Töövõimetoetuse seaduse § 40 punkti 4 põhiseaduspärasuse kontroll – Riigi Teataja
Töövõimetoetuse seaduse § 40 punkti 4 põhiseaduspärasuse kontroll
RT I, 21.12.2017, 46
Eesistuja Priit Pikamäe, liikmed Viive Ligi, Jüri Põld, Paavo Randma, Malle Seppik
Tallinna Halduskohtu 21. juuni 2017. a otsus haldusasjas nr 3-17-600
1. Rahuldada Tallinna Halduskohtu taotlus osaliselt ja tunnistada põhiseadusvastaseks ning kehtetuks kohtute seaduse § 1322 lõige 21 osas, milles see norm ei näe ette kohtuniku vanaduspensioni taotlemise õigust kuni 1. juulini 2016 kehtinud KS § 1322 lõike 2 alusel kohtunikule, kelle enne 1. juulit 2016 tekkinud 100-, 90- või 80-protsendilist püsivat töövõime kaotust ei tuvastatud kohtuniku terviseseisundist tulenevatel objektiivsetel põhjustel riikliku pensionikindlustuse seaduse alusel enne 1. juulit 2016, ega võimalda kohtunikul püsiva töövõime kaotuse tekkimise aja tagasiulatuvat tuvastamist.
2. Ülejäänud osas jätta Tallinna Halduskohtu taotlus rahuldamata.
1. Indrek Saar nimetati kohtunikuks 2. augustil 1993. Eesti Töötukassa 9. detsembri 2016. a otsusega tuvastati I. Saare puuduv töövõime alates 5. detsembrist 2016. I. Saar vabastati kohtunikuametist alates 27. märtsist 2017 tervise tõttu ning 22. aprillil 2017 ta suri.
2. 19. jaanuaril 2017 I. Saare eestkostjaks määratud Reet Saar esitas 1. veebruaril 2017 Sotsiaalkindlustusametile (SKA) avalduse I. Saarele kohtuniku vanaduspensioni määramiseks ning 8. veebruaril 2017 avalduse I. Saarele kohtuniku vanaduspensioni või kohtuniku töövõimetuspensioni määramiseks.
3. SKA 20. veebruari 2017. a otsusega otsustati I. Saarele kohtuniku vanaduspensioni mitte määrata. Otsuse kohaselt ei olnud I. Saar veel kohtuniku vanaduspensioni määramiseks vajalikus eas ning ta oli endiselt Pärnu Maakohtu teenistuses. Samuti leiti otsuses, et kohtuniku töövõimetuspensioni määramine pole kohtute seaduse (KS) § 1324 lõike 1 kohaselt võimalik, kuna I. Saare püsivat töövõimetust ei tuvastatud enne 1. juulit 2016.
4. I. Saar esitas Tallinna Halduskohtule 15. märtsil 2017 kaebuse, milles taotles SKA otsuse tühistamist ning SKA kohustamist talle kohtuniku vanaduspensioni või töövõimetuspensioni määramiseks. Kaebaja leidis, et asja lahendamisel tuleb vastuolu tõttu põhiseadusega jätta kohaldamata töövõimetoetuse seaduse (TVTS) § 40 osas, millega muudeti KS § 1322 lõiget 1 ja § 1324 lõiget 1 ning tühistati enne kehtinud KS § 1322 lõige 2. Kaebaja oli seisukohal, et eelnimetatud normiga varem kehtinud kohtuniku vanaduspensioni ja kohtuniku töövõimetuspensioni kaotamine on vastuolus õiguspärase ootuse põhimõttega.
5. Tallinna Halduskohtu 21. juuni 2017. a otsuse punktiga 1 haldusasjas nr 3-17-600 tunnistati põhiseadusega vastuolus olevaks ning jäeti kohaldamata TVTS § 40 punkt 4 osas, millega tunnistati kehtetuks KS § 1322 lõige 2 osas, milles sellega nähti ette sõltumata vanusest õigus kohtuniku vanaduspensionile 100-protsendilise töövõimekaotusega isikule, kes oli enne 1. juulit 2013 ametis kohtunikuna ja kes oli seisuga 30. juuni 2016 töötanud kohtunikuna vähemalt 15 aastat.
6. Ilma TVTS § 40 punkti 4 kehtestamiseta oleks I. Saarele olnud võimalik määrata KS § 1322 lõike 2 alusel kohtuniku vanaduspension. Seega on TVTS § 40 punkt 4 kohtuasja lahendamisel asjassepuutuv säte, kuna selle normi kehtivuse korral ei saa kohus kaebaja taotlust talle kohtuniku vanaduspensioni määramiseks rahuldada.
7. Põhiseadus ei taga iseenesest õigust nõuda ametipensionide kehtestamist ega keela ka selliseid pensione ette nägevate normide kehtetuks tunnistamist. Kaebaja nõude põhjendatus ja omandipõhiõiguse riive sõltub sellest, kas kaebajal oli tekkinud õiguspärane ootus ennetähtaegsele kohtuniku vanaduspensionile või töövõimetuspensionile. Muutunud pensioniregulatsiooni puhul, mis kitsendab pensionisaajate ringi või õigusi, on omandipõhiõigus tihedalt läbi põimunud põhiseaduse (PS) §-st 10 tuleneva õiguspärase ootuse põhimõttega.
8. Kuni 30. juunini 2016 kehtinud KS § 1322 lõike 2 alusel makstava pensioni puhul oli tegemist n-ö kindlustusjuhtumi-pensioniga, kus pensioniõiguse tekkimise eelduseks oli esiteks 15-aastane teenistusstaaž ning teiseks töövõimetuse ilmnemine. I. Saarel täitus vajalik staaž juba 2008. aastal. Seega olid 1. juulil 2013, kui KS § 1322 jõustus, talle sellest normist tuleneva kindlustuskaitse eeldused täidetud ning ta võis end lugeda töövõimetuse vastu kindlustatuks. I. Saar sai korraldada oma elu sellele teadmisele tuginedes ega pidanud otsima muid võimalusi, mis kindlustaks talle varasemaga võrreldava elatustaseme töövõime kaotuse korral. I. Saare töövõimetuse aluseks olev sündmus leidis aset aprillis 2016, seega enne 1. juulist 2016 kehtiva regulatsiooni jõustumist. Ei olnud mõistlik eeldada, et ta asub kohe pärast haigestumist taotlema töövõimetuse kindlaksmääramist.
9. Vaidlusaluse regulatsiooni eesmärgina on nähtud pensionisüsteemi jätkusuutlikkuse tagamist. Selline eesmärk on kohtu hinnangul iseenesest legitiimne. TVTS § 40 punkt 4 on küll seotud pensionisüsteemi jätkusuutlikkuse tagamisega, kuid kohtuniku ennetähtaegse vanaduspensioni määramise puhul on selle sätte mõju pensionisüsteemi jätkusuutlikkuse tagamisele marginaalne. Kõnealuste soodustuste kaotamisest tekkiv riigi rahaline kokkuhoid oleks väike. Samas on ilmne, et antud juhul on eripensioni kaotamise mõju konkreetse isiku jaoks väga suur, sest talle makstavate töövõimetusega seotud riiklike toetuste maht moodustab umbes kümnendiku sellest, millele tal oleks olnud õigus kohtuniku vanaduspensioni või kohtuniku töövõimetuspensioni määramist puudutavate normide kehtivuse korral.
10. I. Saar alustas kohtunikuna teenistust juba 1993. aastal, seega on ta olnud pikka aega kohtunikuametis teadmises, et kohtunikule on töövõime kaotuse korral kindlustatud ametihüvena tema ametipalga suurusest lähtuv sissetulek. Kaebajal oli kohtunikuna ametis oleku vältel kujunenud veendumus, et erinevate kohtunikuteenistust reguleerinud seaduste kehtivusajal on talle tagatud töövõime kaotuse korral abi, mille suurus on seotud tema kui kohtuniku ametipalgaga. Kaebaja ootust varasema sotsiaalse garantii kehtima jäämise suhtes tugevdas ka asjaolu, et alates 1. juulist 2013. a kehtivate ulatuslike muudatuste tegemisel kohtunike eripensionite regulatsioonis loodi selle muudatuse jõustumise ajal ametis olevatele kohtunikele kindlustunne, et nende puhul jääb eripensionite süsteem kehtima (1. juulil 2013. a jõustunud KS §-d 1322–1325).
11. Sündmus, mis põhjustas I. Saare töövõimetuse, leidis aset aprillis 2016, seega enne TVTS § 40 punkt 4 jõustumist 1. juulil 2016. Ei saa eeldada, et I. Saarel oleks olnud reaalselt võimalus saavutada eraõiguslike kindlustuslepingute alusel samaväärne kindlustuskaitse töövõimetuse kaotuse puhuks, nagu pakkus KS § 1322. Isegi kui see oleks olnud võimalik, oleks sellega kaasnenud arvestatav lisakulu. Alates 1. juulist 2013 võis I. Saar elada põhjendatult teadmisega, et tema ametiga kaasas käiva nn garantiide paketi hulka kuulub ka töövõimetuse korral tekkiv vanusest sõltumatu pensioniõigus ning ta ei pidanud sellest ajast peale arvestama lisakulutuste ega lisatoimingutega sarnase kindlustuskaitse saamiseks mujalt.
12. Kaebaja ametipalk pensioni määramise ajal oli 3437 eurot ja 46 senti, millest arvutatav pensioni suurus oleks olnud 2578 eurot ja 70 senti. I. Saarele määratud töövõimetoetuse suurus on 348 eurot ja 75 senti. Lisaks sai ta sotsiaaltoetust 53 eurot ja 70 senti kuus. Riigikohus on kohtunikupensioniga seoses (Riigikohtu üldkogu 26. juuni 2014. a otsus asjas nr 3-4-1-1-14, punkt 103) pidanud suureks erinevuseks juba 17–23-protsendilist erinevust võrdlusgruppide saadava pensionide suuruse vahel. Kaebaja on sattunud juhusliku asjaolu (tema töövõimetuse põhjustanud haigestumise tekkimise aeg) tõttu ebasoodsamasse olukorda võrreldes isikutega, kelle haigestumine tekkis ja töövõimetuse protsent määrati kindlaks hetkel, mis satub kohtunikupensioni määramist võimaldava õigusliku regulatsiooni mõjualasse. TVTS § 40 punktiga 4 KS § 1322 lõiget 2 kehtetuks tunnistades on riik rikkunud kaebaja õiguspärast ootust. Pelgalt riigi raha kokkuhoid seda riivet ei õigusta. Pealegi on tegemist üksikjuhtumiga, mille mõju riigi rahalistele vahenditele on marginaalne.
13. Eeltoodu põhjal leidis kohus, et TVTS § 40 punkt 4 riivab konkreetse juhtumi asjaoludel omandipõhiõigust koosmõjus õiguspärase ootuse põhimõttega ja võrdsuspõhiõigust ebaproportsionaalselt ning seega põhiseadusvastaselt.
14. Riigikogu nimel arvamust avaldanud Riigikogu põhiseaduskomisjon leiab, et vaidlustatud norm on põhiseadusega vastuolus.
15. KS-i 1. juulil 2016 jõustunud muudatused olid üks osa töövõimeskeemi reformist. Töövõimetoetuse seaduse eesmärk on toetada vähenenud töövõimega inimeste töötamist ja tööle saamist ning tagada neile sissetulek. Eesmärk on ka vähenenud töövõimega inimeste tööturule tagasitoomine, neile sobiva töö leidmine ja säilitamine. Samuti on eesmärk ennetada töövõime kaotust ja motiveerida inimest säilinud töövõime ulatuses ühiskonnaelus aktiivne olema ning osutada abi tööandjale töökeskkonna parandamisel ning töövõime kaotusega inimese tööl hoidmisel ja tööle võtmisel. Need eesmärgid on legitiimsed ning tuleb hinnata nende kaalukust seoses käesolevas asjas riivatud kaebaja omandipõhiõiguse, õiguspärase ootuse ja võrdsuspõhiõigusega.
16. Samuti saab töövõimereformiga kehtestatud regulatsiooni pidada sobivaks ja vajalikuks, kuna see võimaldab eesmärke saavutada ning ei ole teada muid tõhusamaid meetmeid selle saavutamiseks.
17. Kaebaja omandipõhiõiguse riive oli käesolevas asjas intensiivne. Kui tema töövõime kaotus oleks tuvastatud enne 1. juulit 2016, oleks tal olnud õigus saada 7,4 korda kõrgemat pensioni. Võrreldavasse gruppi kuuluvate kohtunike puhul seisneb erinevus töövõime kaotuse tuvastamise ajas. Kaebaja on sattunud juhusliku asjaolu tõttu märkimisväärselt ebasoodsamasse olukorda võrreldes isikutega, kelle töövõime kaotus tuvastati enne 1. juulit 2016. Kuigi seadusandjal on lai otsustus- ja kaalutlusõigus sotsiaalsüsteemi ümberkujundamisel, ei ole põhjendatud, kui üleminekul uuele süsteemile koheldakse sisuliselt sarnases olukorras isikuid ebaproportsionaalselt erinevalt üksnes juhusliku asjaolu tõttu.
18. Riigikogu põhiseaduskomisjon lisas oma arvamusele ka Riigikogu sotsiaalkomisjoni arvamuse TVTS § 40 punkti 4 põhiseaduspärasuse kohta. Sotsiaalkomisjon leiab, et vaidlustatud regulatsioon on põhiseaduspärane. Töövõimereformiga tõmmati selged piirid, kes, mis kuupäevast ja mida taotleda saab. Uus olukord loodi neile, kellel tulevikus võib töövõimekadu tekkida. Neile, kes enne töövõimereformi ja töövõimetoetuse seaduse vastuvõtmist said juba vaidlusaluse sätte alusel pensioni, jätkatakse endise pensioni maksmist. Tehtud muudatus ei olnud kardinaalne, sest riik ei jätnud kedagi abita. Kaebajal oli õigus saada töövõimetoetust ja pensioniikka jõudes oleks tal olnud õigus saada kohtuniku vanaduspensioni. Järgitud on vacatio legis’e põhimõtet ehk seadus võeti vastu juba 19. novembril 2014, s.t. muudatus ei tulnud ootamatult. Kohtunikke koheldi võrdselt teistega, sest kogu riigis kaotati töövõimetuspensionid ja üleminek uuele süsteemile loodi kõigile.
19. Õiguskantsler leiab, et vaidlusalune norm ei ole põhiseadusega vastuolus. Riigikogu kasutas kohtunikele tehtud soodustuste kaotamiseks talle põhiseadusega antud avarat kaalutlusruumi kooskõlas omandipõhiõigusega ja õiguspärase ootuse põhimõttega.
20. Konkreetsel normikontrollil asjakohased õigusnormid on TVTS § 40 punkt 4 ja KS § 1322 lõige 21. Normikontroll on lubatav.
21. Kohtuniku eripension kaotati seoses TVTS-i kehtestamisega. Eesmärk polnud otsene rahaline kokkuhoid, vaid kärbe oli osa põhimõttelistest muudatustest, mis puudutasid ka teiste elualade töötajaid. Kohtunikele ette nähtud soodustuste vähendamisel tuleb muudatuse eesmärgina näha töövõimetoetuse seaduse üldisi eesmärke ehk vähenenud töövõimega inimeste senisest suuremat tööga hõivatust. Kohtunikel on pärast töövõimetoetuse seaduse jõustumist õigus taotleda töövõimetoetust sama seaduse alusel. Samas suurendati avaliku teenistuse seaduse kohaselt kohtunikele mõeldud hüvitist, mida makstakse teenistusülesannete täitmisest tulenenud tervisekahjustuse või surma korral (ATS §-s 49).
22. TVTS § 40 punktiga 4 kaotatud soodustus oli riigi vabatahtlikult makstav hüve, mille olemasolu põhiseadus ei nõua ning mille loomisel ja kaotamisel on Riigikogul avar kaalutlusruum. Kuigi muudatuse tegelik mõju (2578 euro ja 10 sendi suuruse pensioni asemel 348 euro ja 75 sendi suurune töövõimetoetus) võib olla märkimisväärne, ei muuda see normi põhiseadusvastaseks. Kohtunikel on õigus taotleda töövõimetoetust ning teenistusülesannete täitmisel saadud tervisekahjustuse korral hüvitist. Seadusemuudatustel oli kaalukas eesmärk. Nendele kohtunikele, kellel oli tekkinud õiguspärane ootus eripensioni suhtes, nähti KS § 1322 lõikes 21 ette rohkem kui 1,5-aastane üleminekuaeg ja -korraldus. Alates 19. novembrist 2014 oli teada, et 15-aastase staažiga kohtunikele makstakse täieliku töövõimetuse korral vanusest sõltumatut vanaduspensioni edaspidi vaid siis, kui nende töövõime kaotus oli tuvastatud RPKS alusel enne 2016. aasta 1. juulit. Seega jäeti kohtunikele muudatustega kohanemiseks piisavalt aega, et edaspidi töövõimetuse puhuks nt säästmise või investeerimise kaudu endale kindlustada riigi tagatavast parem äraelamine.
23. Justiitsminister on seisukohal, et TVTS § 40 punkt 4 on konkreetse kohtuasja asjaoludel põhiseadusega vastuolus, kuna rikuti õiguspärase ootuse põhimõtet.
24. Töövõimetuse aluseks olev sündmus leidis aset aprillis 2016, seega ajal, mil kehtis veel vana regulatsioon. Isiku töövõime kaotus tuvastati 9. detsembril 2016 ehk ajal, mil kehtis juba uus regulatsioon. Isikute puhul, kelle töövõime oli vähenenud enne kohtute seaduse § 1322 lõike 2 kehtetuks tunnistamist, kuid kelle töövõime kaotus oli tuvastatud pärast seaduse muudatust, eraldi rakendussätteid ette ei nähtud. Samuti ei ole mõistlik eeldada, et isik oleks kohe pärast haigestumist pidanud töövõimetoetust taotlema. Kui ta oleks seda taotlenud, oleks olukord teine. Tulenevalt sellest, et töövõimetuse põhjustanud sündmus leidis aset enne kehtiva regulatsiooni jõustumist ja isikul olid muud pensioni saamise eeldused täidetud, oli isikul õigustatud ootus sellel ajal kehtinud õigusaktide järgi väljateenitud töövõimetuskaitsele.
25. Sotsiaalministeerium ja Sotsiaalkindlustusamet loobusid vaidlustatud normi põhiseaduspärasusele hinnangu andmisest.
I. Saare volitatud esindaja vandeadvokaat Andres Tamm
26. I. Saare volitatud esindaja vandeadvokaat Andres Tamm leiab, et Tallinna Halduskohus on põhjendanud oma otsuses toodud seisukohti igakülgselt ja täiel määral, mistõttu otsus on õige.
27. Kohtute seaduse (RT I, 10.03.2015, 15) § 1322 lõige 2:
„(2) Õigus kohtuniku vanaduspensionile, sõltumata vanusest, on 100, 90 või 80%-lise töövõime kaotusega isikul, kes on:
2) 2013. aasta 1. juulil ametis kohtunikuna ja kellel pensionile jäämise ajaks täitub käesoleva lõike punktis 1 sätestatud vanaduspensioni saamiseks vajalik staaž.”, mis on tunnistatud kehtetuks töövõimetoetuse seaduse (RT I, 29.06.2017, 2) § 40 punktiga 4 ja
kohtute seaduse (RT I, 28.12.2016, 18) § 1322 lõige 21:
„(21) Kohtunikul, kellel on tuvastatud 100, 90 või 80 protsendiline püsiv töövõime kaotus riikliku pensionikindlustuse seaduse alusel, on õigus taotleda kohtuniku vanaduspensioni kuni 2016. aasta 1. juulini kehtinud kohtute seaduse § 1322 lõike 2 alusel.“, mis on kehtestatud töövõimetoetuse seaduse (RT I, 29.06.2017, 2) § 40 punktiga 5.
28. Kolleegium teeb esmalt kindlaks asjassepuutuvad õigusnormid (I), hindab, millised on nende normidega riivatud kaebaja põhiõigused ja põhiseaduse põhimõtted (II). Seejärel käsitleb kolleegium asjassepuutuvatest normidest tuleneva kaebaja õiguste riive põhiseaduspärasust (III).
29. Asjassepuutuv on säte, mis on kohtuasja lahendamisel otsustava tähtsusega, st mille põhiseadusvastasuse korral peaks kohus otsustama teisiti kui sätte põhiseaduspärasuse korral (vt nt Riigikohtu üldkogu 22. detsembri 2000. a otsus asjas nr 3-4-1-10-00, punkt 10).
30. Halduskohus on pidanud asjassepuutuvaks normiks TVTS § 40 punkti 4. Kolleegium nõustub, et nimetatud norm on haldusasja lahendamisel asjassepuutuv norm. Käesolevas asjas on põhiküsimuseks, kas kaebajal oli õigus saada kohtuniku vanaduspensioni. Kui TVTS § 40 punkti 4 ei oleks kehtestatud, kehtiks endiselt KS § 1322 lõige 2, millest punktist 1 lähtudes oleks tulnud I. Saarele tema 100-, 90- või 80-protsendilise töövõime kaotuse puhul kohtuniku vanaduspension määrata, sest ta oli isik, kes oli olnud kohtunikuametis pärast 1991. a 31. detsembrit ja oli 2013. a 1. juuliks töötanud kohtunikuna vähemalt 15 aastat. Seega tuleks haldusasi TVTS § 40 punkti 4 põhiseaduspärasuse korral lahendada teisiti kui siis, kui see norm oleks põhiseadusvastane.
31. Kolleegiumi hinnangul ei saa käesoleva asja lahendamisel piirduda aga üksnes TVTS § 40 punkti 4 kui asjassepuutuva normi käsitlemisega. KS § 1322 lõike 2 kehtetuks tunnistamisel lõi seadusandja KS § 1322 lõike 21, mis sätestab, et kohtunikul, kellel on tuvastatud 100-, 90- või 80-protsendiline püsiv töövõime kaotus riikliku pensionikindlustuse seaduse alusel, on õigus taotleda kohtuniku vanaduspensioni kuni 2016. aasta 1. juulini kehtinud kohtute seaduse § 1322 lõike 2 alusel. Nimetatud norm täpsustab seega KS § 1322 lõike 2 kehtetuks tunnistamisel tekkinud õiguslikku olukorda ja kehtestab pensioni saamise tingimused isikutele, kes vastasid küll KS § 1322 lõike 2 kehtivuse ajal kohtuniku vanaduspensioni saamise tingimustele, kuid taotlevad pensioni määramist alles pärast selle normi kehtetuks tunnistamist. Kõnealune säte kohaldub seega ka kaebaja suhtes, kes taotles SKA-lt endale vanaduspensioni määramist pärast KS § 1322 lõike 2 kehtetuks tunnistamist.
32. Kolleegiumi hinnangul on asjakohane TVTS § 40 punkti 4 ja KS § 1322 lõike 21 omavahelist seost ja koostoimet arvestades ning kaebaja õiguste kaitse ja põhiseaduslikkuse järelevalve efektiivsuse tagamiseks käsitleda ka KS § 1322 lõiget 21 käesoleva asja lahendamisel asjassepuutuva normina. Ka õiguskantsler on oma arvamuses nimetanud asja lahendamisel asjassepuutuvaks normiks lisaks TVTS § 40 punktile 4 ka KS § 1322 lõiget 21.
33. Järgnevalt hindab kolleegium, milliseid kaebaja põhiõigusi asjassepuutuvad õigusnormid riivavad (riivasid) ja milliste põhiseaduse põhimõtetega võivad need olla vastuolus.
34. Riigikohus on varem paigutanud kohtuniku ametipensioni (vanaduspensioni) ja kohtuniku perekonnaliikme toitjakaotuspensioni õiguspärase ootuse, omandipõhiõiguse ja võrdsuspõhiõiguse kaitsealasse (Riigikohtu üldkogu 26. juuni 2014. a otsus asjas nr 3-4-1-1-14, punktid 105 ja 109; Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 22. oktoobri 2015. a otsus asjas nr 3-4-1-21-15, punkt 36). Ka halduskohus on väitnud TVTS § 40 punkti 4 vastuolu õiguspärase ootuse põhimõttega, omandipõhiõigusega ja võrdsuspõhiõigusega. Õigus pensionile kui rahaliselt hinnatav õigus kuulub olemuslikult PS §-st 32 tuleneva omandipõhiõiguse kaitsealasse. PS §-st 10 tulenev õiguspärase ootuse põhimõte peab andma isikule kindluse kehtestatud õigusnormide püsimajäämise suhtes. Igaühel on õigus tegutseda mõistlikus ootuses, et rakendatav seadus jääb kehtima ning seaduses tehtav muudatus ei tohi olla õiguse subjektide suhtes sõnamurdlik, riik ei tohi tegutseda sõnamurdlikult ka varem seadusega antud pensioni saamise õiguse äravõtmisel. PS § 12 lõikest 1 tulenev üldine võrdsuspõhiõigus kaitseb isikut ka tema põhjendamatu ebavõrdse kohtlemise eest pensioniõiguse tekkimisel või pensioni maksmisel võrreldes muude sarnases olukorras olevate isikutega.
35. Kolleegium leiab, et ka käesoleva asja lahendamisel tuleb hinnata, kas seadusandja rikkus KS § 1322 lõikes 2 ette nähtud kohtunikupensioni eriliigi kaotamisega omandipõhiõigust ja võrdsuspõhiõigust koostoimes kaebaja õiguspärase ootusega pensioni saamisele.
36. Kohtuniku KS § 1322 lõikes 2 sätestatud pension ei ole riigi vajaduspõhine abi, mille andmine oleks PS § 28 kaitsealas. Õigust sellele pensionile ei taga ka põhiseaduse teised sätted. Õigus ametipensionile, ka kohtuniku vanaduspensionile, oli seadusandja poolt kohtunikule antud subjektiivne õigus, mille kehtestamist põhiseadus ei nõua.
37. Kolleegium käsitleb esmalt õiguspärase ootuse põhimõtte järgimist seadusandja poolt selle koostoimes kaebaja omandipõhiõigusega ja hindab seejärel kaebaja võrdsuspõhiõiguse riive põhiseaduspärasust.
38. Isiku õiguspärane ootus saab tugineda eelkõige sellisele riigipoolsele lubadusele, mille puhul isik saab mõistlikult loota, et seda ei muudeta (vrd Riigikohtu halduskolleegiumi 5. oktoobri 2006. aasta otsus asjas nr 3-3-1-33-06, punkt 19; 27. jaanuari 2010. aasta otsus asjas nr 3-3-1-79-09, punkt 15). Riigi sõnamurdmisega saab olla tegemist siis, kui isik on oma tegevusega täitnud eeldused, millest tulenevalt tal on tulevikus õigus enda suhtes soodsa regulatsiooni kohaldamisele, kuid riik kehtestab sellest hoolimata tema suhtes uue, vähem soodsa regulatsiooni (Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 9. detsembri 2013. a otsus asjas nr 3-4-1-27-13, punkt 50).
39. Riigikohus on varem märkinud, et õiguspärase ootuse põhimõte ei võta siiski parlamendilt õigust juba kehtivaid seadusi muuta ega põlista senist õiguslikku olukorda. Selline järeldus oleks vastuolus samuti PS §-st 10 tuleneva demokraatia põhimõttega. Rahvas on kõrgeima võimu kandja (PS § 1), keda esindusdemokraatia tingimustes esindab perioodiliselt toimuvate valimiste teel volitatud Riigikogu. Seadusandja võib õigussuhteid muutunud olude järgi ümber kujundada ning sellega paratamatult halvendada mõnede ühiskonnaliikmete olukorda. Otsus selle kohta, milliseid reforme teha ja milliseid ühiskonnagruppe nende reformidega eelistada, on seadusandja pädevuses (Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 2. detsembri 2004. a otsus asjas nr 3-4-1-20-04, punkt 14).
40. Samuti on Riigikohus leidnud, et põhiseadus ei kaitse isikut iga pettumuse eest, mis on tingitud talle soodsa regulatsiooni muutmisest, vaid keelab õigussuhete ümberkujundamisel kehtivat regulatsiooni usaldanud isikute ülemäärase kahjustamise (vrd Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 16. detsembri 2013. a otsus asjas nr 3-4-1-27-13, punktid 50 ja 69).
41. Eelnevast tulenevalt on õiguslikku regulatsiooni, mille kehtima jäämist kaitseb isiku õiguspärane ootus, võimalik põhiseaduspärasel viisil muuta, kui muudatustel on eesmärk, mis kaalub üles kaebaja õiguspärase ootuse regulatsiooni kehtima jäämiseks. Samuti peab uue regulatsiooni jõustumiseks olema ette nähtud mõistlik aeg, mille jooksul normi adressaadid saavad oma tegevuse vajadusel ümber korraldada, ehk peab järgima vacatio legis’e põhimõtet (vrd Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 30. juuni 2017. a otsus asjas nr 3-4-1-5-17, punktid 73 ja 74).
42. Kohtuniku viimase ametipalga suurusest sõltuv invaliidsuspension, mida maksti sõltumata isiku vanusest I ja II grupi invaliidile, kes oli vähemalt 15 aastat kohtunikuna töötanud, sätestati kohtuniku staatuse seaduses juba 1996. aastal. 2002. aastal jõustunud KS § 78 lõikes 2 nähti ette kohtuniku vanaduspension, mille saamise õigus tekkis 100-, 90- või 80-protsendilise töövõime kaotuse korral pärast 15-aastast kohtunikuna töötamist ka juhul, kui kohtunik ei olnud jõudnud vanaduspensioniikka. Pensioni suurus oli KS § 78 lõike 3 kohaselt 75 protsenti tema viimasest ametipalgast. KS § 78 lõige 2 kehtis kuni 1. juulini 2013, mil jõustus kohtunike ametipensionide süsteemis ulatuslikke muudatusi teinud Eesti keskmise palgaga seotud ametipalkade maksmise ajutise korralduse seaduse, kõrgemate riigiteenijate ametipalkade seaduse ja kohtute seaduse muutmise seadus. Kuid ka selle seadusega ei kaotatud eelnimetatud kohtuniku vanaduspensioniikka jõudmisest sõltumatut vanaduspensioni, vaid määratleti uuel viisil selle saajate ring ja pensioni saamise muud tingimused. KS § 1322 lõike 2 kohaselt tekkis kohtunikul sõltumata vanusest õigus kohtuniku vanaduspensionile 100-, 90- või 80-protsendilise töövõime kaotuse korral, kui ta oli olnud kohtunikuametis pärast 1991. aasta 31. detsembrit ja oli 2013. aasta 1. juuliks töötanud kohtunikuna vähemalt 15 aastat või oli 2013. aasta 1. juulil ametis kohtunikuna ja tal täitus pensionile jäämise ajaks kohtuniku vanaduspensioni saamiseks vajalik staaž. Kohtuniku vanaduspensioni määraks jäi KS § 1326 lõike 1 kohaselt endiselt 75 protsenti tema viimasele ametikohale vastavast ametipalgast.
43. KS § 1322 lõikega 2 ette nähtud kohtuniku vanaduspension kaotati 19. novembril 2014 vastu võetud ja 1. juulil 2016 jõustunud TVTS § 40 punktiga 4. Samal ajal jõustunud TVTS § 40 punktiga 5 kaotati ka KS § 1322 lõikega 4 ette nähtud kohtuniku töövõimetuspension.
44. I. Saar alustas kohtunikuna teenistust 1993. aastal, tal täitus KS § 1322 lõikes 2 sätestatud kohtunikuvanaduspensioni saamise eelduseks olev 15-aastane kohtunikutöö staaž juba 2008. aastal, ning ta võis sellest ajast alates lugeda end nii varem kehtinud KS § 78 lõike 2 kui ka 2013. a jõustunud KS § 1322 lõike 2 alusel töövõime kaotuse vastu kindlustatuks. Arvestades aastakümneid põhimõtteliselt samana kehtinud õiguslikku regulatsiooni, mis kindlustas kohtunikule tema 80 kuni 100 protsendilise töövõimetuse korral vanaduspensioni 75 protsendi ulatuses tema viimasest palgast, kohtunikuameti olemuslikku pikaajalisust ja seda, et I. Saarel olid vanaduspensioni saamise muud eeldused täidetud juba pikka aega enne TVTS § 40 lõike 4 jõustumist, leiab kolleegium, et kaebajal oli tekkinud õiguspärane ootus, et ta saab püsiva töövõimetuse tekkimisel kohtuniku vanaduspensioni KS § 1322 lõikes 2 sätestatud tingimustel.
45. Samuti riivati kaebaja omandiõigust TVTS § 40 lõike 4 kehtestamise tulemusel olulisel määral. Kaebaja vanaduspensioni suurus KS § 1322 lõike 2 järgi oleks olnud KS § 1326 lõikest 1 tulenevalt 75 protsenti tema viimasele ametikohale vastavast ametipalgast, mis kehtis päeval, millest alates pension määratakse. Kaebaja ametipalk pensioni määramise ajal oli 3437 eurot ja 46 senti, millest arvutatav pensioni suurus oleks olnud 2578 eurot ja 70 senti. Kaebajale määratud töövõimetoetuse suurus on 348 eurot ja 75 senti. Lisaks sai ta sotsiaaltoetust 53 eurot ja 70 senti kuus. Seega vähenes töövõimereformi tulemusel kaebajale puuduva töövõime korral makstav rahasumma mitu korda.
46. TVTS § 40 lõike 4 kehtestamine ja sellega KS § 1322 lõikes 2 sätestatud kohtuniku vanaduspensioni kaotamine toimus töövõimereformiga pensionikindlustuse süsteemis tehtud laiemate muudatuste raames. Kolleegium nõustub õiguskantsleri ja Riigikogu põhiseaduskomisjoniga, et nende muudatuste eesmärki ei saa võrdsustada üksnes avalike rahaliste vahendite kokkuhoiu saavutamise ja sellega riikliku pensionikindlustuse süsteemi jätkusuutlikkuse tagamise eesmärgiga. Otsese rahalise toetuse andmine sooviti asendada ulatuslikumalt töövõime kaotusega isikule teenuste pakkumisega (vt TVTS-i eelnõu 678 SE seletuskiri, lk 13). Seadusandja järgis TVTS-i kehtestamisel juba varem oma tegevuse aluseks võetud sotsiaalpoliitilist põhimõtet, et kohtunikele ja muudele avalikele teenistujatele antud erilisi ametikohast sõltuvaid sotsiaalseid tagatisi kärbitakse ja ühtlustatakse neid teistele isikugruppidele ette nähtud tagatistega. Konkreetselt § 1322 lõike 2 kehtetuks tunnistamist põhjendati TVTS-i eelnõu seletuskirjas asjaoluga, et sisuliselt on selles paragrahvis ette nähtud vanaduspensioni puhul tegemist töövõimetuspensioniga ning et pensioni kaotamist kompenseeritakse kohtuniku teenistusülesannete täitmisel saadud vigastuse puhul avaliku teenistuse seaduse (ATS) alusel makstava hüvitise suurendamisega (TVTS-i eelnõu 678 SE seletuskiri, lk 43).
47. Seadusandja eelnimetatud eesmärgid on kolleegiumi hinnangul legitiimsed ja hõlmatud tema laia kaalutlusruumiga sotsiaalpoliitiliste valikute tegemisel ning pensioni- ja töövõimetuskindlustuse süsteemi ümberkujundamisel. Samuti on laiaulatusliku sotsiaalse reformi elluviimisel piiratud võimalus kaaluda ja ette näha selle mõju iga üksikisiku olukorrale.
48. Tuleb arvesse võtta, et kuigi kaebaja omandiõigust riivati TVTS § 40 punkti 4 kehtestamisega oluliselt, ei võetud kaebajalt talle varem lubatud sotsiaalset hüve täielikult, vaid asendati see töövõimetoetuse saamise võimalusega TVTS-i alusel.
49. Samuti leiab kolleegium, et riik ei andnud 1. juulil 2013 tehtud kohtunike ametipensionide süsteemi muudatustega isikutele õiguslikku lubadust, et kohtunike sotsiaalseid tagatisi tulevikus enam ei muudeta. Seadusandja on pidanud vajalikuks kohtunike ametipensionide süsteemi mitmeastmelist ümberkujundamist sõltuvalt laiema sotsiaalpoliitilise reformi kulgemise ajakavast ning ühitanud need kohtunike pensionisüsteemi muudatused, mis puudutasid olemuslikult kohtuniku töövõimetuspensioni (KS § 1322 lõikes 2 ja lõikes 4 ette nähtud muudatused), TVTS-i jõustamise ja töövõimereformiga.
50. Ei esinenud erandlikke asjaolusid, mis Riigikohtu varasemast praktikast tulenevalt oleksid võinud tugevdada kaebaja ootust senise õigusliku regulatsiooni kehtima jäämise suhtes. Kaebaja ei kuulunud isikute hulka, kes oleks juba asunud seadusega talle antud pensioniõigust realiseerima või omanud õiguspärast ootust soodustuse saamiseks tähtajaliselt kehtiva regulatsiooni alusel (vrd nt Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 31. jaanuari 2012. aasta otsus asjas nr 3-4-1-24-11, punkt 49; Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 16. detsembri 2013. aasta otsus asjas nr 3-4-1-27-13, punkt 69).
51. KS § 1322 lõike 2 kehtetuks tunnistamist ette nägev TVTS § 40 lõige 4 võeti Riigikogu poolt vastu 19. novembril 2014 ja jõustus 1. juulil 2016. Seega jäi seaduse vastuvõtmise ja jõustumise vahele rohkem kui pooleteise aasta pikkune ajavahemik. Kolleegiumi hinnangul ei saa seda lugeda selgelt liiga lühikeseks perioodiks, mille jooksul ei oleks kohtunikel, sh ka kaebajal, olnud võimalik õiguslike muudatuste mõju ette näha ja teha ettevalmistusi enda paremaks kindlustamiseks uues õiguslikus olustikus, nt eraõiguslike kindlustuslepingute sõlmimise teel enda kaitsmiseks sissetuleku vähenemise eest töövõimetuse tekkimisel. Muu hulgas tuleb arvestada kohtuniku õiguslikku asjatundlikkust ja keskmisest isikust eelduslikult paremat võimet õiguslike muudatuste tähendust mõista ning oma käitumist sellele vastavalt suunata.
52. Eelnevat kokku võttes leiab kolleegium, et TVTS-i kehtestamisel ei rikutud kaebaja omandipõhiõigust koostoimes õiguspärase ootuse põhimõttega. Asjassepuutuvate normide kehtestamisel oli seadusandjal avar kaalutlusruum ja kaalukas eesmärk. Seadusemuudatuse vastuvõtmise ja kehtima hakkamise vahele jäi ajavahemik, mis võimaldas kaebajal juba enne muudatuste jõustumist astuda soovi korral samme oma sotsiaalse kaitstuse parandamiseks.
53. Järgnevalt hindab kolleegium, kas TVTS § 40 lõike 4 ja KS § 1322 lõike 21 kehtestamisega on rikutud kaebaja PS § 12 lõikest 1 tulenevat võrdsuspõhiõigust.
54. Kolleegiumi hinnangul ei riivanud ainuüksi TVTS § 40 lõike 4 kehtestamine ja selle tulemusel kohtuniku vanaduspensioni sätestava KS § 1322 lõike 2 kehtetuks tunnistamine põhiseadusevastaselt kaebaja võrdsuspõhiõigust. KS § 1322 lõike 2 kehtetuks tunnistamine tõi kaasa erineva kohtlemise üksnes nende kohtunike vahel, kellele kohtuniku vanaduspension oli määratud KS § 1322 lõike 2 kehtivuse ajal ja nende kohtunike vahel, kellele selle normi kehtivuse ajal kohtuniku vanaduspensioni ei olnud määratud. Kui esimesse gruppi kuuluvatel isikutel oli tekkinud ja säilis ka pärast KS § 1322 lõike 2 kehtetuks tunnistamist õigus saada kohtuniku vanaduspensioni, siis teise gruppi kuuluvatel isikutel seda õigust ei tekkinud. Selline erinev kohtlemine ei ole meelevaldne, vaid on põhjendatav eespool välja toodud töövõimereformi üldiste eesmärkidega. Seadusandjal ei oleks olnud võimalik reformi ellu viia ilma selle sisuks olevate õiguslike muudatuste jõustumiseks selge ajalise piiri tõmbamiseta, mis tõi omakorda kaasa erinevalt koheldavate isikute gruppide tekkimise.
55. Teistsugune on olukord kolleegiumi hinnangul aga KS § 1322 lõike 21 mõju hindamisel kaebaja üldisele võrdsuspõhiõigusele.
56. KS § 1322 lõike 21 kohaselt on kohtunikul, kellel on tuvastatud 100-, 90- või 80-protsendiline püsiv töövõime kaotus RPKS-i alusel, õigus taotleda kohtuniku vanaduspensioni kuni 2016. aasta 1. juulini kehtinud KS § 1322 lõike 2 alusel. Seega seadis nimetatud norm kaebaja kohtuniku vanaduspensioni taotlemise ja saamise võimaluse sõltuvusse tema töövõime kaotuse tuvastamisest RPKS-i alusel. Töövõime kaotuse tuvastamist reguleeris kuni 2017. a 1. jaanuarini kehtinud RPKS-i 3. peatükk. Sõltumata nimetatud peatüki kehtivusest, sätestas RPKS § 619 lõige 1, et ajavahemikul 1. juulist 2016 kuni 31. detsembrini 2016 oli RPKS-i alusel võimalik taotleda püsiva töövõime kaotuse tuvastamist üksnes isikutel, kes olid tunnistatud püsivalt töövõimetuks pärast 2010. aasta 1. juulit, või isikutel, kellele oli juba varem määratud riiklike elatusrahade seaduse alusel invaliidsusgrupp (n-ö korduvat töövõimetuse tuvastamist taotlevad isikud). Seevastu sellistele isikutele, kellel varem töövõimetust RPKS-i alusel või invaliidsusgruppi riiklike elatisrahade seaduse alusel tuvastatud ei olnud, tuli TVTS § 27 lõike 1 alusel 1. juulist 2016 kohaldada töövõime hindamist TVTS-i järgi ning RPKS-i alusel nende isikute töövõime kaotuse tuvastamine enam võimalik ei olnud. Seega ei olnud kohtunikul, kelle püsivat töövõimetust ei olnud tuvastatud hiljemalt 30. juunil 2016, võimalik KS § 1322 lõike 21 alusel kohtuniku vanaduspensioni taotleda. Kuna ka kaebaja puhul ei olnud tegemist töövõimetuse korduva tuvastamisega, ei olnud tal võimalik oma töövõimetuse tuvastamist RPKS-i alusel alates 1. juulist 2016 taotleda ja seega ka kohtuniku vanaduspensioni saamise eeldusi täita. Kaebajal ei olnud alates 1. juulist 2016 võimalik täita ka KS §-s 1324 sätestatud kohtuniku töövõimetuspensioni taotlemise tingimusi, sest 1. juulil 2016 jõustunud KS § 1324 lõige 1 võimaldab kohtuniku töövõimetuspensioni taotleda üksnes kohtunikul, kellel on tuvastatud püsiv töövõimekaotus RPKS-i alusel enne 2016. aasta 1. juulit.
57. Kaebajal oli võimalik alates 1. juulist 2016 taotleda üksnes oma töövõime hindamist TVTS-i alusel ja endale töövõimetoetuse määramist. Haldusasja materjalidest nähtuvalt ongi Eesti Töötukassa kaebaja töövõimet hinnanud TVTS-i alusel ning Eesti Töötukassa 12. detsembri 2016. a otsusega nr TVT/16/004501 on määratud talle puuduva töövõime tõttu töövõimetoetus.
58. Haldusasja materjalidest nähtuvalt diagnoositi kaebaja töövõimetust põhjustanud haigus aprillis 2016, seega lühikest aega enne TVTS § 40 lõike 4 ja KS § 1322 lõike 21 jõustumist 1. juulil 2016. Kolleegium nõustub halduskohtu ja justiitsministriga, et kaebajalt ei olnud võimalik mõistlikult eeldada, et ta asuks seejärel kohe taotlema oma töövõime püsiva kaotuse tuvastamist RPKS-i alusel. Kaebaja töövõime kaotust ei olnud sel hetkel veel alust pidada püsivaks ja täielikuks. Hiljemalt 2016. a maikuust (vt ambulatoorse kohtupsühhiaatria ekspertiisi akt tsiviilasjas nr 2-17-447) halvenes kaebaja terviseseisund aga juba sellisel määral, et ta ei oleks olnud võimeline iseseisvalt oma töövõimetuse tuvastamise taotlemiseks samme astuma või muud isikut taotluse esitamiseks volitama. Isegi kui kaebaja oleks aegsasti asunud taotlema oma töövõimetuse tuvastamist, on kaheldav, kas töövõime puudumise tuvastamine RPKS-i alusel oleks olnud võimalik lõpule viia 30. juuniks 2016. Kolleegiumi hinnangul ei olnud võimalik ka eeldada, et kaebaja suhtes alustataks kohe menetlust talle eestkostja määramiseks ning kaebaja töövõimetuse tuvastamine hiljemalt 30. juuniks 2016 oleks olnud võimalik korraldada eestkostja taotluse alusel. Taotlus I. Saarele eestkostja määramiseks esitati Pärnu Maakohtule 11. jaanuaril 2017 ja eestkoste määrati alates 19. jaanuarist 2017.
59. Kolleegiumi hinnangul panevad KS § 1322 lõikest 21 tulenevad kohtuniku vanaduspensioni saamise tingimused koostoimes TVTS § 27 lõikega 1 ja RPKS § 619 lõikega 1 kaebaja põhjendamatult ebavõrdsesse olukorda võrreldes isikutega, kes samuti olid täitnud 30. juuniks 2016 kohtuniku vanaduspensioni saamise tingimused KS § 1322 lõike 2 järgi ja kelle taotluse alusel tuvastati nende püsiv töövõimetus RPKS-i alusel hiljemalt 30. juunil 2016. Erinevalt neist isikutest kaebaja kohtuniku vanaduspensioni KS § 1322 lõikest 2 tulenevatel tingimustel taotleda ei saanud. Kuna kaebaja selline erinev kohtlemine oli tingitud üksnes tema töövõimetuse tekkimise aluseks oleva sündmuse toimumise ajast ja kaebaja terviseseisundist, mis ei võimaldanud tal õigel ajal püsiva töövõimetuse tuvastamist taotleda, on tegemist juhuslike asjaoludega, mis kaebaja ebavõrdset kohtlemist ei õigusta. Ka Riigikogu põhiseaduskomisjon on leidnud, et vaidlusaluse regulatsiooniga rikuti kaebaja üldist võrdsuspõhiõigust, sest ta on üksnes juhuslike asjaolude tõttu sattunud märkimisväärselt ebasoodsamasse olukorda võrreldes kohtunikega, kelle püsiv töövõime kaotus tuvastati enne 1. juulit 2016.
60. Kolleegiumi hinnangul oleks kaebaja võrdsuspõhiõiguse järgimine olnud tagatud juhul, kui KS § 1322 lõikes 2 sätestatud pensioni taotlemise õigus oleks seadusandja poolt seotud kohtunikul püsiva töövõimetuse tekkimisega enne 1. juulit 2016, mitte töövõimetuse tuvastamisega enne seda tähtpäeva, ning kohtunikul, kellel ei olnud objektiivselt võimalik esitada SKA-le taotlust, mille alusel tema töövõimetus oleks tuvastatud enne 1. juulit 2016, oleks olnud võimalik taotleda oma püsiva töövõimetuse tekkimise aja tuvastamist tagasiulatuvalt. Kolleegium märgib, et kuni 31. detsembrini 2016 kehtinud RPKS § 16 lõige 8 iseenesest võimaldas tuvastada isiku püsiva töövõimetuse tekkimise aja ka tagasiulatuvalt, ent mitte enam kui kolm aastat püsiva töövõimetuse ekspertiisi taotlemise kuupäevast. RPKS-i alusel kaebaja töövõimetuse tuvastamiseks avalduse esitamist pärast 30. juunit 2016 takistasid aga RPKS § 619 lõige 1 ja TVTS § 27 lõige 1.
61. Tuginedes põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seaduse § 15 lõike 1 punktile 2, tunnistab kolleegium põhiseadusvastaseks ja kehtetuks KS § 1322 lõike 21 osas, milles see norm ei näe ette kohtuniku vanaduspensioni taotlemise õigust kuni 1. juulini 2016 kehtinud KS § 1322 lõike 2 alusel kohtunikule, kelle enne 1. juulit 2016 tekkinud 100, 90 või 80-protsendilist püsivat töövõime kaotust ei tuvastatud kohtuniku terviseseisundist tulenevatel objektiivsetel põhjustel riikliku pensionikindlustuse seaduse alusel enne 1. juulit 2016, ega võimalda kohtunikul püsiva töövõime kaotuse tekkimise aja tagasiulatuvat tuvastamist.
Priit Pikamäe, Viive Ligi, Jüri Põld, Paavo Randma, Malle Seppik


TSD 2016 lisa 1 osa 1a täitmise näited | Maksu- ja Tolliamet
Avaleht Äriklient Tulu, kulu, käive, kasum TSD tehnilised spetsifikatsioonid TSD 2016 lisa 1 osa 1a täitmise näited
TSD 2016 lisa 1 osa 1a täitmise näited
1. 2016. aasta maksumäärad ja maksuvaba tulu suurus
Näide 3. Töötasu on alla sotsiaalmaksu kuumäära ehk alla 390 euro. Töötaja on riikliku pensioni saaja, kuid ei ole vanaduspensionieas (väljamakse liik 10)
Näide 4. Töötasu on alla sotsiaalmaksu kuumäära ehk alla 390 euro (väljamakse liik 10)
Näide 5. Töötaja korraline puhkus, töötasu ületab sotsiaalmaksu kuumäära ehk 390 eurot (väljamakse liik 10)
Täiendav maksuvaba tulu pensioni korral on 225 eurot kuus, Seda maksuvaba tulu rakendavad ainult I ja II samba pensioni maksjad väljamakse liigile 44.
Sotsiaalmaksu määr on 33%. Sotsiaalmaksu minimaalse kohustuse aluseks olev kuumäär on 390[1] eurot, s.t sotsiaalmaksu minimaalne kohustus on 128,70 eurot kuus.
Töötuskindlustusmakse määrad on töötajale 1,6%, tööandjale 0,8%. Töötaja töötuskindlustusmakse (1,6%) kinnipidamise kohustus lõpeb töötaja vanaduspensioniikka jõudmise või ennetähtaegse vanaduspensioni määramise kuu viimasel kuupäeval. Siinjuures säilib tööandjal kohustus ka edaspidi maksta vanaduspensionieas töötajale või töötajale, kellele on määratud ennetähtaegne vanaduspension, makstud töötasult töötuskindlustusmakset tööandjale kehtestatud 0,8%-lises määras. Näide: Meessoost töötaja, kelle isikukood algab numbritega 35212..., makse kinnipidamine lõpeb alates 01.01.2016 (vanaduspensioniiga on 63 aastat). Naissoost töötaja, kelle isikukood algab numbritega 45301..., makse kinnipidamine lõpeb alates 01.02.2016 (vanaduspensioniiga on 63 aastat). Lugege veel: "Töötuskindlustusmakse"
Kogumispensioni makse määr on kas 2% või 3%. Kogumispensioni makse kinnipidamise kohustust ning aastatel 2014–2017 konkreetsele isikule rakenduva maksemäära saab kontrollida isiku isikukoodi järgi või masspäringuga. Samal aadressil tuleb pensioniikka jõudnud töötajate puhul kontrollida kohustusliku kogumispensioni makse kinnipidamise lõpukuupäeva, kuna kohustusliku kogumispensioni makse tasumise kohustus lõpeb II samba pensionifondi osakute esimese tagasivõtmise päeva aasta 31. detsembril. Vanaduspensioni ea piiri ületanud töötajatel, kes jätkavad töötamist ning ei alusta kogumispensioni väljamaksete saamisega, toimub kogumispensioni arvestamine edasi tavapärasel viisil. Kui pensioniikka jõudnud töötajal algasid kogumispensioni väljamaksed 2015. aasta keskel, siis II samba maksed (2%) tuli pidada kinni kuni 2015. aasta 31. detsembrini tehtud väljamaksetelt ja alates 2016. aasta 1. jaanuarist tehtud väljamaksetelt makset enam kinni ei peeta.
2015. aasta detsembrikuu eest töötasudelt ja muudelt tasudelt kinnipeetavate ja arvestatavate maksude ning maksete arvestamisel tuleb meeles pidada maksuarvestuse kassapõhist printsiibi, s.t kui töötasu detsembrikuu eest makstakse välja jaanuaris, siis tuleb maksud ja maksed arvestada 2016. aasta määrades ja deklareerida jaanuarikuu eest esitataval vormil TSD (esitamise tähtaeg 10. veebruar 2016). Kui aga detsembrikuu töötasu maksti välja 2015. aasta detsembris, siis tuleb maksude ja maksete arvestamisel ning kinnipidamisel rakendada 2015. aasta määrasid ja deklareerida maksud ja maksed 2015. aasta detsembrikuu eest esitataval vormil TSD (esitamise tähtaeg 11. jaanuar 2016).
[1] Sotsiaalmaksu maksmise aluseks olev kuumäär on kehtestatud sotsiaalmaksuseaduse § 21 kohaselt eelarveaastaks riigieelarvega ning 2016. aasta riigieelarve seaduses on kuumääraks 390 eurot (2015. aastal 355 eurot).
Juhan on täistööajaga (koormus 100%) töölepinguga töötaja, kelle töötasu on 1000 eurot. Töötaja on ühinenud kohustusliku kogumispensioni II sambaga (2016. a maksemäär 2%), samuti on ta esitanud tööandjale avalduse maksuvaba tulu rakendamiseks. Töötaja ei ole vanaduspensionieas.
Kinnipeetud tulumaks: (1000 – 20 – 16 – 170) x 20% = 158,80 eurot
Töövõimetuspensionäri tasu osa, millelt maksab sotsiaalmaksu riik
Kogumispensioni makse: 500 x 2% = 10 eurot
Kinnipeetud tulumaks: (500 – 8 – 10 – 170) x 20% = 62,40 eurot
Laura on osalise tööajaga (koormus 40%) töölepinguga töötaja, kelle töötasu on 300 eurot. Töötaja on riikliku pensioni saaja (soodustingimustel pensionär, ei ole veel vanaduspensioniikka jõudnud isik), ta ei ole ühinenud kohustusliku kogumispensioni II sambaga. Samuti on töötaja esitanud avalduse maksuvaba tulu 170 euro arvestamiseks.
Kuna töötaja on riikliku pensioni saaja, siis ei ole tööandjal minimaalset sotsiaalmaksukohustust 390 eurolt, s.t sotsiaalmaksu arvestatakse tegelikult makstud tasult.
Kuna töötaja ei ole jõudnud vanaduspensioniikka, siis tuleb maksta töötuskindlustusmakset (nii 1,6% kui ka 0,8%).
Kinnipeetud tulumaks: (300 – 4,80 – 170) x 20% = 25,04 eurot
Anneli on osalise tööajaga (koormus 60%) töölepinguga töötaja, kelle töötasu on 250 eurot. Töötaja on esitanud avalduse maksuvaba tulu 170 euro arvestamiseks. Anneli on ühinenud kohustusliku kogumispensioni II sambaga, ta ei ole vanaduspensionieas.
Kuna väljamakse jääb alla kuumäära, siis on tööandjal kohustus tasuda töötaja eest sotsiaalmaksu kuumääralt ja koodil 1090 näidatakse sotsiaalmaksuga maksustatava väljamakse suurendus 140 eurot (390 – 250).
Sotsiaalmaks: (250+140) x 33% = 128,70 eurot
Kinnipeetud tulumaks: (250 – 4 – 5 – 170) x 20% = 14,20 eurot
Jüri on töölepinguga täistööajaga (koormus 100%) töötaja, kellele tehti maikuus töötasu väljamakse 430 eurot ja puhkusetasu väljamakse 400 eurot. Töötaja on ühinenud kohustusliku kogumispensioni II sambaga ja ta on esitanud avalduse maksuvaba tulu 170 euro arvestamiseks. Töötaja ei ole vanaduspensionieas.
Maikuu maksuarvestus:
Sotsiaalmaks: (430 + 400) x 33% = 273,90 eurot
Kohustusliku kogumispensioni makse: 830 x 2% = 16,60 eurot
Töötaja töötuskindlustusmakse: 830 x 1,6% = 13,28 eurot
Tööandja töötuskindlustusmakse; 830 x 0,8% = 6,64 eurot
Kinnipeetud tulumaks: (430 + 400 – 13,28 – 16,60 – 170) x 20% = 126,02 eurot
Juunikuus saab Jüri töötasu 2 päeva eest 30 eurot (ülejäänud perioodil oli ta puhkusel).
Juunikuu maksuarvestus:
Sotsiaalmaksu makstakse tegelikult makstud töötasult, kuna töötasu summa on suurem sotsiaalmaksu kuumäärast, mis on arvestatud töötasu teenimise kuul töötatud päevade arvuga (390/30 x 2 = 26<30).
Sotsiaalmaks: 30 x 33% = 9,90 eurot
Kohustusliku kogumispensioni makse: 30 x 2% = 0,60 eurot
Töötaja töötuskindlustusmakse: 30 x 1,6% = 0,48 eurot
Tööandja töötuskindlustusmakse: 30 x 0,8% = 0,24 eurot
Kinnipeetud tulumaks: (30 – 0,48 – 0,6 – 28,92) = 0.
Juunikuus jäi kasutamata maksuvaba tulu 141,08 eurot (170 – 28,92), mida saab tööandja rakendada järgnevatel kuudel.
Juulikuus on Jüri töötasu 430 eurot.
Juulikuu maksuarvestus:
Sotsiaalmaks: 430 x 33% = 141,90 eurot
Kohustusliku kogumispensioni makse: 430 x 2% = 8,60 eurot
Töötaja töötuskindlustusmakse: 430 x 1,6% = 6,88 eurot
Töötaja töötuskindlustusmakse: 430 x 0,8% = 3,44 eurot
Kinnipeetud tulumaks: (430 – 6,88 – 8,6 – 141,081 – 170) x 20% = 20,69 eurot
1 141,08 eurot on juunikuus kasutamata maksuvaba tulu, mida tööandjal on õigus tulumaksu kinnipidamisel rakendada maksuvaba tuluna.
Anu on töölepinguga täistööajaga (koormus 100%) töötaja, kes oli 19.–30. märtsil haiguslehel. Tööandja maksis talle 7. aprillil töötasu märtsikuu eest 390 eurot ja haigushüvitist 5 päeva eest 104 eurot (100% töötaja keskmise töötasu ulatuses). Töötaja on esitanud avalduse maksuvaba tulu 170 euro arvestamiseks ja ta on ühinenud kohustusliku kogumispensioni II sambaga. Töötaja ei ole vanaduspensionieas.
Töötasu ja tööandja haigushüvitis deklareeritakse lisal 1 erinevate väljamakse liikidena, s.t et tegemist on eriliigiliste väljamaksetega, mille maksuarvestus toimub eraldi.
Sotsiaalmaks: 390 x 33% = 128,70 eurot
Kohustusliku kogumispensioni makse: 390 x 2% = 7,80 eurot
Töötaja töötuskindlustusmakse: 390 x 1,6% = 6,24 eurot
Tööandja töötuskindlustusmakse: 390 x 0,8% = 3,12 eurot
Kinnipeetud tulumaks: (390 – 6,24 – 7,80 – 1701) x 20% = 41,19 eurot
1 Kuna töötasule rakendati ära kogu maksuvaba tulu 170 eurot, siis tööandja haigushüvitisele ei saa rakendada maksuvaba tulu.
Tulumaks haigushüvitiselt: 104 x 20% = 20,80 eurot
Kinnipeetud tulumaks töötasult ja tööandja haigushüvitiselt kokku on 61,99 eurot (41,19 + 20,80).
II variant – töötajale tehakse erinevatel kuupäevadel väljamakseid.
Tööandja haigushüvitis 104 eurot maksti välja 02 aprillil ja töötasu 390 eurot 7 aprillil, siis on tööandjal õigus rakendada maksuvaba tulu esimesena tehtud väljamaksele, s.t. tööandja haigushüvitisele (kuna see on kalendrikuu esimene väljamakse) ja seejärel rakendamata osa töötasule.
Kinnipeetud tulumaks: 104 – 104 = 0 eurot
Kinnipeetud tulumaks: (390 – 6,24 – 7,80 – 661) x 20% = 61,99 eurot
1 Kuna tööandja haigushüvitisele rakendati maksuvaba tulust 104 eurot, siis töötasule saab rakendada maksuvaba tulu kasutamata osa 66 eurot (170 – 104).
Kinnipeetud tulumaks töötasult ja tööandja haigushüvitiselt kokku on 61,99 eurot (0 + 61,99).
Karl on töölepinguga täistööajaga (koormus 100%) töötaja, kellele maksti 10. mail nii töötasu 515 eurot kui ka juhatuse liikme tasu 150 eurot. Karl on esitanud avalduse maksuvaba tulu 170 euro arvestamiseks, ta on ühinenud kohustusliku kogumispensioni II sambaga ja ei ole vanaduspensionieas.
Töötasu ja juhatuse liikme tasu deklareeritakse lisal 1 erinevate väljamakse liikidena, s.t et tegemist on eriliigiliste väljamaksetega, mille maksuarvestus toimub eraldi.
Tööandja töötuskindlustusmakse: 515 x 0,8% = 4,12 eurot
Kinnipeetud tulumaks: (515 – 8,24 – 10,30 – 170) x 20% = 65,29 eurot
Karin on töölepinguga osalise tööajaga (koormus 90%) töötaja, kes kasutas maikuus 6 tööpäeva lapsepuhkust1. Tööandja maksis maikuus Karinile töötasu 500 eurot ja lapsepuhkuse tasu 121,442 eurot (6 x 20,24). Karin on esitanud avalduse maksuvaba tulu 170 euro arvestamiseks, ta on ühinenud kohustusliku kogumispensioni II sambaga ja ta ei ole vanaduspensionieas.
Kinnipeetud tulumaks (500 – 8 – 10 – 1703) x 20% = 62,40 eurot
Täiendava lapsepuhkuse hüvitist ei maksustata sotsiaalmaksuga, töötuskindlustus- ega kogumispensioni maksega, kuid maksustatakse tulumaksuga. Väljamakse töötajale, mida maksustatakse ainult tulumaksuga, deklareeritakse väljamakse liigiga 16.
Kinnipeetud tulumaks: 121,44 x 20% = 24,29 eurot
1 Töölepingu seaduse § 63 ja 66, sotsiaalmaksuseaduse § 3 punkt 5.
2 Sotsiaalkindlustusameti veebilehekülg "Puhkusetasu ja keskmise töötasu hüvitamine riigieelarvest"
3 Kuna töötasule rakendati ära kogu maksuvaba tulu 170 eurot, siis lapsepuhkusetasule maksuvaba tulu rakendada ei saa.
Priit on töölepinguga täistööajaga (koormus 100%) töötaja ja seoses lapse sünniga sai töötaja sünnitoetust 850 eurot. Priit sai sellel kuul ka töötasu 1000 eurot. Ta on esitanud avalduse maksuvaba tulu arvestamiseks ja on ühinenud kohustusliku kogumispensioni II sambaga, ei ole vanaduspensionieas.
Kinnipeetud tulumaks: (1000 – 16 – 20 – 170) x 20% = 158,80 eurot
TuMS § 13 lg 3 p 7 kohaselt ei maksustata tulumaksuga sünnitoetust, mis ei ületa 5/12 residendist füüsilise isiku maksustamisperioodi maksuvabast tulust. 2016. aastal on maksuvaba sünnitoetus 850 eurot (5/12 x 2040). Maksuvaba piirmäära ületav sünnitoetus deklareeritakse väljamakse liigiga 10, 11 või 12.
Sünnitoetus maksustatakse sotsiaalmaksuga, töötuskindlustus- ja kohustusliku kogumispensioni maksega.
Sotsiaalmaks: 850 x 33% = 280,50 eurot
Kohustusliku kogumispensioni makse: 850 x 2% = 17 eurot
Töötuskindlustusmakse: 850 x 1,6% = 13,60 eurot
Tööandja töötuskindlustusmakse: 850 x 0,8% = 6,80 eurot
Karmen on töölepinguga täistööajaga (koormus 100%) töötaja, kellele maksti märtsikuus töötasu on 500 eurot. Lisaks töötasule teeb tööandja ühekordselt Karmeni III samba pensionifondi sissemakseid 300 eurot (brutosumma). Karmen on esitanud avalduse maksuvaba tulu 170 euro arvestamiseks, ta on ühinenud kohustusliku kogumispensioni II sambaga ja ei ole vanaduspensionieas.
Töötasu ja III samba sissemakse deklareeritakse lisal 1 erinevate väljamakse liikidena, s.t et tegemist on eriliigiliste väljamaksetega, mille maksuarvestus toimub eraldi.
Sotsiaalmaks töötasult: 500 x 33% =165 eurot
Kohustusliku kogumispensioni makse töötasult: 500 x 2% = 10 eurot
Töötaja töötuskindlustusmakse töötasult: 500 x 1,6% =8 eurot
Tulumaks töötasult: (500 – 1701 – 8 – 10) x 20% = 62,40 eurot
1 Kuna töötasule rakendati ära kogu maksuvaba tulu 170 eurot, siis III samba sissemaksele ei saa rakendada üldist maksuvaba tulu (maksuvaba tulu liik 610).
Tööandja maksab isikule töötasu summas 416,40 eurot (500 – 8 – 10 – 65,60) ning
Kalju on töölepinguga osalise tööajaga (koormus 80%) töötaja, kelle töötasu on 1000 eurot ja tööõnnetuse hüvitis 51,13 euro. Töötaja on esitanud avalduse maksuvaba tulu 170 euro ja täiendava maksuvaba tulu tööõnnetuse hüvitise puhul 64 euro arvestamiseks, ta on ühinenud kohustusliku kogumispensioni II sambaga ja ei ole vanaduspensionieas.
Töötasu ja tööõnnetus hüvitis deklareeritakse lisal 1 erinevate väljamakse liikidena, s.t et tegemist on eriliigiliste väljamaksetega, mille maksuarvestus toimub eraldi.
Töösuhte lõppemise kuul tegi tööandja töölepinguga täistööajaga (koormus 100%) töötajale Saimale järgmised väljamaksed:
viimane töötasu 1000 eurot,
kasutamata puhkuse kompensatsioon (töölepingu seaduse § 71) 63,91 eurot,
hüvitis töölepingu ülesütlemisel koondamise tõttu (töölepingu seaduse § 100 lg 1) 640 eurot.
Töötaja on esitanud avalduse maksuvaba 170 euro rakendamiseks, ta on ühinenud kohustusliku kogumispensioni II sambaga ja ei ole vanaduspensionieas.
Töötasu ja koondamisel makstud hüvitis (töölepingu seaduse § 100 lg 1) deklareeritakse lisal 1 erinevate väljamakse liikidena, s.t et tegemist on eriliigiliste väljamaksetega, mille maksuarvestus toimub eraldi.
Kinnipeetud tulumaks: (1000 + 63,91 – 17,02 – 21,28 – 1701) x 20% = 171,12 eurot
1 Kuna töötasule ja puhkuse kompensatsioonile rakendati ära kogu maksuvaba tulu 170 eurot, siis koondamisel makstud hüvitisele maksuvaba tulu rakendada ei saa.
Eesti äriühing lähetab oma töötaja Anu, kelle alaline töökoht on Eestis, 3 kuuks Rootsi. Tööandja maksab lähetuse ajal töölepingulisele täistööajaga töötajale töötasu 1000 eurot kuus. Sotsiaalkindlustusamet on väljastanud lähetatud töötajale vormi A1 selle kohta, et töötaja jääb sotsiaalselt kindlustatuks Eestis. Töötaja on esitanud avalduse maksuvaba tulu 170 euro arvestamiseks, on ühinenud kohustusliku kogumispensioni II sambaga, ei ole vanaduspensioniealine.
Tulumaks: (1000 – 16 – 20 – 170) x 20% = 158,80 eurot
Eesti äriühing lähetab oma töölepingulise täistööajaga töötaja Malle, kelle alaline töökoht on Eestis, 12 kuuks Rootsi. Tööandja maksab lähetuse ajal töötajale töötasu 1000 euro kuus. Äriühingul on olemas Rootsi maksuhalduri tõend, et väljamakse saaja on selle tulu osas Rootsis maksukohustuslane. Eesti Sotsiaalkindlustusamet on väljastanud lähetatud töötajale 12 kuuks vormi A1 selle kohta, et töötaja jääb sotsiaalselt kindlustatuks Eestis (vt http://www.ensib.ee/tootamine-euroopa-liidu-liikmesriigis-2/). Töötaja on ühinenud kohustusliku kogumispensioni II sambaga ja ta ei ole vanaduspensioniealine.
Eesti äriühing maksis töölepingulisele täistööajaga töötajale Pillele Eestis teenitud töötasu 1000 eurot ja Soomes teenitud töötasu 640 euro. Äriühingul on olemas Soome maksuhalduri tõend, et Soomes teenitud tulu maksustatakse tulumaksuga Soomes. Eesti Sotsiaalkindlustusamet on väljastanud töötajale vormi A1 selle kohta, et töötaja on sotsiaalselt kindlustatud Eestis. Töötaja on ühinenud kohustusliku kogumispensioni II sambaga, ei ole vanaduspensionieas. Soomes teenitud töötasu ei maksustata Eestis tulumaksuga, kuid maksustatakse sotsiaalmaksuga ning töötuskindlustus- ja kogumispensionimaksega (on olemas Eesti SKA A1).
Eestis teenitud töötasu maksuarvestus:
Kinnipeetud tulumaks Eestis teenitud töötasult: (1000 – 16 – 20 – 170) x 20% = 158,80 eurot
Kuna töötajale on väljastatud vorm A1 (E101), siis maksustatakse sotsiaalmaksu, kinnipeetud töötuskindlustus- ja kohustuslik kogumispensionimaksega nii Eestis teenitud töötasu (1000 eurot) kui ka Soomes teenitud töötasu (640 eurot). Soomes teenitud tulu, mida maksustatakse Eestis ainult sotsiaalmaksuga, töötuskindlustus- ja kohustusliku kogumispensioni maksega, deklareeritakse lisal 1 väljamakse liigiga 11.
Eesti resident Ain töötab töölepingu alusel täiskoormusega Venemaal Eesti tööandjale, kes maksab töötajale töötasu 1000 eurot kuus. Töötaja on ühinenud kohustusliku kogumispensioni II sambaga, ei ole vanaduspensioniealine. Venemaa maksuhaldur on väljastanud töötajale tõendi, et ta on Venemaal teenitud palga osas Venemaal maksukohustuslane.
Sotsiaalmaks 1000 x 33% = 330 eurot
Kohustusliku kogumispensioni makse 1000 x 2% = 20 eurot
Töötaja töötuskindlustusmakse 1000 x 1,6% = 16 eurot
Tööandja töötuskindlustusmakse 1000 x 0,8% = 8 eurot
Näide 18. Eesti residendist töötaja töötab kahes EL liikmesriigis kahe erineva tööandja juures (väljamakse liik 12)
Eesti tööandja on sõlminud Reinuga töölepingu osalise tööajaga töötamiseks, töö tegemise koht on Tallinn. Eesti tööandja maksab talle töötasu 1000 eurot kuus. Rein töötab ka Soomes teise tööandja juures (koormus 80%).
Maimu on töölepinguga täistööajaga töötaja, kelle maksti töötasu 1000 eurot ja seoses ema surmaga maksti talle ka matusetoetust 130 eurot. Ta on esitanud avalduse maksuvaba tulu 170 euro arvestamiseks, ta on ühinenud kohustusliku kogumispensioni II sambaga ja ta ei ole vanaduspensionieas.
Töötasu ja matusetoetuse maksuarvestus:
Kinnipeetud tulumaks: (1000 + 130 – 18,08 – 22,60 – 170) x 20% = 183,86 eurot
Näide 20. Töövõtu- käsundus- või muu võlaõigusliku lepingu alusel makstud töö- või teenustasu (väljamakse liik 17)
Töövõtulepingu puhul ei teki sotsiaalmaksu miinimumkohustust isegi siis, kui tasu on alla sotsiaalmaksu kuumäära. Töövõtulepingu puhul arvestatakse sotsiaalmaks tegelikult makstud tasult ning töövõtu-, käsundus- või muu võlaõigusliku lepingu puhul ei täideta koodi 1090 (sotsiaalmaksuga maksustatava väljamakse suurendus seoses sotsiaalmaksu miinimumkohustusega)
Kohustusliku kogumispensioni makse: 300 x 2 % = 6 eurot
Kinnipeetud töötuskindlus-tusmakse
Annelile maksab lisaks põhitöökohale töölähetuse päevaraha ka kolmas isik summas 140 eurot, mis ületab TuMS § 13 lg 3 p 1 kehtestatud piirmäära.
Kinnipeetud tulumaks 140 x 20% = 28 eurot
Töövõimetus-pensionäri tasu osa, millelt maksab sotsiaalmaksu riik
Äriühing maksab Jaagule vastavalt mitteeluruumi1 rendilepingule renditasu 255 eurot kuus ja vastavalt laenulepingule intresse 76,69 eurot kuus. Jaak ei ole esitanud avaldust maksuvaba tulu rakendamiseks. Jaak ei ole FIE-na registreeritud ja renditasu ei ole tema ettevõtlustuluks.
Kinnipeetud tulumaks renditasult 255x 20%= 51 eurot
Kinnipeetud tulumaks intressidelt 76,69 x 20%= 15,34 eurot
1 Eluruumi üüritulu deklareeritakse eraldi, väljamakse liik on 57 (maksuarvestus on sama nagu renditulu puhul).


text:
Põhjendamatu on vaheotsuse tegemine olukorras, kus tasaarvestuse aluseks olevate nõuete põhjendatuse kohta pole kohus seisukohta võtnud. Seaduse mõtte kohaselt peaks kohus kõigepealt võtma seisukoha põhinõude põhjendatuse või põhjendamatuse kohta ja alles siis lahendama tasaarvestamise võimalikkuse küsimuse, mitte vastupidi. Samuti märgib kolleegium, et kohus ei ole seotud poolte taotlustega vaheotsuse tegemiseks, vaid peab hindama, kas vaheotsuse tegemine on võimalik ja põhjendatud.
Tulenevalt TsMS § 173 lg-st 5 ei märgi kohus menetluskulude jaotust vaheotsuses, tasaarvestuse reservatsiooniga osaotsuses ja vaidlustamise reservatsiooniga otsuses dokumendimenetluses, kui kohus jätkab neil juhtudel asja lahendamist. Menetluskulud jaotatakse sel juhul lõppotsuses.

matches:
kohus
kohus
kohus
§ 173
kohus
kohus


Väike-Maarja Õppekeskuse põhimäärus – Riigi Teataja
Väike-Maarja Õppekeskuse põhimäärus
Väike-Maarja Õppekeskuse põhimäärus - sisukord
§ 2 Kooli asukoht ja aadress
§ 3 Kooli tegutsemise vorm
§ 7 Nõukogu
§ 8 Nõukogu moodustamise kord
§ 9 Nõukogu töökord
§ 10 Kooli nõunike kogu
3 Kooli struktuuriüksused
§ 11 Kooli struktuuriüksused
§ 12 Struktuuriüksuste ülesanded
§ 13 Õpilaskond ja õpilaskonna põhikiri
§ 14 Õpilasesindus
5 Koolitöötajate kohustused ja õigused
§ 15 Koolitöötajad
§ 16 Koolitöötajate kohustused ja õigused
6 Õpilaste kohustused ja õigused
§ 17 Õpilase kohustused ja õigused
7 Kooli majandamine ja asjaajamine
§ 18 Kooli vara
§ 19 Eelarve
§ 20 Kooli asjaajamine
8 Kooli ümberkorraldamine ja tegevuse lõpetamine.
§ 21 Ümberkorraldamine ja tegevuse lõpetamine
RT IV, 11.11.2014, 18
Vastu võetud 30.10.2014 nr 19
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 1 punkti 34 ja kutseõppeasutuse seaduse § 6 lõike 2 alusel.
Kutseõppeasutuse nimi on Väike-Maarja Õppekeskus (edaspidi kool). Kooli nimi inglise keeles on Väike-Maarja Training Centre.
§ 2. Kooli asukoht ja aadress
(1) Kool asub Väike-Maarja alevikus.
(2) Kooli postiaadress on Pikk 1a,Väike-Maarja, Väike-Maarja vald, 46202 Lääne-Virumaa. Kooli veebilehe aadress on www.v-maarja.ee/vmok
§ 3. Kooli tegutsemise vorm
(1) Kooli pidajaks on Väike-Maarja vald.
(2) Kool on Väike-Maarja Vallavalitsuse (edaspidi vallavalitsus) hallatav kutseõppeasutus.
(3) Kool juhindub oma tegevuses Eesti Vabariigi haridusseadusest, kutseõppeasutuse seadusest, käesolevast põhimäärusest ning muudest õigusaktidest.
(4) Kooli põhimääruse kinnitab, muudab ja tunnistab kehtetuks Väike-Maarja Vallavolikogu (edaspidi volikogu).
Kool täidab lisaks kutseõppeasutuse seaduse § 3 lõigetes 1 ja 2 loetletule järgmisi ülesandeid:
1) korraldab tasemeõpet info- ja kommunikatsioonitehnoloogia, turismi-, toitlustus- ja majutusteeninduse, kaubanduse ning transporditehnika õppekavarühmades;
2) korraldab täiendusõpet õppekavarühmades ja võtmepädevuste alal, kus koolil on olemas õppe läbiviimiseks vajalik õppekeskkond ja vajaliku kvalifikatsiooniga õpetajad.
3) osutab õppekasvatustöö toetamiseks ning vara otstarbekaks ja säästlikuks kasutamiseks majutus-, toitlustus-, paljundus-, lamineerimise, köitmise, konverentsi-, inventari laenutamise ja õppetöökoja teenuseid.
4) müüb õppekasvatustöö toetamiseks ning vara otstarbekaks ja säästlikuks kasutamiseks praktilise töö käigustoodetud tooteid.
(2) Direktor vastutab kooli arengukava koostamise ja elluviimise eest.
(3) Direktor esindab kooli ja tegutseb kooli nimel ning käsutab kooli rahalisi vahendeid õigusaktidega antud volituste ulatuses.
(4) Direktor annab oma pädevuse piires käskkirju.
(5) Direktor:
1) kinnitab õppekavad, sisehindamise korra, arenguvestluste korraldamise tingimused ja korra, kodukorra ja päevakava, vastuvõtu tingimused ja korra, hädaolukorra lahendamise plaani, palgakorralduse põhimõtted, asjaajamiskorra, töökorralduse reeglid, direktori asendamise korra, koolitöötajate koosseisu;
3) sõlmib, muudab ja lõpetab koolitöötajate töölepingud vastavuses töölepingu seadusega ja muude töösuhteid reguleerivate õigusaktidega;
4) hindab õppekasvatusala töötaja vastavust kvalifikatsiooninõuetele;
5) otsustab isiku õpilaste nimekirja arvamise, õpilase koolist väljaarvamise, haridusliku erivajadusega õpilasele tugimeetmete rakendamise;
6) korraldab vallavalitsuse, nõukogu ja nõunike kogu otsuste täitmise, õpilaste ja koolitöötajate vaimse ja füüsilise turvalisuse ja tervise kaitse ning vaimse ja füüsilise vägivalla ennetamise abinõude rakendamist; õpilaste ja koolitöötajate kaitse hädaolukorras, avaliku konkursi õppealajuhataja, õpetajate, tugispetsialistide ning teiste õppe- ja kasvatusalal töötavate isikute vabade ametikohtade täitmiseks;
7) korraldab kooli arengukava koostamise ja uuendamise ning selle avalikustamise kooli veebilehel, korraldab õpilasesinduse esimese koosseisu valimise;
8) kutsub kokku lastevanemate koosoleku;
9) esitab vallavalitsusele eelarve projekti, kinnitab hankeplaani, otsustab õigusaktidega sätestatud ulatuses ja korras hangete läbiviimise kooli ülesannete täitmiseks vajaliku vara hankimiseks ja teenuste tellimiseks, tagab eelarve täitmise;
10) kehtestab käesoleva põhimääruse § 5 lõikes 1 punktis 3 ja 4 nimetatud tasuliste teenuste ja kaupade hinnad;
11) moodustab nõukogu ning juhib selle tööd;
12) tagab õigusaktidega ettenähtud aruannete koostamise ja esitamise;
13) täidab muid talle õigusaktide ja töölepinguga pandud ülesandeid.
(6) Direktori vaba ametikoha täitmiseks kuulutab konkursi välja vallavalitsus. Konkursi läbiviimise korra kehtestab vallavalitsus esitades selle enne arvamuse andmiseks nõunike kogule.
(7) Direktoriga sõlmib töölepingu vallavanem.
§ 7. Nõukogu
4) kinnitab õppekorralduseeskirja, õpilaskonna põhikirja, õppeaasta tööplaani, sealhulgas õppekasvatusala töötajate koolitusplaani; sisehindamisaruande;
5) kooskõlastab õppekavad, eelarve, ja hankeplaani;
6) otsustab õigusaktidega sätestatud ulatuses ja korras kooli kasutusse antud varaga seotud küsimusi;
7) moodustab vajaduse korral komisjone ja töörühmi;
8) kehtestab tasemeõppe õppekulu hüvitamise tingimused, korra ja määra; õppetoetuse taotlemise, määramise ning maksmise tingimused ja korra, sealhulgas õppetoetuse maksmise lõpetamise või peatamise aluseks olevate oluliste rikkumiste loetelu, põhitoetuse fondi jagamise tingimused ja korra õppevaldkonnas õppekavade vahel, eritoetuse fondi kasutamise korra;
9) lahendab teisi küsimusi, mis õigusaktide ja kooli põhimääruse alusel kuuluvad tema pädevusse.
§ 8. Nõukogu moodustamise kord
2) õppejuht;
3) majandusjuhataja;
4) tugiteenuste osakonna juhataja;
5) huvijuht;
6) projektijuht;
7) õpilaskonna esindaja;
8) töötajate valitud esindaja.
§ 9. Nõukogu töökord
(2) Nõukogu koosolek kutsutakse kokku vastavalt vajadusele, kuid mitte harvem kui üks kord kuus. Nõukogu koosolekut ei pea kokku kutsuma juulikuus. Nõukogu koosoleku aeg ja päevakord teatatakse nõukogu liikmetele e-posti teel vähemalt 2 kalendripäeva enne koosoleku toimumist.
(3) Nõukogu on otsustusvõimeline, kui kohal on vähemalt 2/3 nõukogu liikmetest.
(4) Nõukogu otsus on vastu võetud, kui selle poolt hääletab üle poole koosolekul osalejatest. Häälte võrdsel jagunemisel on otsustav koosoleku juhataja hääl.
(5) Nõukogu otsuse võib vastu võtta koosolekut kokku kutsumata, kui nõukogu liikmed hääletavad kirjalikult, esitades oma digitaalselt allkirjastatud seisukoha e-postiga määratud tähtajaks. Nõukogu liikmed, kes ei esita määratud tähtajaks seisukohta, loetakse otsuse vastu hääletanuks. Otsus võetakse vastu kui selle poolt hääletab 2/3 nõukogu liikmetest.
(6) Nõukogu töö paremaks planeerimiseks kinnitab nõukogu korraliste koosolekute ajakava kuueks kuuks.
§ 10. Kooli nõunike kogu
(2) Nõunike kogu on vähemalt seitsmeliikmeline ja selle moodustab vallavalitsus viieks aastaks.
(3) Nõunike kogu tegutseb kutseõppeasutuse seaduse § 18 ja haridus- ja teadusministri määruse „Kutseõppeasutuse nõunike kogu moodustamise ja tegutsemise kord“ alusel.
(4) Nõunike kogu esindajal on õigus osa võtta kooli nõukogu istungitest.
(5) Nõunike kogu:
1) teeb kooli pidajale ja kooli nõukogule ettepanekuid kooli arengusuundade, tegevuse, vara, eelarve, juhtimise ja põhimääruse muutmisega seotud küsimustes;
2) annab hinnangu kooli koostööle riigiasutuste, kohaliku omavalitsuse üksuste ja ettevõtetega kooli arengukava eesmärkide saavutamisel;
3) avaldab arvamust uues õppekavarühmas õppe läbiviimise õiguse taotlemise kohta;
4) annab hinnangu praktika korraldamisele koolis ning asutustes ja ettevõtetes;
5) nimetab esindaja direktori vabale ametikohale korraldatava konkursi läbiviimiseks moodustatava konkursikomisjoni koosseisu.
3. peatükk Kooli struktuuriüksused
§ 11. Kooli struktuuriüksused
(1) Kooli struktuuriüksused on:
1) kutseõppe osakond;
2) majandusosakond;
3) üldosakond.
(2) Struktuuriüksustel võivad olla allüksused.
§ 12. Struktuuriüksuste ülesanded
(1) Kutseõppe osakond kuulub õppejuhi haldusalasse.
(2) Kutseõppe osakonna ülesanded on:
1) planeerida ja tagada õppekasvatustöö, sealhulgas praktiline tööd ja praktika tulemuslik toimumine ning analüüsida ja hinnata tulemuslikkust;
2) teha pedagoogilist, metoodilist ja haridustehnoloogilist arendustööd, sealhulgas koostada ja arendada õppekavasid ning metoodilisi materjale;
3) korraldada õpilastele tugiteenuste, sh karjääriteenuse, õpiabi, sotsiaalpedagoogilise ja psühholoogilise nõustamisteenuse osutamist ning tagada tervishoiuteenuse kättesaadavus;
4) korraldada õpilastele õppetoetuste maksmine ning nende sõidukulude hüvitamine;
5) korraldada õpilastele koolilõuna kulude katmiseks mõeldud toetuse kasutamine õigusaktides ettenähtud tingimustel ja mahus;
6) tagada õppe kättesaadavus, luues paindlikud ja sobivad õppimisvõimalused erinevatele sihtrühmadele, sh hariduslike erivajadustega ja täiskasvanud õppijatele;
7) korraldada õpilaste kooli vastuvõtmine;
8) kaasata õpetajatena kõrge kvalifikatsiooniga asjatundjaid, võimaldada personalile erialast ja pedagoogilist täiendusõpet ning tuge haridustehnoloogilises arendustöös;
9) tagada õpilaste arvestuse pidamine Eesti Hariduse Infosüsteemis ning õpilastega seotud dokumentide ja käskkirjade väljastamine;
10) tagada õppe- ja kasvatustöö andmete ja arvestuse pidamine siseveebis;
11) tagada kooli lõpudokumentide väljastamine ning sellekohane arvestus;
12) täiendada ja arendada õppebaasi;
13) korraldada tasuliste teenuste osutamist ja läbi praktilise õppetöö toodetud kaupade müümist;
14) kasutada koolile õppetööks ettenähtud vahendeid sihipäraselt ja otstarbekalt.
(3) Majandusosakond kuulub majandusjuhataja haldusalasse.
(4) Majandusosakonna ülesanded on:
1) tagada kooli taristu sihipärane haldamine ja korrashoid ning valve- ja signalisatsioonisüsteemide korrasolek;
2) tagada kooli töötajate ja õpilaste infotehnoloogiline teenindamine ja IKT seadmetega varustatus;
3) tagada koolikeskkonna turvalisus, tervisekaitse- ja tuleohutusnõuete täitmine;
4) korraldada hädaolukorra lahendamise plaani koostamist ja töötajate teavitamist hädaolukorras tegutsemiseks;
5) tagada kooli kasutuses oleva vara säilimine, inventeerimine ja korrashoid;
6) tagada kooli varustatus vajaliku inventari, seadmete ning materjalidega ja selle korrasolek ning säästlik kasutamine;
7) tagada kooli transpordivahendite sõiduvalmidus, tehniline ülevaatus ja kindlustus;
8) planeerida hankeid ja viia läbi hankemenetlusi koolile vajalike vahendite soetamiseks ja ehitustööde teostamiseks;
9) tagada õpilastele majutamise ja olme korraldamine ning osutada praktilise töö läbiviimise korras teenuseid;
10) tagada õpilaste toitlustamise korraldus;
11) korraldada tasuliste teenuste osutamist ja läbi praktilise õppetöö toodetud kaupade müümist.
(5) Üldosakond kuulub direktori haldusalasse.
(6) Üldosakonna ülesanded on:
1) koostada kooli arengukava ja viia see ellu koostöös teiste osakondadega;
2) hoida ning arendada avalikke ja välissuhteid õppe tõhustamiseks ning kooli maine kujundamiseks;
3) koostada, käivitada, hallata ja koordineerida õppetööd toetavaid projekte;
4) planeerida kutse-, eri- ja ametialast täiendusõpet, tagada vastavate õppekavade koostamine ja arendamine ning kursuste vormis õppetöö korraldamine;
5) arendada ja hallata kooli kodulehekülge Internetis;
6) korraldada õpilaste vaba aja veetmist, spordi- ning muid kooliüritusi;
7) korraldada eri sihtrühmadelt tagasiside saamist õppeprotsessi kvaliteedi ja kooli teiste ülesannete täitmise osas ning teabe kogumine lõpetanute tööle asumise kohta;
8) hallata ja arendada kooli kvaliteedijuhtimise süsteemi;
9) arendada koostööd teiste õppeasutuste, tööandjate, ettevõtlus- ja kutseühenduste, Eesti Töötukassa, ettevõtete ja asutuste ning kohalike omavalitsustega koolitusvajaduse väljaselgitamiseks, õppe kvaliteedi parandamiseks ning muudel asjakohastel eesmärkidel;
10) teavitada üldsust ja huvigruppe õppimis- ja karjäärivõimalustest koolis õpetatavatel õppekavadel;
11) koguda teavet lõpetanute tööleasumise kohta.
12) tagada kooli eelarve koostamine ja pidada arvestust selle täitmise üle;
13) planeerida ja juhtida majandustegevusest, sihtrahastamisest ja muudest allikatest tulevaid rahavoogusid, sealhulgas kontrollida nõudeid ja kohustusi;
14) tagada käesolevas põhimääruses sätestatud tasulistest teenustest saadava tulu ja teenuste osutamisega seotud kulude arvestus;
15) tagada kooli dokumendihalduse, asjaajamise ja personalitöö korraldamine;
16) tagada kooli andmete ja pedagoogide arvestuse pidamine Eesti Hariduse Infosüsteemis ning dokumentide ja käskkirjade väljastamine;
17) tagada arhiivitöö korraldamine.
§ 13. Õpilaskond ja õpilaskonna põhikiri
(2) Õpilaskonnal on õigus otsustada ja korraldada iseseisvalt kooskõlas seaduse ja seaduse alusel antud õigusaktidega õpilaselu küsimusi, lähtudes õpilaste huvidest, vajadustest, õigustest ja kohustustest.
1) moodustada teiste õpilaskondadega liite ja organisatsioone õigusaktidega sätestatud alustel ja korras;
2) astuda rahvusvaheliste organisatsioonide liikmeks või arendada nendega koostööd;
3) määrata oma täisealine esindaja kooli nõukokku;
4) otsustada ja korraldada kõiki muid õpilaselu küsimusi, mis seaduse ja seaduse alusel antud õigusaktide kohaselt kuuluvad õpilaskonna pädevusse ning mis ei ole samadel alustel antud kellegi teise otsustada ega korraldada.
(4) Õpilaskonnal on põhikiri, milles sätestatakse õpilaskonna esindus- ja täitevorganite moodustamise kord, nende õigused, kohustused ja vastutus ning töökord.
(5) Õpilaskonna põhikirja võtab vastu ja seda muudab õpilaskond lihthäälteenamusega oma üldkoosolekul.
(6) Üldkoosolek on otsustusvõimeline, kui sellest võtab osa üle 2/3 õpilaskonnast.
(7) Õpilaskonna põhikirja kinnitab kooli nõukogu. Õpilasesindus esitab õpilaskonna põhikirja kooli nõukogule kinnitamiseks. Kooli nõukogu kinnitab õpilaskonna põhikirja, kui see vastab seadusele ja seaduse alusel antud õigusaktidele.
§ 14. Õpilasesindus
(1) Õpilaskonna esindusorgan on valitud õpilasesindus, mis esindab õpilaskonda suhetes kooli, Eesti ja rahvusvaheliste organisatsioonide, asutuste ja isikutega. Õpilasesinduse valimise õigus on kõikidel kooli õpilastel.
(2) Õpilasesindus valitakse esimest korda õpilaskonna üldkoosolekul, mille toimumise aja ja koha teatab kooli direktor vähemalt kaks nädalat ette, teavitades sellest kooli infotahvlil või muul õpilaskonnale kõige enam kättesaadaval viisil. Koosolek on otsustusvõimeline, kui sellest võtab osa vähemalt pool õpilaskonnast.
5. peatükk Koolitöötajate kohustused ja õigused
§ 15. Koolitöötajad
Koolitöötajad on direktor, õppekasvatusala juhtivad töötajad, õpetajad, tugispetsialistid, teised õppe- ja kasvatusalal töötavad ning muud töötajad.
§ 16. Koolitöötajate kohustused ja õigused
(1) Koolitöötajate ülesanded ja kohustused, õigused ja vastutus määratakse kindlaks töökorralduse reeglite, töölepingute ja ametijuhenditega.
(2) Õppekasvatusala töötajate ametialane kohustus on arendada oma kutseoskusi ja olla kursis haridusuuendustega, osaleda enesehindamises ja täiendkoolituses.
(3) Muude töötajate ülesanne on tagada kooli häireteta töö ja majandamine ning vara korrasolek.
(4) Koolitöötajad on vastutavad nende hoolde usaldatud vara säilimise ja heaperemeheliku kasutamise eest.
(5) Koolitöötajatel on õigus:
1) täiendada oma erialaseid teadmisi vastavalt täiskasvanute koolituse seaduses ja koolis sätestatud tingimustele;
2) töötada töötervishoiu ja tööohutuse seaduses ning selle alusel vastu võetud õigusaktides sätestatud nõuetele vastavates töötingimustes;
3) esitada direktorile ettepanekuid õppe- ja kasvatustegevuse parendamiseks.
6. peatükk Õpilaste kohustused ja õigused
§ 17. Õpilase kohustused ja õigused
(1) Õpilasel on kohustus:
1) osaleda õppetöös, täites õppekava ja õppeülesandeid;
2) täita seaduste, kooli põhimääruse, sisekorraeeskirja, õppekorralduseeskirja ja muude õigusaktidega kehtestatud kohustusi ning kanda vastutust nende rikkumise korral.
1) kasutada kõiki kooli loodud võimalusi hariduse omandamiseks;
2) valida valikmooduleid kooli õppekavas sätestatud korras;
3) osaleda õpilasesinduse valimisel ning kandideerida õpilasesindusse;
4) kasutada õppekavavälises tegevuses tasuta oma kooli ruume, raamatukogu, õppe-, spordi-, tehnilisi ja muid vahendeid nõukogu kehtestatud tingimustel ja korras;
5) saada õpilaspilet;
6) saada toetusi ja õppelaenu õppetoetuste ja õppelaenu seadusega sätestatud tingimustel ja korras;
7) saada toetust koolilõuna kulude katmiseks käesoleva seadusega sätestatud tingimustel ja korras;
8) sõidukulu hüvitamisele ühistranspordiseaduses sätestatud tingimustel ja korras;
9) saada akadeemilist puhkust õppekorralduseeskirjas sätestatud korras tervislikel põhjustel kuni kaks aastat, aja- või asendusteenistuse täitmiseks kuni üks aasta ning lapse hooldamiseks kuni lapse kolmeaastaseks saamiseni;
10) saada õppimise toetamiseks tasuta tugiteenuseid;
11) pöörduda tervislikel põhjustel õppetöö ajal tervishoiuteenuse osutaja poole. Statsionaarses õppevormis õppivale õpilasele osutatakse koolitervishoiuteenust põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 43 alusel;
12) kasutada teisi seaduse, kooli põhimääruse ja muude õigusaktidega kehtestatud õigusi.
7. peatükk Kooli majandamine ja asjaajamine
§ 18. Kooli vara
Kooli vara moodustavad talle vallavalitsuse poolt sihtotstarbeliseks kasutamiseks ja valdamiseks antud maa, hooned, rajatised, seadmed, inventar ja muu vara. Kooli vara valdamise, kasutamise ja käsutamise korra kehtestab volikogu.
§ 19. Eelarve
(1) Koolil on oma eelarve vallaeelarve koosseisus. Vallaeelarve kinnitab volikogu. Kooli eelarve kinnitab vallavalitsus.
(2) Eelarve täitmist kontrollib vallavalitsus.
(3) Direktor esitab eelarve projekti kooskõlastamiseks nõukogule ja nõunike kogule. Direktor esitab eelarve projekti vallavalitsusele vallaeelarve koostamiseks.
(4) Kooli eelarve tulud moodustuvad eraldistest riigi- ja vallaeelarvest, majandustegevusest laekuvatest tuludest, sihtotstarbelistest laekumistest ja annetustest ning muudest vahenditest.
(5) Kooli kulud kaetakse kooli eelarve tuludest.
(6) Kooli raamatupidamist korraldab vallavalitsus.
§ 20. Kooli asjaajamine
(1) Kooli õppe- ja kasvatusalaseid kohustuslikke dokumente peetakse paberil ja/või elektrooniliselt. Arendustegevust ja õppekasvatustööd käsitlevate kohustuslike dokumentide nõuded ja dokumentide pidamise korra kehtestab haridus- ja teadusminister määrusega.
(2) Koolil on asjaajamiskord.
8. peatükk Kooli ümberkorraldamine ja tegevuse lõpetamine.
§ 21. Ümberkorraldamine ja tegevuse lõpetamine
(1) Kooli korraldab ümber ja tegevuse lõpetab volikogu õigusaktidega sätestatud alusel ja korras.
(2) Kooli ümberkorraldamise ja tegevuse lõpetamise otsusest tuleb teavitada Haridus- ja Teadusministeeriumi, maavanemat, kooli, õpilasi ja õpilaste elukohajärgseid valla- või linnavalitsusi kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis vähemalt kuus kuud enne uue õppeaasta algust.
(3) Kool korraldatakse ümber või tegevus lõpetatakse ajavahemikus 1.juulist sama aasta 31.augustini.
(4) Kooli tegevuse lõpetamisel tagab vallavalitsus õpilastele võimaluse jätkata õpinguid teises koolis.
Tunnistada kehtetuks Väike-Maarja Vallavolikogu 27.10.2004 määrus nr 8 „Väike-Maarja õppekeskuse põhimäärus.“


Viljandi linna teatripreemia – Riigi Teataja
Viljandi linna teatripreemia - sisukord
RT IV, 02.10.2015, 17
Vastu võetud 24.09.2015 nr 65
§ 1. Viljandi linna teatripreemia (edaspidi preemia) määratakse väljapaistva tegevuse eest teatrikunsti edendamisel Viljandi linnas. Preemia määratakse Viljandi linnas tegutsevale füüsilisele isikule või kollektiivile või Viljandi teatrites etenduste lavaletoomisel osalenud külalislavastajale või külalisnäitlejale.
§ 2. Preemia määramisel arvestatakse konkreetseid saavutusi kalendriaasta vältel nii lavakunsti viljelemisel kui ka teatrialase tegevuse kajastamisel meedias.
§ 3. Igal aastal määratakse üks preemia. Preemia suurus on 1000 eurot (pärast riigi poolt kehtestatud maksude mahaarvamist). Preemia saaja nimi kantakse Viljandi linna auraamatusse.
§ 5. Preemia kandidaat esitatakse iga aasta 31. detsembriks. Viljandi Linnavalitsus edastab kandidaatide nimekirja Viljandi Linnavolikogu (edaspidi volikogu) kultuurikomisjonile (edaspidi komisjon).
§ 6. Komisjon arutab kandidatuurid läbi. Komisjonil on õigust sarnase sisuga ettepanekud liita ja sellest tulenevalt täiendada. Komisjon valib esitatud kandidaatide hulgast eelistatuima kandidaadi ja esitab ettepaneku volikogu koordinaatorile üks päev enne jaanuarikuu volikogu istungit.
§ 7. Volikogu määrab preemia komisjoni ettepaneku alusel oma jaanuarikuu istungil.
§ 10. Tunnistada kehtetuks Viljandi Linnavolikogu 27.11.2014 määrus nr 44 „Viljandi linna teatripreemia“.


Eesti Põllumajandusmuuseumi põhimäärus – Riigi Teataja
Eesti Põllumajandusmuuseumi põhimäärus
Eesti Põllumajandusmuuseumi põhimäärus - sisukord
§ 1 Eesti Põllumajandusmuuseum
§ 2 Eelarve, pitsat ja sümbolid
§ 3 Muuseumi asukoht
§ 4 Muuseumi tegevusvaldkond
§ 5 Muuseumi ülesanded
§ 7 Muuseumi juht
§ 9 Muuseumi struktuur
5 Vara ja rahastamine
§ 10 Vara ja rahastamine
RT I, 12.07.2013, 22
Vastu võetud 09.07.2013 nr 49
§ 1. Eesti Põllumajandusmuuseum
(1) Eesti Põllumajandusmuuseum (edaspidi muuseum), inglise keeles Estonian Agricultural Museum, on Põllumajandusministeeriumi hallatav riigiasutus ja riigimuuseum muuseumiseaduse tähenduses.
(2) Muuseum on asutatud 1968. aastal.
§ 2. Eelarve, pitsat ja sümbolid
Muuseumil on eelarve, väikese riigivapi kujutise ja oma nimega pitsat ning õigusaktidega kooskõlas olev sümboolika.
§ 3. Muuseumi asukoht
Muuseum asub Tartu maakonnas. Muuseumi postiaadress on Pargi 4, Ülenurme alevik, 61714 Tartu maakond.
§ 4. Muuseumi tegevusvaldkond
Muuseumi tegevuse eesmärk on koguda, säilitada, uurida ning vahendada inimese ja tema elukeskkonnaga seotud vaimset ja materiaalset kultuuripärandit hariduslikel, teaduslikel ja elamuslikel eesmärkidel.
§ 5. Muuseumi ülesanded
(1) Muuseumi põhiülesanne on jäädvustada Eesti maakultuuri, põllumajanduslikku tootmist, omandisuhteid, põllumajandusharidust ja -teadust, koguda ja säilitada asjakohast ainest, uurida seda teaduslikult ning eksponeerida ja vahendada üldsusele, lähtudes teaduse ja ühiskonna vajadustest ning huvidest, edendada kultuuriantropoloogia-, museoloogia- ja muuseumipedagoogikaalast tööd ning säilitada ja arendada ajaloolist mõisakompleksi kui tervikut.
(2) Põhiülesande täitmiseks muuseum:
1) kogub koostöös teiste asutuste, organisatsioonide ja isikutega põllumajanduse, põllumajandusteaduse ja maakultuuri arengut iseloomustavat ainest (esemed, masinad, dokumendid, käsikirjad, fotod, fono-, filmi- ja videomaterjal, kunstiteosed, joonised, teatmematerjal, trükised jms);
2) täiendab kogusid kogumispõhimõtete kohaselt annetuste, ostude, vahetuste ja kaastööde teel;
3) säilitab kogutud museaale, korraldab nende dokumenteerimist ja kirjeldamist muuseumiseaduse § 15 lõike 1 alusel asutatud muuseumide andmekogus ning vajaduse korral nende restaureerimist ja konserveerimist;
4) teeb muuseumikogude põhjal teadusharudevahelist teaduslikku uurimistööd, korraldab teaduslikke nõupidamisi, konverentse ja muid teadusüritusi ning ajutisi ja alalisi näitusi ning rändnäitusi;
5) kirjastab, koostab ja levitab Eesti Põllumajandusmuuseumi toimetisi, muuseumis valminud teaduslikke, õppeotstarbelisi ja oma tegevust tutvustavaid väljaandeid;
6) võimaldab kasutada andmekogu asjast huvitatud isikul õigusaktidega sätestatud korras;
7) vahendab kultuuripärandit avalikkusele (näitused, avalikud üritused, muuseumipedagoogilised programmid, filmid, trükised, loengud, konsultatsioonid jne);
8) propageerib eesti rahvakultuuri ja põllumajandusteaduste saavutusi ning teavitab oma tegevusest üldsust;
9) korraldab museaalide, näituste, väljaannete ja teadusliku teabe vahetamist Eestis ja väljaspool Eestit asuvate teiste muuseumide, teadusasutuste ja üksikisikutega;
10) korraldab muuseumi põhitegevusega seotud üritusi ja osaleb avalikel üritustel ning korraldab muud muuseumi põhiülesannete täitmiseks vajalikku majandustegevust;
11) teeb koostööd Põllumajandusmuuseumi Edendamise Seltsiga.
(1) Muuseum täiendab muuseumikogu eesmärgipäraselt, lähtudes muuseumi koostatud kogumispõhimõtetest.
§ 7. Muuseumi juht
(1) Muuseumi juhib ja esindab muuseumi direktor.
(2) Direktor valitakse avaliku konkursi korras muuseumiseaduse § 18 lõike 2 alusel kehtestatud korra kohaselt. Avaliku konkursi tulemuse alusel sõlmib põllumajandusminister direktoriks valitud isikuga töölepingu kuni viieks aastaks.
(3) Direktorit asendab tema äraolekul näituste ja muuseumipedagoogika osakonna juhataja või tema äraolekul ministri määratud töötaja.
(4) Muuseumi tegevuse põhisuundade kavandamiseks, muuseumi töö paremaks korraldamiseks, tema tegevuse hindamiseks ja põllumajandusministrile sellekohaste ettepanekute esitamiseks on muuseumil nõuandva õigusega nõuandev kogu.
(5) Nõuandva kogu koosseisu kaasatakse muuseumiväline asjatundja tema nõusolekul.
(6) Muuseumi nõuandva kogu koosseisu kinnitab direktor.
1) juhib ja korraldab muuseumi tegevust ning vastutab muuseumile pandud ülesannete täitmise eest;
2) valmistab ette ja esitab põllumajandusministrile kinnitamiseks muuseumi aastaeelarve;
3) vastutab muuseumi tegevust korraldavate õigusaktide täpse ja otstarbeka täitmise eest;
4) korraldab ja koordineerib muuseumi struktuuriüksuste tööd ning kehtestab muuseumi struktuuriüksuste põhimäärused;
5) tagab sisekontrollisüsteemi rakendamise;
7) sõlmib, muudab ja lõpetab töölepingud muuseumi töötajatega, vajaduse korral kuulutab töökoha täitmiseks välja konkursi;
8) esindab oma pädevuse piires muuseumi ja vajaduse korral volitab selleks teisi isikuid;
9) teeb muuseumi nimel tehinguid või volitab selleks teisi isikuid;
10) kasutab ja käsutab muuseumi valduses olevat riigivara ja muuseumi rahalisi vahendeid ning tagab nende säilimise, sihipärase ja otstarbeka kasutamise;
11) annab muuseumi juhtimisel käskkirju ning suulisi ja kirjalikke korraldusi;
12) kehtestab muuseumi sisemise töökorralduse reeglid, asjaajamiskorra ja muud muuseumisisesed eeskirjad ning kontrollib nende täitmist;
13) kinnitab muuseumi põhitegevusega seotud tasuliste teenuste määrad, muuseumikogu korralduse põhimõtted ning muuseumi kogumispõhimõtted, arvestades muuseumiseaduses kehtestatud nõudeid;
14) moodustab vajaduse korral nõuandva õigusega alalisi või ajutisi komisjone ja töörühmi ning määrab nende ülesanded, töökorra ja koosseisu;
15) hoiab muuseumi pitsatit ja kehtestab selle kasutamise korra;
16) täidab muid ülesandeid, mis on talle pandud seaduse või selle alusel antud õigusaktiga.
§ 9. Muuseumi struktuur
(1) Muuseumi direktori vahetus alluvuses on juhiabi, kommunikatsiooni- ja turundusjuhi, peaspetsialisti, infotehnoloogia spetsialisti ning personalijuhi-sekretäri töökohad. Töötajate tööülesanded lepitakse kokku nende töölepingus.
(2) Muuseumis on järgmised osakonnad:
1) kogude osakond, mille põhiülesanne on kogusid sihipäraselt täiendada, säilitada, süstematiseerida ja laenutada, kogude üle arvestust pidada ning hoida korras kartoteeke ja andmebaase, tagada koostöös majandus- ning näituste ja muuseumipedagoogika osakonnaga museaalide säilitamis- ja eksponeerimistingimused ning kontrollida neid;
2) teadusosakond, mille põhiülesanne on teha erialast teaduslikku ja metoodilist tööd, toimetada muuseumi väljaandeid, korraldada teadusüritusi ning teha koostööd teiste muuseumide, teadusasutuste ja organisatsioonidega;
3) näituste ja muuseumipedagoogika osakond, mille põhiülesanne on valmistada ette näitusi ning eksponeerida ja tutvustada neid, korraldada muuseumi avalikke suhteid, reklaami ja turundustegevust, töötada välja muuseumipedagoogilised programmid ja viia need ellu ning arendada koostööd erinevate institutsioonidega;
4) majandusosakond, mille põhiülesanne on arendada muuseumi infrastruktuuri ja turvasüsteemi, varustada muuseumi tegevuseks vajalike vahenditega, tagada kommunikatsioonid, organiseerida hooldus- ja remonditöid ning korraldada muuseumi valvet, tuletõrjet ja töökaitset.
(3) Muuseumi töötajate koosseisu kehtestab põllumajandusminister käskkirjaga.
5. peatükk Vara ja rahastamine
§ 10. Vara ja rahastamine
(2) Muuseumi valduses oleva vara valdamine, kasutamine ja käsutamine toimub riigivaraseaduses ja muuseumiseaduses sätestatud korras.
(3) Muuseumi tegevust rahastatakse riigieelarvest.
(4) Muuseum võib saada rahalisi vahendeid toetustest, annetustest ja oma põhitegevusega seotud tasuliste teenuste eest õigusaktides sätestatud korras.
(5) Muuseumi eelarve kinnitamine ja raha kasutamine toimub õigusaktides sätestatud korras.
(1) Muuseum peab finants- ja statistilist arvestust ning koostab ja esitab aruandeid õigusaktidega sätestatud korras.
(2) Muuseum esitab oma tegevuse ülevaate Põllumajandusministeeriumile viimase kehtestatud korras.
(3) Muuseumile riigieelarvest eraldatud vahendite sihtotstarbelist kasutamist kontrollitakse õigusaktidega kehtestatud korras.
(4) Muuseumi tegevuse seaduslikkuse ja otstarbekuse üle tehakse teenistuslikku järelevalvet seadusega sätestatud korras.
(5) Riiklikku järelevalvet muuseumi muuseumikogu korralduse üle teostab Kultuuriministeerium muuseumiseaduses sätestatud korras.
(1) Muuseumi tegevus korraldatakse ümber või lõpetatakse õigusaktides sätestatud korras.
(2) Muuseumi tegevuse lõpetamise korral antakse muuseumikogu koos arvestusdokumentatsiooniga üle teisele muuseumile, raamatukogule või Rahvusarhiivile muuseumiseaduses sätestatud korras.


Õppelaenu tagasimaksmise ning kustutamise tingimused ja kord - sisukord
§ 2 Õppe lõpetamisest teavitamine
§ 3 Riigitagatise rakendumine
§ 4 Õppelaenu kustutamine
§ 5 Arvestuse pidamine
§ 6 Vahendite taotlemine õppelaenu kustutamiseks
RT I, 24.04.2018, 11
17.10.2005 RT I 2005, 55, 442 23.10.2005
30.07.2009 RT I 2009, 42, 285 07.08.2009, rakendatakse tagasiulatuvalt alates 01.07.2009
19.04.2018 RT I, 24.04.2018, 7 27.04.2018
Määrus kehtestatakse «Õppetoetuste ja õppelaenu seaduse» § 18 lõigete 5 ja 6 alusel.
[RT I 2009, 42, 285 - jõust. 07.08.2009, rakendatakse tagasiulatuvalt alates 01.07.2009]
§ 2. Õppe lõpetamisest teavitamine
§ 3. Riigitagatise rakendumine
(1) Riigi nõudeõiguse tekkimisest ja riigi poolt krediidiasutusele tasutud õppelaenult intressi arvestamisest teatab Riigi Tugiteenuste Keskus laenusaajale ja tema käendajale või pantijale kirjalikult kümne päeva jooksul alates nõudeõiguse tekkimisest ning annab võlgnevuse likvideerimiseks tähtaja vähemalt 30 päeva alates teatise väljasaatmisest.
[RT I, 24.04.2018, 7 - jõust. 27.04.2018]
(2) Kui laenusaaja või tema käendaja või pantija soovib riigi poolt laenuandjale tasutud summat ja õppelaenult makstavat intressi riigile tasuda maksegraafiku alusel, esitab ta sellekohase põhjendatud taotluse Riigi Tugiteenuste Keskusele hiljemalt lõikes 1 nimetatud teatises märgitud tähtajaks.
(3) Riigi Tugiteenuste Keskus teatab taotluse rahuldamisest või rahuldamata jätmisest taotlejale 30 päeva jooksul alates taotluse kättesaamisest.
[RT I 2005, 55, 442 - jõust. 23.10.2005]
§ 4. Õppelaenu kustutamine
(1) Õppelaenu saanud isikul, kellel on kehtiv teenistus- või töösuhe riigi- või kohaliku omavalitsuse asutuse või avalik-õigusliku juriidilise isikuga, on õigus riigi tagatud õppelaenu summa tagasimaksmata osa kustutamisele riigi- või kohaliku omavalitsuse asutuse või avalik-õigusliku juriidilise isiku poolt, kui ta enne 1. juulit 2009. a on:
1) olnud teenistuses või tööl riigi- või kohaliku omavalitsuse asutuses või tööl avalik-õigusliku juriidilise isiku juures vähemalt 12 kuud ning
2) esitanud riigi- või kohaliku omavalitsuse asutusele või avalik-õiguslikule juriidilisele isikule taotluse õppelaenu põhiosa kustutamiseks, kehtiva õppelaenulepingu koos selle kõikide lisadega ja dokumendi, mis tõendab laenusaaja eksmatrikuleerimist seoses õppekava täitmisega täies mahus või õpingute lõpetamist seoses õppekava täitmisega täies mahus.
(2) Lõikes 1 nimetatud isiku õppelaenu summa tagasimaksmata osa kustutatakse lõike 1 punktis 2 nimetatud dokumentide saamisest arvates. Kustutamine lõpetatakse, kui isiku teenistus- või töösuhe riigi- või kohaliku omavalitsuse asutusega või avalik-õigusliku juriidilise isikuga lõpeb.
(3) Uude töö- või teenistuskohta asumisel on lõikes 1 nimetatud isik kohustatud viivitamatult kirjalikult teatama ametisse nimetajale või tööandjale õigusest õppelaenu kustutamisele ning esitama lisaks lõike 1 punktis 2 nimetatud dokumentidele varasema riigi- või kohaliku omavalitsuse asutuse või avalik-õigusliku juriidilise isiku väljastatud tõendi, millest nähtub lõike 2 esimeses lauses nimetatud õppelaenu kustutamise alustamise kuupäev.
[RT I 2009, 42, 285 - jõust. 07.08.2009]
§ 5. Arvestuse pidamine
§ 6. Vahendite taotlemine õppelaenu kustutamiseks
(1) Riigieelarve koostamiseks esitavad riigiasutused, avalik-õiguslikud juriidilised isikud ning valla- ja linnavalitsused taotlused oma teenistujate või töötajate õppelaenude kustutamiseks Rahandusministeeriumile kooskõlas «Riigieelarve seaduse» § 10 lõike 7 alusel kehtestatava rahandusministri määrusega.
Määrus jõustub 1. septembril 2004. a.


text:
3-2-1-174-12 Riigikohus 15.01.2013
PärS § 130 lg 1
TsÜS § 6 lg 1
Vanema ja lapse sugulussuhe on isikuga lahutamatult seotud ega saa isiku surma korral isiku pärija(te)le üle minna. Seega ei võimalda põlvnemise asjas vaieldav õigussuhe õigusjärglust ning isiku surma korral tuleb põlvnemise tuvastamise asja menetlus TsMS § 428 lg 1 p 5 alusel lõpetada otsust tegemata. Põlvnemise asjas vaieldav õigussuhe ei võimalda õigusjärglust ning isiku surma korral tuleb põlvnemise tuvastamise asja menetlus TsMS § 428 lg 1 p 5 alusel lõpetada otsust tegemata.
3-2-1-148-10 Riigikohus 17.01.2011
Mõiste "sama nõue samal alusel" all mõeldakse kahte samasugust haginõuet, mida põhjendatakse sama tegeliku elu juhtumiga (faktikogumiga) (Vt Riigikohtu 28. novembri 2005. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-122-05).
3-2-1-5-09 Riigikohus 18.03.2009
Hageja on esitanud hagi, mille ese ja alus on samad, mis olid arutluse all samade poolte vahel varasemas tsiviilasjas ja mille kohta tehtud otsus on jõustunud. Mõiste "sama nõue samal alusel" all mõeldakse kahte samasugust haginõuet, mida põhjendatakse sama tegeliku elu juhtumiga (faktikogumiga). Erinevaks hagi aluseks ei saa pidada seda, et hageja õiguslik hinnang hageja ja kolmanda isiku vahel sõlmitud lepingule käesolevas asjas on erinev hageja poolsest õiguslikust hinnangust samale lepingule teises tsiviilasjas.
3-2-1-133-06 Riigikohus 17.01.2007
Mõistlik ei ole tühistada kohtuotsust üksnes põhjusel, et seaduse järgi ei kuulu vaidlus lahendamisele maa- või linnakohtus.
Haigekassa poolt ravikindlustuse seaduse alusel töötajale väljamakstud hüvitise osaline tagasinõue kostja vastu on tsiviilõiguslik nõue, olenemata sellest, et sellise nõude esitamise õigus on sätestatud ravikindlustuse seaduses.
Enne 1. oktoobrit 2002. a kehtinud RaKS § 105 lg 6 p-d 4 tuleb tõlgendada selliselt, et Haigekassal on tööõnnetuse või kutsehaiguse tagajärjel makstud hüvitise tagasinõudeõigus üksnes juhul, kui tööandja on tööõnnetuse või kutsehaiguse põhjustamise eest vastutav, st et ta põhjustas tööõnnetuse oma kohustuste rikkumisega ja ta oli süüdi. RaKS § 105 lg 6 p-s 4 on sätestatud vaid tööandjale esitatava nõude suhtes tagasinõude ulatus. Ka kehtiv ravikindlustusõigus sätestab RaKS § 26 lg-s 1, et Haigekassal on tagasinõudeõiguse isiku suhtes, kes vastutab kindlustusjuhtumi toimumise eest.
3-2-1-136-06 Riigikohus 16.01.2007
TsMS § 428 lg 1 p 2 alusel lõpetab kohus muu hulgas menetluse juhul, kui samade poolte vaidluses samal alusel sama hagieseme üle on jõustunud menetluse lõpetanud Eesti kohtu lahend. Haldusasjas tehtud lahend ei ole käsitatav samade poolte vahel samal alusel sama hagieseme üle tehtud kohtulahendina.
Vaidlus vabade põllumajandus- ja metsamaade erastamise kohta kuulub halduskohtu pädevusse.
3-2-1-162-05 Riigikohus 26.01.2006
TsMS § 428 lg 1 p 5 alusel lõpetab kohus menetluse otsust tegemata, kui asjas poolena osaleva füüsilise isiku surma või juriidilise isiku lõppemise korral ei võimalda vaieldav õigussuhe õigusjärglust.
3-2-1-122-05 Riigikohus 28.11.2005
Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-113-05. TsMS § 149 lg 2 p-s 3, § 217 p-s 3 ja § 242 lg-s 3 mõiste "sama nõue samal alusel" all mõeldakse kahte samasugust haginõuet, mida põhjendatakse sama tegeliku elu juhtumiga (faktikogumiga).
Kui samade poolte vaidluses sama hagieseme üle samal alusel on jõustunud kohtuotsus, siis tuleb menetlus lõpetada.
3-2-1-112-05 Riigikohus 16.11.2005
3-2-1-113-05 Riigikohus 16.11.2005
Hagi aluse all tuleb mõista neid hageja osundatud asjaolusid, mille tuvastamisega hageja seob oma materiaalõiguse normile rajatud nõude. Hagi alusena ei ole vaadeldavad hagiavalduses viidatud materiaalõiguse normid, millele hageja rajab oma nõude ja mille kohaldamist vaidluse lahendamisel hageja kohtult taotleb. Hagi alusena tuleb käsitada nõudega seotud faktilist asjaolu, mis võimaldab nõude piisavat individualiseerimist nõudega seotud üksikute asjaolude taustal.
Üheks menetluse lõpetamise aluseks on asjaolu, et samade poolte vaidluses sama hagieseme üle samal alusel on jõustunud kohtuotsus. Tulevikku suunatud nõude puhul ei ole uueks asjaoluks iseenesest see, kui hüvitist nõutakse esialgse hüvitise väljamõistmise perioodiga võrreldes hilisemast kuupäevast.

matches:
Riigikohus
§ 130
§ 6
§ 428
§ 428
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
§ 105
§ 105
§ 26
Riigikohus
§ 428
kohus
Riigikohus
§ 428
kohus
Riigikohus
§ 149
§ 217
§ 242
Riigikohus
Riigikohus