Riigi lubatud heitkoguse ühikutega kauplemise Eesti Vabariigi ja Sumitomo Mitsui Banking Corporationi vahel sõlmitud neljandast kokkuleppest saadud vahendite kasutamise tingimused ja kord – Riigi Teataja
Riigi lubatud heitkoguse ühikutega kauplemise Eesti Vabariigi ja Sumitomo Mitsui Banking Corporationi vahel sõlmitud neljandast kokkuleppest saadud vahendite kasutamise tingimused ja kord
Riigi lubatud heitkoguse ühikutega kauplemise Eesti Vabariigi ja Sumitomo Mitsui Banking Corporationi vahel sõlmitud neljandast kokkuleppest saadud vahendite kasutamise tingimused ja kord - sisukord
§ 13 Toetuse tagasinõudmine
RT I, 08.02.2013, 6
Vastu võetud 07.04.2011 nr 20
RT I, 13.04.2011, 6
jõustumine 16.04.2011
15.07.2011 RT I, 21.07.2011, 5 01.01.2012
15.09.2011 RT I, 22.09.2011, 1 25.09.2011
20.12.2011 RT I, 29.12.2011, 3 01.01.2012
01.02.2013 RT I, 08.02.2013, 1 11.02.2013
(1) Määrus sätestab Vabariigi Valitsuse 17. veebruari 2011. a korralduse nr 61 „Eesti Vabariigi ja Sumitomo Mitsui Banking Corporationi vahelise Kyoto protokolli artikli 17 kohaste lubatud heitkoguse ühikutega kauplemise neljanda kokkuleppe allkirjastamiseks volituste andmine ning finantsvahendite kasutamine” alusel sõlmitud riigi lubatud heitkoguse ühikutega kauplemise kokkuleppe alusel saadavate vahendite kasutamise tingimused ja korra kohaliku omavalitsuse üksuste ja kohaliku omavalitsuse üksuse otsese või kaudse mõju all oleva eraõigusliku juriidilise isiku kasutatavate hoonete energiatarbimist vähendavate investeeringute teostamiseks (edaspidi roheline investeerimisskeem).
[RT I, 08.02.2013, 1 - jõust. 11.02.2013]
(2) Projekti tähtaegseks ja kvaliteetseks teostamiseks kaasatakse riigi äriühing (edaspidi investeeringute teostamise korraldaja), keda volitatakse koostama investeeringute kava, korraldama riigihangetega seotud toiminguid, projekteerimis- ja ehitustööde projektijuhtimist ning omanikujärelevalvet.
Toetuse saajad on käesoleva määruse lisades 1 ja 2 nimetatud kohaliku omavalitsuse üksused ja kohaliku omavalitsuse üksuse otsese või kaudse mõju all olev eraõiguslik juriidiline isik.
1) sõlmib 15. aprilliks 2011. a ministeeriumi ja investeeringute teostamise korraldajaga lepingu (edaspidi leping), milles sätestatakse üksikasjalik kord ja tingimused projekti teostamiseks ja toetuse kasutamiseks. Käesolevas määruses sätestatud tingimused ja kord on aluseks lepingus sätestatavatele tingimustele;
2) kooskõlastab investeeringute teostamise korraldaja koostatud investeeringute kava ja esitab hiljemalt 29. aprilliks 2011. a ministeeriumile kooskõlas käesoleva määruse §-ga 8 projekti detailse investeeringute kava;
3) Tartu Linnavalitsus sõlmib lasteaed „Kivike” projekti lepingu 16. aprilliks 2012. a ning esitab käesoleva paragrahvi punktis 2 nimetatud investeeringute kava 23. aprilliks 2012. a.
[RT I, 13.04.2012, 1 - jõust. 16.04.2012]
4) sõlmib käesoleva määruse lisas 2 nimetatud objekti projekti lepingu 2013. aasta 11. veebruariks ja esitab ministeeriumile investeeringute teostamise korraldaja koostatud investeeringute kava hiljemalt 2013. aasta 18. veebruariks.
(1) Toetust antakse üksnes selliste abikõlblike kulude katteks, mis on põhjendatud, mõistlikud ja projekti elluviimiseks vajalikud. Abikõlblike kulude tõendamisel võetakse arvesse investeeringute kavas ja käesoleva määruse § 9 lõike 41 ning § 11 punkti 11 alusel esitatud teatises kajastatud projektiga seotud eelnevalt kontrollitud, dokumenteeritud ja aktsepteeritud tööde eest esitatud ning toetuse saaja ja investeeringute teostamise korraldaja aktsepteeritud arved.
5) uute keskkonnasõbralike tehniliste süsteemide nagu maa- ja õhksoojuspumbad, päikesepaneelid, kaugjuhtimisega automatiseeritud süsteemid ja muud sarnased soetamise ja paigaldamise kulud;
(3) Abikõlblikud on üksnes projekti abikõlblikkuse perioodil tehtud kulud.
(4) Kulu tekkimise päevaks loetakse kuludokumendi aktsepteerimise kuupäeva.
1) kulud, mis on seotud kapitalirendi-tüüpi liisinglepingu sõlmimisega, intressiga, kindlustusega jms kuludega;
4) kulud, mis on varem Eesti riigi muudest tuludest, Euroopa Liidu fondidest või teistest välisvahenditest saadud toetustest hüvitatud;
5) muud projektiga mitteseotud ning projekti elluviimise seisukohast põhjendamatud ja ebaolulised kulud;
6) käibemaks ulatuses, mida toetuse saajal on õigus tagasi saada.
7) käesoleva määruse lisas 2 nimetatud objekti hankelepingus kokkulepitud tellija reserv.
(1) Rohelise investeerimisskeemi raames toetatakse projekte alates käesoleva määruse jõustumisest kuni 31. detsembrini 2012. Käesoleva määruse lisas 2 nimetatud objekti projekti toetatakse kuni 2013. aasta 31. detsembrini.
(2) Projekt loetakse lõppenuks, kui kõik investeeringute kavas ja käesoleva määruse § 9 lõike 41 ning § 11 punkti 11 alusel esitatud teatises näidatud tööd on toetuse saaja vastu võtnud ja projekti eest on viimane väljamakse tehtud.
(1) Toetust antakse investeeringute kava alusel kuni 100 protsendi ulatuses abikõlblikest kuludest.
(2) Kui lepingu täitmise käigus ületavad investeeringud lepingus sätestatud maksimaalset toetuse summat, otsustatakse investeeringute kava või lepingu muutmine kooskõlas käesoleva määruse §-ga 9.
(1) Investeeringute kava peab sisaldama järgmist:
1) projektiga hõlmatavate hoonete 2009. ja 2010. aasta energiakulu aruannet ning käesoleva määruse lisas 2 nimetatud hoone kohta ka 2011. ja 2012. aasta energiakulu aruannet;
2) projekti teostamiseks kavandatud investeeringute ja nendega seotud tegevuste üksikasjalikku loetelu objektide kaupa koos lühikirjeldusega, projekti elluviimise ajakava ning eeldatavat maksumust objektide kaupa investeeringute ja nendega seotud tegevuste lõikes;
3) toetuse summat, mida soovitakse kasutada ning toetuse saaja omaosaluse summat, võttes arvesse käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud tingimusi;
4) infot sisendkäibemaksu tagasitaotlemise õiguse kohta;
(2) Investeeringute kavva ei planeerita toetuse saaja omaosalust juhul, kui taotlejaks on kohaliku omavalitsuse üksus või tema arvestusüksus ning kohaliku omavalitsuse üksus või tema arvestusüksus:
1) ei pidanud investeeringu kava kinnitamisele eelnenud aastal kinni kohaliku omavalitsuse üksuse finantsjuhtimise seaduse § 33 lõikes 2 nimetatud põhitegevuse tulemi lubatavast väärtusest või ületab viimaste teadaolevate andmete kohaselt kohaliku omavalitsuse üksuse finantsjuhtimise seaduse § 34 lõigetes 3–5 sätestatud netovõlakoormuse ülemmäära;
2) ületab projekti omafinantseeringu tasumiseks võetava kohustusega kohaliku omavalitsuse üksuse finantsjuhtimise seaduse § 34 lõigetes 3–5 sätestatud netovõlakoormuse ülemmäära;
3) ei oma finantssuutlikkust projekti omafinantseeringu tagamiseks. Projekti omafinantseeringu tagamise finantssuutlikkuse väljaselgitamiseks liidetakse eelarveaasta põhitegevuse tulude ja põhitegevuse kulude vahele tulu põhivara ja finantsvara müügist, põhivara soetamiseks saadav sihtfinantseering, finantstulu, muude investeeringute katteks võetavad võlakohustused ning likviidsete varade eelarveaasta alguses suunamata jääk ja lahutatakse eelarveaasta finantskulu, põhivara ja finantsvara soetus, põhivara soetamiseks antav sihtfinantseering ja võlakohustuste tasumiseks makstavad summad. Saadud summa peab katma eelarveaastaks planeeritud omafinantseeringu. Mitmeaastase projekti puhul hinnatakse projekti omafinantseeringu tagamise finantssuutlikkust projekti elluviimise perioodi jääva iga eelarveaasta kohta, sealjuures võetakse võimaluse korral hindamise aluseks eelarveaastaks kehtestatud eelarve, selle puudumisel prognoosi alusel koostatud finantsplaan.
[RT I, 21.07.2011, 5 - jõust. 01.01.2012]
(2) Ministeerium otsustab käesoleva määruse § 1 lõikes 1 nimetatud kokkuleppes määratud investeeringusumma piires investeeringute kava täieliku või osalise kinnitamise või kinnitamata jätmise hiljemalt 13. maiks 2011, lasteaed „Kivike” investeeringute kava hiljemalt 7. maiks 2012. a ja käesoleva määruse lisas 2 nimetatud objekti investeeringute kava täieliku või osalise kinnitamise või kinnitamata jätmise hiljemalt 2013. aasta 28. veebruariks . Osalise kinnitamise või kinnitamata jätmise korral edastab ministeerium põhjendused.
(21) Käesoleva määruse lisas 2 nimetatud objekti investeeringute kavas hankelepingu tellija reservi ei kinnitata.
(3) Kui rohelise investeerimisskeemi vahenditest ei piisa kõikide esitatud investeeringute kavade täies mahus rahastamiseks, jäetakse investeeringute kavadest välja kõige vähem hoonete energiatarbimise kokkuhoidu andvad tööd, mille ära jätmine ei ole takistuseks muude tööde teostamisel.
(4) Kui lepingu täitmise käigus selgub, et objekti tegelik maksumus ületab investeeringute kavas prognoositud maksumuse, esitab toetuse saaja kooskõlastatult investeeringute teostamise korraldajaga 40 tööpäeva jooksul hankemenetluse tulemuste selgumisest arvates ministeeriumile investeeringute kava muutmise ettepaneku.
(41) Kui lepingu täitmise käigus selgub, et objekti tegelik maksumus on väiksem investeeringute kavas prognoositud maksumusest, esitab toetuse saaja kooskõlastatult investeeringute teostamise korraldajaga 10 tööpäeva jooksul investeeringute kavas kinnitatud objekti töödest ajaliselt viimase töö hankemenetluse lõppemisest arvates ministeeriumile teatise. Teatises esitatakse informatsioon objekti kogumaksumuse ja kasutamata jäänud toetuse suuruse kohta.
[RT I, 29.12.2011, 3 - jõust. 01.01.2012]
(42) [Kehtetu - RT I, 08.02.2013, 1 - jõust. 11.02.2013]
(43) [Kehtetu - RT I, 08.02.2013, 1 - jõust. 11.02.2013]
(44) [Kehtetu - RT I, 08.02.2013, 1 - jõust. 11.02.2013]
(45) ) Kui lepingu täitmise käigus selgub, et investeeringute kavas kinnitatud ühe töö asendamine teise, käesoleva määruse § 5 lõike 2 punktides 1–5 sätestatud abikõlbliku tööga on vajalik ja mõistlik, on toetuse saajal, kooskõlastatult investeeringute teostamise korraldajaga, õigus esitada ministeeriumile investeeringute kava muutmise ettepanek. Muudatusettepaneku tulemusena ei tohi käesoleva paragrahvi lõike 2 alusel kinnitatud investeeringute kavas objektile kinnitatud CO2 kokkuhoid väheneda ning investeeringute kavas objektile kinnitatud toetuse summa suureneda.
(5) Käesoleva paragrahvi lõikes 4 nimetatud ettepanekus investeeringute kava muutmiseks tehakse ettepanek, kas:
1) toetuse saaja omaosaluse kaasamiseks;
[RT I, 22.09.2011, 1 - jõust. 25.09.2011]
(51) Käesoleva paragrahvi lõike 4 alusel esitatud ettepanek peab sisaldama vähemalt:
1) põhjendust, miks vastav ettepanek on esitatud ning miks teisi käesoleva paragrahvi lõikes 5 nimetatud ettepanekuid võimalikuks ei peeta;
2) investeeringute teostamise korraldaja hinnangut, milline on ettepaneku mõju esialgselt prognoositud energiakokkuhoiule ning kasvuhoonegaaside emissiooni vähenemisele;
3) toetuse saaja omaosaluse kaasamise ettepaneku korral kinnitust vajalike finantsvahendite olemasolu ja § 8 lõike 2 asjaolude puudumise kohta.
(6) Investeeringute kava muutmise otsustab ministeerium 15 tööpäeva jooksul ettepaneku saamisest arvates. Kui käesoleva paragrahvi lõike 4 alusel tehtud muutmise ettepanek ei vasta käesoleva paragrahvi lõigetes 5 ja 51 sätestatud tingimustele või ei võimalda ettepanekus esitatud kujul investeeringute kava objekti ehitustehniliselt terviklikult teostada, annab ministeerium ettepanekus esinevate puuduste kõrvaldamiseks 15 tööpäeva.
(61) Ministeerium kinnitab investeeringute kava muutmise ettepaneku, millega suurendatakse investeeringute ja nendega seotud tööde teostamiseks vajalikku toetust üksnes juhul, kui seda võimaldab rohelise investeerimisskeemi vahendite kogumaht ja muudatuse kinnitamisel ei ületa investeeringu maksumus 10 protsenti käesoleva paragrahvi lõike 2 alusel kinnitatud investeeringute kavas objektile kavandatud tööde maksumusest.
(62) Ministeerium võib otsustada lisaks käesolevas paragrahvis sätestatud tähtaegadele, korrale ja alustele investeeringute mahu ja kava muutmise ning toetuse suurendamise juhul, kui see on otstarbekas ja vajalik energiasäästu kokkuhoiu saavutamiseks ning seda võimaldab rohelise investeerimisskeemi vahendite kogumaht.
(7) Kui toetuse saaja ei sõlmi käesoleva määruse § 4 punktis 1 või 4 nimetatud tähtpäevaks lepingut, või ei esita käesoleva paragrahvi lõikes 4 või 6 nimetatud juhul ja tähtpäevaks investeeringute kava muutmise ettepanekut ministeeriumile, teeb rahandusminister Vabariigi Valitsusele ettepaneku projekti mitte toetada. Sellisel juhul loetakse seni tehtud kulud mitteabikõlblikeks. Rahandusminister võib teha Vabariigi Valitsusele ettepaneku projekti mitte toetada, kui toetuse saaja ei kooskõlasta ja ei esita investeeringute kava ministeeriumile kinnitamiseks käesoleva määruse § 4 punktis 2 või 4 nimetatud tähtpäevaks. Ettepaneku tegemisest teavitatakse toetuse saajat 15 tööpäeva jooksul.
11) teha ettepanek investeeringute kava muutmiseks;
2) otsustada investeeringute kava muutmine;
4) saada toetuse saajalt vähemalt üks kord kvartalis informatsiooni investeeringute kavas nimetatud tööde teostamise kohta;
9) käesoleva määruse § 9 lõike 5 punktis 5 sätestatud juhul projekti lõpetamisel otsustada projekti tehtud kulude abikõlblikkus.
4) pidama raamatupidamises iga määruse lisades 1 ja 2 nimetatud hoonete kohta eraldi arvestust;
5) maksma tagasi rahandusministri otsuses näidatud tähtpäevaks mitteabikõlbliku toetuse summa;
7) mitte võõrandama viie aasta jooksul alates projekti abikõlblikkuse perioodi lõppemisest toetust saanud hoonet ilma ministeeriumi kooskõlastuseta.
(1) Toetuse maksab välja ministeerium toetuse saaja näidatud tööde teostajale tehtud tööde ja osutatud teenuste eest käesolevas määruses ja lepingus sätestatud tingimustel ja tähtajaks. Toetus makstakse välja enne toetuse saaja omaosaluse kasutamist.
(2) Investeeringute kavas ja käesoleva määruse § 9 lõikes 41 ning § 11 punktis 11 nimetatud teatistes ette nähtud tööd peavad olema lõpetatud hiljemalt 2012. aasta 17. detsembriks. Käesoleva määruse lisas 2 nimetatud objekti tööd peavad olema lõpetatud hiljemalt 2013. aasta 16. detsembriks.
(3) Toetuse saaja esitab ministeeriumile väljamaksetaotluse, mille kulude abikõlblikkus on kontrollitud. Väljamaksetaotlusele lisatakse kulude tekkimist tõendavad dokumendid (koopiad), lepingus sätestatud korras ja tähtaegadel. Väljamaksetaotlus sisaldab saajat, saaja pangarekvisiite ja makse sisu. Kulude tekkimist tõendavateks dokumentideks on vastava tehingu toimumist tõendavad raamatupidamise algdokumendid, sealhulgas arved, tööde üleandmise-vastuvõtmise aktid ja töövõtulepingud.
(4) Pärast väljamaksetaotluse saamist kontrollib ministeerium kulude tekkimist tõendavaid dokumente ja väljamaksetaotluse nõuetelevastavust ning nende vastavuse korral algatab väljamakse. Väljamakse tehakse 20 tööpäeva jooksul nõuetekohaste dokumentide laekumisest arvates.
(5) Kui väljamakse taotlus või kulude tekkimist tõendavad dokumendid ei vasta nõuetele, teatab ministeerium tähtaja puuduste kõrvaldamiseks.
(6) Ministeeriumil on õigus keelduda väljamakse tegemisest, kui esitatud väljamakse taotluse aluseks olev kulu ei ole abikõlblik käesoleva määruse tähenduses.
(7) Ministeeriumil on õigus küsida täiendavaid dokumente kulude abikõlblikkuse välja- selgitamiseks. Ministeerium võib teha toetuse maksmisest osalise või täieliku keeldumise otsuse juhul, kui:
§ 13. Toetuse tagasinõudmine
(1) Ministeerium nõuab toetuse tagasi, kui:
1) toetuse saaja on vahendeid kasutanud mittesihtotstarbeliselt;
2) projekt arvatakse käesoleva määruse § 9 lõikes 7 alusel investeeringute kavast välja;
3) hoone võõrandatakse ministeeriumiga kooskõlastamata enne viie aasta möödumist projekti lõpetamisest.
(2) Toetuse saaja on käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud juhul kohustatud väljamakstud toetuse tagasi maksma ministeeriumile 365 päeva jooksul vastava nõude saamisest arvates.
(2) Toetuse saaja esitab lepingus sätestatud tingimustel ja korras projekti abikõlblikkuse perioodil hiljemalt 25. jaanuariks eelmise perioodi energiakulu aruande. 2012. aasta kohta esitatakse aruanne 2013. aasta 25. jaanuariks, lisas 2 nimetatud objekti kohta esitatakse 2013. aasta aruanne 2014. aasta 25. jaanuariks.
(1) Toetuse saaja, kelle projekti tegelik maksumus jäi väiksemaks investeeringute kavas prognoositud maksumusest ja investeeringute kavas kinnitatud ajaliselt viimase töö hankemenetlus lõppes enne 1. jaanuari 2012. a, esitab käesoleva määruse § 9 lõikes 41 sätestatud teatise 2012. aasta 29. veebruariks.
(2) Toetuse saaja, kelle objekti tegelik maksumus jäi väiksemaks investeeringute kavas prognoositud maksumusest ja investeeringute jääk arvati rohelise investeerimisskeemi vabade vahendite hulka enne käesoleva määruse 2012. aasta juunis jõustunud muudatust, võib esitada enne tööde lõpetamise teatise esitamist kuni 2012. aasta 15. juulini uuesti käesoleva määruse § 9 lõikes 41 nimetatud teatise vabade vahendite kasutamiseks uue korra alusel.
Lisa 1 Toetuse saajad ja toetatavad objektid


Avaliku ürituse korraldamise ja pidamise nõuded Türi vallas – Riigi Teataja
Avaliku ürituse korraldamise ja pidamise nõuded Türi vallas
Avaliku ürituse korraldamise ja pidamise nõuded Türi vallas - sisukord
2 ÜRITUSE KORRALDAMISEST TEAVITAMINE
§ 3 Ürituse korraldamisest teatise esitamine
§ 4 Ürituse teatise menetlemine
§ 5 Ürituse korraldamisega seotud andmete säilitamine
3 ÜRITUSE PIDAMISE NÕUDED
§ 6 Nõuded ürituse korraldajale
RT IV, 03.05.2018, 76
Vastu võetud 26.04.2018 nr 19
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 1 punkti 37 ja korrakaitseseaduse § 59 lõike 1 alusel.
(1) Määrusega kehtestatakse Türi valla haldusterritooriumil nõuded avaliku ürituse (edaspidi üritus) korraldamisest teatamiseks ning ürituse pidamiseks nõuded ürituse korraldajale.
(2) Määrusega ei reguleerita spordiürituse ja avaliku koosoleku korraldamist.
(1) Ürituse korraldaja määruse mõistes on isik, isikute ühendus või riigi- või kohaliku omavalitsuse asutus, kes organiseerib avalikku üritust ning võtab sellega ka vastutuse üritusel avaliku korra tagamiseks.
(2) Piiratud teovõimega isik, juriidiline isik ning riigi- ja kohaliku omavalitsuse asutus teostavad ürituse korraldaja õigusi seadusliku esinduse kaudu.
(3) Seltsing või muu isikute ühendus peab esindamiseks määrama teovõimelise füüsilise isiku.
2. peatükk ÜRITUSE KORRALDAMISEST TEAVITAMINE
§ 3. Ürituse korraldamisest teatise esitamine
(1) Ürituse korraldamisest peab ürituse korraldaja kirjalikult teavitama Türi Vallavalitsust kui ametiasutust (edaspidi Türi Vallavalitsus).
(2) Teatis ürituse korraldamisest tuleb esitada järgmiselt:
1) kui ürituse korraldamiseks soovitakse muu hulgas muuta või ümber korraldada liikluskorraldust või kasutada liikluskorraldajaid, esitatakse teatis vähemalt üks nädal enne ürituse toimumist;
2) kui üritusel soovitakse korraldada ilutulestikku ning selleks tuleb lõhkematerjaliseadusega sätestatud alustel taotleda luba või kui üritusel soovitakse Türi valla loal tekitada teisi isikuid oluliselt häirivat müra või kasutada valgusefekte, esitatakse teatis vähemalt viis tööpäeva enne ürituse toimumist;
3) muudel juhtudel esitatakse teatis vähemalt kolm tööpäeva enne ürituse toimumist.
(3) Ürituse korraldamise teatisel märgitakse järgmised andmed:
1) ürituse nimetus ja liik (etendus, võistlus, kaubandusüritus, lõbustusüritus, reklaamüritus jms) ning lühikirjeldus planeeritava ürituse kohta;
2) ürituse toimumise aeg (kuupäev või ajavahemik ning kellaaeg);
3) ürituse toimumise koht (märgitakse toimumiskoha koha-aadress või määratletakse ürituse toimumiskoha asukoht kirjelduse või selgitusena);
4) andmed ürituse korraldaja kohta (füüsilise isiku nimi ja sünniaeg või isikukood; juriidilise isiku nimetus, registrikood; isikute ühenduse puhul ühenduse liik (seltsing, õpilasorganisatsioon jms) ning ühendust esindama volitatud isiku andmed; riigi- või kohaliku omavalitsuse asutuse nimi, registrikood);
5) ürituse korraldaja või teda esindama õigustatud füüsilise isiku nimi ja kontaktandmed;
6) üritusel avaliku korra eest vastutava isiku andmed (nimi, kontaktandmed), kui ürituse korraldaja ise ei ole üritusel avalikku korda tagav isik;
7) ürituse iseloomust tulenevalt meetmed avaliku korra ohu ennetamiseks.
(4) Ürituse korraldamisest ei pea teatist esitama Türi Vallavalitsus.
(5) Türi Vallavalitsuse hallatav asutus (edaspidi hallatav asutus) ei pea ürituse korraldamisest Türi Vallavalitsust teavitama, kui üritus korraldatakse hallatava asutuse valduses olevas kohas. Hallataval asutusel on kohustus üritusest teavitada Politsei- ja Piirivalveameti kohalikku prefektuuri.
§ 4. Ürituse teatise menetlemine
(1) Ürituse teatist menetleb Türi Vallavalitsuse majandusosakond.
(2) Kui teatis ei vasta määrusega sätestatud nõuetele, tagastab menetleja selle viivitamatult, märkides ära puudused ning andes aja puuduste kõrvaldamiseks. Puuduste tähtajaks kõrvaldamata jätmisel loetakse teatis läbi vaatamata tagastatuks.
(3) Kui teatis on esitatud nõuetekohaselt, registreeritakse see Türi Vallavalitsuse dokumendiregistris.
(4) Teatise menetleja kontrollib teatises märgitud asjaolusid ning annab teatise esitajale informatsiooni (suuliselt, kirjalikult või kirjalikku taasesitamist võimaldaval viisil) järgmiste asjaolude kohta:
1) ürituse toimumise kohta ei ole vastuväiteid;
2) teatisel märgitud tegevus vajab õigusaktidest tulenevalt täiendavat luba või mõne teise korrakaitseorgani kooskõlastust;
3) teatisel märgitud ajal ja kohas on teatise avaliku ürituse toimumisest esitanud teine avaliku ürituse korraldaja;
4) seisukoha üritusel planeeritud tegevuse õiguspärasuse kohta.
(5) Kui teatise menetlemisel selgub, et õigusaktidest tulenevalt peab ürituse korraldajal üritusel planeeritud tegevuseks olema luba või korrakaitseorgani kooskõlastus, kuid menetluse ajal ürituse korraldaja loa või kooskõlastuse olemasolu ei tõenda, teavitab teatise menetleja vastavast asjaolust asjaomast korrakaitseorganit.
(6) Teatise menetleja teavitab kirjalikku taasesitamist võimaldaval viisil vähemalt 2 päeva enne ürituse toimumist sellest ning ürituse korraldamisega seotud asjaoludest Politsei- ja Piirivalveameti kohalikku prefektuuri.
(7) Teatise menetleja edastab teatise ürituse toimumise kohta avalike suhete juhile (või teabespetsialistile), kes kannab selle internetis Türi valla veebilehel www.tyri.ee avaldatud sündmuste kalendrisse.
§ 5. Ürituse korraldamisega seotud andmete säilitamine
Avaliku ürituse teatisi ning andmeid ürituse kohta säilitatakse üks asjaajamisaasta pärast asjaajamisaastat, millal teatis registreeriti.
3. peatükk ÜRITUSE PIDAMISE NÕUDED
§ 6. Nõuded ürituse korraldajale
Ürituse korraldaja või üritusel avalikku korda tagav isik peab:
1) olema korrakaitseorganile kättesaadav;
2) tagama üritusest osavõtjate ohutuse;
3) katkestama ürituse, kui seoses üritusega ilmneb oluline, kõrgendatud või vahetu oht osalejate elule või tervisele või toimub korrarikkumine, mis on ohtlik üritusel viibijate elule või tervisele. Olenevalt ohu või korrarikkumise põhjustajast teavitama vastavast asjaolust ka asjaomast riiklikku järelevalvet teostavat asutust, kogu või isikut (korrakaitseorganit);
4) vajadusel ning teehoidu korraldava isiku antud loa alusel korraldama omal kulul ürituse toimumise ajal ja piirkonnas liikluse sulgemise, ümbersõidu ja sõidukite parkimise;
5) tagama ürituse toimumise piirkonnas asuvatele hoonetele või kinnistutele juurdepääsu ning õigusaktidega sätestatud tuleohutuse ja päästenõuete täitmise;
6) tagama ürituse ajal selle toimumise kohas heakorra ning korrastama territooriumi pärast ürituse lõppemist.
22. oktoobril 2017 moodustus haldusreformi tulemusena Käru valla, Türi valla ja Väätsa valla ühinemisel uus omavalitsusüksus Türi vald, kes on Eesti territooriumi haldusjaotuse seaduse § 92 lõike 2 alusel ühinenud omavalitsusüksuste õigusjärglane.
Arvestades eelmärgitut ning haldusreformi seaduse § 16 lõiget 1 ja Eesti territooriumi haldusjaotuse seaduse § 141 lõiget 41, tunnistada kehtetuks Türi Vallavolikogu 26. juuni 2014 määrus nr 22 “Avaliku ürituse korraldamise ja pidamise nõuded Türi vallas” ( RT IV, 28.06.2014, 83 ).


Teenistusrelvade liigid ning teenistusrelvade, nende laskemoona ja tulirelva osade käitlemise ja üleandmise kord – Riigi Teataja
Teenistusrelvade liigid ning teenistusrelvade, nende laskemoona ja tulirelva osade käitlemise ja üleandmise kord - sisukord
§ 3 Teenistusrelva ja laskemoona käitlemine
§ 6 Tulirelva ja laskemoona kohta arvestuse pidamine, käitlemise nõuete ja hoiutingimuste kontrollimine
§ 7 Külmrelva, pneumorelva, elektrišokirelva ja gaasirelva kohta arvestuse pidamine
2 TEENISTUSRELVA JA LASKEMOONA SOETAMINE JA ARVELEVÕTMINE
§ 8 Teenistusrelva ja laskemoona soetamine
§ 9 Tulirelva ja laskemoona arvelevõtmine
§ 10 Külmrelva, pneumorelva, elektrišokirelva ja gaasirelva arvelevõtmine
3 TULIRELVA JA LASKEMOONA HOIDMINE
§ 11 Tulirelva ja laskemoona hoidmise üldsätted
§ 12 Relvakapp ja seif
§ 13 Nõuded relvakapi ja seifi asukohale väljaspool relvaruumi ja relvaladu
§ 14 Kuni 20 tulirelva ja nende juurde kuuluva laskemoona hoidmine
§ 15 Nõuded relvaruumi ja relvalao ehitusele
§ 16 Relvaruumi ja relvalao turvalisuse ja tuleohutuse tagamine
§ 17 Tulirelva ja laskemoona hoidmine relvaruumis
§ 18 Tulirelva ja laskemoona hoidmine väljaspool relvahoidlat
§ 19 Tulirelva ja laskemoona hoidmine elu- või asukohas
§ 20 Relvaruumi ja relvalao võtmete hoidmine
§ 21 Külmrelva, pneumorelva, elektrišokirelva ja gaasirelva hoidmine
§ 22 Tulirelva kandmise õigus
§ 23 Teenistusrelva kandmine
§ 24 Tulirelva kandmise õigust tõendav dokument
§ 25 Tulirelva ja laskemoona väljastamine
6 TEENISTUSRELVA JA LASKEMOONA RIIGISISENE EDASITOIMETAMINE
§ 26 Tulirelva ja laskemoona riigisisene edasitoimetamine
§ 27 Nõuded relvavedu tegevale transpordivahendile ja selle meeskonnale
§ 28 Külmrelva, pneumorelva, elektrišokirelva ja gaasirelva riigisisene edasitoimetamine
7 TEENISTUSRELVA JA LASKEMOONA ÜLEANDMINE JA KASUTUSSE ANDMINE
§ 29 Teenistusrelva ja laskemoona üleandmine ja kasutusse andmine
8 TULIRELVADE JA LASKEMOONA SISSE- JA VÄLJAVEDU
§ 30 Tulirelva ja laskemoona Eestisse sissevedu
§ 31 Tulirelva ja laskemoona Eestist väljavedu
§ 32 Tulirelva ja laskemoona sisse- ja väljaveo üldsätted
9 TEENISTUSRELVA LAMMUTAMINE, HÄVITAMINE, LASKEKÕLBMATUKS MUUTMINE, PARANDAMINE JA ÜMBERTEGEMINE
§ 33 Tulirelva lammutamine
§ 34 Tulirelva laskekõlbmatuks muutmine
§ 37 Külmrelva, pneumorelva, elektrišokirelva ja gaasirelva hävitamine, lammutamine, laskekõlbmatuks muutmine, parandamine ja ümbertegemine
RT I, 25.10.2017, 8
Vastu võetud 18.10.2017 nr 40
Määrus kehtestatakse relvaseaduse § 3 lõike 4 alusel.
(1) Määruses nähakse ette avalikku võimu teostavatele valitsusasutustele, kohaliku omavalitsuse organitele ja asutustele ning kohtutele teenistusülesannete täitmiseks ning sisekaitselisele rakenduskõrgkoolile (edaspidi koos asutus) õppetööks ja teenistusülesannete täitmiseks seadusega sätestatud teenistusrelvade liigid, teenistusrelvade ja nende laskemoona ning tulirelva osade käitlemise ja üleandmise kord.
(2) Teenistusrelvi valdava asutuse juht võib käesolevas määruses ette nähtu kõrval kehtestada asutusesiseseid lisanõudeid teenistusrelvade, nende laskemoona ning tulirelva osade käitlemisele ja arvestuse pidamisele.
(3) Teenistusrelva, selle laskemoona ja tulirelva osa käitlemisel ning üleandmisel kohaldatakse riigivaraseadust koos käesolevas määruses sätestatud eranditega.
(5) Käesolevas määruses mõistetakse laskemoonana määruse § 2 punktis 1 nimetatud teenistusrelvas kasutatavat laskemoona.
(6) Käesolevas määruses mõistetakse teenistusrelva kinnistamisena teenistujale tulirelva kandmise õiguse andmist.
§ 3. Teenistusrelva ja laskemoona käitlemine
Teenistusrelva käitlemine käesoleva määruse tähenduses on teenistusrelva ja selle laskemoona soetamine, hoidmine, kandmine, riigisisene edasitoimetamine, Eestisse sissevedu ja Eestist väljavedu, üleandmine, kasutada andmine, hävitamine või teenistusrelva parandamine, ümbertegemine, lammutamine ja laskekõlbmatuks muutmine.
(1) Teenistuse korraldamisel tuleb tagada teenistusrelvade ja laskemoona käitlemise nõuete täitmine.
(2) Teenistusrelva või laskemoona käitlemise nõuete rikkumisest tuleb viivitamata teavitada vahetut juhti, kes omakorda teavitab asutuse juhti või tema volitatud ametnikku.
(3) Teenistusrelva või laskemoona vargusest või kadumisest tuleb viivitamata teavitada asutuse juhti, Politsei- ja Piirivalveametit ning Kaitsepolitseiametit.
(1) Asutuses korraldab teenistusrelvade ja laskemoona arvestust, hoidmist, hooldamist, väljastamist, riigisisest edasitoimetamist, Eestisse sissevedu ja Eestist väljavedu relvade eest vastutav teenistuja (edaspidi relvur).
(4) Relvur peab tundma ohutustehnika reegleid ja oskama teenistusrelvi ohutult käidelda.
(5) Relvuri vahetumisel või tema äraolekul üle 45 päeva antakse tema vastutusel olevad teenistusrelvad, laskemoon ja arvestusdokumendid või elektrooniline juurdepääs arvestusdokumentidele üle teda asendavale teenistujale.
§ 6. Tulirelva ja laskemoona kohta arvestuse pidamine, käitlemise nõuete ja hoiutingimuste kontrollimine
(1) Arvestust peetakse vähemalt tulirelva ja laskemoona vastuvõtmise, väljastamise ja hoidmise kohta.
(2) Tulirelva ja laskemoona arvestus peab andma teavet tulirelva ja laskemoona käitlemise toimingu, toimingu tegemise aja, koha ja toimingu teinud teenistuja kohta.
(3) Tulirelva ja laskemoona üle arvestuse pidamise, käitlemise nõuete ja hoiutingimuste kontrollimise korra, käitlemisega seotud arvestuse pidamise ning dokumentide registreerimise korra kehtestab asutuse juht või tema volitatud ametnik.
(4) Tulirelva ja laskemoona käitlemisega seotud arvestuse pidamiseks ning dokumentide säilitamiseks kasutatav tehnovõrk peab tagama andmete säilimise.
(5) Asutus kontrollib tulirelva ja laskemoona käitlemise nõuete ja hoiutingimuste täitmist vähemalt üks kord aastas.
(6) Tulirelva ja laskemoona käitlemisega seotud andmeid säilitatakse vähemalt viis aastat, kui muudes õigusaktides ei ole sätestatud pikemat tähtaega.
(7) Relvaruumis ja relvalaos on paberil või elektrooniliselt tulirelvade arvestuse dokumendid, milles näidatakse ära:
1) relvaruumis hoitavate tulirelvade ja laskemoona kogus kaliibrite ja markide kaupa;
3) tulirelvade vastuvõtmise ja väljastamise andmed.
§ 7. Külmrelva, pneumorelva, elektrišokirelva ja gaasirelva kohta arvestuse pidamine
2. peatükk TEENISTUSRELVA JA LASKEMOONA SOETAMINE JA ARVELEVÕTMINE
§ 8. Teenistusrelva ja laskemoona soetamine
Teenistusrelva ja laskemoona soetab teenistusrelvi valdav asutus.
§ 9. Tulirelva ja laskemoona arvelevõtmine
Soetatud tulirelv või laskemoon võetakse asutuses varana arvele hiljemalt kahe tööpäeva jooksul soetamisest arvates.
§ 10. Külmrelva, pneumorelva, elektrišokirelva ja gaasirelva arvelevõtmine
3. peatükk TULIRELVA JA LASKEMOONA HOIDMINE
§ 11. Tulirelva ja laskemoona hoidmise üldsätted
(4) Teenistujale kinnistatud tulirelva ja selle juurde kuuluvat laskemoona hoitakse relvaruumis või käesoleva määruse § 14 lõikes 1 ette nähtud juhtudel asutuse relvakapis või ajutiselt § 14 lõike 2 kohaselt administratiiv‑ või turvaalal; asutuses teenistus- või õppekohas isiklikus kasutuses olevas seifis või käesoleva määruse § 19 lõikes 1 ette nähtud juhul elu- või asukohas.
4) külmrelvi, elektrišokirelvi, pneumorelvi ja gaasirelvi.
§ 12. Relvakapp ja seif
1) tervikuna valmistatud vähemalt 3 mm paksusest teras(raud-)plekist või samasuguse tugevusega materjalist;
§ 13. Nõuded relvakapi ja seifi asukohale väljaspool relvaruumi ja relvaladu
§ 14. Kuni 20 tulirelva ja nende juurde kuuluva laskemoona hoidmine
§ 15. Nõuded relvaruumi ja relvalao ehitusele
(2) Relvaruumi ja relvalao ehitus peab välistama relvi või laskemoona kahjustavate või ohustavate esemete või ainete sattumise relvahoidlasse.
(3) Relvaruumi ja relvalao ehitus peab tagama teenistusrelvade, laskemoona ning relvahoidlas hoida lubatud osade, vahendite, varustuse, pürotehniliste toodete, laskemoona ja teiste relvade säilimise.
§ 16. Relvaruumi ja relvalao turvalisuse ja tuleohutuse tagamine
§ 17. Tulirelva ja laskemoona hoidmine relvaruumis
§ 18. Tulirelva ja laskemoona hoidmine väljaspool relvahoidlat
(1) Tulirelva, mis on püsivalt kinnitatud õhu‑, vee‑, maastiku‑ ja mootorsõiduki (edaspidi koos transpordivahend) külge, või mis mõõtmete tõttu ei mahu relvahoidlasse, võib hoida väljaspool relvahoidlat pideva valve all.
§ 19. Tulirelva ja laskemoona hoidmine elu- või asukohas
(1) Asutuse juhi või tema volitatud ametniku loal võib käesoleva määruse § 22 lõikes 1 nimetatud teenistuja hoida tulirelva ja laskemoona oma elu- või asukohas.
§ 20. Relvaruumi ja relvalao võtmete hoidmine
§ 21. Külmrelva, pneumorelva, elektrišokirelva ja gaasirelva hoidmine
§ 22. Tulirelva kandmise õigus
(3) Tulirelva kandmise õigus antakse asutuse juhi või tema volitatud ametniku otsusega teenistujale, kes on läbinud relvaseaduse §‑s 351 ettenähtud arstliku läbivaatuse või muus seaduses ette nähtud tervisekontrolli, tulirelva ja laskemoona ehituse, käsitsemise, kandmise, hooldamise ja kasutamise korra tundmise kontrolli ja kannatanule laskevigastuse korral esmaabi andmise oskuste kontrolli ning sooritanud laskeharjutuse.
§ 23. Teenistusrelva kandmine
(1) Külmrelva, pneumorelva, elektrišokirelva ja gaasirelva kandmine toimub vajaduse korral asutuse juhi või tema volitatud ametniku kehtestatud korras.
(2) Rahvusvahelisel tsiviilmissioonil osaleval teenistujal või rahvusvahelises organisatsioonis või rahvusvahelise koostöö raames loodud ametikohale nimetatud teenistujal võib asutuse juhi või tema volitatud ametniku otsusega lubada kanda talle kinnistatud tulirelva, kui see on vajalik rahvusvahelise tsiviilmissiooni või muu rahvusvahelise koostöö ülesande täitmiseks.
(4) Vormiriietust kandev teenistuja kannab tulirelva nähtaval. Erariietes teenistuja kannab tulirelva üldjuhul varjatuna, välja arvatud juhul, kui teenistuja on selgelt identifitseeritav.
(5) Käesoleva määruse §‑s 19 lõikes 1 ette nähtud juhul võib tulirelva kanda teenistusülesande või teenistuskohustuse täitmisele minnes ja sealt tulles.
§ 24. Tulirelva kandmise õigust tõendav dokument
§ 25. Tulirelva ja laskemoona väljastamine
(2) Tulirelva ja laskemoona väljastamise korra kehtestab asutuse juht või tema volitatud ametnik..
6. peatükk TEENISTUSRELVA JA LASKEMOONA RIIGISISENE EDASITOIMETAMINE
§ 26. Tulirelva ja laskemoona riigisisene edasitoimetamine
(1) Käesolevas määruses käsitatakse tulirelva ja laskemoona riigisisese edasitoimetamisena selle vedu Eesti piires ühest kohast teise ilma eesmärgita tulirelva ja laskemoona vahepeal kasutada (edaspidi relvavedu).
(2) Relvaveo käigus peab olema tagatud tulirelva ja laskemoona säilimine ning välistatud sellele kõrvalise isiku juurdepääs.
§ 27. Nõuded relvavedu tegevale transpordivahendile ja selle meeskonnale
(4) Kui veetakse 16−25 lühikest tulirelva või 6−10 pikka tulirelva või 10 001−20 000 padrunit, peab relvavedu saatma vähemalt kaks relvastatud saatjat, kellest üks võib samal ajal olla relvavedu teostava transpordivahendi juht
(5) Kui veetakse 26−49 lühikest tulirelva ja 11−49 pikka tulirelva või 20 001−99 000 padrunit, peab relvavedu saatma vähemalt kolm relvastatud saatjat, kellest üks võib samal ajal olla relvavedu teostava transpordivahendi juht.
§ 28. Külmrelva, pneumorelva, elektrišokirelva ja gaasirelva riigisisene edasitoimetamine
7. peatükk TEENISTUSRELVA JA LASKEMOONA ÜLEANDMINE JA KASUTUSSE ANDMINE
§ 29. Teenistusrelva ja laskemoona üleandmine ja kasutusse andmine
Teenistusrelva või laskemoona võib riigivõimu teostamise otstarbeks anda üle või kasutusse teisele teenistusrelvi käitlevale asutusele riigivaraseaduses või selle alusel sätestatud korras.
8. peatükk TULIRELVADE JA LASKEMOONA SISSE- JA VÄLJAVEDU
§ 30. Tulirelva ja laskemoona Eestisse sissevedu
(1) Tulirelva või laskemoona soetamisel välisriigist võib tulirelva ja laskemoona Eestisse sisse vedada valitsemisala ministri loal, mis on esitatud käesoleva määruse lisas.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud loa saamiseks esitab asutus vähemalt 10 tööpäeva enne tulirelva ja laskemoona riiki sissevedu oma valitsemisala ministrile taotluse, milles märgitakse järgmised andmed:
3) tulirelva ja laskemoona sisseveo eest vastutava teenistuja ees‑ ja perekonnanimi, ametikoht ja kontaktandmed;
4) tulirelva ja laskemoona Eestisse sisseveo aeg ning piiripunkt, mille kaudu tulirelv või laskemoon riiki tuuakse;
(4) Minister võib käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud loa andmisest keelduda, kui ei ole esitatud käesoleva paragrahvi lõike 2 punktides 1–5 nimetatud andmeid või tulirelva ja laskemoona sissevedu on vastuolus seaduse või selle alusel antud õigusaktiga.
(5) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud luba vormistatakse enne tollipiiri ületamist ja see esitatakse tollieeskirjade kohaselt tollivormistamisel. Loale kirjutavad alla minister ja kantsler. Loale kantakse vapipitser.
(6) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud luba märgistatakse tollivormistamisel ja tagastatakse selle esitajale. Kui tulirelvade ja laskemoona kohta käiv teave on riigisaladus, peab nende tollivormistamise tegema tolliametnik, kellel on juurdepääsuõigus vastava taseme riigisaladusele. Märgistatud loa tagastab selle saanud asutus loa väljastanud ministeeriumile viie tööpäeva jooksul pärast tulirelva sissevedu.
§ 31. Tulirelva ja laskemoona Eestist väljavedu
(1) Tulirelva või laskemoona võib Eestist välja viia, kavatsusega tulirelv muutmata kujul tagasi tuua, üksnes seoses osavõtuga õppusest, võistlusest või muust taolisest üritusest või teenistusülesande täitmiseks, kusjuures tulirelv peab olema määratud tähtajaks Eestisse tagasi toodud.
(2) Tulirelva või laskemoona Eestist väljaveost teavitab asutus kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis Maksu- ja Tolliametit vähemalt 24 tundi enne tulirelva ja laskemoona Eestist väljavedu ning esitab järgmised andmed:
2) tulirelva ja laskemoona väljavedava teenistuja nimi, ametikoht ja kontaktandmed;
4) riik, kuhu tulirelv või laskemoon Eestist viiakse;
§ 32. Tulirelva ja laskemoona sisse- ja väljaveo üldsätted
9. peatükk TEENISTUSRELVA LAMMUTAMINE, HÄVITAMINE, LASKEKÕLBMATUKS MUUTMINE, PARANDAMINE JA ÜMBERTEGEMINE
§ 33. Tulirelva lammutamine
(2) Lammutamisel mittesäilitatavad tulirelva osad ja ained tuleb hävitada relvaseaduse § 83 sätestatud korras.
(3) Lammutamisel järele jäänud ja kasutuskõlblikud tulirelva olulised osad hinnatakse ja võetakse arvele ning neid võib kasutada teise tulirelva parandamiseks või ümbertegemiseks.
§ 34. Tulirelva laskekõlbmatuks muutmine
(2) Kui laskekõlbmatuks muudetakse tulirelv, mis olemuselt on relvaseaduse § 19 lõike 1 kohaselt tsiviilkäibes lubatud tulirelv, kohaldatakse nõudeid, mis on esitatud Euroopa Komisjoni rakendusmääruses (EL) 2015/2403, millega on kehtestatud tulirelvade laskekõlbmatuks muutmise norme ja meetodeid käsitlevad ühised suunised, et tagada laskekõlbmatuks muudetud tulirelvade jäädav kasutuskõlbmatus (ELT L 333, 19.12.2015, lk 62‒72, edaspidi rakendusmäärus).
(3) Kui laskekõlbmatuks muudetakse tulirelv, mis olemuselt on relvaseaduse § 20 lõike 1 kohaselt tsiviilkäibes keelatud tulirelv, võib lisaks käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud nõuetele kohaldada ka relvaseaduse § 3 lõike 2 alusel kehtestatud korras sätestatud nõudeid, et tagada tulirelva laskekõlbmatus.
(4) Tulirelvi muudetakse laskekõlbmatuks teenistusrelva valdavas asutuses, asutuse relvuri või isiku juures, kellel on relvaseaduse § 66 lõike 1 punktis 2 nimetatud tegevusluba.
(6) Laskekõlbmatuks muudetud tulirelva tsiviilkäibesse võõrandamisel väljastab rakendusmääruse III lisas nimetatud laskekõlbmatust tõendava dokumendi Politsei- ja Piirivalveamet.
(3) Tulirelvi parandatakse ja tehakse ümber teenistusrelva valdavas asutuses, asutuse relvuri või isiku juures, kelle on tegevusluba relvaseaduse § 66 lõike 1 punktis 2 nimetatud tegevusalal.
§ 37. Külmrelva, pneumorelva, elektrišokirelva ja gaasirelva hävitamine, lammutamine, laskekõlbmatuks muutmine, parandamine ja ümbertegemine
Siseministri 22. märtsi 2002. aasta määrus nr 53 „Teenistusrelvade liigid ning teenistusrelvade, nende laskemoona ja tulirelva osade käitlemise ja üleandmise kord“ tunnistatakse kehtetuks.
Siseministri 19. jaanuari 2009. aasta määruses nr 6 „Relvastatud pardasaatja ja teise riigi pädeva asutuse ametniku ametirelva alaliigid ning teise riigi pädeva asutuse ametniku ametirelva ja selle laskemoona käitlemise kord“ tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 2 pealkirjas ja lõikes 1 asendatakse sõna „alaliigid“ sõnaga „liigid“;
„(1) Ametivormi kandev ametnik kannab tulirelva nähtaval. Erariietes ametnik kannab tulirelva üldjuhul varjatuna, välja arvatud juhul, kui ametnik on selgelt identifitseeritav.“;
3) paragrahvi 4 lõike 2 punkt 2 sõnastatakse järgmiselt:
„2) kanda ametirelva joobeseisundis.“;
4) paragrahvi 4 lõike 2 punkt 3 tunnistatakse kehtetuks;
5) paragrahvi 5 lõiked 1 ja 2 sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Ühisoperatsioonis osaleva ametniku ametirelva ja selle laskemoona võib ametniku ühisoperatsiooni vahetust kaasamisest vabal ajal hoiustada ühisoperatsiooni eest vastutava isiku otsusel Politsei- ja Piirivalveametis.
(2) Ametirelva ja laskemoona hoiuleandmise ja tagastamise kohta koostatakse käesoleva määruse lisa 1 kohane ametirelva ja selle laskemoona hoiuleandmise ja tagastamise akt (edaspidi akt).“.
Lisa Tulirelva ja laskemoona sisseveo luba


Kroodi Vesi › Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni liitumistasu arvestamise metoodika
Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni liitumistasu arvestamise metoodika
1.1. OÜ Kroodi Vesi (edaspidi vee-ettevõtja), registrikoodiga 14088607 on kohaliku omavalitsuse volikogu poolt määratud vee-ettevõtja, kes varustab kliendi kinnistu veevärki ühisveevärgi kaudu veega ja/või korraldab kliendi kinnistu kanalisatsioonist reo-, sademe- ja drenaaživee ning muu pinnase- ja pinnavee ärajuhtimist ja puhastamist.
1.2. Käesolev metoodika on mõeldud rakendamiseks kõikides tegevuspiirkondades, kus OÜ Kroodi Vesi on määratud kohaliku omavalitsuse volikogu poolt vee-ettevõtjaks.
1.3. Käesolev metoodika on välja töötatud ühisveevärgi ja –kanalisatsiooni seaduse (edaspidi ÜVVKS) § 1 lg 3; § 2 lg 1 ja 2; § 3 lg 1 ja 2; § 4 lg 1, 11, 2 ja 21; § 5 lg 2 ja 5; § 6; § 61; § 7 lg 1, 2 ja 21; § 72lg 1 p 5; § 14 lg 2 p 6 ja § 14 lg 5 ning konkurentsiseaduse § 181alusel.
1.4. Vee-ettevõtja lähtub liituja liitmisel optimaalseimast ühisveevärgi ja –kanalisatsiooni süsteemi konfiguratsioonist ja heast inseneritavast ning võimaluse korral rakendab keskkonnasäästlikke lahendusi. Vajalike tööde tegemisel peab vee-ettevõtja kasutama rahalisi vahendeid säästlikult ja otstarbekalt, erinevate pakkumuste võrdlemise teel tagama parima võimaliku hinna ja kvaliteedi suhte. Vee-ettevõtja järgib ühetaoliste liitujate puhul võrdse kohtlemise põhimõtet – isikutele seatavad piirangud ja kriteeriumid peaksid eesmärgi suhtes olema proportsionaalsed, asjakohased ja põhjendatud.
2.1. Ühisveevärk ja –kanalisatsioon (edaspidi ÜVK) – ehitiste ja seadmete süsteem, mille kaudu toimub kinnistute veega varustamine või reovee ärajuhtimine, mis on vee-ettevõtja hallatav või teenindab vähemalt 50 elanikku. Ühisveevärgi ja -kanalisatsioonina käsitatakse ühisveevärki või ühiskanalisatsiooni eraldi või mõlemat üheskoos. Sademete-, drenaaživee ning muu pinnase- ja pinnavee ärajuhtimise ehitisi ja seadmeid loetakse ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni süsteemi kuuluvaiks, kui kohalik omavalitsus ei ole teisiti otsustanud.
2.2. Liituja – kinnistu omanik või valdaja, kes soovib liita kinnistu veevärki ja/või kanalisatsiooni ÜVK-ga või muuta liitumistingimusi (s.h liitumistasu arvestusalust).
2.3. Liitumistasu – liituja poolt makstav tasu ÜVK-ga liitumiseks või liitumistingimuste muutmiseks (s.h liitumistasu arvestusaluse muutmiseks), millega kaasnevad vee-ettevõtjale lisakulutused. Liitumistasu koosneb ühendustasust ja arendamistasust. Liitumistasu arvutamise aluseks olevateks kulukomponentideks võivad olla: projekteerimiskulud, ehituse ja materjalide kulud, teiste kommunikatsioonide ümbertõstmiskulud, kulud tänavate sulgemiseks ja transpordi ümbersuunamiseks, kulud teekatte ja haljastuse taastamiseks, maksud, riigilõivud, servituutide seadmised jm kulutused, mis on otseselt seotud liituja ÜVK-ga liitmisega. Liitumistasu ei tohi sisaldada tagastamatu abi korras (näiteks kohalikult omavalitsuselt, Euroopa Liidult, Eesti riigilt jm rahastajatelt) saadud rahalistest vahenditest teostatud investeeringuid.
2.4. ÜVK kava – ÜVK arendamise kava, mis on kinnitatud kohaliku omavalitsuse volikogu poolt ja millest vee-ettevõtja lähtub ÜVK ehitamisel.
2.5. Arenduspiirkond – piirkond kuhu rajatakse ÜVK-d ÜVK kava või detailplaneeringu alusel.
2.6. Ühendustasu – liitumistasu osa, mis katab ÜVK-ga liitumiseks tehtud kulutused: liitumispunkti (s.h maakraan) väljaehitamise kulu ja ühendustorustiku ehituse kulu, s.h ühendustorustiku ühendustööd peatorustikuga. Ühendustasu on seotud konkreetse kinnistuga, st tagab üksnes liidetava kinnistu, mitte piirkonna ühendamise ÜVK-ga.
2.7. Peatorustik – on torustik, mille kaudu tagatakse rohkem kui ühe kinnistu ÜVK-ga liitmine.
2.8. Ühendustorustik – on haru peatorustikust kuni liitumispunktini.
2.9. Liitumispunkt – ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni omaniku või valdaja määratud ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni ühenduskoht kinnistu veevärgi või kanalisatsiooniga. Liitumispunkt asub avalikult kasutataval maal kuni üks meeter väljaspool kinnistu piiri. Liitumispunkt on ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni oluline osa. Kui liitumispunkti ei ole võimalik määrata eelnimetatud tingimustel, määratakse liitumispunkt ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni omaniku või valdaja ja kinnistu omaniku või valdaja kokkuleppel.
2.10. Arendamiskomponent – liitumistasus sisalduva arendamistasu arvutamise aluseks olev komponent. Arendamiskomponent ei ole mõeldud selleks, et tagada kõigi ÜVK arendamise kavas ettenähtud arendamiskulude rahastamine. Arendamiskomponendiga kaetakse konkreetse arenduspiirkonna kinnistute liitmiseks vajalikud arendamiskulud (ennekõike piirkonna liitmiseks vajalik peatorustik koos vajalike seadmete ja liitumiskaevudega). Liitumise hetkeks peavad olema arendamiskomponendi arvutamise aluseks olevad kulud dokumentaalselt tõendatavad. Liitumise hetkeks veel ehitamata ÜVK rajatisi liitumistasu arendamiskomponendiga katta ei tohi. Ühes konkreetses arenduspiirkonnas on arendamiskomponent kõikidele liitujatele ühesugune.
2.11. Arendamistasu – liitumistasu osa, mis saadakse arendamiskomponendi jagamisel summaarse liitumistasu arvestusalusega ning saadud tulemuse korrutamisel konkreetse liituja liitumistasu arvestusalusega (vt punkt 3.3 üldvalemit).
2.12. Liitumistasu arvestusalus – liitumistingimustes ja/või liitumislepingus sätestatud maksimaalne vooluhulk (liiter/sekund), mille järgi arvutatakse välja arendamistasu.
3. Liitumistasu arvutamise põhimõtted
3.1. Kui ÜVK on ehitatud üksnes vee-ettevõtja sellise kliendi tarbeks, kes on tasunud liitumistasu liitumiseks tehtud kulutuste eest täies ulatuses, kuna vee-ettevõtjal ei olnud piirkonnas teada võimalikke teisi liitujaid, ning selle ÜVK-ga liitub seitsme aasta jooksul täiendavalt kliente, tagastab vee-ettevõtja kolme kuu jooksul pärast iga uue kliendi liitumist varem liitumistasu tasunud kinnistute omanikele osa tasutud liitumistasust. Tagastatava liitumistasu osa arvutamisel lähtutakse liitumiseks tehtud kulutustest ja käesolevast liitumistasu arvutamise metoodikast, võttes arvesse ÜVK põhivara kulumit (s.t tagastatava liitumistasu osa leidmisel vähendatakse arendamiskomponenti põhivara kulumi võrra, mis on vastavuses põhivara kasulikule elueale).
3.2. Kui ÜVK on osaliselt või täielikult välja ehitatud tagastamatu abi korras saadud rahalistest vahenditest, siis tagastamatu abi korras saadud rahaliste vahendite eest tehtud kulutused liitumistasus sisalduda ei tohi. Kui ÜVK ehitatakse välja ainult tagastamatu abi korras saadud rahalistest vahenditest, võib liitumistasu kujuneda nulliks.
3.3. Liitumistasu arvutamise üldvalem:
LT = AK × X1/ X + ÜT ehk LT = AT + ÜT
AK – arendamiskomponent;
X1 – liituja liitumistasu arvestusalus ehk liituja maksimaalne vooluhulk (l/s);
X – summaarne liitumistasu arvestusalus ehk summa liitujate maksimaalsetest vooluhulkadest (l/s);
ÜT – ühendustasu;
AT – arendamistasu.
3.4. Arenduspiirkonnas, kus liitub kogum ühetaolisi liitujaid (võrdne maksimaalne vooluhulk), võib kõigile liitujatele rakendada ühesuurust ühendustasu.
3.5. Piirkondades, kus ÜVK arendamine toimub vastavalt ÜVK kavale ja kus ÜVK-ga ühendatakse rohkem kui 50 protsenti elamuid, mille ehitusluba on välja antud enne 1999. aasta 22. märtsi, kujuneb liitumistasu ÜVVKS § 14 lg 2 p 6 tulenevalt vaid ühendustasust.
3.6. Kui ÜVK, sealhulgas sademeveekanalisatsiooni, arendamine toimub ÜVK kava väliselt liituja või kolmanda isiku taotluse alusel ja kokkuleppel vee-ettevõtjaga ning ÜVK omanikuga, arvutatakse liitumistasu kõikide vee-ettevõtja poolsete põhjendatud kulutuste alusel, mis on otseselt vajalikud ÜVK kava väliselt liituja liitmiseks (s.h muudatused veetöötlusjaamas ning reoveepuhastusjaamas).Tehtavad kulud peavad olema dokumentaalselt tõestatavad ÜVK-ga liitumise hetkeks.


text:
17. september 2002(*)
Isikute vaba liikumine – Võõrtöötaja – Võõrtöötaja pereliikmete elamisõigus – Laste õigus jätkata õpinguid vastuvõtvas liikmesriigis – Määruse (EMÜ) nr 1612/68 artiklid 10 ja 12 – Euroopa Liidu kodakondsus – Elamisõigus – Direktiiv 90/364/EMÜ – Piirangud ja tingimused
Kohtuasjas C‑413/99,
mille ese on Euroopa Kohtule EÜ artikli 234 alusel Immigration Appeal Tribunal’i (Ühendkuningriik) esitatud taotlus nimetatud kohtus pooleliolevates kohtuvaidlustes järgmiste poolte vahel:
eelotsuse tegemiseks EÜ artikli 18 ja nõukogu 15. oktoobri 1968. aasta määruse (EMÜ) nr 1612/68 töötajate liikumisvabaduse kohta ühenduse piires (EÜT 1968 L 257, lk 2; ELT eriväljaanne 05/01, lk 15) artikli 12 tõlgendamise küsimuses,
koosseisus: president G. C. Rodríguez Iglesias, kodade esimehed P. Jann, F. Macken (ettekandja), N. Colneric ja S. von Bahr, kohtunikud C. Gulmann, D. A. O. Edward, A. La Pergola, J.‑P. Puissochet, M. Wathelet, V. Skouris, J. N. Cunha Rodrigues ja C. W. A. Timmermans,
kohtujurist: L. A. Geelhoed,
kohtusekretär: ametnik L. Hewlett,
– abikaasad Baumbastid ning Maria Fernanda Sarmiento ja Idanella Baumbast, esindajad: N. Blake, QC, ja L. Fransman, QC, keda volitab solicitor M. Davidson; ning R, esindajad: N. Blake ja barrister S. Harrison, keda volitab solicitor B. Andonian,
– Ühendkuningriigi valitsus, esindaja: J. E. Collins, keda abistas barrister P. Saini,
– Saksamaa valitsus, esindajad: W.‑D. Plessing ja B. Muttelsee‑Schön,
– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: N. Yerrell ja C. O’Reilly,
olles 6. märtsi 2001. aasta kohtuistungil ära kuulanud suulised märkused, mille esitasid abikaasad Baumbastid, Maria Fernanda Sarmiento ja Idanella Baumbast, R, Ühendkuningriigi valitsus ja komisjon,
olles 5. juuli 2001. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
1 28. mai 1999. aasta määrusega, mis jõudis Euroopa Kohtusse 28. oktoobril 1999, esitas Immigration Appeal Tribunal EÜ artikli 234 alusel neli eelotsuse küsimust, mis käsitlesid EÜ artikli 18 ja nõukogu 15. oktoobri 1968. aasta määruse (EMÜ) nr 1612/68 töötajate liikumisvabaduse kohta ühenduse piires (EÜT 1968 L 257, lk 2; ELT eriväljaanne 05/01, lk 15) artikli 12 tõlgendamist.
2 Need küsimused kerkisid üles ühelt poolt esiteks abikaasade Baumbastide, Maria Fernanda Sarmiento ja Idanella Baumbasti (edaspidi „perekond Baumbast”) ja teiseks R-i ning teiselt poolt Secretary of State for the Home Departmenti (edaspidi „Secretary of State”) vahelistes vaidlustes, mis puudutasid viimase keeldumist anda elamisload Ühendkuningriigi territooriumile.
3 Vastavalt EÜ artiklile 17:
2. Liidu kodanikel on käesoleva lepinguga antud õigused ja sellest tulenevad kohustused.”
4 EÜ artikli 18 lõige 1 näeb ette, et igal liidu kodanikul on õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil, kui EÜ asutamislepinguga ja selle rakendamiseks võetud meetmetega kehtestatud piirangutest ja tingimustest ei tulene teisiti.
5 Määruse nr 1612/68 artiklid 10–12 on sõnastatud järgmiselt :
1. Sõltumata kodakondsusest on õigus asuda elama töötaja juurde, kes on ühe liikmesriigi kodanik ja kes töötab teise liikmesriigi territooriumil:
a) tema abikaasal ja nende järglastel, kes on alla 21aastased või ülalpeetavad;
b) töötaja ja tema abikaasa ülalpeetavatel sugulastel ülenevas liinis.
2. Liikmesriigid hõlbustavad ükskõik millise lõikes 1 nimetamata pereliikme riiki lubamist, kui ta on ülalnimetatud töötaja ülalpeetav või temaga koos elav ja samasse leibkonda kuuluv isik riigis, kust töötaja pärit on.
3. Lõigete 1 ja 2 kohaldamise eelduseks on, et töötajal on oma pere jaoks samasugune elamispind, mida peetakse piirkonnas, kus ta töötab, tavaliseks selle riigi kodanikest töötajate puhul; käesoleva sätte alusel ei tohi siiski teha vahet selle riigi kodanikest töötajate ja teistest liikmesriikidest pärit töötajate vahel.
Kui liikmesriigi kodanik on töötaja või füüsilisest isikust ettevõtja teise liikmesriigi territooriumil, on tema abikaasal ja neil tema lastel, kes on alla 21aastased või tema ülalpeetavad, õigus asuda tööle töötajana mis tahes paigas selles riigis, isegi kui nad ei ole ühegi liikmesriigi kodanikud.
Teise liikmesriigi territooriumil töötava või töötanud liikmesriigi kodaniku lapsi, kes elavad selle riigi territooriumil, võetakse selle riigi üldhariduskooli, töö käigus toimuva väljaõppe kursustele ja kutseõppekursustele samadel tingimustel kui selle riigi kodanikke.
Liikmesriigid aitavad kaasa kõigile pingutustele, mille eesmärgiks on anda nendele lastele võimalikult head tingimused koolituses osaleda.”
6 Nõukogu 28. juuni 1990. aasta direktiivi 90/364/EMÜ elamisõiguse kohta (EÜT 1990 L 180, lk 26; ELT eriväljaanne 20/01, lk 3) artikli 1 lõike 1 esimene lõik näeb ette, et liikmesriigid annavad elamisõiguse liikmesriikide kodanikele, kellel puudub see õigus ühenduse õiguse teiste sätete alusel, ning nende selle direktiivi artikli 1 lõikes 2 määratletud pereliikmetele tingimusel, et neil endal ja nende pereliikmetel on vastuvõtvas liikmesriigis kõiki riske hõlmav ravikindlustus ja piisavad elatusvahendid selleks, et mitte koormata elamisperioodi vältel vastuvõtva liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi.
7 Direktiivi 90/364 artikli 1 lõike 1 teise lõigu alusel peetakse esimeses lõigus osutatud elatusvahendeid piisavaks, kui need ületavad elatusvahendite määra, millest väiksemate elatusvahendite puhul võib vastuvõttev liikmesriik anda sotsiaalabi oma kodanikele, arvestades taotleja olukorda ja vajaduse korral ka selle direktiivi artikli 1 lõikes 2 osutatud isikute olukorda.
8 Direktiivi 90/364 artikli 1 lõike 1 kolmas lõik sätestab, et kui liikmesriik ei saa teist lõiku kohaldada, peetakse taotleja elatusvahendeid piisavaks siis, kui need ületavad vastuvõtvas liikmesriigis makstava miinimumpensioni taseme.
9 Direktiivi 90/364 artikli 1 lõige 2 sätestab:
„Olenemata kodakondsusest võivad koos elamisõiguse valdajaga asuda teise liikmesriiki elama järgmised isikud:
a) abikaasa ja nende ülalpeetavad alanejad sugulased;
b) elamisõiguse valdaja ja tema abikaasa ülalpeetavad ülenejad sugulased.”
10 Direktiivi 90/364 artikkel 3 näeb ette, et teises liikmesriigis elamise õigus kehtib seni, kui õiguse kasutajad täidavad selle direktiivi artiklis 1 sätestatud tingimusi.
11 Immigration Act 1988 (1988. aasta sisserändeseadus) artikli 7 lõige 1 sätestab:
„Isik ei pea taotlema riiki sisenemise või elamisluba [Immigration Act 1971] kohaselt, kui ta võib riiki siseneda või seal elada sellise ühenduse õigusest tuleneva õiguse alusel, millele ta saab tugineda vahetult, või European Communities Act 1972 (1972. aasta seadus Euroopa ühenduste kohta) artikli 2 lõike 2 põhjal vastu võetud sätete alusel.”
12 Immigration (European Economic Area) Order 1994 (1994. aasta määrus sisserände kohta Euroopa majanduspiirkonnast; SI 1994, nr 1895; edaspidi „EEA Order”) sätestab üldpõhimõtte, mille kohaselt 2. mai 1992. aasta Euroopa majanduspiirkonna lepingu (EÜT 1994 L 1, lk 3; edaspidi „EMP leping”) osalisriigi kodanikele ja nende pereliikmetele tuleb anda õigus Ühendkuningriiki siseneda pelgalt kehtiva isikutunnistuse või passi esitamisel.
13 EEA Order’i artikli 4 lõike 1 alusel võib „õigustatud isik” elada Ühendkuningriigis nii kaua, kui tal säilib vastav staatus. See õigus laieneb EEA Order’i artikli 4 lõike 2 alusel ka pereliikmetele, sh abikaasale.
14 Vastavalt EEA Order’i artiklile 6 on selline „õigustatud isik” eeskätt EMP lepingu osalisriigi kodanik, kes tegutseb Ühendkuningriigis töötajana.
15 United Kingdom Immigration Rules’i (House of Commons Paper 395) (Ühendkuningriigi parlamendi poolt 1994. aastal vastu võetud sisserände kord, edaspidi „Immigration Rules”) punkt 255 sätestab:
„EMP kodanik (v.a üliõpilane) ja sellise isiku pereliige, kellele on antud viieaastase kehtivusajaga elamisluba (residence permit) või elamisõigust tõendav dokument (residence document) ja kes on elanud Ühendkuningriigis 1994. aasta EEA Order’i sätete kohaselt neli aastat ja elab seal jätkuvalt, võib vastava taotluse esitamisel saada elamisloale või vajaduse korral elamisõigust tõendavale dokumendile märke, mille kohaselt tal on õigus viibida Ühendkuningriigi territooriumil alaliselt.”
Menetlus põhikohtuasjades
Baumbasti kohtuasi
16 Kolumbia kodanik Maria Belen Baumbast abiellus Ühendkuningriigis 1990. aasta mais Saksa kodaniku Wolfgang Baumbastiga. Nende peres on kaks tütart, kellest vanemal – Maria Fernanda Sarmientol, kes on M. B. Baumbasti väljaspool abielu sündinud tütar – on Kolumbia kodakondsus ja nooremal – Idanella Baumbastil – on Saksa ja Kolumbia topeltkodakondsus.
17 Eelotsusetaotlusest ilmneb, et põhikohtuasja pooled on eelotsusetaotluse esitamise jaoks kokku leppinud, et ühenduse õiguse küsimuste osas loetakse Maria Fernanda Sarmientot W. Baumbasti pere liikmeks. Eelotsusetaotluses on talle seega viidatud kui ühele kahest selle pere lapsest.
18 1990. aasta juunis anti perekond Baumbasti liikmetele elamisluba viieks aastaks. Ajavahemikul 1990–1993 tegeles W. Baumbast Ühendkuningriigis majandustegevusega, esialgu töötajana ja seejärel eraettevõtjana. Kuivõrd tema äriühingu tegevus lõppes pankrotiga ja tal ei õnnestunud leida piisavalt hästi tasustatud tööd Ühendkuningriigis, töötas ta alates 1993. aastast Hiinas ja Lesothos tegutsevate Saksa äriühingute heaks. Olgugi et W. Baumbast on sestsaadik perioodiliselt Ühendkuningriigis tööd otsinud, ei ole tema tööalane olukord eelotsusetaotluse esitamise ajaks muutunud.
19 Vaatlusalusel ajavahemikul kuulus abielupaar Baumbastile maja Ühendkuningriigis ja nende tütred käisid Ühendkuningriigis koolis. Baumbastid ei saanud sotsiaalhüvitisi ja kuna neil oli üldine ravikindlustus Saksamaal, käisid nad vajaduse korral seal arstiabi saamas.
20 1995. aasta mais taotles M. B. Baumbast Ühendkuningriigi alalist elamisluba (indefinite leave to remain) endale ja teistele pereliikmetele. 1996. aasta jaanuaris keeldus Secretary of State uuendamast W. Baumbasti elamisluba ja M. B. Baumbasti ja tema laste elamisõigust tõendavaid dokumente.
21 Mainitud keeldumine vaidlustati 12. jaanuari 1998. aasta kaebusega Immigration Adjudicator’ile (Ühendkuningriik). Viimane otsustas, et W. Baumbast ei ole töötaja ega ka direktiivi 90/364 alusel üldist elamisõigust omav isik. Laste kohta otsustas Immigration Adjudicator, et neil on määruse nr 1612/68 artikli 12 alusel iseseisev elamisõigus. Muu hulgas leidis Immigration Adjudicator, et M. B. Baumbastile tuleb anda elamisõigus ajavahemikul, mil tema lastele kuuluvad kõnesoleva määruse nr 1612/68 artiklis 12 sätestatud õigused. Immigration Adjudicator leidis, et M. B. Baumbasti õigused tulenevad liikmesriikidele selle sättega asetatud kohustusest aidata kaasa kõigile pingutustele, mille eesmärk on anda lastele vastuvõtvas liikmesriigis võimalikult head tingimused koolituses osaleda.
22 W. Baumbast esitas Immigration Adjudicator’i otsuse peale osas, mis puudutas teda ennast, apellatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule. Secretary of State esitas samuti apellatsioonkaebuse eelnimetatud kohtu otsuse peale M. B. Baumbasti ja tema kahte last puudutavas osas.
R-i kohtuasi
23 Ameerika Ühendriikide kodanikul R-il on tema esimesest abielust Prantsuse kodanikuga kaks last, kellel on Prantsuse ja Ameerika Ühendriikide topeltkodakondsus. R asus 1990. aastal elama Ühendkuningriiki kui ühenduse kodaniku abikaasa, kellel on EÜ asutamislepingust tulenevad õigused, ja talle anti Ühendkuningriigi elamisluba 1995. aasta oktoobrini.
24 R ja tema esimene abikaasa lahutasid 1992. aasta septembris, ent sellal ei võtnud Secretary of State mingeid meetmeid R-i sisserändaja staatuse osas ja viimane jätkas elamist Ühendkuningriigis. Vastavalt lahutuse tingimustele pidid lapsed jääma emaga Inglismaale ja Walesi lahutuse kuupäevast arvates vähemalt viieks aastaks või muuks poolte kokkulepitud ajavahemikuks. Peale lahutust on lapsed suhelnud regulaarselt isaga, kes elab ja töötab endiselt Ühendkuningriigis ning on laste emaga kaasvastutav laste kasvatuse eest nii hingelises kui majanduslikus plaanis.
25 Põhikohtuasja toimikust ilmneb samuti, et Ühendkuningriigis elamise ajal ostis R maja ja asutas sisekujundusbüroo, millesse ta investeeris arvestatavaid summasid. R abiellus Briti kodanikuga 1997. aastal.
26 1995. aasta oktoobris esitati R-i ja tema kahe tütre nimel ja kasuks siseriikliku õiguse alusel taotlus Ühendkuningriigi alalise elamisloa saamiseks. 3. detsembril 1996 anti lastele kui võõrtöötaja pereliikmetele Ühendkuningriigi alaline elamisluba. R-i taotlus jäeti seevastu rahuldamata, kuna Secretary of State ei olnud veendunud, et perekonna olukord oleks niivõrd erakorraline, et õigustada tema kaalutlusõiguse kasutamist. Secretary of State oli arvamusel, et lapsed on piisavalt noored, et kohaneda eluga Ameerika Ühendriikides, kui nad peaksid sinna oma emaga kaasa minema.
27 Üks küsimustest, mis tekkis selle kohtuvaidluse raames, mis algatati Immigration Adjudicator’ile esitatud kaebusega Secretary of State keeldumise peale R-ile tähtajalist elamisluba anda, puudutas seda, kas keeldumine riivaks R-i laste ühenduse õigusest tulenevaid õigusi saada haridust ja elada Ühendkuningriigis ning nende õigust perekonnaelule. Immigration Adjudicator jättis oma otsusega kaebuse rahuldamata, mille peale R esitas apellatsioonkaebuse Immigration Appeal Tribunal’ile.
28 Kuna Immigration Appeal Tribunal leidis, et tema menetluses olevate kohtuasjade lahendamine nõuab EÜ artikli 18 ja määruse nr 1612/68 tõlgendamist, siis otsustas ta menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„Mõlemat kohtuasja puudutavad küsimused
1. a) Kas Euroopa Liidu kodaniku lastel, kes on samuti liidu kodanikud ja on alghariduse omandamise kestel asunud elama liikmesriiki ajal, mil nende isa (või vanem) kasutas elamisõigust töötajana selles liikmesriigis, mille kodanik ta ei ole („vastuvõttev liikmesriik”), on õigus elada vastuvõtvas riigis, et käia seal üldhariduskoolis vastavalt määruse (EMÜ) nr 1612/68 artiklile 12?
b) Kuna eelmisele küsimusele antav vastus võib erineda sõltuvalt sellest, kas:
i) nende vanemad on lahutatud;
ii) vaid üks vanem on Euroopa Liidu kodanik ning ta ei ole enam töötaja vastuvõtvas riigis;
iii) lapsed ise ei ole Euroopa Liidu kodanikud;
siis milliseid kriteeriume peavad siseriiklikud ametivõimud kohaldama?
2. Kui lastel on õigus elada vastuvõtvas riigis, et käia seal üldhariduskoolis vastavalt määruse (EMÜ) nr 1612/68 artiklile 12, siis kas liikmesriikide kohustust „[aidata] kaasa kõigile pingutustele, mille eesmärgiks on anda nendele lastele võimalikult head tingimused koolituses osaleda”, tuleb tõlgendada nii, et tegelikult lapsi kasvataval vanemal (primary carer) on sõltumata sellest, kas ta on liidu kodanik või mitte, mainitud õiguse kasutamise hõlbustamiseks õigus elada koos lastega vaatamata sellele, et:
i) nende vanemad on lahutatud või;
ii) nende isa, kes on Euroopa Liidu kodanik, ei ole enam töötaja vastuvõtvas riigis?
Üksnes Baumbasti kohtuasja puudutavad küsimused
3. a) Kui arvestada W. Baumbasti kohtuasjaga seonduvaid asjaolusid, siis kas tal on Euroopa Liidu kodanikuna teises Euroopa Liidu liikmesriigis vahetult kohaldatav elamisõigus EÜ artikli 18 (endine artikkel 8a) alusel, kui tal ei ole enam EÜ artiklist 39 (endine artikkel 48) tulenevat õigust töötajana seal elada ja kui tal ei ole elamisõigust vastuvõtvas riigis ühegi muu ühenduse õiguse sätte alusel?
b) Kui vastus on jaatav, siis kas tema abikaasal ja lastel on järelikult tuletatud elamis-, töötamis- ja muud õigused?
c) Kui vastus on jaatav, siis kas neil on sellised õigused määruse (EMÜ) nr 1612/68 artiklite 11 ja 12 või mõne muu ühenduse õiguse sätte alusel (kui jah, siis millise)?
4. a) Kui eelmise küsimuse vastus on liidu kodaniku suhtes ebasoodne, siis kas tema pereliikmetel säilivad need tuletatud õigused, mille nad on algselt selles staatuses omandanud koos töötajaga Ühendkuningriiki elama asudes?
b) Kui vastus on jaatav, siis milliseid tingimusi tuleb kohaldada?”
Esimese kahe eelotsuse küsimuse vastuvõetavus
29 Kõigepealt tuleb märkida, et Euroopa Kohtule esitatud märkustest ilmneb, et põhikohtuasja alguse ja eelotsusetaotluse esitamise vahepeal on nii M. B. Baumbast ja tema kaks last kui ka R saanud Ühendkuningriigi alalise elamisloa. R puhul tuleneb selle loa andmine tõenäoliselt tema abielust Briti kodanikuga, ehkki eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole selle kohta täpsustusi esitanud. Seega ei ole üksnes W. Baumbast saanud alalist elamisluba.
30 Neil asjaoludel tuleb kindlaks teha, kas eelotsusetaotluse esitanud kohtu kaks esimest eelotsuse küsimust on vastuvõetavad.
31 EÜ artiklis 234 sätestatud menetlus on Euroopa Kohtu ja siseriiklike kohtute vahelise koostöö vahend, mille abil esimene varustab teisi ühenduse õiguse tõlgendustega, mida nad vajavad nende pädevuses olevate vaidluste lahendamisel (vt 8. novembri 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑231/89: Gmurzynska‑Bscher, EKL 1990, I‑4003, punkt 18).
32 Sellest tulenevalt on üksnes asja menetleval ja selle lahendamise eest vastutaval siseriiklikul kohtul õigus iga konkreetse kohtuasja eripärasid arvestades hinnata nii eelotsuse vajalikkust asjas otsuse langetamiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust. Järelikult juhul, kui siseriiklike kohtute esitatud küsimused puudutavad ühenduse õiguse tõlgendamist, on Euroopa Kohus põhimõtteliselt kohustatud eelotsuse tegema (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Gmurzynska‑Bscher, punktid 19 ja 20).
33 Vastavalt siseriiklike kohtute ja Euroopa Kohtu vahelisele pädevuste jaotusele, mis on ette nähtud EÜ artiklis 234, teeb Euroopa Kohus eelotsuseid põhimõtteliselt ilma, et tal tuleks uurida asjaolusid, mille tõttu siseriiklikud kohtud esitasid eelotsuse küsimused ja kavatsevad kohaldada ühenduse sätteid, mille tõlgendust nad on Euroopa Kohtult taotlenud (vt eespool viidatud kohtuotsus Gmurzynska‑Bscher, punkt 22).
34 Olukord oleks erinev vaid juhul, kui ilmneb, et EÜ artikli 234 järgset menetlust kasutati vääral eesmärgil ning et reaalselt üritati selle abil saada Euroopa Kohtu otsust tegeliku kohtuvaidluse puudumisel, või kui on ilmselge, et ühenduse õiguse säte, mille tõlgendust Euroopa Kohtult taotleti, ei ole otseselt ega kaudselt kohtuasja asjaoludele kohaldatav (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Gmurzynska‑Bscher, punkt 23, ja 17. juuli 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑130/95: Giloy, EKL 1997, lk I‑4291, punkt 22).
35 M. B. Baumbastile ja tema lastele anti Ühendkuningriigi alalised elamisload 23. juunil 1998 ehk enne eelotsusetaotluse esitamist 28. mail 1999 ning R-ile hilisemal kuupäeval, mida ei ole täpsustatud.
36 Kohtuistungil esitatud märkustest tuleneb, et need elamisload anti Briti õiguse alusel ning et ühenduse õigusega huvitatud isikutele antud õiguste küsimust ei ole lahendatud.
37 Lisaks tuleb märkida, et küsimused esitati tegeliku kohtuvaidluse raames ning et eelotsusetaotluse esitanud kohus edastas Euroopa Kohtule ülevaate faktilistest ja õiguslikest asjaoludest ning põhjustest, mis viisid ta arvamuseni, et vajab neile küsimustele antavat vastust otsuse langetamiseks.
38 Eelnevast tuleneb, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu kaks esimest küsimust on vastuvõetavad.
39 Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas Euroopa Liidu kodaniku lastel, kes asusid elama liikmesriiki ajal, mil nende vanem kasutas õigust elada võõrtöötajana selles liikmesriigis, on õigus seal elada, et käia üldhariduskoolis vastavalt määruse nr 1612/68 artiklile 12, ka juhul, kui nende vanemad on vahepeal lahutatud, kui vaid üks vanem on Euroopa Liidu kodanik ja see vanem ei ole enam vastuvõtvas riigis võõrtöötaja või kui lapsed ise ei ole Euroopa Liidu kodanikud.
40 Ehkki R ja perekond Baumbast möönavad, et määruse nr 1612/68 artiklites 10 ja 12 ette nähtud elamisõigus ja õigus asuda õppima vastuvõtvas liikmesriigis ei ole piiramatud, väidavad nad siiski, et mainitud määruse artiklist 12 tulenevate õiguste kasutamise eeldused on põhikohtuasjas täidetud. R-i kohtuasjas ei anna miski alust arvata, et lapsed ei ole enam oma endiselt vastuvõtvas liikmesriigis töötava isa pereliikmed. Baumbasti kohtuasjas on ainus asjaolu, mille alusel oleks võimalik väita, et lapsed ei täida enam kõnesoleva määruse artikli 12 tingimusi, see, et nende isa ei tööta enam kõnealuses riigis. Põhikohtuasja kaebajad leiavad, et vastavalt 15. märtsi 1989. aasta otsusele liidetud kohtuasjades 389/87 ja 390/87: Echternach ja Moritz (EKL 1989, lk 723) ei ole sel asjaolul mingit mõju nende õiguste säilimisele.
41 Ühendkuningriigi ja Saksamaa valitsus väidavad, et võõrtöötaja lapsele määruse nr 1612/68 artikli 12 alusel kuuluvad õigused jäävad reeglina kehtima ka siis, kui nende laste vanemad lahkuvad vastuvõtvast liikmesriigist.
42 Saksamaa valitsus märgib siiski, et vastavalt eespool viidatud kohtuotsusele Echternach ja Moritz annab määruse nr 1612/68 artikkel 12 lapsele iseseisva elamisõiguse vaid juhul, kui kooliskäimist ei saa päritoluliikmesriigis jätkata.
43 Ühendkuningriigi valitsus toob R-i kohtuasja kohta esile, et R-i lastel on määruse nr 1612/68 artikli 12 alusel õigus elada Ühendkuningriigis, sest vaatamata R-i ja nende isa lahutusele, kasutab viimane jätkuvalt talle Ühendkuningriigis võõrtöötajana kuuluvaid õigusi.
44 Komisjon väidab R-i kohtuasjaga seoses, et lastel säilib elamisõigus määruse nr 1612/68 artikli 10 alusel ja õigus hariduse kättesaadavusele sama määruse artikli 12 alusel vaatamata vanemate lahutusele, kui ühel vanematest on vastuvõtvas liikmesriigis võõrtöötaja staatus.
45 Baumbasti kohtuasja kohta väidab komisjon, et vastavalt eespool viidatud kohtuotsusele Echternach ja Moritz jääb võõrtöötaja lapsele selle töötaja pereliikme staatus määruse nr 1612/68 tähenduses juhul, kui lapse perekond naaseb päritoluliikmesriiki ja laps jääb vastuvõtvasse liikmesriiki, et jätkata seal õpinguid, mida ta ei saaks jätkata päritoluliikmesriigis.
46 Komisjon leiab, et ehkki eespool viidatud kohtuotsuse Echternach ja Moritz aluseks olnud asjaolud olid erinevad, sest laps ei saanud jätkata õpinguid oma päritoluliikmesriigis, andis Euroopa Kohus siiski määruse nr 1612/68 artiklile 12 laia tõlgenduse. Perekond Baumbasti laste olukord ei erine kuigivõrd eespool viidatud kohtuotsuse aluseks olnud olukorrast ja esmapilgul ei ole seega ühtki põhjust teistsuguse tulemuseni jõuda. Komisjon järeldab sellest, et kui Euroopa Kohus jääb nimetatud kohtuasjas antud tõlgenduse juurde, võivad perekond Baumbasti lapsed jätkata elamist Ühendkuningriigis, et kasutada seal neile määruse nr 1612/68 artiklist 12 tulenevaid õigusi.
47 Esimesele küsimusele tarviliku vastuse andmiseks tuleb eristada kaht olukorda, mille kohta eelotsusetaotluse esitanud kohus küsimused esitab.
48 Kõigepealt tuleb meenutada, et määruse nr 1612/68 võõrtöötaja staatust käsitleva artikli 1 lõige 1 sätestab, et liikmesriigi igal kodanikul on sõltumata elukohast õigus asuda tööle ja töötada teise liikmesriigi territooriumil.
49 Baumbasti kohtuasja kohta ilmneb toimikust, et see erineb R-i kohtuasjast seetõttu, et Saksamaa kodanik W. Baumbast, kes tegutses mitmeid aastaid Ühendkuningriigis nii töötaja kui ka füüsilisest isikust ettevõtjana ja elab seal endiselt, ei tööta enam Ühendkuningriigis. Neil asjaoludel küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas W. Baumbasti lapsed võivad jätkata kooliskäimist Ühendkuningriigis vastavalt määruse nr 1612/68 artiklile 12.
50 Selle kohta tuleb meenutada, et määruse nr 1612/68 eesmärgi ehk töötajate vaba liikumise tagamine kooskõlas vabaduse ja inimväärikusega eeldab optimaalseid tingimusi ühenduse töötaja perekonna integreerimiseks vastuvõtvas liikmesriigis (vt 13. novembri 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑308/89: Di Leo, EKL 1990, lk I‑4185, punkt 13).
51 Nagu leidis Euroopa Kohus eespool viidatud kohtuotsuse Echternach ja Moritz punktis 21, on sellise integratsiooni õnnestumiseks hädavajalik, et ühenduse töötaja lapsel on oleks võimalik vastavalt määruse nr 1612/68 artiklis 12 expressis verbis sõnastatule jätkata vastuvõtvas liikmesriigis kooliskäimist ja edasisi õpinguid, et need siis edukalt lõpetada.
52 Kui liidu kodaniku lapse koolitee jätkamisele vastuvõtvas liikmesriigis tehakse takistusi taolistel asjaoludel, mis on aluseks Baumbasti kohtuasjas, keeldudes talle elamisluba andmast, võib ühenduse kodanik seetõttu loobuda kasutamast EÜ artiklis 39 sätestatud vaba liikumise õigust, ja nii piirataks järelikult EÜ asutamislepingus selliselt tagatud vabaduse tegelikku kasutamist.
53 Ehkki Euroopa Kohus tõdes eespool viidatud kohtuasjas Echternach ja Moritz, et kõnealune laps ei saanud pärast oma isa tagasipöördumist päritoluliikmesriiki seal õpinguid jätkata, kuna puudus koolitunnistuste tunnustamise süsteem, on siiski selge, et Euroopa Kohtu otsuse mõtteks oli ennekõike kooskõlas määruses nr 1612/68 sätestatud võõrtöötajate perekonnaliikmete integreerimise eesmärgiga tagada, et sellise töötaja laps saaks diskrimineerimiseta jätkata kooliskäimist ja edasise hariduse omandamist vastuvõtvas liikmesriigis, et kool ja edasised õpingud edukalt lõpetada (vt ka 27. septembri 1988. aasta otsus kohtuasjas 42/87: komisjon vs. Belgia, EKL 1988, lk 5445, punkt 10).
54 Kui liidu kodaniku lastel, kes on sarnases olukorras W. Baumbasti lastega, lubataks jätkata kooliskäimist vastuvõtvas liikmesriigis vaid juhul, kui seda on võimatu jätkata päritoluliikmesriigis, oleks see lisaks vastuolule määruse nr 1612/68 artikli 12 sõnastusega – millest tuleneb teise liikmesriigi territooriumil „töötava või töötanud” liikmesriigi kodaniku lastele õppima asumise õigus – vastuolus ka selle määruse mõttega.
55 Järelikult ei saa nõustuda selle sätte kitsendava tõlgendusega, mille pakkus välja Saksamaa valitsus.
56 Mis puudutab seda, kas tõsiasi, et lapsed ei ole liidu kodanikud, võib mõjutada vastust esimesele küsimusele, siis piisab, kui meenutada, et määruse nr 1612/68 artikli 10 alusel peetakse ühenduse töötaja järglasi, kes on alla 21aastased või ülalpeetavad, sõltumata nende kodakondsusest töötaja pereliikmeteks ja neil on õigus asuda töötaja juurde elama ning järelikult ka õigus asuda õppima vastavalt selle määruse artiklile 12.
57 Muu hulgas tuleb „tema abikaasal ja nende järglastel, kes on alla 21aastased või ülalpeetavad” olevat õigust asuda võõrtöötaja juurde elama tõlgendada nii, et see kuulub nii selle töötaja enda kui ka tema abikaasa järglastele. Kõnesoleva sätte kitsendav tõlgendus, mille kohaselt oleks vaid võõrtöötaja ja tema abikaasa ühistel lastel õigus nende juurde elama asuda, läheks vastuollu määruse nr 1612/68 ülalnimetatud eesmärgiga.
58 R-i kohtuasja kohta tuleb tõdeda, et kõnealustel lastel on sellise töötaja pereliikmetena, kes on liikmesriigi kodanik ja töötab teise liikmesriigi territooriumil, elamisõigus ja õigus käia koolis määruse nr 1612/68 artiklite 10 ja 12 alusel.
59 Nagu ilmneb käesoleva kohtuotsuse punktist 50, on nende sätete mõtteks kergendada võõrtöötaja ja tema perekonna integratsiooni vastuvõtvas liikmesriigis, et saavutada määruse nr 1612/68 eesmärk ehk töötajate vaba liikumine, austades vabadust ja inimväärikust.
60 Kuigi R ja tema esimene abikaasa on vahepeal lahutatud, ilmneb toimikust, et abikaasa tegutseb endiselt Ühendkuningriigis töötajana ja tal on seega määruse nr 1612/68 artiklis 10 silmas peetud sellise töötaja staatus, kes on ühe liikmesriigi kodanik ja töötab teise liikmesriigi territooriumil.
61 Neil asjaoludel tuleneb määruse nr 1612/68 sätetest ja eeskätt selle määruse artiklitest 10 ja 12 selgesti, et R-i esimese abikaasa lastel on jätkuvalt õigus elada vastuvõtvas liikmesriigis ja õigus käia koolis samadel tingimustel kui selle riigi kodanikel.
62 Asjaolu, et R-i esimese mehe lapsed ei ela püsivalt oma isa juures, ei avalda mõju õigustele, mis neil lastel on määruse nr 1612/68 artiklite 10 ja 12 alusel. Selle määruse artikkel 10, mis näeb ette, et võõrtöötaja pereliikmel on õigus asuda elama töötaja juurde, ei nõua, et kõnealune pereliige elaks seal püsivalt, vaid – nagu on märgitud ka selle artikli lõikes 3 – üksnes seda, et töötajal on oma pere jaoks elamispind, mida saaks pidada tavaliseks (vt 13. veebruari 1985. aasta otsus kohtuasjas 267/83: Diatta, EKL 1985, lk 567, punkt 18).
63 Eelnevat arvesse võttes tuleb esimesele eelotsuse küsimusele vastata, et Euroopa Liidu kodaniku lastel – kes on asunud elama liikmesriiki ajal, mil nende vanem kasutas elamisõigust võõrtöötajana selles liikmesriigis – on õigus elada kõnesolevas riigis, et käia seal üldhariduskoolis vastavalt määruse nr 1612/68 artiklile 12. Asjaolu, et nende vanemad on vahepeal lahutatud, et vaid üks vanem on Euroopa Liidu kodanik ning ta ei ole enam võõrtöötaja vastuvõtvas liikmesriigis või et lapsed ise ei ole Euroopa Liidu kodanikud, ei oma selles küsimuses mingit tähtsust.
64 Oma teise küsimusega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt seda, et kui lastel on õigus elada vastuvõtvas liikmesriigis, et käia seal üldhariduskoolis vastavalt määruse nr 1612/68 artiklile 12, siis kas seda sätet tuleb tõlgendada nii, et tegelikult lapsi kasvataval vanemal on tema kodakondsusest sõltumata mainitud õiguse kasutamise hõlbustamiseks õigus elada koos lastega vaatamata sellele, et nende vanemad on vahepeal lahutatud või et vanem, kes on Euroopa Liidu kodanik, ei ole enam töötaja vastuvõtvas riigis.
65 R ja perekond Baumbast leiavad, et ühenduse õigusnorme tuleb tõlgendada laialt, et neis sätestatud õigused oleksid tõhusad – eriti siis, kui tegemist on niivõrd olulise põhiõigusega nagu õigus perekonnaelule. Nad leiavad seega, et kui kõne all on lapsed, kes on veetnud terve oma elu koos emaga ja elavad jätkuvalt ema juures, siis kujutab nende emale elamisloa andmisest keeldumine laste kooliskäimise ajaks endast sekkumist laste õigustesse, mis võtab nende õiguste kasutamiselt sisu. R ja perekond Baumbast leiavad lisaks, et selline keeldumine kujutab endast perekonnaelu ebaproportsionaalset riivet, mis on vastuolus Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK”) artikliga 8.
66 Ühendkuningriigi ja Saksamaa valitsus ning komisjon teevad Euroopa Kohtule ettepaneku vastata teisele küsimusele eitavalt. Nad väidavad, et määruse nr 1612/68 artiklist 12 ei saa tuletada elamisõigust kolmandate riikide kodanikest vanematele. Nende õigused on määratud kindlaks vahetult liikumisvabaduse kasutamist reguleerivate tingimustega. Pärast lahutust või seejärel, kui ühenduse kodanikust abikaasa lõpetab vastuvõtvas liikmesriigis tegutsemise võõrtöötajana, ei anna ühenduse õigus kolmanda riigi kodanikust abikaasale elamisõigust, mis tuleneb laste õigusest haridusele.
67 Ühendkuningriigi valitsus leiab, et juhul, kui vastuvõttev liikmesriik peab lubama lastel seal elada, et nad saaksid käia seal üldhariduskoolis vastavalt määruse nr 1612/68 artiklile 12, ei tule tema kohustust aidata kaasa kõigile pingutustele, mille eesmärk on anda nendele lastele võimalikult head tingimused koolituses osaleda, tõlgendada nii, et ta peab lubama kõnealuseid lapsi kasvataval isikul nendega koos elada. Ühendkuningriigi valitsus märgib, et kui ja selles osas, milles on tõendatud, et selline keeldumine riivaks põhjendamatult perekonnaelu, nii nagu see on kaitstud EIÕK artikliga 8, võib Home Office (siseministeerium) teha erandi Immigration Rules’ist, andes erandliku elamisõiguse last kasvatavale vanemale.
68 Esiteks tuleb märkida, et määruse nr 1612/68 artiklit 12 ja sellest tulenevaid õigusi tuleb tõlgendada selle määruse süsteemi ja eesmärki arvestades. Määruse sätetest kogumina tuleneb, et töötajate pereliikmete liikumise hõlbustamiseks on nõukogu arvestanud ühest küljest töötajale inimlikust vaatepunktist olulist asjaolu, et ta perekond oleks temaga koos, ja teisest küljest igast vaatepunktist olulist töötaja ja tema perekonna vastuvõtvasse liikmesriiki integreerimist mis tahes erineva kohtlemiseta võrreldes selle riigi kodanikega (vt selle kohta 18. mai 1989. aasta otsus kohtuasjas 249/86: komisjon vs. Saksamaa, EKL 1989, lk 1263, punkt 11).
69 Nagu tuleneb vastusest esimesele küsimusele, on määruse nr 1612/68 artikli 12 eesmärk kindlustada, et ühenduse töötaja lapsed saaksid ka siis, kui viimane ei tegele enam vastuvõtvas riigis töötamisega, käia koolis ja vajaduse korral ka lõpetada kooli selles liikmesriigis.
70 Teiseks tuleb märkida, et vastavalt Euroopa Kohtu praktikale võivad ühenduse töötaja pereliikmetele määruse nr 1612/68 alusel kuuluvad õigused sarnaselt võõrtöötaja staatusega jääda teatavatel tingimustel kestma ka pärast töösuhte lõppu (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Echternach ja Moritz, punkt 21, ja 12. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑85/96: Martínez Sala, EKL 1998, lk I‑2691, punkt 32).
71 Taolistel asjaoludel, mis on kõne all põhikohtuasjas, kus lastel on määruse nr 1612/68 artikli 12 alusel õigus jätkata kooliskäimist vastuvõtvas liikmesriigis, samas kui neid kasvatavad vanemad võivad kaotada oma elamisõiguse – esimeses kohtuasjas lahutamise tõttu võõrtöötajast ja teises kohtuasjas seetõttu, et vastuvõtvas liikmesriigis töötanud ja võõrtöötaja staatuses olnud vanem ei tööta enam seal – on selge, et kui neil vanematel keelatakse elamine vastuvõtvas liikmesriigis nende laste kooliskäimise ajal, siis võib see võtta lastelt neile ühenduse seadusandja poolt antud õiguse.
72 Lisaks tuleb määrust nr 1612/68 vastavalt Euroopa Kohtu praktikale tõlgendada arvestades EÕIK artiklis 8 ette nähtud perekonnaelu austamise nõuet – perekonnaelu austamine kuulub põhiõiguste hulka, mis on väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tunnustatud ühenduse õiguses (vt eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Saksamaa, punkt 10).
73 Määruse nr 1612/68 artikliga 12 võõrtöötaja lapsele antud õigus võimalikult heades tingimustes vastuvõtvas liikmesriigis kooliteed jätkata hõlmab tingimata seda, et antud lapsel on õigus olla koos teda tegelikult kasvatava vanemaga ja järelikult sellele, et nimetatud isikul oleks õigus elada koos temaga kõnealuses liikmesriigis tema õpingute ajal. Vastuvõtvas liikmesriigis kooliskäimise õigust kasutavat last tegelikult kasvatavale vanemale elamisloa andmisest keeldumine riivaks eelnimetatud õigust.
74 Komisjoni selle argumendi kohta, mille kohaselt ei saa määruse nr 1612/68 artiklist 12 tuletada elamisõigust isikule, kes ei ole võõrtöötaja laps, kuna see staatus on kõigi sellest sättest lähtuvate õiguste vältimatuks eelduseks, tuleb meenutada, et arvestades määruse nr 1612/68 ja iseäranis määruse artikli 12 konteksti ja sellega taotletavat eesmärki, ei saa seda tõlgendada kitsendavalt (vt selle kohta eespool viidatud Diatta kohtuotsus, punkt 17) ega võtta sellelt mingil tingimusel kasulikku mõju.
75 Eeltoodut arvesse võttes tuleb teisele küsimusele vastata, et kui lastel on õigus elada vastuvõtvas riigis, et käia seal üldhariduskoolis vastavalt määruse nr 1612/68 artiklile 12, tuleb seda sätet tõlgendada nii, et see lubab tegelikult lapsi kasvataval vanemal tema kodakondsusest sõltumata elada mainitud õiguse kasutamise hõlbustamiseks koos lastega, vaatamata sellele, et nende vanemad on vahepeal lahutatud, või et vanem, kes on Euroopa Liidu kodanik, ei ole enam töötaja vastuvõtvas riigis.
76 Kolmanda küsimuse esimese osaga küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt, kas Euroopa Liidu kodanikul, kellel ei ole enam vastuvõtvas liikmesriigis võõrtöötaja staatusest tulenevat elamisõigust, võib liidu kodanikuna olla seal vahetult kohaldatav elamisõigus EÜ artikli 18 lõike 1 alusel.
77 Asjaolu, et EÜ artiklis 18 sätestatud õigus vabalt elada liikmesriikide territooriumil on allutatud piirangutele ning on ette nähtud asutamislepingus, ei võta sellelt W. Baumbasti väitel vahetut õigusmõju. Seda sätet tuleb tõlgendada nii, et W. Baumbast kasutab jätkuvalt elamisõigust Ühendkuningriigis, ehkki ta töötab väljaspool Euroopa Liitu. W. Baumbasti sõnul võimaldaks EÜ artikli 18 selline kohaldamine EÜ asutamislepingus sätestatud vaba liikumise õiguse kasutamist pelgalt kodakondsuse tõendamisel, kusjuures selline kohaldamisviis oleks igati kooskõlas selles valdkonnas juba kehtivate õigusnormidega.
78 Ühendkuningriigi ja Saksamaa valitsus väidavad, et elamisõigust ei saa tuletada otse EÜ artikli 18 lõikest 1. Selles lõikes mainitud piirangud ja tingimused tõendavad, et seda sätet ei mõeldud iseseisvana.
79 Rõhutades ühelt poolt küll EÜ artikli 18 poliitilist ja õiguslikku tähtsust, väidab komisjon samas, et selle sätte enda ja eriti tema lõike 1 sõnastus toob ilmsiks sätte piirangud. Kehtiva ühenduse õiguse kohaselt on selle artikliga antud õigus liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil seatud sõltuvusse nii esmase kui teisese õiguse eelnevalt kehtinud normidest, mis määratlevad isikute kategooriad, kes võivad olla selle õiguse subjektideks. Need õigused on seotud kas majandustegevuse või siis piisavate vahendite olemasoluga. Kuivõrd kolmas eelotsuse küsimus tugineb eeldusele, et W. Baumbast ei saa oma Ühendkuningriigis elamise õigust tuletada ühestki teisest ühenduse õiguse sättest, järeldab komisjon, et kehtivat õigust arvestades ja kõnesolevatel asjaoludel ei saa W. Baumbastil olla EÜ artiklist 18 mingit kasu.
80 Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale on liikmesriigi kodanike õigus siseneda teise liikmesriigi territooriumile ja seal elada õigus, mis on antud vahetult EÜ asutamislepinguga või sõltuvalt juhtumist selle lepingu rakendamiseks vastu võetud sätetega (vt eelkõige 8. aprilli 1976. aasta otsus kohtuasjas 48/75: Royer, EKL 1976, lk 497, punk 31).
81 Ehkki Euroopa Kohus leidis enne Euroopa Liidu lepingu jõustumist, et vahetult EÜ asutamislepingust tulenev elamisõigus on seatud sõltuvusse majandustegevusega tegelemise tingimusest EU artiklite 48, 52 ja 59 (muudetuna EÜ artiklid 39, 43 ja 49) tähenduses (vt 5. veebruari 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑363/89, EKL 1991, lk I‑273, punkt 9), on EÜ asutamislepingusse vahepeal lisatud liidu kodakondsus ning EÜ artikli 18 lõikega 1 on antud igale kodanikule õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil.
82 EÜ artikli 17 lõike 1 kohaselt on liidu kodanik iga isik, kellel on mõne liikmesriigi kodakondsus. Liidu kodaniku staatuse mõtteks on olla liikmesriikide kodanike põhistaatuseks (vt selle kohta 20. septembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑184/99: Grzelczyk, EKL 2001, lk I‑6193, punkt 31).
83 Lisaks ei nõua Euroopa Liidu leping, et liidu kodanikud tegeleksid majandus- või kutsetegevusega töötajana või füüsilisest isikust ettevõtjana, selleks et nad võiksid kasutada EÜ asutamislepingu teises osas ette nähtud, kodakondsusega seonduvaid õigusi. Samuti ei anna miski asutamislepingu sõnastuses alust arvata, et liidu kodanikel, kes on asunud töötamise eesmärgil teise liikmesriiki, ei oleks töötamise lõppedes enam õigusi, mis neile selle kodakondsuse alusel EÜ asutamislepinguga on antud.
84 Mis puudutab konkreetsemalt EÜ artikli 18 lõikes 1 sätestatud õigust elada liikmesriikide territooriumil, siis tuleb nentida, et see õigus on antud EÜ asutamislepingu selge ja täpse sättega vahetult kõigile liidu kodanikele. W. Baumbastil on seega õigus tugineda EÜ artikli 18 lõikele 1 ainuüksi seetõttu, et ta on liikmesriigi ja seega ka liidu kodanik.
85 Liidu kodanikel on õigus elada teise liikmesriigi territooriumil, kui EÜ asutamislepinguga ja selle rakendamiseks võetud meetmetega kehtestatud piirangutest ja tingimustest ei tulene teisiti.
86 EÜ artikli 18 lõikes 1 mainitud piirangute kohaldamine kõnealuse elamisõiguse kasutamisele allub siiski kohtulikule kontrollile. Järelikult ei takista sellele õigusele seatud võimalikud piirangud ja tingimused EÜ artikli 18 lõike 1 sätetel andmast üksikisikutele õigusi, mille tagamist nad võivad nõuda ning mida siseriiklikud kohtud peavad kaitsma (vt selle kohta 4. detsembri 1974. aasta otsus kohtuasjas 41/74: Van Duyn, EKL 1974, lk 1337, punkt 7).
87 Teisese õiguse sätetest tulenevate piirangute ja tingimuste osas näeb direktiivi 90/364 artikli 1 lõige 1 ette, et liikmesriigid võivad nõuda teise liikmesriigi kodanikelt, kes soovivad kasutada elamisõigust nende territooriumil, et neil endal ja nende pereliikmetel oleks vastuvõtvas liikmesriigis kõiki riske hõlmav ravikindlustus ja piisavad elatusvahendid selleks, et mitte koormata elamisperioodi vältel vastuvõtva liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi.
88 Nende tingimuste kohaldamise kohta Baumbasti kohtuasjas tuleb meenutada, et toimikust ilmneb, et W. Baumbast töötas kolmandates riikides Saksa äriühingute heaks ning et ei tema ise ega ta perekond ei tuginenud vastuvõtva liikmesriigi sotsiaalabisüsteemile. Neil asjaoludel ei ole vaidlustatud seda, et W. Baumbast täidab direktiivis 90/364 sätestatud piisavate elatusvahendite olemasoluga seonduva tingimuse.
89 Ravikindlustuse kohta ilmneb toimikust, et nii W. Baumbastil kui tema pereliikmetel on Saksamaal üldine ravikindlustus. Immigration Adjudicator näib olevat märkinud, et see ravikindlustus ei kata Ühendkuningriigis antavat kiireloomulist abi. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul tuleb kontrollida selle väite paikapidavust, arvestades nõukogu 14. juuni 1971. aasta määrust (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes (EÜT L 149, lk 2; ELT eriväljaanne 05/01, lk 35). Eeskätt tuleb viidata selle määruse artikli 19 lõike 1 alapunktile a, mis tagab muus kui pädevas liikmesriigis elavale töötajale või füüsilisest isikust ettevõtjale, kelle olukord nõuab ravi elukohaliikmesriigi territooriumil, õiguse saada pädeva liikmesriigi kulul elukohajärgse riigi asutuselt mitterahalisi haigushüvitisi.
90 Igal juhul lähtuvad EÜ artiklis 18 ja direktiivis 90/364 ette nähtud piirangud ja tingimused ideest, et liidu kodanike elamisõiguse kasutamise võib allutada liikmesriikide õigustatud huvidele. Sellega seoses tuleb meenutada, et vastavalt direktiivi 90/364 preambuli põhjendusele 4 ei tohi teises liikmesriigis elamise õiguse kasutajad „põhjendamatult” koormata vastuvõtva liikmesriigi eelarvet.
91 Sellegipoolest tuleb kõnealuseid piiranguid ja tingimusi kohaldades järgida ühenduse õigusega kehtestatud piire ja ühenduse õiguse üldpõhimõtteid, eelkõige proportsionaalsuse põhimõtet. See tähendab, et liikmesriigi võetavad meetmed peavad olema taotletava eesmärgi saavutamiseks sobivad ja vajalikud (vt selle kohta 2. augusti 1993. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑259/91, C‑331/91 ja C‑332/91: Alluè jt, EKL 1993, lk I‑4309, punkt 15).
92 Proportsionaalsuse põhimõtte kohaldamisel Baumbasti kohtuasja asjaoludele tuleb esiteks meenutada, et ei ole vaidlustatud seda, kas W. Baumbastil on piisavaid elatusvahendeid direktiivi 90/364 tähenduses, teiseks töötas ta ja järelikult viibis õiguspäraselt mitmeid aastaid vastuvõtvas liikmesriigis esialgu töötaja ja hiljem füüsilisest isikust ettevõtjana, kolmandaks elas ka tema perekond sellel ajavahemikul vastuvõtvas liikmesriigis ja jäi sinna elama ka seejärel, kui W. Baumbast oli lõpetanud selles riigis tegevuse töötaja ja füüsilisest isikust ettevõtjana, neljandaks ei koormanud ei W. Baumbast ega tema pereliikmed vastuvõtva liikmesriigi eelarvet ja viiendaks on nii W. Baumbastil kui tema perekonnal üldine ravikindlustus teises liidu liikmesriigis.
93 See, et W. Baumbasti keelatakse direktiivi 90/364 sätteid kohaldades kasutamast EÜ artikli 18 lõikega 1 talle antud elamisõigust, sest tema ravikindlustus ei kata vastuvõtvas liikmesriigis antavat kiireloomulist abi, kujutab neil tingimustel endast ebaproportsionaalset sekkumist selle õiguse kasutamisse.
94 Seega tuleb kolmanda küsimuse esimesele osale vastata, et Euroopa Liidu kodanikul, kellel ei ole enam vastuvõtvas liikmesriigis võõrtöötaja staatusest tulenevat elamisõigust, võib liidu kodanikuna olla seal vahetult kohaldatav elamisõigus EÜ artikli 18 lõike 1 alusel. Selle õiguse kasutamine on allutatud nimetatud sättes mainitud piirangutele ja tingimustele, ent pädevad ametiasutused ja vajaduse korral ka siseriiklikud kohtud peavad jälgima, et neid piiranguid ja tingimusi kohaldades järgitaks ühenduse õiguse üldpõhimõtteid, eelkõige proportsionaalsuse põhimõtet.
95 Kolmanda küsimuse teise ja kolmanda osaga küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas juhul, kui W. Baumbastil on elamisõigus EÜ artikli 18 lõike 1 alusel, on ka tema pereliikmetel elamisõigus samal alusel. Arvestades esimesele kahele küsimusele antud vastuseid, ei ole kolmanda küsimuse neile osadele vaja vastata.
96 Arvestades kolmanda küsimuse esimesele osale antud vastust, ei ole ka neljandale küsimusele vaja vastata.
97 Euroopa Kohtule märkusi esitanud Ühendkuningriigi ja Saksamaa valitsuse ning komisjoni kulusid ei hüvitata. Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus siseriiklikus kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kulude jaotuse siseriiklik kohus.
vastuseks küsimustele, mille talle 28. mai 1999. aasta määrusega esitas Immigration Appeal Tribunal, otsustab:
1. Euroopa Liidu kodaniku lastel, kes on asunud elama liikmesriiki ajal, mil nende vanem kasutas elamisõigust võõrtöötajana selles liikmesriigis, on õigus elada kõnesolevas riigis, et käia seal üldhariduskoolis vastavalt nõukogu 15. oktoobri 1968. aasta määruse (EMÜ) nr 1612/68 töötajate liikumisvabaduse kohta ühenduse piires artiklile 12. Asjaolu, et nende vanemad on vahepeal lahutatud, et vaid üks vanem on Euroopa Liidu kodanik ning ta ei ole enam võõrtöötaja vastuvõtvas liikmesriigis või et lapsed ise ei ole Euroopa Liidu kodanikud, ei oma selles küsimuses mingit tähtsust.
2. Kui lastel on õigus elada vastuvõtvas riigis, et käia seal üldhariduskoolis vastavalt määruse nr 1612/68 artiklile 12, tuleb seda sätet tõlgendada nii, et see lubab tegelikult lapsi kasvataval vanemal tema kodakondsusest sõltumata elada mainitud õiguse kasutamise hõlbustamiseks koos lastega, vaatamata sellele, et nende vanemad on vahepeal lahutatud või et vanem, kes on Euroopa Liidu kodanik, ei ole enam töötaja vastuvõtvas riigis.
3. Euroopa Liidu kodanikul, kellel ei ole enam vastuvõtvas liikmesriigis võõrtöötaja staatusest tulenevat elamisõigust, võib liidu kodanikuna olla seal vahetult kohaldatav elamisõigus EÜ artikli 18 lõike 1 alusel. Selle õiguse kasutamine on allutatud nimetatud sättes mainitud piirangutele ja tingimustele, ent pädevad ametiasutused ja vajaduse korral ka siseriiklikud kohtud peavad jälgima, et neid piiranguid ja tingimusi kohaldades järgitaks ühenduse õiguse üldpõhimõtteid, eelkõige proportsionaalsuse põhimõtet.
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 17. septembril 2002 Luxembourgis.

matches: kohus Kohus Kohus kohus kohus Kohus Kohus kohus Kohus Kohus kohus kohus Kohus


TEENUSE SAAJATE PÕHIÕIGUSED JA KOHUSTUSED
SIIMUSTI LASTEKODUS METSATAREKE
Teenuse saajate põhiõigused ja kohustused on koostatud Eesti Vabariigi põhiseaduse, Lastekaitse seaduse ja Euroopa Inimõiguste konvensiooni põjal, mis on kooskõlas Rahvusvahelise Inimõiguste Konvensiooniga.
Teenuse saajate kasutegurid on koostatud perede rühmatöö tulemusel.
I LAPSE ÕIGUSED
Igal lapsel on sünnipärane õigus elule, tervisele, arengule, tööle ja heaolule. (Eesti Vabariigi lastekaitseseadus §8)
Eesti kodakondsuse saamise, kaotamise ja taastamise tingimused ning korra sätestab kodakondsuse seadus.(Eesti Vabariigi põhiseadus §8)
Lapse õigus haridusele
4) õpetab hoidma loodust, elukeskkonda ja oma tervist. (Eesti Vabariigi lastekaitseseadus §39)
* Lastel on õigus heaoluks vajalikule kaitsele ja hoolitsusele. Lapsed võivad vabalt väljendada oma seisukohti. Neid seisukohti võetakse arvesse lapsega seotud küsimustes vastavalt tema vanusele ja küpsusele.* Kõikides lastega seotud toimingutes, mida teevad avalik-õiguslikud asutused või eraõiguslikud institutsioonid, tuleb esikohale seada lapse huvid.* Igal lapsel on õigus säilitada regulaarsed isiklikud suhted jagada otsene kontakt oma mõlema vanemaga, kui see ei ole lapse huvidega vastuolus.(Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 24)
Lastel on võrdne õigus saada abi ja hooldust ning areneda, sõltumata soost ja rahvusest ning sellest, kas nad elavad täisperekonnas või üksikvanemaga, kas nad on lapsendatud või hooldatavad, kas nad on sündinud registreeritud või registreerimata abielust, kas nad on terved, haiged või puudega. (Eesti Vabariigi lastekaitseseadus §10)
Lapsel on mõtte-, südametunnistuse-, usu- ja sõnavabadus. Lapsel on õigus ja tal peab olema võimalus otsida, saada ja jagada mitmekülgset humanistlikku informatsiooni, osaleda organisatsioonides ja liikumistes. (Eesti Vabariigi lastekaitseseadus §11)
(2) Lapsele tuleb tagada võimalused ja tingimused mänguks. (Eesti Vabariigi lastekaitseseadus §12)
(2) Lapse õigust eraelule ei tohi kahjustada meelevaldse või ebaseadusliku sekkumisega, riivates lapse au, väärikust, kiindumusi ja head mainet. (Eesti Vabariigi lastekaitseseadus §13)
(2) Laps ei või olla kehalise ega vaimse ekspluateerimise objektiks. (Eesti Vabariigi lastekaitseseadus §14)
Õigus saada teavet puuduva vanema kohta
Lapsel on õigus saada teavet puuduva vanema kohta, kui see ei kahjusta lapse heaolu ja arengut või lapsendamissaladust. (Eesti Vabariigi lastekaitseseadus §29)
(2) Lapse sotsiaalsete õiguste piiramise vaidlusi põhjustanud juhtudel küsib sotsiaaltalitus asjakohase ekspertarvamus. (Eesti Vabariigi lastekaitseseadus §17)
Õigus enesemääratlemisele
Lapsel on enesemääramisõigus, sh teada oma päritolu, valida suhtlusringkonda ja suhtlusvahendeid, õigus oma sünnijärgsele nimele, omandatud haridusliku kraadi kandmisele (EV põhiseaduse kommenteeritud väljaanne 2012)
II LAPSE KOHUSTUSED
(2) Laps peab aitama oma abivajavaid vanemaid, vanavanemaid, õdesid-vendi ja üleskasvatajaid. (Eesti Vabariigi lastekaitseseadus §18)
4) kinni pidama väärika käitumise tavadest ja järgima elu-, töö- ja õpikoha reegleid. (Eesti Vabariigi lastekaitseseadus §19)
(2) Oma õiguste kasutamisel ei tohi laps kahjustada teiste laste ega täiskasvanute seaduslikke huve ja õigusi. (Eesti Vabariigi lastekaitseseadus §20)
(2) Riik ja kohalikud omavalitsused loovad laste tööks vajalikud tingimused. Sotsiaaltalitus jälgib lapse töötamise vastavust töö ohutuse ja tervise kaitse nõuetele ning käesoleva seaduse põhimõtetele. (Eesti Vabariigi lastekaitseseadus §21)
(Eesti Vabariigi lastekaitseseadus §22)
Iga laps peab hoidma oma tervist ja seda mitte rikkuma, et olla kord ise täisväärtuslik elujätkaja. (Eesti Vabariigi lastekaitseseadus §23)
(Eesti Vabariigi lastekaitseseadus §23)