text:
URANTIA RAAMAT, 103. Kiri. Usukogemuse reaalsus
URANTIA RAAMAT - 103. Kiri. Usukogemuse reaalsus
§ 1. Religioonifilosoofia
§ 2. Religioon ja üksikisik
§ 3. Religioon ja inimsugu
§ 4. Vaimne osadus
§ 5. Ideaalide päritolu
§ 6. Filosoofiline kooskõlastamine
§ 7. Teadus ja religioon
§ 8. Filosoofia ja religioon
§ 9. Religiooni põhiolemus
§ 1. Philosophy of Religion
§ 2. Religion and the Individual
§ 3. Religion and the Human Race
§ 4. Spiritual Communion
§ 5. The Origin of Ideals
§ 6. Philosophic Co-ordination
§ 7. Science and Religion
§ 8. Philosophy and Religion
§ 9. The Essence of Religion
103. Kiri. Usukogemuse reaalsus
Paper 103 : The Reality of Religious Experience
KÕIKI inimese tõeliselt religioosseid reaktsioone toetab algusest peale palveldamisvaim ja kontrollib tarkusevaim. Universumi Loova Vaimu esimene ülimeele annetus inimesele on isiksuse ühendamine Püha Vaimu ringlusega; selle mõju avaldus juba ammu enne jumalike Poegade annetumisi ja üleüldist Kohandajate annetamist inimese eetilise, usulise ja vaimse vaatepunkti avardajana. Pärast Paradiisi Poegade annetumisi annab vabanenud Tõe Vaim vägeva panuse inimvõimete avardamisse, et need suudaksid tajuda usutõdesid. Kui asustatud maailma evolutsioon jätkub, osalevad Mõttekohandajad üha enam inimese kõrgemat tüüpi usuliste kaemuste väljakujundamises. Mõttekohandaja on see kosmiline aken, mille kaudu võib piiritletud loodud-olend heita usu abil pilgu piiritu Jumaluse, Kõikse Isa kaheldamatusele ja jumalikkusele.
Rahvaste usulised kalduvused on sünnipärased; need ilmnevad üleüldiselt ja näivad olevat loomulikku päritolu; algelised usundid tekivad alati arengulisel teel. Loomulik usukogemus areneb edasi, perioodilised tõeilmutused vahemärgistavad planeedi evolutsiooni muidu aeglast kulgu.
Urantial on praegu nelja liiki religioone:
1. loomulik ehk arenguline religioon;
2. üleloomulik ehk ilmutuslik religioon;
3. praktiline ehk tavareligioon, milles loomulik ja üleloomulik religioon on erineval määral segunenud;
4. filosoofilised religioonid, kunstlikud või filosoofiliselt väljamõeldud teoloogilised doktriinid ja mõistusega loodud religioonid.
1. Religioonifilosoofia
Sotsiaalse või rahvarühma usukogemuse ühtsus tuleneb igas inimeses elava Jumala fragmendi samasusest. Just see jumalikkus inimeses tekitab temas omakasupüüdmatut huvi kaasinimeste hüvangu vastu. Kuna isiksus on ainulaadne — pole kaht ühesugust surelikku —, siis tuleb paratamatult järeldada, et kaks inimest ei saa kunagi oma meeles elava jumaliku vaimu juhtimisi ja tunge ühtmoodi tõlgendada. Surelike rühm võib tunda vaimset ühtsust, kuid ei saa kunagi saavutada filosoofilist ühetaolisust. Seda religioosse mõtte ja kogemuse tõlgendamise mitmekesisust näitab asjaolu, et kahekümnenda sajandi teoloogid ja filosoofid on sõnastanud üle viiesaja erineva religioonidefinitsiooni. Tegelikkuses määratleb iga inimene religiooni selle järgi, kuidas ta kogemuslikult tõlgendab temas elavast Jumala vaimust lähtuvaid jumalikke impulsse, ning see tõlgendus on seetõttu paratamatult ainulaadne ja täielikult erinev kõigi teiste inimeste usufilosoofiast.
103:1.1 (1129.8) The unity of religious experience among a social or racial group derives from the identical nature of the God fragment indwelling the individual. It is this divine in man that gives origin to his unselfish interest in the welfare of other men. But since personality is unique — no two mortals being alike — it inevitably follows that no two human beings can similarly interpret the leadings and urges of the spirit of divinity which lives within their minds. A group of mortals can experience spiritual unity, but they can never attain philosophic uniformity. And this diversity of the interpretation of religious thought and experience is shown by the fact that twentieth-century theologians and philosophers have formulated upward of five hundred different definitions of religion. In reality, every human being defines religion in the terms of his own experiential interpretation of the divine impulses emanating from the God spirit that indwells him, and therefore must such an interpretation be unique and wholly different from the religious philosophy of all other human beings.
Kui aga üks surelik on mõne teise sureliku usufilosoofiaga täielikult nõus, näitab see, et neil kahel olendil on olnud ühesugune usukogemus küsimustes, mida nende ühesugune usulis-filosoofiline tõlgendus puudutab.
Kuigi teie religioon sõltub isiklikust kogemusest, on ülimalt tähtis, et oleksite teadlik väga paljudest muudest usukogemustest (teiste ja teistsuguste surelike teistsugustest tõlgendustest), et saaksite vältida oma usuelu muutumist egotsentriliseks — piiratuks, isekaks ja eraklikuks.
103:1.3 (1130.2) While your religion is a matter of personal experience, it is most important that you should be exposed to the knowledge of a vast number of other religious experiences (the diverse interpretations of other and diverse mortals) to the end that you may prevent your religious life from becoming egocentric — circumscribed, selfish, and unsocial.
Ratsionalism eksib arvates, et religioon on algul algeline uskumus millessegi, millele järgneb väärtuste poole pürgimine. Religioon on eeskätt väärtuste poole pürgimine ja alles seejärel moodustub selgitavate uskumuste süsteem. Inimestel on palju kergem jõuda kokkuleppele religioossetes väärtustes ehk sihtides kui uskumustes ehk selgitustes. Ja sellega seletub ka see, kuidas religioon saab väärtustes ja sihtides kokku leppida, kui samal ajal kerkib esile segadusttekitav nähtus — püsib sadu vastuolulisi uskumusi — usutunnistusi. Sellega on samuti seletatav, miks inimene võib oma usukogemust alal hoida, loobudes samal ajal paljudest religioossetest uskumustest või neid muutes. Religioon püsib vaatamata revolutsioonilistele muutustele religioossetes uskumustes. Teoloogia ei tekita religiooni, just religioon tekitab teoloogilist filosoofiat.
103:1.4 (1130.3) Rationalism is wrong when it assumes that religion is at first a primitive belief in something which is then followed by the pursuit of values. Religion is primarily a pursuit of values, and then there formulates a system of interpretative beliefs. It is much easier for men to agree on religious values — goals — than on beliefs — interpretations. And this explains how religion can agree on values and goals while exhibiting the confusing phenomenon of maintaining a belief in hundreds of conflicting beliefs — creeds. This also explains why a given person can maintain his religious experience in the face of giving up or changing many of his religious beliefs. Religion persists in spite of revolutionary changes in religious beliefs. Theology does not produce religion; it is religion that produces theologic philosophy.
Asjaolu, et usklikud on uskunud nii palju valet, ei muuda kehtetuks religiooni, sest religioon põhineb väärtuste äratundmisel ning sellele annab kehtivuse isiklikul usukogemusel rajanev usk. Seega tugineb religioon kogemustele ja religioossele mõttele; teoloogia, religioonifilosoofia, on aus püüd seda kogemust selgitada. Selgitavad uskumused võivad olla õiged või väärad, samuti võib tõde olla neis segi eksimustega.
Vaimsete väärtuste äratundmine on kogemus, mis jääb ideeloomisvõimest kõrgemale. Üheski inimkeeles pole sõna, mida võiks kasutada selle „meele”, „tunde”, „intuitsiooni” või „kogemuse” tähistamiseks, mida oleme otsustanud nimetada jumalateadvuseks. Inimeses elav Jumala vaim ei ole isikuline — Mõttekohandaja on eelisikuline —, kuid see Järelevaataja annab niisuguse väärtuse, eritab sellist jumalikkuse hõngu, mis on kõrgeimas ja lõpmatus tähenduses isikuline. Kui Jumal poleks vähemalt isikuline, ei saaks ta olla teadvusel, ja kui ta poleks teadvusel, oleks ta inimesest madalam.
103:1.6 (1130.5) The realization of the recognition of spiritual values is an experience which is superideational. There is no word in any human language which can be employed to designate this “sense,” “feeling,” “intuition,” or “experience” which we have elected to call God-consciousness. The spirit of God that dwells in man is not personal — the Adjuster is prepersonal — but this Monitor presents a value, exudes a flavor of divinity, which is personal in the highest and infinite sense. If God were not at least personal, he could not be conscious, and if not conscious, then would he be infrahuman.
2. Religioon ja üksikisik
Religioon toimib inimmeeles ja on teostunud kogemuses veel enne, kui see ilmub inimteadvusesse. Laps on eksisteerinud enne sünni kogemist juba ligikaudu üheksa kuud. Ent religioon ei „sünni” äkki, vaid kujuneb välja üsnagi järk-järgult. Vaatamata sellele saabub varem või hiljem „sündimispäev”. Taevariiki astutakse vaid siis, kui ollakse „uuesti sündinud” — sündinud Vaimust. Paljude vaimsete sündidega kaasneb suur hingeline ängistus ja märgatav psühholoogiline segadus, nii nagu paljusid füüsi lisigi sünde iseloomustavad „tormiline sünnitus” ja muud „sünnitusvaevad”. Teised vaimsed sünnid toimuvad kõrgeimate väärtuste äratundmise loomuliku ja normaalse kasvuna vaimukogemuste omandamise käigus, ehkki ükski usuline areng ei leia aset ilma teadliku pingutuseta ja positiivse ning isikliku kindla otsuseta. Religioon pole kunagi passiivne kogemus, negatiivne hoiak. Niinimetatud religiooni sünd ei ole otseselt seotud niinimetatud pöördumiskogemustega, mis tavaliselt iseloomustavad usulisi episoode hilisemas elus vaimse konflikti, emotsionaalse surutise ja loomulaadis toimuva murrangu tulemusena.
103:2.1 (1130.6) Religion is functional in the human mind and has been realized in experience prior to its appearance in human consciousness. A child has been in existence about nine months before it experiences birth. But the “birth” of religion is not sudden; it is rather a gradual emergence. Nevertheless, sooner or later there is a “birth day.” You do not enter the kingdom of heaven unless you have been “born again” — born of the Spirit. Many spiritual births are accompanied by much anguish of spirit and marked psychological perturbations, as many physical births are characterized by a “stormy labor” and other abnormalities of “delivery.” Other spiritual births are a natural and normal growth of the recognition of supreme values with an enhancement of spiritual experience, albeit no religious development occurs without conscious effort and positive and individual determinations. Religion is never a passive experience, a negative attitude. What is termed the “birth of religion” is not directly associated with so-called conversion experiences which usually characterize religious episodes occurring later in life as a result of mental conflict, emotional repression, and temperamental upheavals.
Ent inimesed, kes on saanud vanematelt sellise kasvatuse, mis on lasknud kasvada teadmisega, et nad on armastava Taevaisa lapsed, ei tohiks vaadata viltu oma surelike ligimeste peale, kes jõuaksid sellise teadlikkuseni osadusest Jumalaga alles psühholoogilise kriisi, emotsionaalse murrangu kaudu.
Arenguline pinnas inimmeeles, milles ilmutatud religiooni seeme idaneb, on inimese kõlbeline olemus, millest tekib nii varakult sotsiaalne teadvus. Lapse kõlbelise olemuse esimesed ajendid ei ole seotud soo, süü ega isikliku uhkusega, vaid pigem õigluse, aususe ja headusetungidega — et oma kaasinimeste eest abistavalt hoolt kanda. Kui seda varajast kõlbelist ärkamist toetada, hakkab järk-järgult välja kujunema usuelu, milles vastuolusid, murranguid ja kriise on suhteliselt vähe.
103:2.3 (1131.2) The evolutionary soil in the mind of man in which the seed of revealed religion germinates is the moral nature that so early gives origin to a social consciousness. The first promptings of a child’s moral nature have not to do with sex, guilt, or personal pride, but rather with impulses of justice, fairness, and urges to kindness — helpful ministry to one’s fellows. And when such early moral awakenings are nurtured, there occurs a gradual development of the religious life which is comparatively free from conflicts, upheavals, and crises.
Iga inimene kogeb juba varakult teatavat konflikti oma egoistlike ja altruistlike impulsside vahel ja sageli võib teadlikkuse Jumalast saavutada sel teel, et otsitakse nende kõlbeliste vastuolude lahendamiseks üleinimlikku abi.
Lapse psühholoogia on loomult positiivne, mitte negatiivne. Paljud surelikud on negatiivsed sellepärast, et neid on nii harjutatud. Kui öeldakse, et laps on positiivne, mõeldakse sellega tema kõlbelisi ajendeid, neid meele omadusi, mille ilmumine annab märku Mõttekohandaja saabumisest.
Kui õpetuse suund pole väär, võtab normaalse lapse meel usuteadvuse avaldudes pigem positiivse suuna kõlbelisele õiglusele ja ühiskonna teenimisele, kui negatiivse suuna patule ja süüle. Konflikt võib, kuid ei tarvitse tekkida usukogemuse avardudes, kuid alati on sellega vältimatult seotud inimtahte otsused, pingutused ja funktsioonid.
Kõlbeliste valikutega kaasnevad tavaliselt suuremal või väiksemal määral kõlbelised konfliktid. Ja see kõige esimene konflikt lapse meeles tekib egoistlike ja altruist-like ajendite vahel. Mõttekohandaja ei jäta egoistliku motiivi väärtust isiksuse jaoks arvestamata, kuid eelistab veidi enam altruistlikku ajendit, mis viib inimliku õnne ja taevariigi rõõmude juurde.
Kui kõlbeline olend otsustab iseka ajendiga vastakuti sattudes olla isetu, on tegemist algelise usukogemusega. Ükski loom ei saa niisugust valikut teha, see otsus on ühtaegu inimlik ja religioosne. See hõlmab teadlikkust Jumalast ja toob esile ajendi teenida ühiskonda, mis on inimestevahelise vendluse aluseks. Kui meel teeb vabal tahtel õige kõlbelise otsuse, on see otsus usukogemus.
Ent enne kui laps on piisavalt arenenud, et omandada kõlbelist võimekust ja suuta valida altruistliku teenimise teed, on tal juba välja kujunenud tugev ja väga ühtne egoistlik loomus. Just selle tegeliku olukorra alusel on tekkinud teooria võitlusest „kõrgema” ja „madalama” loomuse, „endise patuse” ja „uue õilsa loomuse” vahel. Normaalsele lapsele saab elus juba väga varakult selgeks, et „õndsam on anda kui saada”.
Inimene kaldub omakasupüüdlikkuse tungi samastama oma egoga — iseendaga. Seevastu soovi olla altruistlik kaldub ta samastama mõne enesevälise mõjuga — Jumalaga. Ja niisugune arvamus on tõepoolest õige, sest kõik isetud soovid pärine vadki tegelikult sisimas elava Mõttekohandaja juhtimisest ja see Kohandaja on Jumala fragment. Vaimselt Järelevaatajalt saadud impulss teostub inimteadvuses tungina olla altruistlik, arvestada kaasolendeid. Selline on vähemalt lapse meele varane ja fundamentaalne kogemus. Kui kasvav laps ei suuda oma isiksust koondada, võib altruistlik tung sedavõrd üle areneda, et kahjustab tõsiselt tema mina heaolu. Eksiteele sattunud südametunnistus võib põhjustada palju konflikte, muret ja südamevalu ning inimene võib tunda end ääretult õnnetuna.
103:2.10 (1131.9) Man tends to identify the urge to be self-serving with his ego — himself. In contrast he is inclined to identify the will to be altruistic with some influence outside himself — God. And indeed is such a judgment right, for all such nonself desires do actually have their origin in the leadings of the indwelling Thought Adjuster, and this Adjuster is a fragment of God. The impulse of the spirit Monitor is realized in human consciousness as the urge to be altruistic, fellow-creature minded. At least this is the early and fundamental experience of the child mind. When the growing child fails of personality unification, the altruistic drive may become so overdeveloped as to work serious injury to the welfare of the self. A misguided conscience can become responsible for much conflict, worry, sorrow, and no end of human unhappiness.
3. Religioon ja inimsugu
Usul vaimudesse ja unenägudesse ning muul ebausul oli algeliste religioonide arengus oma roll, kuid ei tohiks jätta arvestamata ka sugukonna või hõimu ühtsuse mõju. Rühmasuhe tekitas just niisuguse sotsiaalse olukorra, mis kutsus esile varase inimmeele kõlbelises olemuses egoismi ja altruismi vahelise konflikti. Vaatamata usule vaimudesse, keskendub Austraalia põliselanike religioon ikka veel sugukonnale. Sellised religioossed tõekspidamised kalduvad aja jooksul isikustuma, algul loomadena ja hiljem üliinimese või Jumalana. Ka niisugused alamad rahvad nagu Aafrika bušmanid, kelle uskumustes pole isegi veel totemismi, tunnistavad omakasu ja rühma huvide vahet, mis tähendab ilmalike ja pühade väärtuste algelist eristamist. Usukogemuse allikaks ei ole aga ühiskonnagrupp. Vaatamata kõigile nendele inimese varasesse religiooni panuse andnud algelistele mõjudele on siiski tõsi, et tõeline religioosne ajend pärineb ehtsatest vaim-kohalolekutest, mis ajendavad tahet olema isetu.
Hilisemas religioonis võib aimata ürgset usku looduse imedesse ja saladustesse, ebaisikulist manat. Ent arenev usund nõuab varem või hiljem üksikisikult mingit isiklikku ohvrit oma ühiskonnagrupi hüvanguks, midagi, mis muudaks teisi õnnelikumaks ja paremaks.
Religioon on määratud muutma inimese keskkonda, kuid surelike seas tänapäeval püsiv religioon on enamasti selles suhtes abitu. Keskkond on liigagi sageli religiooni üle valitsenud.
Tuletage meelde, et kõigi ajastute usundites on valdavaks kogemuseks kõlbeliste väärtuste ja sotsiaalsete tähenduste tunnetus, mitte teoloogiliste dogmade või filosoofiliste teooriate üle mõtlemine. Religioon areneb soodsalt sedamööda, kuidas maagia element asendub moraalimõistetega.
Inimene jõudis mana, maagia, looduse kummardamise, vaimudekartuse ja loomade palveldamisena avalduvate ebauskude kaudu mitmesuguste tseremooniateni, millega üksikisiku religioosne hoiak sai suguharu kollektiivseks reaktsiooniks. Siis koondusid ja kristalliseerusid need tseremooniad hõimuuskumusteks ning lõpuks isikustusid hirmud ja usud jumalateks. Ent kogu selles religioosses evolutsioonis ei puudunud kunagi täielikult moraali element. Jumala ajend inimeses oli alati tugev. Ja need võimsad mõjud — üks inimlik ja teine jumalik — kindlustasid religiooni püsimajäämise läbi muutlike ajastute, vaatamata ohule surra välja tuhandete õõnestavate tendentside ja vaenulike antagonismide mõjul.
103:3.5 (1132.5) Man evolved through the superstitions of mana, magic, nature worship, spirit fear, and animal worship to the various ceremonials whereby the religious attitude of the individual became the group reactions of the clan. And then these ceremonies became focalized and crystallized into tribal beliefs, and eventually these fears and faiths became personalized into gods. But in all of this religious evolution the moral element was never wholly absent. The impulse of the God within man was always potent. And these powerful influences — one human and the other divine — insured the survival of religion throughout the vicissitudes of the ages and that notwithstanding it was so often threatened with extinction by a thousand subversive tendencies and hostile antagonisms.
4. Vaimne osadus
Seltskondliku sündmuse ja religioosse kokkusaamise iseloomulikuks erinevuseks on see, et usulisel üritusel valitseb osaduse õhkkond. Selliselt tekitab inimeste koosviibimine partnerlustunde jumalikuga, millest saabki alguse koos palveldamine. Ühise söömaaja pidamine oli varaseimat tüüpi sotsiaalne osadus ja seetõttu nägid ka varased religioonid ette, et palveldajad sõid teatava osa tseremooniaohvrist ära. See viis osaduse saavutamiseks on säilinud ka ristiusus — armulauana. Osaduse õhkkond loob omakasupüüdliku ego ja sisimas elava vaimse Järelevaataja vahelises konfliktis värskendava ja lohutava vaherahuperioodi. Ja see on sissejuhatuseks tõelisele palveldamisele — Jumala kohaloleku praktikale, mis ilmneb inimestevahelise vendluse tekkimisel.
103:4.1 (1133.1) The characteristic difference between a social occasion and a religious gathering is that in contrast with the secular the religious is pervaded by the atmosphere of communion. In this way human association generates a feeling of fellowship with the divine, and this is the beginning of group worship. Partaking of a common meal was the earliest type of social communion, and so did early religions provide that some portion of the ceremonial sacrifice should be eaten by the worshipers. Even in Christianity the Lord’s Supper retains this mode of communion. The atmosphere of the communion provides a refreshing and comforting period of truce in the conflict of the self-seeking ego with the altruistic urge of the indwelling spirit Monitor. And this is the prelude to true worship — the practice of the presence of God which eventuates in the emergence of the brotherhood of man.
Kui ürginimene tundis, et tema osadus Jumalaga on katkenud, hakkas ta ohverdama, püüdes lepitust leida ja sõbralikku suhet taastada. Õiglusejanu viib tõe avastamisele ja tõde lisab ideaale, mis tekitab usklikele inimestele uusi probleeme, sest meie ideaalid kalduvad kasvama geomeetrilises progressioonis, meie võime nende järgi elada edeneb aga vaid aritmeetilises progressioonis.
Süütunne (mitte patu tunnetamine) tuleneb kas vaimse osaduse katkemisest või oma kõlbeliste ideaalide madaldumisest. Sellest kimbatusest võib pääseda ainult siis, kui saadakse aru, et inimese kõrgeimad kõlbelised ideaalid ei tarvitse tingimata Jumala tahtega kokku langeda. Inimene ei saa loota, et suudab elada oma kõrgeimate ideaalide järgi, kuid ta võib olla truu oma eesmärgile leida Jumal ja muutuda üha enam tema sarnaseks.
Jeesus kõrvaldas kõik ohverdus- ja lepitustseremooniad. Ta hävitas kõik selle väljamõeldud süü- ja universumist eraldatuse tunde alused, kuulutades, et inimene on Jumala laps; loodud-olendi ja Looja suhe asetati lapse ja vanema tasemele. Jumalast saab surelikele poegadele ja tütardele armastav Isa. Kõik tseremooniad, mis sellesse õiguspärasesse lähedasse perekonnasuhtesse ei kuulu, kaotatakse igaveseks.
Jumal-Isa ei kohtle inimest, oma last, mitte tema tegeliku vooruslikkuse või väärtuse järgi, vaid arvestades lapse motiive — loodud-olendi eesmärke ja kavatsusi. See on vanema ja lapse vaheline suhe, mis on ajendatud jumalikust armastusest.
103:4.5 (1133.5) God the Father deals with man his child on the basis, not of actual virtue or worthiness, but in recognition of the child’s motivation — the creature purpose and intent. The relationship is one of parent-child association and is actuated by divine love.
5. Ideaalide päritolu
Algelises arenevas meeles tekib sotsiaalne ja kõlbeline kohusetunne põhiliselt emotsionaalsest hirmust. Ühiskonna teenimise positiivsem tung ja altruismi idealistlikkus tulenevad otseselt ajendist, mille annab inimmeeles elav jumalik vaim.
See teistele head tegemise idee-ideaal — tung keelata oma egole midagi oma ligimese heaks — on algul väga piiratud. Ürginimene peab ligimesteks vaid väga lähedasi inimesi, kes teda heanaaberlikult kohtlevad; religioosse tsivilisatsiooni arenedes hakkab ligimese mõiste hõlmama suguharu, hõimu, rahvast. Jeesus laiendas ligimese mõiste kogu inimkonnale, nii et me peaksime isegi oma vaenlasi armastama. Igas normaalses inimeses on miski, mis ütleb talle, et see õpetus on kõlbeline — õige. Isegi need, kes seda ideaali oma elus kõige vähem rakendavad, möönavad, et see on teoreetiliselt õige.
103:5.2 (1133.7) This idea-ideal of doing good to others — the impulse to deny the ego something for the benefit of one’s neighbor — is very circumscribed at first. Primitive man regards as neighbor only those very close to him, those who treat him neighborly; as religious civilization advances, one’s neighbor expands in concept to embrace the clan, the tribe, the nation. And then Jesus enlarged the neighbor scope to embrace the whole of humanity, even that we should love our enemies. And there is something inside of every normal human being that tells him this teaching is moral — right. Even those who practice this ideal least, admit that it is right in theory.
Kõik inimesed tunnistavad, et see üldine inimlik tung olla isetu ja altruistlik on kõlbeline. Humanist peab seda tungi pärinevaks ainelise meele loomulikust funktsioneerimisest; usklik tunnistab õigemini, et sureliku meele tung tõelise omakasupüüdmatuse poole on reageering sisemise vaimu, Mõttekohandaja juhtimisele.
Ent alati ei saa olla kindel sellele, kuidas inimene tõlgendab ego-tahte ja minavälise tahte varaseid konflikte. Vaid üsna hästi koondunud isiksus võib lepitada neid mitmeid vastuolusid, mis tekivad ego ihaluste ja tärkava sotsiaalse teadvuse vahel. Minal on samasugused õigused kui ligimestel. Kummalgi pole ainuõigust üksikisiku tähelepanule ja teenimisele. Suutmatusest seda probleemi lahendada tekivad inimese varaseimat tüüpi süütunded.
Inimlik õnn saavutatakse vaid siis, kui mina egoistlikku soovi ja kõrgema mina (jumaliku vaimu) altruistlikku tungi kooskõlastab ja lepitab neid omavahel tervikuks ühendava ja juhendava isiksuse ühtne tahe. Areneva inimese meel satub alati vastamisi keerulise probleemiga olla kohtunik ühelt poolt emotsionaalsete ajendite loomuliku avardumise, teiselt poolt vaimsel taipamisel — ehtsal religioossel mõtisklusel — tuginevate isetute tungide kasvu vahel.
103:5.5 (1134.3) Human happiness is achieved only when the ego desire of the self and the altruistic urge of the higher self (divine spirit) are co-ordinated and reconciled by the unified will of the integrating and supervising personality. The mind of evolutionary man is ever confronted with the intricate problem of refereeing the contest between the natural expansion of emotional impulses and the moral growth of unselfish urges predicated on spiritual insight — genuine religious reflection.
Püüd teha võrdselt head iseenda minale ja üha enamatele teistele minadele tekitab probleemi, mida aja ja ruumi tingimustes ei saa alati rahuldavalt lahendada. Igavese elu jooksul saab neile vastuoludele lahenduse leida, kuid ühe lühikese inimelu vältel neid lahendada ei saa. Jeesus viitas sellele paradoksile, kui ütles: „Kes tahab päästa oma elu, kaotab selle, ja see, kes kaotab elu taevariigi pärast, leiab selle.”
Ideaali poole pürgimine — püüd olla Jumala sarnane — on pidev pingutus nii enne kui ka pärast surma. Surmajärgne elu ei ole oluliselt teistsugune kui surelik eksistents. Kõik hea, mida me selles elus teeme, aitab otseselt parandada meie tulevast elu. Tõeline religioon ei soosi moraalset lodevust ja vaimset loidust ega erguta asjatuid lootusi, nagu annaks loomuliku surma väravate läbimine inimesele kõik ülla loomuse voorused. Tõeline religioon ei alaväärista inimese pingutusi sureliku elu progressis. Iga surelik saavutus aitab otseselt rikastada surematu ellujäämiskogemuse esimesi etappe.
103:5.7 (1134.5) The pursuit of the ideal — the striving to be Godlike — is a continuous effort before death and after. The life after death is no different in the essentials than the mortal existence. Everything we do in this life which is good contributes directly to the enhancement of the future life. Real religion does not foster moral indolence and spiritual laziness by encouraging the vain hope of having all the virtues of a noble character bestowed upon one as a result of passing through the portals of natural death. True religion does not belittle man’s efforts to progress during the mortal lease on life. Every mortal gain is a direct contribution to the enrichment of the first stages of the immortal survival experience.
Inimese idealismile mõjub saatuslikult, kui talle õpetatakse, et kõik tema altruistlikud ajendid on arenenud välja vaid tema loomulikest karjainstinktidest. Samas teadmine, et need hinge kõrgemad tungid lähtuvad tema surelikus meeles elavatest vaimujõududest, õilistab teda ja annab määratult energiat.
Inimene tõuseb endast kõrgemale ja väljub enda piiridest, kui ta kord täielikult adub, et temas elab ja ponnistab miski, mis on igavene ja jumalik. Ja nii ongi, et elav usk meie ideaalide üleinimlikku päritolusse kinnitab meie usku, et oleme Jumala pojad, ja teeb tõelisuseks meie altruistlikud veendumused, inimestevahelise vendluse tunded.
Inimesel on vaimu vallas vaba tahe. Surelik inimene ei ole kõikvõimsa Jumala paindumatu suveräänsuse abitu ori ega mehhanistliku kosmilise ettemääratuse kui lootusetu paratamatuse ohver. Inimene on päris kindlasti oma igavese saatuse arhitekt.
Kuid surve ei päästa ega õilista inimest. Vaimse kasvu lätteks on arenev hing. Surve võib isiksust moonutada, kuid ei erguta kunagi kasvu. Isegi kasvatuslik surve toob vaid negatiivset kasu selles mõttes, et võib aidata ennetada hukatuslikke kogemusi. Vaimne kasv on suurim siis, kui kogu väline surve on minimaalne. „Kus on Issanda vaim, seal on vabadus.” Inimene areneb kõige paremini siis, kui kodu, kogukond, kirik ja riik talle kõige vähem survet avaldavad. Sellest ei tohi aga aru saada nii, nagu poleks kodul, ühiskondlikel institutsioonidel, kirikul ja riigil edumeelses ühiskonnas kohta.
Kui ühiskonna religioosse rühma liige täidab oma rühma nõudeid, tuleks teda ergutada nautima usulist vabadust, nii et religioosse usu tõed ja usukogemuse tõsiasjad tema isiklikus tõlgenduses täielikult väljenduda saaksid. Selle religioosse rühma turvalisus sõltub vaimsest ühtsusest, mitte ühesugusest teoloogiast. Religioosne rühm peaks suutma nautida vabamõtlemise vabadust, ilma et selle liikmed hakkaksid „vabamõtlejateks”. Kirik, mis palveldab elavat Jumalat, kehtestab inimestevahelise vendluse ja söandab loobuda oma liikmetele usutunnistuse osas survet avaldamast, võib oma tuleviku peale kindel olla.
6. Filosoofiline kooskõlastamine
Teoloogia uurib inimvaimu tegusid ja reageeringuid; see ei saa kunagi teaduseks, sest seda tuleb alati rohkem või vähem siduda ühelt poolt psühholoogiaga isikliku väljenduse osas ja teiselt poolt filosoofiaga asjade süstemaatilise kirjeldamise mõttes. Teoloogia uurib alati teie usundit, kellegi teise usundi uurimine on psühholoogia.
Kui inimene läheneb oma universumi uurimisele väljastpoolt, loob ta sellega mitmesuguseid loodusteadusi; kui ta läheneb enese ja universumi uurimisele seestpoolt, loob ta teoloogia ja metafüüsika. Hilisem filosoofia areneb välja püüdest harmoneerida paljusid lahknevusi, mida algul paratamatult tekitavad nende kahe vastupidise lähenemise tähelepanekud ja õpetused universumi asjadest ja olenditest.
Religioon seondub vaimse vaatepunktiga, teadmisega, et inimkogemus on sisemine. Inimese vaimne loomus annab talle võimaluse pöörata universumi väliskülg sissepoole. Seetõttu on tõsi, et ainult isiksuse kogemuse sisemusest vaadatuna näib kogu loodu olevat olemuselt vaimne.
Kui inimene uurib universumit analüütiliselt oma füüsiliste meelte aineliste andidega ja nendega seonduva meeletaju kaudu, näib kosmos olevat mehaaniline ja koosnevat energiast ning ainest. Selline viis reaalsuse uurimiseks tähendab universumi pahupidi pööramist.
Universumi loogilist ja järjekindlat filosoofilist kontseptsiooni ei saa üles ehitada materialismi ega spiritualismi postulaatidele, sest need mõtteviisid on universaalselt rakendatuna sunnitud vaatlema kosmost moonutatult; esimene kontakteeruks seest väljapoole pööratud universumiga ja teine mõistaks väljastpoolt sissepoole pööratud universumi olemust. Seega ei saa teadus ega religioon kunagi iseenesest loota, et omandab iseseisvalt piisava arusaamise kõiksetest tõdedest ja suhetest, ilma et seda juhendaks inimfilosoofia ja valgustaks jumalik ilmutus.
Inimese sisemine vaim peab tuginema oma väljendustes ja eneseteostuses alati meele mehhanismidele ja toimimisviisidele. Samuti peab ka ainelise reaalsuse väline kogemine tuginema kogeva isiksuse meele teadlikkusele. Seetõttu on vaimne ja aineline, sisemine ja väline inimkogemus alati kooskõlas meele funktsiooniga ja nende teadlik teostamine sõltub meeletegevusest. Inimene kogeb oma meeles ainet; vaimset reaalsust kogeb ta hinges, kuid saab sellest kogemusest teadlikuks oma meeles. Intellekt on surelike kogemuste kogusumma harmoneerija ja alatine määraja ning piiraja. Teadvuse tõlgendus meele poolt annab nii energiatele kui ka vaimsetele väärtustele oma värvingu.
Teil on raske teaduse ja religiooni vahel harmoonilisemat kooskõla saavutada sellepärast, et vahepealne asjade ja olendite morontiamaailm on teile täiesti tundmatu. Kohalik universum koosneb reaalsuse avaldumise kolmest astmest ehk etapist: aine, morontia ja vaim. Morontia lähenemisnurk kaotab igasuguse lahknevuse loodusteaduste avastuste ja religioosse vaimu toimimise vahel. Mõistmine on teaduslik viis aru saada, usk on religioosne viis taibata, mota on seesama viis morontiatasemel. Mota on tundlikkus aineülese reaalsuse suhtes, mis hakkab kompenseerima puudulikku kasvu; selle sisuks on teadmine-mõistmine ja olemuseks usk-taipamine. Mota on reaalsustajude lahknevuste filosoofiaülene lepitamine, mis on ainelistele isiksus tele saavutamatu; osaliselt omandatakse see pärast ainelist lihalikku elu ellujäämise kogemuses. Kuid paljud surelikud on tunnistanud, et oleks vaja mingit viisi, kuidas lepitada omavahel nii suuresti lahkneva teaduse ja religiooni valdkonna vastastikust mõju; ja metafüüsika tuleneb inimese väsimatutest püüetest seda hästi teadaolevat kuristikku ületada. Ent inimlik metafüüsika on osutunud pigem segadust tekitavaks kui valgustavaks. Metafüüsika esindab inimese heakavatsuslikku, kuid tagajärjetut püüet kompenseerida morontia mota puudumist.
Metafüüsika on läbi kukkunud, inimene ei suuda motat tajuda. Ilmutus on ainuvõimalik viis kompenseerida ainelises maailmas puuduvat tundlikkust mota tõe suhtes. Ilmutus toob mõistusega väljatöötatud metafüüsika segadikku autoriteetse selguse.
Teadus on inimese püüd uurida oma füüsilist keskkonda, energia-aine maailma. Religioon on kogemus, mille inimene saab vaimuväärtuste ilmast. Filosoofia on kujunenud inimmeele püüetest neid väga erinevaid mõisteid korrastada ja kooskõlastada mingiks mõttekaks ja ühtseks suhtumiseks maailma. Filosoofia, millele ilmutus on selgust andnud, toimib vastuvõetavalt mota puudumise ning inimese mõistuse loodud mota aseaine, metafüüsika kokku varisemise tingimustes.
103:6.9 (1136.4) Science is man’s attempted study of his physical environment, the world of energy-matter; religion is man’s experience with the cosmos of spirit values; philosophy has been developed by man’s mind effort to organize and correlate the findings of these widely separated concepts into something like a reasonable and unified attitude toward the cosmos. Philosophy, clarified by revelation, functions acceptably in the absence of mota and in the presence of the breakdown and failure of man’s reason substitute for mota — metaphysics.
Varane inimene ei eristanud energiatasandit vaimutasandist. Alles violetne rass ja nende andiitidest järeltulijad püüdsid esimestena matemaatilist tahtelisest lahutada. Tsiviliseeritud inimene on astunud üha enam varajaste kreeklaste ja sumerite jälgedes, sest need eristasid eluta loodust elusast. Tsivilisatsiooni edenedes peab filosoofia ületama vaimu mõiste ja energia mõiste vahelise üha laieneva kuristiku. Ent ruumi ajalikkuses esinevad need lahknevused ühena Ülimas.
Teadus peab tuginema alati põhjendusele, kuigi selle piire aitavad avardada ka kujutlusvõime ja oletused. Religioon sõltub alati usust, ehkki põhjendus mõjub stabiliseerivalt ja abistava teenrina. Loodus- ja vaimumaailma nähtusi on väärteaduste ja -religioonide poolt alati ekslikult tõlgendatud ja seda tehakse ka edaspidi.
Inimene on püüdnud oma filosoofilisi formuleeringuid koostada vaatamata puudulikule arusaamisele teadustest, nõrgast sidemest religiooniga ja ebaõnnestunud metafüüsika-alastest ettevõtmistest. Iga nüüdisaegne inimene ehitaks üles väärika ja põneva filosoofia endast ja universumist, kui poleks olnud ainelise ja vaimumaailma vahelise tähtsa ja asendamatu metafüüsilise sideme kokkuvarisemist, metafüüsika suutmatust ületada aine ja vaimu vahelist morontiakuristikku. Surelikul inimesel puudub morontiameelest ja -ainest arusaam, seega on ilmutus ainus viis, kuidas leevendada seda, et tal puudub nii hädasti vajalik kontseptuaalne informatsioon, et ehitada üles universumi loogilist filosoofiat ja omandada rahuldavat arusaamist oma kindlast ja stabiilsest kohast selles universumis.
Ilmutus on areneva inimese ainus lootus seda morontiakuristikku ületada. Usk ja mõistmine ei suuda mota abita loogilist universumit välja mõelda ja üles ehitada. Mota-taipamiseta ei suuda surelik inimene mõista ainelise maailma nähtustes peituvat headust, armastust ja tõde.
Kui inimeste filosoofia kaldub tugevasti ainelise maailma poole, muutub see ratsionalistlikuks või naturalistlikuks. Kui filosoofia kaldub eriti vaimse tasandi poole, saab see idealistlikuks või isegi müstiliseks. Kui filosoofia toetub oma õnnetuseks metafüüsikale, muutub see vältimatult kahtlevaks ja segaseks. Varasematel aegadel on enamik inimese teadmistest ja intellektuaalsetest hinnangutest sattunud neist kolmest moonutatud tajumisviisist mõne ohvriks. Filosoofia ärgu söandagu esitada oma tõlgendusi reaalsusest loogikale omasel lineaarsel viisil, see ei tohi kunagi jätta arvestamata reaalsuse elliptilist sümmeetriat ja kõigi relatsioonikäsituste sisulist kõverust.
Kõrgeim surelikule inimesele kättesaadav filosoofia peab põhinema loogiliselt teaduse põhjendusel, religiooni usul ja ilmutuse pakutava tõe taipamisel. Selle liiduga saab inimene mõnevõrra kompenseerida oma suutmatust arendada välja küllaldane metafüüsika ja võimetust aru saada morontia motast.
7. Teadus ja religioon
Teadust hoiab alal mõistus, religiooni usk. Usk ei tugine küll põhjendusele, kuid on põhjendatav; olgugi loogikast sõltumatu, toetab veenev loogika seda ometi. Usku ei saa toita isegi ideaalne filosoofia, usk koos teadusega on tegelikult ise niisuguse filosoofia allikas. Usku, inimese religioosset taipamist, saab kindlalt õpetada vaid ilmutus, kindlalt ülendada vaid isiklik surelik kogemus Jumala kui vaimu vaimsest kohaolekust Kohandaja näol.
Tõeline pääsemine on viis, millega jumalik areng viib sureliku meele nende maailmade kaudu, kus ollakse ühenduses morontiamaailmadega, ainega samastumise tasemelt vaimset kooskõla tähistava kõrge universumistaatuseni. Ja nagu aineline intuitiivne instinkt eelneb maises arengus mõistuslike teadmiste ilmumisele, nii võib vaimse intuitiivse taipamise avaldumine ennustada morontia ja vaimse mõistuse ning kogemuse hilisemat ilmumist taevase evolutsiooni võrratus programmis, mis tähendab ajaliku inimese potentsiaalide muundumist igavese inimese, Paradiisi kuuluva lõpetanu tegelikkuseks ja jumalikkuseks.
Ent sedamööda, kuidas tõusuteel inimene sirutub sissepoole ja Paradiisi poole Jumala-kogemuse järele, sirutub ta ka väljapoole ja ruumi poole omandamaks arusaama ainelise kosmose energeetikast. Teaduse progress ei piirdu inimese maise eluga; tema universumi ja superuniversumi tõusukogemus on üsna suurel määral energeetiliste ja aineliste muundumiste uurimine. Jumal on vaim, kuid Jumalus on ühtsus ja Jumaluse ühtsus ei piirdu ainult Kõikse Isa ja Igavese Poja vaimsete väärtuste hõlmamisega, vaid võtab arvesse ka Kõikse Juhtija ja Paradiisisaare energeetilisi asjaolusid, sest need kaks kõikse reaalsuse faasi on täielikus kooskõlas Ühtse Toimija meelesuhetes ning on piiritletud tasemel ühtsed Ülimast Olendist esilekerkivas Jumaluses.
Teadusliku hoiaku ja religioosse taipamise liit kogemusliku filosoofia vahendusel kuulub inimese pika Paradiisi-tõusu kogemusse. Matemaatika lähendid ja taipamise kindlus vajavad kõigil kogemusetasanditel alati meele loogika poolset harmoneerimist kuni maksimaalse Ülimani jõudmiseni.
Ent loogikal võib teaduse avastuste ja religiooni taipamiste harmoneerimine õnnestuda vaid siis, kui nii isiksuse teaduslikud kui ka religioossed aspektid alluvad tõele ja soovivad siiralt järgida tõde, kuhu see ka ei viiks ja millistele järeldustele ka ei jõuaks.
Loogika on filosoofia meetod, selle väljendusviis. Tõelise teaduse vallas võtab mõistus alati ehedat loogikat kuulda; tõelise religiooni vallas on usk alati sisemisest vaatepunktist vaadatuna loogiline, kuigi see usk võib näida teadusliku lähenemisviisi sissepoole suunatud vaatepunktist üsnagi alusetu. Väljast sissepoole vaadates võib universum näida aineline, seest väljapoole vaadates näib sama universum täiesti vaimne. Järeldus võrsub ainelisest tunnetusest, usk vaimsest tunnetusest, kuid ilmutusega tugevdatud filosoofia vahendusel võib loogika anda kinnitust nii sissepoole kui ka väljapoole suunatud vaatepunktile, mõjutades sellega nii teaduse kui ka religiooni stabiliseerumist. Seega võivad nii teadus kui ka religioon filosoofia loogikaga ühist kokkupuutepunkti omades teineteise suhtes sallivamaks ning üha vähem skeptiliseks muutuda.
Nii arenev teadus kui ka religioon vajavad rohkem uurivat ja julget enesekriitikat, areneva staatuse mittetäiuslikkuse tunnetamist. Nii teaduse kui ka religiooni õpetajad on sageli liigagi enesekindlad ja dogmaatilised. Teadus ja religioon võivad olla enesekriitilised ainult oma faktide suhtes. Niipea kui väljutakse faktide sfäärist, loobutakse põhjendusest või mandub see kiiresti väärloogika saatelaevaks.
Tõde — arusaamist kosmilistest suhetest, kõiksetest faktidest ja vaimsetest väärtustest — on kõige parem omandada Tõe Vaimu hoolekande kaudu ja seda suudab kõige paremini kritiseerida ilmutus. Ent ilmutus ei sigita teadust ega religiooni, selle ülesandeks on koordineerida nii teadust kui ka religiooni reaalsusetõega. Kui surelik pole ilmutuse osaliseks saanud või pole ta suutnud seda vastu võtta või sellest aru saada, on ta alati pöördunud asjatute metafüüsiliste otsingute poole, mis on inimesele tõeilmutuse või morontiaisiksuse mota ainus aseaine.
103:7.8 (1138.6) The truth — an understanding of cosmic relationships, universe facts, and spiritual values — can best be had through the ministry of the Spirit of Truth and can best be criticized by revelation. But revelation originates neither a science nor a religion; its function is to co-ordinate both science and religion with the truth of reality. Always, in the absence of revelation or in the failure to accept or grasp it, has mortal man resorted to his futile gesture of metaphysics, that being the only human substitute for the revelation of truth or for the mota of morontia personality.
Ainelise maailma teadus võimaldab inimesel oma füüsilist keskkonda juhtida ja mõningal määral ka valitseda. Vaimse kogemuse religioon on vennalikkuse ajendaja, mis võimaldab inimestel elada teadusliku ajastu tsivilisatsiooni keerulises olukorras koos. Metafüüsika, aga veel kindlamini ilmutus, pakub teaduse ja religiooni avastustele ühtse kohtumispaiga ja teeb võimalikuks inimeste püüded kooskõlastada loogiliselt neid eraldiseisvaid, kuid vastastikku seotud mõttemaailmu tasakaalustatud filosoofiaks, millel on teaduslik stabiilsus ja religioosne kindlus.
Surelikus seisundis ei saa midagi absoluutse kindlusega tõestada — nii teadus kui ka religioon tuginevad oletustele. Morontiatasandil saab nii teaduse kui ka religiooni postulaate osaliselt tõestada mota loogikaga. Maksimaalsel vaimutasandil haihtub piiritletud tõendamise vajadus järk-järgult reaalsuse tegeliku kogemise ja sellest osasaamise ees; ent ka siis jääb tõendamata paljugi, mis piiritletust kaugemale ulatub.
Kõik inimmõtte valdkonnad tuginevad teatavatel tõestamatutel oletustel, mida inimmeele võimete hulka kuuluv tõetundlikkus heaks kiidab. Teadus alustab oma ülistatud arutluskäiku eeldusega, et reaalsed on kolm asja: aine, liikumine ja elu. Religioon lähtub eeldusest, et kolm paikapidavat asja on meel, vaim ja universum — Ülim Olend.
103:7.11 (1139.3) All divisions of human thought are predicated on certain assumptions which are accepted, though unproved, by the constitutive reality sensitivity of the mind endowment of man. Science starts out on its vaunted career of reasoning by assuming the reality of three things: matter, motion, and life. Religion starts out with the assumption of the validity of three things: mind, spirit, and the universe — the Supreme Being.
Teadus saab matemaatikat, ruumi ajalikku energiat ja ainet käsitlevaks mõttevaldkonnaks. Religioon söandab tegelda mitte ainult piiritletud ja ajaliku vaimu, vaid ka igaviku ja ülimuslikkuse vaimuga. Need kaks äärmuslikku universumitaju võivad päritolusid, funktsioone, suhteid, reaalsusi ja saatusi ühtemoodi tõlgendada vaid pikaajalise motakogemuse kaudu. Energia ja vaimu lahknevuse maksimaalne harmoneerumine saavutatakse Seitsme Meistervaimu ringluses; nende esimene ühtlustumine toimub Ülima Jumaluses; nende lõplik ühtlustumine Esimese Allika ja Keskme, MINA OLEN lõpmatuses.
Mõistmine on nende teadvuse järelduste tunnistamine, mis puudutavad energia ja aine füüsilise maailma kogemist ja sellest osasaamist. Usk on tegevus, millega tunnistatakse vaimse teadvuse tõelisust — seda, mida ei saa muude surelike tõenditega tõestada. Loogika on usu ja mõistmise ühtsuse sünteetiline, tõde otsiv edasiliikumine, mis põhineb surelike olendite olemuslikel meele võimetel, loomupärasel asjade, tähenduste ja väärtuste äratundmisel.
103:7.13 (1139.5) Reason is the act of recognizing the conclusions of consciousness with regard to the experience in and with the physical world of energy and matter. Faith is the act of recognizing the validity of spiritual consciousness — something which is incapable of other mortal proof. Logic is the synthetic truth-seeking progression of the unity of faith and reason and is founded on the constitutive mind endowments of mortal beings, the innate recognition of things, meanings, and values.
Mõttekohandaja kohalolek on vaimse reaalsuse ehe tõend, kuid selle kohaloleku tõelisust ei saa näidata välismaailmale, vaid ainult sellele, kes sisimas elavat Jumalat selliselt kogeb. Kohandaja tunnetamine põhineb tõe intellektuaalsel vastuvõtmisel, headuse meeleülesel tajumisel ja isiksuse motiveeritusel armastada.
Teadus avastab ainelist maailma, religioon annab sellele hinnangud ja filosoofia püüab tõlgendada selle tähendusi, kooskõlastades teaduslikku ainelist seisukohta religioosse vaimse arusaamaga. Ent ajalugu on valdkond, milles teadus ja religioon ei tarvitse kunagi päriselt üksmeelele jõuda.
8. Filosoofia ja religioon
Ehkki nii teadus kui ka filosoofia võivad mõistmise ja loogikaga eeldada Jumala tõenäolist olemasolu, võib selle ülima ja isikliku Jumaluse kaheldamatust kinnitada vaid vaimust juhitud inimese isiklik usukogemus. Selle elava tõe kehastumisega saab filosoofilisest hüpoteesist, et Jumal võib olemas olla, religioosne reaalsus.
Segadus seoses Jumala kaheldamatu olemasolu kogemisega tuleneb selle kogemuse erinevatest tõlgendustest ja esitustest erinevate inimeste ning rahvaste poolt. Jumala kogemine võib olla täiesti tõeline, kuid Jumalast rääkimine, mis on intellektuaalne ja filosoofiline tegevus, on kõrvalekalduv ja pahatihti segadusttekitavalt eksitav.
Hea ja üllas mees võib oma naist palavalt armastada, kuid olla täiesti võimetu sooritama rahuldavalt kirjalikku psühholoogiaeksamit abielulisest armastusest. Mõni teine mees, kes oma naist peaaegu ei armasta, võib sama eksami väga edukalt ära teha. Armastaja ebatäiuslik arusaam armastatu tõelisest olemusest ei muuda vähimalgi määral olematuks tema armastuse reaalsust ja siirust.
Kui te Jumalat tõeliselt armastate — tunnete ja armastate usu kaudu —, ärge laske selle kogemuse reaalsust mingilgi moel vähendada ega kahjustada teaduse kahtlevatel ja halvustavatel vihjetel, loogika alusetutel etteheidetel, filosoofia postulaatidel või heade kavatsustega hingede kavalatel ettepanekutel luua Jumalata religioon.
103:8.4 (1140.4) If you truly believe in God — by faith know him and love him — do not permit the reality of such an experience to be in any way lessened or detracted from by the doubting insinuations of science, the caviling of logic, the postulates of philosophy, or the clever suggestions of well-meaning souls who would create a religion without God.
Jumalat tundva uskliku kindlat teadmist ei tohiks häirida kahtleva materialisti ebakindlus; uskliku kogemustel põhinev sügav usk ja vankumatu veendumus peaksid hoopis mitteuskliku ebakindlusele vägeva väljakutse esitama.
Selleks et filosoofiast nii teadusele kui ka religioonile kõige enam kasu oleks, peaks see vältima nii materialismi kui ka panteismi äärmusi. Inimesele võib olla kõlbeliselt väärtuslik ning ainelise teaduse ja vaimse religiooni vaheliseks sidepidajaks vaid selline filosoofia, mis tunnistab isiksuse reaalsust — püsivust muutustes. Ilmutus kompenseerib areneva filosoofia puudujääke.
103:8.6 (1140.6) Philosophy, to be of the greatest service to both science and religion, should avoid the extremes of both materialism and pantheism. Only a philosophy which recognizes the reality of personality — permanence in the presence of change — can be of moral value to man, can serve as a liaison between the theories of material science and spiritual religion. Revelation is a compensation for the frailties of evolving philosophy.
9. Religiooni põhiolemus
Teoloogia käsitleb religiooni mõistuslikku sisu, metafüüsika (ilmutus) selle filosoofilisi aspekte. Religioosne kogemus ongi religiooni vaimne sisu. Vaatamata religiooni mõistusliku sisu mütoloogilistele veidrustele ja psühholoogilistele illusioonidele, ekslikele metafüüsilistele oletustele ja enesepettusele viivatele meetoditele, religiooni filosoofilise sisu poliitilistele moonutustele ja sotsiaalmajanduslikele loomuvastasustele jääb isikliku religiooni vaimne kogemus ehtsaks ja paikapidavaks.
Religioon seondub peale mõtlemise veel tunnete, tegutsemise ja elamisega. Mõtlemine on lähemalt seotud ainelise eluga ja peaks alluma põhiliselt, kuigi mitte täiesti mõistusele ja teaduslikele tõsiasjadele ning oma mitteainelistes püüdlustes tõele. Ükskõik kui illusoorne ja ekslik kellegi teoloogia ka poleks, võib tema religioon olla täiesti ehtne ja igikestvalt tõene.
Budism oma algsel kujul on üks parimaid ilma Jumalata religioone, mis on kogu Urantia areneva ajaloo jooksul tekkinud, kuigi see ei jäänud arenedes jumalata. Usuta religioon räägib iseenesele vastu, Jumalata religioon on filosoofiliselt järjekindlusetu ja mõistusega võttes absurdne.
Loomuliku religiooni maagiline ja mütoloogiline päritolu ei muuda kehtetuks hilisemate ilmutuslike religioonide reaalsust ja tõde ning Jeesuse religiooni täiuslikku päästvat evangeeliumi. Jeesuse elu ja õpetused vabastasid religiooni lõpuks maagilisest ebausust, mütoloogilistest illusioonidest ja traditsioonilise dogmatismi kütkeist. Kuid need varased maagia ja mütoloogia valmistasid väga tõhusalt teed hilisemale ja kõrgemale religioonile, eeldades aineüleste väärtuste ja olendite olemasolu ja reaalsust.
Kuigi usukogemus on täiesti subjektiivne nähtus, sisaldab see positiivset ja elavale usule omast suhtumist universumi objektiivsete reaalsuste kõrgematesse maailmadesse. Usufilosoofia ideaaliks on niisugune usk-usaldus, mis aitaks inimest universumite universumi lõpmatu Isa absoluutset armastust tingimusteta usaldada. Selline ehe usukogemus ületab kaugelt idealistliku soovi filosoofilise objektiveerimise; see peab pääsemist tegelikult enesestmõistetavaks ning on seotud ainult Paradiisi-Isa tahte tundmaõppimise ja täitmisega. Selle religiooni tunnused on usk ülimasse Jumalusse, lootus igavesele ellujäämisele ning armastus, eriti oma kaasinimeste vastu.
Kui teoloogia saavutab religiooni üle võimu, siis religioon sureb — sellest saab elu asemel doktriin. Teoloogia ülesandeks on ainult hõlbustada isikliku vaimse kogemuse tunnetamist. Teoloogia kujutab endast religioosset jõupingutust selgitada välja, seletada ja põhjendada religiooni kogemuslikke väiteid, mida saab lõppkokkuvõttes kehtivaks muuta vaid elava usu kaudu. Kõrgemas universumifilosoofias astub tarkus nagu mõistuski usuga liitu. Mõistmine, tarkus ja usk on inimese kõrgeimad inimlikud saavutused. Mõistmine teeb inimese tuttavaks faktide, asjade maailmaga; tarkus tutvustab talle tõe, suhete maailma; usk viib teda jumalikkuse, vaimse kogemuse maailma.
Usk juhib meelsasti mõistust nii kaugele, kui see suudab minna, ja jätkab siis teed tarkuse seltsis filosoofia võimaluste piirini; seejärel söandab ta asuda piiritule ja lõputule universumiretkele vaid tõe seltsis.
Teadus (teadmine) on rajatud sisemiselt omasele (meeleabivaimu) eeldusele, et mõistus on usaldusväärne, et universumist on võimalik aru saada. Filosoofia (kooskõlastatud arusaamine) rajaneb sisemiselt omasele (tarkusevaimu) eeldusele, et tarkus on usaldusväärne, et ainelist universumit saab vaimsega kooskõlastada. Religioon (isikliku vaimse kogemuse tõde) on rajatud sisemiselt omasele (Mõttekohandaja) eeldusele, et usk on usaldusväärne, et Jumal on tunnetatav ja et temani saab jõuda.
Sureliku elu reaalsuse täielik mõistmine seisneb üha suuremas valmisolekus uskuda neid mõistmisele, tarkusele ja usule tuginevaid eeldusi. Niisuguse elu motivatsiooniks on tõde ja seda valitseb armastus; ning need on objektiivse kosmilise reaalsuse ideaalid, mille eksisteerimist ei saa aineliselt demonstreerida.
Kui mõistus kord juba õige ja väära ära tunneb, ilmutab ta tarkust; kui tarkus teeb õige ja väära, tõe ja eksimuse vahel valiku, näitab see, et teda juhib vaim. Ja nii on meele, hinge ning vaimu funktsioonid alati omavahel tihedalt ühendatud ja funktsionaalselt seotud. Mõistus tegeleb faktiliste teadmistega, tarkus filosoofia ja ilmutusega, usk elava vaimse kogemusega. Tõe kaudu saavutab inimene ilu ja vaimse armastuse kaudu tõuseb headuseni.
Usk ei anna lihtsalt müstilist jumaliku kohaloleku tunnetust, vaid juhib Jumala tundmise juurde. Usu emotsionaalsed tagajärjed ei tohiks seda ülemäära mõjutada. Tõeline religioon on uskumise ja tundmise ning samuti rahuldustunde kogemus.
Usukogemuse reaalsus on võrdeline selle vaimse sisuga ja see reaalsus ületab mõistuse, teaduse, filosoofia, tarkuse ning kõigi inimsaavutuste piirid. Kogemuse veenvus on ümberlükkamatu; religioosse elu loogika on vaieldamatu; selle teadmise kindlus on üleinimlik; rahuldustunne ülimalt jumalik; julgus, mida see annab, vankumatu; andumus kõhklematu; ustavus ülim ja saatus — igavene, lõplik ja kõikne.
103:9.12 (1142.3) There is a reality in religious experience that is proportional to the spiritual content, and such a reality is transcendent to reason, science, philosophy, wisdom, and all other human achievements. The convictions of such an experience are unassailable; the logic of religious living is incontrovertible; the certainty of such knowledge is superhuman; the satisfactions are superbly divine, the courage indomitable, the devotions unquestioning, the loyalties supreme, and the destinies final — eternal, ultimate, and universal.

matches:
§ 1
§ 2
§ 3
§ 4
§ 5
§ 6
§ 7
§ 8
§ 9
§ 1
§ 2
§ 3
§ 4
§ 5
§ 6
§ 7
§ 8
§ 9


Õpilaste Are Kooli vastuvõtmise tingimused ja kord – Riigi Teataja
Õpilaste Are Kooli vastuvõtmise tingimused ja kord
Õpilaste Are Kooli vastuvõtmise tingimused ja kord - sisukord
§ 1 Kooli vastuvõtmine
§ 2 Vastuvõtu tingimused 1. klassi astujale
§ 3 Üldised vastuvõtu tingimused
§ 4 Vastuvõtmisest või selle keeldumisest teavitamine
RT IV, 02.02.2017, 50
Vastu võetud 27.01.2017 nr 1
Määrus kehtestatakse põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 27 lõike 5 ning haridus- ja teadusministri 19.08.2010 määruse nr 43 „Õpilase kooli vastuvõtmise üldised tingimused ja kord ning koolist väljaarvamise kord“ § 2 lõike 1 alusel.
§ 1. Kooli vastuvõtmine
(1) Kool võtab õpilaseks vastu kõik selleks soovi avaldanud koolikohustuslikud isikud, kellele Are Kool on elukohajärgne kool.
(2) Taotlus õppima asumiseks rahuldatakse vabade õppekohtade ning õpilasele sobiva õppevormi olemasolul.
(3) Vastuvõtu taotlusi (vorm lisatud) koos vastuvõtu tingimustes nõutud dokumentidega saab esitada Are Kooli direktorile tööpäeviti kell 9.00-16.00 või digiallkirjastatult e-postile direktor@are.edu.ee.
(4) Otsuse isiku õpilaste nimekirja arvamiseks teeb direktor.
(5) Kooli nimekirja arvatud õpilane jätkab õpinguid klassis, kus ta eelmises koolis väljaarvamise hetkel õppis või kuhu ta õppeperioodi lõpul üle viidi.
(6) Kooli nimekirja arvatud õpilase klassi määramise erijuhtudel toimib Are Kool haridus- ja teadusministri 19.08.2010 määruse nr 43 „Õpilase kooli vastuvõtmise üldised tingimused ja kord ning koolist väljaarvamise kord“ alusel.
(7) Digitaalallkirjaga kinnitatud taotluse korral ei pea õpilase vanem taotlusele lisama enda isikut tõendavat dokumenti.
§ 2. Vastuvõtu tingimused 1. klassi astujale
Kooli vastuvõtmiseks esitab lapsevanem kirjaliku taotluse, millele lisab:
1) lapse sünnitunnistuse või -tõendi, millest Are Koolis tehakse koopia või selle ametlikult kinnitatud ärakirja või väljavõtte;
2) enda isikut tõendava dokumendi või selle ametlikult kinnitatud ärakirja või väljavõtte;
4) lapse foto õpilaspileti jaoks.
§ 3. Üldised vastuvõtu tingimused
(1) Kooli vastuvõtmiseks esitab lapsevanem kirjaliku taotluse, millele lisab:
4) lapse foto õpilaspileti jaoks;
6) ametlikult kinnitatud klassitunnistuse või hinnetelehe jooksva õppeperioodi hinnetega, kui taotlus esitatakse õppeperioodi kestel.
(2) Välisriigi õppeasutusest tulnud õpilase puhul tuleb käesoleva § lõike 1 punktis 5 ja 6 nõutud dokumentide asemel taotlusele lisada välisriigi õppeasutuses omandatud haridust või läbitud õpet tõendav dokument või selle ametlikult kinnitatud ärakiri.
§ 4. Vastuvõtmisest või selle keeldumisest teavitamine
(1) 1. klassi astujat ja lapsevanemat teavitatakse direktori poolt kooli vastuvõtmisest kohe pärast taotluse esitamist.
(2) Õpilast ja tema vanemat, kellele kool ei ole elukohajärgne kool, teavitatakse direktori poolt kooli vastuvõtmisest või vastuvõtmisest keeldumisest ühe tööpäeva jooksul pärast taotluse esitamist.


text:
Teisipäev, 14.05.2019, kell 10:00
Teisipäev, 14. mai 2019, kell 10:00
1. 10:03 Õiguskantsleri ettepanek anda nõusolek Riigikogu liikmelt Kalev Kallolt saadikupuutumatuse äravõtmiseks ja tema suhtes kohtumenetluse jätkamiseks
2. 10:16 Riigikogu otsuse "Kaupo Paali Riigikohtu liikmeks nimetamine" eelnõu (6 OE) esimene lugemine
Austatud Riigikogu! Alustame Riigikogu täiskogu I istungjärgu 6. töönädala teisipäevast istungit. Kas Riigikogu liikmetel on soovi üle anda eelnõusid ja arupärimisi? Erki Savisaar, palun!
Austatud juhataja! Lugupeetud kolleegid! Keskkonnakomisjon pidas oma eilsel istungil maha arutelu ning otsustas üle anda kaks otsuse eelnõu. Esimene Riigikogu otsuse eelnõu on SA Keskkonnainvesteeringute Keskus nõukogu liikmete tagasikutsumise ja uute liikmete nimetamise kohta. Teine on Riigikogu otsus Riigimetsa Majandamise Keskuse nõukogu liikmete nimetamise kohta. Mõlemad otsused tulenevad seadusest ja ma loodan, et me saame need siin kevadperioodil menetletud. Aitäh!
Aitäh! Rohkem eelnõude ja arupärimiste üleandmise soovi ei ole. Olen juhatuse nimel vastu võtnud kaks otsuse eelnõu, Riigikogu juhatus menetleb neid vastavalt Riigikogu kodu- ja töökorra seadusele.
Head kolleegid, nüüd teated. Täna pärast täiskogu istungi lõppu toimuvad siin istungisaalis järgmiste toetusrühmade asutamiskoosolekud. Esiteks, vabadusvõitlejate ja represseeritute toetusrühm, kokkukutsuja Anti Poolamets. Teiseks, mesinike toetusrühm, kokkukutsuja Tarmo Kruusimäe. Kohaloleku kontroll, palun!
Kohalolijaks registreeris ennast 77 Riigikogu liiget, puudub 24.
Läheme tänase päevakorra juurde. Esimene päevakorrapunkt: õiguskantsleri ettepanek anda nõusolek Riigikogu liikmelt Kalev Kallolt saadikupuutumatuse äravõtmiseks ja tema suhtes kohtumenetluse jätkamiseks. Enne, kui me läheme selle punkti menetlemise juurde, ma lühidalt tutvustan menetlemise korda. Kõigepealt on õiguskantsler Ülle Madise ettekanne kuni 15 minutit. Seejärel ... Head kolleegid! (Juhataja helistab kella.) Tähelepanu! Seejärel on kõigil Riigikogu liikmetel võimalus esitada ettekandjale üks suuline küsimus, mille esitamise aeg on ikka üks minut. Seejärel on Riigikogu liikme Kalev Kallo ettekanne kuni viis minutit, millele järgnevad läbirääkimised, kus sõna võivad võtta isiklikult Riigikogu liikmed ning komisjonide ja fraktsioonide esindajad. Pärast läbirääkimiste lõpetamist paneb istungi juhataja hääletamisele küsimuse, kes on õiguskantsleri ettepaneku poolt. Hääletamine on avalik. Ettepaneku vastuvõtmiseks on nõutav Riigikogu koosseisu häälteenamus ja saali otsus vormistatakse Riigikogu otsusena. Ongi vist kõik menetluse kohta. Riigikogu liikmetel küsimusi ei ole? Ei ole.
Siis läheme esimese päevakorrapunkti juurde: õiguskantsleri ettepanek anda nõusolek Riigikogu liikmelt Kalev Kallolt saadikupuutumatuse äravõtmiseks ja tema suhtes kohtumenetluse jätkamiseks. Ettekandja on õiguskantsler Ülle Madise. Palun!
Austatud Riigikogu istungi juhataja! Austatud Riigikogu! Vastavalt põhiseaduse §-le 76 ja § 139 lõikele 3 teen Riigikogule ettepaneku Riigikogu liikme Kalev Kallo saadikupuutumatuse äravõtmiseks. Riigikogu nõusolekut on vaja Kalev Kallo suhtes kohtumenetluse jätkamiseks. Rõhutan, et selle ettepaneku tegemine ega ka saadikupuutumatuse võimalik äravõtmine ei tähenda, et Riigikogu liige on kuriteos süüdi, samuti ei peata see tema volitusi Riigikogu liikmena. Riigikogu liikme volitused lõppevad juhul, kui kohus mõistab ta süüdi.
Nii nagu seadus seda nõuab, loen ette, milles Riigikogu liiget süüdistatakse. Kalev Kallole on esitatud süüdistus järgmiste kuritegude toimepanemises. Esiteks, Hillar Tederilt Edgar Savisaarele altkäemaksu vahendamine (KarS 296 lg 1). Teiseks, Edgar Savisaare poolt suures ulatuses altkäemaksu võtmisele kaasaaitamine (KarS 294 lg 2 p 4 ja lisaks viide süüdistatava rollile selles juhtumis, § 22 lg 3). Kolmandaks, Hillar Tederi poolt suures ulatuses altkäemaksu andmisele kaasaaitamine (KarS § 298 lg 2 p 3 ja ka siin on viide osalusele selles kuriteos). Neljandaks, Hillar Tederi poolt Edgar Savisaare esinduses MTÜ-le Eesti Keskerakond suures ulatuses keelatud annetuse tegemisele kaasaaitamine ning keelatud annetuse vastuvõtmisele kaasaaitamine (KarS § 4021 lg 1 ja jällegi viide osalise staatusele). Märgitud suur ulatus tähendab karistusseadustiku § 121 järgi rahasummat, mis jääb 40 000 ja 400 000 euro vahele.
Kalev Kallole süüks pandavate kuritegude üksikasjalikum kirjeldus on toodud õiguskantsleri kirjalikule ettepanekule lisatud riigi peaprokuröri taotluses. Kohtuistungid selles asjas algasid Harju Maakohtus 2017. aasta juunis. Süüdistus esitati kaheksale füüsilisele ja ühele juriidilisele isikule. Praeguseks on üks inimene kokkuleppemenetluses süüdi mõistetud ja kahe inimese suhtes on kriminaalmenetlus lõpetatud. Ülejäänud isikute suhtes menetlus jätkub ja järgmised kohtuistungid on planeeritud 16.–19. juunini k.a. Vastavalt kriminaalmenetluse seadustiku § 3826 lõikele 2 tutvub õiguskantsler vajaduse korral kriminaaltoimiku materjalidega, kuid ei hinda seejuures kogutud tõendeid. Riigikogule tohib õiguskantsler jätta ettepaneku tegemata ja riigi peaprokurörile taotluse põhistatult tagastada üksnes juhul, kui Riigikogu liikmele süüdistuse esitamine olnuks või tema suhtes kohtumenetluse jätkamine oleks ilmselgelt põhjendamatu. Õiguskantsler hindab materjale tervikuna, ei asu prokuratuuri ega kohtu asemele. Õiguskantsler hindab materjali tervikuna selleks, et jõuda järeldusele, kas on kuritarvitatud täitevvõimu, kas sellel kohtumenetlusel on ilmselged poliitilised või muud kohatud motiivid – kas inimest kiusatakse taga, kui rahvakeeli väljendada.
Austatud Riigikogu! Selle kriminaalasja materjalide ja jälitustoimikuga, sh jälitustoimingute lubadega tutvumisel ei ilmnenud ühtegi sellist asjaolu, mis seaks kahtluse alla esitatud põhjendused kriminaalmenetluse jätkamiseks. Pole alust kahtlustada, et kriminaalmenetluse alustamine või konkreetselt Kalev Kallole süüdistuse esitamine oleks toimunud mõnel ebakohasel, näiteks poliitilisel motiivil. Veel kord: Riigikogule ettepaneku tegemisel ei anna õiguskantsler hinnangut süüdistatava süü olemasolu ega selle tõendatuse kohta. Ka Riigikogu ei otsusta täna Kalev Kallo süüküsimust, kui annab nõusoleku tema suhtes eelkirjeldatud asjaoludel kohtumenetluse jätkamiseks. Vastavalt põhiseaduse § 22 lõikele 1 ei tohi kedagi käsitada kuriteos süüdiolevana enne, kui tema kohta on jõustunud süüdimõistev kohtuotsus. Saadikupuutumatuse äravõtmine annab üksnes võimaluse jätkata Kalev Kallo suhtes kohtupidamist ja selgitada välja tõde. Aitäh!
Aitäh, austatud ettekandja! Riigikogu liikmetel teile küsimusi ei ole. Nüüd on Riigikogu liikmel Kalev Kallol võimalus soovi korral sõna võtta. Palun, viis minutit!
Austatud eesistuja! Lugupeetud kolleegid! Parlamendiliikmelt saadikupuutumatuse äravõtmist on siin saalis arutatud varemgi, tegemist pole esmakordse juhtumiga. On kaasuseid, kus saadikutöö kõrval soovitakse end kaitsta kohtus, jagada oma aega ja tähelepanu. Mina palun täna võimalust keskenduda tööle ametis, kuhu mind on valitud. Olen olnud selle protsessi keskel kahetsusväärselt juba kolm aastat ja kaheksa kuud. See on olnud pingeline aeg, mis paratamatult jätab jälje nii inimesele, tema perele kui ka tööle. Eesti inimesed on mind usaldanud Riigikogu liige olema ning ma soovin, et minu kõige olulisem eesmärk oleks nende esindamine ja töötamine Eesti riigi arengu heaks. Tahan panustada enda aega, teadmisi ja kogemusi täielikult saadikutöösse, jättes selleks ajaks kõrvale protsessi, mis on mind juba liiga pikalt saatnud. Seetõttu loodan, et saadikupuutumatus võimaldab mulle selle koosseisu ajaks töörahu. Mind siia valinud inimesed teadsid minu seotusest protsessiga, aga ikkagi toetasid. Olen seda varem öelnud ja kinnitan veel kord ka siin teie ees, et tunnen end olevat järginud kõiki Eesti Vabariigi seadusnorme, samas olen alati olnud valmis tegema koostööd nii prokuratuuri kui ka kohtuga, et selgitada välja tõde. Ma ei soovi erandit, mis jätab mind võimaluseta end kaitsta, vastupidi, aga saadikupuutumatus annaks mulle veidi enam aega teha segamatult tööd, mida inimesed minult ootavad. Kohtuistung jätkuks igal juhul pärast volituste lõppemist, pole vähematki ohtu, et see aegub või kuidagi kaob.
Head kolleegid! Austan õiguskantsleri ettepanekut ja teie otsust, kuid loodan, et annate mulle võimaluse töötada koos teiega segamatult ning lisapingeteta. Soovin jätkata enda kaitsmist pärast seda, kui oleme koos vastu võtnud olulisi otsuseid ja panustanud meie riigi tulevikku. Aitäh!
Aitäh! Kas Riigikogu liikmetel on läbirääkimiste soovi? Avan läbirääkimised. Läbirääkimiste soovi ei ole. Siis läheme hääletusprotseduuri juurde.
Austatud Riigikogu, panen hääletusele, kas olete õiguskantsleri ettepaneku poolt. Palun võtta seisukoht ja hääletada!
Õiguskantsleri ettepaneku poolt hääletas 52 Riigikogu liiget, vastuolijaid ega erapooletuid ei olnud. Riigikogu otsustas õiguskantsleri ettepanekut toetada.
Läheme edasi! Tänane teine päevakorrapunkt on Riigikohtu esimehe Villu Kõve esitatud Riigikogu otsuse "Kaupo Paali Riigikohtu liikmeks nimetamine" eelnõu 6 esimene lugemine. Ettekandeks palun kõnetooli põhiseaduskomisjoni esimehe Jaak Madisoni!
Austatud Riigikogu aseesimees! Head kolleegid! Seda küsimust, mis puudutab Riigikohtu liikme kandidaadi ametisse nimetamist, käsitles põhiseaduskomisjon 6. mail. Komisjoni istungist võtsid osa Indrek Saar, Andrei Korobeinik, Hanno Pevkur, Oudekki Loone, Paul Puustusmaa, Taavi Rõivas, Vilja Toomast ja siinkõneleja. Riigikohtu esimees härra Villu Kõve tutvustas kandidaati ja kuna kandidaat on juba kohtunud kõikide fraktsioonidega, siis komisjonis enam küsimusi ei olnud. Tundus, et uue kandidaadi toetus on väga konsensuslik, kuid sellest hoolimata tehti ettepanek võtta eelnõu täiskogu päevakorda 14. maiks ehk tänaseks, määrata ettekandjaks siinkõneleja ja teha juhatusele ettepanek võimaldada vastavalt Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse § 117 lõikele 3 Kaupo Paalil esineda täiskogu ees kuni 5-minutilise ettekandega. Kõik otsused olid konsensuslikud. Aitäh!
Aitäh! Selle päevakorrapunkti arutelul on igal Riigikogu liikmel võimalik esitada üks suuline küsimus kummalegi ettekandjale. Aitäh, austatud ettekandja! Teile küsimusi ei ole. Ma palun nüüd kõnetooli Riigikohtu liikme kandidaadi Kaupo Paali!
Riigikohtu liikme kandidaat Kaupo Paal
Lugupeetud Riigikogu juhataja! Austatud Riigikogu! Mul on suur au seista täna siin teie ees selle päevakorrapunkti arutamisel. Minu esinemine on siiski väga erandlik, sellepärast et reeglina peaks just kirjalik kohtuotsus olema see, mille kaudu kohtunik avalikusega suhtleb. Just kirjalik kohtuotsus peaks olema kohtuniku autoportree, milles ta presenteerib enda seisukohti ja tõekspidamisi. Kohtunik ei ole teatavasti poliitiline otsustaja. Kohtunikul ei ole enda poliitilist programmi. Kohtunik ei ole seadusandja. Kohtunik lahendab kitsast konkreetset kohtu ette toodud vaidlust seadusandja vastu võetud seaduste alusel.
Aga täna ma tahan teiega jagada, austatud Riigikogu, ühte küsimust, mis minu hinnangul on tsiviilkohtupidamise juures kõige olulisem. Teatavasti on inimeste seas laialt levinud kõnekäänd, et kohtuveskid jahvatavad aeglaselt. Ja selleks, et kohtus võitu saada, peaks palkama kalli advokaadi. Nii mõnelgi meie hulgast on suurimas vihahoos üle huulte tulnud fraas, et ma kaeban su kohtusse – see võiks olla see kõige hullem, mida oma vaenlasele tahta. Me võime iga päev ajalehtedest lugeda kümnetest kohtuasjadest, kus kedagi mõistetakse süüdi või õigeks. Enamik kohtuasju, millega kohus tegeleb, on tsiviilasjad. Need on need, millega mina olen tegelenud viimased enam kui kümme aastat Tallinna Ringkonnakohtus õigust mõistes ja enne seda kümme aastat õigusloomega tegeledes.
Tsiviilasjad on need, mille puhul tavaline inimene pöördub kohtusse siis, kui tal on nii suur mure, et ta kuskilt mujalt abi ei saa. Tsiviilasjades ei ole kohus karistaja ega repressiivorgan. Tsiviilasjades on kohtu eesmärk inimesi aidata. Meie eesmärk on, et iga inimene, kes kohtumaja uksest väljub, väljuks sealt teadmisega, et kui tal veel kunagi on vaja kohtusse pöörduda, siis kohus süveneb tema muresse, teeb probleemi enda jaoks lõpuni selgeks, on inimlik, osavõtlik ja kaitseb tema õigusi piisaval määral. Selle eesmärgi saavutamiseks saab kindlasti üht-teist ära teha seadusandja, aga põhiline, kes saab selle tagada, on kohtunikkond, kes õigust mõistab. See on see mõõdupuu, mille järgi saan mina otsustada, kas mina kohtunikuna olen õnnestunud või mitte. Aitäh teile!
Aitäh, austatud ettekandja! Teile on ka küsimusi. Riho Breivel, palun!
Eelmise punktina võttis parlament täna Kalev Kallolt ära saadikupuutumatuse. See ei puuduta küll teie kui tulevase Riigikohtu liikme ülesandeid, aga mida te arvate isiklikult: kas on ikkagi õige see teatud kaasnev karistus, kui me võtame inimeselt ära saadikupuutumatuse, kuigi ei ole kindlad, et ta on süüdi?
Aitäh! Tõepoolest, minu valdkond on tsiviilvaidlused ja kui ma Riigikohtus tööle hakkan, siis tsiviilkolleegiumis. Aga vaieldamatult on kriminaalkohtumenetlus see valdkond, kus inimeste põhiõigused on tuntava surve all. Sellepärast tuleb loomulikult väga tähelepanelikult suhtuda igasse kriminaalmenetlusse, mitte ainult nendesse, mida viiakse läbi parlamendisaadikute suhtes. Nii peab see olema absoluutselt iga inimese puhul.
Aitäh! Austatud Riigikohtu liikme kandidaat! Ka minu küsimus ei puuduta tsiviilküsimusi, pigem riigiõiguslikke küsimusi, aga teilt kui Riigikohtu liikme kandidaadilt on minu arvates sobiv seda küsida. Ma olen seda küsinud ka teistelt Riigikohtu liikme kandidaatidelt. Nimelt, aeg-ajalt on Eestis tõstatunud küsimus, kas meie riigis oleks vaja konstitutsioonikohut. Nagu me teame, mõnedes riikides, nagu Saksamaa, aga ka Ida-Euroopa riigid, on see olemas. Põhjamaades seda ei ole, saadakse ilma hakkama. Milline on teie isiklik seisukoht: kas Eesti vajaks konstitutsioonikohut või lahendab praegune kohtusüsteem konstitutsioonilised vaidlused piisavalt hästi?
Aitäh! Tegelikult on see poliitiline otsustus, mis on seadusandja pädevuses. Kui seadusandja peaks üht- või teistmoodi otsustama, siis kindlasti saaks Eesti töötada nii praeguse süsteemiga jätkates kui ka eraldiseisva konstitutsioonikohtuga. Selle küsimuse otsustamisel tuleks kindlasti arvestada seda, et Eesti on suhteliselt väike. Konstitutsioonikohus hästi kõrge ja olulise organina vajaks väga austusväärseid, väga pädevaid kohtunikke nende asjade lahendamiseks. Aga kui kõiki poolt- ja vastuargumente kaaludes seadusandja peaks otsustama eraldiseisva konstitutsioonikohtu asutada, siis kindlasti meie põhiseaduslik kord toimiks ka sellega. Praeguse põhiseaduse kehtivus on küll näidanud, et tegelikult töötab ka see süsteem, mis meil praegu on.
Aitäh, lugupeetud juhataja! Lugupeetud Riigikohtu liikme kandidaat! Mul on teile lihtne küsimus. Enne sellesse ametisse asumist te olete kindlasti end hästi asjadega kurssi viinud ja läbi mõelnud, mis teid seal ees ootab. Mis saab teie jaoks selles ametis olema kõige suurem väljakutse nii erialaselt kui ka lihtsalt inimesena?
Aitäh! Olles senimaani vaadanud Riigikohtu poole ringkonnakohtust, ringkonnakohtunikuna töötades, tundub kõige suurem väljakutse minu jaoks olevat olla Riigikohtu liikme vääriline. Püüan teha seda tööd piisavalt hästi ja langetada kaalutletud otsuseid. Kas ma seda suudan, on kõige suurem hirm sellesse ametisse astumisel.
Aitäh, austatud ettekandja! Teile rohkem küsimusi ei ole. Avan läbirääkimised. Kas fraktsioonidel on soov läbi rääkida? Läbirääkimiste soovi ei ole. Läheme lõpphääletamise juurde ja tuletan meelde, et isikuvalimistel on hääletamine salajane.
Austatud Riigikogu! Lähtudes Riigikogu kodu- ja töökorra seaduse § 117 lõikest 3, panen lõpphääletusele Riigikohtu esimehe Villu Kõve esitatud Riigikogu otsuse "Kaupo Paali Riigikohtu liikmeks nimetamine" eelnõu. Palun võtta seisukoht ja hääletada!
Eelnõu poolt hääletas 76 Riigikogu liiget, vastu või erapooletu ei olnud keegi. Eelnõu on otsusena vastu võetud. Soovime Riigikogu poolt Kaupo Paalile jõudu tööle Riigikohtu liikme vastutusrikkal tööpostil.
Aitäh, kolleegid! Riigikogu tänane istung on lõppenud.
Istungi lõpp kell 10.28.

matches:
§ 139
kohus
§ 22
§ 298
§ 4021
§ 121
§ 3826
§ 22
§ 117
kohus
kohus
kohus
§ 117


Lääne-Harju valla omandis olevate eluruumide kasutusse andmise kord – Riigi Teataja
Lääne-Harju valla omandis olevate eluruumide kasutusse andmise kord
Lääne-Harju valla omandis olevate eluruumide kasutusse andmise kord - sisukord
§ 2 Eluruumi mõiste ja vallavalitsuse pädevus
§ 3 Eluruumide üürile andmist taotlema õigustatud isikud
§ 4 Eluruumi üürimise taotluse esitamine
§ 5 Eluruumi üürimise taotluse menetlemine
§ 6 Eluruumi üürilepingu tähtaeg
§ 7 Eluruumi üür ja kõrvalkulud
§ 8 Üürniku õigused ja kohustused
RT IV, 04.12.2019, 27
Vastu võetud 27.11.2019 nr 22
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 1 punkti 37 ja elamuseaduse § 8 punkti 2 alusel.
(1) Lääne-Harju valla (edaspidi valla) omandis olevate eluruumide kasutusse andmise kord (edaspidi kord) reguleerib valla omandis olevate eluruumide üürile andmist ja nende valdamist, kasutamist, käsutamist ning Lääne-Harju Vallavalitsuse (edaspidi vallavalitsus) pädevust vastavate toimingute teostamisel.
(2) Käesolevas määruses reguleerimata juhtudel, aga samuti eluruumide võõrandamisel, kasutamise otstarbe muutmisel ja asjaõigustega koormamisel juhindutakse asjakohastest õigusaktidest ja Lääne-Harju Vallavolikogu 30.04.2019 määrusest nr 15 „Vallavara valitsemise kord“.
§ 2. Eluruumi mõiste ja vallavalitsuse pädevus
(1) Valla omandis olev eluruum on korteriomand või selle osa, mis koosneb reaalselt piiritletud eraldiseisvast toast, tubadest või muust ruumist, samuti elamu, mis vastab eluruumile kehtestatud nõuetele ja on kasutatav alaliseks elamiseks.
(2) Eluruumide üürile andmisega ja muude kasutamise või eluruumi omaniku esindusega seotud küsimuste lahendamise otsustab vallavalitsus, kui käesolevas määruses ja teistes õigusaktides ei ole sätestatud teisiti.
(3) Vallavalitsus moodustab komisjoni (edaspidi komisjon), mille üheks ülesandeks on vallavalitsusele eluruumide üürile või muul viisil kasutusse andmise taotluste kohta arvamuse esitamine. Komisjoni koosseisu peab kuuluma vallavalitsuse sotsiaalosakonna esindaja.
(4) Vallavalitsus võib vajadusel tunnistada valla omandis oleva eluruumi sotsiaaleluruumiks, mis antakse üürile sotsiaalteenusena eluaset vajavale isikule ja mille osas ei kohaldata võlaõigusseaduse § 272 lõike 4 punktis 4 eluruumi üürimise kohta sätestatut.
(5) Eluruumide haldamist ja majandamist korraldab vallavalitsuse kui ametiasutuse haldusosakond.
(6) Eluruumi varisemisohtlikuks või kasutamiskõlbmatuks tunnistamise, samuti vajadusel eluruumides ehitus- ja kapitaalremondi teostamise otsustab vallavalitsus.
§ 3. Eluruumide üürile andmist taotlema õigustatud isikud
(1) Eluruumide üürile andmist on õigustatud taotlema:
1) isikud, keda loetakse sotsiaalhoolekande seaduse mõistes eluasemeteenust vajavateks isikuteks;
2) isikud, kelle vallas asuv eluruum on vääramatu jõu tagajärjel muutunud kasutamiskõlbmatuks või kes muul mõjuval põhjusel on ilma jäänud eluasemest ja kellel ei ole teist eluruumi ning puudub võimalus seda endale või oma perekonnale soetada;
3) isikud, kes asuvad teenistusse või tööle valla ametiasutustesse või selle hallatavatesse asutustesse töö või teenistuse ajaks;
4) isikud, kellele eluruumi üürile andmine on põhjendatud muul viisil või avaliku huviga.
(2) Sotsiaalhoolekande seaduse mõistes eluasemeteenust vajavateks isikuteks on eelkõige:
1) erivajadustega isikud, kes vajavad abi ja kellel ei ole seadusjärgseid ülalpidajaid või kelle kasutada olevas ja valla haldusterritooriumil asuvas eluruumis ei ole võimalik nende hooldamist korraldada;
2) regulaarseid sotsiaalteenuseid vajavad isikud, kes oma materiaalse olukorra tõttu ei suuda tagada endale või oma perekonnale eluruumi.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud isikud loetakse eluasemeteenust vajavateks isikuteks, kui nende Eesti rahvastikuregistri järgne elukoht on Lääne-Harju vald.
§ 4. Eluruumi üürimise taotluse esitamine
(1) Eluruumi üürimiseks esitakse vallavalitsusele kirjalik taotlus (avaldus).
1) taotleja isiku-, elukoha- ja kontaktandmeid;
2) andmeid taotlejaga koos elavate isikute (perekonnaliikmete) kohta;
3) andmeid seni kasutatava eluruumi kohta (asukoht, tubade arv, üldpind jms);
4) eluruumi taotlemise põhjendust (asjaolud, mis tingivad eluasemeteenuse vajaduse või elamistingimuste halvenemise või eelmise elukoha kaotamise põhjused vms);
5) muid taotluse lahendamiseks olulisi andmeid.
(3) Taotluses esitatud andmete õigsust kinnitab taotleja oma allkirjaga.
§ 5. Eluruumi üürimise taotluse menetlemine
(1) Vallavalitsuse komisjon vaatab eluruumi üürimiseks esitatud taotlused läbi 30 päeva jooksul.
(2) Komisjonil on õigus küsida taotluse esitajalt, tema perekonnaliikmetelt ja kolmandatelt isikutelt täiendavaid selgitusi ja dokumente esitatud taotluse kohta.
(3) Komisjon lõpetab taotluse menetlemise, kui taotluse (avalduse) esitaja ei kuulu käesoleva määruse paragrahvis 3 nimetatud õigustatud isikute hulka.
(4) Üürile andmise otsustamisel arvestatakse konkreetse eluruumi üürile andmise võimalust kõigi eluasemeteenuse vajajana arvele võetud isikute osas, arvestades otsustuse tegemisel iga isiku osas üürimise vajaduse põhjuseid, vabanenud eluruumi vastavust isiku vajadustele ja muid olulisi asjaolusid.
(5) Taotluse põhjendatuse korral ja vaba eluruumi olemasolul esitab komisjon vallavalitsusele ettepaneku eluruumi üürile andmise otsustamiseks. Eluruumi üürilepingu sõlmimise aluseks on vallavalitsuse korraldus.
(6) Üürileping sõlmitakse hiljemalt 14 (neljateistkümne) tööpäeva jooksul pärast vallavalitsuse korralduse teatavakstegemisest. Nimetatud tähtaja jooksul taotleja poolt mõjuva põhjuseta üürilepingu sõlmimata jätmisel on vallavalitsusel õigus tunnistada korraldus kehtetuks.
§ 6. Eluruumi üürilepingu tähtaeg
(1) Üürilepingu sõlmitakse tähtajaga kuni kaks aastat kohustusega vabastada eluruum pärast tähtaja möödumist.
(2) Tähtaega määramata võib üürilepingu sõlmida isikutega, kes asuvad teenistusse või tööle valla ametiasutusse või selle hallatavasse asutusse kohustusega vabastada eluruum pärast töölepingu või teenistussuhte lõppemist.
(3) Üürileping lõpeb tähtaja möödumisel või lepingu lõppemisel muudel alustel. Üürilepingu ennetähtaegse lõpetamise aluseks on ka asjaolu, kui üürniku ja temaga koos elavate isikute (perekonnaliikmete) sotsiaalmajandusliku olukorra hindamisel selgub, et üürnikul ei ole enam vajadust eluruumi tagamise teenuse järele.
(4) Üürilepingu lõppemisel on üürnik ja temaga koos elavad isikud kohustatud eluruumi vabastama ja üle andma selle vallavalitsusele kahe tööpäeva jooksul alates lepingu lõppemise kuupäevast.
(5) Eluruumi üürilepingu tähtaja möödumisel on üürnikul õigus taotleda uue üürilepingu sõlmimist, kui eluruumi andmise alused ei ole ära langenud ning üürnik on täitnud kõik lepingujärgsed kohustused ja taotlus uue üürilepingu sõlmimiseks on esitatud hiljemalt kaks kuud enne üürilepingu tähtaja lõppemist.
(6) Eluruumi üürilepingu muutmise või senise üürnikuga uue üürilepingu sõlmimine toimub käesolevas määruses sätestatud tingimustel.
(7) Eluruumi üürniku surma korral on selles eluruumis üürnikuga koos elanud perekonnaliikmel, kui tema majutamine oli kokku lepitud üürilepingus, õigus taotleda üürniku asemel eluruumi üürilepingusse astumist. Käesoleval juhul ei muudeta olemasoleva üürilepingu kehtivuse tähtaega.
§ 7. Eluruumi üür ja kõrvalkulud
(1) Üürnik on kohustatud tasuma vallavalitsusele eluruumi üürimise eest üüri ja kõrvalkulusid.
(2) Üür on tasu eluruumi kasutamise eest. Üüri arvestamise aluseks on eluruumi üldpind.
(3) Üüri suuruse eluruumi üldpinna ühe ruutmeetri kohta kuus kehtestab vallavalitsus arvestades Lääne-Harju Vallavolikogu poolt kehtestatud munitsipaalomandis olevatele eluruumidele kehtestatud üüri piirmäära. Üüri suurus eluruumi üldpinna ühe ruutmeetri kohta võib olla diferentseeritud arvestades eluruumi heakorrastust, seisundit või muid olulisi asjaolusid.
(4) Vallavalitsusel on õigus lähtudes majanduslikust põhjendusest üürimäärasid igal kalendriaastal korrigeerida.
(5) Üüri hulka kuuluvad arvestuslikult üürilepingu esemega seotud kulud, samuti üürnikule osutatud või ostetud teenuste tasu arvestatuna üüripinna ühe ruutmeetri kohta. Eelkõige on nendeks kuludeks:
1) kulud hoone ja selle juurde kuuluvate abi(teenindus)hoonete ehituskonstruktsioonide, tehnovõrkude, -seadmete ja -süsteemide hoolduseks ja remondiks (remondifond);
2) hooneväliste tehnovõrkude (soojus, vesi, kanalisatsioon. elekter jne) hooldus ja remondikulud;
3) eluruumiga seotud hoone kindlustus -ja maksukulud;
4) kulud üldkasutatavate ruumide sanitaarpuhastuseks, kahjurite ja näriliste tõrjeks ning hoone maa-ala või ümbruse korrashoiuks;
5) üürileandja muud eluruumiga seotud kulud (administreerimine, ettenägematud kulud jms).
(6) Kõrvalkuludeks on tasu üürileandja või kolmanda isiku teenuste ja tegude eest, mis on seotud üüritud asja kasutamisega, muuhulgas valitsemiskulud ja kommunaalkulud. Eelkõige on nendeks kuludeks:
1) tasu vee- ja kanalisatsiooniteenuste eest;
2) tasu üldkasutatavate ruumide, hoone ümbruse ja eluruumi valgustuse ning muuks otstarbeks kasutatud elektrienergia eest;
3) tasu prügiveo teenuse eest;
4) tasu soojavarustuseks vajaliku soojusenergia eest;
5) eluruumi asukohajärgse korteriühistu, valdaja vms poolt kehtestatud hooldus(haldus)kulu tasu.
(7) Lisaks üürile ja kõrvalkuludele tasub üürnik kõik kulud, mis on tekkinud tema poolt iseseisvalt sõlmitud muude teenuslepingute alusel (side, televisioon, elekter, jms).
(8) Eluruumide üüri ja kõrvalkulude arvestamise ning nende eest tasumise perioodiks on üks kalendrikuu. Üüri ja kõrvalkulude tasumiseks esitab vallavalitsuse rahandusosakond üürnikule nõuetekohase arve hiljemalt arvestuskuule järgneva kuu 15-ks kalendripäevaks maksetähtajaga 14 kalendripäeva. Arvele märgitakse makseperioodil võetav üür, kõrvalkulud, muud maksed, võlgnevused ja viivised.
(9) Eluruumi üüri ja kõrvalkulude arve või muu eluruumi kasutamisega seotud rahalise kohustuse täitmisega viivitamisel on vallavalitsuse rahandusosakonnal õigus rakendada tähtaegselt tasumata summalt viivist 0,07 protsenti päevas iga viivitatud kalendripäeva eest alates arve tasumise maksetähtajale järgnevast päevast.
§ 8. Üürniku õigused ja kohustused
(1) Üürnikul on õigus:
1) kasutada temale üüritud eluruumi vastavalt sõlmitud üürilepingule;
2) majutada temale üürile antud eluruumi oma abikaasat, alaealisi lapsi ja töövõimetuid vanemaid;
3) teha vallavalitsuse nõusolekul kasutatavas eluruumis parendusi või muudatusi.
(2) Üürnikul on kohustus:
1) kasutada üüritud eluruumi vastavalt sihtotstarbele ja heaperemehelikult;
2) täita kõiki eluruumi kasutusega seotud õigusakte (sh sanitar-, tuleohutus jne), eluruumi asukohajärgse hoone valdaja või korteriühistu poolt kehtestatud reegleid ja eeskirju;
3) mitte andma üüritud eluruumi allüürile või allkasutusse;
4) tasuma õigeaegselt üüri ja kõrvalkulude ning muud arved;
5) üürilepingu lõppemisel vabastama eluruumi koos temaga elavate isikutega ja andma selle üle kahe tööpäeva jooksul alates lepingu lõppemise kuupäevast;
6) teostama eluruumis vajadusel hooldustöid (sanitaarremonti), et tagada seinte, lagede, uste, põranda, akende, veevarustuse ja kanalisatsiooni, jms korrashoid, hooldus ja vajadusel asendamine;
7) tagama eluruumis asuvate, kuid ühisomandis olevate hoone püsimiseks või ohutuse tagamiseks või korteriomanike ühiseks kasutamiseks vajalike seadmete korrashoid.
(3) Vallavalitsusel on õigus täpsustada üürniku õiguseid, kohustusi ja kohustuste täitmise kontrollimise meetmeid üürnikuga sõlmitavas üürilepingus.
(4) Üürniku poolt käesolevas paragrahvis loetletud, aga samuti muude üürilepingus sätestatud kohustuste mittetäitmisel on vallavalitsusel õigus lõpetada üürileping ennetähtaegselt ja nõuda üürilepingus sätestatud viivist ja/või tekitatud kahjude hüvitamist.
(1) Enne käesoleva määruse jõustumist sõlmitud eluruumi üürilepingute tingimused kehtivad kuni nende lõppemiseni, kuid mitte kauem kui 01.05.2020.
(2) Paldiski Linnavolikogu 15.01.2015 määrus nr 2 „Paldiski linna omandis olevate eluruumide valdamise, kasutamise ja käsutamise kord“ tunnistatakse kehtetuks.
(3) Paldiski Linnavolikogu 28.07.2010 määrus nr 9 „Munitsipaalomandisse kuuluvate eluruumide võõrandamise kord“ tunnistatakse kehtetuks.


text:
Viimsi Seenioride Nõukoja põhikiri – Riigi Teataja
Viimsi Seenioride Nõukoja põhikiri
Viimsi Seenioride Nõukoja põhikiri - sisukord
§ 3 Nõukoda
§ 4 Valimiste korraldamine
§ 8 Õigused ja kohustused
§ 9 Põhikirja vastuvõtmine ja muutmine
RT IV, 17.03.2018, 12
Vastu võetud 13.03.2018 nr 5
(1) Viimsi Seenioride Nõukoda (edaspidi nõukoda) on Viimsi eakatest koosnev esinduskogu.
(2) Nõukoda juhindub oma töös Eesti Vabariigis kehtivatest seadustest ja teistest õigusaktidest, Viimsi valla õigusaktidest ja käesolevast põhikirjast.
(3) Nõukoja tegevus rajaneb demokraatia põhimõtetel, liikmete omaalgatusel ja ühistegevusel. Nõukoja põhitegevus on kaasata eakaid aktiivselt osalema ühiskondliku elu korraldamises.
(4) Nõukoja ettepanekud on Viimsi Vallavolikogule (edaspidi vallavolikogu) ja Viimsi Vallavalitsusele (edaspidi vallavalitsus) soovitusliku iseloomuga.
(5) Vallavolikogu ja vallavalitsus konsulteerivad vajadusel nõukojaga valla eakate töö kavandamisel, teostamisel ja hindamisel.
(1) Nõukoja eesmärk on esindada eakate huve vallas ning rääkida kaasa sotsiaalvaldkonnas eakaid puudutavates küsimustes.
(2) Eesmärgi täitmiseks nõukoda:
1) arutab eakaid puudutavaid küsimusi, mis kuuluvad valla otsustuspädevusse ning teeb vallavolikogule ja vallavalitsusele eakate huvidest ja vajadustest lähtuvaid ettepanekuid;
2) teeb koostööd vallavolikogu, vallavalitsuse ja teiste valdade ja/või linnade nõukodadega;
3) esindab Viimsi eakaid maakondliku, riikliku või rahvusvahelise tasandi eakate üritustel.
§ 3. Nõukoda
(1) Nõukojal on viis (5) kuni üheksa (9) liiget. Üks (1) vallavalitsuse esindaja, üks (1) vallavolikogu esindaja ja kuni seitse (7) liiget.
(2) Nõukoja liikmed valitakse salajase hääletamise teel v.a vallavalitsuse ja vallavolikogu esindajad.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud vallavalitsuse esindajaks on vastavalt ametikohale sotsiaalvaldkonna eest vastutav abivallavanem ja vallavolikogu esindajaks sotsiaalkomisjoni esimees. Nende asendajateks vastavalt sotsiaal- ja tervishoiuameti juhataja ja sotsiaalkomisjoni aseesimees.
(4) Nõukoja korralised valimised toimuvad hiljemalt nelja kuu jooksul pärast kohaliku omavalitsuse volikogude valimisi.
(5) Nõukoja liikmed valitakse neljaks aastaks (v.a vallavalitsuse ja vallavolikogu esindajad).
§ 4. Valimiste korraldamine
(1) Nõukoja valimised toimuvad Viimsi pensionäride üldkogul.
(2) Viimsi pensionäride üldkogu kinnitab enne valimiste läbiviimist täpsema korra valimiste läbiviimiseks. Kord kinnitatakse avalikul hääletamisel poolthäälte enamusega.
(3) Nõukoja valimised korraldab viie liikmeline Valimiskomisjon.
(4) Valimiskomisjoni liikmed valitakse Viimsi pensionäride üldkogul.
(5) Valimiskomisjon valib endi hulgast esimehe ja aseesimehe.
(6) Nõukotta võib kandideerida pensioni eas inimene.
(7) Valimisõiguslik isik on pensioni eas inimene.
(8) Nõukoja kandidaadil tuleb esitada kandideerimisavaldus hiljemalt 21 päeva enne valimisi.
(9) Kandidaatide nimed avalikustatakse Viimsi Pensionäride Ühenduse kodulehel (www.viimsiseeniorid.ee) ja võimalusel Viimsi Teatajas hiljemalt 14 päeva enne valimisi.
(10) Valimiskoosolek kuulutatakse välja vähemalt neli nädalat enne valimisi Viimsi Pensionäride Ühenduse kodulehel (www.viimsiseeniorid.ee) ja võimalusel Viimsi Teatajas.
(11) Valituks osutuvad kandidaadid, kes saavad rohkem hääli.
(12) Valimistulemused kinnitatakse valimiskomisjoni poolt ning need avaldatakse Viimsi Pensionäride Ühenduse kodulehel (www.viimsiseeniorid.ee) ja Viimsi Teatajas.
(1) Nõukoda esindab ja selle tööd korraldavad esimees ja kuni kaks aseesimeest.
(2) Nõukoja esimees ja kuni kaks aseesimeest valitakse nõukoja volituste ajaks salajasel hääletusel nõukoja poolt.
(3) Nõukoda esindab suhtlemisel vallavalitsuse ja vallavolikoguga nõukoja esimees.
(4) Nõukoja täpsema juhtimise-, töö- ja asjaajamise korra kinnitab nõukoda.
(5) Nõukoda võib esimehe ja aseesimehe vabastada enne tähtaega, kui selleks on mõjuv põhjus ja selle poolt hääletab 2/3 nõukoja liikmetest.
(1) Nõukoja töövormiks on koosolek, mis toimub vastavalt vajadusele, kuid mitte harvem kui kord kvartalis.
(2) Nõukoja koosoleku kutsub kokku ja seda juhatab nõukoja esimees, tema puudumisel aseesimees.
(3) Erakorraline koosolek kutsutakse kokku 2/3 nõukoja liikmete ettepanekul.
(4) Nõukoda võtab otsuseid vastu lihthäälteenamusega.
(5) Nõukoda võib moodustada töö paremaks korraldamiseks töögruppe.
(6) Nõukoja koosolekud protokollitakse. Protokollile kirjutavad alla koosoleku juhataja ja protokollija.
(1) Liikme võib nõukojast välja arvata:
1) koosoleku koosseisu häälteenamusega, kui liige ei täida põhikirja kohaseid ülesandeid, kahjustab oma tegevusega nõukoja mainet või kui ta ilma põhjuseta ei ole osalenud kolmel järjestikusel koosolekul;
2) isikliku avalduse alusel.
(2) Liikme väljaarvamisel asendatakse ta vajadusel valimistulemuste pingerea järgi uue liikmega. Kui valimistulemuste pingerea järgi uut liiget ei leita, siis korraldatakse liikme leidmiseks järelvalimised.
§ 8. Õigused ja kohustused
(1) Nõukojal on õigus:
1) arutada Viimsi pensionäre puudutavaid küsimusi ning teha vastavasisulisi ettepanekuid vallavolikogule ja vallavalitsusele;
2) kasutada Viimsi Pensionäride Ühenduse ja võimalusel vallavalitsuse ruume koosolekute pidamiseks;
3) moodustada töörühmi ja algatada teemaarutelusid;
4) algatada pensionäride tegevust toetavaid projekte;
5) valida liikmete hulgast isik või isikud, kes osalevad riiklikes ja rahvusvahelistes pensionäride võrgustikes.
(2) Nõukojal on kohustus:
1) arvestada Viimsi valla pensionäride põhjendatud ettepanekutega;
2) toetada ja aidata kaasa valla pensionäride tegevuste arendamisele;
3) olla informatsiooni vahendajaks vallavolikogu ja vallavalitsuse ning pensionäride vahel.
§ 9. Põhikirja vastuvõtmine ja muutmine
Nõukoja põhikirja kinnitab vallavolikogu ning muudab ja tunnistab kehtetuks vallavolikogu nõukoja ettepanekul.
Nõukoja tegevuse lõpetab vallavolikogu nõukoja ettepanekul või seaduses sätestatud alusel.
(1) 2018. aastal toimuvad nõukoja liikmete valimised hiljemalt kolme kuu jooksul peale käesoleva määruse jõustumist ning valimiste läbiviimisel ei pea järgima käesoleva määruse paragrahvis 4 toodud tähtaegu.
(2) Määrus jõustub 23. märtsil 2018.

matches:
§ 3
§ 4
§ 8
§ 9
§ 3
§ 4
§ 8
§ 9


Vabariigi Valitsuse 26. juuni 2003. a määruse nr 184 „Võrgueeskiri” muutmine – Riigi Teataja
Vabariigi Valitsuse 26. juuni 2003. a määruse nr 184 „Võrgueeskiri” muutmine
RT I 2010, 16, 89
Vastu võetud 15.04.2010 nr 52
Määrus kehtestatakse «Elektrituruseaduse» § 42 lõike 2 alusel.
Vabariigi Valitsuse 26. juuni 2003. a määruses nr 184 «Võrgueeskiri» (RT I 2003, 49, 347; 2007, 37, 255) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 2 täiendatakse lõikega 171 järgmises sõnastuses:
«(171) Tarbimiskoht käesoleva määruse tähenduses on turuosalise elektripaigaldise liitumispunkt või kogum liitumispunkte, mis on turuosalise elektripaigaldise kaudu omavahel elektriliselt ühendatud.»;
2) 7. peatükk tunnistatakse kehtetuks;
3) paragrahvi 46 lõige 4 tunnistatakse kehtetuks;
4) määrust täiendatakse 81. peatükiga järgmises sõnastuses:
AVATUD TARNIJA VAHETAMINE
Tarbimiskohaga seotud osalise vahetamine
§ 621. Avatud tarnijate nimekiri
Süsteemihaldur avaldab oma veebilehel avatud tarnijate nimekirja, milles on järgmised andmed:
1) avatud tarnija nimi;
2) asukoha aadress ja tegevuskoht;
4) äriregistri kood;
5) avatud tarnija unikaalne identifitseerimiskood (edaspidi EIC-kood).
§ 622. Avatud tarnija vahetamine tarnelepingu katkemiseta
(1) Avatud tarnet saab ühes tarbimiskohas osutada üks tarnija, kes on turuosalise avatud tarnija «Elektrituruseaduse» § 44 lõike 1 mõistes. Määratud tarnet saab osta mitme müüja käest samal ajal.
(2) Turuosaline saab avatud tarnijat vahetada tarbimiskoha mõõtepunkti kohta sõlmitud võrgulepingu alusel, kui käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud andmed on õiged.
(3) Kui turuosaline sõlmib lepingu uue avatud tarnijaga, esitab see vähemalt 21 päeva enne soovitud tarnijavahetust asjaomasele võrguettevõtjale järgmised andmed:
1) turuosalise identifikaator; füüsilise isiku puhul on see isikukood ja avatud tarnija EIC-kood ning juriidilise isiku puhul äriregistri kood ja avatud tarnija EIC-kood;
2) uue avatud tarnija äriregistri kood ja EIC-kood;
3) tarbimiskoha mõõtepunkti EIC-kood või -koodid, kui mõõtepunkte on tarbimiskohas mitu. Mõõtepunkti EIC-koodi aluseks on sümbolikombinatsioon, mille on võrguettevõtjale andnud süsteemihaldur. Võrguettevõtja muudab mõõtepunkti koodi süsteemihalduri kehtestatud vormi järgides nii, et igal mõõtepunktil oleks unikaalne EIC-kood;
4) avatud tarnija vahetumise aeg.
(4) Võrguettevõtja kontrollib käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud andmete saamisest alates viie tööpäeva jooksul, kas lõikes 2 nimetatud tingimused on täidetud. Kui tingimused on täitmata, siis tarnija ei vahetu. Võrguettevõtja teatab tingimuste täitmisest või täitmata jätmisest uuele avatud tarnijale viivitamata ning tingimuste täitmise korral esitab talle mõõtepunkti või mõõtepunktide andmed süsteemihalduri veebilehel esitatud vormis. Võrguettevõtja teatab endisele avatud tarnijale uue avatud tarnija valimisest viivitamata.
(5) Avatud tarnija vahetub kalendrikuu vahetusel kell 00.00.
(6) Kui elektrienergiat mõõdetakse kombineeritult perioodimõõtmisseadme ja tüüpkoormusgraafiku alusel, määrab võrguettevõtja avatud tarnija vahetumise aja elektriarvesti näidu, kasutades perioodimõõtmisseadet ja tüüpkoormusgraafikut. Näit arvatakse senise lepingu lõppemise ja uue tarnelepingu alguse näiduks.
(7) Kui elektrienergiat mõõdetakse kaugloetava arvestiga, fikseerib võrguettevõtja elektriarvesti näidu avatud tarnija vahetumise ajal ning see näit arvatakse senise lepingu lõppemise ja uue tarnelepingu alguse näiduks.
§ 623. Tarbija vahetumine
(1) Tarbija vahetumise korral sõlmib uus tarbija oma tarbimiskoha mõõtepunkti kohta võrgulepingu ning avatud tarne lepingu. Ühe tarbimiskoha kohta saab sõlmida ühe avatud tarne lepingu ja ühe võrgulepingu.
(2) Avatud tarnija esitab võrguettevõtjale § 622 lõike 3 punktides 1–3 nimetatud informatsiooni ja teatab avatud tarne lepingu jõustumise päeva.
§ 624. Bilansihalduri vahetumine
(1) Avatud tarnija teatab võrguettevõtjale bilansihalduri vahetumisest vähemalt 21 päeva ette.
(2) Avatud tarnija võib bilansihalduri vahetada kalendrikuu vahetudes.
§ 625. Võrguettevõtja vahetumine
(1) Kui võrguettevõtja teeninduspiirkonna muutmise tulemusel satub turuosalise liitumispunkti asukoht teise võrguettevõtja teeninduspiirkonda, teatab võrguteenust osutav võrguettevõtja sellest vähemalt 30 päeva ette:
1) avatud tarnijale, kes osutab avatud tarne teenust liitumispunktis, mille suhtes võrguettevõtja vahetub;
2) turuosalisele, kelle võrguettevõtja vahetub;
3) võrguettevõtja nimetatud müüjale.
(2) Teeninduspiirkonna muutmisest alates kehtivad turuosalise kohta uue võrguettevõtja võrguteenuste osutamise tüüptingimused ja võrgutasud.
§ 626. Elektrienergia müük avatud tarne lepingu katkemise korral
(1) Võrguettevõtja avaldab avatud tarne lepingu katkemise korral rakendatavad tüüptingimused oma veebilehel.
(2) Kui turuosalise avatud tarne leping katkeb ja võrguettevõtja osutab talle avatud tarne teenust «Elektrituruseaduse» § 44 lõike 41 kohaselt, teatab ta sellest turuosalisele viivitamata, kuid hiljemalt kahe tööpäeva jooksul pärast seda, kui ta on lepingu katkemisest teada saanud.
(3) Avatud tarne lepingu katkemise korral vahetub avatud tarnija lepingu katkemise päeval kell 00.00.
(4) Kui pärast avatud tarne lepingu katkemist sõlmitakse uus avatud tarne leping, vahetub avatud tarnija uue lepingu sõlmimisele järgneval päeval kell 00.00.
Turuosaliste andmevahetus
§ 627. Avatud tarnega seotud andmevahetus
(1) Võrguettevõtja teeb asjaomase tarbimiskoha avatud tarnijale iga kuu viiendaks päevaks eelmise kalendrikuu kohta kättesaadavaks järgmised andmed:
1) tarbimiskoha mõõtepunkti EIC-kood;
2) igal kauplemisperioodil võrgust võetud elektrienergia kogus;
3) igal kauplemisperioodil võrku antud elektrienergia kogus.
(2) Avatud tarnija soovi korral teeb võrguettevõtja talle igal tööpäeval eelmise päeva või päevade kohta kättesaadavaks käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud esialgsed andmed nende mõõtepunktide kohta, kus mõõtmine toimub kauglugemise teel.
§ 628. Andmevahetuse vorm
(1) Süsteemihaldur avaldab oma veebilehel andmevahetuse vormi ja andmevahetuse kirjelduse.
(2) Võrguettevõtja avaldab oma veebilehel turuosaliste andmevahetuseks vajaliku e-posti aadressi ja telefoninumbri.»