text:
Euroopa Kohus: taimekaitsevahendite keskkonda viimisega seotud teave peab olema avalikkusele kättesaadav (C-673/13 P ja C-442/14)
Euroopa Inimõiguste Kohus: joogivee reostus rikub õigust eraelu kaitsele (22743/07)
Euroopa Kohus selgitas KMH-kohustust kiirteede ehitamisel ja laiendamisel (C-645/15)
Euroopa Kohus: otsuse kohtus vaidlustamise tähtaja möödumine ei vabanda KMH läbiviimata jätmist (C-348/15)
Riigikohus: planeerimismenetlus tuleb läbi viia ilma ebamõistlike viivitusteta (3-3-1-23-16)
Avaldatud on F-gaaside käitlemise ja vedelkütuste keskkonnanõuete määruste eelnõud
VV 1.12.16 määrus nr 134 EU ETS süsteemi kuuluvatest tegevusaladest
VV 9.12.16 määrus nr 143 F-gaaside käitlemise ja aruandluse korra kohta
Õhuheite piirmäärade direktiiv sai ametlikult kinnitatud
Uus atmosfääriõhu kaitse seadus toob muudatusi välisõhu saastamist reguleerivatesse määrustesse
Määruse eelnõu suurendaks turba kaevandamise aastamäära mitmes Eesti maakonnas
Kohaliku omavalitsuse jäätmekäitluse rahastust reformiv eelnõu võeti vastu
Keskkonnaministeerium soovib määrusega hoogustada reoveesette komposti ja kääritusjäägi kasutamist
Uued määrused täpsustavad kiirgusohutust tagavaid nõudeid
Euroopa Kohus langetas novembri lõpus otsused kahes vaidluses, mis puudutasid avalikkuse juurdepääsu taimekaitsevahendeid puudutavale teabele. Kohus leidis, et teave pestitsiidide keskkonda viimise ja selle mõjude kohta tuleb lugeda „heiteid puudutavaks infoks“ nii nn EL Aarhusi määruse (nr 1367/2006) kui keskkonnainfo direktiivi (2003/4/EL) kontekstis. Seega ei tohi EL institutsioonid ega ka EL liikmesriikide ametiasutused sellele infole ärisaladuse kaitse nimel juurdepääsu takistada.
Kohus leidis, et taimekaitse-vahendite keskkonda viimine on "heiteks" keskkonnainfo reeglite tähenduses, mistõttu peab sellega seotud teave olema eriti hästi kättesaadav.
Esimeses vaidluses (kohtuasi C-673/13 P) olid osapoolteks Greenpeace’i Hollandi haru ja Pesticides Action Network (PAN) Europe ühelt poolt ja Euroopa Komisjon teiselt poolt. Vaidlus tekkis sellest, et Komisjon keeldus teabenõude peale väljastamast teatud glüfosaadi turustamise loaga seotud dokumente, tuues põhjuseks ärisaladuse kaitse vajaduse. Teine vaidlus (kohtuasi C-442/14) tekkis Hollandi mesilaste kaitsega tegeleva ühenduse Bijenstichting ja Hollandi ametivõimude vahel. Põhjuseks oli, et ühendus soovis juurdepääsu taimekaitsevahenditena kasutavate neonikotinoididega seotud infole, ent ei saanud seda täies mahus, taaskord oli põhjuseks tootja ärisaladuse kaitse.
Euroopa Kohus rõhutas mõlemas asjas, et taimekaitsevahendite n-ö tavalise kasutuse käigus keskkonda viimine on käsitletav „heitena“. Kohus leidis, et „teave heidete kohta“ sisaldab teavet selle kohta, milline on heidete mõju. See tähendab, et keskkonnainfo hõlmab nt teavet taimekaitsevahendite kasutuse järgsete jääkide ning nende kasutamisel aset leidva hajumise kohta. Vastavalt Aarhusi konventsioonile ei saa juurdepääsu „teabele heidete kohta“ piirata ka sel juhul, kui see võiks kahjustada ettevõtete ärihuvisid. Seega leidis kohus, et taimekaitsevahendite kasutuse keskkonnamõjusid puudutav teave peab olema avalikkusele kättesaadav, ka juhul, kui see võib olla vastuolus tootjate huvidega
Otsus asjas nr C-673/13 P
Otsus asjas nr C-442/14
Euroopa Inimõiguste Kohus avalikustas oktoobri lõpus kohtuotsuse, milles leidis, et kraanist saastunud vett joonud ja selle tulemusel haigestunud isiku õigust era- ja perekonnaelu austamisele (Inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikkel 8) on rikutud. Rikkumine seisnes selles, et isiku tervis oli ohtu seatud.
Kohtuasjas on poolteks Svetlana Otgon (kaebaja), kes jõi saastunud kraanivett, ja Moldova Vabariik, kellele kuulus kohalik joogiveeteenuse pakkuja. Kraanivee saastamine sai võimalikuks torudes leidunud prao tõttu, mille tulemusel sattus reovesi joogivette, mis omakorda põhjustas kaebajale ning tema tütrele tõsise ja ägeda düsenteeria.
Inimõiguste Kohus leidis, et kaebaja õigusi on rikutud, kuna tema füüsilist tervist oli kahjustatud ebatervisliku keskkonna läbi. Kohus rõhutas, et eraelu on lai mõiste, mis muu hulgas hõlmab nii füüsilist kui ka psühholoogilist puutumatust. Kuigi Euroopa inimõiguste konventsioon ei hõlma otseselt õigust puhtale keskkonnale, on õigust eraelule sisaldav artikkel 8 kohaldatav juhtudel, kus indiviid on otseselt ja tõsiselt keskkonna reostuse tõttu kahju kandnud. Riigil on sellest tulenevalt ka kohustus tagada joogivee puhtus. Kuna riik oli oma kohustust rikkunud, leidis Kohus, et kaebajal on õigus saada 4000 euro suurune hüvitis.
Euroopa Inimõiguste Kohtu otsus 22743/07 (ingl k)
Euroopa Kohus tegi novembri lõpul otsuse kohtuasjas, milles selgitas EL direktiivist 2011/92 tulenevat kohustust viia tee laiendamise korral läbi sellega kaasneva keskkonnamõju hindamine (KMH). Samuti selgitas kohus oma otsuses kõnealuse direktiivi mõistete „kiirtee“ ja „ehitamine“ tähendust.
Vaidlusalases juhtumis oli põhiküsimuseks, kas Baieri liidumaa jättis õiguspäraselt algatamata KMH projektile, millega plaaniti Nürnbergi linna territooriumil asuva tee teatud osade laiendamist. Kõnealune laiendamisprojekt puudutab kahte linnapiirkonnas asuvat teelõiku, millel on juba mõlemas suunas kaks sõidurada. Esimesel teelõigul (1,8 km) ehitatakse juurde ühel suunal kolmas sõidurada ning ca 1,3 km ulatuses müratõkkeid. Teisel lõigul (2,6 km) on kavas ehitada ca 1,8 km pikkune teetunnel, muuta ristmikud mitmetasandiliseks ja lisaks ehitada uus juurdepääsutee. KMH direktiivi kohaselt tuleb KMH tingimata läbi viia vähemalt neljarajaliste uute teede ehitamisel või kõige rohkem kaherajaliste olemasolevate teede ümberehitamisel ja/või laiendamisel vähemalt neljarajaliseks, kui uus tee või ümberehitatud ja/või laiendatud teelõik oleks vähemalt 10 km pikk. Kuna tegemist on vähem kui 10 km pikkuse, kuid vähemalt neljarajalise tee laiendamisega, oli küsimuseks, kuidas kohaldada EL KMH direktiivi sätteid antud laiendamisprojektile ja kas tegemist on „ehitamisega“ nende sätete tähenduses.
Euroopa Kohus rõhutas, et kuigi lühemate kiirteelõikude ehitamise või laiendamise puhul ei ole KMH kohustuslik, tuleb siiski läbi viia eelhindamine.
Euroopa Kohus leidis oma otsuses, et direktiivist ei tulene vältimatut kohustust viia läbi KMHd projektidele, mis puudutavad vähem kui 10 km pikkust teelõiku, isegi siis kui on tegemist vähemalt neljarajalise tee laiendamisega. See aga ei tähenda, et liikmesriigil puudub kohustus juhtumipõhiselt hinnata, kas projekti suhtes on vaja läbi viia keskkonnamõju hindamine arvestades sellega kaasneva mõju olulisust (nn eelhindamise käigus).
Euroopa Kohus selgitas, et „kiirtee“ tähendab direktiivi tähenduses kõiki teid (isegi neid, mis ei ole peamiste rahvusvaheliste liiklussoonte Euroopa kokkuleppe võrgu osaks või asuvad linnaalal), millele on juurdepääs ainult mitmetasandilistelt ristmikelt või eraldi reguleeritud ristmikelt ning kus peatumine ja parkimine on keelatud. Mõiste „ehitamine“ hõlmab ehitise püstitamist, mida varem ei olnud või olemasoleva rajatise füüsiliselt muutmist. Kiirtee laiendamise korral KMH vajadust hinnates tuleb arvesse võtta kõiki asjaomase rajatise tunnuseid (nt ka ehitusvõtteid, mida kasutatakse), mitte vaid üksnes selle pikkust või seda, kas esialgne trass säilib. Vaid siis on võimalik hinnata tee muutmise olulisust ja vajadust KMH teostada.
Euroopa Kohtu otsus C-645/15
Euroopa Kohus selgitas novembri keskpaigas keskkonnamõju hindamise (KMH) direktiivi kohaldamist olukorras, kus KMH kohustusega otsuse kohtus vaidlustamise tähtaeg on mööda lastud. Vaidluse põhjuseks oli Alam-Austria liidumaa otsus, millega lubati Wiener Neustadti nimelises linnas laiendada jäätmetest kütuse töötlemise tehast. Kui linn otsuse ca 10 aasta pärast vaidlustas, jättis Austria halduskohus kaebuse KMH läbiviimata jätmise õiguspärasuse küsimuses läbi vaatamata. Kohus tõi põhjuseks, et vastavalt Austria seadustele tuleb keskkonnaotsused pärast kaebetähtaja möödumist lugeda õiguspärasteks ja seega tuleb õiguspäraseks pidada ka KMH läbiviimata jätmist.
Euroopa Kohus hindas Austria kõrgema halduskohtu palvel Austria vastava õigusnormi kooskõla EL õigusega. Tuginedes oma varasemale praktikale, leidis kohus, et Austria reeglid, mille kohaselt ei pidanud kolmeaastase kaebetähtaja möödumisel KMH läbiviimise vajadust enam hindama, on EL õigusega vastuolus. Euroopa Kohus on varasemalt (kohtuasjas C-201/02 Wells) rõhutanud, et KMH õigusvastaselt läbi viimata jätmise korral tuleb asutustel teha kõik endast sõltuv, et oma eksimuse tagajärjed kõrvaldada. Selles kontekstis „vabandaks“ Austria õiguse säte põhjendamatult asutusi, kes on õigusvastaselt KMH kohustuse täitmata jätnud.
Kohtuotsuse C-348/15 tekst
Novembri lõpus tegi Riigikohus otsuse kohtuasjas, mille esemeks oli Luunja Vallavolikogu 2013. a otsus tunnistada kehtetuks valla üldplaneering Eeli Lääne (kaebaja) kinnistute (Andrese ja Lillevälja tee 20) suhtes. Enne seda oli vald 2008. a kehtestatud üldplaneeringu 2009. a kaebaja kinnistute osas kehtetuks tunnistanud, siis menetlenud üldplaneeringut puuduvas osas kuni selle kehtestamiseni 2013. a kevadeni, sügisel selle aga uuesti kehtetuks tunnistades. Kaebaja leidis, et vald oli liigselt kaua venitanud üldplaneeringu kehtestamisega. Seetõttu palus kohtul kohustada valda planeerimismenetlus lõpule viima ja tuvastada põhjendamatu viivituse õigusvastasus.
Riigikohus toonitas, et kohustus võimalusel konsensuslikke otsuseid teha ei tähenda, nagu võiks planeeringumenetlus igavesti kesta.
Esmalt leidis Riigikohus, et vallal on planeerimismenetluse lõpule viimise kohustus ja seega oli valla tegutsemiseks kohustamise nõue põhjendatud. Vald on ületanud mõistliku aja piiri, mille jooksul läbikaalutud ja põhjendatud otsus teha tuleks. Kohus leidis, et valla põhjendused, nagu segaks otsuse tegemist kõnealune kohtuvaidlus, on väärad. Haldusakt jõustub teatavaks tegemisest ja selle vaidlustamine ei kõrvalda ilma esialgse õiguskaitse kohaldamiseta selle kehtivust. Seega oli üldplaneeringu kehtetuks tunnistamise otsus kehtiv ja puudusid takistused uue planeeringu kehtestamiseks. Kohus leidis, et planeerimismenetlus oli seega kehtestamise etapis pooleli jäänud ja kuigi KOVil on kohustus menetlusosalistega konsensuse otsimiseks, ei tohi see toimuda igavesti. Ebamõistlikku viivitust otsuse tegemisel ei õigusta ka soov vältida kohtuvaidlust.
Riigikohus rahuldas kohustamiskaebuse ja andis vallale planeeringu kehtestamise osas uue otsuse tegemise tähtajaks 1. märtsi 2017. Samuti tunnistas kohus õigusvastaseks valla viivituse nii vaidlustatud haldusakti andmisel kui ka sellele järgnenud üldplaneeringu menetluses, sest planeeringutest ei nähtu niivõrd suuri ulatuslikke vormilisi puudusi, mille kõrvaldamine kestaks kauem kui paar kuud ja põhjendaks hetkel aset leidvat viivitust.
Riigikohtu otsus 3-3-1-23-16
Keskkonnaministeerium on saatnud kooskõlastusringile kahe määruse eelnõud. Mõlemad määrused ei ole sisult uued, vaid kehtestatakse uues kuues seoses atmosfääriõhu kaitse seaduse (AÕKS) kehtima hakkamisega järgmise aasta alguses.
Esimene määrus reguleerib fluoritud kasvuhoonegaase (nn f-gaase) sisaldavate toodete ja seadmete käitlemisloa taotlusi ja nõudeid. Võrreldes kehtiva määrusega on uues määruses kavandatud ka mõned muudatused. Muudetaks seda, millised riigiasutused on F-gaaside aruandluse jaoks loodud FOKA-registri volitatud töötlejad (töötlejate hulgast arvatakse välja Keskkonnaagentuur ja määratakse lisaks Keskkonnaametile veel Keskkonnaministeeriumi Infotehnoloogiakeskus). Teise olulisema muudatuse kohaselt on ettevõtetel võimalik volitada registrisse toodete käitlemise kohta kandeid tegema neile sobivaim töötaja, kes ei pea omama selleks kutsetunnistust. Sellega soovitakse lihtsustada valdkonnaga tegelevate ettevõtete töökorraldust. Uuendusena ei piisa muudatuste kohaselt seadme hermeetilisuse tõendamiseks edaspidi ainult sellekohase informatsiooni välja toomisest kasutusjuhendis, vaid asjakohane märgistus peab olema ka seadmel. Lisaks on täpsustatud jahutusseadme definitsioone, mis muudavad seadmete FOKAs registreerimise kohustuse selgemaks.
Määruse uuesti kehtestamisega on tegemist ka vedelkütuse keskkonnanõudeid reguleeriva määruseelnõu puhul. Välja on jäetud mitu sätet, kuna seni EL direktiividest ülevõetud nõuded on nüüdseks sätestatud otsekohalduvates ELi määrustes. Lisaks on tehtud keelelisi parandusi ja eemaldatud aegunud sätteid. Näiteks on korrigeeritud laevakütuse terminit. Laevakütusena ei käsitleta enam põlevkivi ja muud toorainet, seega ei saa vastavatest komponentidest enam laevakütust valmistada. Lisaks laiendatakse keskkonnanõudeid kütustena kasutatavale vedelale põlevainele.
Mõlemad määrused on planeeritud jõustuma samal ajal atmosfääriõhu kaitse seadusega, 2017. aasta 1.jaanuarist.
Eelnõu materjalid Eelnõude infosüsteemis:
Vabariigi Valitsuse 1. detsembri 2016. a määrus nr 134 „Kasvuhoonegaaside lubatud heitkoguse ühikutega kauplemise süsteemi kuuluvate käitajate tegevusalade loetelu“
Riigi Teatajas avaldati kasvuhoonegaaside lubatud heitkoguse ühikutega kauplemise süsteemi kuuluvate käitajate tegevusalade loetelu, mis jõustub koos uue atmosfääriõhu kaitse seadusega 1. jaanuaril 2017. aastal. Määrusega loetletakse tegevusalad (nt mineraalõlide rafineerimistehaste käitamine), millel tegutsevad käitajad on kohustatud osalema nn EU ETS kauplemissüsteemis. Sisulisi muudatusi võrreldes varasema määrusega tehtud ei ole.
Vabariigi Valitsuse 9. detsembri 2016. a määrus nr 143 „Fluoritud kasvuhoonegaaside käitlemise ja aruandluse kord, aruannete vormid ning käitlemise kohta andmeid koondavate asutuste loetelu“
Riigi Teatajas avaldati fluoritud kasvuhoonegaaside käitlemise aruandluse korra, aruannete vormi ning käitlemise kohta andmeid koondavate asutuste loetelu määrus, mis jõustub koos uue atmosfääriõhu kaitse seadusega 1. jaanuaril 2017. aastal. Määruse täpsemat sisu kajastasime meie 2016. a novembrikuu uudiskirjas. Uusi muudatusi vahepeal lisandunud ei ole.
Novembris kiitsid nii Euroopa Parlament kui ELi Nõukogu heaks uued õhusaasteainete piirmäärad. Tegemist on õhusaasteainete piirmäärade direktiiviga, mille sisus Parlament ja ELi Nõukogu saavutasid kokkuleppe juulis. Kajastasime seda ka juulikuu keskkonnaõiguse uudiskirjas.
Kõnealuse nn NEC direktiiviga (National Emission Ceilings, numbriga 2001/81/EC) kehtestatakse riiklikud heite piirmäärad vääveldioksiidile (SO2), lämmastikoksiididele (NOx), lenduvatele orgaanilistele ühenditele (LOÜ), ammoniaagile (NH3) ja tahketele osakestele (PM2,5). Riigid peavad erinevate meetmetega tagama, et riigis ei eritataks välisõhku direktiivis ettenähtust rohkem saasteaineid. Metaanile direktiiviga liikmesriikide nõudmisel piirmäära ei seata. Metaani direktiivis käsitlemise küsimus oli üheks peamiseks tüliõunaks juulikuistel läbirääkimistel liikmesriikide, Euroopa Parlamendi ja Komisjoni vahel ning lõpuks sellest liikmesriikide survel loobuti. Komisjon on aga juba teatanud, et kaalub uusi meetmeid metaani heite vähendamiseks.
Direktiiviga kehtestatakse iga liikmesriigi jaoks eraldi indikatiivsed õhusaasteainete piirmäärad 2025. aastaks, mida lineaarselt järgides peaks liikmesriik jõudma 2030. aastaks õiguslikult siduvalt kindlaks määratud tasemeni.
Plaanide kohaselt jõustub direktiiv 31.detsembril 2016.a.
Seoses 1. jaanuarist 2017 a. kehtima hakkava uue atmosfääriõhu kaitse seadusega, on keskkonnaministeerium avaldanud mitu määrust, mille eesmärgiks on seniseid nõudeid kas täpsustada või uusi nõudeid juurde lisada. Mõned neist on juba vastu võetud ja avaldatud, mõned alles kooskõlastusringil.
Riigi Teatajas on avaldatud põletusseadmetest välisõhku väljutatavate saasteainete heidete määratlemise määrus, milles sisulisi muudatusi tehtud pole. Määrus reguleerib saasteainete (vääveldioksiid, lämmastikoksiid, süsinikoksiid ja lenduvad orgaanilised ühendid) heitkoguse sisalduse määratlemist otsese mõõtmise teel (nt põletusseadmetel nimisoojusega vähemalt 50 MW) või arvutuslikult (nt. vedelkütuse kasutamisel väljutatava vääveldioksiidi eriheite puhul).
Teise määrusena on Riigi Teatajas avaldatud naftasaaduste laadimisel välisõhku väljutatavate heidete määratlemise määrus, milles sisulisi muudatusi tehtud pole. Määrus reguleerib lenduvate orgaaniliste ühendite heitkoguse kindlaksmääramist arvutuslikul teel.
Detsembri keskpaiga seisuga on kooskõlastamisringil looma- ja linnukasvatusest välisõhku väljutatavate saasteainete heitkoguse määrus, mille muudatused oleksid täpsustavat laadi. Nt loetaks määruse tähenduses vasikaks veised kuni nende kuuenda elukuu lõpuni (hetkel viienda elukuu lõpuni), lisataks selgitusi, kuidas arvutada väljaheites sisalduva lämmastiku arvu sigade puhul ja parandataks loomakasvatushoonest või lindlast eralduva ammoniaagi heitkoguse arvutamise valemit.
Teiseks on kooskõlastamisringil õhusaasteloa taotluse ja lubatud heitkoguste projekti nõuete määrus, milles oleks muudetud peamiselt saasteainete lubatud heitkoguse projekti sisu (nt lisanduks kohustus hinnata, kas käitise tegevusega võib kaasneda lõhnaainete esinemine või müraallikate tõttu müra normtasemete ületamine). Samuti tehtaks muudatusi loataotluses ja loa vormides (nt tuleks õhusaasteloa taotlemisel uue nõudena järgida edaspidi keskkonnaseadustiku üldosa seaduse keskkonnaloa taotlusele kehtestatud sätteid).
Kolmandaks ootab kooskõlastamist bensiini veo ja hoiustamise nõuete määrus, milles asendataks mõningad mõisted (nt tankla mõistega teenindusjaam, mahuti mõistega hoidla, tsistern mõistega teisaldatav mahuti), et tagada terminoloogiline kooskõla EL direktiividega 94/63 (bensiini säilitamise direktiiv) ja 2009/126 (mootorsõidukite tankimise direktiiv). Samuti lisatakse käitajale kohustus lekkekindlust perioodiliselt kontrollida. Kontrolli tuleb teostada vähemalt neli korda aastas (hetkel on kohustus kontrollida igal laadimisel).
Viimase määrusena on kooskõlastusringil õhukvaliteedi piir- ja sihtväärtuste määrus, milles on samuti tehtud muudatusi mõistete osas (nt välisõhu saastatuse tase on asendatud mõistega õhukvaliteet) ja vähendatud on piirväärtusega reguleeritavate saasteainete nimekirja (nt on välja jäetud saasteained, mille heiteid ei ole ettevõtjate poolt viimastel aastatel välisõhu saastamise aruannetes esitatud ja millega seetõttu eeldatavasti probleeme pole). Alles jäävate saasteainete piirväärtuste arvulisi suuruseid (v-a ammoniaak, mille piirväärtust leevendatakse) muudetud ei ole.
Kõik määrused peaksid jõustuma 1. jaanuaril 2017. a. koos uue atmosfääriõhu kaitse seadusega.
Naftasaaduste laadimisel välisõhku väljutatavate lenduvate orgaaniliste ühendite heidete arvutusliku määramise meetodid
Looma- ja linnukasvatusest välisõhku väljutatavate saasteainete heitkoguste määramise meetodid materjalid eelnõude infosüsteemis
Õhusaasteloa taotlusele ja lubatud heitkoguste projektile esitatavad täpsustatud nõuded, loa taotluse ja loa vormid materjalid eelnõude infosüsteemis
Bensiini veo ja bensiini terminalides ning teenindusjaamades hoidmise nõuded lenduvate orgaaniliste ühendite heitkoguste piiramise eesmärgil materjalid eelnõude infosüsteemis
Õhukvaliteedi piir- ja sihtväärtused, õhukvaliteedi muud piirnormid ning õhukvaliteedi hindamispiirid materjalid eelnõude infosüsteemis
Seoses uue maapõueseaduse jõustumisega 1. jaanuarist 2017.a on Keskkonnaministeerium saatnud kooskõlastusringile uuendatud Vabariigi Valitsuse määruse eelnõu turba kaevandamise aastamäära kohta. Määrusega sätestataks turba kriitilise ja kasutatava varu suurus ning turba kaevandamise aastamäärad kogu Eesti ja eraldi kõigi maakondade kaupa.
Turba kaevandamise aastamäär tähendab lubatud kaevandatavat turbakogust aastas. Eelnõu kohaselt tõstetaks määrusega turba kaevandamise aastamäärasid mitmes Eesti maakonnas, enim Ida-Viru, Lääne-Viru ja Pärnu maakonnas. Võrreldes eelmise määrusega tõuseks aastamäär kogu Eesti kohta 197 tuhande tonni võrra. Kaevandamist lubatakse eelkõige juba rikutud ja mahajäetud turbaaladel või aladel, mis on juba inimtegevusest mõjutatud ja ei oma olulist looduskaitseväärtust. Selliste alade nimekiri võetakse vastu eraldi määrusega. Eelnõu seletuskirja kohaselt uute alade avamisega seega olulist täiendavat keskkonnahäiringut ei kaasneks.
16. novembril võeti vastu jäätmeseaduse muudatused, mis puudutavad omavalitsuste poolt korraldatavat olmejäätmete vedu ja käitlemist. Eelnõu käsitlesime pikemalt keskkonnaõiguse oktoobrikuu uudiskirjas.
Seadusega sätestatakse kohalikele omavalitsustele võimalus saada lisatoetust jäätmehoolduse arendamiseks. Lisatoetuste üks eesmärk on kompenseerida omavalitsustele senise süsteemi alusel jäätmete prügilasse ladestamise tasust laekunud osa, mida alates 1. jaanuarist 2017.a enam ei maksta. Toetuse saamise tingimusteks on, et omavalitsuse territooriumil töötab jäätmejaam või on elanikule tagatud jäätmejaama kasutamise võimalus teises omavalitsuses, toimib korraldatud jäätmevedu, kehtestatud on jäätmekava ja jäätmehoolduseeskiri. Toetuse andmise alusena arvestatakse omavalitsusüksuses asuvate eluruumide ja elamu kasutusotstarbega hoonete arvu aasta alguse seisuga.
Jäätmehoolduse rahastamise reformiga loodetakse innustada omavalitsusi rohkem tegelema jäätmete liigiti kogumise ja sortimise arendamisega. Kohalik omavalitsus peab tagama, et tema territooriumil oleks elanikel võimalus jäätmeid liigiti ära anda.
Seaduse muudatused, mis puudutavad toetuse saamise õigust, jõustusid üldkorras 5. detsembrist. Eelpool välja toodud nõuded, millele omavalitsus peab toetuse saamiseks vastama, jõustuvad 1. oktoobrist 2017.a
Keskkonnaministeerium on kooskõlastusringile saatnud määruse eelnõu, millega kehtestataks nõuded reoveesette komposti ja kääritusjäägi tootmisele. Reoveesete sisaldab mitmeid taimekasvuks vajalikke toitaineid, sh fosforit, mistõttu kasutatakse selle produkte väetisena põllumajanduses ja haljastuses. Määruse jõustumisel ei koheldaks nõuetele vastavat reoveesette komposti ja kääritusjääki edaspidi enam jäätmetena, vaid tootena. Seega ei peaks nende kasutamisel enam järgima jäätmekäitluse nõuded.
Eelnõuga võimaldataks nõuetele vastavalt valmistatud reoveesette komposti ja kääritusjääki toodetena müüa ja senisest vabamalt kasutada.
EL jäätmeõiguses eristatakse rangelt jäätmeid ning nendest töötlemise käigus loodud tooteid. Jäätmeid tohib üle anda vaid jäätmeluba omavale isikule ja nende kasutamise kohta tuleb esitada jäätmearuanne. Jäätmetest valmistatud toodetele seevastu jäätmekäitlusnõuded ei kehti ja tooteid võib üldjuhul vabalt üle anda ja turul kättesaadavaks teha. Eestis on reoveesette kasutamine täna reguleeritud jäätmete kasutusena, kuna kehtestamata on jäetud reeglid ja kriteeriumid, mille alusel saaks reoveesettest tooteid valmistada. Reoveesettele ja selle produktidele kasutajate leidmine on olnud problemaatiline, kuna see nõuaks neilt jäätmekäitlusnõuete järgimiseks lisaraha.
Määruse eelnõuga sätestataks töödeldud reoveesette kui toote tootmise ja kasutamise nõuded. Määruse jõustumisel tekiks reoveesette valdajatel võimalus tuua settekompost või -kääritusjääk turule tootena, mida võib võrreldes jäätmetega vabamalt ja lihtsamalt kasutada. Määruse kehtestamisega loodetakse suurendada ka tarbijate kindlustunnet, et settekomposti ja -kääritusjäägi puhul on tegemist kontrollitud ja tunnustatud tootega.
Settekomposti ohutuse ja kvaliteedi tagavad mh reoveesette käitlemise nõuded. Näiteks on kindlaks määratud, milliseid jäätmeid tohib komposti ja kääritusjäägi tootmiseks kasutada, kui suur võib olla raskemetallide sisaldus. Käitleja peab mh ümbritsema käitluskoha piirdega ja järgima keskkonnanõudeid ning kõik kompostimise tegevused peavad olema dokumenteeritud.
Detsembri keskpaiga seisuga on Riigi Teatajas avalikustatud kolm uut kiirgusohutuse teemalist määrust, milles on tehtud mitmeid täiendusi. Need määrused on:
kiirgustöötaja ja kiirgusohutuse spetsialisti koolitamise nõuete määrus, milles erinevalt varasemast eristatakse kiirgustöötajate ja kiirgusohutuse spetsialistide (enam kui kümne kiirgustöötajaga ettevõtte või suure ohuga kiirgustegevuse kiirgusnõuete täitmise korraldajad ja järgijad) koolitamisnõudeid. Uue nõudena sätestatakse, et esmane, kiirguskaitse põhialuseid käsitlev koolitus, tuleb kiirgustöötajal või kiirgusohutuse spetsialistil läbida kuue kuu jooksul alates tööle asumisest. Varasemalt ajalist piirangut sätestatud polnud. Ajaline piirang on vajalik selleks, et vältida võimalikke tööõnnetusi ja tagada töötajatele piisav ettevalmistus. Samuti on ette nähtud varasemast intensiivsem pideva enesetäiendamise kohustust, millest tulenevalt peavad täiendkoolitused käsitlema tegevusvaldkonna kiirguskaitses toimunud olulisi muudatusi kiirgustöötajatele (nt ohutussüsteemide, avariiolukorras tegutsemise ja kiirguskaitsevahendite teemal) ning kiirgusohutuse spetsialistidele (nt kiirguskaitse tehniliste vahendite, avariide ja avariivalmiduse teemal);
meditsiiniradioloogia protseduuride teostamise kiirgusohutusnõuete määrus, millesse on lisatud nõue kooskõlastada meditsiiniradioloogia protseduuride tegemist hõlmavad teadusuuringud eelnevalt eetikakomiteega. Sõeluuringute programmi kavandamisse tuleb uue nõudena kaasata Terviseamet, Keskkonnaamet ja asjakohased erialaühendused (vastavalt uuringuvaldkonnale). Muutuvad nõuded ka kvaliteedikäsiraamatus (kiirgusohutuse kvaliteedisüsteemi kirjeldav dokument, kus on kirjas nt protseduuride tegevusjuhised, neid teostavad isikud ja nende läbitud erialased koolitused) säilitatavate andmete kohta. Edaspidi tuleb kiirgustegevusloa omajal säilitada käsiraamatus vähemalt kümne standardsuurusega (kehakaaluga vahemikus 65-75 kg) patsiendi individuaalsed patsiendidoosi andmed (hetkel tuleb talletada standardprotseduuride raames kogutavate patsiendidooside keskmisi);
kiirgusloa taotluse täpsustatud nõuete määrus, mille täpsemat sisu kirjeldasime meie 2016. a novembrikuu uudiskirjas. Sisulisi muudatusi määruses vahepeal tehtud ei ole.
Määrustes tehtud muudatused peaks tagama, et kiirgustöötajatel ja kiirgusohutuse spetsialistidel on tööülesannete täitmiseks piisavad teadmised ajakohastest kiirguskaitsemeetmetest ja ülevaade kiirgusalastest õigusaktidest, teadusuuringutele on tagatud nende eetilisus ning kiirgusloa taotlemise protsess muutub arusaadavamaks ja kiiremaks.
Kiirgustöötaja ja kiirgusohutuse spetsialisti kiirgusohutusalase koolitamise nõuded

matches: Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Riigikohus Riigikohus Kohus Kohus Riigikohus kohus


Inimese tervist puudutavad andmed ja andmetega seotud juriidika - e-perekool
Inimese tervist puudutavad andmed ja andmetega seotud juriidika
Minnes arsti vastuvõtule või haiglaravile mõtleme me eelkõige sellele, kuidas oma tervisehädale lahendus leida. Vähem mõtleme sellele, et igast meie tegevusest arsti juures jääb maha informatsioon, andmejälg.
Ilmselt ei mõtle me ka sellele, et oma allkirjaga oleme isiklikult andnud arstidele loa nende andmete töötlemiseks, samas säilitanud õiguse kõikide meie tervist puudutavate terviseandmete kättesaamiseks terviseasutusest.
Käesolevas artiklis anname võimalikult lihtsa teadmise sellest, mis need meie tervist puudutavad andmed tegelikkuses on, kuidas neid andmeid vajadusel kätte saada ja mõned soovitused, mis võiks selle protsessi teie jaoks lihtsamaks teha. Väidete juurde oleme lisanud ka õigusaktid ja paragrahvid, millel põhineme.
Oleme harjunud, et kõige põhjalikumat informatsiooni meie terviseandmete kohta omab meie perearst. Enamikul meist ei ole olemas kodus täielikku ülevaadet iseenda või oma pereliikmete arsti juures käimistest, ravikokkuvõtetest, diagnoosidest ning väljakirjutatud retseptidest; detailsematest tervisenäitajatest ja uuringutulemustest rääkimata. Seda infot koondab meie perearst; me teame, et vajalikul hetkel saame end huvitava informatsiooni perearstilt. Lisaks toimib aastast 2009 ka tervise infosüsteem Digilugu (Patsiendiportaal), kus samuti peaks meid puudutav info meile igal hetkel kättesaadav olema. Peab täpsustama, et mainitud andmebaas ei ole tänasel päeval veel edukalt rakendunud ja seal olev info on lünklik.
Kuidas inimese tervist puudutavaid andmeid juriidilises keeles nimetatakse ja kellele need andmed kuuluvad ?
Põhilised õigusaktid, kus on kirjas terviseandmeid puudutav, on Isikuandmete kaitse seadus (edaspidi IKS), Tervishoiuteenuste korraldamise seadus (edaspidi TKS) ja Võlaõigusseadus.
Nagu eespool öeldud, koostatakse terviseasutuses patsientide kohta rohkelt erinevaid dokumente – alates jälgimislehtedest ja analüüsitulemustest kuni põhjalike haiguslugudeni välja. Juriidilises mõttes on tegemist isikuandmetega, täpsemalt delikaatsete isikuandmetega (täpne definitsioon on leitav IKS §4). Õigusaktides on täpselt kirja pandud, kuidas peab delikaatsete isikuandmetega toimima, millistel tingimustel on kellelgi peale isiku enda õigus nende andmetega toimetada ehk neid töödelda (vt. IKS § 5).
Mida on sealt oluline teada? Esiteks see, et juriidiliselt on tervishoiuteenuse pakkumisel (arsti vastuvõtt, haiglaravi) eristatud erinevad osapoolsed: inimene, kellele andmed kuuluvad või kelle alaealisele lapsele andmed kuuluvad, on andmesubjekt (IKS §8); ning perearst, eriarst, haiglat esindav arst on alati nende andmete töötleja (IKS §7). Patsient peab alati andma kirjaliku loa tervishoiuteenuse osutajale oma tervist puudutavate andmete töötlemiseks (IKS § 10, 12 lg 2 ja 4). Nõusolekut on võimalik igal ajal tagasi võtta (IKS §12 lg7), kuid sellel ei ole tagasiulatuvat mõju.
See tähendab, et kui te lähete arsti juurde või haiglasse, siis küsitakse teie käest alati kirjalik nõusolek isikuandmete töötlemiseks. Perearstile olete andnud oma nõusoleku andmete töötlemiseks koos sellega, kui olete palunud end perearsti nimekirja võtta. Ka patsiendiportaal on andud meile võimaluse enda tervist puudutavate isikuandmetega seoses tahteavalduse koostamise st andmetele juurdepääsu lubamise, piiramise ja keelamise.
Milliseid andmeid meie tervise kohta kogutakse?
Levinumad dokumendid, millega me arsti juures käies kokku puutume ja mida meile väljastatakse, on saatekiri, konsultatsiooniotsus, erinevad analüüsitulemused, retseptid, epikriis (ehk kokkuvõtlik väljavõte haigusloost), EMO ambulatoorne kaart (täielik informatsioon erakorralise meditsiini osakonnas toimunust) vms. Meie jaoks on oluline teada, et tegelikult on informatsioon, mida meie kohta kogutakse ja säilitatakse, tunduvalt põhjalikum ja koosneb täpselt etteantud koostamise nõuetest. Ja mis peamine – vajadusel on meil õigus kõikide nende andmetega tutvuda, saada koopiad, sest, nagu öeldud, tervishoiuasutus on informatsiooni töötleja, kes teeb seda inimese poolt antud nõusoleku alusel.
On oluline teada, et iga juhtumise ja tegevuse kohta haiglas on arst kohustatud koostama kirjaliku dokumendi. Kõigest peab jääma kirjalik jälg ja jälje jätmine on tervishoiuasutusele riiklike reeglite kohaselt ette nähtud.
Tervishoiuasutusele on täpselt ettekirjutatud iga tegevuse kohta tervishoiuteenuste osutamist tõendavate dokumentide vormi ja sisu nõuded. Need nõuded on kirjas Sotsiaalministri määruses nr. 56 “Tervishoiuteenuse osutamise dokumenteerimise kord ning nende dokumentide säilitamise tingimised ja kord”).
Seadusest tulenevalt tehakse patsiendile kättesaadavaks vaid lühikokkuvõtte nendest dokumenditest (nimetatakse epikriis), mis on paremal juhul kättesaadavad digiloost, aga igal juhul perearsti käest. Nõuded patsiendile esitatavate dokumentide kohtaon kirja pandud määruses “Tervise infosüsteemi edastatavate dokumentide andmekoosseisud ning nende säilitamise tingimused ja kord”
Patsientidena on meie jaoks oluline teadvustada, et tegelikult kogutakse ja koostatakse meie kohta palju põhjalikumad terviseandmed ning need on meile kättesaaadavad, aga eeldavad spetsiaalset andmepäringut.
Kõik dokumendid tuleb koostada kajastatava toimingu toimumise päeval (pikema perioodi puhul viimasel päeval) või sellele päevale järgneval tööpäeval (nõue kirjas määruses „Tervishoiuteenuse osutamise dokumenteerimise ning nende dokumendite säilitamise tingimused ja kord § 2 lg 1). Tervishoiuteenuse osutaja võib vajadusel teha dokumenti hilisemaid kandeid (nt mõni analüüsitulemus saabub peale inimese haiglast lahkumist), kuid muu dokumendi koostamisega viivitamine on seadusevastane.
Kõiki dokumente peab tervishoiuteenuse osutaja säilitama, nt uuringutulemusele ja haigluslugudele kehtib samast määrusest tulenevalt säitamisnõue 30 aastat.
Milliseid andmeid on õigus saada?
Isikuandmete kaitse seaduse § 19 lõike 2 kohaselt on patsiendil õigus saada kõiki enda kohta käivaid isikuandmeid, sh kõiki tervisega seotud andmeid, mis tervishoiuasutus on inimese kohta kogunud. Meie jaoks on oluline teada, et kõigile andmetele, mis seadus on kohustanud nt haiglat haiglaravi ajal koostama ja säilitama, on meil õigus.
Kes võib andmeid küsida?
Andmeid võib küsida isiklikult või läbi esindaja (volitusega). Isegi kui haiglasse pöördumisel täidetakse vorm, milles märgitakse isik, kellele on õigus andmeid väljastada, ei takista see hiljem uute volituste andmist. Volitus ei pea olema notariaalne, piisab volitaja allkirjastatud volikirjast (Tsiviilseadustiku üldosa seaduse pt. 8).
Kelle käest andmeid küsida?
Isikuandmete töötleja on tervishoiuteenuse osutaja, kelle poole tulebki andmete saamiseks pöörduda. Selleks on kas haigla, perearst või muu tervishoiuasutus, kes teenust patsiendile on pakkunud. Esimesed kanalid, kust informatsiooni hankimist võib alustada, on patsiendiportaal ja perearst. Kui sealt saadud informatsioon ei ole piisav, tuleb pöörduda otse tervishoiuteenust osutanud asutuse poole (nt. haigla).
Kuidas andmeid küsida?
Andmete küsimine ehk andmepäringud on alati soovitatav vormistada kirjalikult. Täiesti piisav on andmeid küsida haigla üldmailiaadressilt, digiallkirjastades oma päringu ning vajadusel lisades volikirja. Tervishoiuteenuse osutaja on kohustatud väljastama andmeid kirjalikult, see kohustus tuleneb võlaõigusseaduse § 766 lõikest 1. Andmete väljastamise kohustus tuleneb ka IKS-st, §-s 4 on sätestatud, milliseid andmeid isikuandmeteks loetakse ning §-st 19 tuleneb andmevaldaja kohustus isiku päringu peale andmed väljastada. Seadusest tulenevalt tuleb asutusel andmed väljastada viie tööpäeva jooksul (IKS §19 lg 3). Järelevalvet nimetatud seaduse täitmise üle teostab Andmekaitse Inspektsioon.
Seadustega on tervishoiuasutusele loodud võimalus ka andmete väljastamisest keeldumiseks. Sellistes situatsioonides on soovitus esimese sammuna teha andmete väljastamiseks tervishoiuasutusele kirjalik andmepäring, millele samuti vastatakse kirjalikult koos konkreetse viitega õigusakti paragrahvile, millise põhjendusega andmete väljastamisest keeldutakse. Kui põhjendus on teada, siis on võimalik see otsus ka vaidlustada.
Kõik artiklis mainitud seadused ja määrused on kättesaadavad aadressilt www.riigiteataja.ee
www.nurmsalu.ee
27. novembril 2013. aastal
Miks on patsiendi ohutus Eestis nii tundlik teema? 1. lugu. Kaisa Nurmsalu


Viljandi Kaare Kooli põhimääruse kinnitamine – Riigi Teataja
Viljandi Kaare Kooli põhimääruse kinnitamine
Viljandi Kaare Kooli põhimääruse kinnitamine - sisukord
§ 5 Pitsat, eelarve, arvelduskonto ja sümboolika
§ 7 Kooli eesmärgid
§ 9 Õppevormid
§ 12 Kooli vastuvõtt ja sealt väljaarvamine
§ 14 Õpilaste toitlustamine
§ 15 Tervishoiuteenuse osutamine koolis
4 ÕPPEKAVAVÄLINE TEGEVUS
§ 16 Õppekavaväline tegevus
5 ÕPILASED JA ÕPILASTE VANEMAD
§ 17 Õpilaste õigused
§ 18 Õpilaste kohustused
§ 19 Õpilaste vanemate õigused ja kohustused
§ 20 Tunnustuse ja laituse avaldamine
§ 23 Personali koosseisu määramine ja töölepingud
§ 25 Personali tööülesanded, õigused, kohustused ja vastutus
7 KOOLIELU JUHTIMINE JA KORRALDAMINE
§ 28 Kooli hoolekogu
§ 29 Rahvusvahelised sidemed
§ 30 Tegevuse planeerimine
8 VARA, FINANTSEERIMINE, ARUANDLUS JA JÄRELEVALVE
§ 32 Rahalised vahendid
§ 33 Asjaajamine ja aruandlus
§ 36 Kooli pidamise üleandmine
RT IV, 23.05.2012, 1
Vastu võetud 28.12.2011 nr 101
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lõike 2, § 22 lõike 1 punkti 34 ning põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 66 alusel.
Kooli nimetus on Viljandi Kaare Kool (edaspidi kool).
(1) Kool on munitsipaalkool, mille pidaja on Viljandi Linnavolikogu (edaspidi kooli pidaja) ning mis tegutseb Viljandi Linnavalitsuse (edaspidi linnavalitsus) haridus- ja kultuuriameti haldusalas.
(2) Kool lähtub oma tegevuses seadustest ja nende alusel antud õigusaktidest.
(3) Kool on õigusaktidega kehtestatud raamides õppe-, kasvatus- ja arendustegevuses iseseisev.
Kool asub aadressil Kesk-Kaare tänav 17, 71015 Viljandi.
Kool on põhikool, mille juures töötavad hariduslike erivajadustega õpilaste klassid.
§ 5. Pitsat, eelarve, arvelduskonto ja sümboolika
Koolil on oma nimega pitsat, arvelduskonto, eelarve ja oma sümboolika.
Kooli asjaajamise ning õppekeel on eesti keel.
§ 7. Kooli eesmärgid
1) võimalda õpilastel täita koolikohustust ning omandada põhiharidust põhikooli riiklike õppekavade alusel kooli õppekavas sätestatud mahus;
2) kujundada õpilastes igapäevase eluga toimetulekuks vajalikke oskusi ja eetilisi tõekspidamisi.
1) luua tingimused ja võimalused koolikohustuse täitmiseks ning põhihariduse omandamiseks;
2) aidata kaasa õpilase arengule ja isiksuse kujunemisele;
3) luua tingimused õpilastele huvi-, kultuuri- ja sporditegevuseks kooli juures;
4) tagada pidevalt vajalike õpikute, õppevahendite ja -materjalide olemasolu;
5) tagada õpilastele tervisekaitse eeskirjade- ja normidekohane õppekeskkond, päevakava, õppekorraldus ja –koormus ning toitlustamine;
6) teha õppe- ja kasvatustegevuse korraldamisel koostööd õpilase vanemaga või eestkostjaga (edaspidi õpilase vanem), teiste koolide ja muude organisatsioonidega;
7) väärtustada ja arendada eesti rahvust ja kultuuri;
8) luua töötajatele kaasaegsed töö- ja olmetingimused ning võimalused täiendada ja rakendada oma erialaseid ja pedagoogilisi teadmisi;
9) arendada riigisisest ja rahvusvahelist koostööd teiste õppeasutustega;
10) tutvustada oma tegevust üldsusele;
11) kasutada koolile eraldatud ressursse sihipäraselt ja mõistlikult.
§ 9. Õppevormid
(2) Koolis õpivad põhikooli (1.- 9. klass) õpilased.
(3) Koolis on klassid:
1) lihtsustatud õppel olevatele õpilastele;
2) toimetulekuõppel olevatele õpilastele;
3) õpilastele, kellele nõustamiskomisjon on spetsiifilistest hariduslikest erivajadustest tulenevalt soovitanud õppida väikeklassis.
(4) Koolis töötavad pikapäevarühmad, aine- ja huviringid ning õpituba.
(1) Kooli õppekava koostatakse põhikooli riiklike õppekavade (põhikooli riiklik- ,põhikooli riiklik lihtsustatud-, ja põhikooli riiklik toimetuleku õppekava) alusel, pidades silmas piirkonna vajadusi, vanemate ja õpilaste soove ning kasutatavaid ressursse.
(2) Kooli õppekava kinnitab kooli direktor käskkirjaga.
(3) Kooli õppekava määrab:
1) õppe- ja kasvatuseesmärgid ning põhimõtted;
2) tunnijaotusplaani õppeaineti ja aastati, valikkursuste loendi ja valimise põhimõtted;
3) ülekooliliste ja koolidevaheliste projektide kavandamise põhimõtted;
4) õppe- ja kasvatuse korralduse sealhulgas projekt-, õues- ja muuseumiõppeks ning ekskursioonideks ja õppekäikudeks vajaliku aja;
5) hindamise korralduse;
6) õpilaste- ja vanemate teavitamise ja nõustamiset;
7) õpilaste juhendamise ja õppekorralduse põhimõtted;
8) karjääriteenuse korralduse;
10) kooli õppekava uuendamise ja täiendamise korra.
(4) Koolil on õigus koostada põhikooli riikliku õppekava järgi üldharidust omandavale õpilasele individuaalne õppekava haridus- ja teadusministri määrusega kehtestatud korra alusel.
(5) Kooli õppekavas on määratletud õpilase suurim lubatud nädala õppekoormus.
(6) Kool kannab andmed kooli õppekava kohta Eesti Hariduse Infosüsteemi (EHIS).
(1) Õppeperioodi arvestusühikuteks koolis on õppetund, õppepäev, õppenädal, õppeveerand, poolaasta, õppeaasta.
(2) Õppeaasta kestab 1. septembrist 31. augustini ning koosneb õppeveeranditest ja vaheaegadest. Koolivaheajad kehtestab haridus- ja teadusminister.
(3) Õppepäev on kalendripäev, mil õpilane on päevakava või individuaalse õppekava alusel kohustatud õppes osalema.
(4) Ühes õppenädalas on kuni viis õppepäeva. Õppepäevade minimaalne arv õppeaastas on määratud põhikooli- ja gümnaasiumiseadusega.
(5) Õppetund on kooli päevakavas või õpilaste koostatud individuaalses õppekavas juhendatud õppeks ettenähtud ajavahemik. Juhendatud õpe on kooli määratud viisil toimuv õpe (loeng, individuaaltund, konsultatsioon, e-õpe, õppekäik), milles osalevad nii õpilane kui pedagoog.
(6) Õppetunni pikkus koolis on 45 minutit. Õppetunni võib jagada mitmeks osaks ning kuni 2 õppetundi võib toimuda järjest ilma vahetunnita. Vahetunni pikkus on vähemalt 10 minutit iga õppetunni kohta.
(7) Õppetundide arv ja nende järjekord õppepäevas määratakse tunniplaaniga, mille kinnitab kooli direktor.
(8) Õpilaste õpitulemusi hinnatakse viiepallisüsteemis põhikooli- ja gümnaasiumiseadusega kehtestatud korras.
(9) Individuaalse õppekava alusel õppija puhul arvestatakse hindamisel individuaalses õppekavas sätestatud erisusi.
(10) Kool võib linnavalitsuse nõusolekul avada vastavalt vajadusele pikapäevarühmi.
(11) Kool võib lisaks riikliku õppekavaga tagatud õppemaksuta põhiharidusele organiseerida kooli ruumides õpilastele osaliselt või täielikult tasustatud lisaõpet.
(12) Kooli lõpetamine toimub haridus- ja teadusministri määrusega kehtestatud korras.
(13) Kool kannab õpilaste andmed Eesti Hariduse Infosüsteemi (EHIS).
§ 12. Kooli vastuvõtt ja sealt väljaarvamine
Kooli vastuvõtt ja koolist väljaarvamine toimub haridus- ja teadusministri määrusega kehtestatud korra ning linnavalitsuse poolt kehtestatud üldtingimuste alusel.
(2) Kooli raamatukogu ülesanne on:
1) arendada õpilaste iseseisva õpitöö oskusi ja lugemishuvi;
2) varustada, säilitada, teha kättesaadavaks õppe- ja kasvatustegevuseks ning enesearendamiseks vajalikke teavikuid.
(3) Kooli raamatukogu töökorralduse alused kehtestab haridus- ja teadusminister.
§ 14. Õpilaste toitlustamine
(2) Koolilõuna toetuse õpilase kohta ning toetuse jagamise korra kehtestab Vabariigi ValitsusLõike tekst.
(3) Koolilõuna toetuse õpilase kohta ning toetuse jagamise korra kehtestab Vabariigi Valitsus.
§ 15. Tervishoiuteenuse osutamine koolis
(1) Koolitervishoiuteenuse kättesaadavuse õpilastele tervishoiuteenuse korraldamise seaduses kehtestatud nõuete kohaselt korraldab linnavalitsus.
(2) Koolitervishoiuteenust osutava õe tegevused ning nõuded tegevuste aja, mahu, kättesaadavuse ja asukoha kohta kehtestab sotsiaalminister.
4. peatükk ÕPPEKAVAVÄLINE TEGEVUS
§ 16. Õppekavaväline tegevus
(1) Õppekavaväline tegevus on koolis toimuv või kooli poolt korraldatud õppekava läbimist toetav või muu õppekavaväline tegevus.
(2) Kooli juures võivad töötada erinevad õppekavavälise tegevuse vormid.
(3) Kooli õppekavaväliste tegevuste korraldamise alused kehtestab kooli direktor kooskõlastatult linnavalitsusega.
(4) Õppekavaväline tegevus võib olla õpilastele tasuta, osaliselt tasustatud või täielikult tasustatud.
5. peatükk ÕPILASED JA ÕPILASTE VANEMAD
§ 17. Õpilaste õigused
1) täita õpiülesandeid;
2) osaleda temale kooli päevakavas või individuaalses õppekavas ettenähtud õppes;
3) saada õppekavas ettenähtu omandamiseks täiendavat abi õpetajalt tema üldtööaja piires;
4) taotleda individuaalse õppekava koostamist ja selle alusel õppimist;
5) luua ühinguid, klubisid stuudioid, ringe ning osaleda nende töös;
6) võtta osa kõigist klassivälistest õpilasüritustest, mis toimuvad vastavalt kooli üldtööplaanile;
7) pöörduda abi saamiseks kooli töötajate poole;
8) pöörduda oma õiguste kaitseks kooli direktori, Haridus- ja Teadusministeeriumi järelevalveametniku, maavanema, kooli pidaja, lastekaitseorganisatsiooni poole;
9) teha ettepanekuid kooli direktorile ja teistele pedagoogidele õppe- ja kasvatustöö korraldamise osas;
10) moodustada koolis õpilasesindus, kes esindab õpilaskonda koolisisestes suhetes;
11) osaleda valitud õpilasesindajate kaudu koolielu probleemide lahendamises;
12) saada koolist teavet koolikorralduse ja õpilaste õiguste kohta;
13) kasutada õppekavavälises töös kooli rajatisi, ruume, õppe-, spordi- ja tehnilisi vahendeid kooli poolt kehtestatud korras;
14) omada muid õigusaktidest tulenevaid õigusi.
§ 18. Õpilaste kohustused
1) täitma õpiülesandeid ja osalema õppetöös vastavalt konkreetse õpilase jaoks kooli poolt ette nähtud tunniplaanile ja õppekorraldusele;
3) järgima tervislikke eluviise;
5) täitma kooli kodukorda ning kandma vastutust selle rikkumise eest;
§ 19. Õpilaste vanemate õigused ja kohustused
(1) Õpilaste vanematel on õigus:
2) nõuda vajalike tingimuste loomist laste mitmekülgseks arenguks, aidates ise kaasa nende tingimuste kujundamisele;
3) olla valitud kooli hoolekogu liikmeks;
4) osaleda kooli töös ja juhtimises hoolekogu liikmeteks valitud õpilaste vanemate kaudu,saada nõu õppe- ja kasvatusküsimustes;
5) pöörduda oma õiguste kaitseks kooli hoolekogu, õppenõukogu ja direktori, Haridus- ja Teadusministeeriumi, maavanema, kooli pidaja, politseiametniku ja sotsiaaltöötaja poole.
(2) Õpilaste vanemad on kohustatud:
1) looma õpilasele soodsad tingimused arenemiseks ja hariduse omandamiseks;
5) kasutama meetmeid, mida talle pakub kool või linnavalitsus;
7) taotlema vajaduse korral koolilt ja linnavalitsuselt õigusaktides sätestatud koolikohustuse täitmise tagamise meetmete rakendamist.
(3) Õpilaste vanemad järgivad seadustes ja nende alusel antud õigusaktidest tulenevaid õigusi ja kohustusi.
§ 20. Tunnustuse ja laituse avaldamine
Õpilasele avaldatakse tunnustust ja laitust haridus- ja teadusministri määruses ja kooli kodukorras sätestatud alustel ja korras.
(2) Õpilaskonnal on õigus valida õpilasesindus, kes tegutseb käesoleva põhimääruse ja õpilasesinduse põhimääruse alusel.
(3) Õpilasesinduse põhimäärusega sätestatakse õpilasesinduse moodustamise kord, õigused ja kohustused ning tegutsemise kord.
(4) Põhimääruse kiidab heaks õpilaskond ja kinnitab kooli direktor käskkirjaga kooskõlas kehtiva seadusandlusega.
(1) Koolitöötajad (edaspidi personal) on pedagoogid ja kooli teenindav personal.
(2) Kooli pedagoogid on õpetajad, kooli direktor, tema asetäitja õppe- ja kasvatusalal ning muud õppe- ja kasvatusalal töötavad isikud.
(3) Kool kannab pedagoogide andmed Eesti Hariduse Infosüsteemi (EHIS).
§ 23. Personali koosseisu määramine ja töölepingud
(1) Kooli personali koosseisu määrab kooli direktor linnavalitsuse kehtestatud korras, arvestades haridus- ja teadusministri määrusega kinnitatud miinimumkoosseisu.
(2) Töölepingud personaliga sõlmib, muudab ja ütleb üles kooli direktor kehtivate õigusaktidega sätestatud tingimustel ja korras.
(1) Pedagoogi, direktori asetäitja õppe- ja kasvatustöö alal ning teiste õppe- ja kasvatusalal töötavate isikute vaba ametikoht täidetakse avaliku konkursi korras. Konkursi läbiviimise korra kehtestab direktori ettepanekul kooli hoolekogu.
(2) Pedagoogide atesteerimine korraldatakse haridus- ja teadusministri määrusega kehtestatud korras.
§ 25. Personali tööülesanded, õigused, kohustused ja vastutus
(1) Personali tööülesanded, õigused, kohustused ja vastutus määratakse käesoleva põhimäärusega, töökorralduse reeglite, töötaja ametijuhendi, töö- ja kollektiivlepingu ning teiste töösuhteid reguleerivate õigusaktidega.
(2) Töökorralduse reeglid ja ametijuhendid kinnitab kooli direktor.
(3) Pedagoogide ülesanne on:
1) õpilaste õpetamine ja kasvatamine, mis tugineb õpilaste ja õpetajate vastastikusele lugupidamisele, teineteisemõistmisele ning koostööle õpilaste kodudega;
2) kooli arendamises osalemine.
(4) Kooli teenindava personali ülesanneteks on tagada kooli häireteta tegevus, heaperemehelik majandamine, koolivara korrasolek ning majanduslik teenindamine.
(5) Kooli personalil on õigus:
3) esitada kooli direktorile ettepanekuid õppe- ja kasvatustegevuse paremaks korraldamiseks.
7. peatükk KOOLIELU JUHTIMINE JA KORRALDAMINE
(2) Kooli direktor kindlustab kooli tulemusliku ja häireteta töö ning kooli kodukorra täitmise, juhib õppe- ja kasvatustegevust koostöös õppenõukoguga, hoolekoguga, õpilasesindusega ja kooli pidajaga.
(3) Kooli direktor esindab kooli ja teostab tehinguid, mis on suunatud tema seaduses sätestatud ülesannete täitmisele ning selleks:
1) kehtestab kooli õppekava, päevakava, kodukorra, hädaolukorra lahendamise plaani, sisehindamise korra ja aruande, õpilastega peetava arenguvestluste tingimuse ja korra;
2) korraldab kooli õpilaste ja personali vaimse ja füüsilise turvalisuse ja tervise kaitse ning kaitse hädaolukorras, pedagoogide ametikoha täitmiseks konkursi, tugispetsialistide teenuse rakendamise, esimese õpilasesinduse valimised, hoolekogu ja õppenõukogu õiguspäraste otsuste täitmise;
3) kinnitab töökorralduse reeglid, personali koosseisu ja ametijuhendid, õpilasesinduse põhimääruse;
4) otsustab õpilase nimekirja arvamise ja koolist välja arvamise;
5) moodustab linnavalitsuse nõusolekul pikapäevarühmi, kehtestab pikapäevarühmade töökorralduse ja päevakava;
6) määrab kindlaks direktori asendamise korra ning isiku, kelle ülesandeks on hariduslike erivajadustega õpilase õppe ja arengu toetamiseks vajaliku koostöö korraldamine;
7) sõlmib, muudab ja ütleb üles personaliga töölepingud, lahendab talle õigusaktide ja töölepinguga pandud teisi küsimusi;
8) sõlmib, muudab ja ütleb üles personaliga töölepingud, lahendab talle õigusaktide ja töölepinguga pandud teisi küsimusi;
9) esitab linnavalitsusele kooli eelarve projekti ja tagab kooli eelarve täitmise;
10) tagab õigusaktidega ettenähtud kooli tegevust kajastavate andmete, dokumentide ning aruannete koostamise ja esitamise;
11) on kooli õppenõukogu esimees ja korraldab kooli õppenõukogu tegevust ning hoolekogu ees aruandekohustuslik.
(4) Kooli direktori vaba ametikoha täitmiseks korraldatakse avalik konkurss.
(5) Kooli direktoriga sõlmib, muudab ja ütleb töölepingu üles linnapea.
(1) Koolil on õppenõukogu, mille ülesandeks on oma pädevuste piires kooli õppe- ja kasvatuse eesmärkide kindlaksmääramine, analüüsimine ja hindamine ning kooli juhtimiseks vajalike otsuste tegemine.
(2) Kooli õppenõukogu tegutseb haridus- ja teadusministri poolt kehtestatud korras.
§ 28. Kooli hoolekogu
(1) Kooli õppe- ja kasvatustegevuse jälgimiseks ja selleks tegevuseks paremate tingimuste loomisele kaasaaitamiseks moodustab linnavalitsus kooli hoolekogu.
(2) Kooli hoolekogu tegutseb kooli pidaja kehtestatud korras.
§ 29. Rahvusvahelised sidemed
(1) Kool võib luua ja arendada sidemeid välispartneritega.
(2) Kool valib koostöövormid sõpruskoolidega ja vastutab isikute ning gruppide ettevalmistamise eest välissuhtlemisel.
(3) Koolil on õigus vastu võtta välisriikide õpetajaid ja õpilasi.
§ 30. Tegevuse planeerimine
Kooli tegevus planeeritakse Viljandi linna ja kooli arengukava ning sisehindamise aruande kohaselt.
8. peatükk VARA, FINANTSEERIMINE, ARUANDLUS JA JÄRELEVALVE
(1) Kooli kasutuses oleva vara moodustavad talle linnavalitsuse poolt sihtotstarbeliselt kasutamiseks ja valdamiseks antud vara.
(2) Kool kasutab ning valdab tema valduses ja kasutuses olevat vara kooli pidaja poolt kehtestatud korras.
§ 32. Rahalised vahendid
(1) Kooli eelarve on linna eelarve üheks osaks, milles leiavad kajastamist kõik kooli tulud ja kulud.
(2) Kooli eelarve tulud moodustuvad eraldistest riigieelarvest, linna eelarvest, laekumistest sihtasutustelt, annetustest, laekumised õpilastelt või õpilaste vanematelt õpilaste kasutusse minevate lisaõppematerjalide maksumuse katteks ning tulud kooli õppekavavälistest tegevustest.
(3) Kooli tasulisteks õppekavavälisteks tegevusteks on koolituste, võistluste ja kontsertide korraldamine, õppematerjalide kirjastamine, tasuliste aine- ja ringitundide läbiviimine, kooli kasutuses oleva vara üürimine ja rentimine.
(4) Muud seadustega lubatud laekumised.
§ 33. Asjaajamine ja aruandlus
(1) Asjaajamine toimub Vabariigi Valitsuse ja pidaja poolt kehtestatud korras.
(3) Kool esitab oma tegevuse kohta statistilise ja eelarve täitmise aruande rahandusministri ja kooli pidaja kehtestatud tähtaegadel ja korras.
(1) Riiklikku järelevalvet kooli õppe- ja kasvatustegevuse üle teostatakse põhikooli- ja gümnaasiumiseaduses sätestatud alustel ja korras.
(2) Teenistuslikku järelevalvet kooli ja kooli direktori tegevuse seaduslikkuse ja otstarbekuse üle teostab linnavalitsus.
(1) Kooli korraldab ümber ning tema tegevuse lõpetab kooli pidaja õigusaktidega sätestatud alustel ja korras.
(2) Kooli ümberkorraldamine ja tema tegevuse lõpetamine toimub ajavahemikus 01. juulist sama aasta 31. augustini.
(3) Kooli ümberkorraldamise ja ümberkujundamise ning tegevuse lõpetamise otsusest teatatakse kirjalikult õpilastele, õpilaste vanematele, personalile, maavanemale ning Haridus- ja Teadusministeeriumile vähemalt viis kuud enne uue õppeaasta algust.
§ 36. Kooli pidamise üleandmine
(1) Kooli pidajal on õigus anda munitsipaalkooli pidamine üle riigile.
(2) Kooli pidamise üleandmisel riigile kohaldatakse võlaõigusseaduses ettevõtte ülemineku kohta sätestatut põhikooli- ja gümnaasiumiseadusest tulenevate erisustega.
(4) Kooli pidamise üleandmise otsusest teavitatakse kooli õpilasi ja töötajaid hiljemalt kaks kuud enne õppeaasta algust.
§ 37. Tunnistada kehtetuks Viljandi Linnavolikogu 29.12.2010 määrus nr 61 "Viljandi Kaare Kooli põhimääruse kinnitamine".
§ 38. Määrus jõustub 3. päeval pärast avalikustamist.


Automaatse liiklusjärelevalve süsteemi andmekogu põhimäärus – Riigi Teataja
Automaatse liiklusjärelevalve süsteemi andmekogu põhimäärus
Jõustumine: 06.05.201909.05.2015
RT I, 06.05.2015, 1
Määrus kehtestatakse liiklusseaduse § 199 lõike 5 alusel.
Andmekogu nimi on statsionaarse automaatse liiklusjärelevalve süsteemi andmekogu.
Andmekogu vastutav töötleja on Maanteeamet.
Andmekogu pidamise eesmärk on kohalikele teedele ja riigimaanteedele püsipaigaldatud liiklusjärelevalve süsteemiga kogutud järgmiste liiklusalaste õigusrikkumiste andmete töötlemise abil tagada tõhus liiklusjärelevalve:
1) mootorsõidukiga lubatud sõidukiiruse ületamine;
2) mootorsõidukiga punase keelava fooritule nõuete rikkumine.
(1) Statsionaarne automaatne liiklusjärelevalve süsteem (edaspidi järelevalvesüsteem) on mõõtekabiini paigaldatud tehnoloogiliste seadmete kogum, mis koosneb järelevalvekaamerast või -kaameratest, sõidukiiruse mõõtmisel kiirusmõõtevahendist, dokumenteerimisseadmest ja muudest vajalikest lisaseadmetest, mis on ette nähtud liiklusalase õigusrikkumise fikseerimiseks ning mille salvestist on õigus kasutada mootorsõiduki ja selle juhi, mootorsõiduki omaniku või vastutava kasutaja tuvastamiseks.
(2) Salvestis on järelevalvesüsteemi poolt loodud käesoleva määruse §-s 7 loetletud andmete elektrooniline kogum.
(3) Andmesubjekt on mootorsõiduki omanik või vastutav kasutaja, kelle mootorsõidukiga liiklusalane õigusrikkumine sooritati.
(4) Käitaja on määruse tähenduses volitatud isik, kes paigaldab, hooldab, seadistab või kontrollib järelevalvesüsteemi.
(1) Andmekogus sisalduvate andmete turvaklass on K1T2S2. Andmekogu turbeaste on keskmine (M).
(2) Salvestise töötlemiseks kasutatavad infotehnoloogilised süsteemid ja meetmed peavad tagama salvestise tervikluse, usaldusväärsuse ja autentsuse. Salvestis peab olema failivormis, mis tagab selle tervikluse, usaldusväärsuse ja autentsuse salvestise töötlemise aja jooksul.
(3) Andmekogus sisalduvate andmete käideldavuse, tervikluse ja konfidentsiaalsuse tagamiseks rakendatakse järgmisi organisatsioonilisi, füüsilisi ja infotehnoloogilisi turvameetmeid:
1) andmekogu kasutajate tuvastamine eesmärgiga pidevalt seostada kõiki kasutajaid nende poolt käivitatud protsessidega;
2) andmekogule juurdepääsu kontroll eesmärgiga määratleda ligipääs järelevalvesüsteemi seadmetele ja andmekogus olevatele andmetele;
3) andmekogu kasutamise dokumenteerimine ja auditeerimine eesmärgiga kontrollida ja tuvastada turvalisuse rikkumisega seotud sündmused.
3. peatükk Andmete töötlemine andmekogus
§ 7. Salvestis
(1) Järelevalvesüsteem rakendub tööle käesoleva määruse § 3 punktides 1 ja 2 nimetatud õigusrikkumise korral, jäädvustab salvestise ning edastab salvestise mõõtekabiinist järelevalvesüsteemi andmekogusse.
(2) Salvestises sisaldub:
1) järelevalvesüsteemi osaks oleva dokumenteerimisseadme unikaalne nimi või tähis;
3) dokumenteerimisseadme asukoht (linna/asula nimetus, tee/ristmiku/tänava nimi või number, tee kilomeeter, asukoha koordinaadid, sõidusuuna kirjeldus);
4) mootorsõiduki sõidusuund (lähenev, kaugenev);
5) juhtumi salvestamise aeg (kuupäev, kuu, aasta ja kellaaeg).
(3) Lisaks käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud andmetele sisaldub mootorsõidukiga punase keelava fooritule nõuete rikkumise kohta koostatud salvestises:
1) vähemalt üks digitaalne kõrgresolutsioonis foto või video punase keelava fooritule ajal ristmikule väljasõitnud mootorsõidukist eestvaates (edaspidi põhifoto);
2) üks digitaalne värviline kõrgresolutsioonis foto või video keelava punase keelava fooritule ajal ristmikule väljasõitvast (stopp-joont ületavast) mootorsõidukist tagantvaates (edaspidi lisafoto);
3) foorikontrolleri andmed: mitu sekundit (murdosa täpsusega) oli põhifoto tegemise hetkel põlenud kollane ja seejärel punane foorituli.
(4) Lisaks käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud andmetele sisaldub lubatud sõidukiiruse ületamise kohta koostatud salvestises:
1) vähemalt üks digitaalne kõrgresolutsioonis foto või video lubatud sõidukiirust ületanud mootorsõidukist;
2) suurim lubatud sõidukiirus;
3) mõõtmistel saadud mootorsõiduki kiiruse väärtus.
(5) Lisaks käesoleva paragrahvi lõigetes 2−4 nimetatud kohustuslikele andmetele võib salvestis sisaldada ka muid järelevalvesüsteemi valmistajatehase ette nähtud andmeid, nagu mõõtesessiooni algusaeg (kuupäev, kellaaeg), mõõtesessiooni tähis, pildikäivituse piirväärtus, sõiduraja number ja mootorsõiduki kategooria sõltuvalt sõiduki gabariitidest.
§ 8. Salvestise automaatne töötlemine andmekogus
Andmekogus teostatakse infotehnoloogilise tarkvara abil salvestisega automaatselt järgmised toimingud:
1) salvestise autentsuse kontroll. Autentsuse kontrolli mitteläbivad andmed kustutatakse andmekogust ja neid ei edastata edaspidisesse andmetöötlusprotsessi;
2) mootorsõiduki registreerimismärgi tuvastamine. Registreerimismärgi tähis lisatakse andmeedastusfailis sisalduvasse metaandmete faili. Registreerimismärgist luuakse pildifail koos registreerimismärgi tähisega;
3) lubatud sõidukiiruse ületamise juhtumi puhul lõpliku mõõtetulemuse arvutamine mõõtmisel saadud mootorsõiduki kiiruse väärtusest asjaomase laiendmääramatuse lahutamise teel;
4) andmete edastamine kohtuvälisele menetlejale.
§ 9. Andmete edastamine kohtuvälisele menetlejale
Käesoleva määruse §-s 7 nimetatud salvestise andmetest ja §-s 8 nimetatud andmetest moodustatakse andmeedastusfail, mis edastatakse automaatselt riigi infosüsteemi andmevahetuskihi kaudu kohtuvälise menetleja andmekogusse infosüsteemi POLIS.
4. peatükk Andmete säilitamine andmekogus ja juurdepääs andmekogusse kantud andmetele
(1) Käesoleva määruse §-s 7 nimetatud salvestist säilitatakse andmekogus neli aastat.
(2) Käesoleva määruse §-s 8 nimetatud salvestise töötlemise tulemusel tekkinud andmed ning käesoleva määruse §-s 9 nimetatud andmeedastusfailid kustutatakse vahetult pärast edukat andmeedastust kohtuvälisele menetlejale.
(3) Andmed hävitatakse vastutava töötleja kehtestatud korras.
(1) Andmekogus sisalduvad andmed on juurdepääsupiiranguga.
(2) Õigus andmekogust andmeid saada on:
1) andmesubjektil temaga seonduva liiklusalase õigusrikkumise osas;
2) andmekogu vastutava töötleja ametnikel neile teenistuskohustuste täitmiseks määratud ulatuses;
3) kohtuvälisel menetlejal väärteoasja menetlemiseks, sealhulgas hoiatamismenetluse läbiviimiseks;
4) muudel seaduses sätestatud isikutel.
(3) Andmekogu vastutav töötleja otsustab kolmandatele isikutele riigi infosüsteemi andmevahetuskihi kaudu andmetele juurdepääsu andmise kooskõlas avaliku teabe seaduse ja isikuandmete kaitse seadusega.
(4) Andmekogu andmetele juurdepääsu õigus on vastutaval töötlejal, käitajal ja andmekogu arendaval või hooldaval isikul andmekogu vastutava töötlejaga sõlmitud lepingus sätestatud ulatuses ja tingimustel.
(5) Andmeid töötlevad isikud on kohustatud hoidma saladuses neile andmete töötlemisel teatavaks saanud isikuandmeid.
§ 12. Andmete väljastamine andmekogust
(1) Andmekogu vastutav töötleja väljastab andmekogust andmeid:
1) kohtuvälisele menetlejale väärteoasja menetlemiseks, sealhulgas hoiatamismenetluse läbiviimiseks läbi riigi infosüsteemi andmevahetuskihi;
2) muudel juhtudel isiku kirjaliku avalduse alusel, kui andmete väljastamiseks on vahetult seadusest tulenev alus.
(2) Andmesubjektil või tema esindajal on andmetega võimalik tutvuda andmekogu vastutava töötleja juures kirjaliku avalduse alusel.
5. peatükk Järelevalve andmekogu pidamise üle, andmekogu pidamise finantseerimine ja andmekogu tegevuse lõpetamine
§ 13. Järelevalve andmekogu pidamise üle
Järelevalvet andmekogu pidamise üle teostatakse vastavalt isikuandmete kaitse seadusele ja avaliku teabe seadusele.
(1) Andmekogu tegevuse lõpetamine toimub kooskõlas arhiiviseadusega ja avaliku teabe seaduse § 439 lõike 1 punkti 6 alusel kehtestatud määrusega.
(2) Andmekogu tegevuse lõpetamisel otsustatakse andmete teise andmekogusse või riiklikku arhiivi üleandmine või andmete hävitamisele kuulumine ja nende üleandmise või hävitamise tähtaeg.
Majandus- ja kommunikatsiooniministri 26. mai 2011. a määrus nr 36 „Statsionaarse automaatse kiirusmõõtesüsteemi andmekogu põhimäärus” tunnistatakse kehtetuks.
RT I, 03.05.2019, 5
Andmekogu nimi on automaatse liiklusjärelevalve süsteemi andmekogu.
[RT I, 03.05.2019, 4 - jõust. 06.05.2019]
Andmekogu pidamise eesmärk on kohalikele teedele ja riigiteedele paigaldatud statsionaarsete ja teisaldatavate liiklusjärelevalve süsteemidega kogutud järgmiste liiklusalaste õigusrikkumiste andmete töötlemise abil tagada tõhus liiklusjärelevalve:
(1) Automaatne liiklusjärelevalve süsteem (edaspidi järelevalvesüsteem) on tehnoloogiliste seadmete kogum, mis koosneb järelevalvekaamerast või -kaameratest, sõidukiiruse mõõtmisel kiirusmõõturist, dokumenteerimisseadmest ja muudest vajalikest lisaseadmetest, mis on ette nähtud liiklusalase õigusrikkumise fikseerimiseks ning mille salvestist on õigus kasutada mootorsõiduki ja selle juhi, mootorsõiduki omaniku või vastutava kasutaja tuvastamiseks.
(1) Järelevalvesüsteem rakendub tööle käesoleva määruse § 3 punktides 1 ja 2 nimetatud õigusrikkumise korral, jäädvustab salvestise ning edastab salvestise järelevalvesüsteemi andmekogusse.
3) dokumenteerimisseadme asukoht;


Vabariigi Valitsuse 18. detsembri 2008. a määruse nr 178 „Kõrgharidusstandard” muutmine – Riigi Teataja
Vabariigi Valitsuse 18. detsembri 2008. a määruse nr 178 „Kõrgharidusstandard” muutmine
RT I, 29.07.2019, 1
Vastu võetud 25.07.2019 nr 66
Määrus kehtestatakse Eesti Vabariigi haridusseaduse § 5 lõike 2 punkti 7 ja § 28 lõike 21, ülikooliseaduse § 211 lõike 1 ja rakenduskõrgkooli seaduse § 12 lõike 1 alusel ning juhindudes erakooliseaduse § 51 lõike 10 punktist 2.
§ 1. Vabariigi Valitsuse 18. detsembri 2008. a määruse nr 178 „Kõrgharidusstandard” muutmine
Vabariigi Valitsuse 18. detsembri 2008. a määruse nr 178 „Kõrgharidusstandard” lisa 3 „Õppekavagrupid, nendes kõrgharidustaseme õpet läbiviivad õppeasutused ning nende antavate diplomite ja akadeemiliste kraadide nimetuste loetelu” kehtestatakse uues sõnastuses (lisatud).
Määruse menetlus viidi Euroakadeemia õppe läbiviimise õiguse kehtetuks tunnistamise osas läbi haridus- ja teadusministri 10. septembri 2018. a käskkirjaga nr 326 algatatud riiklikus järelevalves, mille ülevaade koos ärakuulamise tulemustega on esitatud käesoleva määruse seletuskirjas1.
§ 3. Määruse vaidlustamine
Määrust on võimalik vaidlustada, esitades kaebuse halduskohtusse halduskohtumenetluse seadustikus sätestatud korras, osas, mis puudutab Euroakadeemia õppe läbiviimise õigust.
Määrus jõustub 1. augustil 2019. a.
1 Seletuskirjaga saab tutvuda Haridus- ja Teadusministeeriumi veebilehel https://www.hm.ee/et/ministeerium/dokumendiregister


Eesti Vabariigi põhiseadus / paragrahv 26
Eesti varasemad põhiseadused ei sisaldanud PS §-ga 26 sarnast perekonna- ja eraelu puutumatust tagavat üldist sätet. Sellist sätet ei olnud ka PS väljatöötamisel aluseks võetud J. Adamsi töögrupi eelnõus ega Põhiseaduse Assamblee 15. novembri 1991. aasta eelnõus. Privaatsuse kaitset tagav säte lisati Põhiseaduse Assamblee 13. detsembri 1991. aasta eelnõusse suuresti professor I. Rebase ettepanekul (vt H. Runneli sõnavõttu Põhiseaduse Assamblee 13. istungil ja L. Hänni sõnavõttu Põhiseaduse Assamblee 18. istungil). Esialgses sõnastuses andis säte (algselt § 24, hiljem § 25) kõigile õiguse seaduse kaitsele isiklikku või perekonnaellu meelevaldse sekkumise eest. L. Hänni märkis sellega seoses, et “põhiseadusega tehakse seadusandjale ülesandeks kaitsta seaduse jõuga isiklikku ja perekonnaelu”. (Põhiseaduse Assamblee 20. istungil).
PS § 26 sõnastamisel on selgeks eeskujuks olnud EIÕK art 8. EIÕK art 8 esimese lõike kohaselt on igaühel õigus sellele, et austataks tema era- ja perekonnaelu ja kodu ning sõnumite saladust. Isikliku ja perekonnaelu, samuti korteripuutumatuse, kirjavahetuse saladuse, au ja reputatsiooni kaitse on sätestatud ka kodaniku ja poliitiliste õiguste rahvusvahelise pakti art-s 17. Euroopa põhiõiguste hartas on perekonna- ja eraelu, kodu ja edastatavate sõnumite saladuse austamine ette nähtud art-s 7. Isikuandmete kaitsele on põhiõiguste hartas pühendatud eraldi art 8.
PS § 26 esimene lause piiritleb sätte esemelise kaitseala, sätestades perekonnaelu ja eraelu puutumatuse. Esmalt tuleb selgitada, milliseid õiguslikke positsioone eraelu hõlmab ja PS § 26 kaitseb.
Eraelu mõiste arengut on mõjutanud anglosaksi privaatsuse doktriin. 19. sajandi lõpul sõnastati privaatsus kui “õigus olla üksi”. Euroopa Nõukogu Parlamentaarse Assamblee resolutsioonis nr 428 (1970) määratletakse eraelu kui õigust elada omaenda elu minimaalse sekkumisega. Sellele lisati resolutsiooniga nr 1165 (1998) õigus kontrollida enda kohta käivat informatsiooni. EIK ei ole pidanud võimalikuks ega vajalikuks anda eraelu mõiste ammendavat definitsiooni (EIKo Niemietz vs.Saksamaa, 16.12.1992; EIKo Bensaid vs.Ühendkuningriik, 06.02.2001). EIK praktika on eraelu kaitsealasse arvanud füüsilise ja vaimse puutumatuse, soolise identifitseerimise, nime ja soolise sättumuse, seksuaalelu, õiguse identiteedile ja isiksuse arengule ning õiguse luua ja arendada suhteid teiste inimeste ja välismaailmaga (EIKo Bensaid vs. Ühendkuningriik, 06.02.2001), eutanaasia (EIKo Pretty vs.Ühendkuningriik, 29.04.2002), katseklaasiviljastamise (EIKo Evans vs.Ühendkuningriik, 07.03.2006). Eraelu hõlmab EIK käsituses ka professionaalse ja ärilise iseloomuga tegevused (EIKo Niemietz vs.Saksamaa), samuti võimude poolt isiku kohta avaliku informatsiooni kogumise ja talletamise teabetoimikutes (EIKo Rotaru vs.Rumeenia, 04.05.2000). Nende valdkondade põhjal võib üldistada, et EIÕK art 8 tagab personaalautonoomia, identiteedi, isikupuutumatuse, privaatsuse, isiku arengu, isiku identifitseerimise ja isiksuse muude kvaliteetide kaitse.
PS § 26 esemelise kaitseala sisustamisel tuleb kõigepealt arvestada, et erinevalt eespool nimetatud rahvusvahelistest aktidest on Eesti PS-s olemas üldisem säte, mis võib rolli mängida eraelu kaitsmisel. Selleks on PS § 19, mille lg 1 tagab õiguse vabale eneseteostusele. Teiseks on mitmed eraelu tahud, mis kuuluvad EIÕK art 8 kaitse alla, Eesti PS-s kaitstud spetsiaalsete põhiõigustega (selle kohta täpsemalt allpool p 14).
PS § 19 lg 1 käsitatakse üldise vabaduspõhiõigusena, mis kaitseb õiguslikku vabadust teha ja jätta tegemata mida iganes (vt selle kohta PS § 19 komm 3). Lisaks sellele on leitud, et PS § 19 lg-s 1 on tagatud üldine isiksus- või isikupõhiõigus, mis kaitseb isiku integriteeti kui kitsamat isikusfääri ja selle säilimise õiguslikke põhitingimusi. Isikupõhiõiguse kaitse alla on arvatud enesemääramis- ja enesekujutamise õigus (vt Ernits, M. Kommentaar PS §-le 19, p 3.1.2 (koos alapunktidega) väljaandes Madise, Ü jt. Eesti Vabariigi põhiseadus. Kommenteeritud väljaanne. Kolmas, täiendatud väljaanne. Tallinn: Juura, Õigusteabe AS, 2012; sarnaselt Alexy, R. Põhiõigused Eesti põhiseaduses. Juridica 2001 eriväljaanne, lk 5–96, p 6.1 (koos alapunktidega)).
Riigikohus on oma praktikas enesemääramisõiguse ja enesekujutamise õigusega seotud olukordi käsitlenud sageli seoses mõlema konkureeriva paragrahviga. Kas riivatud on PS § 19 lg-s 1 tagatud isiksuspõhiõiguse või PS §-ga 26 tagatud eraelu puutumatuse esemelist kaitseala, on sõltunud konkreetse juhtumi asjaoludest ja sellest, milline tähendus on antud mõistele “eraelu”. Kohus on leidnud, et nii PS § 19 lg 1 kui ka § 26 kaitsealasse võib kuuluda isiku õigus muuta oma perekonnanime (RKPJKo 03.05.2001, 3-4-1-6-01, p 15; kuna kohtuasjas soovis inimene lisada oma perekonnanimele suguvõsanime, paigutas kohus selle olukorra PS § 26 kaitsealasse), samuti õigus oma kujutisele (RKTKo 13.01.2010, 3-2-1-152-09, p 11). Mõlema põhiõiguse kaitseala võib riivata ka isiku salajane pealtkuulamine ja salvestamine (RKKKo 21.03.2003 3-1-1-25-03, p 8.2). PS § 19 lg 1 kaitsealasse on Riigikohus paigutanud ka kehalise enesemääramise või puutumatuse raseduse katkestamise kontekstis (RKTKo 11.05.2011, 3-2-1-31-11, p 11).
Isiksuse kaitse on seega olnud PS § 19 lg 1 ja § 26 vahel jagatud, kuid kaitsealade piiritlemine pole üheselt selge. Praktikas võib see kaasa tuua PS § 26 kui sõnastuse poolest spetsiifilisemalt eraelu kaitsva sätte kitsendava tõlgendamise, mõistes eraelu all üksnes isiku erasfääri (nt päeviku märkmed, kirjavahetus, kehasfäär). Arvestades PS § 26 sõnastuslikku sarnasust EIÕK art-ga 8, oleks aga põhjendatud sisustada PS § 26 pigem avara kaitsealaga eraelu garantiina, mis hõlmab ka seni PS § 19 lg-st 1 tuletatud isiksuspõhiõiguse kaitsevaldkonnad (eelkõige enesemääramis- ja enesekujutamise õigus). Sellist lähenemist toetab ka Riigikohtu tõdemus, et esemeliselt kaitseb PS § 26 kõiki eraelu valdkondi, mis ei ole kaitstud eriõigustega (RKPJKo 25.06.2009, 3-4-1-3-09, p 16). Selline tõlgendus on soovitatav ka seetõttu, et PS § 19 lg 1 ja § 26 piiriklauslid erinevad – PS § 19 lg 1 on lihtsa piiriklausli ehk seadusereservatsiooniga, PS § 26 aga kvalifitseeritud piiriklausliga põhiõigus (vt selle kohta allpool p 27). PS § 26 tagab seega tugevama kaitse, mistõttu on avarast koosseisuteooriast lähtudes põhjendatud PS §-ga 26 tagatud põhiõiguse esemelist kaitseala laiendavalt tõlgendada. Sellise tõlgenduse puhul kaitseks PS § 26 ulatuslikult kogu isiku integriteeti, tema füüsilist ja vaimset puutumatust, PS § 19 lg 1 oleks aga üldine vabaduspõhiõigus. Selliselt mõistetuna on PS § 26 inimväärikuse põhimõtte (PS § 10) elementaarsem väljendus ja esimene tagatis.
PS § 26 esemelist kaitseala on oluline piiritleda ka § 20 lg-s 1 sätestatud põhiõiguse kaitsealast. PS § 20 lg 1 on tõlgendatud eelkõige füüsilise vabaduse meelevaldse võtmise eest kaitsva sättena (vt § 20 komm 5). Kuna aga säte nimetab ka isikupuutumatust, on õiguskirjanduses püstitatud küsimus, kas § 20 lg 1 sisaldab ka põhiõigust isikupuutumatusele (vt U. Lõhmus. Põhiõigustest kriminaalmenetluses, Juura 2012, lk 190) või on isiku kehalise puutumatuse ja kehalise enesemääramise küsimused § 26 kaitse all.
Põhiseaduse Assamblee stenogrammidest nähtub, et PS § 20 põhikontseptsioon tugineb rahvusvahelistele inimõiguste normidele (L. Hänni sõnavõtt Põhiseaduse Assamblee 30. istungil). Täpsemalt võib § 20 lg 1 sõnastuse eeskujuks pidada EIÕK art 5 ja ÜRO kodaniku ja poliitiliste õiguste pakti art 9 esimest lauset. Nimetatud sätete ingliskeelsed tekstid räägivad õigusest vabadusele ja turvalisusele (liberty and security), mis eesti keelde on tõlgitud kord õigusena “vabadusele ja isikupuutumatusele” (pakti art 9 esimene lause), kord aga “isikuvabaduse ja turvalisusena” (EIÕK art 5). EIK praktikas on turvalisust peetud kaitseks füüsilisse vabadusse (vahistamise või kinnipidamise teel) sekkumise eest ning iseseisvat tähendust ei ole sellele omistatud (vt selle kohta täpsemalt § 20 komm 4). Sellest tulenevalt võiks järeldada, et ka § 20 lg 1 kaitseb üksnes füüsilise vabaduse meelevaldse võtmise eest ega omista isikupuutumatusele eraldi tähendust.
Teisiti kasutab mõistet “isikupuutumatus” aga EL põhiõiguste harta art 3 “Õigus isikupuutumatusele” (right to the integrity of the person), mille lg 1 kohaselt on igaühel õigus kehalisele ja vaimsele puutumatusele (physical and mental integrity). Lõike 2 kohaselt tuleb seejuures meditsiini ja bioloogia valdkonnas eelkõige austada nõuet, et asjaomane isik annaks vaba ja teadliku nõusoleku seaduses ettenähtud korra kohaselt (a); keeldu eugeenilisteks, eelkõige isiku valikuga seotud toiminguteks (b); keeldu inimkehast või selle osast kui sellisest rahalise tulu saamiseks (c) ja keeldu inimeste reproduktiivseks kloonimiseks (d).
Kuna § 20 lg 1 sõnastamisel eeskujuks olnud rahvusvahelised normid isikupuutumatust kehalise puutumatuse või enesemääramise tähenduses eraldi ei kaitse, võiks § 20 lõiget tõlgendada pigem füüsilist vabadust kaitsva sättena ning füüsilise puutumatuse riived, mis ei seisne füüsilise vabaduse võtmises, paigutada § 26 kaitsealasse. Seda tõlgendust tundub toetavat ka süstemaatiline argument. Nimelt on füüsiline vabadus kvalifitseeritud piiriklausliga põhiõigus, mille piiramise tingimused on sätestatud § 20 lg-s 2. Isikupuutumatusest ja selle piiramise tingimustest § 20 lg 2 aga ei räägi. Kui § 20 lg 1 esemelisse kaitsealasse kuuluks iseseisva põhiõigusena ka isikupuutumatus, järelduks sellest, et isikupuutumatus on tagatud ilma piiriklauslita ehk tugevamalt kui isiku füüsiline vabadus. Selline tugevdatud kaitse võib olla õigustatud siis, kui küsimuse all on intensiivsed füüsilisse enesemääramisse sekkumised (nt õigus teha aborti või keelata abordi tegemine). Kindlasti ei ole see aga põhjendatud kõigil semantiliselt isikupuutumatuse mõiste alla mahtuvatel juhtudel (nt isiku kohustus näidata ette taskutes olevad esemed). Seega jääb küsimuseks, kas paigutada kõik füüsilise puutumatusega seotud küsimused § 26 kaitsealasse või piiritleda, millised jääksid § 20 lg 1 ja millised § 26 kaitse alla.
Kohtupraktikas ja õiguskirjanduses ei ole sellele küsimusele selget vastust antud. Riigikohus on oma praktikas pidanud samaaegselt nii § 20 lg 1 isikupuutumatuse kui § 26 eraelu kaitsealasse kuuluvaks seksuaalset enesemääramist (kui KarS 9. ptk 7. jaos “Seksuaalse enesemääramise vastased süüteod” kaitstavat õigushüve) (RKPJKo 23.09.2015, 3-4-1-13-15, p 17.2). Samuti on isikupuutumatuse kaitse alla paigutatud informeerimiskohustus abordi tegemisel ja nõusolek abordiks (RKKKo 30.05.2000, 3-1-1-63-00, p 7.2), õigus saada kaitset perevägivalla vastu (RKKKo 25.05.2004, 3-1-1-38-04, p 10), kuid ka isiku kohustamine näidata ette taskus olevad esemed (RKKKo 19.05.2005, 3-1-1-43-05, p 7) (vt selle kohta täpsemalt § 20 komm, p 5). Kuna siin välja pakutud käsitluses tõlgendatakse § 26 kui kogu isiku integriteeti ulatuslikult kaitsvat sätet, hõlmab see ka isiku õigust füüsilisele enesemääramisele ja kehalisele puutumatusele.
Ka laialt tõlgendades on § 26 esemeline kaitseala kitsam EIÕK art 8 lg-s 1 sätestatust, kuna mõned era- ja perekonnaelu tahud, mis kuuluvad EIÕK art 8 kaitsealasse, on PS-s kaitstud spetsiifiliste põhiõigustega. Au ja head nime kaitseb § 17, kodu puutumatust § 33, sõnumite saladust § 43. Perekonna- ja eraelu üksikud tahud võivad kuuluda ka §-des 27 ja 42, samuti § 44 lg-s 2 sõnastatud põhiõiguste kaitsealasse. PS § 26 kui üldsätet tuleb kohaldada juhul, kui kaitsmist vajav erasfääri kuuluv hüve ei ole PS-s kaitstud mõne erisättega. Kui erisäte on olemas, tuleb kohaldada vastavat erisätet ja § 26 kui üldisem säte peab taanduma.
EIÕK art 8 puhul puudub otsene praktiline vajadus võtta selge seisukoht eraelu ja perekonnaelu mõistete mahu ning seoste kohta. EIÕK art 8 tagab nii eraelu kui perekonnaelu kaitse samas ulatuses. Nii eraelu kui perekonnaelu riive on lubatud EIÕK art 8 lg-s 2 sätestatud põhjustel. Eesti PS-s tingib aga vajaduse eraelu ja perekonnaelu seoseid käsitleda § 27, mis ütleb, et perekond on riigi kaitse all.
Riigikohus on leidnud, et kui PS § 26 kohustab riigivõimu mitte sekkuma perekonnaellu, siis § 27 lg 1 puudutab perekonnaelu välist kaitset ja annab isikule õiguse riigi positiivsele tegevusele, mis aitaks tal elada täisväärtuslikku perekonnaelu (RKPJKo 05.03.2001, 3-4-1-2-01, p 14). Sellest võiks järeldada, et perekonnaelu kaitse on PS §-de 26 ja 27 vahel jagatud: § 26 esimene lause sätestab riigi vastu suunatud tõrjeõiguse perekonnaelu valdkonnas, § 27 lg 1 aga perekonna erilise kaitseõiguse. PS kohaldav kohus peaks vaidluse korral valima, kummast perekonnaelu kaitsvast sättest lähtuda, mis ei pruugi olla kerge ülesanne. Eelnimetatud lahendis möönis Riigikohus, et joont positiivse ja negatiivse kohustuse vahele on sageli keeruline tõmmata ning võttis kohtuasja lahendamisel aluseks § 27 lg-s 1 sätestatud põhiõiguse (RKPJKo 05.03.2001, 3-4-1-2-01, p 14).
Kui tõlgendada § 27 lg 1 perekonna erilise kaitseõigusena, ei oleks sellel sättel suurt praktilist tähendust põhjusel, et nagu eespool märgitud, tuleneb juba §-st 26 koos § 13 lg 1 esimese lausega riigi kohustus kaitsta üksikisiku perekonnaelu kolmandate isikute rünnakute vastu. Paragrahvi 27 lg 1 rolliks jääks seega perekonna kaitseõigust rõhutada. Küsimus tekib aga sellest, et §-des 26 ja 27 on sätestatud erinevad piiriklauslid. Paragrahv 26 on sätestatud kvalifitseeritud seadusereservatsiooniga, § 27 lg 1 aga seadusereservatsioonita (ilma piiriklauslita). Erinevate piiriklauslite tõttu ei ole konkurents § 26 ja § 27 lg 1 vahel üksnes teoreetiline probleem, vaid puudutab põhiõiguste kaitse ulatust.
Teine võimalus oleks tõlgendada § 27 lg 1 perekonnaelu kaitsva erisättena, mis tagab perekonnaelu tervikliku kaitse – nii tõrjeõiguse kui ka perekonna erilise kaitseõiguse. Selle tõlgenduse kasuks räägib asjaolu, et ka kaitseõigusena ei ole § 27 lg 1 üksnes riigi objektiivset kohustust sisaldav norm. Kuna perekonna kaitse on üksikisiku huvides, tuleneb § 27 lg-st 1 ka subjektiivne õigus nõuda riigilt oma perekonnaelu kaitset. Ka Riigikohtu halduskolleegium on oma praktikas lähtunud § 27 lg-st 1 kui perekonnaelu kaitsvast üldsättest. Halduskolleegium märkis 1997. a VMS puudutavat kohtuasja läbi vaadates: “Põhiseaduse § 27 kohaselt on perekond riigi kaitse all, kusjuures vanematel on õigus ja kohustus kasvatada oma lapsi ja hoolitseda nende eest. [...] Seega ei tulene välismaalase õigus elada Eestis üksnes Välismaalaste seadusest, vaid ka Põhiseadusest ning Inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioonist.” (RKHKm 06.06.1997, 3-3-1-16-97). Halduskolleegium on ka leidnud: “Konventsiooni artikli 8 ja Põhiseaduse § 26 sarnasus ei võimalda aga teha järeldust, et nende sätete kaitseala on identne. Nendes sätetes loetletud võimalikest subjektiivse õiguse piirangutest ja Põhiseaduse § 27 olemasolust tuleneb, et konventsiooni artikli 8 ja Põhiseaduse § 26 kaitsealad on erinevad.” (RKHKo 18.05.2000 , 3-3-1-11-00). Sellise tõlgenduse puhul oleks § 26 eraelu sfäärile laialdast kaitset pakkuv üldsäte, mis prima facie hõlmaks ka perekonnaelu kaitset, kuid perekonnaelu küsimustes § 26 kui üldsäte taanduks ja kohaldada tuleks § 27 lg 1 kui erisätet.
Paragrahvi 26 esimeses lauses on sätestatud tõrjeõigus, mis annab põhiõiguse kandjale õiguse oodata, et riik ei sekku tema perekonna- ja eraellu ning kohustab riiki sekkumisest hoiduma. Lisaks sellele kohustab § 26 esimene lause riiki kaitsma üksikisiku perekonna- ja eraelu kolmandate isikute rünnete eest. Riigi selline kohustus tuleneb § 13 lg 1 esimeses lauses “Igaühel on õigus riigi ja seaduse kaitsele” sätestatud üldisest kaitseõigusest. Tegemist on õigusega riigi positiivsele tegevusele. Põhimõtteliselt on kõik, mida § 26 tõrjeõigusena kaitseb riigi eest, kaitstav ka kolmandate isikute rünnete eest. Kaitse ei pruugi aga olla sama tugev, sest ühe isiku kaitse on sageli teise isiku õiguste riive. Kaitseõiguse riive seisneb kaitse tagamata jätmises. Samas on kaitseõiguse teostamisel seadusandjal avar mänguruum, kuna mingi hüve kaitsmiseks on enamasti rohkem kui üks võimalus. Ka EIK on leidnud, et kuigi EIÕK art 8 eesmärk on kaitsta isikuid avaliku võimu omavolilise sekkumise eest, ei tähenda see üksnes riigi kohustust hoiduda sellisest rikkumisest: niisuguse eelkõige negatiivse kohustuse kõrval võivad selles loomupäraselt sisalduda positiivsed kohustused era- või perekonnaelu tegelikuks austamiseks (esmakordselt EIKo Marckx vs.Belgia, 13.06.1979; vt ka Airey vs.Iirimaa, 09.10.1979). Paragrahvi 26 esimese lause kaitseala võib riivata iga sellega kaitstud õigusliku positsiooni ebasoodne mõjutamine riigi poolt, aga ka riigi kaitsekohustuse täitmata jätmine.
Eraelu üks vaieldamatult intiimsemaid osasid on seksuaalelu, mille riived võivad seisneda ennast sooliselt erinevalt määratlevate inimeste erinevas kohtlemises (§-ga 12 tagatud võrdsuspõhiõiguse samaaegne riive; vt selle kohta § 12 komm). Seksuaalelu puudutav on tihedalt seotud reproduktiivõigustega, mis samuti kommenteeritava paragrahvi kaitse alla kuuluvad. Reproduktiivõiguste kaitse puhul võivad olla tähtsad peaaegu kõik põhiõigusi kaitsvad sätted (nt §-d 12, 18, 19, 28). Nimelt on reproduktiivõigused inimõigused, mis konstrueeritakse juba olemasolevate inimõiguste sootundliku tõlgendamise kaudu ja seega ei eksisteeri ammendavat nimekirja kõikidest reproduktiivõigustest. Samas kaitsevad reproduktiivõigusi kõik inimõigusi sisaldavad konventsioonid ja konstitutsioonid. Reproduktiivõigused kaitsevad reproduktiivtervisega seonduvat. Maailma Terviseorganisatsiooni definitsiooni järgi on tervis täieliku füüsilise, vaimse ja sotsiaalse heaolu seisund ja mitte lihtsalt haiguse puudumine. Reproduktiivtervise definitsioon, mis võeti vastu juba 1994. aastal ÜRO rahvusvahelisel rahvastiku- ja arengu konverentsil Kairos ja mille sisu on hiljem ÜRO konsensusdokumentidega täiendatud, lähtub samuti tervise sotsiaalsest dimensioonist. Reproduktiivtervis tähendab seega, et inimestel on võimalik elada rahuldust pakkuvat ning turvalist seksuaalelu, saada lapsi ja vabalt otsustada, kas, millal ja kui sageli lapsi saada. Muu hulgas peab riik tagama, et kõigil inimestel on juurdepääs reproduktsiooni, seksuaalelu ja seksuaalsust puudutavale informatsioonile (nt seksuaalharidus koolides) ning turvalisele ja tõhusale pereplaneerimisele (abort, kontratseptsioon, viljatusravi, rasedusega seotud tervishoid, sünnitusabi jne).
Inimõiguste kaitsega tegelevad kohtud ja komisjonid on samuti aastate jooksul pidanud analüüsima mitmeid küsimusi, mis puudutavad reproduktiivõigusi. EIK lahenditest on reproduktiivõiguste kontekstis olulised Tysiac vs.Poola (EIKo 20.03.2007); A, B ja C vs.Iirimaa (10.12.2010); P. ja S. vs.Poola (abort) (30.10.2012); Annen vs.Saksamaa (abort ja sõnavabadus) (26.11.2015); Ternovszky vs.Ungari (14.12.2010); Dubska ja Krejzova vs.Tšehhi (kodusünnituse keelud) (15.11.2016); Konovalova vs.Venemaa (kolmandate isikute viibimine sünnituse juures) (09.10.2014); N. B. vs.Slovakkia (12.06.2012); I. G. ja teised vs.Slovakkia (13.11.2012); V. C. vs.Slovakkia (roma vähemusse kuuluvate naiste sundsteriliseerimine) (08.11.2011); Y. F. vs.Türgi (22.07.2003); Juhnke vs.Türgi (13.05.2008); Yazgül Yilmaz vs. Türgi (sunnitud günekoloogilised läbivaatused) (01.02.2011); Dickson vs.Suurbritannia (kunstlik viljastamine ja vangid) (04.12.2007); S. H. ja teised vs.Austria (munaraku ja embrüo doonorlus) (03.11.2011); Costa ja Pavan vs.Itaalia (juurdepääs embrüo geneetilisele analüüsile) (28.08.2012); Evans vs.Suurbritannia (embrüode kasutamine) (10.04.2007); Paradiso ja Campanelli vs.Itaalia (27.01.2015); Mennesson vs.Prantsusmaa (26.06.2014); Labassee vs.Prantsusmaa (asendusemadus) (26.06.2014). ÜRO Inimõiguste Komitee on käsitlenud aborti kaasustes K. L. vs.Peruu (IKom 24.10.2005) ja Mellet vs.Iirimaa (IKom 31.03.2016), kusjuures viimane on oluline just seetõttu, et komitee leidis, et Iirimaa aborti puudutav regulatsioon rikub ÜRO rahvusvahelise kodaniku ja poliitiliste õiguste pakti art 7 (piinamise ja julma, ebainimliku, väärikust alandava käitumise keeld). ÜRO naiste diskrimineerimise likvideerimise komitee (CEDAW komitee) praktikast on olulised A. S. vs.Ungari (sundsteriliseerimine) (CEDAW 29.08.2006), L. C. vs.Peruu (abort) (CEDAW 17.10.2011) ja Alyne da Silva Pimentel Teixeira vs.Brasiilia (emade suremus) (CEDAW 27.09.2011). Viimane kaasus on esimene kord, kui rahvusvaheline inimõiguste kaitsega tegelev institutsioon leiab, et emade suremus on inimõiguste rikkumine. Ameerika Inimõiguste Kohtu (Inter-American Court of Human Rights) oluline lahend reproduktiivõiguste kontekstis on Artavia Murillo vs.Costa Rica (kunstlik viljastamine) (otsus 28.11.2012). Senisest kohtute ja komiteede praktikast nähtub, et reproduktiivtervise kaitse puhul võivad asjasse puutuvad kaitstavad inimõigused olla olenevalt faktilistest asjaoludest mitmesugused – õigus kehalisele autonoomiale, õigus perekonna- ja eraelu kaitsele, õigus tervisele, piinamise ja alaväärse kohtlemise keeld, diskrimineerimise keeld. Reproduktiivõiguste kaitse puhul on kõige olulisem mõista, kuidas soostereotüübid (nt “iga naise soov on saada emaks ja selle nimel on naine nõus seadma ohtu oma tervise”) mõjutavad reproduktiivtervist reguleerivaid seadusi ning vastavaid praktikaid.
Paragrahvi 26 riive on vaieldamatult olemas juhul, kui sekkutakse inimese kehalisse puutumatusesse – nt sundvaktsineerimine, tahtest olenematu ravi meetmed, toimingud isiku vaba ja teadliku nõusolekuta meditsiini ja bioloogia valdkonnas. Samuti riivavad seda süüteomenetluse toimingud, nagu näiteks isiku läbivaatus, võrdlusmaterjali võtmine, sõrmejälgede ja DNA-proovide võtmine (isiku allutamisest süüteomenetluses tõendamistoimingutele vt ka süütuse presumptsiooni kontekstis § 22 komm 42), aga ka ülekuulamine eraelu faktide kohta ja kõigi eelnevate andmete säilitamine. Analoogsed eraeluliste andmete kogumisele ja töötlemisele suunatud toimingud, mille puhul peab silmas pidama § 26 riive proportsionaalsust, on ette nähtud korrakaitselistel eesmärkidel (vt PPVS, KorS, JAS, VangS jne). Ka läbiotsimistoimingu puhul ei või kodu puutumatuse põhiõiguse (vt § 33 komm-d 9–14) kõrval jätta arvestamata kaasnevat riivet eraelu puutumatusele. Paragrahvi 26 riive mõõdukus on kaalul eeskätt läbiotsimisel teostatud otsingute tulemusel äravõetud tõendusmaterjali (nt server, nutiseadmed, päevik, kirjad) töötlemise puhul edasises menetluses. Just eraelu puutumatuse tagamisele on suunatud KrMS § 91 lg 10, mis lubab läbiotsimise käigus võtta ära vaid objektid, mis kuuluvad konfiskeerimisele või on ilmselt kriminaalmenetluses tõendiks, kui need avastati ilma otsinguteta selgesti nähtavast kohast või otsitavate objektide leidmiseks ettevõetud mõistlike otsingute käigus. Reegleid, mis piiravad süüteomenetlust teostavaid asutuste aktiivsust n-ö juhuleidude puhul, on sõnastanud ka Riigikohus (RKKKo 06.06.2014, 3-1-1-28-14, p 17; 20.11.2015, 3-1-1-93-15, 9 p 62).
Ulatuslikud eraelu riived võivad kaasneda jälitustoimingutega (KrMS ptk 31) ning analoogsete toimingutega JAS alusel (vt RKPJKo 20.03.2014, 3-4-1-42-13, p 40). KrMS § 1265 võimaldab prokuröri loal teist isikut varjatult jälgida, koguda varjatult võrdlusmaterjali, teha esmauuringuid, vaadata asja varjatult läbi ja seda asendada. Kui aga varjatud toimingu sisuks on teabe edastamise jälgimine, siis on selleks vajalik kohtu luba: KrMS § 1267 reguleerib nii üldkasutatava elektroonilise side võrgu kaudu edastatavate sõnumite kui ka muul viisil edastatava teabe salajast pealtkuulamist ja -vaatamist. Viimati nimetatud toimingu puhul ristub eraelu puutumatusega sagedasti ka sõnumisaladuse kaitseala (PS § 43). Kuna sõnumite saladusse sekkumine on PS järgi enam piiratud kui sekkumine perekonna- ja eraellu, siis on Riigikohus korduvalt käsitlenud küsimust kahe kaitseala piiritlemisest. Jälitustoimingute puhul tuleb PS § 26 aspektist hinnata kindlasti näiteks privaatse suhtluse jälgimist (vt RKKKo 21.3.2003, 3-1-1-25-03, p 8.2, vt PS § 43 komm 7) ning juurdepääsu kohalejõudnud ja andmekandjale salvestatud sõnumitele (RKKKo 30.06.2014, 3-1-1-14-14, p-d 816 ja 817; 20.11.2015, 3-1-1-93-15, p 100; vt ka PS § 43 komm-d 5 ja 6). Eraelu (§ 26) kaitsealasse kuuluvad ka sõnumi metaandmed, millest ei selgu sõnumi sisu (RKKKo 23.02.2015, 3-1-1-51-14, p 21). Nende andmete kogumise osas on andnud ranged suunised ELK 21.12.2016 liidetud kohtuasjas C 203/15 ja C 698/15 tehtud otsuses, millest lähemalt vt § 43 komm-d 9 ja 10.
Informatsiooniline enesemääramine tähendab igaühe õigust ise otsustada, kas ja kui palju tema kohta andmeid kogutakse ja salvestatakse, seetõttu on eraelu kaitse üheks oluliseks valdkonnaks isikuandmete kaitse. Riigikohtu halduskolleegium on märkinud: “eraelu puutumatuse riivena käsitatakse muu hulgas isikuandmete kogumist, säilitamist, kasutamist ja avalikustamist.” (RKHKo 12.07.2012, 3-3-1-3-12, p 19). Andmete, sealhulgas isikuandmete hulk ja neis sisalduv teave üha suureneb ja sekkumine isikuandmete sfääri üha laieneb. 2006. aastal võttis Euroopa Parlament vastu direktiivi 2006/24/EÜ, mis käsitles elektrooniliste sideteenuste ja sidevõrkude pakkujate tegevusega kaasnevate või nendega töödeldud andmete säilitamist. Sellega pandi elektroonilise side teenuste ja sidevõrkude pakkujatele kohustus säilitada andmeid kommunikatsiooni kohta ja teha need kättesaadavaks õiguskaitseasutustele. Euroopa Kohus leidis, et selline kohustus piiras ebaproportsionaalselt EL põhiõiguste harta art-s 7 tagatud õigust eraelule ja art-s 8 tagatud õigust isikuandmete kaitsele (EKo 08.04.2014, C-293/12 ja C-594/12). Kohus oli seisukohal, et direktiiv riivas nimetatud põhiõigusi raskelt, kuid puudusid sätted, mis tagaksid selle, et riive piirduks vältimatult vajalikuga.
Kui § 26 “eraelu” hõlmab ka õigust enesekujutamisele, tuleks selle all mõista eelkõige õigust oma kujutisele ja sõnale. Õigus oma kujutisele kaitseb üksikisikut tema näitamise vastu meedias ning õigus sõnale tagab seda, et isikule ei omistataks avaldusi, mida ta pole teinud. Nendega haakuvad avaldatu ümberlükkamise õigus ja õiendi õigus. Lisaks kuulub siia õigus otsustada ise enda kohta käivate andmete avaldamise üle. Isikul peab olema õigus ise otsustada, kas ja millisel viisil ta tahab end avalikkuse ees kujutada ning kas ja mil määral tohivad kolmandad isikud muuta tema isiksuse avaliku arutelu esemeks. Oma kujutise õigus hõlmab nii kujutise pildis kui ka liikuvas pildis (RKTKo 13.01.2010, 3-2-1-152-09, p 11). Õigus sõnale hõlmab nii igat liiki salvestused kui ka kirjalikus vormis edasiantava sõna. Samuti kuulub siia õigus, et isiku kohta ei avaldataks ebaõigeid asjaolusid (vrd RKTKo 19.02.2008, 3-2-1-145-07, p 14: “isiku isiklik õigus sellele, et tema kohta ei avaldataks ebaõigeid asjaolusid”). Ebaõigete andmete ümberlükkamise õigus tähendab seda, et väljaanne või ringhäälinguasutus peab avaldatu ümberlükkamiseks võimaldama isikule ümberlükatava teabega võrreldava lehe- või saateruumi (vrd RKTKo 13.05.2005, 3-2-1-17-05, p 27; 21.12.2005, 3-2-1-95-05, p 26; 31.05.2006, 3-2-1-161-05, p 14).
Isikulise kaitseala poolest on § 26 kõigi ja igaühe õigus. See tähendab, et § 26 kaitseb nii Eesti kodanikku kui ka Eestis viibivat välisriigi kodanikku ja kodakondsuseta isikut (§ 9 lg 1). Küsimus on, kas see põhiõigus kaitseb ka juriidilist isikut, sest esmapilgul tundub, et eraelu saab olla vaid füüsilisel isikul. Paragrahvi 9 lg 2 järgi laienevad PS õigused, vabadused ja kohustused juriidilisele isikule niivõrd, kui see on kooskõlas juriidiliste isikute üldiste eesmärkide ja õiguste, vabaduste ja kohustuste olemusega. EIK on leidnud, et arvestades EIÕK ajas muutuvat sisu, on EIÕK art 8 kaitseala mõnel juhul vajalik laiendada ka juriidilistele isikutele (mutatis mutandis EIKo Niemietz vs.Saksamaa, 16.12.1992, p 30; Société Colas Est jt vs.Prantsusmaa, 16.04.2002, p 41). Samuti on ELK märkinud, et mõistet “eraelu” tuleks tõlgendada nii, et see hõlmaks füüsiliste ja juriidiliste isikute ameti- või ärialast tegevust (kohtuasi nr C-450/06 Varek Sa vs.Belgia, 14.02.2008, p 48). Küsimus juriidiliste isikute eraelu kaitsest saab tekkida siiski alles juhul, kui kaitset vajav õiguslik positsioon jääb välja Eesti PS erisätete (nt §-ga 43 tagatud sõnumite saladus) kaitse alt.
Paragrahvi 26 teine lause sätestab eraelu piiriklausli. Teise lause kohaselt võib sekkuda perekonna- ja eraellu tervise, kõlbluse, avaliku korra või teiste inimeste õiguste ja vabaduste kaitseks, kuriteo tõkestamiseks või kurjategija tabamiseks. Paragrahvi 26 teises lauses on seega sätestatud kvalifitseeritud seadusereservatsioon, mis lubab eraelu riivata üksnes seadusega või seaduse alusel ja § 26 teises lauses kindlaks määratud põhjustel. Üldjuhul peaks kvalifitseeritud seadusereservatsiooni puhul piirangu põhjuste loetelu olema ammendav. Siiski on Riigikohus käsitlenud § 26 riivet õigustava eesmärgina ka § 26 teises lauses nimetamata piirangu põhjust – PS preambulist tagatud eesti rahvuse ja kultuuri säilimist ning selle kaudu teiste inimeste õigust rahvuslikule identiteedile (RKPJKo 03.05.2001, 3-4-1-6-01, p 18). Selline olukord võib tekkida juhul, kui mõni kaalukas väärtus on piirangute loetelust välja jäänud, mis ammendavusele pretendeeriva kvalifitseeritud seadusereservatsiooni puhul võib juhtuda (kvalifitseeritud seadusereservatsioonidega seotud probleemide kohta vt II ptk sissejuhatus).
Paragrahvi 26 teises lauses on eraelu piiriklausel sätestatud kitsamalt kui EIÕK art 8 lg-s 2. EIÕK art 8 lg-s 2 on sätestatud, et ametivõimud ei sekku art 8 esimeses lõikes tagatud õiguse kasutamisse muidu kui kooskõlas seadusega ja kui see on demokraatlikus ühiskonnas vajalik riigi julgeoleku, ühiskondliku turvalisuse või riigi majandusliku heaolu huvides, korratuse või kuriteo ärahoidmiseks, tervise või kõlbluse või kaasinimeste õiguste ja vabaduste kaitseks. EIÕK art 8 teine lõige on sedavõrd avaralt sõnastatud, et võimaldab riivata perekonna- ja eraelu puutumatust peaaegu igal mõeldaval põhjusel.
PS ekspertiisikomisjon on leidnud, et § 26 teises lauses ettenähtud piiramisvõimalused on osutunud liiga kitsaks, kuna loetelu ei võimalda eraelu riiveid, mis on vajalikud politsei- ja korraõiguses ning kriminaalmenetluses (nt kriminaaltäitemenetluses, vangistusest vabanenud isikute resotsialiseerimiseks või riikliku julgeoleku tagamiseks). Ekspertiisikomisjon tegi ettepaneku sätestada § 26 lihtsa seadusereservatsiooniga (vt Eesti Vabariigi põhiseaduse ekspertiisikomisjoni lõpparuande muudatusettepanekuid PS § 26 kohta). Ettepanek tundub põhjendatud, eriti juhul, kui tõlgendada § 26 eraelu sfääri kaitsva üldsättena.