Judges - CCJE - Euroopa Kohtunike Konsultatiivnõukogu (CCJE) - ARVAMUS nr 1 (2001) - Teadmiseks Euroopa Nõukogu Ministrite Komiteele Kohtunike sõltumatuse ja ametist tagandamise keelu standardite kohta
Euroopa Kohtunike Konsultatiivnõukogu(Consultative Council Of European Judges - CCJE) ARVAMUS nr 1 (2001) - Teadmiseks Euroopa Nõukogu Ministrite Komiteele Kohtunike sõltumatuse ja ametist tagandamise keelu standardite kohta
(Soovitus R (94) 12 kohtunike sõltumatuse, töö tõhususe ja rolli kohta ning sellekohaste ja muude, nimetatud valdkondade praegusi probleeme puudutavate rahvusvaheliste standardite asjakohasuse kohta)
1. Euroopa Kohtunike Konsultatiivnõukogu (CCJE) koostas käesoleva arvamuse riikide vastuste põhjal küsimustikule, CCJE töögrupi, CCJE esimehe ja ase-esimehe ning CCJE spetsialisti Giacomo OBERTO (Itaalia) vastavateemaliste tekstide põhjal.
2. CCJE-le esitatud materjalid sisaldavad rea suuremal või vähemal määral ametlikke seisukohti kohtunike sõltumatust puudutavate põhimõtete kohta.
3. Eriti olulistest ametlikest seisukohtadest väärivad märkimist järgmised:-- ÜRO „Kohtunike sõltumatuse põhiprintsiibid” (1985),-- Euroopa Nõukogu Ministrite Komitee soovitus liikmesriikidele R (94) 12 kohtunike sõltumatuse, töö tõhususe ja rolli kohta.
4. Vähemametlikud arengud on olnud järgmised:-- Euroopa Harta kohtunike seaduse kohta, mis võeti vastu Euroopa riikide esindajate ja kahe rahvusvahelise kohtunike ühingu esindajate kohtumisel Strasbourgis 8.-10. juulil 1998 ja mida toetas Kesk- ja Ida-Euroopa kõrgemate kohtute esimeeste nõupidamine Kiievis 12. – 14. oktoobril 1998 ning 25 Euroopa riigi kohtunike ja justiitsministeeriumide esindajate kohtumine Lissabonis 8. – 10. aprillil 1999,-- kohtunike ülemkogude ja kohtunike ühingute esindajate seisukohavõtud, näiteks Varssavis ja Slokis 23.- 26. juunil 1997.
5. Muud materjalid, millele CCJE diskussioonides viidati:-- Pekingi seisukohavõtt kohtunike sõltumatusest LAWASIA (Law Association of Asia and the Pacific) regioonis (august 1997), millele nüüdseks on alla kirjutanud 32 selle piirkonna kohtu esimehed,-- Latimer House’i juhtnöörid Rahvaste Ühendusele (19. juuni 1998), mis võeti vastu 23 Rahvaste Ühenduse ja ülemereterritooriumi riigi esindajate kollokviumil, mille sponsoriks olid Rahvaste Ühenduse kohtunikud ja advokaadid Rahvaste Ühenduse sekretariaadi ja kantselei toetusel.
6. Diskussioonide käigus rõhutasid CCJE liikmed läbivalt, et otsustava tähtsusega ei ole mitte põhimõtete täiustamine, veel vähem institutsioonide harmoneerimine, vaid juba väljatöötatud põhimõtete täielik elluviimine.
7. CCJE uuris ka, kas oleks vaja olemasolevaid üldpõhimõtteid täiendada või edasi arendada.
8. Käesoleva arvamuse eesmärgiks on kõne all olnud teemasid üksikasjalikumalt käsitleda ja tuua välja kohtunike sõltumatust puudutavad probleemid ja küsimused, millele oleks tarvis tähelepanu pöörata.
9. Soovitati käsitleda järgmisi teemasid:
-- kohtunike sõltumatuse põhimõtte sisu-- kohtunike sõltumatuse tagamise tase-- ametissenimetamise ja edutamise alused-- ametisse nimetavad ja konsultatiivorganid-- ametiaeg – ametissenimetamise tähtaeg-- ametiaeg – ametist tagandamise keeld ja distsipliin-- töötasu-- sobimatute väliste mõjutuste välistamine-- sõltumatus kohtunikkonna sees-- kohtuniku roll
Nimetatud teemasid käsitledes püüdis CCJE välja tuua talle teatavaks saanud näiteid sõltumatusega seonduvate raskuste ja ohtude kohta. Lisaks rõhutati kõnealuste põhimõtete tähtsust seoses kohtunike (eeskätt) rahvusvahelistesse kohtutesse nimetamise ja tagasinimetamise korraldamise ja praktikaga. (Nimetatud teemat käsitletakse punktides 52, 54-55.)
Kohtunike sõltumatuse põhimõtte sisu
10. Kohtunike sõltumatus on õigusriigi ja õiglase kohtupidamise põhigarantii eeltingimuseks. Kohtunikele „on tehtud ülesandeks lõplike otsuste langetamine kodanike elude, vabaduste, õiguste, kohustuste ja omandi üle” (viide ÜRO põhiprintsiipidele, mida tsiteeritakse Pekingi deklaratsioonis ning Euroopa Inimõiguste Konventsiooni artiklitele 5 ja 6). Kohtunike sõltumatus ei ole eelisõigus ega privileeg nende endi huvides, vaid see teenib õigusriigi ning õigusemõistmist taotlevate ja sellele lootvate inimeste huve.
11. Kohtunik peab olema sõltumatu nii ühiskonnast tervikuna kui ka mis tahes lahendamist vajava vaidluse konkreetsetest osapooltest. Kohtunikkond on üks kaasaegse demokraatliku riigi kolmest üksteisega võrdsest alussambast.1 Tal on ülejäänud kahe samba suhtes oluline roll ja ülesanded. Kohtunikkond tagab selle, et valitsus ja administratsioon oma tegude eest vastutust kannaksid ning seadusandjaga seoses tagab kohtusüsteem, et nõuetekohaselt vastu võetud seadusi täidetaks ja tagab suuremal või vähemal määral, et seadusandja järgiks põhiseadust või muud kõrgemalseisvat õigust (nagu näiteks Euroopa Liidu oma). Oma rolli täitmiseks peab kohtunikkond olema nimetatud organitest sõltumatu, mis tähendab ka, et nende organitega ei oleks sobimatuid suhteid ega nende poolt sobimatuid mõjutamiskatseid.2 Seega täidab sõltumatus erapooletuse garantiid.3 See omakorda puudutab kohtunikukarjääri pea-aegu kõiki aspekte, alates väljaõppest kuni ametissenimetamise, edutamise ja distsiplineerimiseni.
12. Kohtuniku sõltumatus eeldab temapoolset täielikku erapooletust. Poolte vahel õigust mõistes peab kohtunik olema erapooletu, see tähendab, et tal ei tohi olla mingit seost, kalduvust, eelarvamust, mis võiks mõjutada – või näida mõjutavat – tema võimet asja sõltumatult lahendada. Selles mõttes kujutab kohtunike sõltumust endast aluspõhimõtte, et „keegi ei või olla kohtunik omaenda asjas”, edasiarendust. Nimetatud põhimõte tähtsus ulatub kaugemale konkreetse vaidluse osapooltest. Mitte üksnes vaidluse pooled, vaid ka ühiskond tervikuna peab saama kohtunikke usaldada. Asi pole ainult selles, et kohtunikul ei tohi olla sobimatuid seoseid, eelarvamusi ja mõjutusi, asi on selles, et mõistlikule kõrvaltvaatajale peab jääma mulje, et tal neid ei ole. Vastasel korral võib usaldus kohtunike sõltumatuse vastu ohtu sattuda.
13. Kohtunike sõltumatuse eelkirjeldatud sisu on mõõdupuuks, millest lähtudes hinnata selle praktilist mõju, -- selle kindlustamiseks vajalikke omadusi, selle tagamiseks vajalikke põhiseaduslikke või alamate õigusaktidega sätestatud meetmeid4, aga ka igapäevapraktikat erinevates riikides. Käesolev arvamus keskendub rohkem üldisele institutsionaalsele raamistikule ja garantiidele, mis kohtunike sõltumatuse ühiskonnas tagavad ja mitte konkreetses asjas kohtuniku isiklikku (tegelikku ja näivat) erapooletust nõudvale põhimõttele. Kuigi need kaks küll teatud osas kattuvad, tehti ettepanek viimatinimetatut käsitleda kohtunike käitumise ja käitumisreeglite uurimise raames.
Kohtunike sõltumatuse tagamise tase
14. Kohtunike sõltumatus tuleks tagada siseriiklikult ja kõrgeimal võimalikul tasandil. Järelikult peaks riik sätestama kohtunikkonna sõltumatuse mõiste kas oma põhiseaduses või siis ühena tunnustatud põhimõtetest – seda riikides, kus puudub kirjutatud põhiseadus kuid kus kohtunike sõltumatus on tagatud põlise kultuuri ja traditsioonide kaudu. See annaks tunnustust sõltumatuse fundamentaalsest tähtsusest, mööndes samal ajal tavaõiguse riikide (eeskätt Inglismaa ja Šotimaa) erilist olukorda, kus sõltumatusel on pikk traditsioon, kuid puudub kirjutatud põhiseadus.
15. ÜRO põhiprintsiibid näevad ette, et kohtunike sõltumatuse peab „tagama riik ja sätestama selle riigi põhiseaduses või õiguses”. Soovitus R (94) 12 täpsustab (põhimõtte I.2 esimeses lauses), et „kohtunike sõltumatus tagatakse kooskõlas [Euroopa Inimõiguste] Konventsiooniga ja põhiseaduslike printsiipidega, näiteks konkreetsete sätete lisamisega põhiseadusesse või muudesse õigusaktidesse või käesoleva soovituse sätete inkorporeerimisega siseriiklikusse õigusesse”.
16. Euroopa Harta kohtunike seaduse kohta sätestab veelgi konkreetsemalt: „Igas Euroopa riigis sätestatakse kohtunike seaduse aluspõhimõtted kõrgeimate siseriiklike aktidega ning selle normid vähemalt seadusandluse tasemel.” See Euroopa Harta veelgi konkreetsem ettekirjutus pälvis CCJE üldise toetuse. CCJE soovitab vähemspetsiifilise soovituse R (94) 12 põhimõtte I.2. esimese lause asemel vastu võtta just see Harta sõnastus.
Ametissenimetamise ja edutamise alused
17. ÜRO põhiprintsiibid näevad ette (§ 13): „Kohtunike edutamine, seal, kus selline süsteem toimib, peaks lähtuma objektiivsetest teguritest, eeskätt võimekusest, laitmatusest ja kogemustest”. Ka soovitus R (94) 12 on ühetähenduslik: „Kõik kohtunike professionaalset karjääri puudutavad otsused peaksid lähtuma objektiivsetest kriteeriumidest ning kohtunike valik ja karjäär peaks põhinema teenetel, arvestades kvalifikatsiooni, laitmatust, võimekust ja tulemuslikkust”. Soovituses R (94) 12 väljendatakse selgelt, et see kehtib kõigi isikute suhtes, kes kohtunikuülesandeid täidavad, hõlmates neid, kes lahendavad riigiõiguse, kriminaalõiguse, tsiviilõiguse, äriõiguse ja haldusõiguse küsimusi (aga enamuses aspektides ka kohtukaasistujaid ja muid isikuid, kes kohtuniku ülesandneid täidavad). Seega valitseb üskmeel selle suhtes, et ametisse tuleks nimetada „lähtudes teenetest”, arvestades „objektiivseid kriteeriume” ning et poliitilised kaalutlused peaksid olema vastuvõetamatud.
18. Keskseteks probleemideks on (a) „teenetel põhineva” ametissenimetamise ja „objektiivsuse” üldiste püüdluste sisustamine ning (b) teooria ja praktika ühildamine. Käeolev teema on tihedalt seotud kahe järgnevaga (Ametissenimetav organ ja Ametiaeg).
19. Mõnedes riikides tuleneb otsene poliitiline sekkumine kohtunike ametissenimetamisse põhiseadusest. Seal, kus kohtunikke ametisse valitakse (kas rahva poolt, nagu Šveitsi kantonite tasandil, või parlamendi poolt, nagu Šveitsi föderaaltasandil, Sloveenias, Endises Jugoslaavia Makedoonia Vabariigis ning saksa Föderaalse Konstitutsioonikohtu ja Itaalia Konstitutsioonikohtu mõnede liikmete puhul) on eesmärgiks kahtlemata anda kohtunikele nende ülesannete täitmiseks teatav otsene demokraatlik põhistus. Eesmärgiks ei saa olla kohtunike ametissenimetamise ja edutamise allutamine kitsalt parteipoliitilistele kaalutlustele. Seal, kus valitseb oht, et nimetatud meetodit selleks kasutatakse või võidakse kasutada, toob see meetod rohkem kahju kui kasu.
20. Ka seal, kus kohtunike ametissenimetamiseks või edutamiseks on olemas eraldiseisev organ, ei ole poliitilised kaalutlused praktikas tegelikult välistatud. Nii on Horvaatias kohtunike ametissenimetamise volitused 11-liikmelisel kõrgemal kohtunõukogul (seitse kohtunikku, kaks vandeadvokaati ja kaks professorit), kuid Justiitsminister on see, kes Horvaatia parlamendi esindajate kojale nende 11 liikme nimetamiseks ettepaneku teeb ning kõrgem kohtunõukogu peab iga ametissenimetamise kooskõlastama Horvaatia parlamendi kohtute komisjoniga, mida kontrollib hetkel valitsuse moodustanud partei. Kuigi Horvaatia parandatud ja täiendatud põhiseaduse artikkel 4 viitab võimude lahususe põhimõttele, öeldakse selles ka, et see hõlmab „võimukandjate vastastikuse koostöö ja vastastikuse kontrolli kõiki vorme”, mis kindlasti ei välista poliitilisi mõjutusi kohtunike ametissenimetamisel ja edutamisel. Iirimaal, kus kohtunike ametissenimetamiseks on vastav komisjon5, eksisteerib ikkagi võimalus, et selle, keda justiitsminister otsustab komisjoni heakskiidu saanud konkureerivatest kandidaatidest kohtunikeks nimetada, määravad ära poliitilised kaalutlused (pealegi ei ole komisjon edutamisega kuidagi seotud).
21. Teistes riikides praegu eksisteerivad süsteemid erinevad sõltuvalt sellest, kas tegemist on karjäärikohtunikega (enamik tsiviilõiguse riike) või riikidega, kus kohtunikud nimetatakse ametisse kogenud praktikute hulgast (sellised tavaõiguse riigid nagu Küpros, Malta ja Ühendkuningriik ning muud riigid nagu Taani).
22. Karjäärikohtunikega riikides sõltub karjäärikohtunikuks nimetamine tavaliselt objektiivsetest eksamitulemustest. Olulisteks küsimusteks seejuures on (a) kas võistlevast eksamist piisab, kas ei tuleks hinnata ka isikuomadusi ning õpetada ja kontrollida ka praktilisi oskusi ning (b) kas selles faasis tuleks kaasa haarata ka täitevvõimust ja seadusandjast sõltumatu organ – näiteks Austrias on (viiest kohtunikust koosnev) Personalsenat see, kes esitab formaalse edutamissoovituse, kuid pole seotud ametissenimetamisega.
23. Vastupidiselt eelkirjeldatule ei ole eksamitulemused tõenäoliselt nii tähtsad neis riikides, kus kohtunikke valitakse või saab valida kogenud praktikute hulgast ning ametissenimetamisel lähtutakse tõenäoliselt praktilistest oskustest ja konsulteeritakse inimestega, kellel on kandidaadiga suhtlemise vahetu kogemus.
24. Kõigis eelkirjeldatud olukordades oleks tarvis objektiivseid standardeid mitte üksnes poliitiliste mõjutuste välistamiseks vaid ka muudel põhjustel, nagu soosimise, konservatismi ja lähedaste eelistamise (ehk ‚kloonimise’) oht, mis eksisteerib siis, kui ametissenimetamise protseduur on reglementeerimata või kui ametisse nimetatakse isiklikest soovitustest lähtudes.
25. Mistahes „objektiivsed kriteeriumid”, millega püütakse tagada, et kohtunike valik ja karjäär põhineks „teenetel, arvestades kvalifikatsiooni, laitmatust, võimekust ja tulemuslikkust”, saavad olla vaid üldsõnalised. Lõppkokkuvõttes on otsustava tähtsusega nende tegelik sisu ja toime igas konkreetses riigis. CCJE soovitab, et liikmesriikides ametissenimetamise ja edutamise üle otsustavad või selles osas nõu andvad organid peaksid nüüd kasutusele võtma, avalikustama ja jõustama objektiivsed kriteeriumid, tagamaks, et kohtunike valik ja karjäär põhineksid „teenetel, arvestades kvalifikatsiooni, laitmatust, võimekust ja tulemuslikkust”. Kui see on tehtud, tekib neil ametissenimetamise või edutamise eest vastutavatel organitel või võimudel kohustus vastavalt käituda ning siis on vähemalt võimalik vastuvõetud kriteeriumide sisu ja praktilist toimet põhjalikult uurida.
26. Vastused küsimustikule näitavad, et selliseid kriteeriume kas ei ole üldse, või ei ole need avaldatud. Ühendkuningriigis on kohtuminister publitseerinud üldkriteeriumid ja Šoti täitevvõim on välja andnud nõuandva dokumendi. Austria õiguses on defineeritud edutamise kriteeriumid. Paljud riigid lihtsalt usaldavad ametisse nimetavate ja edutamist soovitavate, kohtunikest koosnevate sõltumatute nõukogude ausameelsust, näiteks Küpros ja Eesti. Soomes võrdleb vastav nõuandev organ kandidaatide teeneid ja selle ettepanek peab sisaldama vastava otsuse põhistust. Samamoodi esitab Islandi kohtunike valimise komisjon6 justiitsministrile kirjaliku hinnangu ringkonnakohtu kohtunikuks kandideerijate kohta, samal ajal kui Ülemkohus hindab Ülemkohtu kohtunikuks määramiseks vajalike teadmiste olemasolu kohta. Saksamaal annavad kohtunikke ametisse nimetavad nõukogud nii föderaal- kui liidumaade tasandil kirjaliku arvamuse (ilma üksikasjaliku põhjenduseta) kandidaadi kohtunikuks sobivuse või kohtuniku edutamise kohta, mis ei ole justiitsministrile küll siduv, ent kui viimane soovitusi ei järgi, toob see mõnikord kaasa (ka avaliku) kriitika. Põhistamist võiks pidada eluterveks distsiplineerivaks ilminguks ja tõenäoliselt annaksid põhjendused aimu praktikas kohaldatavatest kriteeriumidest, ent on ka vastupidiseid kaalutlusi, millest lähtudes konkreetsetel juhtudel põhjendusi mitte esitada (nt väga sarnaste kandidaatide vahel valiku tegemise küsimuse delikaatsus ja infoallikate privaatsus).
27. Kuigi ka Leedus puuduvad selged edutamise kriteeriumid, jälgitakse ringkonnakohtunike tööd terve rea kvantitatiivsete ja kvalitatiivsete, peamiselt statistikal baseeruvate kriteeriumide alusel (sealhulgas statistika edasikaebe korras muudetud otsuste kohta), mille kohta esitatakse justiitsministeeriumi kohtute osakonnale ettekanded. Justiitsministril on valikul ja edutamisel üksnes kaudne roll. Ometi on Leedu Kohtunike Ühing sellist jälgimissüsteemi „teravalt kritiseerinud”. Statistilised andmed mängivad olulist ühiskondlikku rolli kohtute töö mõistmisel ja parandamisel ja tulemuslikkuse suurendamisel. Kuid statistilised andmed ei ole samaväärsed objektiivsete hindamiskriteeriumidega, olgu siis kas uuele ametikohale nimetamisel või edutamisel või muus mõttes. Selles kontekstis tuleb statistikasse kui abivahendisse suhtuda suure ettevaatusega.
28. Luksemburgis toimub edutamine väidetavalt vanemuse alusel. Hollandis eksisteerivad varasema vanemuse süsteemi elemendid ning Belgias ja Itaalias toimub edutamine objektiivselt määratletud vanemuse ja pädevuse kriteeriumide alusel. Austrias, kus edutamisettepaneku justiitsministrile teeb (viiest kohtunikust koosnev) Personalsenat, näeb seadus ette, et vanemust võetakse arvesse vaid siis, kui kandidaatide kutsealane võimekus on võrdne.
29. Kohtunike seaduse Euroopa Harta räägib edutamissüsteemidest, mis „ei lähtu teenistuse pikkusest” (§ 4.1) ning selgitavas memorandumis märgitakse, et „see tähendab süsteemi, mida Harta mingil kombel ei välista, kuna seda loetakse sõltumatuse väga tõhusaks kaitseks”. Kuigi piisav töökogemus on edutamisel asjakohane eeltingimus, leiab CCJE, et tänapäeva maailmas ei ole vanemus enam edutamise üle otsustamisel üldiselt7 aktsepteeritav juhtprintsiip. Üldsus on väga huvitatud mitte üksnes kohtunike sõltumatusest vaid ka nende kvaliteedist ning suurte muutuste perioodil eeskätt kohtusüsteemi liidrite kvaliteedist. Üksnes vanemusel tuginev edutamissüsteem toob potentsiaalselt ohvriks dünaamilisuse ja seda ei pruugi sõltumatuse suurenemine õigustada. Samas leidis CCJE, et ametialase teenistuse aastatel tugineva vanemuse nõuded võivad sõltumatuse tugevdamisele kaasa aidata.
30. Itaalias ja osalt ka Rootsis ei ole kohtunike staatus, tööülesanded ja töötasu omavahel seotud. Töötasu tuleneb peaaegu automaatselt vanemusest ning staatusest ja ülesannetest sõltuvalt see üldiselt ei varieeru. Staatus sõltub edutamisest, kuid ei tähenda tingimata mingisse teise kohtusse üleminekut. Nii et apellatsioonikohtuniku staatuses kohtunik võib eelistada jätkata tööd esimeses instantsis. Nii püüab süsteem suurendada sõltumatust sellega, et edutamist või teistsuguseid tööülesandeid taotledes välistatakse finantsmotiivid.
31. CCJE vaagis meeste ja naiste vahelise võrdsuse küsimust. Latimer House’i juhtnöörid näevad ette järgmist: „Kohtunike nimetamisel kõigisse kohtuastmetesse tuleks eesmärgiks seada naiste ja meeste vahelise võrdsuse saavutamine”. Inglismaal näevad kohtuministri „juhtprintsiibid” ette ametissenimetamist rangelt ainult teenete alusel, „sõltumata soost, rahvuslikust päritolust, perekonnaseisust, seksuaalsest orientatsioonist…”; ometi on kohtuminister selgelt väljendanud soovi, et kohtunikuks kandideeriksid nii naised kui rahvusvähemuste esindajad. Mõlemad eesmärgid on selgelt asjakohased. Austria delegaat teatas, et Austrias on kahe võrdse kandidaadi korral selgelt sätestatud, et ametisse tuleks nimetada alaesindatud soo esindaja. Isegi kui eeldada, et selline piiratud positiivne reaktsioon alaesindatuse probleemile ei tekita õiguslikke probleeme, näeb CCJE praktilisi probleeme esiteks selles, et sellega eristatakse teistest üks potentsiaalne (soolise) alaesindatuse valdkond ja teiseks selles, et mida mingi konkreetse riigi tingimustes asjakohastel diskrimineerivatel põhjustel alaesindatuseks pidada. CCJE ei soovita Austrias kehtivat sätet võtta üldiseks rahvusvaheliseks standardiks, kuid rõhutab siiski vajadust saavutada võrdsus käesoleva punkti kolmandas lauses tsiteeritud „juhtprintsiipidega”.
Ametisse nimetavad ja konsultatiivorganid
32. CCJE täheldas kohtunike ametissenimetamisel väga erinevaid meetodeid. Ilmne üksmeel valitseb selle suhtes, et ametisse tuleks nimetada „teenetest lähtuvalt”.
33. Kõigil praegu kasutuses olevatel kohtunike valiku meetoditel on omad eelised ja puudused: võiks väita, et valimised annavad otsesema demokraatliku legitiimsuse, ent sellega kaasneb kandidaadi osalemine kampaanias, poliitikas ning kiusatus teeneid osta või pakkuda. Juba ametis olevate kohtunike poolt valimise tulemusel võidakse saada küll tehniliselt kvalifitseeritud kandidaadid, ent sellega kaasneb konservatiivsuse ja lähedaste soosimise (‚kloonimise’) risk8 ja seda võib mõni riigiõiguse teoreetik pidada ebademokraatlikuks. Ka täitevvõimu või seadusandja poolt ametisse nimetamist võiks vaadelda legitiimsuse tugevdamisena, ent sellega kaasneb oht neist võimuharudest sõltuda. Veel üks võimalik meetod on ametissenimetamine sõltumatu organi poolt.
34. On alust karta, et praegune lähenemisviiside mitmekesisus võib vaikimisi soodustada sobimatu poliitilise mõjutamise jätkumist kohtunike ametisse nimetamisel. CCJE märgib ära spetsialisti – hr Oberto – seisukoha, et mitteametlikest ametissenimetamise protseduuridest ja avalikult poliitilistest mõjutustest mõnedes riikides ei ole eeskujuna kasu teistes, uutes demokraatlikes riikides, kus on eluliselt tähtis kindlustada kohtunike sõltumatus sellega, et kohtunikke nimetaksid ametisse rangelt poliitikavälised organid.
35. Seoses ühega uutest demokraatlikest riikidest täheldas CCJE, et Tšehhi Vabariigis nimetab kohtunikud ametisse Vabariigi President justiitsministri ettepanekul ja et edutada (s.t kõrgemasse kohtusse üle viia või kohtu esimeheks või aseesimeheks nimetada) saab kas President või minister. Mingit kõrgemat kohtunike nõukogu ei ole olemas, kuigi kohtunikukandidaate valivas komitees on kohtunikud esindatud.
36. Soovitus R (94) 12 on selles valdkonnas põikleval seisukohal. Esmalt eeldatakse sõltumatu ametissenimetava organi olemasolu:
„Kohtunike valiku ja karjääri küsimusi otsustav võim peaks olema valitsusest ja administratsioonist sõltumatu. Sõltumatuse garanteerimiseks peaksid normid tagama näiteks selle, et niisuguse võimu liikmed valib kohtunikkond ja et see sätestab oma protseduurireeglid ise.”
Edasi aga pakutakse välja sootuks teistsugune süsteem:
„Juhul kui põhiseaduse või seaduse sätted ja traditsioonid lubavad valitsusel kohtunikke ametisse nimetada, peaksid olemas olema garantiid tagamaks, et kohtunike ametissenimetamise kord oleks praktikas läbipaistev ja sõltumatu ning et otsused ei oleks mõjutatud muudest kui eelpool nimetatud objektiivseid kriteeriume puudutavatest põhjustest.”Järgnevad näited „garantiide” kohta lubavad veelgi suuremat formaalsete protseduuride lõdvendamist – esiteks spetsiaalne sõltumatu organ, kes annaks nõu, mida valitsus „praktikas järgib”, seejärel „õigus otsuse peale edasi kaevata mingile sõltumatule organile” ja lõpuks mittemidagiütlev (ja ebaselgelt väljendatud) võimalus, et piisab sellest, kui „otsuseid langetav võim kindlustab end ebakohaste või sobimatute mõjutuste vastu.”
37. Sellise sõnastuse tagamaad peituvad 1994. aastal valitsenud olukorras. Praegu teeb CCJE-le muret selle soovituse mõneti ebamäärane ja lahtine sisu varasemast laiema Euroopa kontekstis, kus põhiseaduslikud või õiguslikud „traditsioonid” on vähem asjakohased ning formaalsed protseduurid on eluline vajadus, millest loobumine on ohtlik. Seetõttu leiab CCJE, et kõik kohtunike ametissenimetamist ja karjääri puudutavad otsused tuleb teha, lähtudes objektiivsetest kriteeriumidest ja neid otsuseid peab tegema kas mingi sõltumatu võim või tuleb nende tegemiseks ette näha garantiid, mis tagaksid, et otsuseid tehakse üksnes viidatud kriteeriumide alusel.
38. CCJE mõistab, et praegusel ajal Euroopa riikides aktsepteeritavate väga erinevate süsteemide valguses ei saa rohkemat nõuda. Ometi on CCJE näol tegemist nõuandva organiga, kellel on mandaat kaaluda nii olemasolevate standardite võimalikku muutmist kui ka üleüldiselt aktsepteeritavate standardite väljakujundamist. Pealegi läheb Euroopa Harta kohtunike seaduse koha märkimisväärselt kaugemale kui soovitus R (94) 12 ning sätestab järgmist:
„Seadus näeb ette, et kohtunike valikut, värbamist, kohale määramist, karjääri või ametist vabastamist mõjutavate otsuste langetamisse sekkub täidesaatvast ja seadusandlikust võimust sõltumatu asutus, kelle koosseisust vähemalt poole moodustavad kohtunikud, kes on valitud oma ametikaaslaste poolt niisuguste meetoditega, mis tagavad kohtunikkonna kõige laiema esindatuse.”
39. Selgitavas Memorandumis öeldakse, et sõltumatu organi „sekkumist” mõeldakse võimalikult laias tähenduses, nii et see hõlmaks nii arvamuse avaldamist, soovitusi, ettepanekuid kui ka tegelikke otsuseid. Euroopa Harta sätestab kaugelt enamat paljude Euroopa riikide senisest praktikat. (Sellepärast pole sugugi üllatav, et kohtunike ülemkogude ja kohtunike ühingute kohtumisel Varssavis 23.-26. juunil 1997 sooviti veelgi täielikumat kohtunike „kontrolli” kohtunike ametissenimetamise ja edutamise küsimustes, kui Euroopa Hartas kirjas on.)
40. Vastused küsimustikule näitavad, et enamikus Euroopa riikides on loodud täitevvõimust ja seadusandjast sõltumatu organ, kellel on ametissenimetamisel ja (kus see on asjakohane) edutamisel kas ainupädevus või mõnevõrra väiksem roll; näideteks on Andorra, Belgia, Küpros, Taani, Eesti, Soome, Prantsusmaa, Island, Iirimaa, Itaalia, Leedu, Moldova, Holland, Norra, Poola, Rumeenia, Venemaa, Slovakkia, Sloveenia, Endine Jugoslaavia Vabariik Makedoonia ja Türgi.
41. Tšehhi Vabariigis peetakse sellise organi puudumist puuduseks. Maltal selline organ küll eksisteerib, kuid puuduseks loeti tõsiasja, et ametisse nimetav organ9 ei ole kohustatud sellega konsulteerima. Horvaatias on probleemiks selle organi võimalik poliitiline mõjutamine.10
42. Järgmised kolm süsteemi on näideteks kõrgematest kohtunõukogudest, mis vastavad Euroopa Harta soovitustele.
i) Itaalia Põhiseaduse artikli 104 järgi kuuluvad sellesse nõukogusse Vabariigi President, kassatsioonikohtu president ja peaprokurör, kohtunike valitud 20 kohtunikku, parlamendi ühisistungil valitud 10 ülikooli professorit ja 15-aastase staažiga juristi. Artikli 105 kohaselt on selle nõukogu ülesandeks „kohtunikke ametisse määrata, värvata ja üle viia, edutada ja nende suhtes distsiplinaarmeetmeid võtta kooskõlas kohtusüsteemi reguleerivate normidega”.
ii) Ungari 1997 aasta kohtute reformi seadustega loodi riiklik kohtunõukogu, kes teostab kohtuhaldust, sealhulgas nimetab ametisse kohtunikke. Nõukokku kuuluvad ülemkohtu president (nõukogu esimees), üheksa kohtunikku, justiitsminister, peaprokurör, advokatuuri esimees ja kaks parlamendisaadikut.
iii) Türgis valib ja edutab kõrgem nõukogu nii kohtunikke kui prokuröre. Selle seitsmest liikmest viis on kas kassatsioonikohtu või riiginõukogu (kõrgem halduskohus) kohtunikud. Esimeheks on justiitsminister ja ametikoha järgi kuulub nõukogusse ka justiitsministeeriumi kantsler.
43. Tavaõiguse süsteemi näiteks on Iirimaa, kus kohtunike ametissenimetamise nõukogu loodi 1995. aasta Kohtute ja kohtuametnike seaduse § 13 alusel eesmärgiga „selgitada välja kohtunikuametisse nimetamiseks sobivad isikud ja valitsust nendest informeerida”. Selle nõukogu üheksa liikme hulgas on ülemkohtu esimees, kolme erineva kohtuastme kohtute esimehed, peaprokurör, advokatuuri esimehe nimetatud praktiseeriv vandeadvokaat, õigusteadlaste seltsi esimehe nimetatud nõuandeadvokaat ja kuni kolm justiitsministri nimetatud isikut, kes kas tegelevad või omavad teadmusi või kogemusi kaubanduse, rahanduse või halduse valdkondades või kellel on kogemusi kohtuteenuste kasutajatena. Poliitilist mõjutamist see protsess täielikult siiski ei välista.11
44. Saksa mudel (eespool) hõlmab nõukogusid, kelle rollid on erinevad sõltuvalt sellest, kas tegemist on föderaal- või liidumaa kõrgemate kohtutega ja kohtu tasandist. Mõnede nõukogude roll kohtunike ametissenimetamisel on tavapäraselt pelgalt nõuandev. Lisaks on mitmes liidumaas sätestatud, et kohtunikke valivad ühiselt pädev minister ja kohtunike valiku komitee. Viimasel on tavaliselt vetoõigus. Tüüpiliselt kuuluvad sellisesse komiteesse parlamendiliikmed, kolleegide poolt valitud kohtunikud ja üks advokaat. Saksamaal ollakse arvamusel, et justiitsministri osalemine selles protsessis on oluline demokraatia element, kuna minister on parlamendi eest vastutav. Sellele, et kohtunikke ametisse nimetav organ ei koosneks üksnes kohtunikest või et kohtunikud ei moodustaks selle enamust, omistatakse lausa konstitutsioonilist tähtsust.
45. Isegi neis õigussüsteemides, kus häid standardeid on järgitud traditsioonide ja mitteametliku enesedistsipliini jõul ja enamasti ajakirjanduse valvsa pilgu all, on viimastel aastatel hakatud üha enam tajuma vajadust objektiivsemate ja ametlike tagatiste järele. Muudes riikides, eeskätt endistes kommunistlikes maades, on see vajadus tungiv. CCJE leiab, et selles osas, kus Euroopa Harta toetab sõltumatu, teiste kohtunike poolt demokraatlikult valitud kohtunike piisava esindatusega organi sekkumist (piisavalt laias tähenduses, hõlmamaks arvamuste avaldamist, soovitusi või ettepanekuid, aga ka tegelikke otsuseid)12, annab Harta üldised suunised, mida CCJE peab soovitavaks. See on eriti tähtis neis riikides, kus muud sügavalt juurdunud ja demokraati proovi läbiteinud süsteemid puuduvad.
Ametiaeg- ametissenimetamise tähtaeg
46. Nii ÜRO põhiprintsiibid, soovitus R (94) 12 kui ka Euroopa Harta kohtunike seaduse kohta viitavad võimalusele nimetada kohtunikke ametisse tähtajaliselt, mitte pensioniea saabumiseni.
47. Euroopa Harta § 3.3 räägib ka värbamisprotseduurist, mis näeb ette „katseaega, mis on tingimata lühike, pärast kohtunikuametisse nimetamist aga enne alaliselt ametisse kinnitamist”.
48. Euroopa üldine praktika on ametissenimetamine kuni ametliku pensioniea saabumiseni. Sõltumatuse seisukohast tekitab see kõige vähem probleeme.
49. Paljudes tsiviilõiguse süsteemides kehtib uutele kohtunikele väljaõppe- või katseaeg.
50. Mõnedes riikides nimetatakse mõned kohtunikud ametisse piiratud aastateks (näiteks Saksa Föderaalsesse Konstitutsioonikohtusse 12-ks aastaks). Ka rahvusvahelistesse kohtutesse (Euroopa Kohtusse ja Euroopa Inimõiguste Kohtusse) nimetatakse kohtunikud piiratud tähtajaks.
51. Mõnedes riikides kasutatakse laialdaselt kohtunike kohusetäitjaid, kelle ametiaeg on kas piiratud või vähem kaitstud kui täiskohaga kohtunikel (nt Ühendkuningriik ja Taani).
52. CCJE leiab, et seal, kus erandlikult nimetatakse täiskohaga kohtunik ametisse piiratud tähtajaks, ei tohiks ametiaega uuendada juhul, kui puuduvad protseduurid tagamaks, et :
i) kohtuniku uuesti nimetamist kaaluks kohtuniku soovil ametisse nimetav organ jaii) uuesti nimetamise otsus tehakse täiesti objektiivselt ja lähtudes teenetest ning ilma poliitilisi kaalutlusi arvestamata.
53. CCJE leiab, et seal, kus ametiaeg on ajutine või piiratud, omavad erilist tähtust need organid, kes täiskohaga kohtuniku ametissenimetamise või uuesti nimetamise objektiivsuse ja läbipaistvuse eest vastutavad (vt ka Euroopa Harta § 3.3).
54. CCJE annab endale aru, et rahvusvahelise tasandi kohtunike positsioon ei kuulu otseselt tema volituste ringi. CCJE loomise idee tulenes Tarkade Meeste 1998 aasta raportis antud soovitusest (nr 23), et tuleks tugevdada kohtunike siseriiklike institutsioonide vahelist vahetut koostööd ning 1999. aasta 17.-18. juunil Chisinaus toimunud justiitsministrite 22. konverentsi resolutsioonist nr. 1, milles öeldi, et CCJE rolliks on aidata kaasa globaalses tegevusplaanis määratletud prioriteetide elluviimisele „kohtunike rolli tugevdamiseks Euroopas ja anda nõu … kas oleks vaja kaasajastada Euroopa Nõukogu õiguslikke instrumente…”. Globaalne tegevusplaan keskendub suures osas liikmesriikide sisemistele õigussüsteemidele. Samas ei tohiks unustada, et Euroopa Nõukogu liikmelisuse kriteeriumide hulgas on „Euroopa Inimõiguste Konventsioonist tulenevate kohustuste täitmine” ning et selles plaanis „on Euroopa Nõukogu kõige tähtsamaks standardiks vaieldamatult rahvusvahelise õiguse järgi kohustuslik allumine Euroopa Inimõiguste Kohtule” (Tarkade Meeste raport, punkt 9).
55. CCJE leiab, et riigiüleste kohtute ja nende otsuste üha suurenev tähtsus siseriiklike õigussüsteemide jaoks tingib olulise vajaduse õhutada liikmesriike selliste rahvusvaheliste kohtute kohtunike sõltumatust, tagandamise keeldu, ametissenimetamist ja ametiaega puudutavaid põhimõtteid austama (vaata eespool eriti punkti 52).
56. CCJE on üksmeelel, et pidades silmas sellistest rahvusvahelistest lepingutest, nagu Euroopa Inimõiguste Konventsioon ja Euroopa Liidu lepingud, tulenevate kohustuste tähtsust riikide õigussüsteemidele ja kohtunikele, on otsustava tähtsusega, et neid lepingud tõlgendavate kohtute kohtunike ametissenimetamisel ja uuesti nimetamisel lähtutaks samasugusest veendumustest ja austataks samu põhimõtteid, mis kehtivad siseriiklikes õigussüsteemides. Lisaks leiab CCJE, et rahvusvahelistesse kohtutesse nimetamisel ja uuesti nimetamisel tuleks soodustada punktides 37 ja 45 nimetatud sõltumatute organite kaasahaaramist. Lühidalt väljendudes on Euroopa Nõukogu ja selle institutsioonid rajatud veendumusele, et eksisteerivad ühisväärtused, mis on kõrgemad mistahes üksiku liikmesriigi omadest ning see veendumus on juba kandnud silmapaistvaid praktilisi vilju. Need väärtused ja nende arendamisel ja kohaldamisel tehtud edusammud saaksid kahjustatud, kui nende kohaldamist rahvusvahelisel tasandil ei nõutaks.
Ametiaeg – ametist tagandamise keeld ja distsipliin
57. Kohtunike sõltumatuse üks lähtealuseid on, et amet tagatakse kuni kohustusliku pensioniea saabumiseni või kindlaksmääratud tähtajaks: vaata ÜRO põhiprintsiipide § 12; soovituse R (94) 12 põhimõtet I(2)(a)(ii) ja (3) ning põhimõtet VI(1) ja (2). Euroopa Harta kinnitab, et see põhimõte laieneb ka ilma nõusolekuta teisele ametikohale või teise paikkonda nimetamisele ja määramisele (väljaarvatud kohtute reorganiseerimise korral või ajutiselt), kuid nii Harta kui soovitus R (94) 12 arutlevad, et distsiplinaarsanktsioonina võib ette näha üleviimise muude kohustuste täitmisele.
58. CCJE täheldab, et Tšehhi Vabariigis ei ole kehtestatud kohustuslikku pensioniiga, ent „justiitsminister võib kohtuniku ametist tagasi kutsuda siis, kui too on saanud 65 aastaseks”.
59. See, et ametist tagandamise keelule on erandeid, mis tulenevad eeskätt distsiplinaarsanktsioonidest, tingib koheselt vajaduse kaaluda, missugune organ, missuguse meetodiga ja mille alusel kohtunikke distsiplineerib. Soovituse R (94) 12 põhimõte VI(2) ja (3) rõhutab vajadust, et üleastumised, mille eest kohtunikku võib ametist tagandada, oleksid täpselt defineeritud ja et distsiplinaarmenetlus vastaks Inimõiguste Konventsiooni õiglase menetluse nõuetele. Lisaks sellele öeldakse vaid, et „riigid peaksid kaaluma seadusega niisuguse spetsiaalse pädeva organi loomist, mille ülesandeks oleks kohaldada mistahes distsiplinaarsanktsioone ja -abinõusid, kui niisuguste asjadega ei tegele kohus, ja kelle otsuseid kontrollib kõrgemalseisev kohtuorgan, või mis ise ongi kõrgeim kohtuorgan”. Euroopa Harta omistab selle rolli sõltumatule organile, mis Harta arvates peaks „sekkuma” kõigis kohtuniku väljavalimist ja karjääri puudutavates aspektides.
60. CCJE leidis, et (a) kohtunike ametist tagandamise keeld peaks olema kõrgeimal siseriiklikul tasandil sätestatud sõltumatuse selgelt väljendatud element (vt eespool punkt 16);
(b) distsipliiniküsimustes on sõltumatu organi sekkumine13 ja täielikku kaitseõigust tagav protseduur erilise tähtsusega; ning (c) oleks kasulik koostada standardid, mis defineeriksid mitte ainult käitumise, mis võib kaasa tuua ametist tagandamise, vaid ka käitumise, mis võib kaasa tuua mistahes distsiplinaarmeetmed või staatuse muutmise, sealhulgas näiteks üleviimise teise kohtusse või piirkonda.
Edaspidi, otseselt käitumisstandardite küsimusega tegeledes, võiks CCJE selles küsimuses CDCJ-le (European Committee on Legal Co-operation) läbi vaatamiseks ette valmistada üksikasjalikuma arvamuse koos vastavate tekstidega, kuigi pole kahtlust, et käitumisstandardite ja sõltumatuse teemad on tihedalt seotud.
61. Soovitus R (94) 12 näeb ette, et kohtunike „töötasu tuleks garanteerida seadusega” ja et see oleks “nende ametiväärikusele ja vastutusekoormale vastav” (põhimõtted I(2)(a)(ii) ja III(1)(b)). Euroopa Hartas sisaldub oluline, asjalik ja realistlik arusaam, et adekvaatne töötasu mängib olulist rolli kaitsmaks kohtunikke „surveavalduste eest, millega püütakse mõjutada nende otsuseid ja nende üldist käitumist …” ja et garanteeritud haigusraha ja adekvaatne vanaduspension on olulised (punkt 6). Selle Euroopa Harta seisukoha kiidab CCJE täielikult heaks.
62. Kuigi mõned süsteemid (nt Põhjamaad) hoolitsevad selliste asjade eest ilma formaalsete õiguslike sätete olemasoluta, leiab CCJE, et üldiselt (ja eriti uutes demokraatlikes riikides) on siiski tähtis seaduses konkreetselt sätestada garantiid kohtunike palga vähendamise vastu ja vähemalt de facto tagada palgatõus, mis vastaks elukalliduse tõusule.
Sobimatute väliste mõjutuste välistamine
63. Sobimatute väliste mõjutuste välistamine on laialdaselt tunnustatud üldpõhimõte: vaata ÜRO põhiprintsiipide § 2; soovituse R (94) 12 põhimõtet I(2)(d), mis lisab: „Seadus peaks sätestama sanktsioonid niisuguste isikute suhtes, kes püüavad kohtunikke mistahes nimetatud viisil mõjutada”. Üldprintsiipidena on sobimatute väliste mõjutuste välistamine ja äärmuslikel juhtudel vajadus sanktsioonide järele vastuvaieldamatud.14 CCJE-l pole vähimatki põhjust arvata, et liikmesriikide seadustes ei oleks need garantiid nõuetekohaselt sätestatud. Teisest küljest nõuab nende sätete praktikas toimimine hoolt, tähelepanu ja mõnes kontekstis ka poliitilist vaoshoitust. Selles osas võiksid vestlused erinevate riikide kohtunikega, nende arusaamine ja toetus, osutuda väga väärtuslikeks. Probleem seisneb pigem selles, mida lugeda ebasobivaks mõjutamiseks ja kuidas tasakaalustada ühelt poolt vajadus kaitsta kohtuprotsessi moonutuste ja kas siis poliitiliste, ajakirjanduse või muude surveavalduste eest ja teiselt poolt huvi, et avalikus elus üldist huvi pakkuvaid asju arutataks avalikult ja et ajakirjandus oleks vaba. Kohtunikel tuleb aktsepteerida, et nad on avaliku elu tegelased ja et nad ei tohi olla liiga vastuvõtliku ega liiga haavatava loomuga. CCJE leiab üksmeelselt, et olemasolevat põhimõtet ei ole tarvis muuta, vaid et erinevate riikide kohtunikel oleks kasulik omavahel konkreetseid olukordi arutada ja informatsiooni vahetada.
Sõltumatus kohtunikkonna sees
64. Fundamentaalse tähtsusega on arusaam, et oma ülesandeid täites ei ole kohtunik kellegi töövõtja; ta on riigiametis. Seega on ta üksnes seaduse truu teener ja vastutav üksnes seaduse ees. On iseenesestmõistetav, et kohtuasja lahendades ei järgi kohtunik ühegi kohtusüsteemi välise ega -sisese kolmanda poole korraldusi ega juhtnööre.
65. Soovituse R (94) 12 põhimõte I(2)(a)(i) näeb ette, et „kohtunike otsused ei tohiks kuuluda läbivaatamisele väljaspool seadusega kehtestatud mistahes edasikaebekorda” ja põhimõte I(2)(a)(iv) sätestab, et “amnestiat, armuandmist ja muid sarnaseid otsuseid välja arvates, ei tohiks valitsusel ega administratsioonil olla võimalust langetada otsuseid, mis kohtuotsuseid tagasiulatuvalt kehtetuks tunnistavad”. CCJE täheldab, et küsimustikele laekunud vastustest nähtub, et neist põhimõtetest peetakse üldjoontes kinni ja ühtegi muudatust ei soovitatud.
66. CCJE täheldab võimalikku ohtu kohtunike sõltumatusele, mis tuleneb kohtunike sisemisest hierarhiast. CCJE möönab, et kohtunike sõltumatus ei sõltu mitte üksnes sobimatute väliste mõjutuste välistamisest, vaid ka mõnes olukorras teiste kohtunike suhtumisest tulenevate ebasobivate mõjutuste välistamisest. „Kohtunikel peaks olema piiramatu vabadus otsustada asju erapooletult, kooskõlas oma südametunnistusega ja faktide tõlgendusega ning kooskõlas õiguse prevaleerivate normidega” (soovitus R (94) 12, põhimõte I(2)(d). See tähendab kohtuniku individuaalsust. Seda väljendatakse erinevate terminitega, mis ei välista selliseid doktriine, nagu tavaõiguse riikide pretsedendiõigus (s.t madalama astme kohtuniku kohustust järgida tõusetuvates õigusküsimustes kõrgema kohtu varasemat otsust)).
67. Edasi sätestab põhimõte I(2)(d) järgmist: „Kohtunikke ei tohiks kohustada asjaoludest ette kandma kellelegi väljaspool kohtunikkonda”. See sõnastus on ebaselge. Kohtuasja asjaoludest „ette kandmine”, isegi teistele kohtunikele, on esmapilgul individuaalse sõltumatusega kokkusobimatu. Kui mingi otsus oleks sedavõrd ebapädev, et kujutaks endast distsiplinaarsüütegu, oleks asi teisiti, kuid ka sellisel väga ebareaalsel juhtumil ei peaks kohtunik mitte „ette kandma”, vaid süüdistusele vastama.
68. Paljudes süsteemides kõrgema astme kohtutele omistatud hierarhiline võim võib tegelikkuses kohtunike individuaalset sõltumatust õõnestada. Üks lahendusi oleks kõigi asjaomaste volituste andmine kõrgemale kohtunõukogule, kes siis kaitseks sõltumatust nii kohtusüsteemi sees kui sellest väljaspool. Seeläbi jõuame tagasi kohtunike seaduse kohta käiva Euroopa Harta soovituse juurde, millele alajaotistes Ametissenimetav organ ja Sobimatute väliste mõjutuste välistamine juba tähelepanu juhiti.
69. Riikides, kus eksisteerivad kohtute inspekteerimise süsteemid, ei tohiks need tegelda kohtuotsuste sisu ega õigsusega ega tohiks sundida kohtunikke tööviljakuse huvides eelistama töö produktiivsust oma ülesannete nõuetekohasele täitmisele, mis tähendab hoolega vaetud otsusele jõudmist õigusemõistmist taotlevate isikute huvides15.
70. Sellega seoses tõstab CCJE esile kaasaegset Itaalia süsteemi, milles hierarhiline positsioon, töö tasustamine ja ametikoht ei ole omavahel seotud, nagu eespool punktis 30 kirjeldatud. Sellise süsteemi eesmärgiks on tugevdada sõltumatust ning ühtlasi tähendab see, et keerulisi asju esimeses astmes (nt maffia asjad Itaalias) lahendavad vägagi võimekad kohtunikud.
71. See pealkiri võiks hõlmata väga laia teemadevaldkonda. Suurem osa neist teemadest tuleb üksikasjalikumale käsitlemisele siis, kui CCJE hakkab uurima standardite teemat ning mõistlik oleks need probleemid seniks kõrvale jätta. Sama kehtib ka selliste teemade kohta nagu erakondadesse kuulumine ja aktiivses poliitikas osalemine.
72. Üks olulisi teemasid, mida CCJE koosolekutel käsitleti, on mõnedes süsteemides eksisteeriv kohtuniku, prokuröri ja justiitsministeeriumi ametniku ametikoha vastastikku vahetatavuse võimalus. Vastastikku vahetatavuse võimalusest hoolimata leidis CCJE, et tema pädevuses ei ole võrrelda prokuröri rolli, staatust ja ülesandeid kohtuniku omadega. Vastuseta jääb oluline küsimus, kas selline süsteem on kohtunike sõltumatusega kooskõlas. Vaieldamatult on tegemist märkimisväärse küsimusega nende õigussüsteemide jaoks, keda see puudutab. CCJE leiab, et teema väärib lähemat uurimist laiemas plaanis, võib-olla seoses kohtuniku käitumiseeskirjadega, ning et selle teema käsitlemiseks on vaja asjatundjate abi.
73. CCJE laiab, et liikmesriikide jaoks on otsustava tähtsusega, et juba olemasolevad põhimõtted täies mahus kehtestataks (vt punkt 6) ning olles uurinud kohtunike sõltumatuse, töö tõhususe ja rolli standardeid eeskätt soovituses R (94) 12, leiab CCJE järgmist:
(1) Kohtunike sõltumatuse aluspõhimõtted tuleks kõigis liikmesriikides kehtestada kas põhiseaduses või kõige kõrgemal võimalikul tasemel ja konkreetsemad normid seaduse tasandil (punkt 16).
(2) Võimuasutused, kes liikmesriikides ametissenimetamise ja edutamise eest vastutavad või neis küsimustes nõu annavad peaksid nüüd välja töötama, avaldama ja jõustama objektiivsed kriteeriumid tagamaks, et kohtunike väljavalimine ja karjäär lähtuks teenetest, pidades silmas kvalifikatsiooni, kõlbelist puutumatust, võimekust ja tööviljakust (punkt 25).
(3) Vanemus ei tohiks edutamisel olla määrav põhimõte. Ometi on küllaldane kutsealane kogemus asjakohane ning teenistusaastatega seotud eeltingimused võivad sõltumatuse tugevdamisele kaasa aidata (punkt 29).
(4) CCJE leiab, et Euroopa Harta kohtunike seaduse kohta, ulatuses, milles räägitakse piisaval arvul teiste kohtunike poolt demokraatlikult valitud kohtunikke sisaldava sõltumatu organi sekkumisest, toetab üldsuundumust, mida CCJE peab soovitatavaks (punkt 45).
(5) CCJE leiab, et kui ametiaeg on ajutine või tähtajaline, omavad erilist tähtust need organid, kes täiskohaga kohtuniku ametissenimetamise või uuesti nimetamise objektiivsuse ja läbipaistvuse eest vastutavad (vt ka Euroopa Harta § 3.3) (punkt 53).
(6) CCJE on üksmeelel, et pidades silmas sellistest rahvusvahelistest lepingutest, nagu Euroopa Inimõiguste Konventsioon ja Euroopa Liidu lepingud, tulenevate kohustuste tähtsust riikide õigussüsteemidele ja kohtunikele, on otsustava tähtsusega, et neid lepinguid tõlgendavate kohtute kohtunike ametissenimetamisel ja uuesti nimetamisel lähtutaks samasugusest veendumustest ja austataks samu põhimõtteid, mis kehtivad siseriiklikes õigussüsteemides. Lisaks leiab CCJE, et rahvusvahelistesse kohtutesse nimetamisel ja uuesti nimetamisel tuleks soodustada punktides 37 ja 45 nimetatud sõltumatute organite kaasahaaramist (punkt 56).
(7) CCJE leiab, et kohtunike ametist tagandamise keeld peaks olema kõrgeimal siseriiklikul tasandil sätestatud sõltumatuse selgelt väljendatud element (punkt 60).
(8) Kohtunike töötasu peaks vastama nende ametiväärikusele ja vastutusekoormale ja tuleks tagada sobiv haigusraha ja vanaduspension. Seaduses tuleks sätestada garantii palga vähendamise vastu ja töötasu peaks suurenema käsikäes elukalliduse tõusiga (punktid 61-62).
(9) Iga üksik kohtunik on tööülesannete täitmisel sõltumatu hoolimata sisemisest hierarhiast kohtute vahel (punkt 64).
(10) Statistilisi andmeid ja kohtute inspekteerimist ei kasutata kohtunike sõltumatuse õõnestamiseks (punktid 27 ja 69).
(11) CCJE leiab, et oleks kasulik valmistada ette lisasoovitused või parandada ja täiendada soovitust R (94) 12 käesoleva arvamuse ja CCJE edasise töö valguses.
1 CCJE ei püüa konkretiseerida võimude lahususe kohta käivaid mahukaid materjale ning käesolevas tekstis kasutatakse üksnes lihtsustatud lähenemist, nagu selgelt nähtub Lopez Guerra ettekandest The Judiciary and the Separation of Powers (Kohtunikud ja võimude lahusus) (Veneetsia Komisjoni ettekanne Lõuna-Aafrika regiooni Konstitutsioonikohtute ja Ülemkohtu kohtunike konverentsil veebruaris 2000).
2 Keerulisemat analüüsi, mis näitab, et on võimatu ja tegelikult ka ebasoovitatav, et keegi oleks kõigist mõjutustest, s.h sotsiaalsetest ja kultuurilistest parameetrites, täiesti sõltumatu, vt The Roleof Judicial Independence for the Rule of Law (Kohtuniku sõltumatus ja õigusriik), Prof. Henrich (Veneetsia Komisjoni ettekanne Kõrgõzstani seminaril aprillis 1998).
3 Vt allpool punkt 12.
4 Vt allpool punktid 14-16.
5 Vt lähemalt allpool punkt 43.
6 Selle koosseisus on Ülemkohtu, Kohtunike Ühingu ja Advokaatide Liidu soovitusel justiitsministri nimetatud kolm juristi, kelle avaldusi ja kvalifikatsiooni Ülemkohus kommenteerib.
7 CCJE on teadlik, et mõnel pool on selline süsteem edukas, näiteks Ülemkohtu esimehe ametissenimetamisel Indias ja Nepalis. 8 Vt eespool punkt 24. President peaministri ettepanekul. 10 Vt eespool punkt 20. 11 Vt eespool punkt 20. 12 Vt eespool punktid 38-39. 13 Vt eespool punktid 37 ja 45. 14 Vt EIÕK artiklist 10 ka sõnavabaduse üldpõhimõtte ja erandite tasakaalustamist (kui on vaja võtta meetmeid kohtusüsteemi autoriteedi ja erapooletuse säilitamiseks). 15 Vt ka eespool punkt 27.


Reovee puhastamise ning heit- ja sademevee suublasse juhtimise kohta esitatavad nõuded, heit- ja sademevee reostusnäitajate piirmäärad ning nende nõuete täitmise kontrollimise meetmed – Riigi Teataja
Reovee puhastamise ning heit- ja sademevee suublasse juhtimise kohta esitatavad nõuded, heit- ja sademevee reostusnäitajate piirmäärad ning nende nõuete täitmise kontrollimise meetmed - sisukord
§ 2 Reovee puhastamine ja nõuded heitvee kohta
§ 3 Reostusallika reostuskoormus
2 Nõuded heit- ja sademevee veekogusse või pinnasesse juhtimise kohta
§ 4 Veekogusse või pinnasesse juhitava heitvee reostusnäitajate piirväärtused ja reovee puhastusastmed
§ 5 Nõuded heit- ja sademevee veekogusse juhtimise kohta
§ 6 Nõuded heit- ja sademevee pinnasesse juhtimise kohta
§ 7 Heit- ja sademevee pinnasesse juhtimine veehaarde läheduses
§ 8 Nõuded ohtlikku ainet sisaldava heit- ja sademevee veekogusse või pinnasesse juhtimise kohta
§ 9 Ohtliku aine segunemispiirkond ja nõuded selle määramise kohta
3 Heit- ja sademevee veekogusse või pinnasesse juhtimise nõuete täitmise kontrollimise meetmed
§ 10 Nõuded reoveest, heitveest ja sademeveest proovide võtmise ja analüüsimise kohta
§ 11 Proovivõtu sagedus 2000 ie ja suurema reostuskoormusega reoveepuhasti ja muu reostusallika heitvee ja reovee reostusnäitajate, välja arvatud ohtlike ainete sisalduse, määramiseks ning puhastusastmete väljaselgitamiseks
§ 12 Proovivõtu sagedus ohtlike ainete sisalduse väljaselgitamiseks, sademevee ja alla 2000 ie reostuskoormusega reoveepuhasti ning muu reostusallika heitvee ja reovee reostusnäitajate määramiseks ning puhastusastmete väljaselgitamiseks
§ 13 Suubla seire
§ 14 Heitvee käesoleva määruse nõuetele vastavuse hindamine aruandluse tarbeks
RT I, 13.06.2013, 13
Vastu võetud 29.11.2012 nr 99
RT I, 04.12.2012, 1
Määrus kehtestatakse veeseaduse § 24 lõike 2 alusel.
1) nõuded reovee puhastamise ning heit- ja sademevee suublasse juhtimise kohta;
2) punktis 1 nimetatud nõuete täitmise kontrollimise meetmed;
3) reostusnäitajate piirmäärad (edaspidi piirväärtused).
(2) Määrust ei kohaldata heitvee laevalt merre juhtimisele.
(3) Heit- ja sademevee suublasse juhtimisel tuleb tagada, et vee- ja veega seotud maismaaökosüsteemide seisund ei halveneks.
§ 2. Reovee puhastamine ja nõuded heitvee kohta
(2) Reostusnäitajate piirväärtus on käesolevas määruses sätestatud maksimaalne lubatud reoaine sisaldus vees, mille ületamise korral loetakse vesi üle kahjutuspiiri rikutuks.
(3) Reovee puhastusaste on käesolevas määruses sätestatud reoainete reoveepuhastis kõrvaldamise määr, mida väljendatakse protsentides.
(4) Reovee mehaaniline puhastamine ehk primaarne puhastamine on reoveest reoainete kõrvaldamine, mille korral reovee puhastusaste peab olema biokeemilise hapnikutarbe poolest suurem 20%-st või sellega võrdne ja heljuvaine (heljumi ehk hõljuvaine) sisalduse poolest suurem 50%-st või sellega võrdne.
(5) Reovee bioloogiline puhastamine ehk sekundaarne puhastamine on reoveest reoainete kõrvaldamine bioloogiliste protsesside toimel, mille tulemusel heitvesi vastab vähemalt lisas 1 esitatud heitvee reostusnäitajate piirväärtustele biokeemilise hapnikutarbe, heljuvaine ja keemilise hapnikutarbe osas.
(6) Reovee süvapuhastamine ehk tertsiaarne puhastamine on reovee puhastusviis, mille tulemusel heitvesi vastab vähemalt lisas 1 esitatud heitvee reostusnäitajate piirväärtustele.
(7) Nõuded reovee puhastamise kohta sõltuvad reovee liigist (tööstus-, prügila- või muu reovesi), reoveekogumisala reostuskoormusest ja suubla seisundist.
§ 3. Reostusallika reostuskoormus
(1) Reostusallika reostuskoormust väljendatakse inimekvivalentides (edaspidi ie) ja arvutatakse aasta kestel reostusallika suurima nädalakeskmise reoainehulga alusel.
(2) Biokeemiline hapnikutarve (edaspidi BHT7) on milligrammides väljendatud hapnikuhulk, mis kulub mikroobidel ühes liitris vees oleva orgaanilise aine lagundamiseks seitsme ööpäeva jooksul.
(3) Reoveepuhasti või muu reostusallika rajamisel või rekonstrueerimisel määrab esialgse reostuskoormuse vee erikasutusloa või muu veeheidet reguleeriva loa andja (edaspidi loa andja) projekteeritud reostuskoormuse alusel kuni reoveepuhasti häälestamise lõpuni või vee erikasutusloas või muus veeheidet reguleerivas loas (edaspidi luba) määratud tähtpäevani. Pärast esialgse reostuskoormuse määramist peab loa omaja määrama tegeliku reostuskoormuse vastavalt lõikes 4 sätestatule.
(4) Reoveepuhasti või muu reostusallika reostuskoormus määratakse loa taotleja korraldatud veeproovide analüüsi ja vooluhulga mõõtmise tulemuste alusel.
(5) Reoveepuhastil või muul reostusallikal, mille reostuskoormus on 2000 ie või rohkem, määratakse reostuskoormus üks kord aastas.
(6) Reoveepuhastil või muul reostusallikal, mille reostuskoormus on alla 2000 ie, määratakse reostuskoormus üks kord viie aasta jooksul või siis, kui toimub oluline muudatus reoveepuhasti või muu reostusallika töös.
(7) Reoveepuhastil või muul reostusallikal, mille reostuskoormus on alla 50 ie, määratakse reostuskoormus loa andja nõudmisel või siis, kui toimub oluline muudatus reoveepuhasti või muu reostusallika töös.
(8) Reoveepuhasti või muu reostusallika reostuskoormuse määramiseks peab reoveepuhastisse sisenevast reoveest võtma seitse keskmistatud veeproovi ühe nädala kestel ja mõõtma vooluhulka vastavalt veeseaduse § 121 lõike 3 alusel kehtestatud proovivõtumeetoditele loas määratud aegadel.
(9) Reoveepuhasti või muu reostusallika reostuskoormuse määramisel vastavalt lõikele 8 ei lähe arvesse proovid, mis on võetud vihmavalingu või muude erakorraliste ilmastikuolude, näiteks lume kiire sulamise ajal.
2. peatükk Nõuded heit- ja sademevee veekogusse või pinnasesse juhtimise kohta
§ 4. Veekogusse või pinnasesse juhitava heitvee reostusnäitajate piirväärtused ja reovee puhastusastmed
(1) Veekogusse või pinnasesse juhitava heitvee reostusnäitajad peavad vastama lisas 1 esitatud piirväärtustele või reovee puhastusastmetele.
(2) Lisas 1 kehtestatud nõuded tekstiili-, keemia-, tselluloosi-, puidu- ja toiduainetööstuse ettevõtte heitvee keemilise hapnikutarbe (edaspidi KHT), keemia-, tselluloosi- ja toiduainetööstuse ettevõtte või prügila heitvee üldfosfori, naftatööstuse ettevõtte heitvee naftasaaduste ja keemiatööstuse ettevõtte või prügila heitvee üldlämmastiku sisalduse kohta kehtivad ainult asula ühiskanalisatsioonist eraldi asetseva heitveelaskme kaudu suublasse juhitava heitvee jaoks.
(3) Loaga määratud heitvee reostusnäitajate piirväärtused või reovee puhastusastmed sõltuvad reovee liigist, reoveekogumisala reostuskoormusest ja suubla seisundist.
(4) Loaga määratakse reovee puhastusastmed vaid juhul, kui reostusnäitajate piirväärtused ei ole saavutatavad tavapärase biokeemilise puhastuse tulemusena ning lisatehnoloogiate rakendamine tooks kaasa ülemääraseid kulutusi.
(5) Heitvee suublasse juhtimise kohta nõuete määramisel on loa andjal õigus veeseaduse § 24 lõigetes 5 ja 6 sätestatut arvestades määrata suubla seisundist sõltuvalt rangemaid heitvee reostusnäitajate piirväärtusi või reovee puhastusastmeid, kui on esitatud lisas 1.
(6) Kui reostusallika reostuskoormust ei ole võimalik § 3 lõike 1 kohaselt inimekvivalentides väljendada, määrab loa andja heitvee reostusnäitajate piirväärtused või reovee puhastusastmed arvestusega, et ärajuhitav heitvesi ei põhjustaks suubla seisundi halvenemist.
(7) Kui puudub reoveekogumisala veeseaduse tähenduses, lähtutakse heitvee reostusnäitajate piirväärtuste või reovee puhastusastmete määramisel reoveekogumisala reostuskoormuse asemel reoveepuhasti reostuskoormusest ning reoveepuhasti reostuskoormuse puudumisel reostusallika reostuskoormusest.
§ 5. Nõuded heit- ja sademevee veekogusse juhtimise kohta
(1) Karstijärve juhitava heitvee reostusnäitajad peavad vastama lisas 1 esitatud reostusnäitajate piirväärtustele või reovee puhastusastmetele, mis kehtivad reoveekogumisala kohta, mille reostuskoormus on üle 100 000 ie. Karstijärve juhitav heitvesi ei tohi sisaldada üle 0,1 mg/l nitriteid ja üle 45 mg/l nitraate.
(2) Loas võib määrata ka karstijärve juhitavas heitvees sisalduvate kolibakterite arvu piirväärtuse.
(3) Sademeveekanalisatsioonist tohib sademeveelaskme kaudu veekogusse juhtida sademevett, mille reostusnäitajad ei ületa lisas 1 sätestatud reostusnäitajate piirväärtusi, mis kehtivad reoveekogumisala kohta, mille reostuskoormus on 2000–9999 ie, välja arvatud heljuvaine sisaldus, mis ei tohi ületada 40 mg/l. Naftasaaduste sisaldus sademevees ei tohi ületada 5 mg/l.
(4) Kui sademevee reostusnäitajad ei vasta lõikes 3 nimetatud reostusnäitajate ning muude reostusnäitajate poolest kehtestatud piirväärtustele, käsitletakse sademevett saastatud sademeveena, mis vajab enne suublasse juhtimist puhastamist.
(5) Sademeveelask ei tohi:
1) seisuveekogu korral asuda lähemal kui 200 meetrit supelranna või supluskoha välispiirist;
2) vooluveekogu korral asuda lähemal kui 200 meetrit supelranna või supluskoha välispiirist ülesvoolu ja lähemal kui 50 m supelranna või supluskoha välispiirist allavoolu.
(6) Ühisvoolsest kanalisatsioonist tohib sademevett vihmavalingu ajal ülevoolude kaudu suublasse juhtida koos reoveega vahekorras vähemalt neli ühele. Ühisvoolse kanalisatsiooni ülevoolud peavad olema projekteeritud nii, et need hakkavad tööle vaid siis, kui suublasse juhitavas heitvees sisaldub üks osa reovett ja vähemalt neli osa sademevett. Reovee ja sademevee vooluhulkade suhtarv määratakse ehitusprojektiga arvutuslikult.
(7) Ülevoolude kaudu suublasse juhitava sademevee ja reovee segu suhtes ei kohaldata lisas 1 esitatud nõudeid.
(8) Heit- ja sademevee juhtimiseks maaparandussüsteemi on vajalik Põllumajandusameti kooskõlastus vastavalt maaparandusseadusele.
§ 6. Nõuded heit- ja sademevee pinnasesse juhtimise kohta
(1) Heit- ja sademevee pinnasesse juhtimine on käesoleva määruse tähenduses heit- ja sademevee hajutatult pinnasesse immutamine.
(2) Sademevee reostusnäitajad ei tohi pinnasesse juhtimisel ületada lisas 1 esitatud reostusnäitajate piirväärtusi, mis on kehtestatud reoveekogumisala kohta, mille reostuskoormus on 2000–9999 ie, välja arvatud heljuvaine sisaldus, mis ei tohi ületada 40 mg/l. Naftasaaduste sisaldus sademevees ei tohi ületada 5 mg/l.
(3) Sademevee juhtimine pinnasesse peab vastama § 5 lõigetes 3, 4 ja 6–8 esitatud nõuetele ning olema kooskõlas §-s 7 sätestatud erisustega.
(4) Heit- ja sademevee immutussügavus peab olema aasta ringi vähemalt 1,2 m ülalpool põhjavee kõrgeimat taset ning jääma 1,2 m kõrgemale aluspõhja kivimitest.
(5) Kui heitvee juhtimine kaugel asuvasse veekogusse ei ole majanduslikult põhjendatud ning põhjavee seisundi halvenemise ohtu ei ole, võib heitvett juhtida pinnasesse, arvestades veeseaduse § 241 lõigetes 8 ja 9 sätestatud erisusi, järgmistes kogustes:
1) kuni 50 m3 ööpäevas kaitstud, suhteliselt kaitstud ja keskmiselt kaitstud põhjaveega aladel pärast reovee bioloogilist puhastamist;
2) kuni 5 m3 ööpäevas kaitstud, suhteliselt kaitstud ja keskmiselt kaitstud põhjaveega aladel, kasutades vähemalt reovee mehaanilist puhastamist;
3) kuni 5 m3 ööpäevas nõrgalt kaitstud põhjaveega aladel pärast reovee mehaanilist puhastamist juhul, kui puhastatakse ainult olmereovett, välja arvatud vesikäimlast pärit reovesi;
4) kuni 10 m3 ööpäevas kaitsmata ja nõrgalt kaitstud põhjaveega aladel pärast reovee bioloogilist puhastamist;
5) 10–50 m3 ööpäevas kaitsmata ja nõrgalt kaitstud põhjaveega aladel pärast reovee süvapuhastust, mille tulemusel heitvesi vastab nõuetele, mis on lisas 1 esitatud reoveekogumisala kohta, mille reostuskoormus ületab 100 000 ie.
(6) Lõike 5 punktis 5 sätestatud juhul ei tohi pinnasesse juhitav heitvesi sisaldada üle 0,1 mg/l nitriteid ja üle 45 mg/l nitraate. Loas võib määrata pinnasesse juhitavas heitvees sisalduvate kolibakterite arvu piirväärtuse.
§ 7. Heit- ja sademevee pinnasesse juhtimine veehaarde läheduses
(1) Heit- ja sademevee pinnasesse juhtimine ei ole lubatud veehaarde sanitaarkaitsealal või hooldusalal ja lähemal kui 50 m sanitaarkaitseala või hooldusala välispiirist ning lähemal kui 50 m veehaardest, millel puudub sanitaarkaitseala või hooldusala, või joogivee tarbeks kasutatavast salvkaevust.
(2) Omapuhastiks oleva imbsüsteemi ja joogiveesalvkaevu vaheline kaugus ja selle määramise kriteeriumid on sätestatud Vabariigi Valitsuse 16. mai 2001. a määruse nr 171 „Kanalisatsiooniehitiste veekaitsenõuded” §-s 7.
§ 8. Nõuded ohtlikku ainet sisaldava heit- ja sademevee veekogusse või pinnasesse juhtimise kohta
(1) Veekogusse või pinnasesse juhitavas heit- ja sademevees ei tohi veeseaduse § 265 lõike 7 alusel veekeskkonnale ohtlike ainete ja ainerühmade nimistusse 1 määratud ohtliku aine ja prioriteetse ohtliku aine sisaldus ületada avastamispiiri.
(2) Veekogusse või pinnasesse juhitavas heit- ja sademevees ei tohi lõikes 1 nimetamata ohtliku aine, sealhulgas prioriteetse aine, sisaldus ületada veeseaduse § 265 lõike 10 alusel kehtestatud pinnavee keskkonnakvaliteedi piirväärtust, välja arvatud naftasaaduste ning ühe- ja kahealuseliste fenoolide sisalduse osas.
(3) Heitvee veekogusse või pinnasesse juhtimisel ei tohi naftasaaduste ning ühe- ja kahealuseliste fenoolide sisaldus heitvees ületada lisas 1 sätestatud piirväärtusi või reovee puhastusastmeid ning sademevee veekogusse või pinnasesse juhtimisel ei tohi naftasaaduste sisaldus sademevees ületada § 5 lõikes 3 sätestatud piirväärtust.
(4) Veekogusse juhitav heit- ja sademevesi võib ületada lõikes 1 sätestatud nõuet maksimaalselt kolme aasta jooksul või lõikes 2 sätestatud nõuet maksimaalselt kümne aasta jooksul, kui on täidetud kõik järgmised tingimused:
1) nõuete kohene täitmine ei ole sotsiaal-majanduslikel põhjustel võimalik;
2) loa taotleja määrab ohtliku aine segunemispiirkonna;
3) loa omaja tagab ja tõendab regulaarsete mõõtmistega, et heit- ja sademevee juhtimise mõju ei ulatu ohtliku aine segunemispiirkonnast kaugemale;
4) loa taotleja koostab tegevuskava lõigetes 1 ja 2 sätestatud nõuete täitmiseks, esitab selle loa andjale ja tegutseb vastavalt tegevuskavale.
(5) Pinnasesse juhitav heit- ja sademevesi võib ületada lõigetes 1 ja 2 sätestatud nõudeid maksimaalselt kuue kuu jooksul, kui selle tegevuse abil hoitakse ära märkimisväärne oht keskkonnale, inimeste tervisele või varale.
(6) Juhul kui taotletakse lõikes 4 sätestatud erandit, on lõike 4 punktis 4 nimetatud tegevuskava loa lahutamatu osa.
§ 9. Ohtliku aine segunemispiirkond ja nõuded selle määramise kohta
(1) Käesoleva paragrahvi nõuded kehtivad ainult § 8 lõikes 4 sätestatud juhul.
(2) Ohtliku aine segunemispiirkond on veekogu osa, milles heite tõttu võidakse ajutiselt ületada veeseaduse § 265 lõike 10 alusel kehtestatud pinnavee keskkonnakvaliteedi piirväärtust ning veeseaduse § 265 lõike 7 alusel veekeskkonnale ohtlike ainete ja ainerühmade nimistusse 1 määratud ohtliku aine ja prioriteetse ohtliku aine avastamispiiri.
(3) Ohtliku aine segunemispiirkonna keskpunktiks on heitvee või sademevee väljalask ja välispiiriks väljalasule lähim proovivõtupunkt, milles mitte üheski veest võetud proovis ei ületa ohtliku aine sisaldus veeseaduse § 265 lõike 10 alusel kehtestatud pinnavee keskkonnakvaliteedi piirväärtust ja veeseaduse § 265 lõike 7 alusel veekeskkonnale ohtlike ainete ja ainerühmade nimistusse 1 määratud ohtliku aine ja prioriteetse ohtliku aine avastamispiiri.
(4) Segunemispiirkonna ulatuse määramisel arvestatakse, et segunemispiirkond ei seaks ohtu keskkonnaeesmärkide saavutamist vesikonna muudes veekogumites.
3. peatükk Heit- ja sademevee veekogusse või pinnasesse juhtimise nõuete täitmise kontrollimise meetmed
§ 10. Nõuded reoveest, heitveest ja sademeveest proovide võtmise ja analüüsimise kohta
(1) Heitvee ja sademevee reostusnäitajate ning ohtlike ainete sisalduse ja heitvee pH määramiseks peab vee erikasutaja tagama loaga määratud kohtadest proovide võtmise ning korraldama proovide analüüsi.
(2) Esinduslikke proove peab olema võimalik võtta reoveepuhastisse sisenevast reoveest ja suublasse juhitavast heitveest.
(3) Alla 5 m3 heitvee ööpäevas pinnasesse juhtimisel peab olema võimalik võtta esinduslikke proove üksnes reoveepuhastisse sisenevast reoveest.
(4) Kui reoveepuhasti või muu reostusallika reostuskoormus on 2000 ie või suurem, peavad proovid olema keskmistatud proportsioonis vooluhulgaga või keskmistatud ajaliselt 24-tunnise proovikogumisajaga.
(5) Kui reostusallika reostuskoormust ei ole võimalik väljendada inimekvivalentides või kui reoveepuhasti või muu reostusallika reostuskoormus on alla 2000 ie, määratakse proovide võtmise nõuded loaga.
(6) Proovi võtmisel tuleb tagada proovi esinduslikkus ning proovi võtmine peab vastama veeseaduse § 121 lõike 3 alusel kehtestatud proovivõtumeetoditele.
(7) Biotiikide väljavoolus heitvee KHT, BHT7 ja heljuvaine sisalduse analüüsimiseks võetud proove filtreeritakse eeltöötlemise käigus läbi filtri, mille ava läbimõõt on 100 µm. Heljumi kontsentratsioon filtreerimata heitveeproovis ei tohi ületada 150 mg/l.
(8) Sademeveeproov tuleb võtta vooluhulgaga proportsionaalse või ajas keskmistatud proovina. Esimene osaproov tuleb võtta 30 minuti jooksul pärast sademevee äravoolu algust ning jätkata osaproovide võtmist vähemalt iga 30 minuti järel ja vähemalt kahe tunni jooksul või kuni sademete lakkamiseni.
(9) Loa raames tehtava sademevee omaseire proov võib olla punktproov, mis on võetud 30 minuti jooksul pärast sademevee äravoolu algust.
(10) Sademevee vooluhulk on soovituslik arvutada standardis EVS 848:2003 „Ühiskanalisatsioonivõrk” või muus samaväärses standardis sätestatud metoodika alusel, kui õigusaktiga ei ole sätestatud teisiti.
§ 11. Proovivõtu sagedus 2000 ie ja suurema reostuskoormusega reoveepuhasti ja muu reostusallika heitvee ja reovee reostusnäitajate, välja arvatud ohtlike ainete sisalduse, määramiseks ning puhastusastmete väljaselgitamiseks
(1) Heitveest proovivõtu sagedus, välja arvatud proovivõtt ohtlike ainete sisalduse määramiseks, peab olema vähemalt:
1) 12 proovi aastas, kui reoveepuhasti või muu reostusallika reostuskoormus on 2000–49 999 ie;
2) 24 proovi aastas, kui reoveepuhasti või muu reostusallika reostuskoormus on suurem kui 49 999 ie.
(2) Kui reoveepuhasti või muu reostusallika reostuskoormus on 2000–9999 ie ja kui esimesel aastal loa andmise päevast arvates kõik 12 heitvee proovi vastavad käesolevas määruses sätestatud reostusnäitajate piirväärtustele, võib edaspidi võtta neli proovi aastas. Kui neljast võetud heitvee proovist kas või ühe proovi näitajad on suuremad käesolevas määruses sätestatud reostusnäitajate piirväärtustest, peab järgmisel aastal võtma 12 proovi.
(3) Kui reoveepuhasti või muu reostusallika reostuskoormus on üle 2000 ie, peab vee erikasutaja iga-aastase reoveepuhasti või muu reostusallika reostuskoormuse määramise ajal välja selgitama reovee puhastusastme.
(4) Reovee puhastusastme väljaselgitamiseks tuleb võtta proovid ühel ajal nii reoveepuhastisse või muusse reostusallikasse sisenevast reoveest kui ka sealt väljuvast heitveest. Puhastusastet tuleb hinnata üks kord aastas ühe reovee ja ühe heitvee keskmistatud proovi alusel.
§ 12. Proovivõtu sagedus ohtlike ainete sisalduse väljaselgitamiseks, sademevee ja alla 2000 ie reostuskoormusega reoveepuhasti ning muu reostusallika heitvee ja reovee reostusnäitajate määramiseks ning puhastusastmete väljaselgitamiseks
(1) Kui reoveepuhasti või muu reostusallika reostuskoormus on alla 2000 ie või kui hinnatakse ohtlike ainete sisaldust, määratakse loas heitvee proovivõtu sagedus.
(2) Kui reoveepuhasti või muu reostusallika reostuskoormus on alla 2000 ie, peab vee erikasutaja reovee puhastusastme väljaselgitamiseks võtma proovi reoveepuhastisse või muusse reostusallikasse sisenevast reoveest. Võetud proov võib olla punktproov. Proov tuleb võtta üks kord aastas.
(3) Kui reoveepuhasti või muu reostusallika reostuskoormus on alla 50 ie, peab vee erikasutaja reovee puhastusastme väljaselgitamiseks võtma loa andja nõudmisel proovi reoveepuhastisse või muusse reostusallikasse sisenevast reoveest. Võetud proov võib olla punktproov.
(4) Reovee puhastusastme väljaselgitamiseks tuleb võtta proovid ühel ajal nii reoveepuhastisse või muusse reostusallikasse sisenevast reoveest kui ka sealt väljuvast heitveest.
(5) Proovivõtu sagedus ja koht sademevee reostusnäitajate määramiseks täpsustatakse loas. Sademevee proove tuleb võtta vähemalt üks kord aastas, kuid loas ei tohi määrata, et proovivõtt peaks toimuma sagedamini kui üks kord kvartalis.
§ 13. Suubla seire
(1) Loa omaja teeb loas märgitud heitvee reostusnäitajate seiret heitvee suublas heitvee väljalaskme mõju piirkonnas loas nõutud kohtades ja sagedusega.
(2) Lõigetes 3 ja 4 nimetatud nõuded kehtivad ainult § 8 lõikes 4 sätestatud juhul.
(3) Loa omaja mõõdab loas märgitud ohtliku aine, välja arvatud naftasaaduste ning ühe- ja kahealuseliste fenoolide, sisaldust suublas loas määratud kohtades.
(4) Ohtliku aine, välja arvatud naftasaaduste ning ühe- ja kahealuseliste fenoolide, sisaldust mõõdetakse loas määratud sagedusega kuni § 8 lõike 4 punktis 4 nimetatud tegevuskava lõpuni. Loa andja võib määrata mõõtmiste sageduse kuni 12 korrani aastas, kui see on majanduslikult, tehniliste teadmiste või eksperdiarvamusega põhjendatud.
§ 14. Heitvee käesoleva määruse nõuetele vastavuse hindamine aruandluse tarbeks
(1) Heitvee kvaliteedi vastavust käesoleva määruse nõuetele hindab esitatud andmete alusel aruandluse tarbeks vähemalt üks kord aastas Keskkonnaagentuur.
(2) Heitvesi loetakse käesoleva määruse nõuetele vastavaks, kui aasta jooksul ei ole olnud proove, mille BHT7, KHT ja heljuvaine sisaldus ületavad lisa 1 kohaseid piirväärtusi rohkem, kui lisas 2 esitatud tabeli järgi on lubatud.
(3) Tulenevalt lõikest 2 ei tohi BHT7 ja KHT väärtus olla proovis üle kahe korra suurem lisas 1 sätestatud piirväärtusest. Kui proovi BHT7 ja KHT väärtused ületavad lisas 1 sätestatud piirväärtusi üle kahe korra, loetakse heitvesi käesoleva määruse nõuetele mittevastavaks.
(4) Kui heljuvaine sisaldus proovis ületab lisa 1 kohast piirväärtust üle 2,5 korra, loetakse heitvesi käesoleva määruse nõuetele mittevastavaks.
(5) Üldfosfori ja üldlämmastiku sisaldust arvutatakse aasta jooksul võetud proovide keskmisena, mis peab vastama lisas 1 kehtestatud heitvee piirväärtustele.
(6) Heitvee reostusnäitajate käesoleva määruse nõuetele vastavuse hindamisel ei lähe arvesse vihmavalingu või muude erakorraliste ilmastikuolude, näiteks lume kiire sulamise ajal võetud proovid.
(1) Kõik enne käesoleva määruse jõustumist antud load kehtivad loas esitatud tingimustel kuni loa kehtivuse lõpuni, kuid mitte kauem kui 1. jaanuarini 2015. a, välja arvatud üldfosfori sisaldus, mille puhul üle 10 000 ie suurustel reoveekogumisaladel kehtivad lisas 1 nimetatud üldfosfori sisalduse piirväärtused.
(2) Heitvee üldfosfori sisalduse piirväärtus 2000–9999 ie suurustel reoveekogumisaladel on kuni 31. detsembrini 2018. a 1,5 mg/l.
(3) Reoveekogumisaladel suurusega 300–1999 ie hindab kuni 31. detsembrini 2018. a heitvee üldfosfori sisalduse piirväärtuse määramise vajalikkust ja vajaduse korral määrab selle vastavalt § 4 lõikele 3 loa andja.
(4) Paragrahvi 5 lõikes 8 sätestatud Põllumajandusameti kooskõlastuse nõuet ei kohaldata kanalisatsiooniehitistele, mis on rajatud enne 1. jaanuari 2013. a.
1 Nõukogu direktiiv 91/271/EMÜ asulareovee puhastamise kohta (EÜT L 135, 30.5.1991, lk 40–52), muudetud direktiiviga 98/15/EÜ (EÜT L 67, 7.3.1998, lk 29–30);
Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2000/60/EÜ, millega kehtestatakse ühenduse veepoliitika alane tegevusraamistik (EÜT L 327, 22.12.2000, lk 1–73), muudetud direktiiviga 2009/31/EÜ (ELT L 140, 5.6.2009, lk 114–135);
Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2008/105/EÜ, mis käsitleb keskkonnakvaliteedi standardeid veepoliitika valdkonnas ning millega muudetakse nõukogu direktiive 82/176/EMÜ, 83/513/EMÜ, 84/156/EMÜ, 84/419/EMÜ, 86/280/EMÜ ja tunnistatakse need seejärel kehtetuks ning muudetakse direktiivi 2000/60/EÜ (ELT L 348, 24.12.2008, lk 84–97).
Lisa 1 Heitvee reostusnäitajate piirväärtused ja reovee puhastusastmed
Lisa 2 Määruse nõuetele vastavuse kontrollimisele eelnenud aasta jooksul võetud proovide arv ja nõudeid mitterahuldavate proovide lubatud arv


§ 4 Toetuste suurused
§ 5 Maksmise üldtingimused
§ 6 Koolieelse lasteasutuse ja kooli toidu eest tasumise toetus
§ 7 Hooldustoetus
§ 8 Lisatoetus
§ 81 Huvihariduse ja huvitegevuse toetus
§ 82 Eluruumi kohandamise toetus
§ 9 Lapse sünnitoetus
§ 10 Vabadussõja veteranide leskede toetus
§ 11 Juhtkoera ülalpidamise toetus
§ 12 Töö kaotanud vanematele makstav lapse koolitoetus
§ 13 Asenduskodu- või perekonnas hooldamise teenusel viibivate isikute toetus
§ 14 Perekonnas hooldamise toetus
§ 15 Laste leinalaagris osalemise toetus
§ 16 Tšernobõli AEJ likvideerimisel osalenud isikute toetus
§ 17 Puudega lapse hooldaja toetus
§ 18 Täisealise puudega isiku hooldaja toetus
§ 181 Esimesse klassi mineva lapse toetus
§ 19 Leibkonna sissetulekust sõltuva toetuse taotlemine
§ 20 Lapse sünnitoetuse taotlemine
§ 21 Juhtkoera ülalpidamiseks makstava toetuse taotlemine
§ 22 Töö kaotanud vanematele makstava lapse koolitoetuse taotlemine
§ 23 Asenduskodu- ja perekonnas hooldamise teenusel viibivate isikute toetuse taotlemine
§ 24 Perekonnas hooldamise toetuse taotlemine
§ 25 Laste leinalaagris osalemise toetuse taotlemine
§ 26 Tšernobõli AEJ katastroofi likvideerimisel osalenud isikute toetuse taotlemine
§ 27 Puudega lapse hooldaja toetuse taotlemine
§ 28 Täisealise puudega isiku hooldaja toetuse taotlemine
§ 281 Esimesse klassi mineva lapse toetuse taotlemine ja menetlemine
4 TOETUSE MÄÄRAMINE JA VÄLJA MAKSMINE
§ 29 Toetuste määramine
§ 30 Toetuste maksmine
5 Töö kaotanud vanemale makstavat lapse koolitoetust makstakse pärast kooli õpilaste nimekirjade kinnitamist;
§ 31 Arvestus ja järelevalve
§ 32 Varasemate määruste kehtetuks tunnistamine
RT IV, 08.02.2018, 46
Vastu võetud 19.09.2013 nr 21
RT IV, 02.10.2013, 8
19.12.2013 RT IV, 31.12.2013, 26 03.01.2014, rakendatakse alates 01.01.2014
15.05.2014 RT IV, 22.05.2014, 11 25.05.2014
21.05.2015 RT IV, 29.05.2015, 31 01.06.2015
17.03.2016 RT IV, 29.03.2016, 133 01.04.2016
21.09.2017 RT IV, 30.09.2017, 14 03.10.2017, rakendatakse tagasiulatuvalt 1. septembrist 2017
01.02.2018 RT IV, 08.02.2018, 23 11.02.2018, rakendatakse tagasiulatuvalt 01.01.2018
[RT IV, 29.03.2016, 133 - jõust. 01.04.2016]
Käesolev määrus sätestab isikutele, kelle elukohana on rahvastikuregistris registreeritud Pärnu linn, Pärnu linna eelarvest makstavate sotsiaaltoetuste määramise ja maksmise tingimused ja korra.
(1) Sotsiaaltoetus on leibkonna toimetuleku soodustamiseks antav rahaline toetus.
(3) Üksinda last kasvatav vanem on isik, kelle:
2) lapse teine vanem on kuulutatud tagaotsitavaks või teadmata kadunuks;
3) lapse teine vanem ei täida lapse osas ülalpidamiskohustust ja ei ela lapsega ühel aadressil.
(4) Puudega lapse hooldaja on isik, kes on lapse vanem, võõrasvanem, eestkostja või perekonnas hooldaja, kes ei saa töötada puudega lapse hooldamise tõttu.
(5) Võõrasvanem on isik, kes on lapse vanemaga abielus olev isik ja kes ei ole selle lapse vanem.
(6) [Kehtetu - RT IV, 08.02.2018, 23 - jõust. 11.02.2018, rakendatakse tagasiulatuvalt 01.01.2018]
(7) Lapsendaja on lapsendamist taotlev isik.
(8) Täisealise puudega isiku hooldaja on kohaliku omavalitsuse poolt määratud teovõimeline isik, kes tagab hooldatavale kõrvalabi, juhendamise ja järelevalve.
(9) Omaosalus on teenuse saaja ja/või temaga seotud isikute poolt tasutav osa teenuse maksumusest.
[RT IV, 22.05.2014, 11 - jõust. 25.05.2014]
4) huvihariduse ja huvitegevuse toetus;
[RT IV, 30.09.2017, 14 - jõust. 03.10.2017, rakendatakse tagasiulatuvalt 1. septembrist 2017]
5) eluruumi kohandamise toetus.
2) Vabadussõja veteranide leskede toetus;
3) juhtkoera ülalpidamise toetus;
4) töö kaotanud vanematele makstav lapse koolitoetus;
5) [kehtetu - RT IV, 08.02.2018, 23 - jõust. 11.02.2018, rakendatakse tagasiulatuvalt 01.01.2018]
6) laste leinalaagris osalemise toetus;
7) [kehtetu - RT IV, 08.02.2018, 23 - jõust. 11.02.2018, rakendatakse tagasiulatuvalt 01.01.2018]
8) Tšernobõli Aatomielektrijaama (edaspidi AEJ) likvideerimisel osalenud isikute toetus;
9) puudega lapse hooldaja toetus;
10) täisealise puudega isiku hooldaja toetus.
11) [kehtetu- RT IV, 29.12.2017, 223 - jõust. 01.01.2018]
§ 4. Toetuste suurused
Toetuste suurused ja toetuste arvestamisel arvesse võetavate kulutuste piirmäärad kehtestab Pärnu Linnavalitsus (edaspidi linnavalitsus), välja arvatud § 3 lõike 2 punktis 1 nimetatud toetuse puhul.
§ 5. Maksmise üldtingimused
(1) Pärnu linna eelarvest makstavad leibkonna sissetulekust sõltuvad sotsiaaltoetusi määratakse juhul, kui taotleja enese ja tema leibkonna ressursid on ammendatud.
(2) Leibkonna sissetulekust sõltuva sotsiaaltoetuse arvestamise aluseks on leibkonna kõikide liikmete sissetulekud. Regulaarse sissetuleku puhul võetakse arvesse taotluse esitamisele eelneva kalendrikuu eest saadud sissetulek, ebaregulaarse sissetuleku puhul eelneva 6 kalendrikuu keskmine sissetulek.
(3) Sissetulekute hulka ei arvata:
1) sotsiaalhoolekande seaduses ja käesolevas määruses sätestatud sotsiaaltoetusi;
2) riiklike peretoetuste seaduse alusel makstavaid ühekordseid riiklikke toetusi (sünnitoetus, lapsendamistoetus, elluastumistoetus);
3) õppetoetuste ja õppelaenu seaduse alusel makstavaid õppetoetusi.
[RT IV, 29.05.2015, 31 - jõust. 01.06.2015]
(31) Lisaks käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatule võidakse sissetulekute hulka mitte arvata sihtotstarbeliselt makstud stipendiume ning konkreetse kulu või kahju katmiseks makstud hüvitisi või toetusi.
(4) Tagastatud tulumaks võetakse sissetulekuna arvesse summas, mis isikule reaalselt tagastatakse ja mida ta saab oma leibkonna toimetuleku tagamiseks kasutada.
(5) Sotsiaaltoetust ei maksta, juhul kui:
1) toetuse taotlejal või tema ülalpidamiskohustusega pereliikmel on toimetulekuks piisavalt vahendeid;
(6) [Kehtetu - RT IV, 29.03.2016, 133 - jõust. 01.04.2016]
§ 6. Koolieelse lasteasutuse ja kooli toidu eest tasumise toetus
(1) Koolieelse lasteasutuse ja kooli toidu eest tasumise toetust makstakse lastega leibkondadele, kelle sissetulek ühe pereliikme kohta on allpool linnavalitsuse kehtestatud piiri.
§ 7. Hooldustoetus
(1) Hooldustoetust makstakse ilma seadusjärgsete ülalpidajateta täisealistele isikutele hooldusteenuse eest tasumiseks, kelle hooldusteenuse vajadus on tõendatud vastavasisuliste dokumentidega (geriaatrilise seisundi hindamise kokkuvõte, isiklik rehabilitatsiooniplaan, otsus puude raskusastme kohta või kohaliku omavalitsuse poolt läbi viidud hooldus- ja sotsiaalteenuste vajaduse hindamise kokkuvõte).
(3) Hooldustoetuse arvestamisel võetakse leibkonna sissetulekute arvutamisel arvesse ka taotlejast eraldi elava pereliikme sissetulekud juhul, kui viimane on perekonnaseaduse järgi kohustatud üleval pidama toetuse taotlejat või taotleja ülalpidamisel olevaid isikuid.
(4) Hooldustoetust ei maksta, kui taotleja või tema ülalpidamiskohustusega isikute omandis on rahalisi vahendeid, vallas- või kinnisasju, mis võimaldavad hooldusteenuse eest tasuda või mida saab kasutada viisil, mis võimaldab tagada isiku ülalpidamise.
§ 8. Lisatoetus
(1) Lisatoetust makstakse vahendite olemasolu korral väikese sissetulekuga leibkondadele hädavajalike kulutuste osaliseks katmiseks. Lisatoetus määratakse summas, mis tagab leibkonnale eluks vajalikud vahendid vastavalt riiklikule toimetulekupiirile leibkonnaliikmete arvust lähtuvalt.
2) isikuttõendavate dokumentide vormistamine;
3) tehniliste abivahendite või proteeside (va hambaproteesid) muretsemine;
6) toimetulekuks vajalikud teenused (nt telefon, hapnikukontsentraatori ülalpidamine, transpordi tagamine jm);
8) laste koolitarvete soetamine ja kooli poolt Eestis korraldatud ühisüritustel osalemine;
9) laste kooli lõpetamisega seotud kulud;
10) lasteaia osalustasu;
11) laste suvelaagris osalemine (üks kord kalendriaastas ühe lapse kohta);
12) õnnetusjuhtumite ja muude ootamatute asjaoludega (nt loodusõnnetus, tulekahju või muud varalist kahju põhjustanud õnnetus, leibkonna liikme või sugulase matuse korraldamine) seotud kulud.
(3) Laenusid, võlgnevusi, täitenõudeid, liisinguid, sõltlaste asendusraviga seotud kulusid ja tasulisi raviteenuseid (v.a § 8 lg 2 p 4 ja 5 nimetatud kulud) ei arvestata lisatoetuste määramisel leibkonna väljaminekute hulka.
(31) Lisatoetuse määramisel ei arvestata hädavajalike kulude hulka kulutusi, mille tegemisest on taotluse esitamise hetkel möödas rohkem kui 31 päeva, ning vastavate kulutuste katmiseks lisatoetust tagasiulatuvalt ei määrata;
(4) Hoolekandekomisjon võib otsustada erandina lisatoetuse maksmise:
(5) Õnnetusjuhtumite ja muude ootamatute asjaolude puhul on hoolekandekomisjonil õigus määrata lisatoetust ka leibkondadele, kelle sissetulekud pärast normpinna eluaseme kulude ja eluks hädavajalike kulutuste tasumist ületavad toimetulekupiiri.
§ 81. Huvihariduse ja huvitegevuse toetus
(2) Huvihariduse ja huvitegevuse toetust makstakse lastega leibkondadele, kelle sissetulek ühe pereliikme kohta on allpool linnavalitsuse kehtestatud piiri.
§ 82. Eluruumi kohandamise toetus
(2) Eluruumi kohandamise toetust makstakse sügava või raske puudega inimesele, kelle leibkonna sissetulek ühe pereliikme kohta on allpool linnavalitsuse kehtestatud piiri ning kelle elukohana rahvastikuregistris on registreeritud Pärnu linnas asuv eluruum, mille kohandamiseks toetust taotletakse.
(3) Taotlejal on õigus saada toetust ühe maksimaalmäära ulatuses üks kord kolme kalendriaasta jooksul, toetuse määramisel arvestatakse kohanduse põhjendatust ja tehtud kulutuste vajalikkust taotleja erivajadust arvestades.
§ 9. Lapse sünnitoetus
§ 10. Vabadussõja veteranide leskede toetus
(1) Vabadussõja veteranide leskede toetuse maksmise eesmärgiks on Vabadussõjas võidelnud veteranide leskede meelespidamine Eesti Vabariigi aastapäeval 24. veebruaril.
(2) Toetust makstakse vastavalt Sotsiaalkindlustusameti andmetele neile Vabadussõja veteranide leskedele, kelle elukoht rahvastikuregistri andmetel on Pärnu linn toetuse maksmise kuu 01.kuupäeva seisuga.
§ 11. Juhtkoera ülalpidamise toetus
§ 12. Töö kaotanud vanematele makstav lapse koolitoetus
(1) Töö kaotanud ühiselt või üksinda last kasvatavale vanemale, lapse eestkostjale või lapse hooldajale (edaspidi koos nimetatud töö kaotanud vanem) makstakse pere iga kuni 19-aastase üldhariduskoolis või kutseõppeasutuses õppiva ja vanemaga ühel aadressil elava lapse kohta jooksva kalendriaasta oktoobris ühekordset toetust.
(2) Ühiselt last kasvatavale töö kaotanud vanemale makstakse toetust tingimusel, et:
1) lapse mõlemad vanemad ja laps on elukoha registreerinud Pärnu linnas ja elukoha registrikanne on tehtud enne toetuse taotlemise aasta 1. jaanuarit;
2) mõlemad vanemad on taotluse esitamise ajal registreerinud Eesti Töötukassas töötuna või tööotsijana.
(3) Üksinda last kasvatavale töö kaotanud vanemale makstakse toetust tingimusel, et:
1) vanem ja laps on elukoha registreeritud Pärnu linnas ja elukoha registrikanne on tehtud enne toetuse taotlemise aasta 1. jaanuarit;
(4) Toetust ei maksta kui lapsele makstakse käesoleva määruse § 3 lõike 2 punktis 11 nimetatud toetust.
§ 13. Asenduskodu- või perekonnas hooldamise teenusel viibivate isikute toetus
[Kehtetu - RT IV, 08.02.2018, 23 - jõust. 11.02.2018, rakendatakse tagasiulatuvalt 01.01.2018]
§ 14. Perekonnas hooldamise toetus
§ 15. Laste leinalaagris osalemise toetus
(1) Laste leinalaagris osalemise toetust makstakse 7-18 aastastele isikutele, kes on kaotanud taotlusele eelneva 1,5 aasta jooksul lähedase pereliikme ja kelle osalemine programmis on perekohtumise tulemusena hinnatud vajalikuks.
(2) Üldjuhul määratakse toetus laste leinalaagris osalemiseks üks kord aastas toetuse taotlemiseks õigustatud isiku taotluse alusel.
(2) Üldjuhul määratakse toetus Tšernobõli AEJ katastroofi likvideerimisel osalenule üks kord aastas vastavalt esitatud taotlusele.
§ 17. Puudega lapse hooldaja toetus
(1) Puudega lapse hooldaja toetus on perekonna toimetuleku toetamiseks igakuiselt makstav sotsiaaltoetus, mida makstakse, kui:
1) keskmise, raske või sügava 3-16 aastase puudega lapse hooldaja ei saa töötada puudega lapse igapäevase hooldamise tõttu;
2) raske või sügava puudega 16-18 aastase lapse hooldaja ei saa töötada puudega lapse igapäevase hooldamise tõttu.
(2) Puudega lapse hooldaja toetust arvestatakse alates toetuse määramise otsuse tegemise kuu 01.kuupäevast.
(3) Puudega lapse hooldaja toetust ei maksta:
(4) Puudega lapse hooldaja toetust makstakse kuni:
(5) Puudega lapse hooldaja toetus määratakse tähtajaliselt lõikes 3 sätestatust lühemaks ajaks, kui on eeldada hooldamise tähtajalisust.
(6) Puudega lapse hooldaja toetuse maksmine peatatakse:
(7) Puudega lapse hooldaja toetuse maksmist jätkatakse puudega lapse hooldaja taotluse alusel peale peatamist tinginud asjaolude äralangemist kuni lõikes 3 nimetatud tähtaegadeni.
(8) Puudega lapse hooldaja toetuse maksmine lõpetatakse:
(9) Puudega lapse hooldaja toetuse saaja on kohustatud viivitamata, kuid mitte hiljem kui 10 päeva jooksul, teavitama linnavalitsuse sotsiaalosakonda (edaspidi sotsiaalosakond) asjaolude tekkimisest, mis toovad kaasa:
(10) Puudega lapse hooldaja toetuse suuruse muutmist tingivate asjaolude tekkimisel arvutatakse toetuse suurus ümber asjaolude sotsiaalosakonnale teatavaks saamise kuupäevaga ning see kajastub hiljemalt järgneva kuu toetuse väljamaksmisel.
(11) Puudega lapse hooldaja toetust ei maksta, juhul kui taotleja on teadvalt andmeid varjanud või valeandmeid esitanud.
(12) [Kehtetu - RT IV, 29.03.2016, 133 - jõust. 01.04.2016]
§ 18. Täisealise puudega isiku hooldaja toetus
(1) Täisealise puudega isiku hooldaja toetus on hooldaja või eeskostja toimetuleku soodustamiseks igakuiselt makstav rahaline toetus, mis määratakse hooldamisest tingitud ja hooldamisega seotud lisaväljaminekute osaliseks kompenseerimiseks täisealise puudega isiku hooldajale või eestkostjale.
(2) Täisealise puudega isiku hooldaja toetust makstakse hooldajale, kes on Pärnu Linnavolikogu 17.06.2010 määruse nr 21 „Täisealise isikule hoolduse seadmise ja hooldaja määramise kord“ alusel määratud raske või sügava puudega täisealise isiku hooldajaks, või eestkostjale, kes on kohtumääruse alusel määratud 18-aastase või vanema piiratud teovõimega isiku eestkostjaks ning kes tagab kodustes tingimustes eestkostetava igapäevase isikuhoolduse.
(10) Täisealise puudega isiku hooldaja toetust ei maksta, juhul kui taotleja on teadvalt andmeid varjanud või valeandmeid esitanud.
(11) [Kehtetu - RT IV, 29.03.2016, 133 - jõust. 01.04.2016]
§ 181. Esimesse klassi mineva lapse toetus
§ 19. Leibkonna sissetulekust sõltuva toetuse taotlemine
(1) Leibkonna sissetulekust sõltuva toetuse taotlus esitatakse linnavalitsusele. Taotluse võib esitada ka taotleja elukohajärgsele sotsiaalosakonna piirkondlikule hoolekandekontorile.
(3) Koolieelse lasteasutuse ja koolitoidu toetuse taotluse võib esitada lapsevanem, perekonnas hooldaja, eestkostja või vajadusel lapse huvides pedagoog, kooli sotsiaaltöötaja või lastekaitsetöötaja.
(5) Huvihariduse ja huvitegevuse toetuse taotluse võib esitada lapsevanem, perekonnas hooldaja, eestkostja või vajadusel lapse huvides lastekaitsetöötaja.
(6) Eluruumi kohandamise toetus taotluse võib esitada sügava või raske puudega isik või tema eestkostja.
§ 20. Lapse sünnitoetuse taotlemine
§ 21. Juhtkoera ülalpidamiseks makstava toetuse taotlemine
(1) Juhtkoera ülalpidamiseks makstava toetuse esmakordsel taotlemisel esitab juhtkoera abivahendina kasutav nägemispuudega isik linnavalitsusele vormikohase taotluse.
§ 22. Töö kaotanud vanematele makstava lapse koolitoetuse taotlemine
Töö kaotanud vanematele makstava laste koolitoetuse saamiseks esitab kooliskäiva lapse töö kaotanud vanem linnavalitsusele vormikohase taotluse igal aastal 30. septembriks.
§ 23. Asenduskodu- ja perekonnas hooldamise teenusel viibivate isikute toetuse taotlemine
(1) Asenduskodu- või perekonnas hooldamise teenusel viibivate isikute toetuse taotlemisel alaealisele koolilõpetajale esitab alaealise isiku eestkostja või eestkostja volitatud esindaja linnavalitsuse vormikohase taotluse 1 kuu jooksul peale teenusel viibiva alaealise lapse kooli lõpetamist. Taotlusele tuleb lisada lõputunnistuse koopia.
(2) Täisealine asenduskodu- või perekonnas hooldamisel viibiv isik esitab linnavalitsusele vormikohase taotluse 1 kuu jooksul peale kooli lõpetamist. Taotlusele tuleb lisada lõputunnistuse koopia.
(3) Asenduskodu- või perekonnas hooldamise teenuselt iseseisvasse ellu astumisel esitab isik või tema seaduslik esindaja linnavalitsusele vormikohase taotluse, millele on lisatud teenuse lõppemist kinnitavad dokumendid.
§ 24. Perekonnas hooldamise toetuse taotlemine
§ 25. Laste leinalaagris osalemise toetuse taotlemine
Laste leinalaagris osalemise toetuse taotlemiseks esitab lähedase kaotanud 7-17-aastase alaealise lapse vanem, võõrasvanem, eestkostja või eestkostja ülesannete täitja linnavalitsusele vormikohase taotluse leinalaagri maksumuse kompenseerimiseks.
§ 26. Tšernobõli AEJ katastroofi likvideerimisel osalenud isikute toetuse taotlemine
Tšernobõli AEJ katastroofi likvideerimisel osalenud isikute toetuse taotlemisel esitab Pärnumaa Tšernobõli Ühendus „Gamma“ linnavalitsusele vormikohase taotluse koos toetust vajavale isikule esitatud kuludokumentidega.
§ 27. Puudega lapse hooldaja toetuse taotlemine
(3) Puudega lapse hooldaja toetuse taotluse esitamise järel teeb taotlust menetlev sotsiaaltöötaja taotleja juurde kodukülastuse, mille käigus viiakse läbi puudega lapse hooldusvajaduse hindamine.
§ 28. Täisealise puudega isiku hooldaja toetuse taotlemine
(1) Täisealise puudega isiku hooldaja toetuse taotlemiseks esitab hooldaja või eestkostja linnavalitsusele kirjaliku vormikohase taotluse.
§ 281. Esimesse klassi mineva lapse toetuse taotlemine ja menetlemine
4. peatükk TOETUSE MÄÄRAMINE JA VÄLJA MAKSMINE
§ 29. Toetuste määramine
1) sotsiaalosakond Vabadussõja veteranide leskede toetuse, juhtkoera ülalpidamise toetuse, asenduskodu- või perekonnas hooldamise teenusel viibivate isikute toetuse, puudega lapse hooldaja toetuse ja täisealise puudega isiku hooldaja toetuse korral;
[RT IV, 08.02.2018, 23 - jõust. 11.02.2018, rakendatakse tagasiulatuvalt 01.01.2018]
2) hoolekandekomisjon hooldustoetuse ja laste leinalaagris osalemise toetuse korral;
3) Tšernobõli AEJ likvideerimistöödel osalenud isikute toetuse, koolieelse lasteasutuse ja koolitoidu eest tasumise toetuse ning töö kaotanud vanematele makstava lapse koolitoetuse määramise korral linnavalitsuse poolt volitatud ametnik, toetuse määramisest keeldumise korral sotsiaalosakond;
4) lisatoetuse, huvihariduse ja huvitegevuse toetuse ning eluruumi kohandamise toetuse määramise korral linnavalitsuse poolt volitatud ametnik linnavalitsuse poolt kehtestatud piirmäärade ulatuses või hoolekandekomisjon, toetuse määramisest keeldumise korral sotsiaalosakond või hoolekandekomisjon;
5) [Kehtetu - RT IV, 29.12.2017, 223 - jõust. 01.01.2018]
§ 30. Toetuste maksmine
(3) [Kehtetu - RT IV, 29.12.2017, 223 - jõust. 01.01.2018]
(4) Toetus Vabadussõja veteranide leskedele makstakse Eesti Vabariigi sünniaastapäevale eelneval päeval.
(5) Koolieelse lasteasutuse ja kooli toidu eest tasumise toetus kantakse taotluses näidatud laste- või toitlustava asutuse pangakontole. Nimekirjad laste nimede ja toetuse suuruse kohta esitab sotsiaalosakond toetuse määramisest kolme tööpäeva jooksul linnavalitsuse raamatupidamise teenistusele.
(7) Töö kaotanud vanemale makstavat lapse koolitoetust makstakse pärast kooli õpilaste nimekirjade kinnitamist.
(8) [Kehtetu - RT IV, 29.12.2017, 223 - jõust. 01.01.2018]
(9) Huvihariduse ja huvitegevuse toetuse osa, mis on määratud osavõtutasu katteks, kantakse üldjuhul taotluses näidatud huviharidust või huvitegevust osutava asutuse arvelduskontole.
(10) Eluruumi kohandamise toetuse väljamaksmiseks esitab taotleja sotsiaalosakonnale kohandamisega seotud tööde üleandmis-vastuvõtmisakti ning toetuse summa makstakse välja pärast kohandamise tegemist arve alusel töövõtjale.
5. peatükk Töö kaotanud vanemale makstavat lapse koolitoetust makstakse pärast kooli õpilaste nimekirjade kinnitamist;
§ 31. Arvestus ja järelevalve
[RT IV, 29.12.2017, 223 - jõust. 01.01.2018]
§ 32. Varasemate määruste kehtetuks tunnistamine
(1) Määrus jõustub 01. novembril 2013.
(2) Määruse § 3 lg 2 p 5, 9 ja 10 nimetatud toetuste määramist ja maksmist puudutavaid sätteid rakendatakse alates 01. jaanuar 2014.