text:
Teisipäev, 14.05.2013, kell 10:00
Teisipäev, 14. mai 2013, kell 10:00
1. 10:01 Riigikogu otsuse "Priit Pikamäe Riigikohtu esimehe ametisse nimetamine" eelnõu (416 OE) esimene lugemine
2. 10:46 Riiklike peretoetuste seaduse, sotsiaalhoolekande seaduse ning tööturuteenuste ja -toetuste seaduse muutmise seaduse muutmise seaduse eelnõu (399 SE) esimene lugemine
3. 11:04 Kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse muutmise seaduse eelnõu (401 SE) esimene lugemine
Austatud Riigikogu, tere hommikust! Alustame Riigikogu täiskogu V istungjärgu 14. töönädala teisipäevast istungit. Kõigepealt on võimalik üle anda eelnõusid ja arupärimisi. Eelnõusid ja arupärimisi üle anda ei soovita.
Läheme teadete juurde. Kolmapäeval, 15. mail osalevad infotunnis järgmised valitsusliikmed: peaminister Andrus Ansip, justiitsminister Hanno Pevkur ja siseminister Ken-Marti Vaher.
Riigikogu esimees on edastanud Riigikogu liikmete arupärimise haridus- ja teadusminister Jaak Aaviksoole.
Kohalolijaks on registreerunud 83 Riigikogu liiget, puudub 18.
Läheme tänase päevakorra juurde.
Esimene päevakorrapunkt on Vabariigi Presidendi Toomas Hendrik Ilvese esitatud Riigikogu otsuse "Priit Pikamäe Riigikohtu esimehe ametisse nimetamine" eelnõu 416 esimene lugemine. Tutvustan teile ametiisiku ametisse nimetamise eelnõu menetlemise korda. Juhtivkomisjoni esindaja ettekanne on kuni 20 minutit, ametiisiku kandidaadi ettekanne kuni viis minutit. Riigikogu liige võib esitada mõlemale ettekandjale ühe suulise küsimuse. Seejärel on läbirääkimised, kus sõna võivad võtta fraktsioonide esindajad, ja siis asume lõpphääletuse juurde. Lõpphääletus on salajane. Palun nüüd ettekandeks kõnetooli põhiseaduskomisjoni esimehe Rait Maruste!
Lugupeetud proua juhataja! Austatud kolleegid! Tänavu 9. aprillil tegi Vabariigi President Toomas Hendrik Ilves vastavalt meie põhiseaduse § 65 punktile 7 ja § 150 lõikele 1 Riigikogule ettepaneku nimetada ametisse uus Riigikohtu esimees. Tema ettepanek on nimetada Riigikohtu esimeheks Riigikohtu liige Priit Pikamäe. Põhiseaduskomisjon arutas seda ettepanekut oma 2013. aasta 6. mai istungil. Kohal oli ka Riigikohtu esimehe kandidaat Priit Pikamäe, kes vastas meie küsimustele. Küsimused puudutasid kohtuhaldust, kriminaalmenetluse uuendamist, menetluskiirust, kohtunikukohtade täitmise probleeme ja mitmeid teisi teemasid. Priit Pikamäe andis küsimustele asjalikud ja komisjoni rahuldavad vastused, jättes komisjonile hea mulje. Seega komisjon on valmis Priit Pikamäe kandidatuuri toetama.
Priit Pikamäe on olnud kaua aega kohtunik ning läbinud ka avaliku teenistuse karjääri Välisministeeriumis. Seega on tal kogemusi ning ta on liikunud süsteemi sees Riigikohtuni välja. Praegu on ta kriminaalkolleegiumi esimees. Ka on ta olnud aktiivne akadeemilises tegevuses. Seega sobib ta igati tööks, mis teda loodetavasti ees ootab.
Komisjon tegi ühel häälel ettepaneku otsuse eelnõu toetada, panna see küsimus päevakorda 14. maiks ehk tänaseks, määrata ettekandjaks komisjoni esimees ehk siinkõneleja. Ka otsustasime teha ettepaneku, et kandidaat esineks täiskogu istungil kuni viieminutilise ettekandega.
Lisaks oli komisjonis arutusel ka kohtunikuvande küsimus. Priit Pikamäe on praegu Riigikohtu liige ja ta on andnud kohtunikuvande. Eraldi Riigikohtu esimehe ametivannet ei ole olemas ja seetõttu puudub vajadus anda Riigikogu ees kohtunikuvanne teist korda. Seega on meil täna uus, enneolematu olukord, kus Riigikohtu esimeheks kandideerib inimene, kes on tulnud Riigikohtu seest. Kõik eelmised esimehed tulid väljastpoolt Riigikohut ja pidid andma ka kohtunikuvande Riigikogu ees.
Lõpetuseks kutsun teid üles kandidaati toetama, esitama talle küsimusi ja andma oma hinnangu hääletamise kaudu! Aitäh teile!
Suur tänu! Kas ettekandjale on küsimusi? Küsimusi ei ole. Ma palun ettekandeks kõnetooli Riigikohtu esimehe kandidaadi Priit Pikamäe!
Lugupeetud istungi juhataja! Austatud Riigikogu liikmed! Tänan teid võimaluse eest esineda väikese ettekandega Riigikogu ees, samuti soovin teid tänada selle eest, et andsite mulle eelnevalt võimaluse tutvustada ennast ja oma seisukohti nii fraktsioonides kui ka põhiseaduskomisjonis. Tegemist oli äärmiselt sisukate aruteludega, mis kinnitasid minu veendumust, et meie parlament on kursis kohtusüsteemi ja menetlusseaduste arengute ja kitsaskohtadega ning andsid mulle ühtlasi väga vajalikku teavet selle kohta, milliste probleemide lahendamist peate teie esmajoones oluliseks.
Põhiseaduse järgi on Riigikohus ühtlasi ka põhiseaduskohus. Seega peab Riigikohus lahendama kõik tema ette toodud põhiseaduslikkust puudutavad vaidlused. Senine põhiseaduslikkuse järelevalve alane kohtupraktika kinnitab, et enamiku sellealaste vaidluste objektiks on olnud parlamendi vastuvõetud seadus. See on ka enesestmõistetav, sest parlamentaarse riigina peabki Eesti ühiskonna kõige olulisemad küsimused lahendama Riigikogu. Teisalt tähendab see ühtlasi, et Riigikohtu jaoks on põhiseaduslikkuse vaidlustes tähtsaimaid menetluse osalisi ehk, nagu nüüd tavatsetakse öelda, koostööpartnereid just Riigikogu.
Senist koostööd põhiseaduslikkuse järelevalve vallas tervikuna hinnates leian, et see on osutunud väga hästi toimivaks ning vastastikuseid pädevusi respekteerivaks. Muu hulgas tähendab see seda, et Riigikohus on oma senises praktikas hoidunud seadusandjale liiga üksikasjalike ettekirjutuste tegemisest ning Riigikogu on kõrgema kohtu otsused täitmiseks võtnud.
Riigikogu keskse koostööpartneri roll tähendab kindlasti ka seda, et Riigikogu arvamused, parlamentaarset arutelu kajastavad protokollid ja asjasse puutuvate seaduseelnõude seletuskirjad on iga vaidluse lahendamise aspektist ühed tähtsaimad menetlusdokumendid. Arvan, et Riigikogu seisukohad põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetlustes oleksid siiski veelgi paremini arvestatavad, kui Riigikogu eeskätt komisjonide kaudu nõuaks, et parlamendi ette toodavate eelnõude seletuskirjade sisuline kvaliteet oleks parem. Riigikohtu jaoks aktualiseerub eelnõu seletuskirja sisu iseäranis põhiõiguste piiramise vaidlustes, mille puhul võiks ideaalolukorras lähtuda juba eelnõu seletuskirjas olevatest piisava põhjalikkusega esitatud argumentidest, otsustamaks asjasse puutuva põhiõiguse piiramise vajalikkuse üle. Tegemist on kaalutlustega, mis mõistetavalt ei saa nähtuda seadussätte tekstist, kuid mis on hädavajalikud, mõistmaks põhjusi, miks seadusandja konkreetsel juhtumil valitud lahenduse kasuks otsustas. Sellisel juhul oleks Riigikohus põhiseaduspärasuse kontrolli teostades paremini informeeritud parlamendi sihtidest üksiku sätte kehtestamisel.
Lõpetuseks tahan öelda, et Riigikohtu pädevus põhiseaduskohtuna seab erilised kõrgendatud nõudmised ka Riigikohtu nimel tehtavate lahendite kvaliteedile. Arvan, et nagu kohtusüsteemis tervikuna, tuleb iseäranis Riigikohtus seista selle eest, et kohtulahendid oleksid senisest veelgi paremini põhistatud. Olukorras, kus kohtuvaidlused on muutumas järjest valdkonnaspetsiifilisemaks, on selle tagamiseks hädavajalik kaasata ka õigusemõistmisse spetsialiste õigusvälistest valdkondadest.
Üleilmastumine ei ole jätnud puutumata ka õigusemõistmist, mille üks ilming on kindlasti riikide kõrgemate kohtute ja põhiseaduskohtute ühinemine mitmesugusteks rahvusvahelisteks võrgustikeks ning tava tõlkida olulisemad kõrgema kohtu lahendid ka enam levinud võõrkeeltesse nende riigiüleseks kättesaadavuseks. Olen veendunud, et meie kõrgemal kohtul peab olema kaalu ka rahvusvaheliselt, mistõttu tuleb püüelda selle suunas, et Riigikohtu lahendid võiksid oma põhistuse, asjatundlikkuse ja läbimõelduse poolest kujuneda järgimist väärivaks eeskujuks ka teistele, vähemalt meie naabruskonna riikide kõrgematele kohtutele. Tänan tähelepanu eest!
Suur tänu! Ettekandjale on mõned küsimused. Palun, Mailis Reps!
Lugupeetud härra Pikamäe! Kindlasti on teil kui tõenäolisel tulevasel Riigikohtu esimehel oma selge seisukoht meie kõigi kolme kohtuastme sisu ja tuleviku suhtes. Kuidas te hindate praegust esimese astme kohtu kvaliteeti ja ettepanekut, et teatud raskusega seadusrikkumiste korral algaks menetlus teisest kohtuastmest?
Ma toetan seda ettepanekut täielikult. Olen ka ise väljendanud arvamust, et meie kohtusüsteem, kus asjad liiguvad n-ö lineaarselt – kõik asjad algavad esimese astme kohtust ja edasi võib neid kaevata ringkonnakohtusse ja siis Riigikohtusse –, on pealtnäha lihtne, kuid samas on see suhteliselt ressursi- ja ajamahukas. Kui me vaatame teisi Euroopa riike, siis näeme sellist süsteemi võrdlemisi harva. Üldiselt olen seda meelt, et Eestis võiks kaaluda kohtualluvuse küsimust sellest aspektist, kas mitte mõned keerulisemad, raskemad asjad ei võiks juba esimese astme kohtuna lahenduse leida ringkonnakohtus.
Lugupeetud Riigikohtu esimehe kandidaat! Teie eelkäija – nüüd juba üsna varsti võib teda nõnda nimetada – on siin Riigikogus mitmel korral rääkinud vajadusest reorganiseerida kohtusüsteem nii, et esimese ja teise astme kohtud oleks Riigikohtu, mitte Justiitsministeeriumi haldusalas nagu praegu. Milline on teie arvamus selles küsimuses?
Ma jään selles küsimuses oma varem välja öeldud seisukohtade juurde. Ma arvan, et see kohtuhalduse mudel, mis kehtestati 2002. aastal praegu kehtivat kohtute seadust vastu võttes, on põhimõtteliselt õige. Lähenemine, et esimese ja teise astme kohtute haldamine toimub kohtute haldamise nõukoja kaudu, võiks jõusse jääda, aga seda mudelit võib täiendada ja täpsustada. Minu arvates on selle mudeliga jätkamise korral põhiküsimused kohtute haldamise nõukoja koosseis, pädevus ja kohtu haldusaparaadi alluvus. Arvan, et kohtute andmine Riigikohtu hallata ei ole siiski põhjendatud. Seda põhjusel, et siis võib tekkida probleem võimu liiga suure kontsentreerumisega. Kui me vaatame küsimusi, mis Riigikohtu lahendada juba on, siis näeme, et neid ei ole vähe. Ja kohtumõistmise juures tuleb alati silmas pidada ka seda, et õigusemõistmine ei pea olema sõltumatu mitte ainult teistest riigivõimu harudest, vaid ka kohtuastmete õigusemõistmine peab olema üksteisest sõltumatu.
Aitäh! Palun, Tarmo Leinatamm!
Lugupeetud kandidaat, kas teie elutee puhul võib rääkida ka poliitilisest riivest ehk kas teie nimi on figureerinud mõne erakonna nimekirjas? Ja küsin veel sedagi, et kui te loete Eesti erakondade nimesid, kas mõne erakonna puhul teil vererõhk tõuseb ja pulss läheb kiiremaks nii heas kui ka halvas mõttes?
Minu teada ei ole minu nimi figureerinud ühegi erakonna nimekirjas. Ja mis puutub erakondade nimedesse, siis kinnitan, et minu vererõhk neid lugedes kuidagi ei muutu.
Aitäh! Palun, Igor Gräzin!
Austatud härra Pikamäe! Selline küsimus. Kahjuks kuuluvad meie õiguslikku reaalsusse ka legendaarsed protsessid, mis kestavad viis, kuus, seitse, kaheksa aastat. Kohtu osa on seal see tagumine ots ja kohtute töö efektiivsuse teemal ma ei taha praegu mingisuguseid probleeme tõstatada, eriti täna. Aga mida te arvate sellest, et kriminaalasjade korral pole seadusesilma järelevalve kohtueelsete toimingute üle kuigi tugev? Kusjuures võimalikud seadusrikkumised – ma kordan: võimalikud seadusrikkumised – võivad kesta aastaid. Kas kohtueelses uurimises on menetlustähtaegadega kõik korras?
Mõistagi on see äärmiselt kahetsusväärne, kui kohtumenetluse või kohtueelse menetluse tähtajad venivad. Üldine arusaam on selline, et nii kohtueelne kui kohtumenetlus kokku peaksid toimuma mõistliku aja jooksul. Viimane on teadagi selline määratlemata õigusmõiste, mis paljuski sõltub konkreetse kaasuse tehioludest, selle mahukusest, keerukusest, kaasatud isikute hulgast. Siin tulebki sellest mõistlikust menetlusajast lähtuda.
Mis puutub võimalikku venimisse asjade kohtueelsel menetlusel, siis ma arvan, et põhiküsimus on ikkagi ressursi puudumine. Kui me vaatame kohtueelset ja ka kohtumenetlust, siis tegelikult see aeg, kui kiiresti menetleja jõuab konkreetses asjas otsustuseni, sõltub põhiliselt kahest kriteeriumist. Üks on asjade arv ja teine on nende lahendamiseks määratud menetlejate arv. Kui need kriteeriumid jäävad samaks, siis on selge, et võivad tekkida ajutised ülekoormuse ilmingud ja mõned asjad võivad sattuda selliste sekka, mis ei ole prioriteetsed. See kehtib ka kohtumenetluse kohta. Me näeme seda iga päev, kuidas just nimelt need kaks asja – asjade arv ja kohtunike arv – on omavahelises korrelatsioonis ja sellest sõltub ka menetluse aeg.
Lugupeetud Riigikohtu esimehe kandidaat! Ma natuke taganen sellest kõrgest teooriast ja tulen päris proosaliste küsimuste juurde. Tartlased on kindlasti uhked selle üle, et Riigikohus on Tartus. See ilus maja seal Kuradisilla naabruses on tore ja uhke vaadata. Samas, veel ametis olev Riigikohtu esimees on rääkinud, et Riigikohtul on kitsas ja tuleks kolida – ma loodan, et mitte Tallinnasse –, et Riigikohus peaks leidma uue kodu. Kus võiks teie arvates olla Riigikohtu kodu?
Ma olen veendunud, et Riigikohtu asukoht Tartus on väga hea lahendus. Kui me vaatame, kuidas on väljaspool Eestit, siis on suhteliselt levinud traditsioon, et kõrgem kohus ei asu riigi pealinnas, ja ma arvan, et see võiks edaspidigi nii olla. Mis puutub Riigikohtu majasse, siis ma arvan, et praegune Riigikohtu esimees pidas eeskätt silmas seda, et see hoone on aastate jooksul võrdlemisi amortiseerunud. Seal on probleeme ventilatsiooniga, keldriga, küttega – puuduste loetlemine läheks siinkohal pikale. On fakt, et see maja vajaks põhjalikku renoveerimist ja selles kontekstis praegune Riigikohtu esimees ongi tõstatanud küsimuse, kas see väärib vaeva. Võib-olla oleks otstarbekam otsida Riigikohtule uus asupaik.
Hea Riigikohtu esimehe kandidaat! Vastavalt meie põhiseadusele on Riigikohtul kaks rolli: kohtulahendite läbivaatamine kassatsiooni korras ja ka põhiseaduslikkuse järelevalve. Paljudes Euroopa riikides see nii ei ole, aga meil on nii poliitikuid kui ka õigusteadlasi, kes arvavad, et Eesti vajaks eraldi põhiseaduskohut. Milline on teie seisukoht selles küsimuses?
Ma olen selle kohta juba varem arvamust avaldanud ja ütlesin ka täna siin ettekandes, et meie põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse süsteem tervikuna toimib, ja toimib hästi. Selle toimiva süsteemi radikaalseks muutmiseks peaksid olema väga head põhjendused. Kui me vaatame laiemalt, siis analoogiline süsteem, kus riigi kõrgem kohus on nii kõrgem üldkohus kui ka põhiseaduskohus, on levinud ka meie naabruskonnas Põhjamaades. Iseenesest sellel mudelil ei ole midagi häda. Mõistagi on lähenemisi, kuidas põhiseaduslikkuse järelevalve üles ehitada, erinevaid. Väga erinevaid lahendusi on eri riikides kasutusel. Mulle aga tundub, et see lahendus, mille me oleme valinud, on Eesti jaoks hea lahendus. Veel kord ütlen, et selle muutmiseks peaksid olema erakordselt tugevad argumendid.
Aitäh! Palun, Tõnis Kõiv!
Lugupeetud Riigikohtu esimehe kandidaat! Eelmisel nädalal toimus Euroopa tuleviku teemaline debatt vandeadvokaat Jüri Raidla ja meie presidendi Toomas Hendrik Ilvese vahel. Jüri Raidla väitis, et Euroopa Liit liigub föderaalriigi suunas, kasvatades otsekohalduvate õigusaktide mahtu, ja ühel hetkel oleme ületanud piiri, kus otsekohalduvat on rohkem. Kas te näete Riigikohtul mingit rolli selle piiri tabamisel, selle märkamisel, ja kui näete, siis milline see roll võiks olla?
Riigikohus ei saa kuidagi mõjutada Euroopa Liidu institutsioonide seadusloomet ka selles mõttes, kui palju nad võivad seal väljastada otsekohalduvaid õigusakte. Küll aga on Riigikohtul roll Euroopa Kohtult vajaduse korral eelotsuste küsimisel ja ka Euroopa Liidu õigusaktide rakendamisel. Kui me vaatame Riigikohtu kolleegiumide praktikat, siis pöördumist Euroopa Liidu õigusaktide poole tuleb ette üha sagedamini. Sellega Riigikohtu roll paraku õigusemõistmisel piirdubki.
Aitäh! Palun, Enn Eesmaa!
Austatud vastaja! See, mida te teeksite teatud juhtudel keerukamate kohtukaasustega meie lineaarses kohtumõistmise süsteemis, on meil nüüd juba teada: te jätaksite sageli vaidluse esimese astme kohtus üldse ära. Aga ma küsin mõne lihtsama variandi kohta, võtame näiteks korteriühistuid puudutavad vaidlused. Kas teie arvates oleks mõtet neid käsitleda ja ka lahendada kohtueelselt näiteks korteriühistute vaidluskomisjonis?
Mis puutub kohtumenetlustesse, kohtualluvusse, siis kõikide nende küsimuste otsustamine on parlamendi kätes. Kui me vaatame kehtivat kohtumenetluse korraldust, siis on juba praegu selliseid vaidlusi, mis kõigepealt kuuluvad lahendamisele kohtueelselt, võtame näiteks töövaidlusküsimused. Iseenesest ei ole sugugi välistatud, et seadusandja laiendab seda ka teistele vaidluse liikidele, ja miks mitte ei võiks sinna alla kuuluda ka needsamad korteriühistuid puudutavad vaidlused. Aga see nõuab praegu kehtiva õiguse sellekohast muutmist.
Lugupeetud ettekandja! Ma väljendan oma arvamust teie sõnade kohta, et Riigikohtul ei ole Euroopa Liidu õiguse suhtes palju teha. Ma arvan, et põhiseaduse järgi on Riigikohtul Euroopa Liidu õiguse kohaldamisel teha rohkem, kui te võib-olla arvate. Aga mu küsimus on järgmine. Põhiseaduse § 142 sätestab, et kui õiguskantsler leiab, et seadusandliku või täidesaatva riigivõimu või kohaliku omavalitsuse õigustloov akt on põhiseadusega või seadusega vastuolus, teeb ta akti vastuvõtnud organile ettepaneku viia see 20 päeva jooksul põhiseaduse või seadusega kooskõlla. Kui akt ei ole 20 päeva jooksul põhiseaduse või seadusega kooskõlla viidud, teeb õiguskantsler kohtule ettepaneku tunnistada see akt kehtetuks. Mis te arvate, kas see 20 päeva on mõistlik ja põhjendatud, sest tegelikkuses sellest 20 päevast ei ole võimalik kinni pidada?
Ma saan aru, et küsimus puudutab põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seadust. Kindlasti võiks kaaluda selle tähtaja pikendamist. Tuleb möönda – me näeme seda Riigikohtus iga päev –, et kohtuvaidlused põhiseaduslikkuse vallas on muutunud üha keerulisemaks. Need on muutunud üha spetsiifilisemaks ja teinekord ma täiesti saan aru, et ka parlamendi jaoks on mingis küsimuses seisukoha kujundamine keeruline ja see võib võtta rohkem aega. Seetõttu võiks selle tähtaja pikendamist kaaluda küll. Aga nagu ma juba ütlesin, kohtumenetlusi käsitlevate seaduste muutmine on parlamendi kätes, seda ka kehtiva põhiseaduse järgi. Nii et kui parlament leiab, et see tähtaeg on lühike, siis mõistagi võib ta kaaluda selle pikendamist.
Lugupeetud Priit Pikamäe! Mul on lihtne küsimus. President Toomas Hendrik Ilves rõhutab muude heade eelduste seas ka teie sobivaid isikuomadusi selleks uueks ametiks. Kuidas te ise hindate oma isikuomandusi? Mida te peate oma kõige tugevamaks küljeks selles Riigikohtu esimehe ametis? Mida seal kõige rohkem vaja võiks minna?
Eestlasele omaselt ei ole mul kerge tegeleda enese kiitmisega, aga kui siin midagi välja tuua, siis võib-olla otsustamisjulgus. Samas ma arvan, et kohtunikuna ei saagi töötada inimene, kes ei julge otsuseid langetada. Ja siiamaani on mu kogemused näidanud, et ma julgen otsustada küll.
Austatud ettekandja! Ma tulen oma küsimusega teema juurde, mida puudutas Igor Gräzin, ehk kohtumenetluse tähtaegade juurde. Tõepoolest, kui kohtumenetlus kestab kuid ja isegi aastaid, mõjub see vaata et fataalselt inimeste närvisüsteemile, nende mainele, rahakotile ja sellega tuleks tõsiselt tegeleda. Mis te arvate, kust vajalik lisaressurss selleks peaks tulema? Kas meil on kohtunikke väga palju juurde vaja? Teie eelkäijaga sai arutatud ka kohtunike puhkuse kärpimist 56-lt päevalt lühemaks. Mis oleks need praktilised lahendused, et me lihtsalt ei räägiks sel teemal aastast aastasse, aga tegelikult probleemid jäävad ja isegi süvenevad?
Ma julgen vastu vaielda, et probleemid süvenevad. Kui me vaatame viimase aja kohtuasjade statistikat, siis see näitab, et alates 2010. aastast on kohtuasjade arv maakohtutes aasta-aastalt vähenenud ja sellega korrelatsioonis on lühenenud kohtuasjade läbivaatamise aeg. Siin sõltub palju ka sellest, kui palju konkreetsel perioodil kohtutesse pöördumisi on. Seda esiteks. Teiseks, kui me räägime kriminaalmenetlusest – ma saan aru, et te vihjasite just kriminaalmenetlusele, tuues esile selle mõju kohtute mainele –, siis alates 2011. aastast kehtivad meil kriminaalmenetluse seadustikus sellised muudatused, mis võimaldavad inimesel, kes arvab, et tema õigust asja menetlemisele mõistliku aja jooksul on rikutud, esitada menetlejale vastav taotlus. Võib pöörduda ka kohtu esimehe poole ja taotleda asja kiiremat läbivaatamist, ja kui see ei ole võimalik, siis menetluse lõpetamist. Ma ütleksin, et viimasel ajal on seadusandja kooskõlas Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikaga astunud radikaalseid samme, et tagada paremini kohtuskäijate õigus asja arutamiseks mõistliku aja jooksul.
Aitäh! Palun, Margus Tsahkna!
Lugupeetud kandidaat! Minu küsimus puudutab põhiseaduse järelevalvet, üht konkreetset menetlust ja seda, kuidas eri institutsioonid selles menetluses osalevad. Kui õiguskantsler on Riigikohtus vaidlustanud konkreetse kaasuse, mis puudutab apteekide asutamise piiranguid ja nende vastavust põhiseadusele, ning Riigikohus seda menetleb, kuidas te vaatate sellele, et Riigikohus pöördub sellessamas asjas, mille õiguskantsler on algatanud, Riigikogu põhiseaduskomisjoni poole ja palub taotleda konkreetse menetluse peatamist? Kuidas te seda võimude lahususe printsiibist lähtudes kommenteerite?
Kahjuks ütleb kohtunikueetika muu hulgas ka seda, et kohtunik ei tohi kommenteerida pooleliolevaid kohtuasju. Nii et selles osas ma jään teile paraku vastuse võlgu.
Aitäh! Palun, Imre Sooäär!
Austatud kandidaat! Eesti kohtusüsteemi maine tervikuna on viimasel kümnendil päris korralikult kannatanud mõne kohtuniku ebaseaduslike tegude tõttu, mida meedia on ka väga värvikalt kajastanud. Kui Riigikogu teid täna ametisse nimetab, kas teil on plaanis astuda mingeid konkreetseid samme, et Eesti kohtusüsteemi usaldusväärsust suurendada? On teil mingi tulevikuvisioon?
Aitäh selle küsimuse eest! Kahtlemata on kohtusüsteemi usaldusväärsus väga oluline väärtus. Kui me vaatame viimase aja uuringuid, mis on käsitlenud kohtusüsteemi usaldusväärsust elanikkonna silmis, siis need on näidanud, et see usaldusväärsus siiski on üle 60%. Arvestades neid kahetsusväärseid juhtumeid, mida te silmas peate, pole see üldsegi mitte halb tulemus. Aga mida ma kavatsen ette võtta? Ma jään siin seisukoha juurde, mida ma olen väljendanud ka varem: sõel uute kohtunike valimisel ja nende ametisse nimetamisel peab olema märksa tihedam. Ka tuleks tugevdada kohtunikueksami komisjoni ja neid kandidaate põhjalikumalt vaagida, kes Riigikohtu üldkogu ette tuuakse.
Aitäh! Palun, Marianne Mikko!
Härra Pikamäe, Eesti on üheksa aastat olnud Euroopa Liidu liikmesriik. Selleks, et saada Euroopa Liidu liikmesriigiks, on vaja täita kolm Kopenhaageni kriteeriumi: riigis peab olema turumajandus, peab olema demokraatia ja tegu peab olema täielikult õigusriigiga. Mu küsimus on: kas te võite anno Domini 2013 väita, et Eesti on sada protsenti õigusriik? Ja kui ta on 99%, siis mida teha, et ta oleks täielikult õigusriik?
See on väga intrigeeriv küsimus. Ma vastan nii, et minu arvates Eesti on õigusriik. Seda näitab ju ka meie kohtupraktika. Kahtlemata esineb teatud puudujääke seaduste kohaldamisel, seaduste rakendamisel, kuid ka nende puhul saavad üksikisikute põhiõiguste riived ju kohtusse pöördumisel kaitstud. See näitab seda, et meie kohtukaebe menetlus ei ole illusoorne, vaid siiski tegelik, tõeline. Ja ma arvan, et selles osas on olukord aasta-aastalt läinud järjest paremaks.
Austatud kandidaat! Mõni nädal või kuu tagasi, vist poolteist kuud tagasi tuli uudis selle kohta, et neli pronksiöö ajal kannatanud inimest said Euroopa Inimõiguste Kohtus võidu Eesti riigi üle. Selle peale puhkes ühiskonnas väga kummaline diskussioon, millest võtsid osa ka mõned minu kolleegid, väites, et Eesti riigi auasi on see otsus vaidlustada. Mis on teie kui kohtuniku seisukoht, kui adekvaatne selline valuline reaktsioon on? Ja kas üldse mitte seoses pronksiööga, vaid põhimõtteliselt on ühes riigis kohane selline arutelu käivitada? Kuidas ikkagi reageerida sellele, et üks riik kaotab Euroopa Inimõiguste Kohtus?
Ma vastaksin sellele küsimusele niiviisi. Mõistagi on alati kohane arutelu selle üle, kas mingi kohtuotsus edasi kaevata või mitte. Selles ei ole iseenesest mitte midagi kummalist. Mis puutub sellesse konkreetsesse kohtuasja, siis välissuhtlemist korraldab Eesti riigis Vabariigi Valitsus ja eeskätt on tema otsustada, mida edasi teha, kas see konkreetne otsus vaidlustada või mitte.
Aitäh! Palun, Deniss Boroditš!
Lugupeetud Priit Pikamäe! Kõigepealt tahan teile jõudu soovida selles uues ametis, sest see on väga raske ja vastutusrikas töö. Aga mu küsimus puudutab vastust, mille te andsite kolleeg Imre Sooäärele. Te ütlesite, et kvaliteedi tõstmiseks ja maine tugevdamiseks peab just uute kohtunike valikul sõela tihendama. Minu arusaama järgi probleem ei ole selles, et sõel on täna kuidagi kehv, vaid et sellel sõelal on väga palju uusi kohtunikke, uusi tahtjaid, mis omakorda mõjutab menetluse pikkust. Juba praegu on mõned kohad täitmata ja väga palju kohtunikke läheb peagi pensionile, mis omakorda tekitab veelgi suurema kohtunike puuduse. Mis te arvate, kuidas saaks sõela tihedust vähendamata lahendada kohtunike puuduse küsimuse?
Ma ütlesin kohtumistel põhiseaduskomisjonis ja fraktsioonides, et minu arust tuleks kohtusüsteemil endal aktiivselt astuda samme selle suunas, et kohtunikuametit senisest enam propageerida, sh nende värskete ülikooli lõpetanute hulgas, kes alles tööjõuturule astuvad. Tuleb tunnistada, et kohtusüsteem konkureerib heas mõttes teiste analoogiliste institutsioonidega, näiteks advokatuuri ja prokuratuuriga, ja mõistagi on kohtusüsteem huvitatud sellest, et meie ridadesse tuleksid kõige tugevamad juristid, mitte keskpärasused, kui nii võib väljenduda. Nii et jah, kohtusüsteem peaks astuma aktiivsemaid samme selles suunas, et kohtunikuameti väärtust noorte juristide seas rohkem teadvustada.
Hea kandidaat! Tean sind omaaegse õiguskomisjoni aegadest, kui sa olid meile seaduseelnõude koostamise käigus väga asjalik ekspert. Aga nüüd küsin, arvestades sinu võimalikku tulevast ametit, kas Eesti vajab uut kohtute või kohtualluvuse seadust või mitte. Kui vajab, siis kes peaks selle algatama, kas Riigikogu, kohtunikkond või valitsus?
Ma ei julge sellele küsimusele nii laialt vastata, et kas me vajame uut seadust. Pigem läheneksin probleemile n-ö kaasusepõhiselt ehk mõtleksin, kas kehtivas kohtute seaduses või sellega seonduvates seadustes on mingeid puudujääke, mille kõrvaldamine ei ole võimalik teisiti kui ainult seadust muutes. Kui selliseid puudujääke on, siis mõistagi tuleb kaaluda asjasse puutuva seaduse muutmist. Milline menetlusviis valida, kas selle seaduse eelnõu peaks algatama Vabariigi Valitsus või võiks seda teha mõni Riigikogu komisjon – see kõik sõltub konkreetse kaasuse eripärast, sh ka selle probleemi kiireloomulisusest.
Lugupeetud Riigikohtu esimehe kandidaat! Ma küsin teie käest sellise küsimuse: kuidas talitada, kui Riigikohus on teinud mingi lahendi ja riik seda ei täida? Seni on täitmata Riigikohtu otsus selle kohta, et kohalike omavalitsuste rahastamisel eksisteerivad vastuolud. Valitsus ei ole seda ikka veel lahendanud. Teine vastuolu põhiseadusega on see, et rajatiste talumise tasu maaomanikule on liiga väike. Ka seda ei ole asutud likvideerima. Kuidas see teie arvates võiks laheneda?
Nagu ma oma ettekandes märkisin, julgen siiski väita, et üldises plaanis – seda näitab ka Riigikohtu analüüs – Riigikohtu otsuseid täidetakse. Neid täidavad ka teised põhiseaduslikud institutsioonid. Kui me räägime näiteks 2000. aastatest, siis meie analüüs näitas, et vist ainult kolme Riigikohtu lahendi puhul oli üleval kahtlus, kas need on täies mahus ellu rakendatud. Üldiselt ma arvan, et mis puutub Riigikohtu kui riigi kõrgema kohtu lahenditesse, sh eeskätt nendesse, mis on tehtud põhiseaduslikkuse järelevalve vallas, siis mingit sunnimehhanismi kehtestada ei olegi võimalik. Lihtsalt Riigikohtu autoriteet ise peab tagama lahendite täitmise. Mingeid teisi meetmeid ma paraku ette ei kujuta.
Lugupeetud Priit Pikamäe! Mulle meeldis vastus, mille te andsite kolleeg Urve Tiidusele – et te julgete otsustada ja et kohtunik peabki kindlasti selline mees või naisterahvas olema. Kui te vaatate tagasi nendele pikkadele ja tõsist tööd täis aastatele, nendele tõsistele otsustele, kas on midagi säärast, millele on nagu valus mõelda? Ma ei mõtle mõnda konkreetset otsust, aga kas on tulnud teha selliseid otsuseid, mis panevad hinge veel tagantjärelegi kripeldama?
Kindlasti on! Mis seal salata, õigusemõistmine pole sugugi nii kiretu protsess, nagu see väljapoole paistab. Nõupidamistoa saladus mõistagi kehtib, aga ka kohtunikud on inimesed ja ka kohtunikel on omad emotsioonid. Teinekord on neid emotsioone raske vaka all hoida ning vaidlused muutuvad väga tuliseks ja teravaks. Kindlasti on mul ette tulnud ka selliseid asju, mille puhul tagantjärele mõtled, kas otsus oli õige või oleks võinud teisiti otsustada. Paraku on need asjad, mis jäävadki hinge, sest kui kohtuotsus on jõustunud, siis seda enam tagasi võtta ei ole enamasti võimalik.
Aitäh! Palun, Andres Anvelt!
Härra Pikamäe! Nii avalikkuses kui ka siin Riigikogus kerkis mõni kuu tagasi üles diskussioon rahvakohtunike institutsiooni üle. Harju maakohtu esinaine on selle institutsiooni osas kriitiline olnud ja on kõlanud teistegi arvamusi, et see on iganenud. Küsiksin siin teie seisukohta rahvakohtunike kui institutsiooni tuleviku suhtes. Kas neid on vaja ja kui on vaja, siis millist rolli nad võiksid mängida?
Mina olen üldiselt seda meelt, et rahvakohtunike institutsioon peaks alles jääma. Kui me vaatame õigusemõistmist eeskätt kriminaalasjades, siis muidugi on mudeleid, mida maailmas kasutatakse, väga erinevaid. Eksisteerib kaks kindlat äärmust. Üks on see, et õigust mõistab ainult professionaalne kohtukoosseis, ja teine on see, et õigust mõistab olulisemates küsimustes vandekohus. Meie süsteem, kus on ühendatud professionaalne kohtunik ja rahvakaasistujad, asetub sellel skeemil kusagile keskele ja ma arvan, et see lähenemine on õige. Raskemate asjade korral on siiski vaja, et õigusemõistmine säilitaks oma sideme ühiskonnaga, inimestega, kelle üle õigust mõistetakse. Ja kui me vaatame rahvusvahelisi soovitusi selles vallas, siis pigem on need selles suunas, et ühiskonna osavõttu õigusemõistmisest tuleks tõhustada. Ma arvan, et rahvakohtuniku institutsiooni likvideerimisega me selles osas kaotaksime palju.
Suur tänu, Priit Pikamäe! Kas ettekandjale on veel küsimusi? Rohkem küsimusi ei ole. Kas soovitakse avada läbirääkimisi? Läbirääkimisi avada ei soovita. Asume selle eelnõu lõpphääletuse ettevalmistamise juurde.
Austatud Riigikogu, panen lõpphääletusele Vabariigi Presidendi Toomas Hendrik Ilvese esitatud Riigikogu otsuse "Priit Pikamäe Riigikohtu esimehe ametisse nimetamine" eelnõu 416. Tuletan meelde, et tulenevalt Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse § 79 lõike 2 punktist 3 on Riigikohtu esimehe ametisse nimetamisel Riigikogu istungil hääletamine salajane. Head kolleegid, palun võtta seisukoht ja hääletada!
Poolt hääletas 89 Riigikogu liiget, vastu ei olnud keegi, erapooletuid oli 2. Eelnõu on otsusena vastu võetud. Palju õnne! Riigikohtu esimeheks on nimetatud Priit Pikamäe! (Aplaus.)
Head kolleegid, järgmine päevakorrapunkt on Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni ning Riigikogu liikmete Rainer Vakra, Inara Luigase, Lembit Kaljuvee, Kalle Laaneti ja Deniss Boroditši algatatud riiklike peretoetuste seaduse, sotsiaalhoolekande seaduse ning tööturuteenuste ja -toetuste seaduse muutmise seaduse muutmise seaduse eelnõu 399 esimene lugemine. Ma palun ettekandeks kõnetooli Riigikogu liikme Heljo Pikhofi!
Austatud juhataja! Head ametikaaslased! Tänan teid võimaluse eest tutvustada sotsiaaldemokraatide ja demokraatide eelnõu 399, teisisõnu, riiklike peretoetuste seaduse, sotsiaalhoolekande seaduse ning tööturuteenuste ja -toetuste seaduse muutmise seaduse muutmise seaduse eelnõu! Eelnõu 399 koostamise tingis n-ö vajaduspõhisus – eesmärk on, et vajaduspõhine peretoetus jõuaks ka kõige vaesemate perede lasteni. See polnud kuigi ammu, kui me arutasime siin saalis sotsiaalhoolekande seaduse ja sellega seotud seaduste muutmise seaduse eelnõu 357. Nimetatud eelnõu oleks lahendanud kaks pakilist probleemi ühekorraga: nii lapsetoetus kui ka vajaduspõhine peretoetus oleks hakanud jõudma kõige vaesemate perede lasteni. Nimelt, 19. märtsil arutlusel olnud eelnõuga soovisime lõpetada olukorra, kus üks kategooria inimesi on lapsetoetusest sisuliselt ilma jäetud, ja just need, kes seda kõige enam vajaksid – toimetulekutoetuse saajad. Läheb ju lapsetoetus sel puhul arvesse kui abivajaja sissetulek, mis tähendab, et inimene saab toimetulekutoetust selle võrra vähem. Lapsetoetuse ja toimetulekutoetuse lahus hoidmise ettepanek ei leidnud kahjuks siin saalis toetust.
Eelnõuga 399 soovime laiendada vajaduspõhise peretoetuse saajate ringi peredega, kelle sissetulek ületab suhtelise vaesuse piiri, ent kellele pärast eluasemekulude tasumist jääb kätte summa, mis on allpool toimetulekupiiri. Meie eesmärk on leevendada kasvavat ebavõrdsust ja vastuolulist väärtustamist, mis ühiskonda veelgi lõhestab. On kurb, et senised universaalsed lapsetoetused arvestatakse pere sissetulekute hulka, kui kõne all on toimetulekutoetuse määramine, ja mõistagi ka see, et suhtelise vaesuse piir on nii madalale seatud. Ühe inimese kohta on see praegu 280 eurot kuus, alla 14-aastase lapse koefitsient tolles valemis on aga 0,3. Nii võib näiteks üsna kasina palgaga töötav ja üksi üht või kaht last kasvatav ema vajaduspõhisest lapsetoetusest ilma jääda.
Vajaduspõhise peretoetuse loomisega sooviti eelnõu seletuskirja andmetel toetada rohkem neid, kes reaalselt abi vajavad ja kellel on rohkem lapsi. Kahjuks ei taga vastuvõetud seadus vajaduspõhise peretoetuse jõudmist kõige suuremas vaesuses elavate peredeni. Ja see muudatus on suureliselt ristitud "lapsetoetuste reformiks"! Võtame näiteks miinimumpalgaga töötava, kahte alla 14-aastast last kasvatava ema, kes saab netopalgana kätte veidi alla 300 euro, millele lisandub kahe lapse pealt lapsetoetus 38,36 eurot ja 150 eurot elatist. Kuu sissetulek on ümmarguselt 500 eurot kuus ja pärast eluaseme alaliste kulude mahaarvamist jääb perele kuus kätte alla 190 euro, mistõttu neile makstakse talvekuudel toimetulekutoetust. Kuna sellise pere puhul on vaesuspiir 448 eurot, jäävad nad vajaduspõhisest peretoetusest ilma. Selliseid näiteid võiks tuua veel ja veel.
Võib-olla räägin ära ka selle, et meie toimetulekutoetuse piir on ajale jalgu jäänud. See on hädapäraseks toimetulekuks kaugelt liiga madal ega vasta sotsiaalharta nõuetele. Statistikaameti värskeimate andmete kohaselt (need on aastast 2011) on arvestatud üheliikmelise leibkonna elatusmiinimumiks ehk absoluutse vaesuse piiriks 186,26 eurot, millest ainuüksi toidule kulub 85,10 eurot. Toimetulekutoetust saava pere esimene liige peab hakkama saama 76,70 euroga, iga järgmine pereliige 61,65 euroga kuus, millest peab jaguma riietele, toidule, jalanõudele ning muudele kaupadele ja teenustele esmavajaduste rahuldamiseks. Eelnõuga laiendatakse vajaduspõhise peretoetuse saajate ringi toimetulekutoetust saavate peredega, kus kasvavad lapsetoetust saavad lapsed.
Austatud rahvasaadikud! Nüüd mõne sõnaga ka nendest väikestest kulutustest, mis meie eelnõu seadusena jõustumisel tulevad, ja ka eeldatavast tulust. Sotsiaalkomisjonis selgus, et Sotsiaalministeeriumi andmetel oli 2013. aasta jaanuaris ja veebruaris kokku 40 toimetulekutoetust saavat lastega peret – ühe lapsega peresid oli nende hulgas tervelt 48% –, kellel 1. juulist jõustuva seadusmuudatuse kohaselt ei oleks õigust vajaduspõhisele peretoetusele. Me tegime siin väikese arvutuse. Vajaduspõhise peretoetuse maksmine toimetulekutoetust saavate leibkondade lastele suurendab kütteperioodil vajaduspõhise peretoetuse maksmise kulusid keskmiselt 335 eurot kuus. Väljaspool kütteperioodi sellised leibkonnad toimetulekutoetuse saajaks üldjuhul ei klassifitseeruks. Seega kuluks eelnõu seadusena jõustumisel 2013. aastal vajaduspõhise peretoetuse maksmiseks täiendavalt 1350 eurot.
Ja veel: seaduse rakendamine vähendab sotsiaalset ebavõrdsust, lõpetades olukorra, kus vajaduspõhine peretoetus ei jõua kõigi toimetulekutoetust saavate peredeni. Sotsiaaldemokraadid ja demokraadid on seisukohal, et seadus peaks jõustuma üldises korras ehk teisisõnu kümne päeva jooksul pärast Riigi Teatajas ilmumist. Palun toetada meie eelnõu, seda enam, et ka valitsus oma arvamuses on välja öelnud, et nimetatud auk seaduses vajab lappimist. Aitäh!
Suur tänu! Kas ettekandjale on küsimusi? Palun, Aivar Kokk!
Hea ettekandja! Ma arvan, et see eelnõu on hea eelnõu, aga paar küsimust on siiski tekkinud. Valla- või linnavalitsus teeb vajaduspõhise peretoetuse määramise otsuse kümne tööpäeva jooksul pärast kõigi dokumentide esitamist. Tihti on suveperioodidel omavalitsustel valla- või linnavalitsuse istungid kahe nädala tagant, nii et kümne päeva jooksul lihtsalt ei jõua. Kas see tähtaeg ei võiks olla natuke pikem?
Seda tähtaega võib kaaluda, aga praegu on ju ka toimetulekutoetuse määramisel samasugune kord.
Palun, Aivar Kokk, teine küsimus!
Teine küsimus on väljamaksmise kohta. Kas on loogiline, et omavalitsustel on kassad, kust nad sularahas välja maksavad? Kas siis tänapäeval ei ole kõigil oma pangaarvet, kuhu raha võiks maksta, või siis posti teel saata?
Ma arvan, et raha kantakse ikka pangaarvele.
Aitäh! Rohkem küsimusi ettekandjale ei ole. Ma palun kaasettekandeks kõnetooli sotsiaalkomisjoni liikme Maret Maripuu!
Austatud istungi juhataja! Head kolleegid! Sotsiaalkomisjon arutas riiklike peretoetuste seaduse, sotsiaalhoolekande seaduse ning tööturuteenuste ja -toetuste seaduse muutmise seaduse muutmise seaduse eelnõu 399 oma 7. mai koosolekul. Algatajate nimel tutvustas eelnõu Heljo Pikhof, Vabariigi Valitsuse seisukohta oli komisjonile tutvustama tulnud sotsiaalminister Taavi Rõivas. Minister ütles, et Vabariigi Valitsus otsustas oma 18. aprilli istungil toetada eelnõu põhimõtet maksta vajaduspõhist peretoetust kõigile toimetulekutoetust saavatele lastega perekondadele, kuid mitte toetada eelnõu esitatud kujul. Eelnõu vajab mõningaid täpsustusi. Kuna vajaduspõhise peretoetuse sissetuleku piir on tunduvalt kõrgem kui toimetulekupiir, siis üldiselt on toimetulekutoetust saavatel lastega peredel õigus saada ka vajaduspõhist peretoetust. Statistika näitab, et olukordi, kus lastega pere saab toimetulekutoetust, kuid ei ole õigustatud saama vajaduspõhist peretoetust, tuleb suhteliselt harva ette. 2012. aastal oli 58 sellist peret, 2013. aasta kahel esimesel kuul 40 perekonda. Samas tuleb arvestada, et ka nendel juhtudel on tegemist toimetulekutoetuse saajatega ning ka neid perekondi võiks riik täiendavalt toetada. Seega näeb valitsus vajadust muuta sotsiaalhoolekande seadust viisil, mis tagaks lisasissetuleku ka nendele toimetulekutoetust saavatele lastega perekondadele, kes vajaduspõhist peretoetust ei saa.
Minister tõi eelnõu kommenteerides välja järgmised puudused. Eelnõu kohaselt on vajaduspõhisele peretoetusele õigus perekonnal, kelle liikmete hulka kuulub vähemalt üks riiklike peretoetuste seaduse alusel lapsetoetust saav laps, kui perekonda kuuluvatele isikutele makstakse toimetulekutoetust. Eelnõu ja seletuskiri ei täpsusta, millise kuu toimetulekutoetuse määramine tuleks aluseks võtta vajaduspõhise peretoetuse määramisel. Eelnõu kohaselt määrab valla- või linnavalitsus vajaduspõhise peretoetuse toimetulekutoetuse avalduse esitamise kuule järgnevaks kuuks. Eelnõu ja seletuskiri ei põhjenda, miks on soovitud vajaduspõhine peretoetus määrata ainult üheks kuuks, kui muudel juhtudel määratakse see kolmeks kuuks.
Eelnõu on planeeritud jõustuma üldises korras, kümnendal päeval pärast Riigi Teatajas avaldamist. Valitsus juhib tähelepanu, et selline jõustamise aeg ei ole realistlik. Riigikogu võttis 12. detsembril 2012 vastu riiklike peretoetuste seaduse, sotsiaalhoolekande seaduse ning tööturuteenuste ja -toetuste seaduse muutmise seaduse, mille kohaselt jõustuvad vajaduspõhiste peretoetuste menetlusega seonduvad muudatused alates 1. juunist 2013. Vastavalt sellele tähtajale on planeeritud ka arendustööd sotsiaalteenuste ja -toetuste andmeregistris. Muudatus, mille kohaselt oleks õigus vajaduspõhist peretoetust saada kõigil toimetulekutoetuse saajatel, toob kaasa vajaduse teha uued arendustööd, mida ei ole ajaliselt ega ka finantsiliselt planeeritud. Seega ei ole võimalik teha sotsiaalteenuste ja -toetuste andmeregistris täiendavaid arendustöid nii kiiresti, et see võimaldaks eelnõu jõustada üldises korras. Arendustööde mahtu saab hinnata pärast toetuse määramise aluste täpsustamist.
Ühtlasi ütles minister komisjonis, et tema eesmärk on tõsta järgmisest aastast toimetulekutoetuse piiri. Komisjonis toimus konstruktiivne arutelu ning eelnõu algatajate esindaja oli nõus võimalike tehniliste muudatustega, mis seaduses oleks vaja teha, ja ka sellega, et jõustumisaega tuleks edasi lükata, et jõutaks valmis ka vastavad IT-lahendused.
Lähtuvalt eelöeldust tegi komisjon järgmised konsensuslikud otsused: teha ettepanek saata eelnõu täiskogu istungi päevakorda 14. maiks, esimene lugemine lõpetada ja määrata muudatusettepanekute tähtajaks 28. mai kell 17.15. Viimane otsus oli määrata komisjonipoolseks ettekandjaks Maret Maripuu. Aitäh!
Suur tänu! Kas ettekandjale on küsimusi? Palun, Inara Luigas!
Lugupeetud ettekandja! Te ütlesite, et Vabariigi Valitsus on seisukohal, et seda seaduseelnõu tuleb natukene muuta, praegusel kujul see vastuvõtmiseks sobiv ei ole. Ka märkisite, et minister ütles, et ei ajaliselt ega ka finantsiliselt ei jõuta seda kiiresti teha. Kas need pered, keda te mainisite – 2012. aastal oli 58 ja sellel aastal 40 –, jäävad kuidagi ootele? Mis juhtub nende peredega, kui seadust muudetakse ja meie ettepanek võetakse vastu? Kas nad saavad tagantjärele kompensatsiooni?
Seda peab komisjon menetluse käigus arutama. Praegune eelnõu ei võimalda tagantjärele kompenseerimist.
Aitäh! Palun, Heljo Pikhof!
Austatud ettekandja! Vabariigi Valitsuse seisukohas on selline lause: "Erisuste sissetoomine / ... / võib märgatavalt suurendada arendustööde maksumust, kusjuures arendustööde maksumus võib osutuda toetust saavate perede väikest arvu ning väljamakstavate toetuste summasid silmas pidades ebaproportsionaalselt suureks." Mida sina arvad, kas võib ükski laps jääda ilma toetuseta sellepärast, et arendustööd võivad osutuda liiga kalliks?
Hea Heljo! Sa viibisid samal komisjoni istungil ja kuulsid, et ka minister ütles, et see probleem vajab lahendamist ja tuleb leida optimaalsed lahendused, et iga laps, kellel on õigus toetust saada, selle ka kätte saaks.
Aitäh! Palun, Inara Luigas, teine küsimus!
Austatud ettekandja! Kui komisjonis menetleti omal ajal seaduseelnõu, kus sooviti täpsustada sotsiaalhoolekande seadust, peretoetuste seadust ning tööturuteenuste ja -toetuste seadust, kas siis oli juttu, et võib tekkida selline lünk toimetulekutoetuse ja vajaduspõhise toetuse arvestuses?
Ma ei julge mälu järgi öelda, mis tol ajal arutluse all oli. Minu arust niisugust probleemi ei tõstatatud. Aga ma ei julge peast seda kinnitada.
Aitäh! Rohkem küsimusi ei ole. Suur tänu, Maret Maripuu! Kas soovitakse avada läbirääkimisi? Läbirääkimisi avada ei soovita. Juhtivkomisjoni ettepanek oli eelnõu 399 esimene lugemine lõpetada. Esimene lugemine on lõppenud. Määran eelnõu muudatusettepanekute esitamise tähtajaks s.a 28. mai kell 17.15.
Läheme tänase kolmanda päevakorrapunkti juurde, milleks on Sotsiaaldemokraatliku Erakonna fraktsiooni algatatud kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse muutmise seaduse eelnõu 401 esimene lugemine. Palun ettekandeks kõnetooli Riigikogu liikme Neeme Suure!
Lugupeetud proua juhataja! Lugupeetud kolleegid! On hea meel esitleda teile Sotsiaaldemokraatliku Erakonna seaduseelnõu 401, mis räägib kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse muutmisest. Alustuseks selgitan, mis on selle eelnõu põhiline eesmärk. Kõige tähtsam eesmärk on toetada omavalitsuste vabatahtlikku liitumist. Me teame, et omavalitsuste toimimise suurimaid probleeme on kohustuste ja rahastamise mittevastavus, aga selle seaduseelnõu raames me sellest teemast ei räägi. Me räägime struktuuridest ja struktuursest ülesehitusest. Sotsiaaldemokraadid usuvad, et vorm ja sisu peavad olema omavahel kooskõlas, täna me räägime pisut rohkem vormist.
Me teame, et parlamendierakondadel on väga erinevad vaated nii omavalitsuslikule halduskorraldusele kui haldusreformile. Reformierakond pigem arvab, et erilisi muudatusi vaja ei ole – kõik on olemas, kõik toimib ja omavalitsustel tuleb vaid teha rohkem koostööd, et asjad paremini läheksid. Keskerakond peab oluliseks eelkõige omavalitsuste rahaliste võimaluste suurendamist, IRL rõhutab struktuurseid muudatusi ja rahaasjadest väga palju ei räägi, sotsiaaldemokraadid käsitlevad mõlemaid, nii struktuurseid muudatusi kui rahastamist. Nii et seisukohad on mõnevõrra erinevad.
Siiski on üks asi, mille puhul kõik neli parlamendierakonda vähemalt minu teada on ühel nõul – see on omavalitsuste vabatahtlik ühinemine. Vabatahtlikku ühinemist peetakse positiivseks ja seda soovitakse toetada. Selle seisukoha kõige paremaks väljenduseks võib pidada hiljuti siinsamas saalis vastu võetud Eesti territooriumi haldusjaotuse seaduse, kohaliku omavalitsuse üksuste ühinemise soodustamise seaduse ja ühistranspordiseaduse muutmise seaduse eelnõu, mis sai 27. veebruaril väga üksmeelselt vastu võetud. 62 Riigikogu liiget olid selle poolt, 1 oli vastu, 2 olid erapooletud. Nii et üksmeel oli päris suur. Eks selle ühe vastuhääle ja kaks erapooletut selle konkreetse ühinemise soodustamise seaduse hääletamisel tingis asjaolu, et eelnõu vahetas territoriaalse terviklikkuse funktsionaalse terviklikkuse vastu. Kui te mäletate, siis sellega oli tegemist saarte puhul. Tõenäoliselt see asjaolu tingis ka vastuhääled.
Eelnõu 401 võibki käsitada loogilise jätkuna kohaliku omavalitsuse üksuste ühinemise soodustamise seadusele. Nagu ma alguses ütlesin, on selle põhieesmärgiks toetada vabatahtlikku liitumist. Seejuures on olulised ka struktuursed muudatused. Sotsiaaldemokraadid ei arva, et piisab lihtsalt sellest, kui anda omavalitsustele liitumispreemiat juurde või sättida natuke ühistransporti. Tähtsad on ka struktuuri põhimõttelised muudatused, struktuur peab vabatahtlikku liitumist võimaldama ja soodustama.
Kui rääkida selle eelnõu väljatöötamise ajendist, siis see oli täiesti praktiline. Nagu teate, ka sel aastal on mitu omavalitsust astunud vabatahtliku liitumise teele. Konkreetselt Läänemaal alustas liitumisläbirääkimisi kaheksa omavalitsust, nendest lõpuks, ütleme niimoodi, läks finaali neli ja finišisse jõudis kaheksast kolm. Need neli, kes finaali läksid, olid Nõva, Taebla, Oru ja Risti vald, lõpuprotsessi käigus Nõva otsustas mitte liituda. Nende nelja omavalitsuse territooriumil tehti küsitlus, peeti rahvakoosolekuid ja igal koosolekul tõusis üles osavaldade küsimus.
Vabatahtlik liitumine ei toimu ainult tõmbekeskuste ümber. Kui me Läänemaast mõtleme, siis Läänemaa tõmbekeskus on Haapsalu, ja kui me selle mõttega kaugemale läheme, siis Läänemaa tõmbekeskus on Tallinn. Omavalitsused liituvad vabatahtlikult loogilistes piirides ja need loogilised piirid ei ole tihtilugu koondunud ühe keskuse ümber, vaid teinekord on tegemist hajaasustatud territooriumil paiknevate võrdväärsete, sarnaste keskustega, kes otsustavad minna sügavale koostööle. Sellistel puhkudel tõusetub osavaldade temaatika iga kord, kui ametnikud või elanikud arutavad omavalitsuste liitumist.
See ei ole ainult Läänemaa probleem või idee. Võtame näiteks Peipsiveere piirkonna, on ta siis Tartu- või Jõgevamaa, võime võtta Pärnumaa servaalad, võime võtta Järva- ja Põlvamaa servaalad – kõikjal, kus on tegemist hajaasustuse ja väikeste keskustega, mis üksteise kõrval asuvad, tekib liitumist arutades alati küsimus kogukonna ehk omavalitsuse positsioonist uues omavalitsuses. Õhus on küsimus, kas me räägime omavalitsuste liitumise protsessis domineerimisest, sellest, et mingi keskus domineerib mingi teise, väiksema keskuse üle, või me suuname omavalitsusi võrdväärsete keskuste koostöö suunas. Osavaldade temaatika räägibki eelkõige koostööst.
Küsimus on ka selles, miks osavaldu nii vähe kasutatakse. KOKS annab ju praegugi võimaluse luua osavaldu. Praegu on ainult kolm omavalitsust, kes osavaldade või linnaosade loomise võimalust kasutavad – need on Tallinn, Vinni ja Väike-Maarja. Kuuldavasti on Väike-Maarja sellest küll loobumas. Nüüd ongi küsimus, miks see nii on. Küsimus on ka selles, miks Läänemaa omavalitsused osavaldade teemat küll arutasid, aga ei jõudnud sinnamaani, et neid moodustada. Alati tuleb jutuks see, mida osavalla staatus annab. Praeguses KOKS-is on osavalla mõiste pigem nõrgalt kirjeldatud ja sellisena, nagu ta praegu on, ei anna ta kogukondadevaheliste liitumisläbirääkimiste protsessis kogukonnale seda kindlustunnet, mida võiks anda. Eks sellepärast tihtilugu osavaldadest loobutaksegi. Sellest kõigest tänase eelnõu väljatöötamise mõte alguse saigi.
Eelnõu kohaselt on osavallal või linnaosal halduskogu. Ka praegu on kõigil nimetatud kolmel omavalitsusel osavaldades-linnaosades oma kollegiaalne otsustus- või esindusorgan, eelnõu kohaselt muutuks see reegliks. See reegel annaks kogukonnale kindluse, et kui osavald luuakse, siis kindlasti moodustatakse selle osavalla valitsuse juurde ka halduskogu. Praegu seadus sellist kindlust ei anna. Eelnõu kohaselt saaks halduskogu ka omad kindlad funktsioonid.
Mis puutub omavalitsuste iseseisvusse, siis see eelnõu ei tungi väga sügavalt nende halduskogude funktsioonidesse ega anna neile laialdasi seadusest tulenevaid volitusi. Suuremas osas jääb otsustusõigus ikkagi omavalitsusele. Aga eelnõus on kirjas üks oluline aspekt: juhul kui osavalla või linnaosa vanem määratakse, siis seda tehes peaks linna- või vallavalitsus arvestama halduskogu seisukohaga. Seesama aspekt ongi see, mis annaks liitumise käigus kogukonnale, kes kõhkleb, kas liituda või mitte, kes ei tea selgelt, milline saab olema kogukonna positsioon uues, liitunud omavalitsuses, kindlustunde, et kohalike elanike arvamusega raudselt arvestatakse.
Eelnõu kohaselt on linnaosa või osavalla halduskogul õigus ka teha ettepanek linnaosa või osavalla vanema ametist vabastamiseks, aga siiski ainult ettepanek – otsuse võtab ikkagi vastu linnavalitsus. Ka oleks osavalla või linnaosa vanem kohustatud halduskogu ees aru andma. Aruandekohustus iseenesest ei loo otsest alluvussuhet, aga see pakub kohalikule esindusele võimaluse otseselt osaleda territoriaalse allüksuse juhtimisprotsessis ja teha oma ettepanekuid linnaosa või osavalla vanemale, linnavalitsusele või linnapeale või vallavanemale.
Vabariigi Valitsus on öelnud, et juhtimisprotsess läheb niimoodi sassi, kui sinna tekib üks juhtimisorgan juurde. Me võime seda nimetada erinevalt, kas esindus- või kollegiaalorganiks, aga eelnõu kohaselt määrab selle halduskogu toimingute täpsemad piirid omavalitsus ise. Nii et omavalitsuse suveräänsus mingil moel ei muutuks.
Vabariigi Valitsus on andnud sellele eelnõule negatiivse hinnangu. Paraku küll, kui need punktid läbi lugeda, siis ei ole väga hästi aru saada, miks peab andma negatiivse hinnangu, kui on suurepärane võimalus eelnõu esimese ja teise lugemise vahel täiendada. Näiteks esimese punktina on Vabariigi Valitsuse arvamuses öeldud, et eelnõu seletuskirjas ei ole analüüsitud, mil määral riivab kohustusliku halduskogu ettenägemine omavalitsuse otsustusvabadust. Head kolleegid, seadustega on määratud kogu omavalitsuslik juhtimisstruktuur: volikogu, tema komisjonid, revisjonikomisjoni kohustuslik olemasolu, revisjonikomisjoni koosseis. Seadus määrab ka omavalitsuse hallatava asutuse, näiteks kooli juhtimisstruktuuri, öeldes, et koolil peab olema halduskogu. Ja me keegi ei protesteeri, väites, et me kuidagi piiraksime või ahendaksime omavalitsuse toimeruumi. Ega seegi seaduseelnõu omavalitsuse toimeruumi ei taha ahendada.
Teine küsimus, mille Vabariigi Valitsus on tõstatanud, on juhtimisorgani lisamise küsimus. Et kellele tegelikult see osavalla või siis linnaosa vanem alluma hakkab, kui ta on kohustatud aru andma halduskogu ees? Aruandekohustus iseenesest ei ole juhtimisinstrument. Aruandekohustus on kohustus informeerida ja see annab halduskogule võimaluse informeeritud olla ja sellele toetudes ka oma ettepanekud välja töötada.
Päris huvitav on Vabariigi Valitsuse seisukoha kolmas punkt: valitsus väidab, et kui halduskogu, linnaosa või osavald muutuks tugevamaks, siis võib juhtuda, et omavalitsused loobuvad nende moodustamisest.
Juhin teie tähelepanu veel kord sellele, et praegu on ainult kolm omavalitsust – nende seas ka riigi kõige suurem, Tallinn –, aga siiski ainult kolm omavalitsust, kes osavalla või linnaosa institutsiooni kasutavad ja karta, et selle muudatuse tagajärjel jääb neid veelgi vähemaks, pole küll alust. Siis peaks asi olema kuidagi väga viltu. Pigem ikkagi on nii, et kui vabatahtliku liitumise käigus kogukonnale öeldakse, et kui te ühinete, siis te ei kaota oma positsiooni, vaid teie osavallal või linnaosal saab kindlasti olema halduskogu, millel on võimalik kaasa rääkida linnaosa või osavalla vanema määramisel, teha oma ettepanekuid, sh ka näiteks osavalla vanema tagasikutsumiseks, siis see kindlasti suurendab kindlustunnet. Nii täidab seaduseelnõu oma eesmärgi ehk siis soodustab vabatahtlikku liitumist.
Siin võib muidugi olla küsimus, kas osavalla institutsioon peaks ühes liitunud omavalitsuses olema permanentne ehk jäädav või võiks see olla mingisugune liitumisjärgne üleminekuetapp kokkukasvamiseks, kokkuharjutamiseks – see oleks ka üks võimalus – või kasvab osavaldade süsteemist välja hoopis uus, innovaatiline, kogukonnapõhine ja osalusdemokraatiat väärtustav haldusmudel. See oleks võib-olla tulevikudiskussiooni teema, aga seda diskussiooni saaksime pidada ja jätkata eelkõige siis, kui see eelnõu menetlusse jääks.
Palun kõiki kolleege eelnõu toetada! Küsimused, mis meil on üleval, saame lahendada kahe lugemise vahel. Aitäh!
Suur tänu! Asumegi küsimuste juurde. Palun, Paul-Eerik Rummo!
Aitäh ettekandjale selgituste eest! Aga mõni asi jäi siiski natukene segaseks. Näiteks see. Ma saan aru § 571 esimesest lõikest, et see on selline siduv eeldus osavalla või linnaosa vanema ametisse nimetamisel, et halduskogu annab nõusoleku. Samas te ütlesite, et osavalla või linnaosa vanema vabastamise korral on tegemist ainult halduskogu ettepanekuga, midagi siduvat selle puhul ei ole. Minu meelest on see natuke ebaproportsionaalne. Kas te ei näe ohtu, et tekib igavene patiseis? Et ühe, teise või kolmanda vanemakandidaadi valimiseks ei saa halduskogu ühel või teisel põhjusel hääli kokku ja jääbki see inimene ametisse nimetamata?
Patiseisu tekkimine on üldse poliitikas väga huvitav võimalus. Kui minu käest on küsitud, kui suur peaks olema see otsustuskogu, siis ma olen alati ütelnud, et neid inimesi peaks olema paarisarv, selleks et saaks tekkida patiseis. Sest kui tekib patiseis, siis osapooled peavad minema süvendatud läbirääkimistele ja paarisarvulisest otsustuskogust tuleb alati välja suurema legitiimsusega otsus kui paaritu arvu korral. Paaritu arvuga aga on kindlasti lihtsam. Ent see oli lihtsalt näide.
Mis puutub vallavalitsuse ja osavalla halduskogu lahkhelidesse, siis see ongi asi, millest ma räägin. Kui kohalik kogukond ehk siis üks omavalitsus lülitub liitumisprotsessi, hakkab ta arutama, milline on tema positsioon uues suures vallas. Kas keegi domineerib, kas keegi surutakse maha, kas ta on võrdne partner, kas ta ei ole võrdne partner. Kui on teada, et vastvalitud linna- või vallavalitsus peab osavalla või linnaosa vanemat ametisse nimetades arvestama halduskogu arvamusega, siis see on kindlasti kohalikule kogukonnale väga selge sõnum, et nende arvamus on oluline ja sellega peab arvestama. Tõsi, nii nagu ka küsija mainis, ametist vabastamise puhul oleks tegemist ainult halduskogu ettepanekuga, sest me ei loo ju otsest alluvussuhet halduskogu ja valla- või osavalla vanema vahel. Alluvussuhet tegelikult ei teki, ametist vabastamine aga eeldaks selle suhte olemasolu.
Aitäh! Palun, Meelis Mälberg!
Hea kolleeg! Te olete planeerinud eelnõu jõustumise üldises korras, seega kindlasti enne sügisesi kohaliku omavalitsuse volikogu valimisi. Kuidas eelnõu, kui see peaks jõustuma ja saama seaduseks, mõjutaks nende halduskogude tööd, mis praegu juba tegutsevad?
Praegu on kolm omavalitsust – Tallinna linn, Vinni vald ja Väike-Maarja vald –, kellel on linnaosa või osavalla staatus olemas. Asjaomane regulatsioon on olemas Tallinnas. Ma ei tea, mis Väike-Maarjast saab, sest ta, nagu ma ütlesin, kuuldavasti loobub oma osavallast. Vinni vald tõenäoliselt peaks tegema teatud muudatusi, aga Tallinnas ilmselt väga suuri ümberkorraldusi ees ei seisaks. Seda eelnõu koostades ma jälgisin väga hoolikalt, kuidas Tallinnas asi reguleeritud on. Nii et väga suuri muudatusi pealinnas tõenäoliselt ei tuleks, välja arvatud teatud aspektid linnaosade põhimäärustes. Need on seotud just pädevusega, näiteks linnaosa vanemat puudutava nõusoleku andmine ja ettepanekute tegemine.
Hea ettekandja! Mul on selline küsimus. Kahjuks ei olnud teil võimalik ise seda eelnõu komisjonis ette kanda, aga teie fraktsioonikaaslased nimetasid seda ühinemishirmude maandamise eelnõuks. Äkki te täpsustaksite, millised hirmud need on? Te tõite äsja Läänemaa näite, kas see on ainuke? Mis see konkreetne hirm on, mille me selle eelnõuga saame maha võtta?
Aitäh, hea küsimus! Omavalitsuste ühinemine on väga emotsionaalne teema. Sellepärast et omavalitsus ei ole pelgalt teenustekontor, vaid eelkõige kogukondliku toimimise mudel. Just sel põhjusel tekitab ühinemine kogukondade esindajate seas mitmesuguseid hirme. Kui osavallal oleks kindel positsioon juba olemas, võib-olla oleks Läänemaal osavaldade moodustamine kõne alla tulnud ja Nõva oleks meil laua taha jäänud. Praegu jääb ta oma 300–400 elanikuga omaette ja kuidas ta toime tuleb, on väga keeruline ennustada. Ei tea, mis seal saama hakkab.
Mis on põhiline hirm? Põhiline hirm on see, et inimesed kardavad, et nende kogukonna positsioon suures omavalitsuses muutub nõrgemaks. Juhul kui on väike omavalitsus, on tal ikkagi oma võimalused – väiksed küll, aga omad. Kui on suur omavalitsus, siis on suuremad võimalused, aga need enam nii omad ei ole, need on alati kellegagi kahasse ja sellisel juhul kardetakse positsiooni halvenemist. See eelnõu kindlasti vähendab seda hirmu, andes võimaluse moodustada osavaldu. Osavald on ka üksus, mis võimaldab kogukonna positsiooni kaitsta. Miks praegu osavaldadest loobutakse? Lihtsalt sellepärast, et ei arvata, et osavald võimaldab kogukonna positsioone kaitsta nii, nagu see peaks olema.
Aitäh! Palun, Aivar Kokk!
Hea ettekandja! Ma olen ka tuline osavaldade ja linnaosade toetaja. Aga selle juures on paar küsimust. Osavalla loomine on ka praeguse KOKS-i järgi võimalik, ent kui seda teha, siis peaks olema väga konkreetselt teada tegevused, mida osavald piirkonnas korraldama hakkab. See annaks kindlasti kogukonnale tunde, et neile jääb midagi alles. Ma küsin sinu käest järgmist. Kas ikkagi on õige, et osavalla või linnaosa juhi määrab linnapea või vallavanema ettepanekul linna- või vallavalitsus? Vahest peaks ikkagi olema nii, et volikogu määrab? Nii nagu volikogu otsustab linnapea ja vallavanema üle, peaks ta ehk ka osavalla või linnaosa juhi määrama. See annaks tollele juhile teistsuguse mandaadi.
See on väga konstruktiivne ettepanek. See oleks veel üks samm osavalla või linnaosa institutsionaalse legitiimsuse süvendamiseks. Eelnõu, mis meil praegu laual on, on pigem ettevaatlik. Me ei tõstnud osavalda valla kui terviku täitevvõimu valdkonnast välja. See jääb täitevvõimu valdkonda ehk siis linnapea või vallavanem teeb ettepaneku linna- või vallavalitsusele ja nemad määravad eelnõu kohaselt halduskogu nõusolekul osavalla või linnaosa vanema ametisse. Aga sinu ettepanek on kindlasti konstruktiivne ja seda võiks arutada.
Aitäh! Palun, Paul-Eerik Rummo, teine küsimus!
Kindlasti on see väga austusväärne printsiip, et kogukonna asju otsustatakse elanikele nii lähedal kui vähegi võimalik. Aga kuidas nüüd lugu on? Eelnõus on kirjas ja te rõhutasite ka korduvalt seda aspekti, et halduskogu pädevuse määra ja iseloomu kehtestab valla- või linnavolikogu. Seega jääb nagu võimalus, et valla- või linnavolikogu võib määratleda halduskogu pädevuse niisugusena, et võiks tõepoolest tegu olla otsustus- või juhtimisorganiga, aga samas võib halduskogust saada mingisugune ebamäärane esindusorgan, kelle puhul kehtivad eeskätt vastava paragrahvi 6. ja 7. lõige ja keda üldjuhul suvatsetakse vaid ära kuulata. Kuidas te ette kujutate, kui palju võiks tekkida reaalsuses selliseid halduskogusid, kelle pädevus määratakse tõesti niisugusena, et me saame rääkida kohalike asjade otsustamise kogust?
Kõik sõltub eelkõige osavalla või linnaosa põhimäärusest, mille kehtestab volikogu. Selle põhimäärusega on võimalik anda halduskogule selliseid funktsioone, nagu omavalitsus vajalikuks peab. Aga teil on selles mõttes õige mõttekäik, et ühel hetkel, kui volikogu otsustab halduskogu funktsioone märgatavalt laiendada, siis võib tekkida kolleeg Koka esitatud küsimus, kas siiski ei peaks olema volikogu ise see, kes halduskogu ja ka osavalla või linnaosa vanema paika paneb. See on selline halduspoliitilise arutelu nüanss kogu asja juures.
Eelnõu järgi võib volikogu määrata kindlaks küsimused, mida ei otsustata ilma halduskogu seisukohata. Ma veel kord ütlen, et see eelnõu on pigem ettevaatlik. Me ei taha astuda sellele libedale teele, millele Vabariigi Valitsuse seisukohas viidatakse – et kas ei minda vastuollu Euroopa kohaliku omavalitsuse harta artikli 6 lõikega 1, mis ütleb seda, et me ei tohi väga sügavalt omavalitsuse toimetamisse sekkuda. See eelnõu jätab omavalitsusele väga suure otsustusõiguse. Ta määraks laias laastus kindlaks kaks põhimõtet. Üks põhimõte on see, et halduskogu on olemas, ja teine põhimõte on see, et kui linnaosa või osavalla vanemat määratakse, siis võetakse arvesse halduskogu seisukoht. Lisaks on see vanem ka kohustatud halduskogu ees aru andma. Kolm sellist põhimõtet. Ülejäänu jääb juba omavalitsuse enda korraldada.
Lugupeetud kolleeg! Mina olen ise selle asja juures olnud, ma olen kolm osavalda likvideerinud. Need osavallad tekitasid paraku rivaalitsemist ja raha ebaotstarbekat kasutamist. Ühte osavalda ehitati kool, mida tegelikult polnud sinna üldse vaja, aga kuna kahel osavallal oli kool olemas, pidi ka kolmas selle saama. Ent ma küsin halduskogu kohta: milline mandaat on halduskogul? Tegelikult tohiksid otsustada inimesed, kes on saanud rahvalt mandaadi, nad on kas volikogus või siis volikogu valitud. Aga mis mandaat on halduskogul? Kes neid inimesi valib? Rahvas ei ole neid valinud.
Halduskogude moodustamisel on ka praegu erinevad praktikad. Tallinna praktika on selline, et halduskogud moodustatakse inimestest, kes osalesid omavalitsuse valimisel ja kellel on mingisugune häälesaak olemas. Eelnõu kohaselt on see regulatsioon jäetud omavalitsuse otsustada, tema määrab, kes moodustavad halduskogu, kes sinna kuuluvad. Eelnõu küll ütleb, et need inimesed ei tohi kuuluda haldusaparaati, ei linnavalitsuse ega ka linnaosa- või vallavalitsuse või osavalla haldusaparaati. Nii ei teki ringkäendust. Seega halduskogu moodustamine on põhimõtteliselt jäetud omavalitsuse otsustada.
Aitäh! Palun, Aivar Kokk, teine küsimus!
Me oleme palju rääkinud haldusreformist ja ma saan aru, et see eelnõu on, nagu sa oled ise öelnud, ka sellest ajendatud. Võib-olla tekiks üks lisavõimalus suurvaldu luua, kui praegustest vallavanematest saaksid osavaldade juhid? Siis oleks neile neljaks aastaks koht ja palk kindlustatud, nii nagu Soomes kindlustatakse viieks aastaks palk endistele vallavanematele ja linnapeadele.
Ka see on huvitav mõte. Haldusreform on meil väga pikaajaline protsess olnud ja nagu ma alguses ütlesin, parlamendierakondadel on siin erinevad seisukohad: ühel nii ja teisel naa. Selle eelnõu vastuvõtmine kindlasti soodustaks omavalitsuste vabatahtlikku ühinemist ja looks positiivsema fooni omavalitsuste süvendatud koostööle üldse.
Aitäh! Palun, Ülo Tulik!
Hea ettekandja! Üks eelnõu põhieesmärk, nagu te olete korduvalt öelnud, on vältida väiksema kogukonna kartust, et nende positsioon peale ühinemist nõrgeneb. Praktikas on need küsimused seni lahendatud osapoolte liitumislepinguga. Kas te oskate selgitada, miks teie algatatud seaduseelnõu toimib paremini kui osapoolte vahel sõlmitud liitumisleping?
Sellel lihtsal põhjusel, et liitumisleping on võlaõiguslik suhe, see seaduseelnõu loob seadusandliku raamistiku. Võlaõiguslik suhe on oma pidavuselt alati nõrgem kui seadusest tulenev toimimisvorm. Liitumisleping – me teame, et see kehtib kindlalt ainult ühe perioodi, ja nii nagu kõigi lepingutega, nii on ka liitumislepinguga niimoodi, et seda kas täidetakse või ei täideta. Võib juhtuda, et pärast valimisi hakatakse kohe liitumislepingut eirama, ja siis tekib päris põnev moment. On väga huvitav, kes asub kogukonna õiguste kaitsele juhul, kui liitumislepingut eiratakse ja kogukonna õigusi sellega riivatakse. Siis peab keegi kogukonna esindajatest asuma kogukonna kaitsele. Kui sellessamas situatsioonis oleks tegemist eelnõukohaselt moodustatud osavallaga või linnaosaga, siis oleks kindlasti võimalus kogukonna huve kaitsta.
Aitäh! Palun, Aare Heinvee!
Lugupeetud ettekandja! Minu küsimus on identiteedi kohta. Kes või mis on sinu arvates kogukondliku identiteedi kandja? On see mingi asula, näiteks küla? Mõni aasta tagasi kinnitati ju maakondades sotsiaalse infrastruktuuri teemaplaneeringud ja siis tulid välja väga selged kogumid, mida nimetati kantideks. Kuidas tagada, et need identiteedi kandjad oleksid esindatud osalusdemokraatias ehk volikogus?
Väga hea küsimus jällegi! Ma saan ainult vastata, et osavaldade jõulisem rakendamine, osavaldade institutsiooni laialdasem kasutamine omavalitsuslikus halduskorralduses aitab kindlasti kaasa identiteedikogukondade säilimisele. Nõnda toetab ka seesama eelnõu identiteedikogukondade säilimist. Praegugi on muidugi mitmesuguseid võimalusi nii vabatahtliku koostöö, elanike koostöö kui ka asumiseltside näol. Samas, kui me räägime esindatusest, siis võime rääkida ka valimisringkondade moodustamisest liitumisjärgsel perioodil, nõnda saab ehk valituks mingi kindel arv delegaate ühest omavalitsusest. Aga sellisel juhul me räägime ikkagi liituvast omavalitsusest ja tema territooriumil toimivast valimisringkonnast, mitte niivõrd kogukonnapõhisest toimimisest. Mida väiksem on omavalitsus, seda sarnasemad on omavalitsuse ja kogukonna piirid. Kui omavalitsus muutub suuremaks, siis kogukonnad võivad üksi jääda. Tänane eelnõu räägibki osavaldade kui eelkõige endiste omavalitsuste ehk siis ka identiteedikogukondade positsiooni hoidmisest ja tugevdamisest pärast liitumist. See aitab leevendada kogukondade hirmu vähema esindatuse ees, selle ees, et neid enam ära ei kuulata. Selles mõttes on tegemist otseselt vabatahtlikku liitumist toetava eelnõuga.
Aitäh! Palun, Tarmo Tamm, teine küsimus!
Hea ettekandja, ma küsin selliselt. Halduskogusse võib pääseda ka inimene, kes sai kohaliku omavalitsuse valimistel näiteks ainult kolm kuni viis häält. Kas on õige, et sellise häältesaagiga inimene hakkab vetostama linnaosa vanema valimist? Mis mandaat tal sellise veto panemiseks on?
Lõppeks ei ole siin tegemist kahetasandilise omavalitsusega. Kui me tahaksime tekitada kahetasandilise omavalitsuse, me moodustaksime osavalla ja annaksime selle halduskogule täielikud volitused. Milline mandaat on halduskogul? Halduskogu saab oma mandaadi valitud linna- või vallavalitsuse ja volikogu kaudu, kes on saanud oma mandaadi rahvalt. Selle asja juures on mängus kaks nüanssi. Üks on see, et seesama valitud linna- või vallavalitsus ja volikogu peavad kohapeale moodustama halduskogu, kui nad on kokku leppinud, et neil on osavallad või linnaosad. Ja teine nüanss on, et sellel halduskogul on õigus kaasa rääkida oma vanema valimisel.
Hea ettekandja! Lugedes seda eelnõu ja kuulates arutelu siin saalis, on jäänud ja süveneb mulje, et tegemist on päris asjaliku eelnõuga ja vajaliku seadusega. Kahjuks teeb komisjon ettepaneku seda eelnõu mitte enam edasi arutada. Mis sa arvad, mis on selle põhjuseks? Kas ei taheta haldusreformi temaatikaga tegelda või on lihtsalt küsimus selles, et ettepanek tuleb valelt poolt? See on opositsiooni esitatud eelnõu ja sellepärast vahest on komisjon teinud ettepaneku see menetlusest välja hääletada.
Seda, miks komisjon eelnõu ei toetanud, saame küsida komisjoni ettekandjalt, kes kohe pärast mind pulti tuleb. Mida mina arvan? Ma arvan seda, et tõsi ta on, struktuursete muudatuste läbiviimine omavalitsusliku halduskorralduse tõhustamiseks on mingil moel alati keeruline. Lihtne on öelda, et olge kõik tublid ja liituge, me anname teile liitumispreemiat natuke juurde, vaatame, et ühistranspordiga asjad sassi ei läheks. See on hea ja lihtne lähenemisviis, kõik hääletavad poolt, kõik on rõõmsad, aga tegelikult ei anna see sellist efekti, nagu me tahaksime. Kui me tahame, et omavalitsused vabatahtlikult liituksid, siis selleks peavad olema põhimõttelised formaalstruktuursed võimalused ja raamid. See eelnõu tungibki – ettevaatlikult, mitte hundi kombel hammustades – omavalitsuste toimimise maailma, kandes mõtet, et omavalitsused liituksid julgemini, kui osavalla või linnaosa staatus on kõrgem kui praegu.
Aitäh! Palun, Aare Heinvee, teine küsimus!
Hea ettekandja! Ma jätkan eelmise küsimuse laiendusega. Eelnõu eesmärk on väga hea, ma kindlasti toetan seda. Samas, näinud ise kahe omavalitsuse ühinemist väga lähedalt ja analüüsinud ka teisi analooge, jõudsin ma huvitavale järeldusele. Kui enne liitumist olid külad nagu mugavustsoonis – nad olid kellegi väga kaitsva hõlma all –, siis pärast ühinemist tundsid nad, et peavad end kätte võtma, enda kallal tööd tegema, et mitte pildilt kaduda. See andis hämmastavalt positiivseid tulemusi. Nad tulid pildile, neil oli väga selge eristatus, identiteet, ja lõpuks olid kõik väga rahul. Milline on sinu arvamus niisugusest protsessist?
See protsess, mida sa kirjeldasid, ehk kodanikuühiskonna aktiviseerumine pärast seda, kui omavalitsus on kaugenenud, on üks positiivne efekt, mis kaasneb omavalitsuste liitumisega. Aga miks ei paku see täielikke lahendusi? Sellepärast, et sedasama kodanikuühiskonda on võimalik suhteliselt kergelt ignoreerida nii keskvalitsuse kui ka kohaliku omavalitsuse tasemel. Sellepärast me püüamegi muuta formaalstruktuuri veidikegi konkreetsemaks, nii et kodanikualgatus saaks väljenduda kohaliku esindusorgani kaudu. Hea näide on praegu seesama Läänemaa liitumisprotsess. Üks omavalitsus tegi ettepaneku moodustada uues kokkuliidetud omavalitsuses külavanemate kogu, aga paraku ei olnud teised läbirääkijad laua taga sellega nõus ja see punkt liitumislepingusse sisse ei läinud. Kodanikuühiskonna toimimine on ääretult vajalik ja kui kodanikuühiskond on väga jõuline, siis on ta ka väga mõjus. Ametliku, seadusele tugineva toe pakkumine aitab eriti kaasa hajaasustusega piirkondade ja n-ö servaalade esindatusele.
Hea ettekandja! Mu küsimus puudutab halduskogu moodustamist ja selle mõju. On olemas kaks varianti. Üks on, et halduskogu moodustatakse valimistulemuste põhjal. Olles valitud Tallinna linnas, ma tean, et praegustes halduskogudes istuvad ka 5, 7 või 20 häält saanud inimesed. Rääkida, et tegu on justkui rahvalt saadud mandaadiga, päris õige nagu ei ole. Teine moodustamisviis on, et volikogu määrab halduskogu liikmed. Kas sel juhul ei ole teie arvates ohtu, et halduskogu hakkab olema võimul oleva linna- või vallavalitsuse käepikendus? Ka siis ei ole see organ rahva esindaja. Mis te arvate sellest?
Jah, mõlemad ohud on reaalsed, need eksisteerivad. Esimesel juhul võime küsida, et inimene kandideeris, ta ei saanud hääli, keda ta siis halduskogus esindab. Väiksemates omavalitsustes on teinekord niimoodi, et kui omavalitsuse volikogu koosseis peab vahetuma, kui nad näiteks ei suuda vallavanemat valida või eelarvet kinnitada, siis nad vahetuvad tervenisti ja rahvast hakkab omavalitsuses esindama n-ö teise või kolmanda ringi koosseis, kelle häälte arv võib olla suhteliselt väike. Aga igal juhul on need inimesed kandideerinud kohaliku omavalitsuse valimistel ja näidanud üles valmidust omavalitsuse töös kaasa rääkida.
Teine küsimus oli, kas on tegu käepikendusega. Praeguses olukorras on igal juhul tunne, et osavalla või linnaosa halduskogu ja eriti vanem ongi valla- või linnavalitsuse käepikendus või otseselt linnapea või vallavanema käepikendus. Tänane eelnõu ei tungi väga sügavale halduskogu moodustamise põhimõtetesse, vaid jätab selle omavalitsuse enda otsustada. Samas see annab halduskogule veidi enam funktsioone, mis puudutavad just vanema määramist. Halduskogu positsioon tänu sellele kindlasti tugevneb. Kui halduskogu positsioon tugevneb, siis sellele pööratakse kindlasti rohkem tähelepanu. Ja kui pööratakse rohkem tähelepanu, siis see saab olema poliitilise dispuudi objektiks kohapeal. Ma arvan, et see eelnõu pigem toetab halduskogu positsiooni.
Aitäh! Palun, Tiina Lokk-Tramberg!
Aitäh, hea eesistuja! Hea ettekandja! Kas te olete mõelnud selle eelnõu koostamise juures ka, et osavaldadel on olemas mingid moodustamise piirid? Kui suur peaks olema see elanike arv, kellel oleks õigus moodustada osavalda? Osa valdasid on ju väga pisikesed. Ega Nõvagi väga suur ei ole.
Piire määratud ei ole. Nõva on päris pisike. Piirissaarele tehti ettepanek liituda Kallastega, nad ei tahtnud. Nad on veel pisemad. Kindlasti inimeste arvu järgi osavalla mittemoodustamist määrata ei saa. Küll aga võimaldab see regulatsioon paindlikult läheneda osavalla funktsioonile. Igal osavallal on ju oma põhimäärus ja see võimaldab suuremale osavallale anda rohkem ülesandeid, väiksemale vähem – täpselt nii, nagu kohapealne võimekus võimaldab. Nii et selle eelnõuga tekib ka paindlikkus osavaldade või linnaosade toimimises.
Ettekandjale rohkem küsimusi ei ole. Suur tänu, Neeme Suur! Ma palun kaasettekandeks kõnetooli maaelukomisjoni liikme Priit Sibula!
Austatud istungi juhataja! Head kolleegid! Maaelukomisjon arutas seda eelnõu nädala eest teisipäeval, 7. mail. Pean ütlema, et arutelu oli seal enam-vähem samasugune nagu täna siin. Küsimused, mis kolleeg Neeme Suurele täna esitati, kõlasid kõik seal komisjonis samuti. Nii et ma väga pikalt toimunul ei peatu.
Mõne sõnaga identiteedi teemast. Me vaidlesime, kas see on asustus- või haldusüksusepõhine, eri inimestel olid veidike erinevad arusaamad. Eelnõu idee oli üldiselt kõigile komisjoni liikmetele selge ja tundus õilis, aga minu meelest kõigil komisjoni liikmetel ei tekkinud küll veendumust, et selle eelnõu vastuvõtmise korral võiksid seletuskirjas toodud eesmärgid realiseeruda.
Teine küsimus, mis identiteedi kõrval arutusele tuli, oli juhtimine. Paljudele tundus, et pigem läheb juhtimisstruktuur veel keerulisemaks. Kui halduskogu peaks kohustuslikus korras moodustatama ja see peaks hakkama linnaosa või osavalla vanemaid aktsepteerima või ka tagasi kutsuma, siis kelle ees see linnaosa või osavalla vanem vastutab – on see volikogu, linnavalitsus või halduskogu?
Kolmas oluline teema oli see, mille kohta siin küsis ka kolleeg Deniss Boroditš. Ja nimelt: kuna eelnõus ei sätestata, kuidas halduskogu moodustatakse, siis äkki pannakse väikeste liitunud omavalitsuste korral osavalla vanemaks inimene, keda kohalikud ei tunne või ei aktsepteeri. Eelnõu ei sätesta, kuidas halduskogu moodustatakse. Nii nagu juttu oli, üks võimalus on, et halduskogu liikmed määratakse. Siis aga ei saa keegi olla veendunud, et sinna määratakse kas kohalikud elanikud või inimesed, kes toetavad osavalla vanemat. Selles mõttes ei saa olla veendunud, et eelnõu oma eesmärki kindlasti täidab ja et see üldse sellisel kujul mõistlik on.
Need küsimused käisid meil läbi. Aga loomulikult temaatika on lai, alates Risti vallast kuni Tallinna linnani. Omavalitsused on väga erinevad ja ka isiklikud kogemused on komisjoni liikmetel erinevad.
Lõpetuseks langetas komisjon otsused: esiteks, komisjonipoolseks ettekandjaks määrata mind, teiseks teha ettepanek, et eelnõu oleks täiskogu istungi päevakorras täna ja lükataks tagasi. Selle poolt hääletas 4 komisjoni liiget, vastu 2 ja erapooletuid oli 1. Aitäh!
Suur tänu! Palun, Kalev Kotkas!
Austatud ettekandja! Demokraatia puhul kehtib kaks kuldreeglit: võim ei tohi rahvast kaugeneda ja otsustamine peab toimuma madalaimal võimalikul tasemel. Valdade ühinemisel on keskusest kaugemate piirkondade inimestel just hirm, et võim ja otsustamine kaugenevad neist. Meie eelnõu maandab neid hirme ja soodustab nõnda valdade vabatahtlikku liitumist. Koalitsioonile selline lähenemine ei sobi. Kas teil on mingi oma ja parem lahendus või te tõesti arvate, et tööst ilma jäävatele vallavanematele kompensatsiooni maksmine silub kõik probleemid?
Esiteks, te räägite koalitsiooni ja opositsiooni seisukohtadest. Ma ei tea, kas need nii ühtsed on. Ma olen rääkinud ka opositsiooni liikmetega ja mõne puhul ma küll ei ole selle eelnõu toetamisel erilist entusiasmi märganud. Nii et ei pruugi üldse nii olla, et koalitsioonil on ühed ja opositsioonil teised eesmärgid ja arusaamised. Loomulikult, meile ka meeldib, kui otsused tehakse rahvale võimalikult lähemal. Kui me räägime väikestest maaomavalitsustest, siis kindlasti peaks jõudu juurde saama külaliikumine, külade institutsioon. Võib-olla me peame ühel päeval siin saalis arutama, kas külade institutsioneerimine või külaelu mängib ise mingid käigud meile kätte, et inimesed muutuvad aktiivsemaks ja osalevad rohkem omavalitsuste töös.
Hea ettekandja! Mitu korda on juttu olnud, et eelnõu üks puudus on see, et eelnõu ei määra kindlaks halduskogu määramise korda. Kas selle kohta tehti komisjonis konkreetseid ettepanekuid, kuidas eelnõu täiendada niimoodi, et halduskogu moodustamise kord selgem oleks?
Ei, komisjonis seda küsimust ei arutatud. Tõenäoliselt on selleks kaks võimalust: kas lähtuda valimistulemustest või siis määrata. Plusse ja miinuseid on mõlemal versioonil.
Lugupeetud ettekandja! Täna on siin nii mõnigi öelnud, et seda dokumenti nimetatakse ühinemise hirmude maandamise eelnõuks. Mina olen sellega täiesti päri ja ütleksin, et see eelnõu tabab naelapea pihta. Riik on oma funktsioonid külades, külakeskustes, omavalitsustes taandanud, ääremaad on ääremaastumas ja inimestele on kohaliku omavalitsuse uks ainukene, kust nad oma murega sisse saavad astuda. Nüüd, kui toimub haldusreform, on selge, et väikeste omavalitsuste inimesed kardavad, mis saab edasi, kes jääb esindama nende kogukonda. Minu arvates see eelnõu pehmendab kogu seda haldusreformi. Kas regionaalminister on seda eelnõu lugenud ja kui on, siis mida tema sellest arvab?
Ma eeldan küll, et regionaalminister on seda lugenud. Ta käis meil ka komisjonis koos ametnik Ave Viksiga seda eelnõu tutvustamas ja valitsuse seisukohti selgitamas. Neeme Suur andis ülevaate, millised on valitsuse seisukohad, ja eks need olnudki regionaalministri koostatud vastused.
Mõnes mõttes ma ei saa teiega nõus olla. Ma elan Sangaste vallas ja seal on vallavanem samast parteist, kust see eelnõu tuleb. Ma ei tea, kas ta esindab mind või ei esinda, aga me saame üsna hästi läbi ja kõik oma asjad aetud. Üldiselt aga ei ole mul siiamaani olnud väga vaja ühtegi asja seal vallas ajada. Uks on tõesti olnud avatud, aga ma olen sealt sisse läinud sellepärast, et me vallavanemaga tunneme teineteist, mitte sellepärast, et mul oleks seal vaja mõni asi lahendada. Nii et ärme ajame sassi kogukondlikku liikumist ja seda, et inimestel pole kellegi muuga suhelda ja siis nad lähevad ja suhtlevad vallavanemaga. Ma arvan, et päris selleks ei ole meil omavalitsusjuhti vaja.
Hea ettekandja! Eelnõu, mida me arutame, puudutab ka Tallinna linna kui omavalitsust. Teatavasti on parlamendiliikmed moodustanud Tallinna linna toetusrühma. Kui komisjonis see eelnõu arutluse all oli, kas Tallinna toetusrühma esindaja oli kohale kutsutud ja kui oli, siis missugune on Tallinna toetusrühma seisukoht selles küsimuses?
Keegi komisjoni liikmetest ei öelnud, et ta on Riigikogu Tallinna toetusrühma liige ja väljendab selle toetusrühma seisukohti. Nii et eraldi see teemana üles ei tõusnud, et Tallinna toetusrühm ühte- või teistpidi selles küsimuses midagi arutas.
Palun, Reet Roos!
Hea ettekandja! Kas komisjonis sai selgemaks, kelle ees osavalla või linnaosa vanem vastutust kannab – kas volikogu, vallavanema või halduskogu ees? Kas sai sellest räägitud?
Ei, täit selgust ei saanud. See oli üks probleem, mis komisjonis arutlusel oli ja mis ka üles jäi. See eelnõu konkreetselt ei käsitle seda teemat. Samas arvan, et Neeme Suur enne selgitas, mida eelnõu selles osas eeldab. Aga üksmeelset arusaamist, et see muudatus võiks struktuuri korrastada ja lihtsamaks muuta, komisjonis ei kujunenud.
Aitäh! Palun, Deniss Boroditš, teine küsimus!
Hea ettekandja! Mul on suhteliselt praktiline küsimus. Te ütlesite, et idee iseenesest on väga hea – ma mõtlen halduskogu funktsioonide täiendamist. Mäletan sellest ajast, kui ma Tallinna Linnavalitsuses tööl olin, et Reformierakond ja ka IRL on alati seisnud selle eest, et halduskogul oleks rohkem volitusi ja pädevust, seda eriti linnaosa vanemate valimisel. Samas te kinnitasite, et on väga palju küsimusi, mida on vaja lahendada. Miks ikkagi komisjon otsustas eelnõu tagasi lükata? Võib-olla konstruktiivsem olnuks selle asemel mõelda, kuidas hea idee paremini teostada?
Ma ei ole kunagi Tallinna Linnavalitsuses töötanud, aga üks teema, mis seoses Tallinnaga läbi käis, oli see, et kui varem on volikogu arvestanud halduskogude seisukohti planeeringute küsimuses, siis viimasel ajal seda väga pole olnud. Ma ei oska öelda, kui tõhusalt kunagi üks või teine erakond on tahtnud konkreetselt linnaosa vanemate määramisel kaasa rääkida. See ei tulnud komisjonis jutuks. Aga nagu ma teile ütlesin, päris üksmeelne komisjoni otsus ei olnud. Eelnõu algatajad olid loomulikult seda meelt, et sellega peaks edasi minema. Enamik oli teist meelt.
Aitäh! Palun Neeme Suur, teine küsimus!
Lugupeetud ettekandja! Teadaolevalt käib just praegu mööda maakondi ringi regionaalministri meeskond, esineb omavalitsuste ees, tutvustab tõmbekeskustepõhist haldusmudelit ja innustab omavalitsusi selle suunas liikuma. Kuuldavasti ei ole vastuvõtt väga soe. Omavalitsused on pigem ettevaatlikul või isegi tõrjuval seisukohal ja räägivad põhimõtteliste muudatuste vajadusest. Mis te arvate, kas see eelnõu, mida me siin täna arutame, võiks toetada regionaalministri ettevõtmist? Ja kui kaugele minister selle protsessiga välja jõuda loodab?
Aitäh! See küsimus oleks rohkem paslik esitada ministrile. Haldusreformi on Eestis püütud teostada rohkem kui kümme aastat. Kui ma mõtlen oma erakonnakaaslastest ministrite peale, siis vist alustas seda juba 2000. aastate alguses minister Tarmo Loodus. Kahjuks on nii, et nagu sa, Neeme, ise siin puldis ütlesid, eri erakondadel on erinevad seisukohad. Arusaam, et midagi on vaja teha, on ka omavalitsustes olemas. Kahjuks ei suuda me ühise meeskonnana kokku leppida, kuhupoole me siis liigume. Kümne aastaga oleme jõudnud arusaamisele, et mingeid muudatusi on vaja. Võib-olla tuleb sellegi üle rõõmu tunda ja äkki lähiaastad toovad ka igatsetud ühise arusaama, kuhu me liikuma peame.
Ma sain oma küsimuse esitamiseks inspiratsiooni sinu vastusest Priit Toobali küsimusele, mis tegelikult riputas soola minu niigi valutavatele haavadele. Tõepoolest, kuigi sotsid tavaliselt räägivad palju heast seadusloome tavast ja kaasamisest, siis selle eelnõu puhul Tallinna toetusrühma poole üldse ei pöördutud. Nüüd on minu küsimus selline. Teine teema, mida sotsid hea meelega edendavad, on soolise võrdõiguslikkuse teema. Kas on tehtud ka selle eelnõu mõju analüüs lähtuvalt soolise võrdõiguslikkuse aspektist?
Niisugust analüüsi tehtud ei ole ja keegi ei ole ka taotlenud, et me soolise võrdõiguslikkuse küsimust selles valdkonnas peaksime uurima.
Ma olen mõelnud, mis võiks olla kellelgi selle eelnõu vastu. Kujutan ette, et kuna meil on praegu valdav selline "võitja võtab kõik" mentaliteet, ei saaks näiteks Tallinnas, kes iganes võimul ka pole, suvalist topskit panna mingit linnaosa juhtima, lihtsalt peab kohaliku kogukonnaga arvestama. Kas see ongi põhiline põhjus, miks see valdade ühinemise eesmärki teeniv eelnõu jääb komisjoni otsusel lõpuni lugemata? Tallinn versus muu Eesti – kas see on põhiline põhjus? Kas me arvame endiselt, et kui on keegi valimised võitnud, siis ta määrab oma linnaosade vanemad või osavaldade vanemad ja teeb, mis tahab? Ehk hakkaks nüüd nagu mingit teist teed käima?
Ma kahjuks ei näe, nagu ma juba ütlesin, et see eelnõu kuidagi protsessi teistpidiseks keerab. Kuna ei ole kirja pandud, kuidas halduskogud kokku kutsutakse, siis tegelikkuses jääb püsima see olukord, mille kohta te ütlesite, et linnaosade või osavaldade vanemateks nimetatakse need, keda tahetakse. Sellele probleemile eelnõu minu meelest mõistlikku lahendust ei paku.
Hea ettekandja! Siin oli juttu topskitest. Vaadake, halduskogusse satuvad ju inimesed, kes volikogusse läbi ei läinud. Nii et nad on kindlasti kogukonna esindajad, aga juba selle valimisprintsiibi tõttu sugugi mitte kõige paremad, vaid nimekirjast kõige viletsamad. Nii et kui nad valivad vanemaks omasuguse – ma ei hakka nüüd seda sõna kordama –, siis ma kahtlen, kas see valik oleks kõige parem.
See on küll vist üks väheseid väiteid, mille puhul ma olen teiega ühel meelel.
Eiki Nestor, teine küsimus!
Austatud komisjoni kaasettekandja! Et selle eelnõu puhul Reformierakond ja Keskerakond on üksmeelel, ei ole mulle üllatus. Et sina ka sama meelt oled, see on küll. Milles põhjus?
Ma olen sellest õige pikalt rääkinud. Küsimus on, kas ma olen selle eelnõu vastu. Pigem ütleksin, et ma ei toeta seda eelnõu, sest ma ei näe, et see aitaks lahendada probleeme, mida sa ka ise oma küsimustega oled tõstatanud.
Austatud ettekandja! Olles elanud väikeses omavalitsuses ja rääkinud paljude inimestega, tean, et tegelikult paljud inimesed arvavad, et võiks tõesti olla selline halduskogu ehk siis esindus liitunud suuremas omavalitsuses. Sa oled siin Riigikogus ka Setumaad toetava rühma esimees ja Setumaal on palju kordi kõlanud mõte ühe suure Setumaa valla loomisest. Paljud inimesed on arvamusel, et kui keskus tuleks Värskasse, siis oleks väga loogiline, et oleks osavallad, mis jääksid praeguste valdade piiridesse, ja elu läheks edasi. Kas sa oled küsinud nendelt omavalitsusjuhtidelt, milline on Setumaa valdade inimeste seisukoht selle seaduseelnõu suhtes?
Ei ole küsinud, aga reedel sõitsin Meremäe inimestega Värskas ja Mikitamäel ringi ja mitte ükski inimene seda teemat ei tõstatanud.
Hea ettekandja! Kui see eelnõu peaks mingi ime läbi vastu võetama, kas sinu hinnangul omavalitsuse juhtimine läheks elanike seisukohalt halvemaks, paremaks või ei muutuks mitte midagi?
Ma jään seda imet ootama.
Suur tänu! Rohkem küsimusi esinejale ei ole. Kas soovitakse avada läbirääkimisi? Läbirääkimisi avada ei soovita. Juhtivkomisjoni ettepanek oli eelnõu 401 esimesel lugemisel tagasi lükata ja me peame selle ettepaneku läbi hääletama. Valmistume hääletamiseks.
Austatud Riigikogu, panen hääletusele juhtivkomisjoni ettepaneku eelnõu 401 esimesel lugemisel tagasi lükata. Palun võtta seisukoht ja hääletada!
Ettepaneku poolt hääletas 65 Riigikogu liiget, vastu 23, erapooletuid ei ole. Juhtivkomisjoni ettepanek on vastu võetud, eelnõu langeb menetlusest välja.
Head kolleegid, sellega on tänane istung lõppenud. Head päeva jätku ja kohtumiseni homme!
Istungi lõpp kell 12.14.

matches:
§ 65
§ 150
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
kohus
kohus
Riigikohus
§ 142
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
§ 79
§ 571


Kõrgessaare valla hallatavate kalmistute kasutamise eeskiri – Riigi Teataja
Kõrgessaare valla hallatavate kalmistute kasutamise eeskiri
Kõrgessaare valla hallatavate kalmistute kasutamise eeskiri - sisukord
§ 2 Hauaplatsi kasutusse andmise tingimused ja kord
§ 3 Hauaplatsi kasutamise tähtaeg, samuti kasutamisõiguse lõpetamise tingimused ja kord
§ 4 Matmise kord
§ 5 Kalmistu tööaeg
§ 6 Kalmistu heakorra ja hooldamise nõuded ja kord
§ 7 Hauatähiste ja piirete paigaldamise, eemaldamise ja ümberpaigaldamise kord
§ 8 Kalmistu kohta peetavad andmed
§ 9 Muud kalmistu tegevuse korraldamisega seotud asjaolud
§ 10 Järelevalve ja vastutus
RT IV, 12.10.2012, 112
Vastu võetud 13.04.2012 nr 53
Määrus kehtestatakse “Kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse” § 22 lg 1 p 37 ja “Kalmistuseaduse” § 7 lg 1 alusel.
(1) Käesolev eeskiri reguleerib Kõrgessaare vallas riigi- ja valla omandis oleval maa-alal asuvate kalmistute kasutamist ja haldamist. Kalmistu haldaja on Kõrgessaare Vallavalitsus.
(2) Kõrgessaare vallas asub riigimaal Malvaste kalmistu, asukohaga Malvaste küla.
(3) Kalmistu on muinsuskaitsealune ajaloomälestis.
§ 2. Hauaplatsi kasutusse andmise tingimused ja kord
(1) Kalmistu haldaja annab hauaplatsi (ka perekonna hauaplatsi) käesoleva määruse § 4 lõikes 12 nimetatud hauaplatsi kasutajale kasutusse, vormistades selleks kirjaliku või kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis nõusoleku.
(2) Hauaplatsi kasutajaks on surnu omased - surnu abikaasa, vanemad, täisealine laps, õde, vend või muu surnu lähedane isik tulenevalt tema elukorraldusest.
(3) Kalmistule haua või ehitise rajamisel tuleb võimaluse korral tagada, et need ei paikneks kalmistul asuvale puurkaevule lähemal kui 10meetrit.
(4) Hauatähist ja hauaplatsi piirdeaeda ei peeta väikeehitiseks ehitusseaduse tähenduses ja neile ei kohaldata ehitusseaduses ehitisele esitatavaid nõudeid.
§ 3. Hauaplatsi kasutamise tähtaeg, samuti kasutamisõiguse lõpetamise tingimused ja kord
(1) Hauaplats antakse tähtajatuks kasutamiseks.
(2) Kui hauaplats on kasutaja poolt korrastamata niivõrd pikka aega, et on alust arvata, et selle kasutaja on loobunud hauaplatsist, paneb kalmistu haldaja sellele dateeritud tähise märkega – hooldamata hauaplats, mis tunnistatakse ühe aasta möödudes hooldamata hauaplatsiks, kui selle aja jooksul ei ole hauaplatsi korrastatud.
(3) Kui ühe aasta jooksul tähise paigaldamisest ei ole hauaplatsi korrastatud, tunnistatakse see hooldamata hauaplatsiks ja selle kasutusõigus lõpeb.
(4) Hauaplatsi võtab kalmistu haldaja arvele ja selle võib anda taaskasutusse, kui matmisest samale kohale on möödunud 20 aastat.
§ 4. Matmise kord
(1) Surnu maetakse surmatõendi alusel. Surnult sündinu maetakse arstliku surmateatise alusel. Välisriigis väljastatud surmatõend ei vaja legaliseerimist või apostilliga (välisriigis kasutamiseks ettenähtud dokumendi legaliseerimise standardvorm) kinnitamist. Põhjendatud juhul võib kalmistu haldaja nõuda välisriigis väljastatud surmatõendi tõlkimist.
(2) Tundmatu surnu matmise või tuhastamise korraldab Kõrgessaare Vallavalitsus, kui tundmatu surnu leiti Kõrgessaare valla territooriumilt.
(3) Omasteta surnu matmise või tuhastamise korraldab kalmistu haldaja, kui omasteta surnu viimane rahvastikuregistris registreeritud elukoht oli Kõrgessaare vald.
(4) Omasteks käesoleva määruse tähenduses on surnu abikaasa, vanemad, täisealine laps, õde, vend või muu surnu lähedane isik tulenevalt tema elukorraldusest.
(5) Kui omasteta surnul puudub rahvastikuregistris registreeritud elukoht, on matmise või tuhastamise kohustus kalmistu haldajal, kui tema viimane elukoht oli Kõrgessaare vald.
(6) Kui omasteta surnu viimast elukohta ei ole võimalik tuvastada, korraldab surnu matmise või tuhastamise kalmistu haldaja, kui omasteta surnu leiti Kõrgessaare valla territooriumilt.
(7) Surnu matmise või tuhastamise kulude kandmise kohustus on surnu omastel. Kui kalmistu haldaja on korraldanud surnu matmise või tuhastamise, on tal õigus surnu matmise või tuhastamise kulud surnu pärandi vastu võtnud pärijalt sisse nõuda.
(8) Käesoleva paragrahvi lõigetes 2, 3, 5 ja 6 nimetatud juhul võib kalmistu haldaja matusekorraldajana taotleda surnu matmise või tuhastamise korraldamise kulude hüvitamiseks matusetoetust riikliku matusetoetuse seaduses sätestatud korras.
(9) Kirstuga matmisel peab haua sügavus olema 1,5–2 meetrit maapinnast. Urniga matmisel peab matmise sügavus olema vähemalt 1meeter.
Kui haua kaevamisel tuleb välja varem maetu säilmeid, siis tuleb need matta sama haua põhja kaevatud süvendisse, tervena säilinud kirst jäetakse puutumata.
(10) Kirstuga maetava surnu pealematmine ei või toimuda varem kui 20 aasta möödumisel viimasest matmisest samale kohale.
(11) Pealematmiseks on vajalik hauaplatsi kasutaja kirjalik nõusolek. Kui hauaplats on käesoleva määruse § 3 lg 2 kohaselt tunnistatud hooldamata hauaplatsiks, ei ole hauaplatsi kasutaja nõusolek nõutav.
(12) Hauaplatsi kasutajaks käesoleva määruse tähenduses on isik, kellel on kalmistu haldajaga leping või kirjalik taasesitamist võimaldavas vormis antud nõusolek hauaplatsi kasutamiseks. Hauaplatsi kasutaja surma korral on tema omastel eelisõigus hauaplatsi kasutamiseks.
(13) Surnu ümbermatmine toimub kokkuleppel kalmistu haldajaga. Surnu ümbermatmise korraldab kalmistu haldaja.
(14) Liivapinnase puhul tohib kirstuga maetud surnu ümber matta pärast ühe aasta möödumist ja niiske pinnase puhul pärast kolme aasta möödumist surnu eelmisest matmisest.
(15) Surnu tuhastamine võib toimuda ainult tuhastamise tellija ja tuhastamisteenust osutava ettevõtja (krematoorium) vahel sõlmitava lepingu kohaselt arvestades kalmistuseaduse § 10 sätteid.
§ 5. Kalmistu tööaeg
(1) Kalmistu on avatud iga päev.
(2) Töövälisel ajal edasilükkamatute toimingute tegemine toimub kokkuleppel kalmistu haldajaga või kalmistuvahiga tema pädevuse piires.
§ 6. Kalmistu heakorra ja hooldamise nõuded ja kord
(1) Kooskõlas hea tavaga tagab kalmistu haldaja tingimused kalmistu häirimatuks kasutamiseks.
(2) Kalmistu haldaja tagab kalmistule vaba ja heakorrastatud juurdepääsu ning piirdega ümbritsetuse.
(3) Kalmistu haldaja tagab kalmistu piirdeaia ja värava korrasoleku.
(4) Heakorra ja hooldetöid kalmistu territooriumil (väljaarvatud hauaplatsid) korraldab kalmistu haldaja.
(5) Kalmistule on prügi jaoks paigaldatud konteinerid. Prügi panek mujale on keelatud.
(6) Kalmistu haljastuse tagamiseks tuleb järjekindlalt pügada hekke ja piirata nende võsastumist. Eemaldamisele kuuluvad kuivanud ja esteetilise ilme kaotanud puud, samuti võsa. Haljastusjäätmed võib paigaldada väljaspool piirdeaeda selleks eraldatud kohta.
§ 7. Hauatähiste ja piirete paigaldamise, eemaldamise ja ümberpaigaldamise kord
(1) Hauatähised ja piirded hauaplatsidele paigaldatakse kasutaja poolt järgides head tava ning viisil, mis ei häiri teisi kasutajaid.
(2) Kasutajad tagavad hauatähiste ja piirete eetilise väljanägemise.
(3) Kalmistu haldajal on õigus lagunenud ja käesoleva eeskirja § 3 lõikes 2 toodud korras hooldamata hauaplatsiks tunnistatud haudade hauatähised ja piirded eemaldada, väljaarvatud käesoleva eeskirja § 8 lg 4 p 4 kohaselt ajaloomälestisena või kunstimälestisena arvele võetud hauatähised ja piirded.
(4) Miljöölise väärtuse eesmärgil tuleb hauaplatsidel, mille staatus on ajaloomälestis või kunstimälestis, hauatähised ja piirded jätta oma algsele kohale ning tagada nende säilimine.
§ 8. Kalmistu kohta peetavad andmed
(1) Kalmistu haldaja peab arvestust tema hallatavale kalmistule maetud isikute, hauaplatside ja hauaplatside kasutajate kohta.
(2) Maetud isiku andmed:
1) ees- ja perekonnanimi ning isikukood või sünniaeg;
2) surmaaeg;
3) vabal tahtel antud andmed maetu usutunnistuse kohta;
4) surmatõendi või surmateatise number ja väljastaja;
5) matmise kuupäev.
(3) Hauaplatsi kasutaja andmed:
1) hauaplatsi kasutaja ees- ja perekonnanimi;
3) sideandmed (telefoninumber, e-posti aadress).
(4) Hauaplatsi andmed:
1) kvartal - kui on märgistatud;
2) rida/sektor - kui on märgistatud;
4) staatus (ajaloomälestis, kunstimälestis, kasutuses, vaba);
5) matuse liik (kirstumatus, urnimatus);
6) kirstu või urni materjal;
7) hauaplatsil asuvate hauatähiste ja piirete lühikirjeldus.
(5) Andmete kogumisel lähtutakse isikuandmete kaitse seaduses sätestatud nõuetest.
§ 9. Muud kalmistu tegevuse korraldamisega seotud asjaolud
(1) Kalmistu haldaja tagab kalmistute kui ajaloomälestiste säilimiseks muinsuskaitseseadusest tulenevate nõuete täitmise.
(2) Kalmistu haldajale on soovituslik kalmistu hooldamisel ja korrastamisel Muinsuskaitseinspektsiooni poolt 17. veebruaril 1998 kinnitatud “Ajalooliste kalmistute hooldamise ja korrastamise metoodiline juhendi”.
§ 10. Järelevalve ja vastutus
Kõrgessaare valla territooriumil asuva kalmistu mittenõuetekohase kasutamise korral on kalmistu haldajal õigus teha ettekirjutus. Ettekirjutuse mittetäitmisel võib rakendada asendustäitmist või sunniraha asendustäitmise ja sunniraha seaduses sätestatud korras. Sunniraha ülemmäär on 640 eurot.