text:
Õiguskaitse kättesaadavus keskkonnaasjades - Läti
Kooskõlas Läti põhiseadusega (Satversme) kaitseb riik igaühe õigust elada soodsas keskkonnas, jagades teavet keskkonnatingimuste kohta ning edendades keskkonna kaitsmist ja selle seisundi parandamist. Põhiseaduslikud õigused hõlmavad järgmist:
1 menetlusega seotud aspekt: üldsuse õigus pääseda ligi keskkonnateabele, õigus osaleda keskkonnaasjade üle otsustamises;
2 olulist aspekti: üldsuse õigus nõuda, et ametiasutused või eraisikud lõpetaksid sellise tegevuse või tegevusetuse, mis avaldab negatiivset mõju keskkonna kvaliteedile, kahjustab või ohustab inimeste tervist või elu või muid õigustatud huve.
Põhiseaduse sätteid võib kohaldada otse nii haldusmenetluses kui ka kohtumenetluses. Kodanikud võivad tugineda põhiseaduse sätetele haldus- või kohtumenetluse mis tahes etapis.
Haldusasutused ja kohtud võivad samuti otse kohaldada rahvusvahelist õigust, sealhulgas Århusi konventsiooni. Kui ilmneb konflikt rahvusvahelise õigusnormi ja sama õigusjõuga Läti õigusnormi vahel, kohaldatakse rahvusvahelist õigusnormi.
Läti kohtusüsteem on kolmetasandiline.
Esimese tasandi moodustavad 34 piirkondlikus (linna-) kohut, mis menetlevad tsiviil- ja kriminaalasju, ning üks haldusasju menetlev piirkondlik halduskohus, mis koosneb 5 eri linnades asuvast kohtumajast ja hõlmab kogu Läti territooriumi.
Teise tasandi moodustavad 5 piirkondlikku kohut, mis menetlevad tsiviil- ja kriminaalasju, ning üks haldusasju menetlev ringkonnahalduskohus. Ringkonnakohtud toimivad apellatsioonikohtutena nende tsiviil-, kriminaal- ja haldusasjade menetlemisel, mida piirkondlikud kohtud on juba arutanud. Ringkonnakohtud on esimese astme kohtutena pädevad teatavatesse kategooriatesse kuuluvates asjades, mis on loetletud kohtumenetlust käsitlevates õigusaktides.
Kolmanda tasandi moodustab ülemkohus kohus. See koosneb:
1) nende tsiviil- ja kriminaalasjade, mida apellatsioonikohus, mis menetlevad tsiviil- ja kriminaalasju, milles on otsuse teinud ringkonnakohus kui esimese astme kohtud;
Senat: 2), mis on jaotatud kolmeks osakonnaks ja mis toimib kassatsiooniinstantsina kõigi nii tsiviil-, kriminaal- ja haldusasjades.
Reeglina saab tsiviil-, kriminaal- ja haldusasju läbi vaadata kõigis kolmes kohtuastmes. Teatavatesse kategooriatesse kuuluvate tsiviil- ja haldusasjade korral on see võimalik siiski ainult kahes astmes. Need erandid on sätestatud tsiviilkohtumenetluse seaduses väiksemate tsiviilvaidluste jaoks, samuti mitmes halduskohtumenetlust käsitlevas eriõigusaktis, näiteks seoses kodanike esitatud teabenõuetega või riigihangetega. Mitut liiki küsimusi (näiteks varjupaigataotlejatega seotud küsimusi) menetletakse ainult ühes kohtuastmes.
Läti õiguses on sätestatud haldusõiguserikkumiste menetlused. Kui isik paneb toime haldusõiguserikkumiste seadustikus loetletud väiksema õigusrikkumise, määrab selle eest karistuse haldusasutus. Haldusasutuste määratud karistused saab vaidlustada piirkondlikus (linna-) kohtus, s.t tsiviil- ja kriminaalasju menetlevas üldkohtus. Piirkondliku (linna-) kohtu kohtunike tehtud otsuste peale saab esitada apellatsiooni ringkonnakohtutele. Ringkonnakohtute otsused on lõplikud ja neid ei saa vaidlustada.
Otsuseid teevad elukutselised kohtunikud, kes on oma tegevuses sõltumatud ja lähtuvad üksnes õigusaktidest. Kohtuistungid on avalikud. Asja arutamine on kinnine üksnes eraelu või seadusega tagatud muude oluliste väärtuste kaitsmise huvides. Juhul kui kohus menetleb asja seaduses sätestatud kirjaliku menetluse kohaselt, on kohtuotsused üldsusele avalikult kättesaadavad.
Kohtumenetluse keel on läti keel. Need menetlusosalised, kes ei valda vabalt ametlikku keelt, võivad osaleda menetluses tõlgi vahendusel. Kohus tagab tõlgi teenused menetlust käsitlevate õigusnormidega ettenähtud juhtudel.
Lätis puuduvad erikohtud.
Konstitutsioonikohus menetleb kohtuasju, mis on seotud õigusaktide vastavusega põhiseadusele või muude õigustloovate aktide vastavusega suurema õigusjõuga õigusnormidele. Põhiseaduskaebuse esitamine on lubatud, s.t kodanikud võivad esitada kaebuse, kui nad leiavad, et normatiivaktiga rikutakse nende põhiõigusi, mis on kaitstud põhiseadusega. Põhiseaduskaebuse esitamine on võimalik üksnes pärast seda, kui on ära kasutatud kõik tavapärased õiguskaitsevahendid (kaebuse esitamine haldusasutusele või üldise pädevusega kohtutele).
Puuduvad keskkonnaasju menetlevad erikohtud või poolkohtulikud organid.
Juhul kui isik leiab, et haldusotsuse või -meetmega, samuti haldusalase tegevusetusega rikutakse keskkonna ja looduse kaitsmist käsitlevaid õigusakte või et sellise otsuse, meetme või tegevusetusega võidakse põhjustada keskkonnakahju tekkimise oht või keskkonnakahju, võib asjaomane isik pöörduda halduskohtu poole. Kuna keskkonnaküsimusi lahendatakse enamikul juhtudel haldusotsuse tegemisega (ehitusload, veekasutusload, saasteload jms), vaatab neid käsitlevaid vaidlusi peamiselt läbi halduskohus. Kohtu poole pöördumise õiguse kasutamine ei saa iseenesest tuua hagejale kaasa mingeid ebasoodsaid tagajärgi, sealhulgas eraõiguslikke tagajärgi.
Tsiviilkohtumenetluse raames võivad kodanikud nõuda mis tahes isikult kahjuhüvitist, kui asjaomane isik on rikkunud muu hulgas keskkonnaküsimusi reguleerivaid õigusnorme ja on sellega põhjustanud hagejale kahju. Riigi nimel tegutsevad ametiasutused võivad nõuda hüvitist keskkonnakahju tekitamise eest.
Kodanikud, kellel on teavet kuritegude kohta, millega põhjustatakse tõenäoliselt keskkonnakahju, peaksid teavitama mis tahes ametnikku või institutsiooni, kellel on õigus toimetada kriminaalmenetlust (politsei, prokuratuur).
Meelepärase kohtualluvuse valimine ei ole halduskohtutes lubatud. Tsiviilasjade korral on võimalik kohut valida: üldiselt tuleks hagiavaldus esitada kostja elukohajärgsele kohtule (füüsiliste isikute puhul) või kostja juriidilise aadressi järgsele kohtule (juriidiliste isikute puhul); tsiviilkohtumenetluse seadusega on konkreetsetel juhtudel siiski ette nähtud alternatiivne kohtualluvus vastavalt hageja valikule või vastavalt lepingulistele sätetele, kui on sõlmitud leping (vt territoriaalne pädevus). http://ec.europa.eu/civiljustice/jurisdiction_courts/jurisdiction_courts_lat_en.htm#B.II.
Esitades haldusotsuse peale apellatsiooni halduskohtule, võib isik taotleda järgmist:
1 tühistamist või kehtetuks tunnistamist (osaliselt või täielikult) või otsuse õigusvastaseks vaidlustatud otsus; apellatsiooni rahuldamise korral võib kohus vajaduse korral samuti kohustada haldusasutust heastama haldusotsuse tagajärgi;
2) kuulutada tõhusateks meetmeteks on juba tehtud või tulevikus kavandatavate õigusvastaseks tunnistamist ja nende tagajärgede heastamist;
3 haldusasutuse kohustamist tegema positiivset otsust;
4), teatavate vaidlusaluste õigussuhete olemasolu või puudumise kinnitamist;
5) avaliku lepingu sõlmimist, sellise lepingu lõpetamist, sellisest lepingust tulenevate kohustuste täitmist või asjaomaste kohustuste täidetuks lugemist.
Menetlusnormide rikkumisega seoses saab kaebuse esitada isegi juhul, kui kaebuse esitaja on rahul lõpliku otsusega, kuid sellisel konkreetsel juhul peab isik tõendama, et tegemist oli tema kohtu poole pöördumise õiguse olulise rikkumisega.
Juhul kui isik leiab, et haldusotsuse või -meetmega, samuti haldusalase tegevusetusega on tekitatud rahalist või isiklikku (sealhulgas moraalset) kahju, võib asjaomane isik pöörduda halduskohtu poole kahjuhüvitise saamiseks. Kahjunõue võidakse esitada haldusotsuse peale esitatud kirjaliku kaebuse osana või — juhul kui haldusotsuse peale kaebuse esitamisega samaaegselt ei ole hüvitist nõutud — võib eraldi kahjunõude esitada pärast seda, kui on tehtud lõplik kohtuotsus otsuse (tegevuse) õigusvastasuse kohta.
Halduskohus võib vaidlustatud otsuse tühistada (täielikult või osaliselt), kuid kohtul puudub õigus muuta otsuse sisu kohtu omal äranägemisel, näiteks muuta ehitusloa tingimusi. Konkreetsetel juhtudel võib seadusega olla kohtule antud õigus vaidlustatud otsust muuta, kuid keskkonnaalastes õigusnormides sellised sätted puuduvad.
Keskkonnaasjad vaadatakse läbi samade menetluseeskirjade alusel nagu muud haldusasjad. Mõne keskkonnaküsimusi käsitleva normatiivaktiga nähakse siiski ette erieeskirjad teatavate keskkonnaalaste otsuste vaidlustamiseks. Näiteks võivad eraisikud vaidlustada saasteloa tingimusi loa kogu kehtivusaja jooksul. See põhimõte erineb olulisel määral üldreeglist, mille kohaselt on mis tahes otsust võimalik vaidlustada ühe kuu jooksul alates selle jõustumise kuupäevast.
Halduskohus uurib asja rangelt hageja seatud piirides. Kohus ei tohi hagi muuta ega menetleda omal algatusel otsuseid, mida hageja ei ole kirjalikult vaidlustanud. Neis formaalsetes piirides on kohtul siiski õigus analüüsida asja täielikult: konkreetse otsuse tegemise faktiliste aluste kontrollimine ja seaduse nõuetekohane kohaldamine on objektiivse uurimise põhimõtte kohaselt kohtu pädevuses. Samuti võib kohus omal algatusel esitada avalduse konstitutsioonikohtule või pöörduda eelotsuse saamiseks Euroopa Liidu Kohtu poole.
Kohus võib teha ka n-ö lisaotsuse, kui asja lahendamise ajal tuvastab kohus asjaolud, mis annavad märku võimalikust õigusrikkumisest, mida asjaomase juhtumiga seoses otseselt ei menetletud. Selline otsus adresseeritakse seejärel vastutavale institutsioonile või prokuratuurile. Mõnikord kasutavad kohtud lisaotsuseid parlamendi või täidesaatva võimu esindajate (ministeeriumide, valitsuse) teavitamiseks õigusliku regulatsiooni puudumisest või muudest õigusaktide vastuvõtmisega lahendatavast küsimusest.
Igaüks, kes on taotlenud ametiasutuselt keskkonnaalast teavet, võib esitada apellatsiooni halduskohtule, kui ta leiab, et tema teabenõuet on ignoreeritud või see on (täielikult või osaliselt) tagasi lükatud, kui ta ei ole saanud asjakohast vastust või kui on muul moel rikutud tema õigust saada keskkonnaalast teavet.
Juhul kui ametiasutus ei soostu avaldama nõutavat teavet, peaks ta oma otsust kirjalikult põhjendama ja lisama põhjenduste juurde teabe sellises olukorras kättesaadavate õiguskaitsevahendite kohta, s.t selle kohta, millise institutsiooni poole ja millise aja jooksul saab isik otsuse vaidlustamiseks pöörduda.
Vastavalt teabevabadust käsitlevale seadusele võib ametiasutuse vastuse või vastuse andmata jätmise vaidlustada kõrgema astme haldusasutuses ja seejärel ka piirkondlikus halduskohtus.
Kaebus tuleks esitada ühe kuu jooksul alates vastuse andmisest või ühe aasta jooksul nende juhtumite korral, kus asutus on jätnud üldse vastamata või kui asutus ei ole oma kirjalikus vastuses selgitanud kaebuse esitamise menetlust. Kõrgema astme haldusasutuse olemasolu korral peab kaebuse esitama sellele asutusele. Kaebus tuleks esitada kirjalikult või suuliselt ametiasutusele, kes andis vastuse (või kes oli kohustatud vastama). Juhul kui kaebus esitatakse suuliselt, vormistab asjaomane asutus selle viivitamata kirjalikult ja kaebuse esitaja peab kaebuse allkirjastama. Selline kaebus edastatakse läbivaatamiseks kõrgema astme asutusele. Kui sellist kõrgemat ametiasutust ei eksisteeri või selliseks kõrgemaks instantsiks on valitsus, võib vastuse (või vastuse andmata jätmise) vaidlustada kohe piirkondlikus halduskohtus.
Kaebuse võib samuti esitada elektrooniliselt e-kirja teel, kuid sellisel juhul peab see olema digiallkirjastatud.
Riigilõiv summas 20 Läti latti (umbes 29 eurot) peab olema makstud enne kaebuse piirkondlikule halduskohtule esitamist kohtule. Seda saab teha pangaülekandega. Kohus võib füüsilise isiku rahalist olukorda arvesse võttes riigilõivu summat vähendada või vabastada isiku lõivu tasumise kohustusest.
Igaühel on õigus kasutada menetluses osalemisel õigusesindaja abi või osaleda menetluses esindaja kaudu. Puuduvad eeskirjad, mis käsitlevad kohustust kasutada kohtumenetluses (sealhulgas kassatsioonietapis) õigusnõustaja abi.
Asja läbivaatamise käigus on kohtul vajaduse korral juurdepääs teabele, mille kättesaadavus vaidlustati.
Kui kohus leiab, et asutuse otsus keelduda teabe andmisest ei olnud piisavalt põhjendatud, teeb kohus asutusele ülesandeks avaldada taotlejale nõutud teave. Juhul kui on alust piirata juurdepääsu teatavale osale taotletud teabest, peab asutus siiski avaldama need osad teabest, mida on võimalik avaldada.
Keskkonnaasjad vaadatakse haldusasutustes läbi samade menetluseeskirjade alusel nagu muud haldusasjad. Menetlus on reguleeritud haldusmenetluse seadusega, võttes arvesse erandeid ja erinevaid eeskirju, mis on esitatud keskkonnakaitseseaduses või keskkonnaküsimusi käsitlevates eriõigusnormides, näiteks keskkonnamõju hindamist käsitlevas seaduses.
Haldusasutustes toimub menetlus läti keeles, kuid avaldust on erakorralises olukorras erandjuhul võimalik esitada ka võõrkeeles.
Haldusmenetluse läbiviimine on tasuta, kui seaduses ei ole sätestatud teisiti. Kui asutuse (Euroopa Kohus) leiab, et isik (otsuse adressaat, ainult füüsiline isik) on rahalistes raskustes ning et kõnealune haldusküsimus on keeruline, võib kohus otsustada, et asjaomase isiku esindaja tasu, mida makstakse kindlaksmääratud ulatuses riigieelarvest.
Õigus osaleda haldusmenetluses on nii füüsilistel kui ka juriidilistel isikutel (sealhulgas valitsusvälistel organisatsioonidel), samuti selliste isikute ühendustel. Isikul on õigus osaleda menetluses isiklikult või kasutada menetluses osalemisel õigusesindaja abi või osaleda menetluses esindaja kaudu.
Pädev haldusasutus on kohustatud koguma kokku juhtumiga seotud asjakohase teabe. Isik peab siiski esitama tema käsutuses oleva teabe ja tema käsutuses olevad tõendid.
Haldusmenetluse osalisel on õigus tutvuda toimikus olevate dokumentidega ning õigus sellele, et otsuse tegijad ta nõuetekohaselt ära kuulavad. Keskkonnaasjades on need menetlusõigused reguleeritud üksikasjalike menetluseeskirjadega, mis on sätestatud keskkonnakaitseseaduses (keskkonnaasjade jaoks üldiselt) ja muudes konkreetseid keskkonnaküsimusi — näiteks keskkonnamõju hindamise menetlust — käsitlevates normatiivaktides.
Üldiselt peavad haldusasutused tegema juhtumi kohta otsuse ühe kuu jooksul alates isikult avalduse saamisest. Tuleb siiski märkida, et teatavates keskkonnaküsimusi käsitlevates normatiivaktides võivad olla sätestatud erinevad tähtajad. Asutusel on õigus tähtaega pikendada, kui see on vajalik nõuetekohase lõpliku otsuse tegemiseks. Kiireloomulistel juhtudel võib isik taotleda, et asutus teeks otsuse viivitamatult.
Juhul kui isik leiab, et haldusasutuse otsus on õigusvastane või muul viisil rahuldav, võib otsuse vaidlustada kõrgema astme haldusasutuses ühe kuu jooksul alates otsuse jõustumisest või ühe aasta jooksul otsuse jõustumisest, kui teave edasikaebamise korra kohaldamise kohta ei ole tehtud kirjalikku otsust. Kaebus tuleks esitada kirjalikult või suuliselt ametiasutusele, kes otsuse tegi, ning kaebus edastatakse läbivaatamiseks kõrgema astme ametiasutusele.
Kaebuse esitamine kõrgema astme haldusasutusele on kohustuslik, välja arvatud juhul, kui kõrgema astme ametiasutust ei eksisteeri või kui selleks on valitsus. Kohus ei võta otse kohtule esitatud kaebust menetlusse, kui isik ei ole tõendanud, et ta on proovinud esitada kaebust kõrgema astme ametiasutusele.
Juhtumi läbivaatamisel hindab kohus nii otsuse protseduurilist kui ka sisulist õiguspärasust.
Protseduurilise õiguspärasusega seoses võib kohus otsuse tühistada, kui ta jõuab järeldusele, et haldusasutus on teinud tõsiseid menetlusvigu. Eritähelepanu pööratakse tavaliselt järgmistele küsimustele:
1) kas otsuse tõttu otseselt kannatanud isikud kui ka isikutele, kellel on huvi keskkonnaalaste, anti võimalus osaleda otsustusprotsessis (nt, kas algatada õigeaegselt teavet selle kohta, kas kodanikke otsustusprotsessi oli võimalus toimikuga tutvuda, kas kodanikel on võimalus olla ära kuulatud, kui institutsioon, mis hõlmab ka õigust anda asutusele teavet ning esitada oma arvamuse ja ettepanekud);
2) kas krediidiasutus või investeerimisühing on saanud kogu vajaliku teabe (kas asutus tegi kindlaks kõik juhtumiga seotud asjaolud, kas ta võttis arvesse erinevat isikute ja rühmade huve ja);
3) kas krediidiasutus või investeerimisühing on esitanud piisavad ja selged põhjendused ja õiguslikud alused (viidetega õigusnormidele) otsus.
Sisulise õiguspärasusega seoses hindab kohus seda, kas kindlaks tehtud asjaolusid arvesse võttes oli vaidlustatud otsus õiguspärane. Näiteks, kas konkreetsete asjaolude korral on lubatud väljastada luba sellise käitise käitamiseks, mille tegevusega kaasneb teatavas koguses teatavaid heiteid.
Juhul kui kaebuse esitajal on põhjendatud kahtlusi seoses sisuliste ja tehniliste tõenditega, võib kohus neid asjaolusid kontrollida. Enamasti uurivad neid küsimusi sõltumatud eksperdid; Nende kulud kaetakse riigieelarvest. Menetlusosalistel on samuti õigus esitada oma ekspertide arvamusi.
Kohtulik läbivaatamine on piiratud ainult kahel juhul: Kui asutus on teinud otsuse lähtuvalt oma kaalutlusõigusest (õigus valida mitme õiguslikult põhjendatud lahenduse hulgast see, mis oleks asutuse arvates kõige parem) või kui asutus on koostanud hinnangu, mille koostamine kuulub hinnangu laadist tulenevalt asutuse pädevusse ja mida ei saa kohtus vaidlustada.
Halduskohus ei vaata läbi normatiivaktide, näiteks kohalike omavalitsuste koostatud üldplaneeringute ja maakasutusplaanide peale esitatud kaebusi. Neid saab vaidlustada konstitutsioonikohtus (vt II osa).
Alates 2012. aastast on halduskohus pädev vaatama läbi detailplaneeringuid, milles kirjeldatakse vajaduse korral kohalike omavalitsuste koostatud üldplaneeringute ja maakasutusplaanide (ruumiplaneeringute ja kohalike planeeringute) sisu üksikasjalikumalt konkreetsete kruntide tasandil. Selline läbivaatamine on võimalik, sest neid planeeringuid käsitatakse üldist laadi haldusotsustena. Detailplaneeringuid saab vaidlustada ühe kuu jooksul pärast nende ametlikku avaldamist. Detailplaneeringuid saavad vaidlustada isikud, keda planeering mõjutab, või isikud, kellel ei võimaldatud otsustusprotsessis osaleda, kuigi see on nende ühiskondlik õigus, samuti isikud, kes usuvad, et planeering ei ole kooskõlas seaduses sätestatud keskkonnanõuetega, sellega põhjustatakse keskkonnakahju või sellise k ahju tekkimise ohtu. Piirkondlikule halduskohtule tuleks esitada vastuväiteid sisaldav kirjalik kaebus, millele tuleks lisada kõik olemasolevad tõendid. Kohus võib samuti omal algatusel koguda tõendeid, sealhulgas küsida eksperdiarvamusi, mis on vajalikud asja kohta otsuse tegemiseks. Kohtuasju menetletakse kirjalikult. Kohus korraldab siiski suulisi istungeid, kui ta nii otsustab või kui suulist menetlust on taotlenud kaebuse esitaja, menetluses osalev kolmas isik või eraisikute õigusi ja õigustatud huve kaitsev juriidiline isik. Haldusasutusel (kostjal) ei ole õigust kirjaliku menetluse vastu olla.
Keskkonnamõju hindamise (KMH) menetluse raames võib halduskohus läbi vaadata keskkonnamõju eelhindamist käsitlevad otsused. Otsuse, millega kinnitatakse KMH vajadust, võib vaidlustada isik, kes asjaomast tegevust kavandab. Otsust, milles öeldakse, et KMH ei ole vajalik, ei saa vaidlustada otse kohtus, vaid selle võib läbi vaadata siis, kui vaadatakse läbi akti, millega anti projektile luba (nt ehitusluba).
KMH ulatuse määramist käsitlevaid otsuseid ja pädeva asutuse arvamusi KMH aruande (KMHd käsitleva lõpliku otsuse) kohta ei saa kohtus eraldi läbi vaadata. Kohus saab siiski läbi vaadata kavandatud tegevuseks antud lõpliku loa ning selle raames on kohtul õigus kaaluda KMH menetluse ja KMHd käsitleva lõpliku otsuse kohta esitatud vastuväiteid.
Kohus hindab nii KMHd käsitlevate otsuste protseduurilist kui ka sisulist õiguspärasust:
Kas 1) oluliste menetlusnormide puhul tuleb järgida seoses mõjutatud isikud ja isikud, kellel on huvi keskkonnaalaste küsimustega, pöörates erilist tähelepanu juurdepääsu keskkonnateabele, õigust osaleda otsustusprotsessis, sealhulgas võimalusele anda teavet ning esitada seisukohti ja ettepanekuid ning piisavalt tõsist suhtumist institutsiooni poole arvamusi ja ettepanekuid;
2 kas KMH on tehtud selliselt, et see on piisaval määral võimaldanud koguda kokku asjakohase teabe kavandatud tegevuse võimaliku keskkonnamõju kohta;
3 kas KMHd käsitlev lõplik otsus on tehtud õigetele tõenditele tuginedes ning kas selles esitatud kirjalikud põhjendused on piisavad ja selged.
Kohus ei saa haldusasutuse asemel ise teha otsust ja avaldada arvamust kavandatud tegevuse keskkonnamõju kohta. Kohus saab siiski teha kindlaks fakti- ja hindamisvigu, mille tulemusena on tehtud või võidud teha ekslik lõplik otsus.
Halduskohtus seoses lõpliku loaga kaebeõiguse saamiseks peaks isik tõendama, et on rikutud tema isiklikke õigusi (nt väidetav omandiõiguste rikkumine) või keskkonnaga seotud huve. Isik, kes esitab kaebuse keskkonnakaitse huvidest lähtuvalt, peaks selgitama, miks ta leiab, et (tõenäoliselt nõuetele mittevastava KMH menetluse tulemusena) kavandatud tegevuseks antud luba ei ole kooskõlas keskkonnaalaste õigusnormidega või sellega võidakse põhjustada keskkonnakahju tekkimise oht.
Reeglina on kõrgema astme haldusasutusele või halduskohtule esitatud kaebusel vaidlustatud otsuse täitmist peatav toime. See tähendab, et vaidlustatud otsuse alusel ei tohi alustada kavandatud tegevust, jätkata ehitustöid või teha uusi otsuseid. Keskkonnamõju hindamist käsitleva seadusega ei nähta ette mingeid erandeid sellest üldreeglist. Kui isik soovib siiski alustada kavandatud tegevust (mis on peatatud), on tal õigus taotleda otsuse õigusjõu taastamist. Kohus teeb otsuseid esialgse õiguskaitse andmise kohta, võttes arvesse nii otsuse õiguspärasust (kiireloomulisel viisil, mõjutamata sealjuures lõplikku kohtuotsust) kui ka seotud huvide võimalikku kahjustamist, sealhulgas keskkonnakahju tekkimise ohtu.
Halduskohtud võivad läbi vaadata suure saastepotentsiaaliga tööstus- ja põllumajandustegevuse lube (IPPC otsused). Sellise otsuse võib kohtus vaidlustada igaüks (füüsiline isik, juriidiline isik, valitsusväline organisatsioon). Muu hulgas võib kaebuse esitada juhul, kui isik leiab, et on rikutud tema õigust saada keskkonnateavet või tema õigust osaleda otsuse tegemisel.
Kaebus tuleks esitada kõrgema astme ametiasutusele (riiklik keskkonnabüroo). Seejärel võib piirkondlikule halduskohtule saata kirjaliku kaebuse, milles esitatakse vastuväited koos kõigi olemasolevate tõenditega. Kohus võib samuti omal algatusel koguda tõendeid, sealhulgas küsida eksperdiarvamusi, mis on vajalikud asja kohta otsuse tegemiseks. Kohus teeb asja kohta otsuse kirjalikku menetlust kasutades. Erandiks on juhtumid, kus menetlusosalised (välja arvatud kostjaks olev haldusasutus) on taotlenud suulist menetlust.
Euroopa Kohus uurib, kas luba on antud kohustuslikke menetlusnorme kohaselt, mis hõlmab juurdepääsu kõigile huvitatud isikutele asjakohast ja hästi lahti seletatud statistilised andmed ning huvitatud isikute võimalus esitada vastuväiteid ja ettepanekuid, ning samuti tõendeid selle kohta, et asutus on pidanud selle vastuväiteid ja ettepanekuid.
Kohtul on õigus kontrollida faktilisi asjaolusid, millega põhjendatakse loa andmist. Näiteks võib kohus kontrollida kavandatavat tööstustegevust ja käitiste laadi käsitlevaid andmeid, samuti andmeid kehtivate keskkonnatingimuste kohta.
Kaebusega halduskohtu poole pöördumiseks ei pea kaebuse esitaja olema osalenud IPPC menetluse raames avaliku konsultatsiooni etapis ega esitanud selles etapis märkusi.
Reeglina on kõrgema astme haldusasutusele või halduskohtule esitatud kaebusel vaidlustatud IPPC loa kehtivust peatav toime, s.t saastava käitise käitamist ei ole lubatud alustada seni, kuni kohus on taastanud loa õigusjõu. Sellist põhimõtet kohaldatakse juhul, kui isik on esitanud kaebuse ühe kuu jooksul alates otsuse jõustumise kuupäevast.
Selliste saastavate tegevuste puhul, mille jaoks on vaja A- või B-kategooria luba, kehtib siiski erand. Saasteseaduse kohaselt võib iga isik esitada loatingimusi käsitleva kaebuse igal ajal asjaomase loa kehtivusaja jooksul. Seda liiki kaebuse esitamine on lubatud, kui saastav tegevus võib olulisel määral kahjustada inimeste tervist või keskkonda, keskkonnaseaduses sätestatud keskkonna kvaliteeti käsitlevate eesmärkide saavutamist või muude normatiivaktide kohaste nõuete täitmist. Sellisel juhul ei peata otsuse vaidlustamine loa kohase tegevuse elluviimist.
Juhul kui isik leiab, et mis tahes teine füüsiline või juriidiline isik põhjustab keskkonnakahju või selle tekkimise ohu, ei saa ta esitada sellise tegevuse peale tsiviilkohtusse hagi või halduskohtusse kaebust. Asjaomane isik võib taotleda talle endale tekitatud kahju hüvitamist, kuid ta ei saa taotleda hüvitist keskkonnale üldiselt tekitatud kahju eest. Seega kui isik leiab, et mis tahes teine isik põhjustab oma kavandatava või läbiviidava tegevusega keskkonnakahju või sellise kahju tekkimise ohu, võib ta toimida järgnevalt:
1 Juhul kui väidetavalt ohtlik tegevus toimub kooskõlas haldusasutuse otsusega, võib isik otsuse vaidlustada kõrgema astme haldusasutuse juures ja hiljem halduskohtus; või
2) isik võib esitada avalduse sellele haldusasutusele, kes on pädev keskkonnakaitse küsimustes ja kellel on õigus võtta asjakohaseid meetmeid keskkonnakahju põhjustamise lõpetamiseks. Juhul kui pädev asutus keeldub meetmeid võtmast, võib tema otsuste või tegevusetuse peale esitada kaebuse kõrgema astme haldusasutusele ja hiljem halduskohtule. Sellisel juhul võib isik paluda, et kohus kohustaks pädevat asutust võtma vastu keskkonna kaitsmisele suunatud otsust. Näiteks, kui füüsiline isik on ebaseaduslikult ja omavoliliselt ehitanud tee looduskaitsealale, võib isik nõuda, et pädev haldusasutus kohustaks vastutavat isikut objekti lammutama, taastama varasema olukorra ja hüvitama keskkonnale põhjustatud materiaalse kahju.
Riiklik keskkonnateenistus on pädev asutus, kes teeb riiklikku kontrolli keskkonnakaitse ja loodusvarade kasutamise üle. Keskkonnateenistus täidab oma ülesandeid 8 territoriaalsetel alustel loodud piirkondliku keskkonnaameti kaudu, samuti mere- ja siseveeteede ameti ning kiirgusohutuse keskuse kaudu.
Üldiselt saab piirkondlike keskkonnaametite otsused vaidlustada kõrgema astme haldusasutuses, milleks on enamikul juhtudel riiklik keskkonnabüroo.
Isik võib esitada oma kaebuse haldusasutusele kas kirjalikult või suuliselt. Suulised kaebused vormistab asutuse ametnik viivitamata kirjalikult. Kirjalikud kaebused ja edasikaebused, mis on digitaalselt allkirjastatud, võib esitada ka e-posti teel.
Juhul kui isik ei ole rahul pädeva asutuse otsuse või tegevusetusega, võib ta selle vaidlustada kõrgema astme haldusasutuses. Edasikaebus tuleks esitada sellele ametiasutusele, kes tegi (või kes oli kohustatud tegema) otsuse algse kaebuse kohta. Selline edasikaebus edastatakse läbivaatamiseks kõrgema astme asutusele. Enne halduskohtu poole pöördumist peab olema esitatud kaebus kõrgema astme haldusasutusele.
Juhul kui kaebuse esitamine halduskohtule on põhjendatud keskkonnaalaste huvide kaitsmise seisukohast, on see piisav alus kohtus kaebeõiguse saamiseks. Piirkondlikule halduskohtule tuleks esitada vastuväiteid sisaldav kirjalik kaebus, millele tuleks lisada kõik olemasolevad tõendid.
Peale haldusasutuste otsuste ja tegevusetuse haldusõigusliku läbivaatamise menetluse ja kohtuliku läbivaatamise menetluse on keskkonnaasjadega seoses kättesaadavad ka muud õiguskaitsevahendid.
Inimõiguste — mis hõlmavad ka õigust elada soodsas keskkonnas — kaitsmine kuulub ombudsmani (Tiesībsargs) pädevusse. Ombudsman võib teha järgmist:
1) vaadata läbi füüsiliste isikute kaebusi ja ettepanekuid ning uurida asjaolusid;
2) paluda ametiasutustel selgitada küsimusega seotud vajalikke asjaolusid ja teavitada sellest ombudsmani;
3) uurimise käigus või selle tulemusena esitada ametiasutusele soovitusi ja arvamusi seoses asutuse tegevuse õiguspärasuse ja tõhususe ning hea haldustava põhimõtte järgimisega;
4) lahendada õigusaktides sätestatud raamistikus füüsiliste isikute ja ametiasutuste vahelisi vaidlusi, nagu ka vaidlusi seoses füüsiliste isikute vahelisi inimõiguste austamisega;
5) hõlbustada vaidluse poolte vahelist leppimist;
6) esitada vaidluste lahendamise käigus füüsilistele isikutele arvamusi ja soovitusi inimõiguste rikkumise ennetamiseks;
7) esitada parlamendile, valitsusele, kohalikele omavalitsustele või muudele ametiasutustele soovitusi või emiteerimise kohta õigusaktidesse muudatuste tegemiseks;
8) anda isikutele nõu inimõiguste küsimustes;
9) teha uuringuid ja analüüsida olukorda inimõiguste valdkonnas ning esitada arvamusi inimõigustega seotud päevakajaliste küsimuste kohta.
Prokuratuurile on antud järelevalvevolitused ning see tähendab, et prokuröri ülesanne on võtta meetmeid, mida on vaja isikute ja riigi õiguste ja õigustatud huvide kaitsmiseks. Need huvid võivad hõlmata ka keskkonna kaitsmisega seotud huve. Prokuröri võetud meede võib olla kriminaaluurimise alustamine, kuid see võib hõlmata ka muud tegevust. Prokurör võib teha järgmist:
1) anda hoiatuse, kui isiku tegevuses on võimalik seaduse rikkumine;
2) esitada protesti valitsusele, ministeeriumidele ja muudele haldusasutustele, kohalikele omavalitsustele, inspektsioonidele ja riiklikele teenistustele, ettevõtjatele, institutsioonidele, organisatsioonidele ja ametnikele, kui nende otsused ei ole õigusnormidega kooskõlas. Asjaomane asutus või ametnik peab teavitama prokuröri protesti tulemusest 10-päevase ajavahemiku jooksul. Prokurör võib pöörduda kohtu poole, kui tema protest jäetakse alusetult rahuldamata või kui sellele ei vastata;
3) esitada asjakohasele ettevõtjale, ametiasutusele, organisatsioonile, ametnikule või isikule nõude, kui on vaja lõpetada ebaseaduslik tegevus, heastada sellise tegevuse tagajärjed või ennetada rikkumist; kui nõudes esitatud tingimusi ei täideta või sellele ei vastata, on prokuröril õigus esitada kohtule või mis tahes muule pädevale asutusele avaldus, milles nõutakse asjakohast vastutusele võtmist.
Lätis ei ole võimalik algatada erasüüdistusmenetlust. Isik peab võimaliku kuriteo toimepanemisega seotud kahtlused esitama politseile või prokuratuurile.
Sama, mis füüsiliste isikute puhul
Muud isikud#_ftn1
Igaühel on õigus esitada kaebus vastutavale haldusasutusele või halduskohtule ilma mis tahes muu keskkonnaasjades, st eritingimusi, võib kaebuse esitada juhul, kui isik leiab, et haldusotsuse või reaalse tegevuse, samuti haldusalase tegevusetusega rikutakse keskkonna ja looduse kaitsmist käsitlevaid õigusakte või et sellise otsuse, meetme või tegevusetusega võidakse põhjustada keskkonnakahju tekkimise oht või keskkonnakahju.
Õigus osaleda haldus- või kohtumenetluses on võrdselt kõigil isikutel: füüsilistel ja juriidilistel isikutel (sealhulgas valitsusvälistel organisatsioonidel, erinevatel siseriiklikel või välisriigi; erakondadel, ärilistel organisatsioonidel), samuti isikute ühendustel, kui need ühendused tõendavad piisavat organisatsioonilist ühtsust teatavate eesmärkide saavutamiseks. Üldiselt ei ole riigi ja kohaliku omavalitsuse asutustel lubatud üksteise peale halduskohtule kaebusi esitada. See on võimalik vaid erandlike asjaolude korral, kui haldusasutuse otsused või tegevusetus mõjutavad riiki või kohalikku omavalitsust nii, nagu mis tahes teist (era-) isikut.
Sellist kaebuste esitamise suhtes võetud laiapõhjalist lähenemisviisi kasutatakse samamoodi igat liiki keskkonnaküsimuste korral, sealhulgas keskkonnamõju hindamise küsimuste või IPPC lubade andmise menetlust käsitlevate küsimuste korral.
Õigus esitada kaebusi pelgalt keskkonnakaitse huvides on ainus erand, millega seoses on haldusasutuses või kohtus võimalik kasutada actio popularis’t (õigust esitada kaebus avalike huvide kaitseks). Mis tahes muud liiki õigusvaidluste korral peab kaebust esitada või kohtu poole pöörduda sooviv isik tõendama, et on rikutud tema subjektiivseid õigusi.
Vastavalt haldusmenetluse seaduse artiklile 29 on seaduses sätestatud juhtudel ametiasutusel õigus esitada haldusasutusele või kohtule kaebus eesmärgiga kaitsta eraisikute õigusi ja õigustatud huve. See võib hõlmata ka eraisikute õigust elada soodsas keskkonnas.
Ombudsmani käsitleva seaduse kohaselt on ombudsmanil rikkumise kindlakstegemise korral õigus kaitsta eraisikute õigusi ja huve kohtus, kui see on vajalik avalikes huvides.
Prokuratuuriseaduse kohaselt on ka prokuröridel õigus esitada kohtule kaebusi, kui muud meetmed — hoiatus, protest või nõue (vt VI osa) — ei ole olnud tulemuslikud.
Reeglina võib haldusasutuse või kohtu poole pöörduda isik ise. Puudub kohustus kasutada õigusnõustaja abi. Võttes arvesse asjaolu, et halduskohus järgib objektiivse uurimise põhimõtet, võib kohus ka omal algatusel selgitada kirjalikus apellatsioonkaebuses sisalduvaid mis tahes võimalikke ebaselgeid aspekte või paluda menetlusosalisel ja teistel isikutel esitada vajalikud tõendusmaterjalid. See on suureks abiks isikutele, kes kaitsevad halduskohtus oma õigusi või keskkonna huve. Sellest olenemata võib isik oma esindajana ja/või õigusnõustajana kaasata haldus- või kohtumenetlusse teisi isikuid — advokaate või mis tahes muid isikuid. Puuduvad eeskirjad õigusesindaja kohustusliku kasutamise kohta halduskohtumenetlustes või isegi ülemkohtumenetlustes.
Õigusnõustamist sooviv isik võib võtta ühendust advokatuuri liikmetega (vandeadvokaatidega), samuti muude advokaatidega. Nemad saavad pakkuda õigusalaseid konsultatsioone, koostada õigusdokumente ja teha muid õigustoiminguid.
Vandeadvokaatide nimekiri
Delna — organisatsiooni „Transparency International” Läti haru — pakub kodanikele õigusalast abi ehitamise ja maakasutusega seotud küsimustes. Delna on valmis abistama avaliku tähtsusega juhtumite korral, see tähendab siis, kui on tekitatud või võidakse tekitada olulist keskkonnakahju või kui tegemist on pretsedenti loova juhtumiga, mis võib aidata kaasa õigusnormide või õigustava parandamisele.
Kui isik esitab kohtule kaebuse konkreetse haldusotsuse peale, tuleb kirjalikule avaldusele lisada kõik kaebuse esitajale kättesaadavad tõendid, millega põhjendatakse kaebuse esitaja vastuväiteid. Haldusasutus (kostja) lisab oma selgitustele omakorda kõik tõendid, mis on vajalikud asutuse otsuse põhjendamiseks. Menetlusosalised võivad paluda kohtul koguda muid tõendeid, sealhulgas suulisi ütlusi ja eksperdiarvamusi. Kohtul on omal algatusel õigus taotleda tõendite esitamist, sest kohus järgib objektiivse uurimise põhimõtet ja kohtu ülesanne on hinnata vaidlustatud haldusotsuse õiguspärasust. Menetlusosalised võivad esimese astme kohtus või isegi apellatsioonikohtus toimuva kohtumenetluse ajal esitada ka uusi tõendeid. Kassatsiooniastme kohus (ülemkohus) ei aktsepteeri uusi tõendeid, sest selle kohtu ülesanne on vaadata läbi üksnes õigusküsimusi.
Halduskohus võib aktsepteerida ja hinnata igat liiki tõendeid:
Tunnistajate ütlusi; 1)
2 dokumentaalseid tõendeid (sealhulgas kirjalikke dokumente, audio-, video- ja digimaterjali);
Esemelisi tõendeid; 3)
4 Eksperdiarvamused (kohtumenetluse ajal tavaliselt esitavad kohtu määratud eksperdid).
Spetsiaalse teabekogumisvahendina võib kohus kuulata ära arvamuse, mille esitab amicus curiae (n-ö kohtu sõber): mis tahes ühendus, kes esindab huve konkreetses valdkonnas ja suudab esitada pädeva arvamuse, võib paluda, et kohus võimaldaks tal esitada oma seisukoha faktiliste ja õiguslike asjaolude kohta.
Kohus võib keelduda tõendeid vastu võtmast, kui need ei ole juhtumi puhul asjakohased. Vastuvõetud ja õiguspäraseid tõendeid hinnates teeb kohus oma järeldused kooskõlas oma veendumustega, mis põhinevad põhjalikult, täielikult ja objektiivselt kontrollitud tõenditel, ning lähtub õigusnormide loogikal, teaduslikel järeldustel ja õiguse põhimõtetel põhinevast kohtulikust südametunnistusest.
Juhul kui kohtumenetluse osalistel on põhjendatud kahtlusi seoses vaidlustatud haldusotsuse aluseks olevate asjaoludega, võivad nad paluda, et kohus annaks korralduse eksperdihinnangu koostamiseks. Kui kohus on veendunud eksperdihinnangu vajalikkuses, valib ta ühe eksperdi või mitu eksperti, võttes arvesse menetlusosaliste seisukohti. Menetlusosalistel on õigus esitada küsimusi, mille kohta on nende arvates vaja eksperdi arvamust, kuid küsimuste lõpliku valiku teeb kohus.
Kohus hindab eksperdiarvamust samal moel, nagu muid tõendeid: Kohus ei ole eksperdiarvamusega seotud, vaid teeb ise oma lõplikud järeldused pärast eksperdiarvamuse usaldusväärsuse hindamist. Oma otsuses peab kohus esitama põhjused, miks on teatavaid tõendusmaterjale teistega võrreldes eelistatud ning miks on teatavaid faktilisi asjaolusid käsitatud tõendatutena, samas kui teisi tõendatuks ei peeta.
Haldusotsuse halduskohtus vaidlustamise korral on kohtule esitatud hagil tavaliselt otsuse täitmist peatav toime, mis tähendab, et haldusakti toimimine peatatakse alates hagiavalduse esitamise päevast. Näiteks kui isik algatab kohtuasja seoses ehitusloaga, ei ole vaidlustatud hoone ehitamine lubatud.
Haldusmenetluse seaduses on siiski sätestatud mitu erandit, mille korral võib vaidlustatud otsust täitma asuda olenemata sellest, et kohtule on esitatud kaebus. Peamised erandid on järgmised:
1 haldusaktiga kehtestatakse kohustus maksta makse või lõive või teha muid makseid riikliku või kohaliku omavalitsuse eelarvest, välja arvatud maksta trahve;
2) otsuse täitmine on ette nähtud muude õigusaktidega; näiteks kui isik on esitanud kaebuse saastavat tegevust käsitleva loa tingimuste peale vaidlustamiseks ettenähtud üldise ühekuulise tähtaja möödumist haldusotsuseid, ei peata kaebus loa toimimist;
3) ametiasutus, kes kehtestab kiireloomulise täitmise alused seoses konkreetse küsimusega, on haldusaktiga spetsiaalselt ette näinud, et seda tehakse viivitamatult; või
4 Haldusakt politsei, piirivalve, rahvuskaardi, tuletõrjeteenistuse ja muude õigusaktides sätestatud ametiisikute on antud eesmärgiga viivitamatult ennetada otsest ohtu riigi julgeolekule, avalikule korrale või inimeste elule, tervisele või varale;
5 vaidlustatud haldusaktiga seatakse sisse asutuse, muudetakse neid suhteid või lõpetatakse need õiguslikud suhted riigiteenistuja;
6 Vaidlustatud otsus on üldist laadi, näiteks piiratakse maanteel;
7 vaidlustatud haldusaktiga tühistatakse või peatatakse luba või muu eriluba.
Menetlusosalised võivad taotleda kohtult esialgset õiguskaitset järgmistel juhtudel:
1 kui kaebusel on olnud peatav toime, võib vaidlustatud otsuse adressaat taotleda kohtult õigusjõu taastamist (otsuse täitmisele pööramist) näiteks selleks, et oleks võimalik alustada ehitustegevust või elektrijaama käitamist;
2 Kui kaebusel ei ole olnud peatavat toimet, otsuse vaidlustanud isik esitada võib paluda kohtul peatada vaidlusaluse otsuse kohaldamine.
Kummalgi eespool nimetatud juhul teeb kohus otsuse esialgse õiguskaitse andmise kohta, võttes arvesse nii otsuse õiguspärasust (kiireloomulisel viisil, mõjutamata sealjuures lõplikku kohtuotsust) kui ka seotud huvide võimalikku kahjustamist.
Kui on alust arvata, et vaidlustatud haldusakti või tagajärgi haldusakti esitamata jätmine võib põhjustada olulist kahju või kahju ennetamine või hüvitamine, mis oleksid niigi koormatud või nõuab märkimisväärselt vahendeid, ning kui kohtu käsutuses olev teave näitab, et vaidlustatud akt on esmapilgul õigusvastane, võib kohus vastavalt taotleja põhjendatud taotluse alusel otsuse esialgse õiguskaitse andmise kohta. Kohus võib esialgse õiguskaitse pakkumiseks teha järgmised kohtuotsused:
1 kuni kohtuotsus, millega asendatakse otsus on haldusakt või reaalne tegevus;
2) kohtuotsus, millega nähakse ette asjakohase ametiasutuse kohustus viia konkreetne tegevus ellu kindlaksmääratud aja jooksul või millega keelatakse teatav tegevus;
3), millega kaasneb vajadus kinnistusraamatule ülesandeks kanda registrisse piirangud omaniku käsutusõiguse seoses kinnisvaraga.
Kõiki eespool nimetatud eeskirju kohaldatakse ka keskkonnaasjades.
Menetlusosalised võivad taotleda esialgset õiguskaitset menetluse mis tahes etapis, samuti apellatsiooni- ja kassatsiooniastmes, kui nad leiavad, et esialgne õiguskaitse on hädavajalik. Formaalseid tähtaegu ei kohaldata. Esialgse õiguskaitse taotlemise õiguse kasutamine ei saa iseenesest tuua taotlejale kaasa mingeid ebasoodsaid, sealhulgas eraõiguslikke tagajärgi. See tähendab, et isik ei kanna vastutust kohtuotsusega teisele isikule põhjustatud rahalise kahju eest.
Esialgset õiguskaitset käsitlevat kohtuotsust on võimalik vaidlustada. Menetlusosalised võivad ka taotleda esialgse õiguskaitse vahendina kehtestatud meetme asendamist või kehtetuks tunnistamist.
Haldusasutused korraldavad haldusmenetlusi tasuta.
Kui isik esitab kaebuse halduskohtule, peab ta arvestama riigilõivu tasumise kohustusega.
Nii haldus- kui ka kohtumenetluse korral peab isik ise kandma järgmised kulud:
1) või esindaja tasu (kui isik on esindaja või õigusnõustaja kaasanud); kui haldusasutus (või Euroopa Kohus) leiab, et isik (otsuse adressaat, ainult füüsiline isik) on rahalistes raskustes ning et kõnealune haldusküsimus on keeruline, võib kohus otsustada, et asjaomase isiku esindaja tasu, mida makstakse kindlaksmääratud ulatuses riigieelarvest.
2 eksperditasu (kui isik on kaasanud omal algatusel); riigieelarvest hüvitatakse ainult nende ekspertide tasu, kelle on määranud kohus oma otsusega.
Riigilõivud. Kaebuse esitamisel esimese astme halduskohtule peab kaebuse esitaja maksma riigilõivu summas 20 Läti latti (ligikaudu 29 EUROT). Tasumisele kuuluv riigilõiv apellatsioonkaebus Esimese Astme Kohtu otsuse korral on 40 Läti latti (ligikaudu 57 EUROT). Kassatsioonkaebuse esitamisel ülemkohtule tuleb maksta tagatist summas 50 Läti latti (71 eurot) (alates 1. märtsist 2013). Esialgse õiguskaitse taotlemise korral või menetlusotsuseid käsitlevate lisakaebuste esitamise korral tuleb maksta tagatist summas 10 Läti latti (ligikaudu 14 EUROT). Makstud tagatise (de novo) läbivaatamise korral, kui on ilmsiks tulnud uued faktilised asjaolud 10 Läti latti (ligikaudu 14 EUROT).
Riigilõivu summa on sama mis tahes kategooria haldusasjade puhul. Varjupaigataotlejaid käsitlevate asjade puhul on kehtestatud erand — nende puhul riigilõivu maksta ei tule. Kohus võib füüsilise isiku rahalist olukorda arvesse võttes riigilõivu summat vähendada või vabastada isiku lõivu tasumise kohustusest.
Haldusmenetluse seadusega ei ole ette nähtud mingeid muid lõive või tagatisi.
Õigusnõustamise või ekspertide kasutamisega seotud kulud ei ole õigusaktidega reguleeritud ja nende summa sõltub peamiselt turu olukorrast, asja keerukusest või ekspertidele läbivaatamiseks antud faktilistest asjaoludest.
Oma otsuses annab kohus korralduse riigilõivu hüvitamiseks. Kui haldusotsuse või haldusasutuse tegevusetuse peale esitatud kaebus on täielikult või osaliselt rahuldatud, näeb kohus ette, et kostja (riik või kohalik omavalitsus) peab riigilõivu hagejale hüvitama. Kui kaebust ei rahuldatud, ei saa hageja makstud riigilõivu eest hüvitist. Sama põhimõtet kohaldatakse tagatiste suhtes: hageja saab makstud tagatise tagasi juhul, kui tema kassatsioonkaebus (või esialgse õiguskaitse taotlus, lisakaebus või asja uuesti (de novo) läbivaatamise taotlus) on rahuldatud.
Kulude hüvitamist käsitlev kohtuotsus ei laiene muud liiki kuludele. Seega ei hüvitata menetlusosaliste mis tahes muid kulusid peale riigilõivude ja tagatiste. Kuid juhul, kui haldusotsuse peale esitatud hagi on rahuldatud, võib hageja taotleda kostjalt õigusvastase otsusega põhjustatud kogu kahju hüvitamist ja see võib hõlmata õigusnõustajatele või ekspertidele tehtud varasemate maksete hüvitamist.
Esitades haldusotsuse peale kaebuse halduskohtule, võib füüsiline isik taotleda järgmist:
1) summa vähendamist või riigilõivu tasumise kohustusest vabastamist tasu. Kohus võtab arvesse isiku rahalist olukorda;
2) kulude hüvitamist tema esindaja. Juhul kui kohus leiab, et isik (otsuse adressaat, ainult füüsiline isik) on rahalistes raskustes ning et kõnealune haldusküsimus on keeruline, võib kohus otsustada, et asjaomase isiku esindaja tasu makstakse kindlaksmääratud ulatuses riigieelarvest.
Riigi õigusabi seadusega on tagatud riigieelarvest antav rahaline toetus õigusabi saamiseks nii kohtumenetluse kui ka kohtuvälise menetluse raames. Tsiviil-, kriminaal- ja haldusasjade jaoks on eraldi õigusabimehhanismid, mida haldab õigusabi amet. Õigusabi antakse siiski ainult seoses nende haldusasjadega, mis käsitlevad varjupaiga andmist, ning keskkonnaasjades ei saa riigi rahastatavat õigusabi anda.
Mõnikord on üksikjuhtumipõhiselt võimalik saada haldusasjades tasuta (pro bono) õigusalast nõu. Näiteks juhul, kui kohtuasja tulemus või õigussätete tõlgendamine võib luua pretsedendi, on advokaadid mõnikord nõus andma õigusalast nõu tasuta. Alates 2010. aastast on neli advokaadibürood nõustunud osalema Sorose fondi projektis ja andma valitsusvälistele organisatsioonidele pro bono õigusalast nõu pro bono õigusalase nõustamise keskuse kaudu (tel + 371 67294646). http://www.sfl.lv/public/index.html Teiste advokaadibüroode ja advokaatidega saab eraldi ühendust võtta.
Läti Ülikooli juures tegutsev õiguskliinik on valmis andma õigusalast nõu väikese sissetulekuga inimestele. http://www.lu.lv/eng/faculties/fl/structural-units/the-legal-aid-and-assistance-centre/ Tavaliselt hõlmab üliõpilaste antav õigusalane nõu selliseid õigusvaldkondi nagu töösuhted, eluruumide rent või elatis laste ülalpidamiseks.
Delna — organisatsiooni „Transparency International” Läti haru — pakub kodanikele õigusalast abi ehitamise ja maakasutusega seotud küsimustes. Delna on valmis abikäe ulatama avaliku tähtsusega olukordades, see tähendab siis, kui on tekitatud või võidakse tekitada olulist keskkonnakahju või kui tegemist on pretsedenti loova juhtumiga, mis võib aidata kaasa õigusnormide või õigustava parandamisele.
Haldusasutused peavad tegema oma otsuse ühe kuu jooksul alates kuupäevast, mil isik esitas oma avalduse või kaebuse. Kiireloomulistel juhtudel võib isik taotleda, et asutus teeks otsuse viivitamatult.
Objektiivsetel põhjustel võib ametiasutus tähtaega pikendada kuni neli kuud. Juhul kui faktiliste asjaolude selgitamisel esineb objektiivseid raskusi, võib kõrgema astme haldusasutuse eelneval loal tähtaega pikendada kuni ühe aastani. Tähtaja pikendamist käsitleva ametiasutuse otsuse peale võib esitada kaebuse kõrgema astme haldusasutusele või lõpuks kohtule.
Ametiasutuse suhtes ei ole otsuse tegemisega viivitamise korral võimalik kohaldada mingeid koheseid karistusi. Isikul on sellisel juhul siiski võimalik esitada põhiasjas kaebus otse halduskohtule ja lisaks põhiasjas tehtavale otsusele paluda kohtul teha otsus ka õiglase hüvitise määramiseks viivitusega põhjustatud rahalise või moraalse kahju eest.
Juhul kui isik otsustab vaidlustada haldusotsuse halduskohtus, tuleks kaebus esitada ühe kuu jooksul alates haldusotsuse täitmise, või ühe aasta jooksul nende juhtumite korral, kus asutus on jätnud üldse vastamata või kui asutus kaebuse esitamise menetlust ei ole täpsustatud kirjalikus otsuses. Isik, kes ei ole otsuse adressaat ja ei osalenud haldusmenetluses (näiteks valitsusväline keskkonnaorganisatsioon) peaks oma kaebuse kohtule esitama ühe kuu jooksul alates kuupäevast, mil isik saab sellega tutvuda, kuid mitte hiljem kui ühe aasta jooksul alates otsuse jõustumise kuupäevast. Kohtumenetluse osalisi teavitatakse kohtumenetluse ajal edasistest kohustuslikest menetluseeskirjadest ja tähtaegadest. Esimese Astme Kohtu otsuse peale saab apellatsiooni esitada ja ülemkohtule saab kassatsioonkaebuse esitada ühe kuu jooksul. Kohtu olulisemad menetlusotsused, näiteks kohtu otsuse keelduda taotluse vastuvõtmisest, võib vaidlustada kõrgema astme kohus, ja seda tuleks teha 14 päeva jooksul.
Kohus peab tähtaegadest kinni pidama järgmistel juhtudel:
Üle 1 taotluse heakskiitmise kohta Euroopa Kohtule 7 päeva jooksul; Tähtaega võib pikendada ühe kuuni);
2) otsuse esialgse õiguskaitse andmise kohta (mõistliku aja jooksul sõltuvalt asja kiireloomulisusest, kuid mitte hiljem kui ühe kuu jooksul);
3), kui ta teeb otsuse pärast asja kohtulikku arutamist (21 päeva esimese astme kohtu ja apellatsioonikohtu puhul ning 30 päeva ülemkohtu puhul; Viimati nimetatud tähtaega võib pikendada veel kaks kuud).
Muudel juhtudel ei ole kohus seotud rangete tähtaegadega ja ei ole kohustatud vaatama kohtuasju läbi kindlaksmääratud tähtaja jooksul. Kohus on siiski kohustatud vaatama kohtuasju läbi ja tegema neis lõpliku otsuse võimalikult kiiresti, lähtudes kaebuste esitamise järjekorrast.
Neid eeskirju kohaldatakse võrdväärselt igat liiki kohtuasjade, sealhulgas keskkonnaasjade suhtes.
Kui kaua kestab tavaliselt keskkonnaasja menetlemine on umbes 1 aasta, ringkonnakohtus puhul 1,5 aasta ja 9 kuu jooksul piirkonnakohus ülemkohtu puhul.
Otsuste tegemisega viivitamise või seaduses sätestatud muude tähtaegade eiramise korral võib kohtunike suhtes võtta distsiplinaarmeetmeid.
Halduskohtus võib tavaliselt vaidlustada vaid teatavate haldusmenetluste raames tehtud lõplikud otsused (haldusaktid, ilmne tegevusetus). Sellest tulenevalt vaidlustab üldsus kohtus tavaliselt sellised otsused nagu ehitusload, kavandatud tegevuse load, saasteload või vee erikasutusload koos võimalusega vaadata läbi eelnevad menetlusotsused. Keskkonnamõju eelhindamist käsitlevate otsuste vaidlustamiseks pöördutakse sageli kohtute poole. Ei ole võimalik taotleda kõigest kahjuhüvitist, kui eelnevalt ei ole keskkonnakahju põhjustanud otsust või tegevusetust vaidlustatud.
Üldsusel on juurdepääs lihtsale ja arusaadavale keskkonnateabele, sealhulgas valitsuse erinevate tegevusvaldkondadega seotud teabele ja õiguskaitse võimalustele järgmise veebisaidi vahendusel: keskkonnakaitse ja regionaalarengu ministeerium. Sellel saidil asub link brošüürile, milles käsitletakse õiguskaitse kättesaadavust keskkonnaasjades. http://www.varam.gov.lv/lat/darbibas_veidi/vides_informacija_un_sabiedribas_lidzdaliba/files/text/Darb_jomas/PieejaTiesuVarai_RECbrosura2008_LV.pdf
Kohtuid käsitlevas veebiportaalis esitatakse teavet halduskohtumenetluse kohta. Samuti on seal avaldatud menetlusdokumentide vormid. http://www.tiesas.lv/
Puuduvad eriõigusnormid vaidluste alternatiivse lahendamise meetodite kohta. Valitsusele on esitatud õigusakti eelnõu. Sellest olenemata võivad haldus- või kohtumenetluse osalised kaaluda ja sõlmida vaidlustatud küsimuses haldusõiguslikke lepinguid, ja seda ka keskkonnaasjades. Nii on võimalik lahendada kohtuvaidlused enne seda, kui kohus teeb oma otsuse.
Kohtuid käsitleva seaduse kohaselt on kõik isikud seaduse ja kohtu ees võrdsed. Kohtuasju lahendatakse isiku päritolust, rahvusest, keelest või elukohast sõltumatult.
Kohtumenetluse keel on läti keel. Need menetlusosalised, kes ei valda vabalt ametlikku keelt, võivad osaleda menetluses tõlgi vahendusel. Kohtuasja käsitletavate dokumentidega tutvumise või kohtuistungitel osalemise eesmärgil tagab kohus füüsilistele isikutele või nende esindajatele tõlgi teenused, mida rahastab valitsus. Kohus võib omal äranägemisel võimaldada tõlgi teenuseid ka juriidilistele isikutele.
Menetluseeskirjad on samad kõigi juhtumite puhul. Läti õigusaktidega ei piirata kohtu õigust otsese või kaudse mõju üksikisikutele, kes kohaldavad otsust vaidlustada. Seega on kõik isikud, sealhulgas valitsusvälised organisatsioonid, võivad pöörduda halduskohtu poole, kui ta tõendab piisavalt motivatsiooni, et haldusotsuse või haldusasutuse tegevusetusega rikutakse keskkonna ja looduse kaitsmist käsitlevaid õigusakte või et sellise otsuse või tegevusetusega võidakse põhjustada keskkonnakahju tekkimise oht või keskkonnakahju. Kohtumenetluse ajal võivad menetlusosalised taotleda samu menetlusega seotud lahendusi, sealhulgas esialgset õiguskaitset ja ajutiste meetmete võtmist.
Õigusabi võib anda üksnes neile füüsilistele isikutele (otsuse adressaatidele), kes on rahalistes raskustes, ja abi võib anda ainult juhul, kui tegemist on keerulise haldusõigusliku küsimusega. Seega on praktiliselt välistatud üldsuse või valitsusväliste organisatsioonide võimalus saada rahalist abi riigieelarvest.
Tasuta (pro bono) õigusalase nõu saamine sõltub menetlusosaliste oma ettevõtlikkusest pidada selle üle läbirääkimisi advokaatide või advokaadibüroodega.
Puuduvad õigusnormid või kohtupraktika selle kohta, mille alusel valitakse Läti või muu riigi kohtu vahel piiriülese keskkonnamõjuga otsuste puhul. Läti kohtutel on pädevus seoses Läti haldusasutuste tehtud otsustega.
Latvijas Republikas Satversme (Läti Vabariigi põhiseadus) koos lingiga ingliskeelsele versioonile
Vides aizsardzības likums (keskkonnakaitseseadus) koos lingiga ingliskeelsele versioonile
Par ietekmes uz vidi novērtējumu (keskkonnamõju hindamist käsitlev seadus) koos lingiga ingliskeelsele versioonile
Par piesārņojumu (saasteseadus) koos lingiga ingliskeelsele versioonile
Atkritumu apsaimniekošanas likums (jäätmete käitlemise veelgi käsitlev seadus) koos lingiga ingliskeelsele versioonile
Administratīvā procesa likums (haldusmenetluse seadus) koos lingiga ingliskeelsele versioonile
Informācijas atklātības likums (teabevabadust käsitlev seadus) koos lingiga ingliskeelsele versioonile
Prokuratūras likums (prokuratuuriseadus) koos lingiga ingliskeelsele versioonile
Tiesībsarga likums (ombudsmani käsitlev seadus) koos lingiga ingliskeelsele versioonile
Par tiesu varu (kohtuid käsitlev seadus) koos lingiga ingliskeelsele versioonile
Attīstības teritorijas territoriaalse arengu kavandamise plānošanas Likums (seadus) koos lingiga ingliskeelsele versioonile
Latvijas Administratīvo pārkāpumu kodekss (Läti haldusrikkumiste seadustiku)
Looduskaitseekspertide register
Organisatsiooni „Transparency International” Läti haru — Delna, õigusnõustamise projekt
Sorose fond Lätis, teave pro bono õigusalase nõustamise kohta http://www.sfl.lv/public/30263.html
Jūrmala keskkonnakaitse ühing
Läti ornitoloogiaühing
Kohtud, sealhulgas teave menetluste kohta ja dokumendivormid
Ülemkohus — haldab kohtupraktika andmebaasi, mis hõlmab ka keskkonnaküsimustega seotud kohtupraktikat
Teave õiguskaitse kättesaadavuse kohta keskkonnaasjades

matches: kohus Kohus kohus Kohus kohus Kohus kohus Kohus kohus kohus kohus Kohus kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus kohus kohus kohus Kohus kohus kohus Kohus kohus kohus Kohus kohus kohus Kohus kohus Kohus kohus kohus Kohus


text:
Ettevõtte kui ühisvara jagamine abikaasade vahel — Advokaadibüroo Concordia
Ettevõtte kui ühisvara jagamine abikaasade vahel
Riigikohus on tsiviilkolleegiumi 20.11.2008.a otsusega kohtuasjas nr 3-2-1-101-08 põhjalikult käsitlenud ühisvara jagamise temaatikat, korranud üle mõned varasemad põhimõtted ning andnud selge juhise abikaasade ühisvara jagamise menetluses ettevõtte väärtuse hindamise kohta.
Konkreetses kohtuvaidluses oli abikaasade vahel vaidlus selle üle, kuidas tuleb määrata kindlaks poolte ühisvara hulka kuuluva osaühingu osa väärtus. Kaasuse lühikirjelduse kohaselt taotleti ühisvara jagamisel ettevõtte kui osaühingu jätmist ühele abikaasale hüvitise maksmise vastu teisele abikaasale.
Kordame selguse mõttes lühidalt üle perekonnaseaduse ühisvara jagamise regulatsiooni. Vastavalt perekonnaseaduse (edaspidi PkS) § 14 on abielu kestel abikaasade omandatud vara abikaasade ühisvara. PkS § 18 lg 5 kohaselt jagab vaidluse korral ühisvara ühe või mõlema abikaasa nõudel kohus ning PkS 19 lg 1 kohaselt loetakse ühisvara jagamisel abikaasade osad võrdseteks, olenemata sellest, et üks abikaasa ei saanud sissetuleku seoses lapse kasvatamisega või muudel mõjuvatel põhjustel. Sama paragrahvi lg 3 järgi määratakse abikaasade ühisvara jagamise kummalegi abikaasale jääv vara kaasomandi osana, asjadena ning varaliste õiguste ja kohustustena ning lg 4 sätestab, et kui ühisvara jagamisel osutub ühele abikaasale jääva vara väärtus suuremaks tema osast ühisvaras, mõistab kohus temalt teisele abikaasale rahalise hüvituse.
Eelnevalt on riigikohus selgitanud, et abikaasade ühisvara koosseis määratakse kindlaks abieluliste suhete lõppemise aja seisuga, ühisvara väärtus ühisvara jagamise aja seisuga. (Vastavalt riigikohtu otsusele 20.05.2005.a nr 3-2-1-47-05 tuleb kohtul ühisvara maksumus tuvastada kohtuotsuse tegemise aja seisuga).
Vaadeldavas kohtumenetluse oli jagatava osaühingu osakapital abielusuhete lõppemise ajal ning on ka praegu 102 000 krooni, kuid muutunud on poolte ühisvara osakaal osaühingus. Poolte abielusuhete lõppemise ajal osaühingul kolm võrdset osanikku, igaühele, sh hagejale kuulus 33,33% osaühingust, osaku väärtus oli 34 000 krooni. Praegu on osaühingul kaks osanikku, kummagi, sh hageja osa väärtus on 51 000 krooni. Hageja osalus on võrreldes abielusuhete lõppemise ajaga suurenenud 16,7%.
Riigikohus on selgitanud, et ühisvara suurenenud osa on hageja lahusvara (mis seega ka jagamisele ei kuulu, kuivõrd on omandatud peale abieluliste suhete lõppemist ega ole käsitletav ühisvara koosseisu kuuluvana).
Riigikohus on viidatud kohtuasjas selgitanud, et eseme väärtuseks loetakse tsiviilseadustiku üldosa seaduse (edaspidi TsÜS) § 65 järgi selle harilikku väärtust, kui seaduse või tehinguga ei ole ette nähtud teisiti. Eseme harilik väärtus on aga eseme kohalik keskmine müügihind (turuhind). Seega tuleb ka abikaasade ühisvara hulka kuuluva osa jagamisel teha kindlaks osaühingu osa kohalik keskmine müügihind.
Ühisvara jagamisel tuleb omandist ilma jäänud abikaasale tagada õiglane hüvitis ning õiglast hüvitist on võimalik maksta, kui pooled taotlevad, et omandi väärtus määrataks kindlaks võimalikult täpselt omandi kaotamise aja seisuga.
Osaühingu osa väärtuse eest hüvitise suuruse määramisel ei saa võtta aluseks osa nimiväärtust
Osaühingu varaline olukord ja väärtus võivad muutuda, ka jaotamata kasumi kasutamise üle otsustusõigus on osanikel, kuid need asjaolud puudutavad osaühingu juhtimist ning juhul kui sellised asjaolud oleksid esinenud, siis hageja osaniku ja juhatuse liikmena oleks saanud seda tõendada.
Ühisvarasse kuuluvate asjade ja õiguste väärtus määratakse asja lahendamise aja seisuga ja kohus saab lähtuda üksnes asjas esitatud tõenditest. Praeguses asjas esitati arvamus, mis on kooskõlas osaühingu majandusaasta aruandes kajastatuga ning millest nähtus osaku bilansiline väärtus, mille põhjal sai välja arvutada abikaasale hüvitamisele kuuluva osa suurus.
Osaühingu osa nimiväärtus ei ole osaühingu osa kohalik keskmine müügihind TsÜS § 65 mõttes ja nimiväärtuse hüvitamine ei tagaks osaühingu osa ühisomandi kaotanud abikaasale õiglast hüvitist. Osaühingu osa harilikuks väärtuseks TsÜS § 65 mõttes võib olla kostja esitatud osaühingu osa bilansiline väärtus.
Riigikohus on juba eelnevatel aastatel vastuvõetud lahendites asunud aktsiaseltsi jagamise puhul seisukohale, et aktsiate väärtuse kindlakstegemisel tuleb arvestada ka aktsiaseltsi tulevikuväljavaateid ning aktsionäride võimalusi tulevikus tulu teenida.
Kui aktsionär kaotab oma tahte vastaselt aktsiad, peab ta hüvitisena saama selle, mida tema osalus aktsiaseltsis tegelikult väärt on. Aktsiate eest õiglase hüvitise määramisel tuleb arvestada välja aktsiaseltsi kui terviku majanduslik väärtus ja jagada see proportsionaalselt aktsiate vahel. Aktsiaseltsi hindamiseks on erinevaid meetodeid. Üheks võimalikuks meetodiks on ka aktsiaseltsi raamatupidamisliku (bilansilise) väärtuse kindlakstegemine, kuid üldjuhul tuleks lisaks sellele arvestada aktsiaseltsi väärtuse kindlakstegemisel ka aktsiaseltsi tulevikuväljavaateid ning aktsionäride võimalusi tulevikus tulu teenida (vt Riigikohtu 21. detsembri 2004. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-145-04, p-d 29-35).
Konkreetses kaasuses esitas osadest ilmajääv ning hüvitist nõudev abikaasa kohtule tõendi osaühingu osa bilansilise väärtuse kohta ega soovinud tõendada osa väärtust arvestades osaühingu tulevikuväljavaateid. Riigikohus kinnitas, et muude tõendite puudumisel saab osaühingu osa väärtuse määratagi selle tõendi alusel, sest abikaasa ei ole esitanud tõendeid osaühingu osa hariliku väärtuse kohta.
Kohus võib kõrvale kalduda poolte võrdsuse printsiibist vara jagamisel
Nagu eelnevalt öeldud, siis PkS 19 lg 1 kohaselt eeldatakse, et poolte osad ühisvara jagamisel on võrdsed. PkS § 19 kohaselt võib kohuskõrvale abikaasade osade võrdsusest.
Kolleegium on analüüsinud ka võrdsuse printsiibist kõrvale kaldumise aluseid ning selgitanud, et abielu kestel abikaasade omandatud vara on PKS § 14 lg 1 järgi abikaasade ühisvara. Seega on abikaasade ühisvaraks ka vara, mille omandamisse üks abikaasa otseselt ei panusta. Abikaasade ühisvara jagamisel loetakse nende osad PKS § 19 lg 1 järgi võrdseks, olenemata sellest, et üks abikaasa ei saanud abielu ajal sissetulekut mõjuvatel põhjustel (näiteks oli ühe abikaasa panus laste kasvatamine). Abikaasade osade võrdsusest võib kohus kõrvale kalduda üksnes seaduses ammendavalt loetletud juhtudel, mis on sätestatud PKS § 19 lg-s 2.
Nimelt PkS §19 lg 2 kohaselt võib kohus kalduda kõrvale abikaasade osade võrdsusest:
arvestades lapse või teise abikaasa tähelepanu väärivat huvi;
kui üks abikaasa ei ole mõjuvate põhjusteta osalenud oma sissetuleku või tööga ühisvara omandamisel;
kui ühisvara on omandatud ühe abikaasa lahusvara arvel;
kui abikaasa lahusvara väärtus on abielu kestel oluliselt suurenenud teise abikaasa töö, rahaliste kulutuste või abikaasade ühisvara osa arvel.
PKS § 19 lg 2 p 2 järgi võib kohus seega kalduda abikaasade osade võrdsusest kõrvale muuhulgas ka juhul, kui üks abikaasa ei ole mõjuvate põhjusteta osalenud oma sissetuleku või tööga ühisvara omandamisel.
Riigikohtu arvates ei ole abikaasade osade võrdsusest kõrvalekaldumise aluseks abikaasade ühisvara jagamisel asjaolu, et üks abikaasa ei ole mõjuva põhjuseta panustanud konkreetse ühisvarasse kuuluva eseme omandamisse. Viidatud sätete järgi saab ühisvara jagamisel kalduda osade võrdsusest kõrvale juhul, kui abikaasa ei ole tervikuna ühisvara omandamisse mõjuva põhjuseta panustanud. Küll võib abikaasa panustamine konkreetse ühisvara hulka kuuluva eseme omandamisel olla PKS § 19 lg 3 mõttes aluseks selle eseme jätmiseks selle abikaasa omandisse.
Seega on riigikohus andnud selged juhised abikaasade ühisvara jagamisel, mille kohaselt ühisvara koosseis määratakse kindlaks abieluliste suhete lõppemise aja seisuga, ühisvara väärus hinnatakse ühisvara jagamise aja seisuga (asja arutamise aeg kohtus), osast (ja või aktsiatest) ilmajääval abikaasal on õigus saada õiglast hüvitist osaühingu osa/aktsiate eest (milleks on osa harilik väärtus ja/või bilansiline väärtus, mitte nimiväärtus), osade võrdsust eeldatakse ning võrdsuse põhimõttest saab kõrvale kalduda vaid juhul, kui abikaasa ei ole tervikuna ühisvara omandamisse mõjuva põhjuseta panustanud.

matches:
Riigikohus
§ 14
§ 18
kohus
kohus
riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
§ 65
kohus
§ 65
§ 65
Riigikohus
Riigikohus
Kohus
§ 19
§ 14
§ 19
kohus
§ 19
§19
kohus
§ 19
kohus
§ 19
riigikohus


18.04.2006 Teisipäev
07.12.2005 võttis Riigikogu vastu käibemaksuseaduse ja maksukorralduse seaduse muutmise seaduse, mille kohaselt on muuhulgas alates 01.01.2006 võimalik nõukogu direktiivi 2006/112/EU V lisas nimetatud Euroopa Ühenduse kaubale luua käibemaksusoodustuse kohaldamiseks maksulaod ning paigutada nimetatud kaup maksuladustamisele. Maksulaos on võimalik kaupa müüa 0% maksumääraga ning töödelda ulatuses, mille tulemusena kaup ei välju nõukogu direktiivi 2006/112/EU V lisas loetletud kaupade loetelust. Maksulao nõuded, maksulao pidamise loa väljastamise, kehtivuse peatamise ja kehtetuks tunnistamise ning maksuladustamisel oleva kauba hoidmise ja vedamise kord on kehtestatud rahandusministri 27.12.2005.a. määrusega nr 88 (RTL 29.12.2005, 126, 1995).
Maksulao pidamise loa taotlemine
Maksulao pidamiseks on vaja maksuhalduri luba. Loa saamiseks tuleb esitada kirjalik taotlus tegevuskohajärgsesse aktsiisikeskusesse. Isikud, kes tegutsevad Lõuna või Ida maksu- ja tollikeskuse tegevuspiirkonnas, esitavad taotluse Tartu aktsiisikeskusele (Tähe 106, 51013 Tartu). Isikud, kes tegutsevad Põhja või Lääne maksu- ja tollikeskuse piirkonnas esitavad taotluse Tallinna aktsiisikeskusele (Sadama 21, 10111 Tallinn). Taotluse esitamise kord on kehtestatud rahandusministri 27.12.2005 määrusega nr 88 (edaspidi RM määrus). Taotlusele tuleb märkida loa taotleja nimi, isiku- või registrikood, aadress, kontakttelefon, majanduslik põhjendus loa taotlemiseks, lisatud dokumentide ja andmete loetelu, taotleja allkiri ja esitamise kuupäev (RM määruse § 2).
Taotlusele lisatakse järgmised dokumendid ja andmed (RM määruse § 3):
10) laoarvestuse siseeeskiri ja laoaruande vormi näidis;
Taotlusele lisatud dokumentidel peab olema taotleja allkiri ja kuupäev. Taotleja, kellele on väljastatud varasemalt aktsiisilao tegevusluba, ei pea esitama dokumente, mida ta esitas aktsiisilao tegevusloa taotlemisel.
Maksulaopidaja peab esitama tagatise maksuladustatud kaubalt tekkida võiva maksukohustuse täitmise tagamiseks. Tagatis esitatakse ja vabastatakse, seda kasutatakse ning selle suurus arvutatakse tollieeskirjades tollilao tagatise kohta sätestatud korras, arvestades maksulao erisusi.
Maksulao luba on tähtajatu ning hakkab kehtima loale märgitud päevast alates.
Kaupade importimisel ühendusevälisest riigist tuleb imporditud kaupadele saada ühenduse tollistaatus. Selleks tuleb kauba importijal täita kõik impordiga seotud formaalsused ja tasuda imporditollimaksud. Kui imporditava kauba saajaks on märgitud maksulaopidaja ja kaubad suunatakse viivitamatult maksuladustamisele, siis ei maksustata kauba importi käibemaksuga (KMS § 17 lg 1 p 6).
Kauba ühendusesisest soetamist ei maksustata käibemaksuga juhul kui maksukohustuslase poolt teisest liikmesriigist soetatud kaup paigutatakse koheselt maksuladustamisele (KMS § 18 p 5). Maksukohustuslane deklareerib soetust käibedeklaratsiooni lahtris 6 "Kauba ühendusesisene soetamine" (informatiivne lahter).
Kauba siseriiklik müük maksustatakse 0% maksumääraga, kui tehingu tulemusena suunatakse kaup viivitamata maksuladustamisele (KMS § 15 lg 3 p 11). Kauba müüja märgib arvele viite käibemaksuseaduse § 15 lõike 3 punktile 11 kui 0% määra rakendamise alusele ning deklareerib käivet käibedeklaratsiooni lahtris 3 "0% määraga maksustatavad toimingud ja tehingud".
Maksuladustatud kaupade müük maksulaos on maksustatud 0% maksumääraga tingimusel, et tehingu tulemusena ei viida kaupu maksulaost välja. Nullmääraga käive maksulaos ei tekita Eesti ega välisriigi isikul maksukohustuslasena registreerimise kohustust (KMS § 19 lg 1, 3), välja arvatud kui tegemist on ühendusesisese käibega.
Maksulaos aset leidnud tehingu kohta väljastab käibemaksukohustuslasest müüja arve viitega käibemaksuseaduse § 15 lõike 3 punktile 11 ja deklareerib käivet käibedeklaratsiooni lahtris 3 "0% määraga maksustatavad toimingud ja tehingud".
Maksulaos on lubatud kaupa töödelda sellises ulatuses, mille tulemusena kaup ei välju nõukogu direktiivi 2006/112/EU V lisas loetletud kaupade loetelust.
Kauba maksuladustamise lõpetamisel, mis ei ole seotud võõrandamisega, tekib kauba omanikul käibemaksukohustus (KMS § 3 lg 6 p 5). Sellises olukorras lähtutakse maksustatava väärtuse määramisel üldjuhul kauba soetusmaksumusest või omahinnast (KMS § 12 lg 13). Et tagada maksusoodustuse eesmärgipärast rakendamist, ei saa selliste kaupade maksulaost väljatoimetamisel maksustatav väärtus reeglina olla väiksem kui see, mis oli kaupade paigutamisel maksuladustamisele. Maksuladustamise lõpetamisel kirjeldatud olukorras esitab isik andmed kauba kohta tollideklaratsiooni vormil ja tasub käibemaksu tollieeskirjades sätestatud korras, arvestades vajalike erisustega. Kui KMS § 3 lõike 6 punktis 5 sätestatud maksuladustamise lõpetamise toimingule eelnes ühendusesisene soetamine või import ja isikul on KMS § 38 lõike 21 kohane õigus, deklareerib isik käibemaksu käibedeklaratsioonil (KMS 38 lg 5¹).
Maksukohustust ei teki kauba omanikul oma kauba maksulaost väljatoimetamisest juhul, kui ta ise paigutas selle kauba ka maksulattu ning seda kaupa maksulaos ei võõrandatud, välja arvatud, kui isik sai kasutada maksuvabastust kauba impordile või ühendusesisesele soetamisele vahetult järgnenud kauba maksulattu paigutamisel ega ka juhul, kui rakendati 0% maksumäära kauba siseriiklikul käibel seoses tehingu tulemusena kauba paigutamisega maksulattu ning kauba maksulattu paigutaja ehk sel hetkel juba kauba omanik on kauba ostja (KMS § 3 lg 6 p 5).
Kui kaup toimetatakse müügitehingu tulemusena maksulaost välja, maksustatakse müüki kui tavalist käivet (18%). Maksulaost väljaviidava kauba eksport või ühendusesisene käive maksustatakse tavakorras (0%). Kui Eestis maksukohustuslasena registreerimata välisriigi isiku, kellel puudub Eestis püsib tegevuskoht, mille kaudu ta tegeleb ettevõtlusega Eestis, kaup toimetatakse maksulaost välja seoses kauba võõrandamisega Eestis registreeritud maksukohustuslasele, on maksu tasumise kohustus kauba ostjal pöördmaksustamise põhimõttel (KMS § 3 lg 4 p 5). Kui aga kauba ostab Eestis maksukohustuslasena registreerimata isik, tekib välisriigi isikul Eestis maksukohustuslasena registreerimise kohustus.
Maksuladustatud kaupa saab Eestis ühest maksulaost teise toimetada maksuladustamist katkestamata. Lähtelao pidaja vastutab maksukohustuse täitmise eest seni, kuni kaup võetakse teises maksulaos arvele.
Vaata ka maksulaopidajate nimekirja
Veel selles kategoorias: « Imporditud kauba maksustatava väärtuse muutuste kajastamine käibedeklaratsioonil juhul, kui tollideklaratsiooni ei muudeta Parendatud ehitis või selle osa käibemaksuseaduse § 16 lg 2 p 3 tähenduses »