Civil code 2004 | Licodu
Home » Estonia Leggi » Civil code 2004
Civil code 2004
(terviktekst juuli 2004)
Vastu võetud 22. aprillil 1998. a,(RT I 1998, 43/45, 666),jõustunud 1. septembril 1998. a.,muudetud järgmiste seadustega:28.06.2004 jõust.01.03.2005 - RT I 2004, 56, 403;19.05.2004 jõust.01.07.2004 - RT I 2004, 46, 329;14.04.2004 jõust.01.05.2004 - RT I 2004, 30, 208;11.02.2003 jõust.01.01.2004 - RT I 2003, 23, 140;22.01.2003 jõust.01.03.2003 - RT I 2003, 13, 67;15.01.2003 jõust.01.07.2003 - RT I 2003, 13, 64;22.10.2002 jõust.18.11.2002 - RT I 2002, 92, 529;19.06.2002 jõust.29.07.2002 - RT I 2002, 64, 390;05.06.2002 jõust.01.07.2002 - RT I 2002, 53, 336;22.05.2002 jõust.01.09.2002 - RT I 2002, 50, 313;13.03.2002 jõust.01.07.2002 - RT I 2002, 29, 174;04.12.2001 jõust.01.02.2002 - RT I 2001, 93, 565;30.05.2001 jõust.01.01.2002 - RT I 2001, 53, 313;14.03.2001 jõust.10.04.2001 - RT I 2001, 34, 186;07.02.2001 jõust.01.03.2001 - RT I 2001, 21, 113;20.06.2000 jõust.12.07.2000 - RT I 2000, 55, 365;07.06.2000 jõust.01.09.2000 - RT I 2000, 51, 319;25.02.1999 jõust.01.01.2000 - RT I 1999, 31, 425;26.01.99 jõust.28.02.99 - RT I 1999, 16, 271;25.11.98 jõust.16.03.99 - RT I 1998, 108/109, 1783.
§ 102. Ütluste andmise keeld
(1) Riigi- ja kohaliku omavalitsuse teenistujat, kel on seadusega keelatud avaldada teenistuse tõttu teatavaks saanud riigi- ja ärisaladust või konfidentsiaalseid andmeid, ei või nende andmete osas kohtus tunnistajana üle kuulata.
(2) Isiku loata, kelle huvides saladuse hoidmise kohustus on kehtestatud, ei või tunnistajana üle kuulata:
1) esindajat tsiviilasjas ja kaitsjat kriminaalasjas asjaolude suhtes, mis on saanud neile teatavaks oma kohustust täites;
2) arsti või teist raviasutuse töötajat asjaolude suhtes, mis patsient on talle usaldanud, kui seaduses ei ole sätestatud teisiti.
(3) Kohus võib keelduda tunnistajana üle kuulamast kuni 15-aastast isikut või isikut, kes oma füüsilise või psüühilise puude tõttu ei ole võimeline õigesti tajuma asjas tähtsust omavaid asjaolusid või andma nende kohta tõepäraseid ütlusi.
(4) Vaimulikku ei või tunnistajana üle kuulata seoses temale usaldatuga.
(5) Tunnistajana ei või üle kuulata isikut, kelle ülekuulamiseks tsiviilkohtumenetluses on seaduses sätestatud keeld.
481. peatükk
(25.02.1999 jõust.01.01.2000 - RT I 1999, 31, 425)
§ 385. Seadustiku jõustumine
Käesolev seadustik jõustub 1998. aasta 1. septembril.
§ 386. Tsiviilkohtupidamise seadustiku kehtetuks tunnistamine
Tsiviilkohtupidamise seadustik (RT I 1993, 31/32, 538; 1998, 43/45, 666) tunnistatakse kehtetuks.
§ 387. Kohtuvea parandamine
(1) Kohtuvea parandamise kohta sätestatut (48. peatükk) kohaldatakse ka kohtulahenditele, mis on jõustunud enne 1998. aasta 1. septembrit.
(2) Enne 1993. aasta 15. septembrit jõustunud kohtulahendites kohtuvea parandamist võivad kuni 2000. aasta 1. jaanuarini taotleda lisaks käesoleva seadustiku §-s 72 nimetatud isikutele ka teised protsessiosalised.
(consolidated text July 2004)
Passed 22 April 1998(RT1 I 1998, 43/45, 666),entered into force 1 September 1998,amended by the following Acts:28.06.2004 entered into force 01.03.2005 - RT I 2004, 56, 403;19.05.2004 entered into force 01.07.2004 - RT I 2004, 46, 329;14.04.2004 entered into force 01.05.2004 - RT I 2004, 30, 208;11.02.2003 entered into force 01.01.2004 - RT I 2003, 23, 140;22.01.2003 entered into force 01.03.2003 - RT I 2003, 13, 67;15.01.2003 entered into force 01.07.2003 - RT I 2003, 13, 64;22.10.2002 entered into force 18.11.2002 - RT I 2002, 92, 529;19.06.2002 entered into force 29.07.2002 - RT I 2002, 64, 390;05.06.2002 entered into force 01.07.2002 - RT I 2002, 53, 336;22.05.2002 entered into force 01.09.2002 - RT I 2002, 50, 313;13.03.2002 entered into force 01.07.2002 - RT I 2002, 29, 174;04.12.2001 entered into force 01.02.2002 - RT I 2001, 93, 565;30.05.2001 entered into force 01.01.2002 - RT I 2001, 53, 313;14.03.2001 entered into force 10.04.2001 - RT I 2001, 34, 186;07.02.2001 entered into force 01.03.2001 - RT I 2001, 21, 113;20.06.2000 entered into force 12.07.2000 - RT I 2000, 55, 365;07.06.2000 entered into force 01.09.2000 - RT I 2000, 51, 319;25.02.1999 entered into force 01.01.2000 - RT I 1999, 31, 425;26.01.99 entered into force 28.02.99 - RT I 1999, 16, 271;25.11.98 entered into force 16.03.99 - RT I 1998, 108/109, 1783.
§ 102. Prohibition on giving testimony
(1) State public and local government public servants who are prohibited by law from disclosing state or business secrets or other confidential information which become known to them due to their position shall not be heard in court as witnesses with regard to such information.
(2) The following shall not be heard as witnesses without the permission of the person in whose interests the duty to maintain confidentiality is imposed:
1) representatives in civil matters or criminal defence counsel in criminal matters, with regard to facts which have become known to them in the performance of their duties;
2) doctors or other employees of medical institutions, with regard to facts which a patient has confided to them, unless otherwise provided by law.
(3) A court may refuse to hear as a witness a person of up to 15 years of age or a person who due to a physical or mental disability is unable to comprehend the facts relevant to the matter properly or to give truthful testimony with regard thereto.
(4) A minister of religion shall not be heard as a witness with regard to matters confided to him or her.
(5) A person shall not be heard as a witness if the law prohibits the hearing of such person in a civil proceeding.
(25.02.1999 entered into force 01.01.2000 - RT I 1999, 31, 425)
Determination of Court with Appropriate Competence
§ 385. Entry into force of Code
This Code enters into force on 1 September 1998.
§ 386. Repeal of Code of Civil Procedure
The Code of Civil Procedure (RT I 1993, 31/32, 538; 1998, 43/45, 666) is repealed.
§ 387. Correction of court error
(1) The provisions concerning the correction of court errors (Chapter 48) also apply to decisions which entered into force before 1 September 1998.
(2) The correction of court errors in decisions which entered into force before 15 September 1993 may be requested, in addition to by the persons specified in § 72 of this Code, by other participants in the proceeding.
Last 365 Days Visits: 103,086
Total Visits: 467,313


Eesti riikliku arengukava Euroopa Liidu struktuurifondide kasutuselevõtuks - ühtne programmdokument aastateks 2004-2006» meetme nr 2.3 «Teadus- ja arendustegevuse ja innovatsiooni edendamine» osa «Spinno programm» tingimused – Riigi Teataja
Eesti riikliku arengukava Euroopa Liidu struktuurifondide kasutuselevõtuks - ühtne programmdokument aastateks 2004-2006» meetme nr 2.3 «Teadus- ja arendustegevuse ja innovatsiooni edendamine» osa «Spinno programm» tingimused
Eesti riikliku arengukava Euroopa Liidu struktuurifondide kasutuselevõtuks - ühtne programmdokument aastateks 2004-2006» meetme nr 2.3 «Teadus- ja arendustegevuse ja innovatsiooni edendamine» osa «Spinno programm» tingimused - sisukord
§ 10 Taotluse registreerimine ja läbivaatamine
§ 11 Taotleja vastavaks tunnistamise tingimused
§ 12 Taotluse vastavaks tunnistamise alused ja kord ning taotluse täiendamine
§ 13 Taotluse hindamiskriteeriumid ja hindamise kord
§ 14 Eeltaotluse ja täistaotluse rahuldamise või rahuldamata jätmise otsus ja otsusest teavitamine
§ 15 Taotleja kinnitus toetuse kasutamiseks või toetusest loobumine
§ 16 Eeltaotluse ja täistaotluse rahuldamise otsuse muutmine
5 TOETUSE PIIRMÄÄRAD, VÄLJAMAKSETE TEOSTAMISE TINGIMUSED, TOETUSE SAAJA KOHUSTUSED JA SIHTASUTUSE ÕIGUSED
§ 17 Täistaotluse finantseerimise piirmäärad ja tingimused
§ 18 Taotlejapoolne oma- ja kaasfinantseerimine
§ 19 Täistaotluse finantseerimise kord
§ 20 Toetatava projekti ajaline kestus ja aruandlus
§ 22 Sihtasutuse õigused
Vastu võetud 03.05.2004 nr 122
RTL 2004, 60, 1009
16.04.2007 RTL 2007, 34, 591 28.04.2007
16.10.2008 RTL 2008, 86, 1197 26.10.2008
[RTL 2007, 34, 591 - jõust. 28.04.2007]
(1) «Spinno programm» (edaspidi alameede) on «Perioodi 2004–2006 struktuuritoetuse seaduse» § 2 lõike 2 punkti 1 alusel kehtestatud Vabariigi Valitsuse 28. jaanuari 2004. a korralduses nr 37-k sätestatud «Eesti riikliku arengukava Euroopa Liidu struktuurifondide kasutuselevõtuks – ühtne programmdokument aastateks 2004–2006» 2. prioriteedi meetme number 2.3 «Teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni edendamine» osa.
(3) Alameetme eesmärgiks on suurendada ettevõtlussektori ning teadus- ja arendusasutuste vahelist koostööd, tugevdada teadus- ja arendusasutuste võimet sellises koostöös osaleda ja innovatsiooniprotsessi juhtida.
(4) Alameetme alaeesmärkideks on Eesti teadus- ja arendusasutustes ja rakenduskõrgkoolides:
1) soodsa ettevõtluskeskkonna loomine;
2) võimekuse arendamine ettevõtete ja ühiskonna arengu vajadustele efektiivsemaks reageerimiseks;
3) teadmiste ning teadus- ja arendustulemuste rakendamisest saadava tulu suurendamine.
(5) Alameetme rakendusüksuseks Vabariigi Valitsuse 22. märtsi 2004. a määruse nr 81 «Struktuuritoetuse rakendusasutuste ja rakendusüksuste nimetamine ning riigi ja kohaliku omavalitsuse investeeringute meetmete kinnitamine» tähenduses on Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus (edaspidi sihtasutus). Sihtasutus menetleb toetuse saamiseks esitatud taotlusi, sealhulgas teeb otsuse taotluse rahuldamise või rahuldamata jätmise kohta ning ettepaneku makseasutusele toetuse väljamaksmiseks.
(6) Määruse alusel antakse toetust alameetme eesmärkide saavutamiseks.
1) teadus- ja arendusasutus (edaspidi TA asutus) on teadus- ja arendusasutus «Teadus- ja arendustegevuse korralduse seaduse» tähenduses;
2) teadus- ja arendustegevus (edaspidi TA tegevus) on teadus- ja arendustegevus «Teadus- ja arendustegevuse korralduse seaduse» tähenduses;
3) rakenduskõrgkool on õppeasutus «Rakenduskõrgkooli seaduse» tähenduses;
4) TA asutuse või rakenduskõrgkooli liikmeskond (edaspidi liikmeskond) on TA asutuse või rakenduskõrgkooli üliõpilased ning lepingulistes suhetes olevad teadustöötajad ja õppejõud;
5) spin-off ettevõte on TA asutuse või rakenduskõrgkooli liikmeskonna poolt asutatud ettevõte, mille põhitegevuseks on TA asutuse või rakenduskõrgkooli poolt loodud teadmiste või intellektuaalomandi kommertsialiseerimine;
6) abikõlblik kulu ja tegevus on määruses sätestatud korra kohaselt alameetme raames finantseerimisele kuuluv kulu ja tegevus;
7) taotlus on vormikohane kirjalik avaldus ja sellele lisatud dokumendid toetuse saamiseks. Taotlus jaguneb eel- ja täistaotluseks;
8) eeltaotlus on taotlus, milles esitatakse lühikokkuvõte projekti eesmärkide, tegevuskava, juhtimisstruktuuri ja hinnangulise eelarve kohta;
9) täistaotlus on taotlus, millega taotletakse toetust eeltaotluse alusel esitatud projekti kaasrahastamiseks;
10) projekt on taotluses kirjeldatud tegevus, mille kaasrahastamist taotletakse;
11) taotleja on juriidiline isik, kes on esitanud taotluse;
12) toetuse saaja on taotleja, kelle esitatud taotlus on rahuldatud;
13) ühistaotlus on taotlus, milles lisaks taotlejale osaleb partnerina üks või mitu TA asutust, rakenduskõrgkooli või muud juriidilist isikut, kelle tegevuse eesmärgiks on teadmiste ja tehnoloogia siirde toetamine TA asutustest või rakenduskõrgkoolidest;
14) omafinantseerimine on toetuse saaja tehtav rahaline või rahaliselt mõõdetav panus projekti. Omafinantseeringu hulka arvatakse ainult toetuse saaja tehtavad abikõlblikud kulud;
15) kaasfinantseerimine on igasugune projekti finantseerimine lisaks toetusele ja toetuse saaja tehtavale omafinantseeringule. Kaasfinantseeringu hulka arvatakse ainult kaasfinantseerija tehtavad abikõlblikud kulud;
16) osaline ettemakse on toetuse väljamakse pärast reaalse kohustuse tekkimist ja toetuse saaja oma- või kaasfinantseeringu tasumist;
17) ettemakse on toetuse väljamakse pärast reaalse kohustuse ning enne reaalse kulu tekkimist.
(1) Alameetme raames toetatakse järgmisi tegevusvaldkondi:
1) teadmiste siirdeks ja teadus- ja arendustegevuse tulemuste kommertsialiseerimiseks soodsa keskkonna loomist TA asutustes ja rakenduskõrgkoolides, mis muuhulgas võib sisaldada liikmeskonna ettevõtluse ja intellektuaalomandi reguleerimiseks vajaliku administratiivse reeglistiku loomist ja arendamist, liikmeskonna motivatsioonisüsteemide loomist ja arendamist, teadmiste ja tehnoloogiasiirde alaste kompetentside, struktuuride ja võrgustike arendamist;
2) liikmeskonna teadlikkuse suurendamist, teadmiste ning oskuste arendamist teadus- ja arendustööl baseeruvate ideede kommertsialiseerimisest ja ettevõtetega koostöö võimalustest, mis muuhulgas võib sisaldada teadlikkuse tõstmisele ja ettevõtlikkusele suunatud konkursside, seminaride, foorumite ja konverentside ning ettevõtluseks vajalike teadmiste arendamisele suunatud koolituste korraldamist ning üldinformatsiooni jagamist ettevõtluse tugiteenuste ja finantseerimisvõimaluste kohta;
3) tugiteenuste pakkumist liikmeskonnale konkreetsete teadmispõhiste äriideede kommertsialiseerimiseks, mis muuhulgas võib sisaldada nõustamist ideede tuvastamisel, hindamisel, kontseptsiooni testimisel ja parima kommertsialiseerimisviisi leidmisel, projektiplaanide ja finantseerimistaotluste koostamisel, sobiva finantseerimisallika leidmisel, spin-off ettevõtete äriplaanide koostamisel, lepingute väljatöötamisel, koostööpartnerite leidmisel ja koostöölepingute sõlmimisel ning uuringute korraldamist või nende teostamist käesolevas punktis nimetatud nõustamistegevuse toetamiseks;
4) TA asutuste ja rakenduskõrgkoolide kompetentside, teenuste, koostöövõimaluste ja intellektuaalomandi aktiivset tutvustamist, mis muuhulgas võib sisaldada TA asutuse ja rakenduskõrgkooli kompetentside, teenuste ja koostöövõimaluste määratlemist ettevõtete ja ühiskonna vajadustest lähtuvalt, ettevõtjate külastamist, info- ja reklaammaterjalide ning trükiste koostamist ja levitamist ja partnerlusürituste korraldamist;
5) teadmiste ja tehnoloogiasiirde toetamise alase koostöö ja kogemuste vahetamist kohalike ja välismaiste partneritega, mis muuhulgas võib sisaldada osalemist rahvusvahelistes võrgustikes või vastavate võrgustike initsieerimist, kogemuste vahetamist ja parima praktika tutvustamist nii kohalikul kui ka rahvusvahelisel tasandil ning praktiseerimist teistes teadmiste ja tehnoloogia siiret toetavates organisatsioonides Eestis ja välismaal.
(1) Alameetme raames on võimalik taotleda toetust järgmiste otseselt projekti elluviimisega seotud kulude katmiseks vastavalt §-s 17 sätestatud piirmääradele ja tingimustele:
1) töötajate töötasud koos kõigi riiklike maksudega;
2) kantselei-, side-, esindus-, personalijuhtimis- ja raamatupidamiskulud ning ruumide haldamisega seotud üldkulud kokku kuni 15% ulatuses täistaotluse kogumahust;
3) sisseostetud teenused, sealhulgas konsultatsiooni-, reklaami- ja uuringute ostmisega seotud kulud;
4) kontoritehnika ja kontorisisustuse soetamine;
5) koolituskulud, sealhulgas seminaride ja konverentside osavõtumaksud ning koolituskursuste väljatöötamisega seotud kulud;
6) lähetuskulud, nii kohalikud kui rahvusvahelised (sealhulgas majutus, transport, päevaraha) vastavalt Vabariigi Valitsuse 22. detsembri 2000. a määrusele nr 453 «Töölähetuse kulude hüvitiste ja päevaraha määrad ning nende maksmise tingimused ja kord»;
7) kulud § 21 punktis 15 toodud kohustuste täitmiseks.
1) kulud intellektuaalomandi õiguskaitse taotlemiseks ja jõus hoidmiseks;
2) kulud osaluse omandamiseks spin-off ettevõtte osa- või aktsiakapitalis;
3) kulud teadus- ja arendusprojektide elluviimiseks;
4) kulud uute õppekavade väljatöötamiseks ja rakendamiseks;
5) ehitamisega seotud kulud;
6) kulud erisoodustusele;
7) teiste riiklike või Euroopa Liidu programmide poolt finantseeritud kulud;
8) mitterahalised kulud;
10) pangagarantiid;
11) finants- ja pangakulud;
12) trahvid;
13) seadmete soetamine;
14) kinnisvara soetamine;
(3) Kõik abikõlblikud kulud peavad olema põhjendatud, läbipaistvad ja detailselt kirjeldatud. Toetatavate kulude hulka võib arvata ainult neid abikõlblikke kulusid, mis on tehtud pärast taotluse registreerimist sihtasutuses või taotluses määratletud hilisemat tähtaega kuni taotluses märgitud projekti lõpptähtajani, kuid mitte hiljem kui 1. veebruaril 2008. a. Juhul kui sihtasutuse juhatus teeb taotluse rahuldamata jätmise otsuse, on taotleja kohustatud tehtud kulud ise katma.
(1) Toetuse taotlemine toimub kahe tähtajalise taotlusvooruna. Esimeses voorus esitatakse sihtasutusele eeltaotlus. Teises voorus esitatakse sihtasutusele täistaotlus, mille esitamise eelduseks on rahuldatud eeltaotlus.
(2) Taotluste esitamise tähtaegadest informeerib sihtasutus taotlejaid vähemalt ühes üleriigilise levikuga päevalehes ja sihtasutuse veebilehel vähemalt 20 tööpäeva enne eeltaotluse esitamise tähtaega.
1) riiklik või avalik-õiguslik TA asutus;
2) riiklik rakenduskõrgkool.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud taotlejad võivad esitada ühistaotluse. Ühistaotluse partneriks võivad lisaks lõikes 1 nimetatutele olla ka teised juriidilised isikud, kelle tegevuse eesmärgiks on teadmiste siirde toetamine TA asutustest ja rakenduskõrgkoolidest.
(3) Ühistaotluse esitamisel on vajalik ära näidata, milline partneritest on taotleja ning milline on iga partneri vastutus. Taotlejaks saab partneritest olla vaid käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatu. Ühistaotluse esitamisel on kogu projekti tulemuste eest vastutav toetuse saaja.
(4) Üks taotleja saab esitada ühe taotluse, mille esitamine ei välista võimalust osaleda ühistaotluses partnerina.
(5) Taotleja peab kinnitama nõutavate vahendite olemasolu toetuse oma- ja kaasfinantseerimiseks vastavalt §-s 18 sätestatud piirmääradele ja tingimustele.
(6) Taotleja peab looma projekti seireks vähemalt kolmeliikmelise juhtkomisjoni, mille liikmeks peab olema taotleja organisatsiooni juht ning mille ülesandeks on projekti eesmärkide saavutamise seire, sh hinnangu andmine projekti tulemustele ja ettepanekute tegemine projekti paremaks elluviimiseks.
(7) Taotlejal ei tohi olla maksuvõlga taotluse esitamise hetkel riiklike maksude osas, välja arvatud juhul, kui see on ajatatud.
(8) Taotleja suhtes ei tohi olla algatatud likvideerimismenetlust ega tehtud pankrotiotsust.
(9) Juhul kui taotleja või partner on sihtasutuselt varem saanud toetust riigieelarvelistest vahenditest või toetust «Perioodi 2004–2006 struktuuritoetuse seaduses» sätestatud korras ja see toetus on kuulunud tagasimaksmisele, peavad tagasimaksed olema tehtud tähtaegselt ja nõutud summas.
1) vastama taotleja ja taotluse kohta sihtasutuse poolt esitatud küsimustele;
2) võimaldama sihtasutusel teostada taotleja ja taotluse nõuetele vastavuse kontrolli, kohapealset kontrolli ning esitatud andmete õigsuse kontrolli;
3) esitama sihtasutusele ettenähtud vormil, viisil ja tähtajaks nõutud informatsiooni;
4) sihtasutust viivitamatult kirjalikult informeerima kõigist esitatud andmetes toimunud muudatustest või asjaoludest, mis mõjutavad või võivad mõjutada toetuse saaja poolt oma kohustuste täitmist, sealhulgas nime, aadressi ja seaduslike või volitatud esindajate muutumisest, ümberkujundamisest, pankroti väljakuulutamisest või likvideerija määramisest, tegevuse lõpetamisest ka siis, kui eelnimetatud muudatused on registreeritud äriregistris, mittetulundusühenduste registris või avalikustatud massiteabevahendite kaudu;
5) täitma teisi õigusaktides sätestatud kohustusi ja esitama sihtasutusele informatsiooni, mis võib mõjutada taotluse kohta otsuse tegemist.
(1) Taotlus esitatakse sihtasutusele paberkandjal ja koopia elektrooniliselt. Taotlus peab olema allkirjastatud taotleja esindusõigusliku isiku poolt. Eeltaotlus esitatakse lisas 1 toodud taotlusvormil ja täistaotlus lisas 2 toodud taotlusvormil.
(2) Taotluses sisalduv projekt peab vastama alameetme eesmärkidele.
(3) Taotlus peab sisaldama kõiki § 3 lõikes 1 loetletud tegevusvaldkondi. Tegevusvaldkondade osalisel väljajätmisel peab taotleja seda põhjendama. Tegevusvaldkondade osaline väljajätmine on põhjendatud juhul, kui:
1) taotleja omab juba piisavat kompetentsi ja võimekust vastavas tegevusvaldkonnas;
2) eksisteerivad alternatiivsed võimalused vastava kompetentsi arendamiseks või tegevuste elluviimiseks;
3) vastava kompetentsi arendamine ja tegevuste teostamine ei ole taotleja teadmiste ja tehnoloogiasiirde strateegia seisukohalt põhjendatud.
(4) Ühistaotluse puhul peab taotlus sisaldama kõigi tegevusvaldkondade kirjeldust partnerite kaupa.
(5) Eeltaotlus esitatakse taotlusvormil koos järgmiste lisadega:
1) projektijuhi elulookirjeldus;
2) volikiri, kui esindusõiguslik isik tegutseb volikirja alusel;
3) eeltaotluse ning projektijuhi elulookirjelduse tõlge inglise keelde.
(6) Täistaotlus esitatakse taotlusvormil koos järgmiste lisadega:
1) taotleja omafinantseeringu korral taotleja juht- või esindusorgani poolt heakskiidetud omafinantseeringut kinnitav dokument ning ühistaotluse puhul lisaks kõigi partnerite juht- või esindusorganite poolt heakskiidetud kaasfinantseeringut kinnitavad dokumendid;
2) taotluse kaasfinantseeringu korral kaasfinantseeringut tõendav dokument;
3) projektijuhi ja tegevusvaldkondade eest vastutajate elulookirjeldused;
4) koopia taotleja teadmiste- ja tehnoloogiasiirde strateegiast ning ühistaotluse puhul lisaks koopiad kõigi partnerite kas teadmiste- ja tehnoloogiasiirde strateegiast või äriplaanist;
5) projekti eelarve kulude kalkulatsioonide aluseks olevate dokumentide koopiad (tööjõukulude ja üldkulude arvestuspõhimõtted, hinnakirjad jms);
6) volikiri, kui esindusõiguslik isik tegutseb volikirja alusel;
7) täistaotluse ning lisade 3 ja 4 tõlge inglise keelde.
(7) Eeltaotlus ja täistaotlus peavad olema allkirjastatud taotleja esindusõigusliku isiku poolt. Partnerite osalemisel peab ühistaotlus olema lisaks taotlejale allkirjastatud kõigi partnerite esindusõiguslike isikute poolt.
(8) Sihtasutus võib taotlejalt nõuda selgitusi taotluses esitatud andmete kohta, kui ta leiab, et taotlus ei ole piisavalt selge, näidates ühtlasi, millised asjaolud vajavad täiendavat selgitamist.
(2) Eeltaotluse menetlemise tähtaeg on kuni 42 tööpäeva ja täistaotluse menetlemise tähtaeg on kuni 63 tööpäeva alates taotlusvooru taotluste esitamise tähtajast.
§ 10. Taotluse registreerimine ja läbivaatamine
(1) Taotlused registreeritakse ja vaadatakse läbi sihtasutuses. Taotluse läbivaatamise tähtaeg on viis tööpäeva. Taotluse läbivaatamise käigus kontrollitakse, kas taotlus on laekunud koos kõigi lisadega. Juhul kui taotlus ei vaja täpsustamist, teatatakse taotlejale taotluse registreerimisest kolme tööpäeva jooksul pärast taotluse läbivaatamist.
(2) Kui taotluse läbivaatamisel avastatakse selles esinevaid ebatäpsusi, teatatakse sellest viivitamatult taotlejale ja määratakse tähtaeg puuduste kõrvaldamiseks. Nimetatud juhul loetakse taotlus esitatuks alates puuduste kõrvaldamisest. Puuduste kõrvaldamiseks antakse kuni 10 kalendripäeva.
(3) Sihtasutuse juhatus teeb taotluse rahuldamata jätmise otsuse, kui taotleja ei ole esitanud toetuse taotlemiseks käesoleva paragrahvi lõikes 2 esitatud tähtaja jooksul kõiki «Perioodi 2004–2006 struktuuritoetuse seaduse» ja määruse alusel nõutavaid dokumente.
§ 11. Taotleja vastavaks tunnistamise tingimused
1) Taotleja nõuetele vastavust kontrollib sihtasutus.
2) Taotleja vastavuse kontrollimiseks hinnatakse tema nõuetele vastavust. Taotleja tunnistatakse vastavaks juhul, kui on täidetud kõik §-s 6 taotlejale esitatud nõuded.
3) Taotluse vastavaks tunnistamise korral teeb sihtasutuse juhatus taotluse vastavaks tunnistamise otsuse. Taotleja mittevastavaks tunnistamise korral teeb sihtasutuse juhatus taotluse rahuldamata jätmise otsuse taotlust sisuliselt hindamata.
§ 12. Taotluse vastavaks tunnistamise alused ja kord ning taotluse täiendamine
(2) Taotlus tunnistatakse vastavaks, kui on täidetud kõik §-s 8 taotlusele esitatud nõuded.
(3) Taotluse mittevastavaks tunnistamise korral teeb sihtasutuse juhatus taotluse rahuldamata jätmise otsuse taotlust sisuliselt hindamata.
§ 13. Taotluse hindamiskriteeriumid ja hindamise kord
(1) Taotluste hindamiseks moodustab sihtasutuse juhatus kuni seitsmeliikmelise teadmiste ja tehnoloogia siirde alal teadmisi ja oskusi omavatest ekspertidest koosneva hindamiskomisjoni ja määrab selle juhi. Hindamiskomisjoni moodustamise ja vastava koosseisunimestiku peab sihtasutus eelnevalt kooskõlastama Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumiga. Hindamiskomisjon võib vajadusel kaasata hindamiskomisjoni välist ekspertiisi.
(2) Eeltaotlust hinnatakse käesoleva paragrahvi lõikes 4 toodud hindamiskriteeriumite alusel skaalal rahuldav või mitterahuldav. Rahuldavaks hinnatakse eeltaotlus, mis iga hindamiskriteeriumi osas on saanud hindamiskomisjoni poolt koondhindeks rahuldav. Rahuldavaks hinnatud eeltaotluse osas tehakse sihtasutuse juhatusele taotluse rahuldamise ettepanek, mitterahuldavaks hinnatud eeltaotluse puhul eeltaotluse rahuldamata jätmise ettepanek.
(3) Täistaotlust hinnatakse esmalt kõigi hindamiskomisjoni liikmete poolt individuaalselt käesoleva paragrahvi lõikes 4 toodud hindamiskriteeriumite alakriteeriumite alusel skaalal 1 (väga nõrk) – 10 (väga hea). Alakriteeriumite hinnete liitmisel moodustub hindamiskriteeriumi koondhinne. Täistaotluse koondhinne on summa kõigi hindamiskomisjoni liikmete hindamiskriteeriumite koondhinnete summade kaalutud keskmistest. Täistaotlused järjestatakse koondhinnete alusel esmasesse pingeritta. Pingerida on hindamiskomisjonile edasise arutelu aluseks, mille konsensusliku tulemuse põhjal teeb hindamiskomisjon sihtasutuse juhatusele ettepaneku täistaotluse rahuldamise või rahuldamata jätmise otsuse osas. Hindamiskomisjon peab tehtud ettepanekut põhjendama.
(4) Taotluse hindamiskriteeriumid ja alakriteeriumid ning täistaotluse hindamisel rakendatavad osakaalud on järgmised:
1) projekti väljund (15% koondhindest), mille raames hinnatakse kas ja mil määral projekti elluviimine laiendab taotleja teadmiste- ja tehnoloogiasiirde alaste tegevuste (liikmeskonna ettevõtlusalane koolitamine, tulu koostööst ettevõtetega, intellektuaalomandi rakendamine) ulatust ja lisab neile väärtust;
2) projekti kvaliteet (20% koondhindest), mille raames hinnatakse projekti olulisust taotleja organisatsioonile, vastavust alameetme eesmärkidele ja tegevustele, tegevuskava põhjendatust ja sidusust, eesmärkide ja vahe-eesmärkide püstitust, edu seire korraldust, kohustuste ja vastutuse jaotust ning valitud tegevuste sobivust eesmärkide saavutamiseks;
3) projekti jätkusuutlikkus (20% koondhindest), mille raames hinnatakse projekti omafinantseerimise realistlikkust, finantseerimisplaanide realistlikkust tegevuste jätkamise osas pärast projekti lõppemist, taotleja tegevuste, poliitikate ja kavandatud struktuursete muudatuste tõenäolist mõju taotleja organisatsioonikultuuri ja hoiakute muutumisele ning stiimulite loomisele teadmiste- ja tehnoloogiasiirdeks;
4) taotleja võimekus püstitatud eesmärke saavutada (20% koondhindest), mille raames hinnatakse taotleja senist teadmiste ja tehnoloogiasiirde alast tegevust ja selle tulemusi, taotleja juhtkonna seotust projektiga, projekti juhi ja teiste oluliste täitjate kogemust ja staaži, projektimeeskonna oskuste arendamise kava, taotleja baastugevusi ja nende arvestamist projektis ning riskide määratlemist ja nende adresseerimise viisi;
5) kulu ja tulemi suhe (25% koondhindest), mille raames hinnatakse kulude struktuuri põhjendatust ja realistlikkust, omafinantseerimisele lisaks kaasfinantseerimise hankimise võimekust ning projekti tegevuste, oodatavate tulemuste ja mõju vastavust taotluse mahule.
§ 14. Eeltaotluse ja täistaotluse rahuldamise või rahuldamata jätmise otsus ja otsusest teavitamine
(1) Eeltaotluse rahuldamise kohta teeb sihtasutuse juhatus eeltaotluse rahuldamise otsuse. Eeltaotluse rahuldamata jätmise korral teeb sihtasutuse juhatus eeltaotluse rahuldamata jätmise otsuse.
(2) Täistaotluse rahuldamise kohta teeb sihtasutuse juhatus täistaotluse rahuldamise otsuse. Täistaotluse rahuldamata jätmise korral teeb sihtasutuse juhatus täistaotluse rahuldamata jätmise otsuse.
(3) Eeltaotluse rahuldamise otsuses tehakse taotlejale ettepanek täistaotluse esitamiseks ning vajadusel antakse soovitusi täistaotluse koostamise kohta.
(4) Täistaotluse rahuldamise otsuses tehakse otsus projekti finantseerimise kohta, milles täpsustatakse toetuse saaja õigusi ja kohustusi ning kehtestatakse tingimusi, sätestades muuhulgas:
3) oma- ja kaasfinantseeringu määr;
4) otsus ettemakse või osalise ettemakse tegemise kohta;
6) projekti teostamise tingimused;
7) projekti tegevuste elluviimise algus- ja lõpptähtaeg;
8) aruannete esitamine.
(5) Kui taotluse hindamisel selgub, et taotluses on esitatud valeandmeid või esinevad asjaolud, mille tõttu taotlejat või taotlust ei saa vastavaks tunnistada või taotlust rahuldada, tehakse eeltaotluse või täistaotluse rahuldamata jätmise otsus.
(6) Otsus eel- või täistaotluse rahuldamise või rahuldamata jätmise kohta toimetatakse toetuse saajani või taotlejani lihtkirjaga või väljastusteatega tähtkirjaga või tema nõusolekul e-postiga kaheksa tööpäeva jooksul pärast otsuse tegemist.
(7) Otsuse peale võib esitada vaide «Perioodi 2004–2006 struktuuritoetuse seaduse» §-s 22 sätestatud alusel ning vaie vaadatakse läbi «Haldusmenetluse seaduses» sätestatud korras.
§ 15. Taotleja kinnitus toetuse kasutamiseks või toetusest loobumine
(1) Taotleja on kohustatud 15 tööpäeva jooksul eeltaotluse rahuldamise otsuse jõudmisest toetuse taotlejani esitama sihtasutusele kinnituskirja, millega ta kinnitab, et talle on otsuses sätestatu arusaadav ning ta nõustub täistaotlust esitama vastavalt otsuses sätestatud soovitustele.
(2) Juhul kui taotleja ei esita tähtaegselt käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud kinnituskirja, tunnistab sihtasutus eeltaotluse rahuldamise otsuse kehtetuks.
(3) Toetuse saaja on kohustatud 20 tööpäeva jooksul täistaotluse rahuldamise otsuse jõudmisest toetuse taotlejani esitama sihtasutusele kinnituskirja, millega ta kinnitab, et talle on otsuses sätestatud õigused ja kohustused arusaadavad ning ta on valmis toetuse kasutamiseks vastavalt otsuses sätestatud tingimustele.
(4) Juhul kui toetuse saaja esitab avalduse toetuse kasutamisest loobumiseks või ei esita tähtaegselt käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud kinnituskirja, tunnistab sihtasutuse juhatus taotluse rahuldamise otsuse kehtetuks.
§ 16. Eeltaotluse ja täistaotluse rahuldamise otsuse muutmine
(1) Toetuse saaja on kohustatud taotlema sihtasutuselt eeltaotluse või täistaotluse rahuldamise otsuse muutmist juhul, kui toetuse saaja soovib muuta:
(2) Sihtasutusel on õigus keelduda eeltaotluse või täistaotluse rahuldamise otsuse muutmisest juhul, kui soovitav muudatus mõjutab oluliselt projekti oodatavaid tulemusi ja mõju.
(3) Eeltaotluse või täistaotluse rahuldamise otsuse muutmise otsustab sihtasutuse juhatus 20 tööpäeva jooksul pärast vastavasisulise taotluse esitamist.
5. peatükk TOETUSE PIIRMÄÄRAD, VÄLJAMAKSETE TEOSTAMISE TINGIMUSED, TOETUSE SAAJA KOHUSTUSED JA SIHTASUTUSE ÕIGUSED
§ 17. Täistaotluse finantseerimise piirmäärad ja tingimused
Taotletava toetuse maksimaalne summa on 15 miljonit Eesti krooni taotluse kohta, kuid mitte rohkem kui 65% abikõlblikest kuludest.
§ 18. Taotlejapoolne oma- ja kaasfinantseerimine
Alameetme raames toetatava projekti oma- ja kaasfinantseerimise koondmäär on vähemalt 35% abikõlblikest kuludest.
§ 19. Täistaotluse finantseerimise kord
(1) Toetuse väljamaksed tehakse toetuse saajale vastavalt «Perioodi 2004–2006 struktuuritoetuse seaduse» § 11 lõike 2 punkti 2 alusel kehtestatud toetuse väljamaksmise korrale ja taotluse rahuldamise otsuses toodud tingimustele. Toetuse saaja esitab toetuse väljamaksmiseks vastavasisulise taotluse ja toetuse saaja esindusõigusliku isiku poolt kinnitatud raamatupidamise algdokumentide koopiad ning maksete toimumist tõendavad dokumendid (edaspidi väljamakse taotlus).
(2) Alameetme raames on lubatud ettemaksed ja osalised ettemaksed vastavalt «Perioodi 2004–2006 struktuuritoetuse seaduse» § 11 lõike 2 punkti 2 alusel kehtestatud toetuse väljamaksmise korras sätestatule.
(3) Toetuse saajale tehtud viimase väljamakse tähtaeg ei tohi olla hilisem kui «Perioodi 2004–2006 struktuuritoetuse seaduse» § 11 lõike 2 punkti 2 alusel kehtestatud õigusaktis sätestatud tähtaeg.
[RTL 2008, 86, 1197 - jõust. 26.10.2008]
(4) Toetuse väljamaksete aluseks olevate kulude ning oma- ja kaasfinantseeringu tõendamisel arvestatakse ainult raamatupidamise algdokumentide alusel ja pangaülekande teel teostatud maksetega.
(5) Ettemakse tegemise eelduseks on toetuse saaja poolt väljamakse taotluse ja toetuse saaja esindusõigusliku isiku poolt kinnitatud raamatupidamise algdokumentide koopiate esitamine sihtasutusele.
(6) Osalise ettemakse tegemise eelduseks on toetuse saaja poolt:
(7) Osalise ettemakse taotluse puhul kontrollib sihtasutus oma- ja kaasfinantseeringu tasumist tõendavate dokumentide ning väljamakse taotluse nõuetele vastavust.
(8) Ettemakse või osalise ettemakse puhul teeb sihtasutus käesoleva paragrahvi lõigetes 5, 6 ja 7 nimetatud kontrolli kuni 20 tööpäeva jooksul alates väljamakse taotluse esitamisest sihtasutusele.
1) etapiviisilise väljamakse taotluse ja toetuse saaja esindusõigusliku isiku poolt kinnitatud raamatupidamise algdokumentide koopiate ning maksete toimumist tõendavate dokumentide esitamine sihtasutusele;
3) teostatud oma- ja kaasfinantseering vähemalt etapi raames väljamaksmisele kuuluva summa ulatuses projekti plaanis sätestatud oma- ja kaasfinantseeringu proportsioonis;
4) etapi käigus tehtud ettemakse või osalise ettemakse kasutamise ning sellega seotud dokumentatsiooni vastavus projekti plaanile.
(10) Etapiviisilise väljamakse puhul kontrollib sihtasutus peale projekti iga etapi lõppemist pärast etapiviisilise väljamakse taotluse ning vahe- või lõpparuande esitamist:
1) käesoleva paragrahvi lõikes 8 nimetatud etapiviisilise väljamakse tegemise eelduste täitmist toetuse saaja poolt;
2) toetuse saaja poolt projekti raames teostatud tegevuste ja kulude otstarbekust ning vastavust projekti plaanile ja määrusele;
3) väljastatud toetuse sihipärast kasutamist;
4) muid projekti etapi kestvuse jooksul ilmnenud asjaolusid ja nende mõju projekti plaanis sätestatud projekti eesmärkide saavutamisele ja saavutamisega seotud riskidele.
(11) Sihtasutuse juhatus teeb pärast projekti iga etapi lõppemist käesoleva paragrahvi lõikes nimetatud kontrollimise tulemusel otsuse, kas:
2) jätkata projekti finantseerimist, muutes algselt sätestatud projekti plaani;
(12) Sihtasutus esitab toetuse väljamakse taotluse makseasutusele hiljemalt 20 tööpäeva jooksul pärast toetuse saajalt vastavasisulise väljamakse taotluse saamist.
§ 20. Toetatava projekti ajaline kestus ja aruandlus
(1) Alameetme raames toetatava projekti kestus, rahaliste kohustuste võtmine ja toetuse saaja poolsete väljamaksete teostamine on alameetme raames lubatud kuni «Perioodi 2004–2006 struktuuritoetuse seaduse» § 11 lõike 2 punkti 2 alusel kehtestatud õigusaktis sätestatud tähtajani.
(2) Projekti ajalise kestuse arvestus algab eeltaotluse sihtasutuses registreerimise hetkest või eeltaotluses näidatud hilisemast tähtajast.
(3) Projekti vahe-, lõpp- ja elluviimise järgsed aruanded esitatakse sihtasutuse poolt välja töötatud vormidel, mis on kättesaadavad sihtasutuse veebilehel, vastavalt täistaotluse rahuldamise otsuses sätestatule.
(4) Projekti iga etapi lõppedes esitab toetuse saaja ühe kuu jooksul projekti vahearuande ning pärast projekti lõppu kahe kuu jooksul projekti lõpparuande.
(5) Vahearuanne koosneb kahest osast:
2) finantsaruanne, milles esitatakse kokkuvõte kõikidest aruandeperioodil tehtud tegelikest kuludest võrreldes planeeritud kuludega koos erinevuste põhjendustega. Lisaks esitatakse prognoos järgmise perioodi eeldatavate muudatuste kohta;
3) projekti seireks taotleja poolt loodud juhtkomisjoni hinnang projekti tulemustele.
(6) Lõpparuanne koosneb kahest osast:
2) finantsaruanne, milles esitatakse kokkuvõte kõigist projekti käigus tehtud tegelikest kuludest võrreldes planeeritud kuludega koos erinevuste põhjendustega;
(7) Vahearuanded ja lõpparuanne peab olema kinnitatud toetuse saaja esindusõigusliku isiku ja raamatupidamise eest vastutava isiku poolt ning ühistaotluse puhul lisaks kõigi partnerite esindusõigusliku isiku ja raamatupidamise eest vastutava isiku poolt.
(8) Toetuse saaja on kohustatud viie aasta jooksul pärast projekti lõppemist esitama sihtasutuse poolt kehtestatud aruandevormil üks kord aastas aruande projekti mõjust toetuse saaja organisatsiooni tegevusele.
2) tagama ettenähtud oma- ja kaasfinantseeringu;
3) läbi viima täistaotluses sisalduva projekti täistaotluse rahuldamise otsuses fikseeritud tähtaegade ja tingimuste kohaselt;
4) kasutama toetust vastavuses esitatud täistaotluse ja täistaotluse rahuldamise otsusega;
6) tagama, et toetuse saaja raamatupidamises on toetatava projekti kulud ja neid kajastavad kulu- ja maksedokumendid muudest toetuse saaja kulu- ja maksedokumentidest selgelt eristatavad;
7) säilitama eeltaotluse, täistaotluse, toetuse ja projekti teostamisega seonduvat dokumentatsiooni vähemalt 2015. a 31. detsembrini;
8) kasutama toetuse eest soetatud vara sihtotstarbeliselt projekti teostamise ajal ja viie aasta jooksul arvates toetuse saajale viimase väljamakse tegemisest;
9) säilitama samas asutuses ja projekti teostamise kohas ning kasutama sihtotstarbeliselt toetuse eest soetatud vara projekti teostamise ajal ja vähemalt viie aasta jooksul arvates toetuse saajale viimase väljamakse tegemisest;
10) võimaldama teostada kuludokumentide auditit ja riiklikku järelevalve toiminguid vastavalt sihtasutuse ja Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi vahelise halduslepingu (edaspidi riiklik järelevalve) sätetele;
11) võimaldama riikliku järelevalvet teostavale isikule juurdepääsu projekti teostamisega seotud ruumidesse ja territooriumidele, mida toetuse saaja omab, rendib või muul moel kasutab;
14) «Riigihangete seaduse» subjektina järgima hangete läbiviimisel «Riigihangete seaduses» kehtestatud nõudeid;
15) näitama toetuse kasutamisel, et tegemist on struktuuritoetusega, kasutades selleks antud sümboolikat;
17) viivitamatult kirjalikult informeerima kõigist esitatud andmetes toimunud muudatustest või asjaoludest, mis mõjutavad või võivad mõjutada toetuse saaja poolt oma kohustuste täitmist, sealhulgas nime, aadressi ja seaduslike või volitatud esindajate muutumisest, ümberkujundamisest, pankroti väljakuulutamisest või likvideerija määramisest, tegevuse lõpetamisest jms ka siis, kui eelnimetatud muudatused on registreeritud avalikus registris või avalikustatud massiteabevahendite kaudu;
§ 22. Sihtasutuse õigused
1) teostada kuludokumentide auditit riikliku järelevalve toiminguid vastavalt sihtasutuse ja Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi vahel «Perioodi 2004–2006 struktuuritoetuse seaduse» § 14 lõike 2 alusel sõlmitud halduslepingu sätetele;
4) lõpetada toetuse väljamaksmine ning nõuda toetuse osalist või täielikku tagastamist, kui toetuse saaja rikub «Perioodi 2004–2006 struktuuritoetuse seaduses» või käesolevas määruses sätestatud tingimusi või kaldub muul viisil kõrvale taotluses või taotluse rahuldamise otsuses sätestatust;
5) vähendada väljamakstava toetuse suurust proportsionaalselt toetuse saaja omafinantseeringu vähenemisel alla täistaotluse rahuldamise otsuses sätestatud määra;


text:
Kodakondsuse taotleja Eesti Vabariigi põhiseaduse ja «Kodakondsuse seaduse» tundmise eksami läbiviimise kord – Riigi Teataja
Kodakondsuse taotleja Eesti Vabariigi põhiseaduse ja «Kodakondsuse seaduse» tundmise eksami läbiviimise kord
Kodakondsuse taotleja Eesti Vabariigi põhiseaduse ja «Kodakondsuse seaduse» tundmise eksami läbiviimise kord - sisukord
§ 7 Eksamitulemuste hindamine, vormistamine ja teatavaks tegemine
§ 8 Eesti Vabariigi põhiseaduse ja «Kodakondsuse seaduse» tundmise eksami sooritamine gümnaasiumi ühiskonnaõpetuse riigieksami lisana
§ 9 Eesti Vabariigi põhiseaduse ja «Kodakondsuse seaduse» tundmise eksami sooritamine põhikooli ühtlustatud küsimuste ja ülesannetega ühiskonnaõpetuse eksami lisana
RT I, 11.09.2012, 8
Määrus kehtestatakse «Kodakondsuse seaduse» § 9 lõike 2 alusel.
Käesolevas määruses sätestatakse Eesti Vabariigi põhiseaduse ja «Kodakondsuse seaduse» tundmise eksami (edaspidi eksam) läbiviimise, eksamitulemuste hindamise ja vormistamise ning vaidlustamise kord.
(2) Eksamil kontrollitakse testi vormis Eesti Vabariigi põhiseaduse ja «Kodakondsuse seaduse» tundmist järgmistes valdkondades:
4) Eesti kodakondsuse omandamise, saamise, taastamise ja kaotamise tingimused ning kord vastavalt «Kodakondsuse seadusele».
(2) Eksamiküsimused koostab ekspertkomisjon, mille liikmed kinnitab haridus- ja teadusminister käskkirjaga.
3) olemasolu korral Vabariigi Valitsuse 13. detsembri 2007. a määruse nr 247 «Isiku terviseseisundist tulenevalt kodakondsuse või pikaajalise elaniku elamisloa taotleja eesti keele ning kodakondsuse taotleja «Kodakondsuse seaduse» ja Eesti Vabariigi põhiseaduse tundmise eksami sooritamise ulatuse ja viisi määramise või nimetatud eksamite sooritamisest vabastamise tingimused ja kord» alusel moodustatud ekspertkomisjoni otsuse.
(1) Eksameid korraldav asutus korraldab eksamid eksamipunktides, viies eksamid läbi kõikides eksamipunktides üheaegselt. Eksam korraldatakse vähemalt 12 korda aastas.
(2) Põhjendatud vajaduse korral võib eksameid korraldav asutus eksameid korraldada lõikes 1 sätestatust erinevatel tingimustel.
(7) Eksam sooritatakse kirjalikult eesti keeles. Eksami kestus on 45 minutit. Eksami sooritamisel võib kasutada eestikeelset Eesti Vabariigi põhiseadust ja «Kodakondsuse seadust» ning sõnaraamatut. Nende olemasolu eksamiruumis tagab eksameid korraldav asutus.
(9) Eksameid korraldav asutus valmistab ette eksamimaterjalide komplekti ning korraldab eksamimaterjalide komplekti toimetamise eksamipunkti ning pärast eksami toimumist eksamitööde toimetamise eksameid korraldavasse asutusse.
(10) Isiku, kes terviseseisundi tõttu ei ole võimeline sooritama eksameid üldises korras, eksam viiakse läbi Vabariigi Valitsuse 13. detsembri 2007. a määruse nr 247 «Isiku terviseseisundist tulenevalt kodakondsuse või pikaajalise elaniku elamisloa taotleja eesti keele ning kodakondsuse taotleja «Kodakondsuse seaduse» ja Eesti Vabariigi põhiseaduse tundmise eksami sooritamise ulatuse ja viisi määramise või nimetatud eksamite sooritamisest vabastamise tingimused ja kord» alusel moodustatud ekspertkomisjoni otsuses määratud ulatuses ja viisil.
§ 7. Eksamitulemuste hindamine, vormistamine ja teatavaks tegemine
(1) Eksami sooritamist hindab haridus- ja teadusministri poolt moodustatud hindamiskomisjon.
(2) Eksam loetakse sooritatuks, kui eksamineeritav on testi 24 küsimusest õigesti vastanud vähemalt 18 küsimusele. Eksami sooritanutele väljastab eksameid korraldav asutus Eesti Vabariigi põhiseaduse ja «Kodakondsuse seaduse» tundmise eksami tunnistuse.
§ 8. Eesti Vabariigi põhiseaduse ja «Kodakondsuse seaduse» tundmise eksami sooritamine gümnaasiumi ühiskonnaõpetuse riigieksami lisana
(1) Gümnaasiumide ja kutseõppeasutuste õpilased ning eksternid, kes sooritavad ühiskonnaõpetuse riigieksami, võivad sooritada Eesti Vabariigi põhiseaduse ja «Kodakondsuse seaduse» tundmise eksami ühiskonnaõpetuse riigieksami lisana.
(2) Lõikes 1 nimetatud õpilane või ekstern, kes soovib sooritada Eesti Vabariigi põhiseaduse ja «Kodakondsuse seaduse» tundmise eksami gümnaasiumi ühiskonnaõpetuse riigieksami lisana, teatab oma sellekohasest soovist kooli juhtkonnale kirjalikult samaaegselt tema ühiskonnaõpetuse riigieksamile registreerimisega. Kooli juhtkond teatab sellest eksameid korraldavale asutusele koos riigieksami materjalide tellimisega.
(3) Lõikes 1 nimetatud õpilane või ekstern lahendab lisaks riigieksamiülesannetele iga § 2 lõikes 2 sätestatud valdkonna kohta neli eestikeelset valikvastustega lisaküsimust. Nimetatud küsimusi ei arvestata riigieksami tulemuste hindamisel ning nende lahendamiseks antakse eksaminandile lisaaega 30 minutit.
(4) Eksamiruumis on eksami sooritamise ajal lisaks eksamineeritavatele ja eksamikomisjoni liikmetele õigus viibida ka eksameid korraldava asutuse, Haridus- ja Teadusministeeriumi, Siseministeeriumi ning Politsei- ja Piirivalveameti esindajatel.
(5) Lisaküsimustele antud vastuseid hindab § 7 lõikes 1 nimetatud hindamiskomisjon.
(6) Õpilane või ekstern, kes vastab lõikes 3 sätestatud lisaküsimustest õigesti vähemalt 12 küsimusele, loetakse Eesti Vabariigi põhiseaduse ja «Kodakondsuse seaduse» tundmise eksami sooritanuks ning tal on õigus saada käesoleva määruse § 7 lõikes 2 sätestatud tunnistus.
§ 9. Eesti Vabariigi põhiseaduse ja «Kodakondsuse seaduse» tundmise eksami sooritamine põhikooli ühtlustatud küsimuste ja ülesannetega ühiskonnaõpetuse eksami lisana
(1) Põhikoolilõpetaja, kes sooritab põhikooli ühtlustatud küsimuste ja ülesannetega ühiskonnaõpetuse eksami (edaspidi ühiskonnaõpetuse lõpueksam), võib sooritada Eesti Vabariigi põhiseaduse ja «Kodakondsuse seaduse» tundmise eksami ühiskonnaõpetuse lõpueksami lisana, kui teatab oma sellekohasest soovist kooli juhtkonnale kirjalikult samaaegselt tema ühiskonnaõpetuse lõpueksamile registreerimisega.
(3) Koolis, kus vähemalt üks õpilane sooritab Eesti Vabariigi põhiseaduse ja «Kodakondsuse seaduse» tundmise eksamit ühiskonnaõpetuse lõpueksami lisana, viibib eksamiruumis lisaks lõpueksamikomisjonile ka välisvaatleja.
(7) Õpilane, kes vastab lõikes 5 sätestatud lisaküsimustest õigesti vähemalt 12 küsimusele, loetakse Eesti Vabariigi põhiseaduse ja «Kodakondsuse seaduse» tundmise eksami sooritanuks ning tal on õigus saada käesoleva määruse § 7 lõikes 2 sätestatud tunnistus.

matches:
§ 7
§ 8
§ 9
§ 9
§ 7
§ 8
§ 2
§ 7
§ 7
§ 9
§ 7


Osal võib olla mitu omanikku | Advokaadibüroo TRINITI – teeb teisiti ja teeb ära!
Osal võib olla mitu omanikku
Sten Veidebaum 2016-05-17
Kuigi see osanike nimekirjast tavaliselt ei nähtu, võib osaühingu osa kuuluda mitmele isikule ühise omandina (varaühisus). Olgu tegu ühisomandi või kaasomandiga (AÕS § 70) – mõlemal juhul on nii osa käsutamine tervikuna kui ka osaga seotud õiguste ja kohustuste teostamine osaühingu suhtes võimalik üksnes kõigi ühiste omanike kokkuleppel. ÄS § 165 lg 1 kohaselt peab osaühing selle eeltooduga arvestama siis, kui ta on teadlik, et osal on mitu omanikku. Teisalt – kuna osanikel võib olla osaühingu ees ka kohustusi, näeb ÄS § 165 lg 2 ette osa ühiste omanikele solidaarvastutuse.
Tüüpjuhtudena tekib osa ühine omand abikaasade ühisvarana (PKS § 25) või kaaspärijate pärandvara ühisusena (PärS § 147). Esimesel juhul ilmneb ühine omand ühise omaniku teatest, praktikas tavaliselt abikaasa(de) teavitusest ning kaaspärija poolt esitatavast pärimistunnistusest.
Osa ühine omand tekitab nii õiguslikke kui praktilisi probleeme osaühingule, selle juhatusele kui ka ühistele osanikele endile. Nende kõigi selgitamine nõuaks blogikandest palju pikemat kirjutist, vaatame allpool mõnda tüüpsituatsiooni osaühingu ja osa ühiste omanike vahelistes suhetes.
Osanike koosolek
Osanike nimekirja omandiõiguslik tähendus ei ole veel täielikult selgunud (vt nt Riigikohtu otsus nr 3-2-1-65-08). Ühinguõiguslikust seisukohast on tänaseks teada seda, et osanike nimekiri (ÄS § 182) määrab ära selle, kellele tuleb saata osanike koosoleku teade. ÄS § 172 lg 4 kohaselt tuleb teade saata kõigile nimekirja kantud osanikele ja lisaks ka neile nimekirja kandmata ühistele omanikele, kellest ühing on või peab olema teadlik. Kui teate saanud ühistest omanikest kõik osanikud koosolekul ei osale, loetakse, et osalenutel oli õigus teisi kaasomanikke esindada (ÄS § 174 lg 5). Eelnevast omakorda järeldub, et kui ühing mõnele teadaolevatest ühistest omanikest teadet ei saatnud ja kõik osanikud koosolekule ei ilmu, tuleb vastav osa lugeda mitte esindatuks. Ühised osanikud võivad muidugi määrata suheteks ühinguga esindaja, sel juhul piisab teate saatmisest esindajale. Praktiline soovitus osaühingule ongi suhelda teadaolevate ühiste omanikega ja paluda neil kirjalikult määrata suhetes ühinguga oma esindaja.
ÄS § 165 lg 1 esimese lause kohaselt teostavad osa ühised omanikud, kes pole esindajat määranud, ka oma hääleõigust ühiselt. Seega, kui koosolekul osalevad ühised omanikud ei hääleta ühte moodi, tuleb lugeda, et häält ei ole antud. Praktikas tähendab see, et koosoleku läbiviija peab koosolekul eraldi kontrollima ka seda, kuidas hääletasid osa ühised omanikud
Kohustuse täitmine ühistele omanikele
ÄS § 165 lg 3 kohaselt loetakse juhul, kui ühised omanikud pole määranud endale esindajat, osaühingu poolt tehtud tehing tehtuks kõigi ühiste osanike suhtes ka juhul, kui osaühing täidab kohustuse (nt maksab välja dividendi) ühe osaniku suhtes. Praktikas on oht, et see eeldus rikub suhetes osanikega heausksuse põhimõtet (TsÜS § 32 ja 138), nt kui on teada, et kaaspärijad vaidlevad osa kuuluvuse üle. Võimalike tagasinõuete vältimiseks on osaühingul soovitav sel juhul anda esmalt ühistele omanikele tähtaeg kas esindaja määramiseks või konkreetselt dividendimakse kohta juhiste andmiseks. Kui esindajat ei määrata või juhist ei anta, on ühingul võimalik täita oma kohustus VÕS § 120 jj. alusel tagasivõtmatult notari hoiukontole, kus selleks õigustatud ühistest osanikest võlausaldajatel on võimalik hoiustatu 7 aasta jooksul kätte saada.
Sten's Blogi


text:
12. juuli 2012(*)
Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Kohtualluvus, kohtuotsuste tunnustamine ja täitmine – Määrus (EÜ) nr 44/2001 – Euroopa patendist tulenevate õiguste rikkumise hagi – Valikuline ja erandlik kohtualluvus – Artikli 6 punkt 1 – Kostjate paljusus – Artikli 22 punkt 4 – Patendi kehtivuse vaidlustamine – Artikkel 31 – Ajutised või kaitsemeetmed
Kohtuasjas C‑616/10,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Rechtbank ’s-Gravenhage (Madalmaad) 22. detsembri 2010. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 29. detsembril 2010, menetluses
koosseisus: koja esimees K. Lenaerts, kohtunikud J. Malenovský, (ettekandja), R. Silva de Lapuerta, E. Juhász ja D. Šváby,
kohtusekretär: ametnik K. Sztranc-Sławiczek,
arvestades kirjalikus menetluses ja 30. novembri 2011. aasta kohtuistungil esitatut,
– Solvay SA, esindajad: advocaat W. A. Hoyng ja advocaat F. W. E. Eijsvogels,
– Honeywell Fluorine Products Europe BV, Honeywell Belgium NV ja Honeywell Europe NV, esindajad: advocaat R. Ebbink ja advocaat R. Hermans,
– Kreeka valitsus, esindaja: S. Chala,
– Euroopa Komisjon, esindajad: A.‑M. Rouchaud-Joët ja R. Troosters,
olles 29. märtsi 2012. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
1 Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse, kohtuotsuste [tunnustamise ja] täitmise kohta tsiviil‑ ja kaubandusasjades (EÜT 2001, L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42) [määruse pealkirja tõlget on täpsustatud Euroopa Kohtus] artikli 6 punkti 1, artikli 22 punkti 4 ja artikli 31 tõlgendamist.
2 See taotlus esitati kohtuvaidluses ühelt poolt Solvay SA, asukohaga Belgias (edaspidi „Solvay”), ja teiselt poolt Honeywell Fluorine Products Europe BV, asukohaga Madalmaades, ning Honeywell Belgium NV ja Honeywell Europe NV (mõlemad asukohaga Belgias) (edaspidi koos „Honeywelli äriühingud”) vahel seoses ühe Euroopa patendi mitme siseriikliku osa väidetava rikkumisega.
Müncheni konventsioon
3 Münchenis 5. oktoobril 1973 allkirjastatud Euroopa patentide väljaandmise konventsiooni (edaspidi „Müncheni konventsioon”) artiklis 1 on ette nähtud, et konventsiooniga luuakse „osalisriikide ühine õigussüsteem leiutispatentide väljaandmiseks”.
4 Väljaspool patentide väljaandmist reguleerivaid ühiseeskirju kohaldatakse Euroopa patendi suhtes selle osalisriigi siseriiklikke õigusnorme, mille suhtes patent välja anti. Selle kohta on Müncheni konventsiooni artikli 2 lõikes 2 sätestatud:
„Euroopa patendil on osalisriigis, kelle suhtes see on välja antud, samasugune toime ning ta allub samadele tingimustele, mis selle riigi siseriiklik patent […]”.
5 Euroopa patendi omanikule antavate õiguste kohta on selle konventsiooni artikli 64 lõigetes 1 ja 3 ette nähtud:
„(1) […] [Euroopa patent] tagab alates patendi väljaandmise teate avaldamisest […] selle omanikule igas osalisriigis, kelle suhtes patent on välja antud, samad õigused, mis talle annab selles riigis välja antud siseriiklik patent.
(3) Euroopa patendi rikkumise korral rakendatakse siseriiklikku õigust.”
6 Määruse nr 44/2001 põhjendustes 11, 12, 15 ja 19 on sätestatud:
„(11) Kohtualluvuse eeskirjad peavad olema hästi etteaimatavad ning lähtuma põhimõttest, et tavaliselt on kohtualluvus seotud kostja alalise elukohaga ning seepärast peab kohtualluvus alati olemas olema, välja arvatud teatavatel täpselt määratletud juhtudel, kui kohtuvaidluse sisu või osapoolte autonoomia eeldab teistsugust seotust. […]
(15) Harmoonilise kohtumõistmise huvides tuleb samaaegsete menetluste võimalust võimalikult vähendada ja tagada, et kahes liikmesriigis ei tehta vastuolulisi kohtuotsuseid. […]
(19) Tuleks tagada [27. septembri 1968. aasta konventsiooni kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil‑ ja kaubandusasjades (EÜT L 299, 13.12.1972, lk 32; edaspidi „Brüsseli konventsioon”)] ja käesoleva määruse vaheline järjepidevus ning selleks tuleks ette näha üleminekusätted. Järjepidevust on vaja ka Euroopa Ühenduste Kohtu tõlgendustes Brüsseli konventsiooni kohta ning 1971. aasta protokolli[, mis käsitleb tõlgendamist Euroopa Kohtu poolt, muudetud redaktsioonis (EÜT 1998, C 27, lk 28),] tuleks kohaldada ka kohtuasjade suhtes, mille menetlus on käesoleva määruse jõustumise ajal pooleli.”
7 Kõnealuse määruse artiklis 2 on ette nähtud:
„1. Käesoleva määruse kohaselt kaevatakse isikud, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, selle liikmesriigi kohtutesse nende kodakondsusest hoolimata.
2. Isikute suhtes, kes ei ole selle liikmesriigi kodanikud, kus on nende alaline elukoht, kohaldatakse selle riigi kodanike kohta kehtivaid kohtualluvuse eeskirju.”
8 Määruse nr 44/2001 II peatüki 2. jakku pealkirjaga „Kohtualluvus erandjuhtudel” [Mõiste „kohtualluvus erandjuhtudel” asemel on edaspidi kasutatud täpsemat vastet „valikuline kohtualluvus”.] kuuluva artikli 6 punktis 1 on ette nähtud:
9 Sama määruse artikli 22 punktis 4 on ette nähtud:
„Alalisest elukohast olenemata erandkorras pädevad järgmised kohtud:
Ilma et see piiraks [Müncheni konventsiooniga] Euroopa Patendiametile antud volitusi, on ühele riigile antud Euroopa patentide registreerimise või kehtivusega seotud menetlustes alalisest elukohast olenemata erandkorras pädevad asjaomase liikmesriigi kohtud.”
10 Kõnealuse määruse artikkel 25 on sõnastatud järgmiselt:
„Kui liikmesriigi kohtule esitatakse hagi, mis on olulises osas seotud asjaga, mille puhul on artikli 22 kohaselt ainupädevad teise liikmesriigi kohtud, deklareerib see kohus omal algatusel, et ta ei ole selles asjas pädev.”
11 Sama määruse artiklis 31 on sätestatud:
„Liikmesriigi kohtute kaudu võib taotleda selliseid ajutisi meetmeid, sealhulgas kaitsemeetmeid, mis on selle riigi seadustega ette nähtud, isegi juhul, kui teise liikmesriigi kohtud on käesoleva määruse kohaselt asja sisuliseks arutamiseks pädevad.”
12 Solvay, kellele kuulub Euroopa patent EP 0 858 440, esitas 6. märtsil 2009 Honeywelli äriühingute vastu Rechtbank ’s-Gravenhagele hagi selle patendi siseriiklikest osadest, mis kehtivad Taanis, Iirimaal, Kreekas, Luksemburgis, Austrias, Portugalis, Soomes, Rootsis, Liechtensteinis ja Šveitsis, tulenevate õiguste rikkumise tuvastamiseks, põhjusel et nad olid turustanud Honeywell International Inc‑i toodetud toodet HFC‑245 fa, mis on identne nimetatud patendiga kaitstuga.
13 Solvay heidab täpsemalt Honeywell Fluorine Products Europe BV‑le ja Honeywell Europe NV‑ile ette patendiga kaitstud toimingute tegemist kogu Euroopas ja Honeywell Belgium NV‑le patendiga kaitstud toimingute tegemist Põhja‑ ja Kesk‑Euroopas.
14 Selles menetluses esitas Solvay 9. detsembril 2009 mõne Honeywelli äriühingu vastu ka kõrvalnõude, taotledes niisuguse ajutise meetme kohaldamist, millega kogu põhikohtuasja menetluse ajaks keelataks piiriülene rikkumine.
15 Honeywelli äriühingud väitsid kõrvalmenetluses, et vaidlusaluse patendi siseriiklikud osad on tühised, olgugi et nad ei ole nõudnud ega väljendanud kavatsust nõuda selle patendi mõne siseriikliku osa tühistamist ega vaidlustada põhihagi ja kõrvalnõude allumist asja menetlevale Madalmaade kohtule.
16 Neil asjaoludel otsustas Rechtbank ’s‑Gravenhage menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„Määruse [nr 44/2001] artikli 6 punkti 1 kohta:
1. Kas juhul, kui kahele või mitmele erinevatest liikmesriikidest pärit äriühingule heidetakse nimetatud liikmesriikidest ühe liikmesriigi kohtus pooleliolevas menetluses igaühele eraldi ette, et nad on patendiga kaitstud toimingutes ühe ja sama toote puhul pannud toime rikkumise Euroopa patendi – nii nagu see kehtib teises liikmesriigis – ühe ja sama siseriikliku osa suhtes, on olemas eri menetlustest tulenevate „vastuoluliste otsuste” võimalus määruse [nr 44/2001] artikli 6 punkti 1 tähenduses?
Määruse [nr 44/2001] artikli 22 punkti 4 kohta:
2. Kas määruse [nr 44/2001] artikli 22 punkti 4 tuleb sel juhul kohaldada menetluses, milles taotletakse välismaa patendile tugineva ajutise meetme (nagu esialgne piiriülese rikkumise keeld) rakendamist, kui taotluse vastustaja esitab vastuväite, et kaitstav välismaa patent, millele tuginetakse, on tühine, kusjuures tuleb silmas pidada, et kohus ei tee sel juhul lõplikku otsust kaitstava patendi kehtivuse kohta, vaid annab hinnangu selle kohta, kuidas otsustaks kohus, kellele asi allub [nimetatud] määruse artikli 22 punkti 4 kohaselt, ning ajutiste meetmete kohaldamise määruse rikkumiskeelu vormis tegemise taotlus jäetakse sel juhul rahuldamata, kui kohtu arvates on olemas mõistlik võimalus, mida ei saa arvestamata jätta, et kohus, kellele asi allub, tunnistab kaitstava patendi tühiseks?
3. Kas menetluses eelmise küsimuse tähenduses esitatakse määruse [nr 44/2001] artikli 22 punkti 4 kohaldamiseks tühisuse vastuväitele selles mõttes vorminõudeid, et seda artiklit kohaldatakse üksnes juhul, kui kohtule, kellele asi allub [selle] määruse artikli 22 punkti 4 kohaselt, on juba esitatud tühistamishagi või see esitatakse kohtu poolt määratud tähtaja jooksul, et selleks on igal juhul patendi omanik kohtusse kutsutud või kutsutakse, või piisab üksnes tühisuse vastuväite esitamisest, ja kui see on nii, siis kas asjaomase vastuväite sisule esitatakse selles mõttes nõudeid, et see peab olema piisavalt põhjendatud ja/või et selle vastuväite esitamist ei saa pidada õiguse kuritarvitamiseks?
4. Kui vastus [teisele] küsimusele on jaatav, siis kas rikkumishagi allub pärast seda, kui menetluses esimese küsimuse tähenduses on esitatud tühisuse vastuväide asja menetlevale kohtule, ning viimane peab selle tagajärjel (kui hageja seda soovib) rikkumise suhtes toimuva menetluse peatama seni, kuni kohus, kellele asi allub määruse [nr 44/2001] artikli 22 punkti 4 alusel, on patendi asjaomase siseriikliku osa kehtivuse kohta teinud otsuse, või tuleb hagi jätta rahuldamata, kuna kohtuotsuse tegemise jaoks olulise vastuväite üle ei ole võimalik otsustada, või läheb rikkumishagi pärast seda, kui on esitatud tühisuse vastuväide, selle kohtu alluvusest välja?
5. Kui vastus [teisele] küsimusele on jaatav, siis kas liikmesriigi kohus saab määruse [nr 44/2001] artiklist 31 tuletada niisuguse taotluse temale allumise, millega taotletakse välismaa patendile tugineva ajutise meetme (nagu piiriülese rikkumise keeld) rakendamist, ja millele esitatakse vastuväide, et kaitstav patent on tühine, või (kui peaks otsustatama, et [selle] määruse artikli 22 punkti 4 kohaldamine ei mõjuta rikkumishagi lahendamise allumist Rechtbank [’s-Gravenhagele]) niisuguse vastuväite temale allumise, milles väidetakse, et kaitstav välismaa patent on tühine?
6. Kui vastus [viiendale] küsimusele on jaatav, siis millised faktid või asjaolud on selleks vajalikud, et saaks eeldada [kohtuasjas C‑391/95: Van Uden 17. novembril 1998 tehtud kohtuotsuse (EKL 1998, lk I‑7091)] punktis 40 nimetatud reaalset seost taotletud meetmete eseme ja selle osalisriigi territoriaalse pädevuse vahel, kus asub kohus, kelle poole pöörduti?”
17 Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 44/2001 artikli 6 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et olukord, kus kahele või mitmele erinevates liikmesriikides asuvale äriühingule heidetakse nimetatud liikmesriikidest ühe liikmesriigi kohtus pooleliolevas menetluses igaühele eraldi ette, et nad on patendiga kaitstud toimingutes ühe ja sama toote puhul pannud toime rikkumise Euroopa patendi – nii nagu see kehtib teises liikmesriigis – ühe ja sama siseriikliku osa suhtes, võib tingida eri menetlustest tulenevad vastuolulised otsused selle sätte tähenduses.
18 Kõigepealt olgu meenutatud, et määruse nr 44/2001 artikli 6 punktis 1 on ette nähtud, et eri menetlustest tulenevate vastuoluliste otsuste ohu vältimiseks võib juhul, kui kostjaid on mitu, kaevata kostja selle paiga kohtusse, kus on neist ühe alaline elu‑ või asukoht, tingimusel, et nõuded on sedavõrd tihedalt seotud, et neid oleks soovitav menetleda ning otsuseid teha üheskoos.
19 Eesmärgi osas vastab määruse nr 44/2001 artikli 6 lõikes 1 ette nähtud kohtualluvuse eeskiri kooskõlas selle määruse põhjendustega 12 ja 15 ühelt poolt soovile aidata kaasa tõrgeteta kohtumõistmisele, võimalikult vähendada samaaegsete menetluste võimalust ja vältida seeläbi eri menetlustest tuleneda võivaid vastuolulisi lahendeid (vt 1. detsembri 2011. aasta otsus kohtuasjas C‑145/10: Painer, EKL 2011, lk I‑12533, punkt 77).
20 Lisaks sellele tuleb kõnealuse valikulise kohtualluvuse eeskirja tõlgendamisel esiteks lähtuda määruse nr 44/2001 põhjendusest 11, mille kohaselt peavad kohtualluvuse eeskirjad olema hästi etteaimatavad ning lähtuma põhimõttest, et tavaliselt on kohtualluvus seotud kostja alalise elu‑ või asukohaga ning seepärast peab see kohtualluvus alati olemas olema, välja arvatud teatavatel täpselt määratletud juhtudel, kui kohtuvaidluse sisu või osapoolte autonoomia eeldab teistsugust seotust (vt 11. oktoobri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑98/06: Freeport, EKL 2007, lk I‑8319, punkt 36).
21 Teiseks, kuivõrd see valikulise kohtualluvuse eeskiri kaldub kõrvale kostja elu‑ või asukohajärgse kohtu pädevuse põhimõttest, mis on sätestatud määruse nr 44/2001 artiklis 2, tuleb seda tõlgendada kitsalt ning tõlgendus ei tohi kaugemale minna nimetatud määruses otseselt ette nähtud juhtudest (vt eespool viidatud kohtuotsus Painer, punkt 74 ja seal viidatud kohtupraktika).
22 Peale selle ei saa sama eeskirja tõlgendada sel viisil kohaldamise eesmärgil, mis võimaldaks hagejal kaevata kohtusse mitu kostjat üksnes selleks, et viia üks nendest kostjatest välja tema alalise elu‑ või asukoha järgse riigi kohtute alluvusest (vt selle kohta 27. septembri 1988. aasta otsus kohtuasjas 189/87: Kalfelis, EKL 1988, lk 5565, punktid 8 ja 9, 27. oktoobri 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑51/97: Réunion européenne jt, EKL 1998, lk I‑6511, punkt 47, ja eespool viidatud kohtuotsus Painer, punkt 78).
23 Euroopa Kohus on veel otsustanud, et liikmesriigi kohtu pädevuses on hinnata, kas temale esitatud nõuded on omavahel seotud, st et nimetatud nõuete eraldi menetlemise korral on olemas vastuoluliste otsuste oht, ja seoses sellega võtta arvesse kõiki vajalikke toimikumaterjale (vt eespool viidatud kohtuotsused Freeport, punkt 41 ja Painer, punkt 83).
24 Sellega seoses märkis Euroopa Kohus siiski, et selleks et otsuseid saaks pidada niisugusteks, mis võivad olla vastuolulised määruse nr 44/2001 artikli 6 lõike 1 tähenduses, ei piisa erinevustest vaidluse lahenduses, vaid erinevus peab esinema ka sama faktilise ja õigusliku olukorra puhul (vt 13. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑539/03: Roche Nederland jt, EKL 2006, lk I‑6535, punkt 26, ja eespool viidatud kohtuotsused Freeport, punkt 40, ja Painer, punkt 79).
25 Mis puutub selle hindamisse, kas tegemist on sama olukorraga, siis Euroopa Kohus on esiteks otsustanud, et ei saa järeldada, et faktilised asjaolud on samad, kui kostjad on erinevad ning neile süüks pandavad rikkumised, mis on toime pandud erinevates osalisriikides, ei ole samad. Teiseks leidis Euroopa Kohus, et ei saa järeldada, et õiguslik olukord on sama, kui mitme eri osalisriigi kohtutesse on esitatud hagi neis riikides asukohta omavate kostjate vastu vastavas riigis välja antud Euroopa patendi rikkumise küsimuses, mis on väidetavalt toime pandud nende territooriumil (vt eespool viidatud kohtuotsus Roche Nederland jt, punktid 27 ja 31).
26 Nimelt, nagu selgelt nähtub Müncheni konventsiooni artikli 2 lõikest 2 ja artikli 64 lõikest 1, kohaldatakse Euroopa patendi suhtes jätkuvalt selle osalisriigi siseriiklikke õigusnorme, mille suhtes patent välja anti. Seetõttu tuleb kõnealuse konventsiooni artikli 64 lõike 3 kohaselt kõiki Euroopa patendi rikkumisjuhte uurida vastavalt selle riigi kehtivatele asjakohastele siseriiklikele õigusnormidele, mille suhtes patent on välja antud (eespool viidatud kohtuotsus Roche Nederland jt, punktid 29 ja 30).
27 Niisuguse kohtuasja nagu põhikohtuasi erisustest tuleneb, et sama faktilise ja õigusliku olukorra puhul võivad esineda võimalikud erinevused vaidluse lahenduses nii, et ei ole välistatud, et nende erinevuste tõttu tehtaks eri menetlustes vastuolulised otsused.
28 Nimelt, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 25 rõhutas, peaksid kaks kohut juhul, kui määruse nr 44/2001 artikli 6 punkt 1 ei oleks kohaldatav, kumbki omalt poolt analüüsima hagi esemeks olevaid rikkumisi vastavalt erinevatele siseriiklikele normistikele, mis reguleerivad selle Euroopa patendi siseriiklikke osi, mida väidetavalt rikuti. Näiteks peaksid nad samade Soome õigusnormide alusel hindama, kas Honeywelli äriühingud on rikkunud Euroopa patendi Soome osa seetõttu, et nad on turustanud identset võltsitud toodet Soome territooriumil.
29 Selleks, et niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas hinnata, kas talle esitatud nõuded on omavahel seotud ehk siis seda, kas nõuete eraldi menetlemise korral on olemas vastuoluliste otsuste oht, tuleb siseriiklikul kohtul arvesse võtta eelkõige kahte asjaolu: esiteks heidetakse mõlemale põhikohtuasja kostjale eraldi ette sama toote suhtes samu patendi rikkumisi ja teiseks on need patendi rikkumised toime pandud samades liikmesriikides, nii et nendega on rikutud kõnealuse Euroopa patendi samu siseriiklikke osi.
30 Eeltoodu põhjal tuleb esimesele küsimusele vastata, et määruse nr 44/2001 artikli 6 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et olukord, kus kahele või mitmele erinevates liikmesriikides asuvale äriühingule heidetakse nimetatud liikmesriikidest ühe liikmesriigi kohtus pooleliolevas menetluses igaühele eraldi ette, et nad on patendiga kaitstud toimingutes ühe ja sama toote puhul pannud toime rikkumise Euroopa patendi – nii nagu see kehtib teises liikmesriigis – ühe ja sama siseriikliku osa suhtes, võib tingida eri menetlustest tulenevad vastuolulised otsused selle sätte tähenduses. Selle ohu olemasolu peab kõiki kohtutoimiku asjaolusid arvesse võttes hindama eelotsusetaotluse esitanud kohus.
31 Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas määruse nr 44/2001 artikli 22 punkt 4 on kohaldatav menetluses, kus taotletakse välismaa patendile tugineva ajutise meetme (nagu esialgne piiriülese rikkumise keeld) rakendamist, kui põhikohtuasja taotluse vastustajad esitavad vastuväite, et välismaa patent, millele tuginetakse, on tühine, kusjuures tuleb silmas pidada, et kohus ei tee sel juhul lõplikku otsust selle patendi kehtivuse kohta, millele tuginetakse, vaid annab hinnangu selle kohta, kuidas otsustaks kohus, kellele asi allub määruse nr 44/2001 artikli 22 punkti 4 kohaselt, ning ajutiste meetmete kohaldamise määruse rikkumiskeelu vormis tegemise taotlus jäetakse sel juhul rahuldamata, kui kohtu arvates on olemas mõistlik võimalus, mida ei saa arvestamata jätta, et kohus, kellele asi allub, tunnistab patendi, millele tuginetakse, tühiseks.
32 Selle eelotsuse küsimuse sõnastusest ja eelotsusetaotlusest ilmneb, et põhikohtuasja vaidluse keskmes olev küsimus puudutab menetlust, milles taotletakse ajutise meetme kohaldamist, mida reguleerib määruse nr 44/2001 artiklis 31 sätestatud kohtualluvuse eeskiri.
33 Seetõttu tuleb esitatud küsimust mõista nii, et sellega soovitakse sisuliselt teada, kas määruse nr 44/2001 artikli 22 punkti 4 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus sama määruse artikli 31 kohaldamine sellises olukorras nagu põhikohtuasjas.
34 Sellega seoses olgu tõdetud, et määruse nr 44/2001 artikli 31 kohaselt on liikmesriigi kohus pädev lahendama ajutiste või kaitsemeetmete kohaldamise taotlust isegi juhul, kui selle määruse kohaselt allub asja sisuline lahendamine teise liikmesriigi kohtule.
35 Peale selle, nagu tuleneb määruse nr 44/2001 artikli 22 punktist 4, on selle määrusega ette nähtud erandliku kohtualluvuse eeskiri, mille alusel alluvad patentide registreerimise või kehtivusega seonduvad menetlused selle liikmesriigi kohtule, kus hoiulevõtmist või registreerimist taotletakse, kus see on toimunud või kus see loetakse toimunuks ühenduse dokumendi või rahvusvahelise konventsiooni tingimuste kohaselt.
36 Määruse nr 44/2001 artikli 22 punkti 4 ja artikli 31 sõnastuse kohta tuleb kõigepealt märkida, et need sätted on mõeldud reguleerima erinevaid olukordi ning kummalgi on eraldi kohaldamisala. Nii on artikli 22 punkti 4 eesmärk määrata kindlaks kitsalt piiritletud valdkonda puudutavate vaidluste sisulise lahendamise kohtualluvus, samas kui artikkel 31 on kohaldatav olenemata sisulise lahendamise kohtualluvusest.
37 Lisaks sellele ei ole kummaski sättes teisele osutatud.
38 Seejärel tuleb seoses määruse nr 44/2001 ülesehitusega rõhutada, et nimetatud sätted kuuluvad määruse nr 44/2001 II peatükki „Kohtualluvus” ning kujutavad endast „erisätteid” sama peatüki 1. jaos sisalduvate „üldsätete” suhtes.
39 Seevastu ei viita miski sellele, et ühte kõnealustest sätetest võiks pidada teise suhtes üld‑ või erisätteks. Nimelt kuuluvad need sama peatüki eri jagudesse, ehk vastavalt 6. ja 10. jakku.
40 Järelikult on määruse nr 44/2001 artiklil 31 selle määruse artikli 22 punkti 4 suhtes iseseisev kohaldamisala. Nimelt, nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 34 on tõdetud, on artikkel 31 kohaldatav, kui kohtule, kellele asja sisuline arutamine ei allu, esitatakse ajutiste või kaitsemeetmete kohaldamise taotlus, mistõttu artikli 22 punkti 4, mis puudutab sisulise lahendamise kohtualluvust, ei saa põhimõtteliselt tõlgendada nii, et selle alusel saab teha erandi artiklist 31 ning seetõttu välistada viimati nimetatud sätte kohaldamise.
41 Sellegipoolest tuleb kindlaks teha, ega see, kuidas Euroopa Kohus tõlgendas Brüsseli konventsiooni artikli 16 punkti 4, ei tingi teistsugust järeldust.
42 Nimelt on oluline meenutada, et kuna määrus nr 44/2001 asendab nüüd liikmesriikidevahelistes suhetes Brüsseli konventsiooni, võib Euroopa Kohtu tõlgendusi konventsiooni sätetele laiendada ka kõnealusele määrusele, kui nende ühenduse aktide sätted on sisult võrdväärsed (vt eelkõige 16. juuli 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑189/08: Zuid-Chemie, EKL 2009, lk I‑6917, punkt 18; 10. septembri 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑292/08: German Graphics Graphische Maschinen, EKL 2009, lk I‑8421, punkt 27, ja 18. oktoobri 2011. aasta otsus kohtuasjas C‑406/09: Realchemie Nederland, EKL 2011, lk I‑9773, punkt 38).
43 Määruse nr 44/2001 artikli 22 punktist 4, mis on asjakohane kõnesoleva küsimuse analüüsis, nähtub Brüsseli konventsiooni artikli 16 punktiga 4 samasugune süsteem ning need on lisaks peaaegu identse sõnastusega. Sellist võrdväärsust arvestades tuleb kooskõlas selle määruse põhjendusega 19 tagada järjepidevus nende kahe akti tõlgenduses (vt analoogia alusel 23. aprilli 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑167/08: Draka NK Cables jt, EKL 2009, lk I‑3477, punkt 20; 14. mai 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑180/06: Ilsinger, EKL 2009, lk I‑3961, punkt 58, ning eespool viidatud kohtuotsus Zuid-Chemie, punkt 19).
44 Selle kohta tuleb märkida, et Euroopa Kohus tõlgendas kohtuasjas C‑4/03: GAT 13. juulil 2006 tehtud otsuse (EKL 2006, lk I‑6509) punktis 24 Brüsseli konventsiooni artikli 16 punkti 4 laialt, et tagada selle kasulik mõju. Nimelt otsustas Euroopa Kohus, et arvestades kõnealuse artikli paiknemist selle konventsiooni süsteemis ja taotletavat eesmärki, on selles artiklis ette nähtud kohtualluvuse eeskirjad oma olemuselt välistavad ja kohustuslikud ning kehtivad erilise õigusjõuga nii õigussubjektide kui ka kohtute suhtes.
45 Euroopa Kohus leidis lisaks, et Brüsseli konventsiooni artikli 16 punktis 4 ettenähtud erandlikku kohtualluvust tuleks kohaldada sõltumata menetluslikust olukorrast, milles patendi kehtivuse küsimus tõstatatakse, olgu see kas hagis või vastuväites, kas hagi esitamisel või menetluse hilisemas staadiumis (vt eespool viidatud kohtuotsus GAT, punkt 25).
46 Peale selle täpsustas Euroopa Kohus, et see, kui Brüsseli konventsiooni süsteemis lubataks otsuseid, milles muu kohus kui patendi välja andnud riigi kohus otsustaks kõrvalmenetluses selle patendi kehtivuse üle, suurendaks otsuste vastuolulisuse ohtu, mida konventsioon püüab just ära hoida (vt eespool viidatud kohtuotsus GAT, punkt 29).
47 Pidades silmas Brüsseli konventsiooni artikli 16 punkti 4 laia tõlgendust Euroopa Kohtu poolt ja otsuste vastuolulisuse ohtu, mida selle sättega on soovitud ära hoida, ning võttes arvesse määruse nr 44/2001 artikli 22 punkti 4 ning Brüsseli konventsiooni artikli 16 punkti 4 võrdväärsust, millele on osutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 43, tuleb järeldada, et määruse nr 44/2001 artiklis 25, milles on sõnaselgelt viidatud sama määruse artiklile 22, sätestatud kohtualluvuse eeskirja ja teiste kohtualluvuse eeskirjade nagu eelkõige kõnealuse määruse artiklis 31 ettenähtud kohtualluvuse eeskirja kohaldamist võib mõjutada määruse nr 44/2001 artikli 22 punkti 4 eriline õigusjõud, mida on mainitud käesoleva kohtuotsuse punktis 44.
48 Seetõttu tuleb kindlaks teha, kas määruse nr 44/2001 artikli 22 punkti 4 eriline kohaldamisala, nagu Euroopa Kohus seda on tõlgendanud, mõjutab selle määruse artikli 31 kohaldamist niisuguses olukorras, nagu on vaatluse all põhikohtuasjas, mis puudutab Euroopa patendist tulenevate õiguste rikkumise tuvastamise hagi, millega seoses on kõrvalmenetluses tõstatatud Euroopa patendi kehtivuse küsimus vastuväitena piiriülese rikkumise takistamiseks ajutise meetme võtmisele.
49 Selle kohta tuleb märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul ei tee kõrvalnõude üle otsustav kohus lõplikku otsust selle patendi kehtivuse kohta, millele tuginetakse, vaid hindab, kuidas selles suhteks otsustaks kohus, kellele asi allub määruse nr 44/2001 artikli 22 punkti 4 kohaselt, ja keeldub taotletud ajutise meetme võtmisest, kui leiab, et on olemas mõistlik võimalus, mida ei saa arvestamata jätta, et kohus, kellele asi allub, tunnistab selle patendi tühiseks.
50 Neil asjaoludel tuleb järeldada, et käesoleva kohtuotsuse punktis 47 mainitud vastuoluliste otsuste oht on olematu, kuna kõrvalnõude üle otsustava kohtu esialgne otsus ei määra ette ära sisulist otsust, mille teeb kohus, kellele asi allub määruse nr 44/2001 artikli 22 punkti 4 kohaselt. Seega ei pea põhjuste tõttu, mille alusel Euroopa Kohus tõlgendas määruse nr 44/2001 artikli 22 punktis 4 sätestatud kohtualluvust laialt, sellisel juhul nagu põhikohtuasjas välistama kõnealuse määruse artikli 31 kohaldamist.
51 Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb teisele küsimusele vastata, et määruse nr 44/2001 artikli 22 punkti 4 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus nimetatud määruse artikli 31 kohaldamine niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas.
Kolmas kuni kuues küsimus
52 Võttes arvesse teisele küsimusele antud vastust, puudub vajadus vastata kolmandale kuni kuuendale küsimusele.
53 Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
1. Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse, kohtuotsuste [tunnustamise ja] täitmise kohta tsiviil‑ ja kaubandusasjades artikli 6 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et olukord, kus kahele või mitmele erinevates liikmesriikides asuvale äriühingule heidetakse nimetatud liikmesriikidest ühe liikmesriigi kohtus pooleliolevas menetluses igaühele eraldi ette, et nad on patendiga kaitstud toimingutes ühe ja sama toote puhul pannud toime rikkumise Euroopa patendi – nii nagu see kehtib teises liikmesriigis – ühe ja sama siseriikliku osa suhtes, võib tingida eri menetlustest tulenevad vastuolulised otsused selle sätte tähenduses. Selle ohu olemasolu peab kõiki kohtutoimiku asjaolusid arvesse võttes hindama eelotsusetaotluse esitanud kohus.
2. Määruse nr 44/2001 artikli 22 punkti 4 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus nimetatud määruse artikli 31 kohaldamine niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas.

matches: kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus Kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus Kohus kohus kohus Kohus kohus Kohus