heakskiidetud varade jaotamise ja pankrotiseaduses määratletud võlausaldajate nõuete rahuldamise järjekorda.
Võlgnik võib sõlmida pankroti- või likvideerimismenetluses võlausaldajatega vabatahtliku kokkuleppe. Kui kokkulepe on õigusaktidega kooskõlas, kiidab kohus selle heaks ja kuulutab menetluse lõppenuks. Sellistel juhtudel jätkab võlgnik oma tegevust. Võlausaldajate nõuded rahuldatakse kokkuleppes kindlaksmääratud viisil ja ulatuses ning võlgnik on vabastatud iga seda ületava summa tasumisest.
Kohtu heakskiidetud vabatahtliku kokkuleppega lõpetatud pankrotimenetluses rahuldatakse võlausaldajate nõuded kokkuleppes kindlaks määratud viisil ja selles toodud kava alusel. Kui võlgnik ei pea kokkuleppest kinni, võivad võlausaldajad taotleda täitemenetlust või algatada võlgniku likvideerimise.
Võlausaldajad maksavad registreerimistasu. Maksejõuetusmenetluse (pankrotimenetlus, likvideerimismenetlus) taotlemine on tasuline. Muudel juhtudel kannab tekkivad kulud võlgnik.
Likvideerija või võlausaldajad võivad sellised tehingud avaldust esitades vaidlustada ja nõuda tehingu kehtetuks tunnistamist. Sel viisil võlgnikule tagastatud vara suurendab pankrotivara hulka kuuluvat vara.
Likvideerija või võlausaldajad võivad algatada kohtuasju võlgniku varasemate juhatuse liikmete vastu nende tegevuse tõttu, mis kahjustas võlausaldajate huve, põhjusel, et varasemad juhatuse liikmed ei täitnud maksejõuetusega ähvardava olukorra tekkides oma juhtimisülesandeid võlausaldajate huve arvesse võttes, millega põhjustati ettevõtja vara vähenemine, takistati võlausaldajate nõuete täielikku rahuldamist või jäeti hooletusse keskkonnatasude maksmine. Kui see on tõendatud, peab võlgniku varasem juhatuse liige hüvitama võlausaldajatele sel viisil tekitatud kahju.
Viimati uuendatud: 03/12/2018

matches: kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus kohus Kohus kohus kohus kohus kohus


text:
16. märts 2017(1)
Eelotsusetaotlus – Intellektuaalomand – Autoriõigus ja sellega kaasnevad õigused infoühiskonnas – Direktiiv 2001/29/EÜ – Õigus teoseid üldsusele edastada – Artikli 3 lõige 1 – Erandid ja piirangud – Artikli 5 lõike 3 punkt o – Telesaadete levitamine kohaliku kaabelvõrgu kaudu – Liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette erandid seadmete jaoks, mida saavad kasutada kuni 500 abonenti, ning avalik-õigusliku ringhäälingu saadete liikmesriigi territooriumil kordusülekande jaoks
Kohtuasjas C‑138/16,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Handelsgericht Wien’i (Viini kaubanduskohus, Austria) 16. veebruari 2016. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 7. märtsil 2016, menetluses
koosseisus: koja president M. Vilaras, kohtunikud J. Malenovský (ettekandja) ja M. Safjan,
– Staatlich genehmigte Gesellschaft der Autoren, Komponisten und Musikverleger registrierte Genossenschaft mbH (AKM), esindaja: Rechtsanwalt M. Walter,
– Zürs.net Betriebs GmbH, esindaja: Rechtsanwalt M. Ciresa,
– Euroopa Komisjon, esindajad: T. Scharf ning J. Samnadda,
1 Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada ühelt poolt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas (EÜT 2001, L 167, lk 10; ELT eriväljaanne 17/01, lk 230) artikli 3 lõiget 1 ja artiklit 5, ja teiselt poolt 9. septembri 1886. aasta Berni kirjandus‑ ja kunstiteoste kaitse konventsiooni, Pariisi 24. juuli 1971. aasta lepingust tuleneva redaktsiooni, mida on muudetud 28. septembril 1979 (edaspidi „Berni konventsioon“), artikli 11bis lõike 1 punkti 2.
2 See taotlus esitati Staatlich genehmigte Gesellschaft der Autoren, Komponisten und Musikverleger registrierte Genossenschaft mbH (AKM) ja Zürs.net Betriebs GmbH (edaspidi „Zürs.net“) vahelises vaidluses AKMi nõude üle, et Zürs.net annaks talle teavet tema käitatava kaabelvõrguga liitunud abonentide arvu kohta ning vajaduse korral maksaks talle autoriõiguse ja sellega kaasnevate õigustega kaitstud teoste kättesaadavaks tegemise eest tasu koos viivisega.
3 Ülemaailmne Intellektuaalomandi Organisatsioon (WIPO) võttis 20. detsembril 1996 Genfis vastu WIPO autoriõiguse lepingu, mis jõustus 6. märtsil 2002. Leping kiideti Euroopa Ühenduse nimel heaks nõukogu 16. märtsi 2000. aasta otsusega 2000/278/EÜ (EÜT 2000, L 89, lk 6; ELT eriväljaanne 11/33, lk 208).
4 WIPO autoriõiguse lepingu artikli 1 lõige 4 näeb ette, et lepinguosalised järgivad Berni konventsiooni artikleid 1–21.
5 Berni konventsiooni artikli 11bis lõike 1 punkt 2 näeb ette:
„1. Kirjandus‑ ja kunstiteoste autoritele kuulub ainuõigus lubada:
(2) teose ülekande avalikustamist kaabli kaudu või kordusülekannet, kui avalikustamist teostab algsest organisatsioonist erinev organisatsioon“.
6 Direktiivi 2001/29 põhjendus 9 on sõnastatud järgmiselt:
„Autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste ühtlustamise aluseks peab olema kõrgetasemeline kaitse, sest nimetatud õigused on olulised intellektuaalse loomingu seisukohalt. […]“
7 Selle direktiivi artikli 3 lõige 1 sätestab:
8 Sama direktiivi artikli 5 lõike 3 punkt o sätestab:
o) kasutamine muudel vähese tähtsusega juhtudel, mille puhul siseriiklike õigusaktidega on erandid või piirangud juba ette nähtud, tingimusel, et tegemist on üksnes analoogsete kasutusviisidega, mis ei mõjuta kaupade ja teenuste vaba ringlust ühenduses, ilma et see mõjutaks teisi käesolevas artiklis sisalduvaid erandeid ja piiranguid.“
9 Urheberrechtgesetzi (autoriõiguse seadus, Bundesgesetzblatt, BGBl. 111/1936), muudetud redaktsioon BGBl. I, 99/2015, § 17 sätestab:
„(1) Autoril on ainuõigus teost ringhäälingu kaudu või mõnel muul sarnasel viisil edastada.
(2) Ringhäälinguga samaväärseks loetakse teose vastuvõtmise võimaldamist Austrias või välisriigis asuvast paigast Austrias asuvale üldsusele ringhäälinguga analoogsel viisil, kuid kaabli kaudu.
(3) Tele- ja raadiosaadete ülekandmine
2. ühisantennisüsteemi kaudu
b) ei ole käsitatav uue ringhäälinguna, kui antenniga ei ole liitunud rohkem kui 500 abonenti.
Lisaks käsitatakse [riikliku ringhäälinguorganisatsiooni (ORF)] tele- ja raadiosaadete samaaegset, täielikku ja muutmatul kujul kordusülekandmist Austrias kaablite abil algse ringhäälingu lahutamatu osana.“
10 AKM on autorite õiguste kollektiivse esindamise organisatsioon.
11 Zürs.net käitab Zürs’is (Austria) kaabelvõrguseadet, mille abil ta kannab üle tele‑ ja raadiosaateid, millest teatavad saated on algselt edastanud riiklik ringhäälinguorganisatsioon (ORF), ning ülejäänu on algselt edastanud teised ringhäälinguorganisatsioonid. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et eelotsusetaotluse esitamise kuupäeval on Zürs.net kaabelvõrguga ühinenud ligikaudu 130 abonenti.
12 AKM nõuab, et Zürs.net esitaks talle teavet tema käitatava kaabelvõrguga mitmel aruandekuupäeval ühinenud abonentide arvu ja edastuste sisu kohta. Lisaks nõuab AKM, et pärast esitatud teabe kontrollimist maksaks Zürs.net talle kohast tasu.
13 Zürs.net leiab, et vastavalt Austria autoriõiguse seaduse, BGBl. I, 99/2015 redaktsiooni § 17 lõike 3 punkti 2 alapunktile b, mis puudutab väikeseid, kuni 500 abonendiga seadmeid, ei saa tema edastatavaid saateid käsitada uue ringhäälinguna ning et seetõttu puudub tal kohustus esitada AKM-i nõutud teavet.
14 AKM leiab, et see säte on vastuolus nii liidu õiguse kui Berni konventsiooniga.
15 Neil asjaoludel otsustas Handelsgericht Wien (Viini kaubanduskohus, Austria), kes lahendab AKM-i ja Zürs.net’i vaidlust, menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [direktiivi 2001/29] artikli 3 lõiget 1 või artiklit 5 ning Berni konventsiooni artikli 11bis lõike 1 punkti 2 tuleb tõlgendada nii, et liidu õigusega ja Berni konventsiooni kui liidu õiguskorraga hõlmatud rahvusvahelise lepinguga, on vastuolus õigusnormid, mis näevad ette, et tele- ja raadiosaadete ülekandmine selliste „ühisantennisüsteemide“ kaudu nagu põhikohtuasja kostja oma:
a) ei ole käsitatav uue ringhäälinguna, kui seadmega ei ole liitunud rohkem kui 500 abonenti ja/või
b) käsitatakse algse ringhäälingu osana, kui tegemist on Österreichischer Rundfunk’i tele‑ või raadiosaadete samaaegse, täieliku ja muutmatul kujul ülekandmisega kaabli abil (Austria) territooriumil,
ja selline kasutamine ei kuulu ka muu üldsusele sidevahendi abil edastamise ainuõiguse alla direktiivi 2001/29/EÜ artikli 3 lõike 1 tähenduses ning seetõttu ei ole selleks nõutav autori luba ja selle eest ei ole vaja maksta ka tasu?“
16 Oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2001/29 artikli 3 lõiget 1 või artiklit 5 või Berni konventsiooni artikli 11bis lõike 1 punkti 2 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugused siseriiklikud õigusnormid nagu põhikohtuasjas käsitlusel, mis näevad ette, et üldsusele edastamise ainuõiguse alusel ei pea autori luba saama:
– ei riikliku ringhäälinguorganisatsiooni tele- ja raadiosaadete samaaegne, täielik ja muutmatul kujul ülekandmine kaabli abil liikmesriigi territooriumil,
– ega ringhääling ühisantennisüsteemi abil, kui selle antenniga ei ole liitunud rohkem kui 500 abonenti.
17 Seda küsimust tuleb analüüsida kahes etapis.
18 Esiteks tuleb teha kindlaks, kas riikliku ringhäälinguorganisatsiooni tele- ja raadiosaadete samaaegne, täielik ja muutmatul kujul ülekandmine kaabli abil liikmesriigi territooriumil, nagu põhikohtuasjas käsitlusel, võib olla „üldsusele edastamine“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 või Berni konventsiooni artikli 11bis lõike 1 punkti 2 tähenduses.
19 Selles osas tasub meenutada, et Berni konventsiooni artikli 11bis lõike 1 punkt 2 näeb ette, et kirjandus- ja kunstiteoste autoritele kuulub ainuõigus lubada teose ülekande avalikustamist kaabli kaudu või kordusülekannet, kui avalikustamist teostab algsest organisatsioonist erinev organisatsioon.
20 Direktiivi 2001/29 artikli 3 lõikes 1 on sätestatud, et liikmesriigid näevad ette, et autoritel on ainuõigus lubada või keelata oma teoste edastamist üldsusele kaabel‑ või kaablita sidevahendite kaudu, sh nende teoste sellisel viisil kättesaadavaks tegemist, et isik pääseb neile ligi enda valitud kohas ja enda valitud ajal.
21 Tuleb märkida, et direktiivi 2001/29 artikli 3 lõige 1 vastab sisuliselt Berni konventsiooni artikli 11bis lõike 1 punktile 2. Samuti, kui Euroopa Kohus asub tõlgendama mõistet „üldsusele edastamine“ nimetatud artikli 3 lõike 1 tähenduses, teeb ta Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt seda kooskõlas nimetatud konventsiooni sättega (vt selle kohta kohtuotsus, 7.12.2006, SGAE, C‑306/05, EU:C:2006:764, punktid 40 ja 41).
22 Euroopa Kohus on juba otsustanud, et mõistes „üldsusele edastamine“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses on ühendatud kaks kumulatiivset elementi, nimelt teose „edastamise toiming“ ja teose edastamine „üldsusele“ (kohtuotsus, 31.5.2016, Reha Training, C‑117/15, EU:C:2016:379, punkt 37).
23 Täpsemalt tuleneb Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikast esiteks, et edastamise toiming hõlmab igasugust kaitstud teoste ülekandmist, sõltumata kasutatud tehnilisest vahendist või protsessist, ning põhimõtteliselt peab saama kõnealuse teose autorilt loa igakordseks ülekandmiseks, mis toimub konkreetset tehnilist lahendust kasutades (kohtuotsus, 31.5.2016, Reha Training, C‑117/15, EU:C:2016:379, punktid 38 ja 39).
24 Teiseks, et tegemist oleks mõistega „üldsusele edastamine“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses, peavad kaitstud teosed olema ka tegelikult edastatud „üldsusele“, kuna mõiste „üldsus“ viitab määratlemata suurusega potentsiaalsele sihtrühmale ning eeldab peale selle ka piisavalt suurt arvu isikuid (vt kohtuotsus, 31.5.2016, Reha Training, C‑117/15, EU:C:2016:379, punktid 40 ja 41).
25 Lisaks on Euroopa Kohus juba otsustanud, et kaitstud teoste ülekandmine algse edastamise loa saanud organisatsioonist erineva organisatsiooni poolt kujutab endast „üldsusele edastamist“ selle sätte tähenduses, kui teosed kantakse üle uuele üldsusele, keda asjaomaste õiguste omanikud ei võtnud arvesse nende teoste kasutamiseks algse loa andmisel (vt selle kohta kohtuotsus, 31.5.2016, Reha Training, C‑117/15, EU:C:2016:379, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika).
26 Käesoleval juhul võimaldab asjaolu, et põhikohtuasjas toimus kõnealune ülekandmine kaabli teel, st erineva tehnilise lahendusega kui see, mida kasutati algse ringhäälingu puhul, teha järelduse, et Zürs.net viis läbi edastamise direktiivi 2001/29 artikli 3 tähenduses.
27 Siiski tuleb veel kontrollida, kas see edastamine oli suunatud uuele üldsusele, erinevale sellest, kellele ORF-i tele- ja raadiosaadete edastused olid algselt suunatud.
28 Zürs.net’i seisukohtadest, mida AKM ei ole selles osas vaidlustanud, ilmneb, et kui asjaomaste õiguste omanikud annavad ORF-ile edastamiseks loa, on nad teadlikud asjaolust, et selle riikliku organisatsiooni saated võivad vastu võtta kõik selle liikmesriigi territooriumil asuvad isikud.
29 Kuivõrd kaitstud teoste levitamine kaablite abil, nagu ilmneb ka eelotsusetaotluse sõnastusest, toimub asjaomase liikmesriigi territooriumil ja kuivõrd õiguse omanikud on seega riiklikule ringhäälinguorganisatsioonile nende algseks levitamiseks luba andes asjaomaste isikutega arvestatud, siis ei saa üldsust, kellele Zürs.net nimetatud teoseid levitas, käsitada uue üldsusena.
30 Sellest järeldub, et saadete ülekandmine käesoleva kohtuotsuse punktis 18 täpsustatud tingimustel ei kujuta endast üldsusele edastamist direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses. Niisugusele ülekandmisele ei ole seega kohaldatav nõue saada õiguste omanikelt luba, mis on ette nähtud selles sättes.
31 Teiseks küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas niisugused siseriiklikud õigusnormid nagu põhikohtuasjas käsitlusel, mis näevad ette, et saadete ülekandmine ühisantennisüsteemi abil, millega on liitunud maksimaalselt 500 abonenti, ei ole uus ringhääling, kuuluvad direktiivi 2001/29 artikli 5 ning täpsemalt selle artikli lõike 3 punkti o kohaldamisalasse, ning kas niisuguste antennide abil ülekantud saadete levitajad võivad samuti vabaneda kohustusest saada õiguse omanikult luba. Nimelt ilmneb eelotsusetaotluse esitanud kohtu selgitustest, et võib asuda seisukohale, et Zürs.net käitas „väikest ühisantennisüsteemi“ liikmesriigi õigusnormide tähenduses.
32 Selles osas tuleb esmalt meeles pidada, et nagu Euroopa Kohus on käesoleva kohtuotsuse punktis 25 toonitanud, kujutab kaitstud teoste ülekandmine algse edastamise loa saanud organisatsioonist erineva organisatsiooni poolt endast üldsusele edastamist direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses, kui need teosed kantakse üle uuele üldsusele, keda asjaomaste õiguste omanikud ei olnud oma teoste kasutamiseks algse loa andmisel arvesse võtnud.
33 Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlusest, et Zürs.net’ile kuuluv „väike ühisantennisüsteem“ võimaldab üle kanda lisaks ORF saadetele ka teistes liikmesriikides asuvate raadio‑ või telejaamade saateid, mistõttu niisuguseid ülekandeid võib käsitada üldsusele edastamisena direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses. Selles osas vajaliku kontrolli läbiviimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne.
34 Neil asjaoludel tuleb küsida, kas nimetatud väikeste ühisantennisüsteemide käitajad võivad mõne direktiivi 2001/29 artiklis 5 ette nähtud erandi alusel vabaneda nõudest saada ainuõiguse omanikult luba.
35 Selles osas tuleneb direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 3 punktist o, et liikmesriigid võivad selle direktiivi artiklites 2 ja 3 sätestatud õiguste puhul näha ette erandeid või piiranguid, kui tegemist on kasutamisega muudel vähese tähtsusega juhtudel, mille puhul liikmesriigi õigusaktidega on erandid või piirangud juba ette nähtud, tingimusel, et tegemist on üksnes analoogsete kasutusviisidega, mis ei mõjuta kaupade ja teenuste vaba ringlust Euroopa Liidus, ilma et see mõjutaks teisi selles artiklis sisalduvaid erandeid ja piiranguid.
36 Viidates muu hulgas direktiivi 2001/29 artiklile 3, kujutab selle direktiivi artikli 5 lõike 3 punkt o endast sätet, mis võib näha ette erandi nimetatud artiklis 3 ette nähtud üldsusele edastamise õigusest.
37 Kuid direktiivi sätteid, mis näevad ette erandi selle direktiiviga kehtestatud üldpõhimõttest, tuleb Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt tõlgendada kitsalt (kohtuotsused, 16.7.2009, Infopaq International, C‑5/08 EU:C:2009:465, punkt 56, ja 10.4.2014, ACI Adam jt, C‑435/12, EU:C:2014:254, punkt 22).
38 Sellest järeldub, et direktiivi 2001/29 artikli 5 lõikes 3 ette nähtud erandeid ja piiranguid, sealhulgas see, millele viidatakse selle sätte punktis o, tuleb tõlgendada kitsalt (vt selle kohta kohtuotsus, 1.12.2011, Painer, C‑145/10, EU:C:2011:798, punkt 109).
39 Põhikohtuasjas ilmneb Euroopa Kohtule esitatud toimikust, et põhikohtuasjas käsitletavad liikmesriigi õigusnormid võimaldavad ettevõtjatel tegutseda kaitstud teoste ühisantennisüsteemide abil levitamise valdkonnas, ilma et nad oleksid kohustatud muu hulgas taotlema luba nende teoste autoritelt viimastele kuuluva üldsusele edastamise õiguse alusel, ja seda tingimusel, et niisuguse antennisüsteemiga liitunud abonentide arv on väiksem kui 500.
40 Nimetatud võimalus, mis on seadusega reguleeritud, võib ligi tõmmata seda ära kasutada soovivaid ettevõtjaid, ning viia mitme ühisantennisüsteemi kestva ja paralleelse kasutamiseni. Seetõttu võib see kogu liikmesriigi territooriumil tuua kaasa olukorra, kus suurele arvule abonentidele on sellisel viisil levitatud saated paralleelselt kättesaadavad.
41 Euroopa Kohus on aga juba otsustanud, et just potentsiaalse sihtrühma, kellele sama teos on paralleelselt kättesaadav, kumulatiivse arvu kriteerium on mõiste „üldsus“ oluline tegur ja seetõttu asjakohane tegur üldsusele edastamisel, mille suhtes kohaldatakse asjaomase õiguse omanikult loa saamise nõuet (vt selle kohta kohtuotsus, 31.5.2016, Reha Training, C‑117/15, EU:C:2016:379, punktid 42–44).
42 Seega võttes arvesse kitsast tõlgendust, mis tuleb anda direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 3 punktile o, ja ühtlasi ka selle direktiivi põhjenduses 9 välja toodud autoriõiguse kõrgetasemelise kaitse eesmärki, ei saa niisuguseid liikmesriigi õigusnorme nagu põhikohtuasjas käsitlusel, mis võimaldavad paljudel ettevõtjatel kaitstud teoseid autoritelt nõusolekut saamata paralleelselt levitada ühisantennisüsteemi abil, millega liitunud abonentide arv on piiratud, eeskätt käesoleva kohtuotsuse punktis 40 nimetatud kumulatiivse mõju tõttu, käsitada nii, et need puudutavad „kasutamist muudel vähese tähtsusega juhtudel“ selle artikli 5 lõike 3 punkti o tähenduses.
43 Neil tingimustel, ilma et oleks vaja analüüsida, kas teised direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 3 punktis o esitatud tingimused on täidetud, tuleb järeldada, et niisuguseid liikmesriigi õigusnorme nagu põhikohtuasjas käsitlusel, ei saa vastu võtta liikmesriikidele antud õiguse alusel näha ette erandid või piirangud selle direktiivi artiklites 2 ja 3 sätestatud õigustest. Järelikult peavad niisugused õigusnormid olema kooskõlas direktiivi 2001/29 artikli 3 lõikes 1 sätestatud põhimõttega, et kaitstud teoste autoritel on ainuõigus oma teoste üldsusele edastamist lubada või keelata.
44 Eelnevaid kaalutlusi kogumis arvesse võttes tuleb esitatud küsimusele vastata, et:
– direktiivi 2001/29 artikli 3 lõiget 1 ja Berni konventsiooni artiklit 11bis tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus niisugused liikmesriigi õigusnormid nagu põhikohtuasjas käsitlusel, mis näevad ette, et üldsusele edastamise ainuõigusest tulenevat nõuet saada autori luba, ei kohaldata riikliku ringhäälinguorganisatsiooni saadete samaaegsele, täielikule ja muutmatul kujul ülekandmisele kaabli abil liikmesriigi territooriumil, tingimusel, et tegemist on lihtsa tehnilise edastamisvahendiga ning et teose autor võttis seda algse edastamise loa andmisel arvesse, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus;
– direktiivi 2001/29 artiklit 5 ja eeskätt selle lõike 3 punkti o tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugused liikmesriigi õigusnormid nagu põhikohtuasjas käsitlusel, mis näevad ette, et üldsusele edastamise ainuõigusest tulenevat nõuet saada autori luba, ei kohaldata ringhäälingule ühisantennisüsteemi abil, kui selle antenniga liitunud abonentide arv ei ole suurem kui 500, ning neid õigusnorme tuleb seetõttu kohaldada kooskõlas selle direktiivi artikli 3 lõikega 1, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas artikli 3 lõiget 1 ja 9. septembri 1886. aasta Berni kirjandus‑ ja kunstiteoste kaitse konventsiooni, Pariisi 24. juuli 1971. aasta lepingust tuleneva redaktsiooni, mida on muudetud 28. septembril 1979, artiklit 11bis tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus niisugused liikmesriigi õigusnormid nagu põhikohtuasjas käsitlusel, mis näevad ette, et üldsusele edastamise ainuõigusest tulenevat nõuet saada autori luba, ei kohaldata riikliku ringhäälinguorganisatsiooni saadete samaaegsele, täielikule ja muutmatul kujul ülekandmisele kaabli abil liikmesriigi territooriumil, tingimusel, et tegemist on lihtsa tehnilise edastamisvahendiga ning et teose autor võttis seda algse edastamise loa andmisel arvesse, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
Direktiivi 2001/29 artiklit 5 ja eeskätt selle lõike 3 punkti o tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugused liikmesriigi õigusnormid nagu põhikohtuasjas käsitlusel, mis näevad ette, et üldsusele edastamise ainuõigusest tulenevat nõuet saada autori luba, ei kohaldata ringhäälingule ühisantennisüsteemi abil, kui selle antenniga liitunud abonentide arv ei ole suurem kui 500, ning neid õigusnorme tuleb seetõttu kohaldada kooskõlas selle direktiivi artikli 3 lõikega 1, mida peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
1* Kohtumenetluse keel: saksa.

matches:
§ 17
kohus
§ 17
kohus
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus