Rudolf Tobiase nimelise Kärdla Muusikakooli põhimäärus – Riigi Teataja
Rudolf Tobiase nimelise Kärdla Muusikakooli põhimäärus
Rudolf Tobiase nimelise Kärdla Muusikakooli põhimäärus - sisukord
§ 5 Pitsat, eelarve
§ 11 Muusikakooli teeninduspiirkond
§ 12 Muusikakooli ülesanded
3 MUUSIKAKOOLI STRUKTUUR
3 Muusikakooli vastuvõtmine ja muusikakoolist väljaarvamine ning õpperühmade moodustamine
§ 19 Muusikakooli vastuvõtmine
§ 21 Muusikakooli lõpetamine
§ 22 Muusikakoolist väljaarvamine
§ 29 Muusikakooli õppenõukogu
§ 32 Muusikakooli hoolekogu
6 MUUSIKAKOOLI TÖÖTAJAD JA ÕPPURID
§ 36 Muusikakooli töötajad
7 MUUSIKAKOOLI VARA JA FINANTSMAJANDUS
§ 38 Muusikakooli vara
§ 39 Muusikakooli finantseerimine
§ 42 Muusikakooli ümberkorraldamine, ümberkujundamine ja tegevuse lõpetamine
§ 43 Muusikakooli põhimääruse kinnitamine, muutmine ja täiendamine
RT IV, 01.10.2013, 55
Vastu võetud 27.03.2008 nr 46
RT IV, 05.07.2013, 30
jõustumine 04.04.2008
19.09.2013 RT IV, 01.10.2013, 12 04.10.2013
Määrus kehtestatakse Kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lg 1 p 34, Huvikooli seaduse § 1 lg 4, § 2, § 7 lg 1 ja 2, § 9 lg 5, § 10 lg 5, § 12 lg 2, § 13 lg 1, § 18 lg 2 ja § 19 lg 1 ja 2 ning haridus- ja teadusministri 21. märtsi 2007 määruse nr 24 „Huviharidusstandard“ alusel.
Rudolf Tobiase nimelise Kärdla Muusikakooli (edaspidi muusikakool) põhimäärus (edaspidi põhimäärus) sätestab kooli ametliku nime ja asukoha, kooli liigi vastavalt huviharidusstandardile, kooli tegevuse eesmärgi ja ülesanded, kooli juhtimis- ja õppekorralduse, töötajate ja õppurite õigused ja kohustused, kooli finantseerimise alused, alused kooli ümberkorraldamiseks ja lõpetamiseks ning põhimääruse muutmise korra.
Kooli ametlik ja täielik nimi on Rudolf Tobiase nimeline Kärdla Muusikakool. Ametlik lühend on Kärdla Muusikakool
Muusikakooli asukoht on Kärdla linn Hiiu maakond ja aadress: Uus tn 4, Kärdla linn, 92413.
(1) Muusikakool on Kärdla linna hallatav asutus, mille asutamise, ümberkorraldamise ja tegevuse lõpetamise otsustab Kärdla Linnavolikogu.
(3) Kooli kõrgemalseisev valitsusasutus on Kärdla Linnavalitsus (edaspidi linnavalitsus). Muusikakool on linnavalitsuse hallatav asutus, kelle tegevust juhendab ja koordineerib linnavalitsuse kultuuri- ja haridusosakond.
(4) Muusikakool tegutseb Haridus- ja Teadusministeeriumi poolt antud koolitusloa alusel, mis on registreeritud Eesti Hariduse Infosüsteemis.
(5) Muusikakool juhindub oma tegevuses kehtivatest õigusaktidest: Huvikooli seadusest, huviharidusstandardist, huviala riiklikest raamõppekavadest, linnavolikogu ja linnavalitsuse õigusaktidest ning käesolevast põhimäärusest.
§ 5. Pitsat, eelarve
(1) Muusikakoolil on oma nimega pitsat. Pitsat on sõõrikujuline ja 35 millimeetrilise läbimõõduga. Pitsati sõõri ülemisel äärel on kiri „Rudolf Tobiase nimeline Kärdla Muusikakool“.
(2) Muusikakoolil on Kärdla linna eelarves iseseisev eelarve.
(1) Muusikakooli asjaajamise keel on eesti keel.
(2) Muusikakooli asjaajamise korraldust reguleeritakse asjaajamiskorraga, mille kehtestab kooli direktor käskkirjaga.
(1) Muusikakoolil võib olla oma sümboolika.
Muusikakooli tegevusega seotud haldusmenetlusele kohaldatakse haldusmenetluse seaduse sätteid, arvestades huvikooli seaduses ja selle alusel antud õigusaktides märgitud erisusi.
(1) Muusikakooli tegevuse eesmärk on anda riiklikust huvihariduse raamõppekavast lähtuvalt muusikalist põhiharidust ja valmistada õppureid ette professionaalse muusikahariduse omandamiseks.
(2) Vastavalt vajadusele ja võimalustele võib kool anda täiskasvanutele vabahariduslikku muusikaalast koolitust.
§ 11. Muusikakooli teeninduspiirkond
(1) Muusikakooli teeninduspiirkond on Kärdla linn - kool võimaldab muusikahariduse omandamist eelkõige Eesti rahvastikuregistri andmetel Kärdla linnas elavatele lastele ja täiskasvanutele.
(2) Väljastpoolt teeninduspiirkonda võetakse õpilasi muusikakooli tingimusel, et lapse elukohajärgne omavalitsus osaleb tagatiskirja või muu maksmist tõendava dokumendi alusel huvihariduse kulude katmisel või kui õpilase seaduslik esindaja on nõus katma kogu õpilaskoha maksumuse.
[RT IV, 01.10.2013, 12 - jõust. 04.10.2013]
§ 12. Muusikakooli ülesanded
1) laste ja noorte muusikaalaste võimete avastamine ja kavakindel arendamine ning Kärdla linna kultuurielu edendamine;
2) muusikaalase koostöö arendamine Kärdla linna asutuste vahel;
3) õppetegevuse korraldamiseks lastevanemate ja ametiasutuse koostöö koordineerimine;
4) muusikakooli ja Kärdla linna muusikaelu edendamiseks teiste muusikaalaste ühingute, liitude ja asutustega koostöö korraldamine;
5) muusikakooli töötajatele tööalaste koolituste korraldamine ja neile tingimuste loomine oma erialaste ja pedagoogiliste teadmiste täiendamiseks;
3. peatükk MUUSIKAKOOLI STRUKTUUR
(1) Eelkooli ülesandeks on:
1) ) selgitada välja lapse eeldused ja suunata õige eriala valikule;
2) anda positiivne kooli- ja õpikogemus.
(2) Põhikooli noorem aste:
1) anda algteadmisi pillimängust, muusikast;
2) praktiliste mänguharjumuste ja oskuste väljakujundamine;
3) üleminekueksami sooritamine.
(3) Põhikooli vanem aste:
1) süvenenud ja väljendusrikas musitseerimine;
2) tehniline vabadus;
3) esinemiskindluse saavutamine;
4) löpueksami sooritamine.
(4) Lisa-aastad:
1) kasvatada õpilases vaba ja loomingulist suhtumist muusikasse;
2) arendada iseseisva töö oskust.
(1) Õpe muusikakoolis toimub õppuri alus-, põhi-, üldkesk- või kutsealast koolitust pakkuvate õppeasutuste õppetegevusest vabal ajal.
(2) Muusikakooli õppekorralduse aluseks on huviharidusstandardi ja huviala riikliku raamõppekava alusel koostatud muusikakooli õppekava.
(1) Huviala riiklikust raamõppekavast lähtuvalt koostab muusikakool muusikalise hariduse andmiseks õppekava.
(1) Õppekava kinnitab muusikakooli direktor käskkirjaga.
(2) Enne kinnitamist peavad õppekava eelnõu heaks kiitma muusikakooli hoolekogu ja õppenõukogu.
(2) Muusikakooli direktor on pärast õppekava kinnitamist kohustatud esitama selle 5 tööpäeva jooksul linnavalituse kultuuri- ja haridusosakonnale registreerimiseks. Linnavalitsus edastab andmed Eesti Hariduse Infosüsteemile.
(3) Ettepanekuid muusikakooli õppekava muutmiseks, uue lisamiseks või olemasoleva sulgemiseks võib teha linnavalitsus, kooli hoolekogu või õppenõukogu. Muusikakooli direktor kinnitab linnavalitsusega kooskõlastatud ettepanekud.
3. jagu Muusikakooli vastuvõtmine ja muusikakoolist väljaarvamine ning õpperühmade moodustamine
§ 19. Muusikakooli vastuvõtmine
(1) Muusikahariduse õppekava alusel muusikahariduse omandamiseks on muusikakooli vastuvõtmise aluseks lapse seadusliku esindaja (lapsevanem või eestkostja) avaldus, arvestades käesoleva paragrahvi lõigetes 3 ja 4 märgitud erisusi.
(4) Põhikooli noorema astme 2.-4. klassi ja vanema astme 5.-7. klassi võetakse õpilane, kes mõnes muus muusikakoolis riikliku õppekava alusel on läbinud eelnevad klassid. Selleks peab õpilase seaduslik esindaja lisaks avaldusele esitama ka muusikakooli tunnistuse ja eriala individuaalplaani koopia.
(6) Õpilase muusikakooli vastuvõtmise vormistab direktor käskkirjaga.
(2) Üldjuhul antakse pilliõpet individuaaltundidena. Õpperühmad moodustakse muusikaloo õppeaines, solfedžos ja muudes muusikateoreetilistes ainetes.
(3) Rühmad moodustatakse arvestusega, et ühes rühmas ei ole rohkem kui 12 õpilast.
§ 21. Muusikakooli lõpetamine
(1) Muusikakool loetakse lõpetatuks pärast huviala õppekava täitmist.
(2) Muusikakooli lõpetamist tõendab lõpudokument, milles kajastatakse õppimise aeg ja läbitud õppeainete loend.
§ 22. Muusikakoolist väljaarvamine
1) muusikakooli lõpetamisel;
(2) Õpilase võib muusikakoolist välja arvata:
1) kui õpilane ei ole osalenud õppetöös mõjuva põhjuseta järjest kahe kuu vältel;
4) kooli sisekorra ja üldtunnustatud käitumisnormide eiramise või rikkumise tõttu.
(3) Õpilase muusikakooli nimekirjast väljaarvamise vormistab direktor käskkirjaga.
2) ) jõuluvaheaeg;
(5) Õppevaheajad muusikakoolis on üldhariduskooli õppeaasta koolivaheaegadega samal ajal ning need on igaks õppeaastaks määratud haridus- ja teadusministri määrusega.
(6) Õppetunni pikkus on 40 minutit. Kahe järjestikuse õppetunni vahel peab olema puhkepaus vähemalt 5 minutit.
(7) Õppetundide arv ja nende järjekord õppepäevas määratakse tunniplaanis, mille kinnitab muusikakooli direktor.
(1) Muusikakooli juhib direktor, kes peab tagama kooli tulemusliku toimimise ja töö, vastutab kooli üldseisundi ja arengu ning rahaliste vahendite sihipärase ja otstarbeka kasutamise eest.
1) teeb linnavalitsuse nimel tehinguid ulatuses, mis on vajalikud huvikooli, selle alusel antud õigusaktide või põhimääruses ja direktori töölepingus sätestatud ülesannete täitmiseks;
5) kinnitab muusikakooli asjaajamiskorra ja sisekorraeeskirja ning muud töökorraldusdokumendid;
7) koostab muusikakooli eelarveprojekti ning esitab selle hoolekogule arvamuse avaldamiseks ning linnavalitsusele kinnitamiseks;
8) esitab vähemalt üks kord aastas aruande muusikakooli tegevusest hoolekogule ja linnavalitsusele;
10) lahendab muusikakooli põhimäärusega ja töölepinguga tema pädevusse antud küsimusi.
(3) Muusikakooli tegevuse koordineerimiseks ja korraldamiseks annab direktor seaduses ja muusikakooli põhimääruses sätestatud pädevuse piires käskkirju ning suulisi ja kirjalikke korraldusi.
(1) Muusikakooli direktori vaba ametikoha täitmiseks kuulutatakse välja avalik konkurss. Konkursi direktori vaba ametikoha täitmiseks kuulutab välja ja korraldab linnavalitsus.
(4) Muusikakooli direktoriga sõlmib, muudab, peatab ning lõpetab töölepingu Kärdla linnapea.
§ 29. Muusikakooli õppenõukogu
(1) Õppenõukogu liikmed on õppe- ja kasvatustegevusega seotud muusikakooli töötajad.
(5) Päevakorras märgitud otsuseid võtab õppenõukogu vastu hääletamise teel. Otsus võetakse vastu poolthäälte enamisega.
(6) Õppenõukogu koosolekud protokollitakse. Protokolli koostamiseks nimetatakse koosoleku algul protokollija. Protokoll peab vastama asjaajamise korraldamist reguleerivatele õigusaktidele ning olema kättesaadav hiljemalt 3 päeval koosoleku toimumise päevast arvates. Protokollile kirjutab alla koosoleku juhataja ja protokollija.
§ 32. Muusikakooli hoolekogu
Hoolekogu on organ, kelle ülesanne on suunata muusikakooli tegevust ning teha ettepanekuid muusikakooli direktorile ja linnavalitsusele muusikakooli arengu, vara ja eelarvega seotud küsimustes.
(2) Hoolekogusse peavad kuuluma Kärdla Linnavolikogu esindaja, vähemalt 2 õppe-ja kasvatustegevusega seotud muusikakooli töötajate esindajat (va direktor), lastevanemate üldkoosoleku otsusel vähemalt 1 lastevanema ja 1 õppurite esindaja ning muusikakooli toetavate organisatsioonide esindajad, muud isikud.
(3) Hoolekogu koosseisu kinnitab muusikakooli direktori ettepanekul linnavalitsus.
(4) Hoolekogu esimese koosoleku kutsub hiljemalt I veerandi lõpus kokku direktor. Hoolekogu esimesel koosolekul valitakse hoolekogu töö korraldamiseks hoolekogu esimees.
1) teeb vajadusel linnavalitsusele ettepaneku järelevalve teostamiseks muusikakooli tegevuse üle;
6) teeb ettepanekuid muusikakooli tasuliste teenuste ja huvihariduse andmisel lastevanemate poolt kaetava osalustasu kehtestamise ja selle suuruse kohta;
(4) Hoolekogu on otsustusvõimeline, kui koosolekust võtab osa vähemalt pool hoolekogu liikmetest. Kui koosolekule kogunenud liikmete arv on alla poole liikmetest, kutsutakse hoolekogu koosolek 7 tööpäeva jooksul uuesti kokku.
(7) Hoolekogu võtab otsuseid vastu hääletamise teel. Otsus võetakse vastu poolthäälte enamusega. Hoolekogu vastuvõetud otsused märgitakse hoolekogu protokollis. Hoolekogu otsused on muusikakooli juhtkonnale täitmiseks.
(8) Hoolekogu koosolekud protokollitakse. Protokolli koostamiseks nimetatakse koosoleku algul protokollija. Protokoll peab vastama asjaajamise korraldamist reguleerivatele õigusaktidele ning olema kätte saadav hiljemalt 7 päeval koosoleku toimumise päevast arvates. Protokollile kirjutab alla koosoleku juhataja ja protokollija.
6. peatükk MUUSIKAKOOLI TÖÖTAJAD JA ÕPPURID
§ 36. Muusikakooli töötajad
(1) Muusikakooli töötajad on pedagoogid (direktor, õppealajuhataja, õpetaja, kontsertmeister) ja teenindav personal.
(2) Muusikakooli töötajate koosseisu kinnitab direktori ettepanekul linnavalitsus.
(3) Muusikakooli töötajate konkreetsed tööülesanded, õigused, kohustused ja vastutus määratakse iga töötaja töölepingus.
(4) Töökorralduslikud kohustused, õigused ja vastutus sätestatakse töösisekorraeeskirjaga. Tööinspektsiooniga kooskõlastatud töösisekorraeeskirja kinnitab muusikakooli direktor.
1) tutvuda enne muusikakooli õppima asumist ja õppimise ajal õppekava, põhimääruse ning sisekorraeeskirjaga;
1) järgima muusikakooli sisekorraeeskirja;
7. peatükk MUUSIKAKOOLI VARA JA FINANTSMAJANDUS
§ 38. Muusikakooli vara
(1) Muusikakooli vara moodustub tema kasutusse antud põhi- ja käibevarast ning varast, mis tegutsemise käigus omandatakse.
(2) Muusikakooli valduses olev vara on Kärdla linna omand.
(3) Muusikakooli vara valdamine, kasutamine ja käsutamine ning varaliste kohustuste võtmine toimub vastavalt Kärdla Linnavolikogu 22.10.1998 aastal määrusega nr 14 kehtestatud “Kärdla linna munitsipaalvara valdamise, kasutamise ja käsutamise korrale“.
§ 39. Muusikakooli finantseerimine
(1) Muusikakooli finantseeritakse Kärdla linna eelarvest ja muudest allikatest saadud vahenditest.
4) teistelt omavalitsustelt või juriidilistelt ja füüsilistelt isikutelt laekuvad rahalised vahendid;
(3) Õppekulude osaliseks katmiseks on muusikakoolil õigus võtta õppetasu. Õppetasu suuruse kinnitab hoolekogu ettepanekul Kärdla Linnavolikogu.
(4) Muusikakooli finantstegevuse eest vastutab muusikakooli direktor.
Muusikakool esitab oma tegevuse kohta statistilisi ja eelarve täitmise aruandeid rahandusministri, haridus- ja teadusministri ning linnavolikogu ja linnavalitsuse õigusaktidega kehtestatud tähtaegadel ja korras.
(1) Riiklikku järelevalvet muusikakooli õppe- ja kasvatustegevuse üle teostab Haridus- ja Teadusministeerium või haridus- ja teadusministri volitusel Hiiu maavanem.
(2) Teenistuslikku järelevalvet muusikakooli ja direktori tegevuse seaduslikkuse ja otstarbekuse üle teostab Kärdla Linnavalitsus.
(3) Muusikakooli finantsmajanduslikku tegevust ja vara kasutamise sihipärasust kontrollib Kärdla Linnavolikogu revisjonikomisjon, riigieelarveliste vahendite kasutamist Riigikontroll.
§ 42. Muusikakooli ümberkorraldamine, ümberkujundamine ja tegevuse lõpetamine
(1) Muusikakooli ümberkorraldamise, ümberkujundamise ja tegevuse lõpetamise otsustab Kärdla Linnavolikogu.
(2) Muusikakooli ümberkorraldamine põhimääruse tähenduses seisneb ühinemises või jagunemises. Muusikakool ühineb või jaguneb järgmiselt:
1) muusikakool ühendatakse huvikooliga, kusjuures ühendatavad asutused lõpetavad tegevuse ja nende baasil moodustatakse uus huvikool;
2) muusikakool liidetakse teise huvikooliga ja liidetav asutus lõpetab tegevuse;
3) muusikakool jaotatakse vähemalt kaheks huvikooliks ja jagunev asutus lõpetab tegevuse.
(3) Muusikakooli ümberkujundamine põhimääruse tähenduses on asutuse muutmine teist liiki asutuseks.Lõike tekst
(4) Muusikakooli tegevus lõpetatakse:
(5) Muusikakooli ümberkorraldamine, ümberkujundamine ja tema tegevuse lõpetamine võib toimuda ainult pärast õppeperioodi lõppu.
(6) Muusikakooli ümberkorraldamise ja ümberkujundamise ning tegevuse lõpetamise otsusest teatakse kirjalikult lapsevanematele, pedagoogidele ja teistele töötajatele ning Haridus- ja Teadusministeeriumile vähemalt neli kuud enne ümberkorraldamise ja ümberkujundamise või tegevuse lõpetamise tähtaega.
§ 43. Muusikakooli põhimääruse kinnitamine, muutmine ja täiendamine
(1) Muusikakooli põhimääruse kinnitab, muudab, täiendab ja tunnistab kehtetuks Kärdla Linnavolikogu.
(2) Põhimääruse, selle muutmise või täiendamise eelnõu töötab välja muusikakooli direktor.


Sotsiaaltoetuste maksmise tingimused ja kord – Riigi Teataja
Sotsiaaltoetuste maksmise tingimused ja kord
Sotsiaaltoetuste maksmise tingimused ja kord - sisukord
2 TOETUSE TAOTLEMINE, MENETLEMINE JA MAKSMINE
§ 3 Toetuste määramise alused
§ 4 Maksmise üldtingimused
§ 5 Toetuse määramise tingimused
§ 7 Toetuse maksmine
3 TOETUSTE LIIGID
§ 8 Toetuste liigid
§ 9 Lasteaialaste toitlustamise toetus
§ 10 Koolimineku toetus
§ 11 Koolilõpetamisetoetus
§ 12 Üliõpilaste sotsiaalne toetus
§ 13 Ühekordne toetus
§ 14 Sünnitoetus
§ 15 Sünnipäevatoetus 100-aastastele ja vanematele
§ 16 Eluruumide kohandamise toetus
§ 17 Eakate linnatranspordi toetus
§ 18 Matusetoetus
§ 19 Vaidluste lahendamine
RT IV, 05.06.2019, 25
Vastu võetud 22.02.2018 nr 13
RT IV, 02.03.2018, 60
jõustumine 05.03.2018
26.04.2018 RT IV, 05.05.2018, 16 08.05.2018
30.08.2018 RT IV, 07.09.2018, 18 10.09.2018
25.10.2018 RT IV, 30.10.2018, 4 02.11.2018
30.05.2019 RT IV, 05.06.2019, 3 08.06.2019, § 14 p 1.1 rakendatakse alates 01.01.2020
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 1 punkti 5 ja sotsiaalhoolekande seaduse § 5 lõike 1 ja § 14 alusel.
(1) Määrus sätestab Viljandi Linnavalitsuse (edaspidi linnavalitsus) eelarvelistest vahenditest sotsiaaltoetuste (edaspidi toetus) taotlemise, määramise, maksmise tingimused ning korra.
(2) Linnavalitsuse eelarvelistest vahenditest makstakse toetust elanikele, kelle Eesti Rahvastikuregistri järgne (edaspidi rahvastikuregister) alaline elukoht on Viljandi linn ning vältimatu abina isikutele, kes viibivad Viljandi linnas ja on hätta sattunud.
(3) Linnavalitsuse eelarvest makstavad leibkonna sissetulekust mittesõltuvaid toetusi makstakse linnaelanikuks olemise väärtustamiseks, sissetulekust sõltuvaid toetusi makstakse toimetulekuraskuste leevendamiseks.
Käesolevas korras käsitletavad mõisted:
1) sotsiaalteenus – isiku või perekonna toimetulekut soodustav mitterahaline toetus;
2) toetus – isiku või perekonna toimetuleku soodustamiseks antav rahaline toetus;
3) leibkond - abielus või abieluga sarnanevas suhtes olevad isikud; esimese ja teise astme alanejad ja ülenejad sugulased; muud isikud, keda seob ühine kodune majapidamine. Leibkond võib koosneda ka ainult ühest inimesest.
4) Vähekindlustatud leibkond- leibkond, kelle sissetulek peale eluasemekulude maha arvamist on ühe leibkonnaliikme kohta kuus väiksem kui Vabariigi Valitsuse poolt kehtestatud kahekordne toimetulekupiir. Eluasemekulude arvestamise aluseks on sotsiaalhoolekande seaduses välja toodud toimetulekutoetuse arvestamise alused.
2. peatükk TOETUSE TAOTLEMINE, MENETLEMINE JA MAKSMINE
§ 3. Toetuste määramise alused
(1) Toetuse ja selle suuruse määramisel arvestatakse taotleja konkreetset vajadust, toetuse maksmise tingimusi, linna eelarves kalendriaastaks toetuste maksmiseks ette nähtud vahendite kogumahtu, linnavalitsuse ja Viljandi Linnavolikogu (edaspidi volikogu) poolt kehtestatud toetuste määra.
(2) Toetusi määratakse toetust vajava isiku kirjaliku avalduse alusel. Toetust võib leibkonnale taotleda ka mõni teine isik (hooldaja, õpetaja, sotsiaaltööspetsialist jms) juhul, kui toetust vajav isik on teadlik ja nõus toetuse taotlemisega, kuid ise mingil põhjusel toetust taotleda ei saa. Taotluse esitaja kinnitab oma allkirjaga toetust vajava isiku teadlikkuse ja nõusoleku.
(3) Linnavalitsus kehtestab makstavate toetuste määrad (v.a matusetoetuse) ning toetuste taotlemise avalduste vormid.
(4) Toetuste taotleja kinnitab taotluse allkirjastamisega esitatud andmete õigsust ning annab nõusoleku töödelda taotlusel märgitud isikute andmeid avalduse lahendamise eesmärgil.
(5) Toetuste maksmiseks eraldatud vahendite kasutamise kohta peab arvestust linnavalitsuse sotsiaalamet (edaspidi sotsiaalamet).
(1) Leibkonna sissetulekust sõltuvate toetuste arvestamise aluseks on leibkonna kõikide liikmete kolme eelneva kalendrikuu keskmine sissetulek.
(2) Sissetulekute hulka ei arvata:
1) ühekordseid toetusi, mida on leibkonnale makstud riigi- või kohaliku eelarve vahenditest;
2) kohaliku omavalitsuse üksuse õigusaktide kohaselt leibkonna sissetulekust sõltuvaid või konkreetse teenuse kulu kompenseerimiseks määratud kohaliku omavalitsuse eelarve vahenditest makstud perioodilisi toetusi;
3) puuetega inimeste toetuste seaduse alusel makstavaid toetusi, välja arvatud puudega vanema toetust;
4) tööturuteenuste ja -toetuste seaduse alusel või struktuuritoetuste vahenditest makstavat stipendiumi ning sõidu- ja majutustoetust;
5) riigi tagatisel antavat õppelaenu;
6) õppetoetuste ja õppelaenu seaduse alusel makstud vajaduspõhist õppetoetust, vajaduspõhist eritoetust ja õppeasutuse moodustatud eritoetuse fondi vahenditest makstud toetust.
(3) Lisaks käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatule võib linnavalitsuse sotsiaalkomisjon (edaspidi sotsiaalkomisjon) leibkonna sissetulekute hulka mitte arvata sihtotstarbeliselt makstud stipendiume ning konkreetse kulu või kahju katmiseks makstud hüvitisi.
(4) Kui taotleja või tema leibkonnaliige saab sissetulekuid, mis on makstud mitmeks kuuks ette või tagantjärele, võib toetuse arvestamise aluseks võtta taotlemisele eelnenud kuue kuu keskmise sissetuleku.
§ 5. Toetuse määramise tingimused
(1) Sotsiaalametil on õigus hankida lisainformatsiooni ja nõuda taotlejalt täiendavaid andmeid sh väljavõtteid taotleja ja tema leibkonnaliikmete pangakontodest, vara kasutamise lepinguid ja muid otsustamiseks vajalikke lisaandmeid ja dokumente.
(2) Toetuse menetlemisest ja maksmisest võib keelduda juhul, kui esineb vähemalt üks järgmistest asjaoludest:
1) kui taotleja või tema leibkonnaliikme kasutuses või omandis olevad vallas- ja kinnisasjad tagavad temale või leibkonnale toimetulekuks piisavad elatusvahendid;
2) taotlejal või temaga koos elaval ülalpidamist saama õigustatud lapsel või muul abivajaval alanejal või ülenejal sugulasel, kes ei ole võimeline ennast ise ülal pidama, on õigus elatist saada, kuid kes keeldub elatise saamise kohta dokumenti esitamast või elatist sisse nõudmast;
3) taotleja või tema leibkonnaliige on töövõimeline 18-aastane kuni vanaduspensioniealine isik, kes ei tööta ega õpi ning on rohkem kui ühel korral ilma mõjuva põhjuseta keeldunud sobivast tööst või osalemast tööturuteenuses või linnavalitsuse korraldatavas iseseisvale toimetulekule suunatud sotsiaalteenuses või õppeprotsessis;
4) toetuse vajadust on võimalik või otstarbekas katta muude teenuste või toetustega;
5) taotleja ei esita nõutud täiendavaid dokumente või ei võimalda taotluse asjaolusid kontrollida või ei paranda avalduses esinevaid puudusi määratud tähtajaks;
6) taotleja on teadvalt andmeid varjanud või esitanud valeandmeid;
7) taotleja või tema leibkonnaliikmete suhtes esineb muid asjaolusid, mis sotsiaalkomisjoni liikmete arvamusel ei anna alust toetuse määramiseks.
(3) Kui toetus maksti isikule käesoleva paragrahvi 5 lõikes 2 p 6 sätestatud asjaoludel, tagastab isik saadu vabatahtlikult. Kui isik keeldub saadut vabatahtlikult hüvitamast, võib toetuse määraja teha isikule ettekirjutuse toetuse tagastamiseks. Ettekirjutuse täitmata jätmise korral nõutakse toetus tagasi seaduses sätestatud korras.
(1) Toetuse taotlused vaadatakse sotsiaalkomisjoni istungil läbi vähemalt üks kord kuus.
(2) Sotsiaalkomisjon otsustab käesoleva määruse § 8 lõike 1 punktides 1-4 nimetatud toetuste määramise. Käesoleva määruse § 8 lõike 1 punktis 5 nimetatud toetust on sotsiaalkomisjonil õigus määrata kuni 200 euro ulatuses.
(3) Vältimatu sotsiaalabi kohesel vajadusel on sotsiaalameti juhatajal õigus määrata toetust ühe isiku puhul ühe juhtumi kohta kuni 50 euro ulatuses.
(4) Põhjendatud otsus toetuse määramisest keeldumise kohta tehakse taotlejale kirjalikult teatavaks viie tööpäeva jooksul arvates otsuse tegemise päevast.
(5) Sotsiaalameti spetsialistil on õigus määrata sünnitoetust vastavalt käesoleva määruse § 14 lõigetes 1-3 ja lõikes 7 sätestatud tingimustele.
(6) Sotsiaalameti spetsialistil on õigus määrata sünnipäevatoetust 100-aastastele ja vanematele vastavalt käesoleva määruse § 15 sätestatud tingimustele.
(7) [Kehtetu - RT IV, 07.09.2018, 18 - jõust. 10.09.2018]
(8) Sotsiaalameti spetsialistil on õigus määrata matusetoetust vastavalt käesoleva määruse § 18 sätestatud tingimustele.
(9) [Kehtetu - RT IV, 05.05.2018, 16 - jõust. 08.05.2018]
(10) [Kehtetu - RT IV, 07.09.2018, 18 - jõust. 10.09.2018]
(11) Volikogu ainupädevuses on käesoleva määruse § 8 lõikes 2 punktis 5 nimetatud matusetoetuse määra kehtestamine.
(12) Sotsiaalameti spetsialistil on õigus määrata koolimineku toetust vastavalt käesoleva määruse §-s 10 sätestatud tingimustele.
[RT IV, 30.10.2018, 4 - jõust. 02.11.2018]
(13) Sotsiaalameti spetsialistil on õigus määrata koolilõpetamise toetust vastavalt käesoleva määruse §-s 11 sätestatud tingimustele.
(14) Sotsiaalameti spetsialistil on õigus otsustada toidupaki andmine vähekindlustatud leibkondadele ja põhjendatud juhtudel toimetulekuraskustes leibkondadele.
(15) Sotsiaalameti spetsialistil on õigus määrata ühekordset toetust varjupaigas viibivale isikule varjupaigateenuse eest maksmiseks ühe kalendrikuu öömajateenuse ulatuses ühe juhtumi kohta arvestusega, et kui isik saab sissetulekuid üle Vabariigi Valitsuse poolt kehtestatud toimetulekupiiri, siis võib toetuse määramisel arvestada isiku omaosaluseks summa, mis on üle toimetulekupiiri.
(16) Sotsiaalameti spetsialistil on õigus määrata lasteaialaste toitlustamise toetust vastavalt käesoleva määruse §-s 9 sätestatud tingimustele.
[RT IV, 05.06.2019, 3 - jõust. 08.06.2019]
§ 7. Toetuse maksmine
Toetus kantakse kümne tööpäeva jooksul pärast toetuse määramist taotlusel märgitud pangakontole või teenust osutava isiku või asutuse pangakontole. Erandkorras võib toetuse välja maksta linnavalitsuse kassast.
3. peatükk TOETUSTE LIIGID
§ 8. Toetuste liigid
(1) Sissetulekust sõltuvad toetused:
1) lasteaialaste toitlustamise toetus;
2) koolimineku toetus;
3) kooli lõpetamise toetus;
4) üliõpilaste sotsiaalne toetus;
5) ühekordne toetus.
2) sünnipäevatoetus 100-aastastele ja vanematele;
3) [kehtetu - RT IV, 05.05.2018, 16 - jõust. 08.05.2018]
4) [kehtetu - RT IV, 07.09.2018, 18 - jõust. 10.09.2018]
5) matusetoetus.
§ 9. Lasteaialaste toitlustamise toetus
(1) Toitlustamise toetust makstakse vähekindlustatud leibkondadele koolieelsetes lasteasutustes käivate laste toitlustamise toetamiseks.
(2) Taotlusi koos lisadokumentidega (kõikide leibkonnaliikmete kolme eelneva kuu pangakontode väljavõtted ja eluasemekulude arved) võetakse vastu kolm korda kalendriaastas: 1.-20. aprill, toetus määratakse perioodiks mai-august; 1.-20. august, toetus määratakse perioodiks september-detsember; 1.-20. detsember, toetus määratakse perioodiks jaanuar-aprill.
(3) Pärast tähtaega esitatud avaldusi menetletakse jooksvalt, toetus määratakse avalduse esitamisjärgsest kuust.
(4) Vähekindlustatud leibkondade koolieelsetes lasteasutustes käivate laste toitlustamise toetus kantakse lasteaia või toitlustust pakkuva ettevõtte arvele arve alusel.
§ 10. Koolimineku toetus
(1) Koolimineku toetust makstakse jooksval kalendriaastal toimetulekutoetust saanud leibkondade üldharidus- või keskharidus- või kutseõppeasutuses käivate kuni 19-aastaste (k.a) laste toetamiseks. Toetust ei maksta nendele õpilastele, kes viibivad akadeemilisel puhkusel.
(2) Koolimineku toetuse taotleja esitab vormikohase avalduse koos tõendiga õppimise kohta (üldhariduskooli õpilased õpilaspilet, kutseõppeasutuses käivad õpilased kooli tõendi õppimise kohta) ajavahemikul 1. august kuni 31. oktoober.
(3) Toetuse taotleja esitab taotluse ja nõutavad lisadokumendid ette nähtud tähtajaks. Pärast määratud tähtaega esitatud taotlusi menetlusse ei võeta.
§ 11. Koolilõpetamisetoetus
(1) Koolilõpetamisetoetust makstakse jooksval kalendriaastal toimetulekutoetust saanud perede laste üldharidus- või keskharidus- või kutseõppeasutuses käivate kuni 19-aaste (k.a) laste toetamiseks.
(2) Koolilõpetamisetoetuse taotleja esitab vormikohase avalduse koos lisadokumentidega (koolilõputunnistus, kõikide leibkonnaliikmete kolme eelneva kuu pangakontode väljavõtted) hiljemalt üks kuu pärast kooli lõpetamist.
§ 12. Üliõpilaste sotsiaalne toetus
(1) Üliõpilaste sotsiaalset toetust makstakse vähekindlustatud leibkonda kuuluvale üliõpilasele, kes õpib Eesti Vabariigi Haridus- ja Teadusministeeriumi litsentsi omavas kõrgkoolis päevases õppes ning kelle õppeedukus viimasel semestril on vähemalt hea. Toetust ei maksta akadeemilisel puhkusel olevatele üliõpilastele.
(2) Esmakursuslastel võetakse sügissemestril aluseks gümnaasiumi lõputunnistuse hinnete keskmine.
(3) Üliõpilaste sotsiaalse toetuse taotleja esitab vormikohase avalduse koos lisadokumentidega (kõikide leibkonnaliikmete kolme eelneva kuu pangakontode väljavõtted, eluasemekulude arved) kaks korda aastas: 1-30. september, toetus määratakse perioodide september-detsember toetamiseks ja 1- 28. veebruar, toetus määratakse perioodide jaanuar-mai toetamiseks.
(4) Toetuse taotleja esitab taotluse ja nõutavad lisadokumendid ette nähtud tähtajaks. Pärast määratud tähtaega esitatud taotlusi menetlusse ei võeta.
§ 13. Ühekordne toetus
(1) Ühekordset toetust makstakse vähekindlustatud leibkondadele hädavajalike kulutuste osaliseks hüvitamiseks. Arvesse võetakse taotluse esitamise eelsel kolmel kalendrikuul tehtud kulutused:
1) retseptiravimitele ja ravikuludele (vajalik arsti soovitus- või kinnituskiri);
2) sagedasel raviprotseduuridel käimisel transpordikuludele (vajalik arsti tõend visiitide kohta);
3) prillide ja mitmesuguste hädavajalike abivahendite kuludele;
4) sotsiaalhoolekande seadusest tulenevate sotsiaalteenuste kulude osaliseks katmiseks;
5) õnnetusjuhtumite ja muude erakorraliste sündmustega seotud väljaminekutele.
(2) Sotsiaalkomisjon võib otsustada ühekordse toetuse maksmise:
1) leibkondadele, kelle sissetulekud ületavad käesolevas määruses kehtestatud sissetulekupiiri, kuid toetus on hädavajalik leibkonna iseseisva toimetuleku säilitamiseks;
2) määrata toetust sotsiaalameti töötaja põhjendatud ettepanekul.
(3) Haigekassa poolt ravikindlustamata linnakodanike tervise parandamiseks ja säilitamiseks hädavajalike raviteenuste osutamiseks antakse toetust linnaarsti garantiikirja alusel, tema äraolekul annab garantiikirja sotsiaalameti juhataja, konsulteerides linnaarsti ja/või vastava perearstiga. Toetus kantakse raviteenuse osutajale arve alusel.
(4) Leibkondadele, kellele on toetus või teenus hädavajalik iseseisva toimetuleku säilimiseks, võimaldades linnakodanikul võimalikult kaua oma kodus elada võib sotsiaalameti töötaja põhjendatud otsusel toetust määrata suulise avalduse alusel (sauna-, supiköögiteenus, apteegi kaubad, nõustamisteenus jms). Toetus kantakse teenuseosutajale arve alusel.
(5) Ühekordse toetuse taotleja esitab vormikohase avalduse koos lisadokumentidega (hädavajalikke kulutusi tõendavad dokumendid, kõikide leibkonnaliikmete kolme eelneva kuu pangakontode väljavõtted ja eluasemekulude arved) sotsiaalametile, taotlusi võetakse vastu jooksvalt.
§ 14. Sünnitoetus
(1) Sünnitoetust makstakse lapse vanemale või lapse eestkostjale, kes on Eesti Vabariigi kodanik või omab kehtivat elamisluba ja kelle elukohana on vähemalt viimased 12 kuud enne lapse sündi rahvastikuregistris registreeritud Viljandi linn ning vastsündinu on registreeritud Viljandi linna.
(11) Sünnitoetuse taotleja saab valida rahalise hüvitise või samas väärtuses mitterahalise hüvitise vahel (beebipakk), märkides oma eelistuse taotlusel.
[RT IV, 05.06.2019, 3 - jõust. 08.06.2019, rakendatakse alates 01.01.2020]
(2) Sünnitoetuse taotleja esitab vormikohase avalduse sünnitoetuse saamiseks sotsiaalametile enne lapse kolmekuuseks saamist. Sünnitoetust ei maksta, kui laps on riiklikul ülalpidamisel või kui sünnitoetust on lapse eest makstud mõnest teisest omavalitsusest.
(3) Lapse lapsendamisel või lapse üle eestkoste seadmisel võib sünnitoetust taotleda enne lapse üheaastaseks saamist.
(4) Sünnitoetuse saanud lapsele kingitakse linna vapiga hõbelusikas, mis antakse üle linnapea pidulikul vastuvõtul.
(5) Kalendriaastal sündinud ja kvartali jooksul pärast lapse sündi Eesti Rahvastikuregistris Viljandi linna registreeritud lapsed on vanemate poolt soovi avaldamisel oodatud iga kvartali järgselt linnapea vastuvõtule, kus lapsele kingitakse Viljandi linna vapiga hõbelusikas. Sooviavaldus tuleb esitada linnavalitsusele enne lapse kolme kuuseks saamist.
(6) Vastuvõtud toimuvad kvartalijärgsel kuul. Vastuvõtu toimumisest teavitatakse taotlejat kirjalikult avaldusel märgitud aadressile.
(7) Toetuse taotleja esitab taotluse ette nähtud tähtajaks. Pärast määratud tähtaega esitatud taotlusi menetlusse ei võeta.
§ 15. Sünnipäevatoetus 100-aastastele ja vanematele
Sünnipäevatoetust makstakse vastavalt Eesti Rahvastikuregistri andmetele 100-aastastele ja vanematele Viljandi linna kodanikele. Nimekirjad koostab sotsiaalameti spetsialist vastavalt registriandmetele.
§ 16. Eluruumide kohandamise toetus
[Kehtetu - RT IV, 05.05.2018, 16 - jõust. 08.05.2018]
§ 17. Eakate linnatranspordi toetus
[Kehtetu - RT IV, 07.09.2018, 18 - jõust. 10.09.2018]
(1) Matusetoetust makstakse surma hetkel Viljandi linna elanike registris olnud isiku matusekulude katteks. Matusetoetuse saamise õigus on matuse korraldajal.
(2) Matuse korraldaja esitab vormikohase taotluse ja surma tõendi.
(3) Toetuse taotluse peab esitama kolme kalendrikuu jooksul peale linnakodaniku surma, hilinenud taotluste puhul toetust ei maksta.
(4) Matusetoetuse määr on 250 eurot.
§ 19. Vaidluste lahendamine
(1) Kontrolli ja järelevalvet käesoleva määruse täitmise üle teostab linnavalitsus.
(2) Toetuste määramise otsusega mittenõustumise korral on toetuse taotlejal õigus pöörduda vaidega linnavalitsuse poole.
(3) Linnavalitsuse otsusega mittenõustumise korral on toetuse taotlejal õigus pöörduda halduskohtusse 30 päeva jooksul arvates vaideotsuse isikule teatavaks tegemise päevast.
§ 20. [Käesolevast tekstist välja jäetud].
§ 21. Määrust rakendatakse alates 1. jaanuarist 2018.
§ 22. Määrus jõustub kolmandal päeval pärast avaldamist Riigi Teatajas.


text:
esitatud 14. juulil 2016(1)
Kohtuasi C‑290/15
Patrice D'Oultremont jt
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’État (Belgia riiginõukogu))
Keskkond – Direktiiv 2001/42/EÜ – Kava ja programm – Määratlus – Tuulegeneraatorite paigaldamine
1. Tuuleenergiast elektrienergia tootmise edasiarendamise küsimuses ollakse lahknevatel seisukohtadel ning osaliselt tekitab see ägedat vastuseisu. Sellegipoolest tegelevad liit ja paljud liikmesriigid sellega aktiivselt, pidades silmas ähvardavat kliimamuutust.
2. Käesolev vaidlus saab alguse sellest, et teatavate sätete vastuvõtmisele, mis puudutavad tuulegeneraatoreid Belgia Vallooni piirkonnas, ei eelnenud keskkonnamõju hindamist koos üldsuse kaasamisega vastavalt direktiivile teatavate kavade ja programmide keskkonnamõju hindamise kohta(2) (edaspidi „keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiiv“). See on kahetsusväärne juba seetõttu, et selline menetlus võib olla foorum sedalaadi kavade üle vaidlemiseks ning selle tulemusel võib diskussioon muutuda sisulisemaks.
3. Sisuliselt käsitles Euroopa Kohus keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi esimest korda alles mõne aasta eest kohtuotsuses Terre wallonne ja Inter-Environnement Wallonie(3). Vahepeal on välja kujunenud direktiivi käsitlev ulatuslik kohtupraktika.(4) Sellegipoolest sisaldab käesolev eelotsusetaotlus uuesti selle esimese menetluse keskset küsimust, nimelt küsimust mõistepaari „kavad ja programmid“ tähenduse kohta. Euroopa Kohtul tuleb nimelt otsustada, kas määrus, mis sätestab muu hulgas õigusnormid tuulegeneraatorite müra ja perioodilise varjuheitmise kohta, on kava või programm keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi tähenduses, mistõttu võib olla vajalik hinnata selle keskkonnamõju.
4. Senises Euroopa Kohtu menetluses ei võetud siiski arvesse asjaolu, et üks teine kohtuotsus määratles juba lisaks liidu keskkonnaõiguse muude valdkondade kohta tehtud tähtsatele järeldustele abstraktselt selle, mida tuleb mõista „kava või programmi“ all keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi tähenduses. Selle kohaselt on tegemist õigusaktiga, millega määratakse kindlaks maakorralduse tingimused ja kord ning kehtestatakse ühe või mitme projekti elluviimisel rakendatavad eeskirjad ja kontrollimenetlused.(5) Seega tuleb veel vaid kontrollida, kas see määratlus vajab täpsustamist ja kas see on käesolevas asjas asjakohane.
5. Keskkonnamõju hindamist käsitlevad liidu õigusnormid on tihedalt seotud mitmesuguste rahvusvaheliste konventsioonidega.
1. Espoo konventsioon
6. Piiriülese keskkonnamõju hindamise Espoo konventsioon(6) allkirjastati 1991. aastal ja kiideti 1997. aastal heaks toonase Euroopa Ühenduse nimel.(7)
7. Konventsiooni artikli 2 lõikes 7 viidatakse kavade ja programmide kontrollimisele:
„Vastavalt käesolevale konventsioonile peab keskkonnamõju hindamine toimuma vähemalt kavandatava tegevuse projektjärgus. Pooled püüavad vastavas ulatuses rakendada keskkonnamõju hindamise põhimõtteid meetmete [parem: poliitika; autentsed keeleversioonid kasutavad mõisteid „policies“, „politiques“ ja „политике“ (politike)], planeeringute ja programmide koostamisel.“
2. Kiievi protokoll
8. Alates 2008. aastast on liit Espoo konventsioonile lisatud Kiievi protokolli(8) (edaspidi „Kiievi protokoll“) osalisriik.(9) Selle protokolli sätted kattuvad põhiosas keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiiviga ning on selle direktiiviga üle võetud.(10)
9. Kiievi protokolli artiklis 13 nimetatakse poliitika ja õigusaktide ettevalmistamist, kuid keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivis sellel vaste puudub:
„1. Osalised püüavad tagada, et keskkonna-, sealhulgas tervisekaalutlusi võetakse asjakohases ulatuses arvesse ja kaasatakse poliitika ning õigusaktide eelnõude ettevalmistamisse, kui neil on tõenäoliselt oluline mõju keskkonnale, sealhulgas tervisele.
3. Århusi konventsioon
10. Ka 1998. aasta keskkonnainfo kättesaadavuse ja keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise konventsioon(11) (edaspidi „Århusi konventsioon“) puudutab keskkonnamõju kontrollimist.
11. Århusi konventsioon sätestab artiklis 6 üldsuse osalemise tegevustele loa andmisel.(12) Artiklid 7 ja 8 käsitlevad üldsuse osalemist seoses kavade, programmide, poliitika ja õigusaktidega.
12. Rõhutada tuleb Århusi konventsiooni artikli 7 neljandat lauset, mille ese on poliitika:
„Konventsiooniosaline otsib sobivaid võimalusi üldsuse kaasamiseks keskkonnaga seotud poliitika kavandamisse.“
13. Århusi konventsioon artikli 8 esimese lause kohaselt rakendab konventsiooniosaline abinõusid, „et üldsus osaleks tõhusalt avaliku võimu organite koostatavate määruste ja teiste keskkonda oluliselt mõjutada võivate üldkohustuslike õigusaktide ettevalmistamise algetapis.“
1. Keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiiv
14. Keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi eesmärgid on sätestatud eeskätt artiklis 1:
„Käesoleva direktiivi eesmärk on tagada keskkonnakaitse kõrge tase ja aidata kaasa keskkonnakaalutluste integreerimisele kavade ja programmide koostamisse ja vastuvõtmisse, eesmärgiga edendada säästvat arengut, tagades vastavalt käesolevale direktiivile teatavate tõenäoliselt olulise keskkonnamõjuga kavade ja programmide keskkonnamõju hindamise.“
15. Kavad ja programmid on määratletud artikli 2 punktis a:
a) kavad ja programmid – kavad ja programmid, kaasa arvatud need, mida kaasrahastab Euroopa Ühendus, ja nende mis tahes muudatused:
– mille koostab ja/või võtab vastu riigi, piirkondliku või kohaliku tasandi asutus või mille koostab asutus vastuvõtmiseks parlamendi või valitsuse õigusloomemenetluse kaudu, ja
– mida nõutakse siseriiklike õigusnormidega.“
16. Artikkel 3 reguleerib, milliste kavade ja programmide suhtes kohaldatakse keskkonnamõju hindamist. Määrava tähtsusega on eelkõige lõiked 1, 2 ja 4:
„1. Vastavalt artiklitele 4–9 korraldatakse lõigetes 2–4 osutatud tõenäoliselt olulise keskkonnamõjuga kavade ja programmide keskkonnamõju hindamine.
2. Kui lõikest 3 ei tulene teisiti, hinnatakse kõigi nende kavade ja programmide keskkonnamõju,
a) mis on koostatud põllumajanduse, metsanduse, kalanduse, energeetika, tööstuse, veonduse, jäätmehoolduse, veemajanduse, telekommunikatsiooni, turismi, asulaplaneerimise või maakasutuse valdkonnas ja millega luuakse raamistik tulevase nõusoleku saamiseks projektidele, mis on loetletud direktiivi 85/337/EMÜ I ja II lisas või
b) mille suhtes on peetud vajalikuks korraldada hindamine direktiivi 92/43/EMÜ artikli 6 või 7 alusel seoses tõenäolise mõjuga asukohas.
4. Liikmesriigid otsustavad, kas lõikes 2 osutamata kavadel ja programmidel, mis loovad raamistiku tulevase nõusoleku saamiseks projektidele, on tõenäoliselt oluline keskkonnamõju.“
17. I lisa määrab kindlaks, millist teavet hõlmab keskkonnamõju hindamise aruanne. Eriti oluline on punkt c, mille kohaselt peavad olema märgitud keskkonna erijooned piirkondades, mida tõenäoliselt oluliselt mõjutatakse.
18. II lisas on nimetatud keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi artikli 3 lõikes 5 osutatud mõju tõenäolise olulisuse määramise kriteeriumid. Rõhutada tuleb II lisa punkti 2 viienda kuni seitsmenda taande kohaselt märkida tulevase mõju tunnuseid ja tõenäoliselt mõjutatava piirkonna erijooni:
„– mõju suurus ja ruumiline ulatuvus (geograafiline piirkond ja tõenäoliselt mõjutatava elanikkonna suurus),
– tõenäoliselt mõjutatava piirkonna väärtus ja haavatavus seoses:
– looduslike erijoonte või kultuuripärandiga,
– keskkonna kvaliteedistandardite või piirväärtuste ületamisega,
– intensiivse maakasutusega,
– mõju piirkonnas või maastikul, millel on tunnustatud riikliku, ühenduse või rahvusvahelise kaitse staatus.“
2. Keskkonnamõju hindamise direktiiv
19. Direktiiv 85/337/EMÜ asendati keskkonnamõju hindamise direktiiviga(13), mis vastavalt II lisa punkti 3 alapunktile i hõlmab „tuuleelektrijaam[u]“.
C. Belgia õigus
20. Vallooni piirkonna valitsuse 13. veebruari 2014. aasta määrus, mis käsitleb valdkondlikke tingimusi tuuleparkide kohta, mille koguvõimsus on vähemalt 0,5 MW (edaspidi „vaidlustatud määrus“), puudutab peamiselt tuulegeneraatorite käitamist (juurdepääs, kontrollid, hooldus), õnnetuste ja tulekahjude vältimist (muu hulgas tuulegeneraatori seiskamine), müra, perioodilist varjutust rootori liikumisel, lubatavat magnetvälja ja asukoha esialgse seisundi taastamist lõpliku peatamise korral ning rahalise tagatise andmist.
21. Müra osas erinevad piirmäärad eelkõige sõltuvalt nn „maakasutuse planeerimise“ piirkondadest, st sellest, kas tegemist on elamupiirkondade, põllumajanduspiirkondade, majandustegevuse piirkondade või muude piirkondadega. Vaidlustatud määrus kehtestab öösel – välja arvatud suvetingimustes elamupiirkondades ning maaelamupiirkondades – vähem range müranormi kui kõikidele rajatistele kohaldatavad üldised tingimused.
III. Asjaolud ja eelotsusetaotlus
22. Vallooni valitsus tegi tuulegeneraatorite suhtes mitmesuguseid algatusi ja avaldas sellega seoses ka keskkonnaaruande, mille kohta võis avalikkus märkusi esitada. Ükski neist algatustest ei ole senini siiski viinud siduvate õigusnormide vastuvõtmiseni.
23. Selle asemel võttis Vallooni valitsus vastu vaidlustatud määruse, mille vaidlustavad põhikohtuasja kaebajad (P. D’Oultremont jt) Belgia Conseil d’État’s (riiginõukogu). Eelkõige vaieldakse selle üle, kas see määrus pidi olema keskkonnamõju strateegilise hindamise ese.
24. Conseil d’État (riiginõukogu) esitab seetõttu sellest menetlusest tulenevalt Euroopa Kohtule järgmise küsimuse:
„Kas direktiivi 2001/42/EÜ artikli 2 punktist a ja artikli 3 lõike 2 punktist a, mis käsitlevad teatud kavade ja programmide keskkonnamõju hindamist, tuleneb see, et nende sätete tähenduses „kavaks või programmiks“ tuleb kvalifitseerida määrus, mis sisaldab erinevaid sätteid tuulegeneraatorite paigaldamise kohta, sealhulgas ohutus-, kontrolli-, taastamis- ja garantiimeetmeid ning maakasutuse planeerimise piirkondi silmas pidades määratletud müra normtasemeid – sätteid, mis reguleerivad nende halduslike lubade andmist, mis annavad arendajale õiguse rajada ja käitada käitisi, mille suhtes tuleb siseriikliku õiguse alusel automaatselt teostada keskkonnamõju hindamine?“
25. P. D’Oultremont jt, Belgia taastuv- ja alternatiivenergia ühing (Fédération de l‘Énergie d‘origine renouvelable et alternative ASBL, edaspidi „EDORA“), Belgia Kuningriik, Madalmaade Kuningriik ja Euroopa Komisjon esitasid kirjalikud ja suulised seisukohad. 7. aprillil 2016 toimunud kohtuistungil osales lisaks Prantsuse Vabariik.
IV. Õiguslik hinnang
26. Conseil d’État (riiginõukogu) soovib eelotsuse küsimusega teada, kas määrust, mis sisaldab sätteid tuulegeneraatorite paigaldamise ja käitamise kohta ning reguleerib seega nendele rajatistele lubade andmist, on kava või programm keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi tähenduses.
27. Vastavalt keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi artikli 2 punktile a tähendab mõiste „kavad ja programmid“ direktiivi tähenduses kavasid ja programme […] ja nende mis tahes muudatusi, mille koostab ja/või võtab vastu […] asutus või mille koostab asutus vastuvõtmiseks parlamendi või valitsuse õigusloomemenetluse kaudu, ja mida nõutakse siseriiklike õigusnormidega.
28. Nagu märkisin juba seoses ühe teise kohtuasjaga, ei määratleta nimetatud sättes seda mõistepaari, vaid kvalifitseeritakse: direktiivi tähenduses tähistab väljend „kavad ja programmid“ kavasid ja programme, mis vastavad teatavatele täiendavatele tingimustele.(14)
29. Ka Euroopa Kohtu esimeses otsuses keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi kohta, nimelt kohtuotsuses Terre wallonne ja Inter-Environnement Wallonie, mis põhines samuti Belgia Conseil d’État’ (riiginõukogu) eelotsusetaotlusel, ei määratleta igakülgselt direktiivi keskset mõistepaari. Euroopa Kohus tuvastab vaid, et tegevusprogrammide puhul on tegemist „kavade“ ja „programmidega“ nitraadidirektiivi(15) tähenduses nii nende omaduste tõttu kui ka liidu seadusandja eesmärkidest tulenevalt.(16)
30. Selline tagasihoidlikkus mõistepaari „kavad ja programmid“ määratlemisel tuleneb sellest, et kõnealuseid mõisteid kasutatakse nii seoses keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiiviga kui ka muudes liidu õigusaktides paljude erinevate meetmete kohta, kuid keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi edasisel kohaldamisel ei olnud nende mõistete spetsiifiline tähendus vähemalt veel toona selgelt prognoositav. Nende mõistete piiritlemist ei lihtsustanud ka see, et liidu seadusandja andis juba direktiivis 2003/35(17) mõista, et nitraadidirektiivi kohased tegevusprogrammid peaksid olema kavad ja programmid keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi tähenduses.(18)
31. Nüüd nõuavad eelotsusetaotlus ja menetlusosalised siiski selle lünga täitmist ning käsitlevad seoses sellega erinevaid võimalikke määratlusi.
32. Siiani on jäänud arvesse võtmata, et tuginedes keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi eesmärkide sedastamisele kohtuotsuses Inter-Environnement Bruxelles jt(19), määratles Euroopa Kohus vahepeal kohtuotsuses Nomarchiaki Aftodioikisi Aitoloakarnanias jt, mida tuleb mõista kava või programmi all. Sellest tulenevalt on tegemist õigusaktiga, millega määratakse kindlaks maakorralduse tingimused ja kord ning kehtestatakse ühe või mitme projekti elluviimisel rakendatavad eeskirjad ja kontrollimenetlused (edaspidi „Euroopa Kohtu määratlus“).(20)
33. Muu hulgas rõhutas Euroopa Kohus, et arvestades keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi (üldise) eesmärgiga, mis seisneb keskkonnakaitse kõrge taseme tagamises, tuleb tõlgendada laialt sätteid, mis piiritlevad kõnealuse direktiivi kohaldamisala, ja eeskätt sätteid, milles sätestatakse direktiiviga hõlmatud aktide määratlused.(21)
34. Kahtluse korral tuleks seega mõistepaari piiritlemisel muudest meetmetest lähtuda keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi artiklis 1 sätestatud erieesmärgist, et kavade ja programmide suhtes, mis tõenäoliselt mõjutavad oluliselt keskkonda, kohaldatakse keskkonnamõju hindamist.(22)
35. Vastavalt Euroopa Kohtu määratlusele kehtestab vaidlustatud määrus tuulegeneraatorite kasutamise tingimused ja korra ning eeskirjad ja kontrollimenetlused määratlemata arvu tuulegeneraatorite projektide suhtes. On loogiline, et määruse sätetel võib olla oluline keskkonnamõju. Juba seetõttu näib olevat väga otstarbekas kohaldada määruse suhtes keskkonnamõju hindamist koos avalikkuse kaasamisega. Eelkõige keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi kohaldamise tingimuste lai tõlgendus toetab määruse pidamist kavaks või programmiks.
36. Eelotsusetaotlusest tuleneb siiski, et Conseil d’État (riiginõukogu) kaalub võimalust, et kava või programm peab puudutama territoriaalselt rohkem piiritletud ala (selle kohta allpool jaotis A) ja/või kujutama endast ühtset tervikkontseptsiooni, mis vastab konkreetse ja liigendatud planeeringu laadile (selle kohta allpool jaotis B). Peale selle nõuavad mõned menetlusosalised piiritlemist üldisematest eeskirjadest (selle kohta allpool jaotis C).
A. Vajalik seos piirkonnaga
37. Vajalikku seost piirkonnaga puudutavates kaalutlustes tugineb Conseil d’État (riiginõukogu) keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi lisades sätestatud normidele. Nende kohaselt tuleb keskkonnamõju hindamisel koostatavas keskkonnaaruandes märkida keskkonna erijooned piirkondades, mida tõenäoliselt oluliselt mõjutatakse (I lisa punkt c). Ka selle kontrollimisel, kas on oodata tõenäoliselt olulist mõju, tuleb arvesse võtta piirkonnaga seotud elemente (II lisa punkti 2 viies kuni seitsmes taane). Nende normide eeskujuks on eeldatavasti maakasutusplaanid.
38. Mõistetele „kavad ja programmid“ Euroopa Kohtu poolt antud määratlust võiks samuti mõista nii, et kava või programm peab hõlmama teatavat piirkonda, sest kõnealuse õigusakti ese peab olema „piirkonna kasutus“.(23)
39. Sellise tõlgenduse puhul oleks kaheldav, kas vaidlusalune määrus on piisavalt seotud teatavate piirkondadega. Põhiline piirkondlik seos seisneb selles, et määrus kehtib kogu Vallooni piirkonna territooriumi suhtes. Üksnes selles sisalduvatel müra piirmääradel on piirkonnaga tihedam seos, kuna need on kehtestatud eri tüüpi planeeringuga hõlmatud alade jaoks.
40. Keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivist ega Euroopa Kohtu määratlusest ei tulene siiski, milline piirkonna piiritlemine oleks piisavalt täpne, et olla kava või programmi esemeks.
41. Täpsemal vaatlusel saab ka lisades piirkonna suhtes kehtestatud nõudeid otstarbekalt kohaldada selliste õigusaktide puhul nagu määrus, mis kehtivad kogu piirkonna või piirkonna teatavat tüüpi alade suhtes.
42. Eriti selge on see müra piirmäärade puhul. Need põhinevad ilmselgelt selliste asjaomast tüüpi alade tundlikkust puudutavatel eeldustel, mis vastavad omakorda teatavatele aladele Vallooni piirkonnas, näiteks kõikidele elamupiirkondadele. Neid eeldusi saab võimalike keskkonnamõjude hindamise raames seoses nende aladega käsitleda ja arutada.
43. Lõpuks kehtib sama õigusaktide kohta, mis on kohaldatavad Vallooni piirkonnas tervikuna, sest need tuginevad selle piirkonna keskkonnamõju ja tundlikkuse kaalutlustel, mida võib samuti käsitleda ja arutada. Sedalaadi õigusaktide ettevalmistamisel võiks (ja peaks) prognoosima, kus on piirkonnas tervikuna oodata vastavaid projekte ja milline mõju on vastavalt sellele õigusaktidel. Ideaaljuhul viivad sellised kaalutlused või nende kohta üldsuse osalemisel toimuvad vaidlused õigusaktide eelnõude parandamiseni näiteks seeläbi, et teatavates kohtades keelatakse vastavad projektid või kehtestatakse nende suhtes eriti ranged nõuded, samal ajal kui mõnes teises kohas võib nõudeid leevendada.
44. Seega saab tõmmata paralleele määruse ja nitraadidirektiivi kohaselt kavadeks või programmideks tunnistatud tegevusprogrammide vahel, mis peavad põhimõtteliselt olema koostatud ainult „tundlike alade“ kohta,(24) kuid mida direktiivi artikli 3 lõike 5 kohaselt võib rakendada liikmesriigi territooriumil tervikuna.
45. Seega teen ettepaneku täpsustada mõistete „kavad ja programmid“ määratlust keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi tähenduses nii, et nende esemeks ei pea olema teatava ala kasutamine, vaid piirkondade või alade kasutamine üldiselt.
B. Projektide jaoks kehtestatud raamistiku terviklikkus
46. Eelotsusetaotlusest nähtub ka, et vaidlustatud määrus puudutab küll kindlat majandussektorit, nimelt tuuleparkide käitamist, kuid ei määratle selle jaoks terviklikku raamistikku, st koordineeritud meetmete kogumit. Seetõttu küsib Conseil d’État (riiginõukogu), kas meetmeid, mis moodustavad vaid projektidele loa taotlemise raamistiku osa, saab pidada kavaks või programmiks.
47. Tervikliku raamistiku vajadust võiks toetada Euroopa Kohtu poolt mõistele „kavad ja programmid“ antud määratlus. See puudutab „maakasutuse tingimusi ja korda“.(25) Seda võiks mõista nii, et põhimõtteliselt peavad maakasutuse tingimused ja kord tervikuna olema kava või programmi osa, mis tähendab, et kindlaks tuleb määrata terviklik raamistik.
48. Täpsemalt võetuna ei puuduta see probleemistik siiski mitte niivõrd mõistete „kavad ja programmid“ tõlgendust keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi artikli 2 punkti a tähenduses, kuivõrd küsimust, kas selline meede tuleb allutada keskkonnamõju hindamisele artikli 3 lõike 2 punkti a või artikli 3 lõike 4 tähenduses. Keskkonnamõju hindamise kohaldamiseks peab asjaomane kava või programm nende sätete kohaselt nimelt määrama raamistiku projektidele tulevase nõusoleku saamiseks. Keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi ülesehituse kohaselt võib niisiis leiduda ka kavasid ja programme, mis ei loo raamistikku, kuid mis ei vaja seetõttu ka keskkonnamõju hindamist.
49. Seda kinnitab keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi artikli 3 lõike 2 punkt b. See puudutab kavade ja programmide teist kategooriat, mille keskkonnamõju küll hinnatakse, kuid mis ei loo tingimata raamistikku projektidele nõusoleku saamiseks. Tegemist on kavade ja programmidega, mille puhul on peetud vajalikuks korraldada hindamine loodusdirektiivi artikli 6 lõike 3 alusel seoses tõenäolise mõjuga asukohas.
50. Sõltumata sellest, kas raamistiku vajadus on seotud mõistepaariga „kavad ja programmid“ või kas tegemist on keskkonnamõju hindamise teatavate kohustuste eraldi tingimustega, tuleb siiski selgitada, kas raamistik peab olema terviklik. Nimelt ei saa Conseil d’État (riiginõukogu) vastasel juhul otsustada pooleliolevas menetluses vaidluse esemeks oleva määruse suhtes keskkonnamõju hindamise vajaduse üle.
51. Belgia ja EDORA on sellega seoses seisukohal, et kava või programm peab endast kujutama ühtset tervikkontseptsiooni, mis väljendub konkreetses ja üksikasjalikus planeerimises. Euroopa Kohus on seoses nitraadidirektiivi kohaste tegevuskavadega tõepoolest rõhutanud, et need kavad on olemuselt sellised, klassifitseerides nad kavaks või programmiks keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi tähenduses.(26)
52. Siiski puudutab see Euroopa Kohtu märkus ainult tegevuskavasid, mis olid viidatud menetluse esemeks ja mis ilmselgelt juhindusid veevaldkonnas kehtestatud nõudeid käsitlevast varasemast kohtupraktikast, millele Belgia samuti viitas.(27)
53. Liidu õigusest tulenevad kavadele või programmidele esitatavad nõuded, millega soovitakse saavutada teatavaid liidu õiguses sätestatud eesmärke, on seletatavad just asjaomaste eesmärkidega, nt nitraadidirektiivi kohaste tegevuskavade puhul eesmärgiga piirata nitraatide kasutamist põllumajanduses. Sedalaadi meetmed peavad olema kujundatud nii, et kõnealuseid eesmärke on võimalik saavutada. Selleks on üldjuhul vaja ühtset tervikkontseptsiooni, mis väljendub konkreetses ja üksikasjalikus planeerimises.
54. Kavade ja programmide määratlus keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi tähenduses ei sõltu seevastu asjaomase meetme eesmärgist. Meede peab põhinema keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi eesmärgil tagada tõenäoliselt olulise keskkonnamõjuga kavade ja programmide keskkonnamõju hindamine enne nende vastuvõtmist.(28) Keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi eesmärgi seisukohast ei ole mingit tähtsust, milline eesmärk on asjaomasel meetmel ja kas see kujutab endast selles osas ühtset tervikkontseptsiooni, mis väljendub konkreetses ja üksikasjalikus planeerimises, või puudutab ainult probleemse valdkonna teatavat aspekti.
55. Pealegi annaks keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi piiramine ühtsete tervikkontseptsioonidega ajendi keskkonnamõju hindamise kohustusest kõrvale hoida, jagades sellised kontseptsioonid mitmeks osameetmeks, mis igaüks ei ole iseenesest ulatuslikku laadi ning ei vaja seetõttu hindamist. Nagu väidab komisjon, on Euroopa Kohus sellise teguviisi keskkonnamõju hindamise direktiivist kõrvalehoidmiseks siiski juba tagasi lükanud.(29) See peab kehtima ka keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi suhtes.
56. Euroopa Kohtu määratlust ega keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi artikli 3 lõike 2 punkti a ja artikli 3 lõiget 4 ei saa seega mõista nii, et kava või programm peab sisaldama sellist ühtset tervikprogrammi. Pigem peab olema võimalik kohaldada strateegilise keskkonnamõju hindamise menetlust ka meetme suhtes, mis moodustab üksnes osa raamistikust projektidele tulevase nõusoleku saamiseks, seega selles suhtes, mis puudutab alade kasutamise teatavaid aspekte juhul, kui kasutus võib vastavalt sellele meetmele avaldada keskkonnale tõenäoliselt olulist mõju.
57. Seetõttu teen ettepaneku täpsustada Euroopa Kohtu määratlust nii, et kavad ja programmid keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi tähenduses ei pea kasutuse tingimusi ja korda konkreetselt kindlaks määrama, vaid piisab sellest, kui tingimused ja kord määratakse kindlaks üldiselt. Lisaks ei eelda keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi artikli 3 lõike 2 punkt a, et asjaomane kava või programm moodustab tervikliku raamistiku projektidele loa taotlemiseks.
C. Piiritlemine üldistest õigusaktidest
58. Mitu menetlusosalist püüab lõpuks eristada kavasid ja programme üldisematest õigusaktidest, nagu seda on vaidluse esemeks olev määrus, mille suhtes ei ole keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiiv nende arvates kohaldatav. Nende argumendid tuginevad põhiosas sellele, et teatavad rahvusvahelised konventsioonid sätestavad poliitika ja üldsätete puhul üldsuse osalemise ja keskkonnamõju hindamise suhtes vähem ranged nõuded kui kavade ja programmide puhul (selle kohta allpool jaotis 2). Enne viidatud argumentide käsitlemist tahaksin siiski meelde tuletada, et kavad ja programmid võivad oma olemuselt olla ka õigusaktid, kuid nad ei lange seetõttu juba keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi reguleerimisalast automaatselt välja (selle kohta allpool jaotis 1).
1. Kavade ja programmide olemus seadustena
59. Juba keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi artikli 2 punkti a esimesest taandest tuleneb, et kavad või programmid võtab vastu parlament või valitsus õigusloomemenetluse kaudu.
60. Keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiiv ei sisalda seevastu sätet, mis vastaks keskkonnamõju hindamise direktiivi artikli 2 lõikele 5. Selle kohaselt võivad liikmesriigid juhul, kui projekt võetakse vastu eraldi siseriikliku õigusaktiga, vabastada kõnealuse projekti direktiivis kehtestatud üldsusega konsulteerimise nõuetest.(30)
61. Vastavalt sellele sedastas Euroopa Kohus nitraadidirektiivi kohaste tegevusprogrammide kohta, et mitte iga seadusandlik meede ei kujuta endast kava või programmi keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi tähenduses, kuid ainuüksi asjaolu, et sedalaadi meede kehtestati seadusandlikul teel, ei välista seda, et see meede võiks kuuluda kõnealuse direktiivi kohaldamisalasse.(31)
62. Ka määratlus, mille Euroopa Kohus andis kavade ja programmide mõistele hiljem, hõlmab ilmselt seaduses sätestatud meetmeid, sest seadused võivad olla õigusaktid, mis määravad kindlaks alade kasutuse või maakasutuse tingimused ja korra ning eeskirjad ja menetlused projektide kontrollimiseks.
63. Keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivis sätestatud mõistete „kavad ja programmid“ ulatust ei saa seega piirata seeläbi, et välistatakse seaduse kujul võetavad meetmed.
2. Meetme sisu
64. Mõned menetlusosalised teevad seetõttu plaanide ja programmide ning muude meetmete vahel vahet sisu alusel.
65. Ühelt poolt kavade ja programmide ning teiselt poolt konkreetsete projektide vahelises suhtes on sellist vahetegemist vaja kontrollida keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi ja keskkonnamõju hindamise direktiivi vahelise suhte alusel. Meetme võimaliku keskkonnamõju topelthindamine mõlema direktiivi alusel ei ole otstarbekohane.(32) Juba seetõttu on keskkonnamõju hindamise direktiiv konkreetsete projektide suhtes erinorm.(33)
66. Selleks et piiritleda kavasid ja programme mitte ainult konkreetsete projektide, vaid ka teiselt poolt (veel) üldisemate eeskirjade suhtes, tuginevad mõned menetlusosalised Århusi konventsiooni artiklitele 7 ja 8 ning Kiievi protokollile.
67. Kõige üksikasjalikumalt käsitletakse asjaomaste meetmete tüpoloogiat Århusi konventsioonis. Artikli 7 esimene kuni kolmas lause näevad ette üldsuse asjakohase osalemise keskkonnaga seotud kavade ja programmide puhul. Peale selle nõuab artikli 7 neljas lause, et konventsiooniosaline otsib sobivaid võimalusi üldsuse kaasamiseks keskkonnaga seotud poliitika kavandamisse. Viimaks rakendab konventsiooniosaline vastavalt artiklile 8 abinõusid, et üldsus tõhusalt osaleks avaliku võimu organite koostatavate määruste ja teiste keskkonda oluliselt mõjutada võivate üldkohustuslike õigusaktide ettevalmistamise algetapis.
68. Sellist vahet teeb ka Kiievi protokoll, mille eriomane ese on keskkonnamõju strateegiline hindamine. Kui kavasid ja programme käsitlevad sätted keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivile põhiosas vastavad, siis protokoll sisaldab lisaks artiklit 13, mis viitab sõnaselgelt poliitikale ja õigusaktidele. Nende ettevalmistamisel peavad konventsiooniosalised vaid tagama keskkonnakaalutluste arvessevõtmise.
69. Siiski näib olevat välistatud, et kõnealused rahvusvahelised konventsioonid on seoses mõistete „kavad ja programmid“ piiritlemisega keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivile eeskujuks. Århusi konventsioon ega Kiievi protokoll ei moodustanud keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi vastuvõtmisel liidu õiguse osa. Konventsioon oli küll juba olemas, kuid keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivis seda ei mainita; eelkõige ei ole direktiivi eesmärk selle ülevõtmine. Direktiiv ennetab põhjenduses 7 küll hiljem vastuvõetud protokolli ning vastavalt protokolli ratifitseerimisel esitatud deklaratsioonile on direktiivi eesmärk protokolli ülevõtmine, kuid ka sellest ei järeldu, et protokoll nõuab direktiivi kitsendavat tõlgendamist.
70. Lisaks erineb keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiiv mõlemast rahvusvahelisest konventsioonist selle poolest, et see just nimelt ei sisalda erisätteid poliitika ega üldsätete kohta, mis nõuaksid piiritlemist kavadest ja programmidest.
71. Pealegi ei oleks mõistete „kava“ ja „programm“ kitsendav tõlgendamine sellest tulenevalt kooskõlas keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi kohaldamise tingimuste laia tõlgendamise põhimõttega(34) ega läbiva eemärgiga, mis seisneb menetluse kehtestamises selliste aktide kontrollimiseks, mis tõenäoliselt mõjutavad oluliselt keskkonda.(35) Asjaolu, et need kaks põhimõtet on kolmandate riikidega sõlmitud rahvusvahelistes kokkulepetes vähem kaalukad, ei üllata. Need riigid ei ole – erinevalt liidust vastavalt ELL artikli 3 lõike 3 teisele lausele, ELTL artikli 191 lõikele 2 ja põhiõiguste harta artiklile 37 – tingimata kohustatud tagama keskkonnakaitse kõrget taset. Seega võivad kolmandate riikidega sõlmitud keskkonnakokkulepped sisaldada kompromisse, mis jäävad liidu keskkonnakaitse tasemest madalamaks.(36)
72. Seetõttu ei ole Århusi konventsiooni ja Kiievi protokolli tüpoloogia ülekandmine neist varasemale keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivile imperatiivne.
73. Pigem on alust lähtuda Espoo konventsioonist, mis muutus liidu õiguse osaks keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi kohta peetavate läbirääkimiste ajal ja mida saab ennemini kui eespool nimetatud konventsioone käsitada direktiivi võimaliku inspiratsiooniallikana, täpsemalt viidatud konventsiooni artikli 2 lõike 7 teisest lausest. Viidatud sätte siduvate keeleversioonide (inglis-, prantsus- ja venekeelne versioon) kohaselt püüavad pooled poliitika, planeeringute ja programmide väljatöötamisel rakendada kohases ulatuses keskkonnamõju hindamise põhimõtteid. Seega peetakse kõiki kolme liiki meetmeid samaväärseteks.
74. Järelikult ei ole seoses poliitika või õigusaktidega alust kitsendada mõistete „kavad ja programmid“ määratlust, mille on välja töötanud Euroopa Kohus.
75. Selles suhtes ei muuda midagi ka Belgia väide, et vaidlusalune määrus on võrreldav üldsiduvate sätetega tööstusheiteid käsitleva direktiivi(37) artikli 6 tähenduses, mis ei vaja keskkonnamõju hindamist.
76. Siinkohal tuleb küll tunnistada, et tööstusheiteid käsitlev direktiiv ei näe selliste sätete vastuvõtmiseks liikmesriikidele ette keskkonnamõju hindamist ega üldsuse kaasamist. Erinevalt nitraadidirektiivis sätestatud tegevusprogrammidest ei leidu ka ühtki muud liidu õigusakti, mis annaks alust kvalifitseerida viidatud sätted kavadeks või programmideks.
77. Sellega ei ole siiski välistatud, et üldsiduvad sätted tööstusheiteid käsitleva direktiivi artikli 6 tähenduses on tegelikult kavad või programmid, mille puhul on vajalik keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi kohane keskkonnamõju hindamine. Nimelt määravad sellised sätted kindlaks alade kasutuse või maakasutuse tingimused ja korra ning eeskirjad ja menetlused projektide kontrollimiseks. Samuti võib neil olla tõenäoliselt oluline mõju keskkonnale.
78. Pealegi sisaldavad ka nitraadidirektiivi kohased tegevusprogrammid selle direktiivi III lisa punkti 2 kohaselt lämmastiku kasutamise piirmäärasid.
79. Seega võivad üldised piirmäärad samuti moodustada osa „kavadest või programmidest“ keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi tähenduses.
D. Lõppmärkused
80. Peale vaidlusaluse määruse kavaks või programmiks kvalifitseerimise on keskkonnamõju strateegilise hindamise kohustusel täiendavaid tingimusi.
81. Selles osas on Conseil d’État (riiginõukogu) seisukohal, et vaidlustatud määrus on meede, mis „koostatakse“ siseriiklike õigusnormide alusel keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi artikli 2 punkti a teise taande tähenduses. Vaieldamatult puudutab see ka artikli 3 lõike 2 punktis a nimetatud energeetika valdkonda ja nõusoleku saamist projektidele, mille suhtes kohaldatakse keskkonnamõju hindamise direktiivi, nimelt tuuleelektrijaamadele II lisa punkti 3 alapunkti i tähenduses.
82. EDORA on küll seisukohal, et määruse sätted ei saa avaldada keskkonnale olulist mõju, kuid rangelt võttes ei ole see keskkonnamõju hindamise kohustuse tingimus vastavalt keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiivi artikli 3 lõike 2 punktile a. Kohtuotsusest Dimos Kropias Attikis võiks küll välja lugeda vastupidist, kuid käesoleval juhul piirduks olulise keskkonnamõju hindamise kontrollimine küsimusega, kas objektiivsete asjaolude alusel on võimalik välistada, et nimetatud kaval või projektil on asjaomasele alale oluline mõju.(38) Näib ebatõenäolisena, et piirmäärade, eelkõige tuulegeneraatorite poolt tekitatavat müra ja perioodilist varjutust puudutavate piirmäärade kindlaksmääramisel on see niisama lihtsalt võimalik.
83. On võimalik, et Conseil d’État (riiginõukogu) peab siiski kontrollima, kas keskkonnamõju hindamisel ja üldsuse kaasamisel seoses Valloonia muude algatustega tuuleenergia kasutamise reguleerimiseks oli piisavalt hõlmatud ka vaidlustatud määruse mõju keskkonnale. Keskkonnamõju strateegilise hindamise direktiiv ei nõua põhimõtteliselt keskkonnamõju topelthindamist, mistõttu on võimalik, et määruse puhul oleks keskkonnamõju eraldi hindamine olnud ülearune.(39) Kui siiski on õige P. D’Oultremont’i väide, et esitatud andmeid üldsuse osalemise raames ei hinnatud, siis ei saa see asendada vaidlusaluse määruse eriomast keskkonnamõju hindamist.
84. Eeltoodust tulenevalt teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata eelotsuse küsimusele järgmiselt:
1. „Kava või programm“ direktiivi 2001/42/EÜ teatavate kavade ja programmide keskkonnamõju hindamise kohta tähenduses on õigusakt, mis määrab kindlaks alade kasutuse või maakasutuse tingimused ja korra ning eeskirjad ja menetlused ühe või mitme projekti suhtes kohaldatava kontrolli teostamiseks.
2. Direktiivi 2001/42/EÜ artikli 3 lõike 2 punkt a ei eelda, et asjaomane kava või programm loob tervikliku raamistiku projektidele nõusoleku saamiseks.
3. Määrus, mis sisaldab mitmesuguseid sätteid tuulegeneraatorite paigaldamise kohta, sealhulgas ohutus-, kontrolli-, korrashoiu- ja tagatise andmise meetmeid ning maakasutuse planeerimise piirkondi silmas pidades määratletud müra piirmäärasid, mis moodustavad vähemalt osa raamistikust halduslike lubade andmiseks direktiivi 2011/92/EL teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta II lisa punkti 3 alapunktis i nimetatud rajatistele, tuleb kvalifitseerida „kavaks või programmiks“ direktiivi 2001/42 tähenduses.
2 –	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. juuni 2001. aasta direktiiv 2001/42/EÜ teatavate kavade ja programmide keskkonnamõju hindamise kohta (EÜT 2001, L 197, lk 30; ELT eriväljaanne 15/06, lk 157).
3 –	17. juuni 2010. aasta kohtuotsus Terre wallonne ja Inter-Environnement Wallonie (C‑105/09 ja C‑110/09, EU:C:2010:355).
4 –	Sellest ajast saadik on Euroopa Kohus üheksas järgnevas eelotsusemenetluses vastanud selle direktiivi kohta esitatud küsimustele. Peale käesoleva menetluse on lisaks pooleli vähemalt kaks eelotsusemenetlust.
5 –	11. septembri 2012. aasta kohtuotsus Nomarchiaki Aftodioikisi Aitoloakarnanias jt (C‑43/10, EU:C:2012:560, punkt 95).
6 –	EÜT 1992, C 104, lk 7.
7 –	Vastavalt nõukogu otsuse ettepanekule Euroopa Ühenduse nimel ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni piiriülese keskkonnamõju hindamise Espoo konventsiooni esimese ja teise muudatuse heakskiitmise kohta (KOM(2007) 470 (lõplik)) kiitis ühendus 27. juunil 1997. aastal viidatud konventsiooni heaks nõukogu avaldamata otsusega, mille kuupäev on ilmselt 15. oktoober 1996 (vt ettepanek: nõukogu esimene otsus EÜT 1992, C 104, lk 5).
8 –	ELT 2008, L 308, lk 35.
9 –	Nõukogu 20. oktoobri 2008. aasta otsus 2008/871/EÜ, millega kiidetakse Euroopa Ühenduse nimel heaks ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni 1991. aasta piiriülese keskkonnamõju hindamise Espoo konventsiooni keskkonnamõju strateegilise hindamise protokoll (ELT 2008, L 308, lk 33).
10 –	Vt Euroopa Ühenduse deklaratsioon vastavalt ÜRO Euroopa Majanduskomisjoni 1991. aasta piiriülese keskkonnamõju hindamise Espoo konventsiooni keskkonnamõju strateegilise hindamise protokolli artikli 23 lõikele 5 (ELT 2008, L 308, lk 34).
11 –	ELT 2005, L 14, lk 4, heaks kiidetud nõukogu 17. veebruari 2005. aasta otsusega 2005/370/EÜ (ELT 2005, L 124, lk 1).
12 –	Vt selle kohta minu ettepanek kohtuasjas Lesoochranárske Zoskupenie (II) (C‑243/15, EU:C:2016:491, punktid 64–85).
13 –	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiiv 2011/92/EL teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (ELT 2011, L 26, lk 1), viimati muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. aprilli 2014. aasta direktiiviga 2014/52/EL (ELT 2014, L 124, lk 1).
14 –	Vt minu ettepanek liidetud kohtuasjades Terre wallonne ja Inter-Environnement Wallonie (C‑105/09 ja C‑110/09, EU:C:2010:120, punkt 38).
15 –	Nõukogu 12. detsembri 1991. aasta direktiiv 91/676/EMÜ veekogude kaitsmise kohta põllumajandusest lähtuva nitraadireostuse eest (EÜT 1991, L 375, lk 1; ELT eriväljaanne 15/02, lk 68), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrusega (EÜ) nr 1882/2003 EÜ asutamislepingu artiklis 251 osutatud menetlusele vastavates õigusaktides sätestatud rakendusvolituste kasutamisel komisjoni abistavaid komiteesid käsitlevate sätete kohandamise kohta nõukogu otsusega 1999/468/EÜ (ELT 2003, L 284, lk 1; ELT eriväljaanne 01/04, lk 447).
16 –	17. juuni 2010. aasta kohtuotsus Terre wallonne ja Inter-Environnement Wallonie (C‑105/09 ja C‑110/09, EU:C:2010:355, punkt 42).
17 –	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. mai 2003. aasta direktiiv 2003/35/EÜ, milles sätestatakse üldsuse kaasamine teatavate keskkonnaga seotud kavade ja programmide koostamisse ning muudetakse nõukogu direktiive 85/337/EMÜ ja 96/61/EÜ seoses üldsuse kaasamisega ning õiguskaitse kättesaadavusega (ELT 2003 L 156, lk 17).
18 –	Minu ettepanek liidetud kohtuasjades Terre wallonne ja Inter-Environnement Wallonie (C‑105/09 ja C‑110/09, EU:C:2010:120, punkt 26).
19 –	22. märtsi 2012. aasta kohtuotsus Inter-Environnement Bruxelles jt (C‑567/10, EU:C:2012:159, punkt 30).
20 –	11. septembri 2012. aasta kohtuotsus Nomarchiaki Aftodioikisi Aitoloakarnanias jt (C‑43/10, EU:C:2012:560, punkt 95).
21 –	22. märtsi 2012. aasta kohtuotsus Inter-Environnement Bruxelles jt (C‑567/10, EU:C:2012:159, punkt 37) ja 10. septembri 2015. aasta kohtuotsus Dimos Kropias Attikis (C‑473/14, EU:C:2015:582, punkt 50).
22 –	Vt selle kohta 28. veebruari 2012. aasta kohtuotsus Inter-Environnement Wallonie ja Terre wallonne (C‑41/11, EU:C:2012:103, punkt 40) ja 22. märtsi 2012. aasta kohtuotsus Environnement Bruxelles jt (C‑567/10, EU:C:2012:159, punkt 30).
23 –	Kohtujuristi kursiiv.
24 –	Vt 17. juuni 2010. aasta kohtuotsus Terre wallonne ja Inter-Environnement Wallonie (C‑105/09 ja C‑110/09, EU:C:2010:355, punktid 36 ja 47).
25 –	Kohtujuristi kursiiv.
26 –	17. juuni 2010. aasta kohtuotsus Terre wallonne ja Inter-Environnement Wallonie (C‑105/09 ja C‑110/09, EU:C:2010:355, punkt 47).
27 –	21. jaanuari 1999. aasta kohtuotsus komisjon vs. Belgia (C‑207/97, EU:C:1999:17, punkt 40). Vt ka Madalmaade nimetatud 4. juuli 2000. aasta kohtuotsus komisjon vs. Kreeka (C‑387/97, EU:C:2000:356, punkt 76) jäätmeõigust puudutavate planeerimismeetmete kohta.
28 –	28. veebruari 2012. aasta kohtuotsus Inter-Environnement Wallonie ja Terre wallonne (C‑41/11, EU:C:2012:103, punkt 40) ja 22. märtsi 2012. aasta kohtuotsus Environnement Bruxelles jt (C‑567/10, EU:C:2012:159, punkt 30).
29 –	21. septembri 1999. aasta kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa (C‑392/96, EU:C:1999:431, punkt 76).
30 –	Vt juba minu ettepanek liidetud kohtuasjades Terre wallonne ja Inter-Environnement Wallonie (C‑105/09 ja C‑110/09, EU:C:2010:120, punkt 40).
31 –	17. juuni 2010. aasta kohtuotsus Terre wallonne ja Inter-Environnement Wallonie (C‑105/09 ja C‑110/09, EU:C:2010:355, punkt 41).
32 –	Vt 22. septembri 2011. aasta kohtuotsus Valčiukienė jt (C‑295/10, EU:C:2011:608, punkt 62) ja 10. septembri 2015. aasta kohtuotsus Dimos Kropias Attikis (C‑473/14, EU:C:2015:582, punkt 58).
33 –	Vt minu ettepanek kohtuasjas Nomarchiaki Aftodioikisi Aitoloakarnanias jt (C‑43/10, EU:C:2011:651, punkt 151).
34 –	22. märtsi 2012. aasta kohtuotsus Inter-Environnement Bruxelles jt (C‑567/10, EU:C:2012:159, punkt 37) ja 10. septembri 2015. aasta kohtuotsus Dimos Kropias Attikis (C‑473/14, EU:C:2015:582, punkt 50).
35 –	28. veebruari 2012. aasta kohtuotsus Inter-Environnement Wallonie ja Terre wallonne (C‑41/11, EU:C:2012:103, punkt 40) ja 22. märtsi 2012. aasta kohtuotsus Environnement Bruxelles jt (C‑567/10, EU:C:2012:159, punkt 30).
36 –	Vaata 14. juuli 1998. aasta kohtuotsus, Safety Hi-Tech (C‑284/95, EU:C:1998:352, punkt 48) ja kohtuotsus Bettati (C‑341/95, EU:C:1998:353, punkt 46).
37 –	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. novembri 2010. aasta direktiiv 2010/75/EL tööstusheidete kohta (saastuse kompleksne vältimine ja kontroll) (ELT 2010, L 334, lk 17).
38 –	10. septembri 2015. aasta kohtuotsus Dimos Kropias Attikis (C‑473/14, EU:C:2015:582, punkt 47).
39 –	10. septembri 2015. aasta kohtuotsus Dimos Kropias Attikis (C‑473/14, EU:C:2015:582, punkt 58).

matches: Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus


Maksumaksja portaal - Maksuküsimused - Dividendid - Eesti AS soovib maksta dividende 25% osalusega mitteresidendist juriidilisele isikule. Kas tulumaksu peab tasuma? Missugused maksudeklaratsiooni vormid tuleb täita ja kas on vajalik esitada ka mitteresidendi residentsustõend?
Eesti AS soovib maksta dividende 25% osalusega mitteresidendist juriidilisele isikule. Kas tulumaksu peab tasuma? Missugused maksudeklaratsiooni vormid tuleb täita ja kas on vajalik esitada ka mitteresidendi residentsustõend?
Küsis Maksumaksja ja vastas EML Jurist 21.01.2007 10:52 (2539 korda)
TuMS § 50 lg 1 kohaselt maksab residendist äriühing tulumaksu dividendide või muude kasumieraldistena jaotatud kasumilt nende väljamaksmisel rahalises või mitterahalises vormis. Maksumäär on 2007. a 22/78.
Lisaks tasuks tähelepanu pöörata ka TuMS § 50 lg 1.1 ning § 54 lg 5, kus on sätestatud maksuvabastused ja mahaarvamised.
Kuna mitteresidendist juriidilise isiku osalus dividende maksvas äriühingus on üle 15%, siis TuMS § 29 lg 8 sätestatud mitteresidendi tulumaksukohustus ei rakendu. Arvestades, et residentsustõendi esitamine on vajalik selleks, et kohaldada maksulepingut, kuid praegusel juhul TuMS § 29 lg 8 ei rakendu niikuinii, siis tõendit esitama ei pea (vt TuMS § 43 lg 2).
Maksuhaldurile tuleb esitada vormi TSD lisa 7 „Dividendid ja muud kasumieraldised“ ning vorm INF 1 „Dividendide ja muude kasumieraldiste saajate deklaratsioon“.


Mis muutub euro tulekuga maksuarvestuses? - Raamatupidaja
Mis muutub euro tulekuga maksuarvestuses?
05. oktoober 2010 13:00
Jah, võib 99,9% tõenäosusega öelda, et jaanuarist 2011 ei ole meil enam krooni ja siis kõliseb meie rahakottides hoopis euro. Hetkel, kui ma seda lugu kirjutama hakkasin, tiksus Eesti euroveebis www.euro.eesti.ee kell, mis näitas, et euro tulekuni on aega veel 105 päeva ja veidi üle 10 tunni.
Meenutuseks, miks me euro kasutusele võtame — 2003. aastal toimunud Euroopa Liiduga liitumise referendumil heaks kiidetud otsus tähendas ühtlasi ka liitumist Euroopa ühisraha euroga, sest liikmesriigi kohustus ühisraha kasutusele võtta on kirjas Euroopa Liidu aluslepingutes. Euro on maksevahendina käibel olnud 1999. aastast, sularahana 2002. aastast ning tänaseks kasutab eurot 16 Euroopa Liidu liikmesriiki. Eesti soovis ühisraha kasutama hakata juba varem — 2007. aastal, kuid siis kõiki euro kriteeriume ei täidetud. 13. juulil 2010 kinnitasid Euroopa Liidu rahandusministrid Eestile ametliku kursi kroonilt eurole üleminekuks, milleks on 1:15,6466.
Euro tulek põhimõttelisi muudatusi meie õiguses kaasa ei too. Kõik senised lepingud jäävad endiselt kehtima ning ühepoolselt lepinguid muuta või kehtetuks tunnistada pole võimalik. Lepingust tulenevate nõuete ja kohustuste vääring muutub kroonilt euroks ja seda ametliku kursi 15,6466 alusel. Ümardamise reeglite kohaselt tuleb üleminekukursi jagamisel saadud tulem ümardada ühe eurosendi täpsusega kolmanda koha järgi pärast koma, kusjuures kuni 0,004 senti ümardatakse allapoole ja 0,005 sendist ümardatakse ülespoole. Näiteks kui töölepingus on kokku lepitud töötasu 10460 krooni, on töötaja töötasu alates 2011. aasta jaanuarist 668,52 eurot. Kui tööandja soovib „mängu ilu“ huvides selle summa näiteks 670 euroks ümardada, siis töötajale soodsamas suunas võib seda loomulikult ka ühepoolse otsusega teha.
Sama põhimõte kehtib ka maksuõiguses — kõik maksuvõlad ja ettemaksed jäävad alles, vaid nende kajastatav vääring muutub kroonilt euroks. Peamised muudatused maksuõiguses seoses euro kasutuselevõtuga on seotud erinevate piirmäärade ümardamisega.
Maksukorralduse seadus on Eesti maksuõiguse üldakt, kus sätestatud peamised maksumaksja ja maksuhalduri õigused ning kohustused. Hetkel kehtiva MKS § 88 lõike 2 kohaselt ei väljastata maksumaksjale maksuteadet, kui maksusumma on väiksem kui 50 krooni. Uue sätte kohaselt on selleks piirmääraks 10 eurot. Ka intressinõuet ei esitata, kui intressisumma on alla 10 euro (MKS § 119 lg 3). Samasugune on piirmäär ka tulumaksu tagastuse osas — alla 10-eurose tagastuse osas tuleb maksumaksjal eraldi avaldus teha (MKS § 106 lg 6). Ka maksusumma määramisele kehtib edaspidi 10 euro piirmäär.
Maksuvõla puudumise tõendi väljastab maksuhaldur hetkel ka siis, kui isiku maksuvõlg on kuni 100 krooni. Uuest aastast on selleks piirmääraks 15 eurot ehk 234,70 krooni.
Sunnirahade määr muutub samuti — esimesel korral maksimaalne rakendatav sunniraha asjade, teabe või dokumentide esitamata jätmise korral ei või ületada 640 eurot, teisel korral 2000 eurot. Seni oli nendeks piirmääradeks 10 000 ja 30 000 krooni (MKS § 67).
Sunniraha deklaratsiooni esitamata või parandamata jätmise eest võib edaspidi olla 1300 ja 2000 eurot. Senini oli nendeks piirmääradeks 20 000 ja 30 000 krooni (MKS § 91).
Oluline muudatus puudutab ka deklaratsioonide esitamist. Kui senini pidid raamatupidajad esitama maksudeklaratsioone krooni täpsusega, siis uuest aastast tuleb tasumisele kuuluv maksusumma, samuti tagastusnõude summa või kõrvalkohustustest tulenev summa ümardada sendi täpsusega, kui maksuseaduses või tollieeskirjades ei ole sätestatud teisiti (MKS § 97). Samas tasub siinkohal mainimist ka asjaolu, et kui 2011. aastal muudetakse või parandatakse 2010. aasta maksudeklaratsioone, siis täidetakse neid maksudeklaratsioone ikka Eesti kroonides, samas lõplik maksukohustus kajastatakse eurodes. 2010. aasta tuludeklaratsioonid täidetakse samuti Eesti kroonides. Kui maksuhaldur korrigeerib eelmiste aastate maksuarvutusi maksuotsusega, tuuakse arvutuskäik samuti kroonides ning eurodesse konverteeritakse vaid lõpptulemus.
Maksuõigusrikkumiste karistused euro tulekuga veidi karmistuvad. Kui senini ulatus maksimaalne juriidilisele isikule määratav väärteokaristus 500 000 kroonini, siis jaanuarist 2011 on karistuste maksimaalmääraks 32 000 eurot (500 691 krooni).
Muudatused tulumaksuseaduses
Tulumaksuseaduses muudetakse eelkõige mitmed maksuvabastuste piirmäärad. Enamasti on piirmäärade muutumine pigem kosmeetiline — määrad muutuvad eurodesse ümberarvutatuna enamasti vaid mõnekümne krooni ulatuses ja seda maksumaksjatele soodsamas suunas.
Näiteks maksuvaba tulu suurus hakkab praeguse 27 000 krooni asemel olema 1728 eurot aastas, mis vähendab iga inimese tulumaksukohustust aastas täpselt 7 krooni ja 83 sendi võrra. Igakuisel kinnipidamisel rakendab tööandja maksuvaba tulu 144 eurot kuus. Pensionide täiendav 36 000-kroonine maksuvabastus asendub 2304 euroga. Kutsehaiguse ja –õnnetuse hüvitise maksuvaba piirmäär muutub 12 000 kroonilt 768 euroks. Eluasemelaenu, annetuste ning koolituskulude mahaarvatav piirmäär 50 000 krooni asendub 3196 euroga. FIE-de omatoodetud töötlemata põllumajandussaaduste, samuti neile kuuluvalt kinnisasjalt saadud metsamaterjali võõrandamisest saadud tulust võib maksustamisperioodil täiendavalt maha arvata kuni 2877 eurot (45 015,27 krooni), senini oli selleks määraks 45 000 krooni. FIE-de avansiliste maksete tasumise kohustuse piirmääraks on edaspidi 64 eurot. Maksuvaba reklaamkingituse piirmäär on senise 150 krooni asemel 10 eurot ning külaliste vastuvõtukulude 500-kroonine maksuvabastuse piirmäär asendub 32 euroga ühes kalendrikuus.
Veidi suurenevad ka lähetuskulude maksuvabad piirmäärad. TuMS § 13 lg 3 punkti 1 kohaselt on majutuskulude hüvitise maksuvaba piirmäär riigisisese lähetuse korral 77 eurot (1204,79 krooni) ja välislähetuse korral 128 eurot (2002,76 krooni) ööpäevas ning välislähetuse päevaraha maksuvaba piirmäär on 32 eurot (500,69 krooni). Kui tööandja on kehtestanud oma sisemise töökorralduse jaoks lähetusi puudutavaid eeskirju, siis tasub need üle vaadata ja vajadusel seal hüvitise määrad asendada.
Ühele isikule makstava isikliku sõiduauto hüvitise maksuvaba piirmäär sõitude kohta arvestuse pidamise korral on 0,30 eurot kilomeetri kohta, kuid mitte rohkem kui 256 eurot kalendrikuus iga hüvitist maksva tööandja kohta ning arvestuse puudumisel 64 eurot kalendrikuus kõikide hüvitist maksvate tööandjate kohta kokku. Kuna väga paljudel juhtudel on autohüvitis määratud tähtajatu otsusega, tasub need otsused kindlasti üle vaadata, sest kui varem kroonides määratud hüvitised jäävad kehtima, oleksid need euro ekvivalendis vastavalt 0,26 eurot kilomeetri kohta ja 255,56 eurot või 63,91 eurot kuus. Kindlasti on nii töötajale kui tööandjale mugavam ja praktilisem kasutada uusi ümardatud piirmäärasid. Tööandja jaoks küll kulud veidi suurenevad, kuid see ei tohiks olla märkimisväärne — näiteks 1000-kroonise hüvituse korral suureneks kulu ühe auto kohta 16,90 krooni aastas.
Praegune 4000 krooni suurune sõiduauto erisoodustuse hind saab samuti olema 256 eurot ning arvestuse pidamisel kasutatavad kilomeetrimäärad 3 ja 4 krooni asenduvad kõikide eelduste kohaselt 20 ja 30 eurosendi suuruste määradega (rahandusministri määruse muudatusi ei ole veel avaldatud). Mingil määral võib siin rääkida maksukoormuse tõusust, sest näiteks sõitude arvestust pidamata tasumisele kuuluva tulumaksu ja sotsiaalmaksu summa (kuus vastavalt 68,05 ja 139,44 eurot) suureneb ühe auto kohta aastas 47 krooni.
Ka käibemaksuseaduses tehtavad muudatused on vaid kosmeetilised. Nii nagu tulumaksuseaduses toodud maksuvaba kingituse piirmäär on uuest aastast 150 krooni asemel 10 eurot, on see ka käibemaksuseaduse kohaselt. Käibemaksukohustuslasena registreerimise piirmäär 250 000 krooni asendub 16 000 euroga (suurenemine 345,60 krooni võrra) ning piiratud käibemaksukohustuslasena registreerimise piirmäär 160 000 krooni asendub 10 000 euroga. Lihtsustatud arve piirmäär 2500 krooni asendub 160 euroga.
Muud maksud
Muude maksude osas on muudatused põhiliselt seotud maksumäärade ümberarvutamisega. Nii hasartmängumaksu, raskeveokimaksu kui aktsiiside määrad on eurodesse ümber arvutatud sendi täpsusega ning ümardamisest tekkivad võidud maksumaksjale on veelgi väiksemad.
Artikkel ilmus EML ajakirjas MaksuMaksja
Lemmi Kann, Gaily Kuusik
Põnevamad muutused käibemaksuseaduses 13. juuli 2010 12:23
Käibemaksuseaduse muudatused maksuvaba impordi osas 29. aprill 2010 10:05
URL: http://www.raamatupidaja.ee/uudised/2010/10/05/mis-muutub-euro-tulekuga-maksuarvestuses


Määrus kehtestatakse «Meresõiduohutuse seaduse» § 32 lõike 8 alusel.
§ 3. Merepiirkonnad
§ 4. Eripüstuvusnõuded
§ 5. Kanne eripüstuvusnõuetele vastavuse kohta
§ 6. Hooajaline ja lühiajaline kasutus
§ 7. Eripüstuvusnõuete kohaldamine


text:
ajutise halduri vastutus
3-2-1-108-99 Riigikohus 08.12.1999
PankrS § 13 lg 3 sätestab üheselt, et kohus jätab pankrotiavalduse läbi vaatamata, kui pankrotiavalduse esitanud võlausaldaja ei ilmu eelistungile või kohtuistungile.\Avalduse läbi vaatamata jätmine PankrS § 13 lg 3 ei välista iseenesest ajutise halduri tasu (PankrS § 121 lg 5 ja 6) väljamõistmist pankrotiavalduse esitajatelt. Võlausaldaja, kes esitas pankrotiavalduse, on kohustatud PankrS § 121 lg 6 mõtte kohaselt kulutused kandma analoogiliselt PankrS § 98 lg 4 sätestatuga.
Avalduse läbi vaatamata jätmine PankrS § 13 lg 3 ei välista iseenesest ajutise halduri tasu (PankrS § 121 lg 5 ja 6) väljamõistmist pankrotiavalduse esitajatelt. Võlausaldaja, kes esitas pankrotiavalduse, on kohustatud PankrS § 121 lg 6 mõtte kohaselt kulutused kandma analoogiliselt PankrS § 98 lg 4 sätestatuga.
III-2/1-54/94 Riigikohus 22.11.1994

matches:
Riigikohus
§ 13
kohus
§ 13
§ 121
§ 121
§ 98
§ 13
§ 121
§ 121
§ 98
Riigikohus


Navigatsioonimärgistuse kavandamise, rajamise, rekonstrueerimise, paigaldamise, järelevalve ja märgistusest teavitamise nõuded ning kord – Riigi Teataja
Navigatsioonimärgistuse kavandamise, rajamise, rekonstrueerimise, paigaldamise, järelevalve ja märgistusest teavitamise nõuded ning kord
Navigatsioonimärgistuse kavandamise, rajamise, rekonstrueerimise, paigaldamise, järelevalve ja märgistusest teavitamise nõuded ning kord - sisukord
§ 1 Navigatsioonimärgistuse kavandamise alused
§ 2 Navigatsioonimärgistuse liigid
§ 3 Navigatsioonimärkide andmekogu ja kaugseire
II NAVIGATSIOONIMÄRGISTUSE KAVANDAMINE, RAJAMINE, REKONSTRUEERIMINE JA PAIGALDAMINE
§ 4 Navigatsioonimärgistuse kavandamine, rajamine ja rekonstrueerimine üldkasutataval veeteel
§ 5 Navigatsioonimärgistuse kavandamine, rajamine ja rekonstrueerimine sadamas
§ 6 Navigatsioonimärgistuse projekt
§ 8 Navigatsioonimärgistuse rekonstrueerimine ja rajamine
§ 9 Navigatsioonimärgi registreerimistunnistus
§ 10 Ujuvmärgistuse paigaldamine või väljavõtmine
III NAVIGATSIOONIMÄRGISTUSE JÄRELEVALVE
§ 11 Järelevalve navigatsioonimärkide vastavuse eest
IV TEAVITAMINE
§ 12 Navigatsioonimärkide teatmik
§ 13 Hooajalise ujuvmärgistuse paigaldamine ja väljavõtmine
RTL 2002, 137, 2011
Vastu võetud 02.12.2002 nr 18
Määrus kehtestatakse «Meresõiduohutuse seaduse» (RT I 2002, 1, 1; 61, 375) § 47 lõike 2 alusel.
§ 1. Navigatsioonimärgistuse kavandamise alused
Navigatsioonimärgistuse kavandamisel lähtutakse ohutu meresõidu üldtunnustatud põhimõtetest ja tavadest ning Rahvusvahelise Mereorganisatsiooni (IMO), Rahvusvahelise Meremärkide ja Tuletornide Administratsioonide Liidu (IALA) ja teiste pädevate rahvusvaheliste organisatsioonide nõuetest ja soovitustest.
§ 2. Navigatsioonimärgistuse liigid
(1) Navigatsioonimärgistus jaguneb püsimärgistuseks, mis käesoleva määruse mõistes koosneb statsionaarsetest rajatistest (tuletornid, tulepaagid ja päevamärgid), ja ujuvmärgistuseks, mis paigaldatakse veeteedele ja navigatsiooniohtude tähistamiseks (tulepoid, poid ja toodrid).
(2) Navigatsioonimärkidele esitatavatest nõuetest lähtuvalt jaguneb navigatsioonimärgistus käesoleva määruse tähenduses reglementeeritud ja reglementeerimata navigatsioonimärgistuseks.
(3) Reglementeeritud navigatsioonimärgistuse hulka kuuluvad üldkasutatavate veeteede, kaubandusliku meresõidu ülesannetega sadamate ja külalissadamate (edaspidi sadamad) ning nende sissesõiduteede navigatsioonimärgistus. Reglementeeritud navigatsioonimärgistuse kohta koostatakse navigatsioonimärgistuse ja selle rekonstrueerimise projektid.
(4) Reglementeerimata navigatsioonimärgistuse hulka kuuluvad harrastusmeresõitjatele teenuseid osutavate paadisadamate ja lautrite navigatsioonimärgid. Reglementeerimata navigatsioonimärgistus ei tohi eksitada ega häirida liiklust üldkasutatavatel veeteedel. Reglementeerimata navigatsioonimärgistuse rajamine või paigaldamine tuleb kooskõlastada Veeteede Ametiga ja vajadusel on viimasel õigus teha ettekirjutusi navigatsioonimärkide oluliste tunnuste ja tehniliste näitajate muutmiseks.
(5) Eesti vete reglementeeritud ujuvmärgistus peab vastama käesoleva määruse lisas 1 esitatud nõuetele.
(6) Veeteede Amet, lähtudes käesoleva määruse §-s 1 sätestatust, tegeleb Eesti tingimustele sobivate reglementeeritud navigatsioonimärkide väljatöötamise ja edasiarendamisega.
§ 3. Navigatsioonimärkide andmekogu ja kaugseire
(1) Eesti vete reglementeeritud navigatsioonimärgid kantakse Veeteede Ameti poolt hallatavasse Eesti vete navigatsioonimärgistuse andmekokku, mis sisaldab informatsiooni navigatsioonimärkide oluliste tunnuste ja tehniliste näitajate kohta.
(2) Reglementeeritud navigatsioonimärkide kavandamisel ja rekonstrueerimisel tuleb tagada võimalus navigatsioonimärkide olekuandmete (tule seisukord, ujuvmärgi asukoht) ülekandmiseks sobivas formaadis Veeteede Ameti poolt hallatavasse Eesti vete navigatsioonimärgistuse kaugseiresüsteemi.
II. peatükk NAVIGATSIOONIMÄRGISTUSE KAVANDAMINE, RAJAMINE, REKONSTRUEERIMINE JA PAIGALDAMINE
§ 4. Navigatsioonimärgistuse kavandamine, rajamine ja rekonstrueerimine üldkasutataval veeteel
Üldkasutatavate veeteede navigatsioonimärgistuse kavandamise, rajamise, rekonstrueerimise, paigaldamise ja hooldamise eest vastutab Veeteede Amet.
§ 5. Navigatsioonimärgistuse kavandamine, rajamine ja rekonstrueerimine sadamas
(1) Sadama ning selle sissesõidutee navigatsioonimärgistuse kavandamise, rajamise, rekonstrueerimise (tulenevalt sadama vajadusest või muutunud meresõiduohutuse tagamise nõuetest), paigaldamise ja hooldamise korraldamine on sadama valdaja kohustus.
(2) Sadama valdaja peab navigatsioonimärgistuse rajamise või rekonstrueerimise kooskõlastama Veeteede Ametiga, esitades selleks vastava taotluse ja navigatsioonimärgistuse projekti või navigatsioonimärgistuse rekonstrueerimise projekti.
§ 6. Navigatsioonimärgistuse projekt
(1) Navigatsioonimärgistuse projektis peab olema esitatud:
1) märgistuse rajamise eesmärk ja põhjendus;
2) märgistatava ala iseärasused (füüsilis-geograafilised, geoloogilised, meteoroloogilised, hüdroloogilised ja hüdrograafilised);
3) navigatsioonisituatsiooni kirjeldus (navigatsiooniperioodi kestus, eeldatav liiklussagedus ja suurima laeva parameetrid, laevaliikluse korraldus – ühe- või kahesuunaline);
4) veetee parameetrid ja andmed olemasoleva navigatsioonimärgistuse kohta;
5) projekteeritavate märkide asukoha geograafilised koordinaadid (WGS-84 süsteemis) ja kirjeldus;
6) märkide konstruktsiooni iseloomustus ja joonised;
7) projekteeritava navigatsioonimärgistuse asukoha skeem (kaardil mõõtkavas 1 : 20 000 kuni 1 : 50 000 – sõltuvalt piirkonna suurusest);
8) navigatsioonimärgistuse asendiplaan (mõõtkavas 1 : 5000 või suurem – sadamates ja merekitsustes; mõõtkavas 1 : 20 000 või suurem – avamerel ja piisava sügavusega lahtedes ja väinades; erandjuhul võib plaan olla ka väiksemas mõõtkavas);
9) navigatsioonimärgistuse tööpiirkonna hüdrograafiline mõõdistusplaan (juhul kui navigatsioonimärgistuse asendiplaani alusena ei ole kasutatud hüdrograafilist mõõdistusplaani).
(2) Sõltuvalt navigatsioonimärgi tüübist peab olema iga märgi kohta esitatud eraldi:
1) püsimärgi projektis:
püsimärgi andmik (vastavalt lisas 2.1 «Püsimärgi andmik» toodud vormile);
2) liitsihi projektis:
liitsihi elementide arvutused ning viide metoodikale, mille järgi arvutused on tehtud;
liitsihi andmik (vastavalt lisas 2.2 «Liitsihi andmik» toodud vormile);
3) ujuvmärgistuse projektis:
ujuvmärgi andmik (vastavalt lisas 2.3 «Ujuvmärgi andmik» toodud vormile).
(3) Navigatsioonimärgistuse asendiplaanile peab olema kantud:
1) merepõhja sügavusarvud;
2) veetee asend, mille jaoks märgistus kavandatakse;
3) märgistatava ala lähedusse jäävad eripiirkonnad ning veealused trasssid ja rajatised;
4) projekteeritavad navigatsioonimärgid kooskõlas kehtivate kaardisümbolitega;
5) olemasolevad navigatsioonimärgid;
6) tulede sektorid;
7) ristuvad laevateed ja nende märgistus (niivõrd, kui see on seotud või mõjutab navigatsiooni märgistataval alal);
8) tähtsamad ehitised (sillad, kaid jm) antud piirkonnas;
9) rannajoon;
10) olulised madalikud ja kivid;
11) sadama akvatooriumi piir;
12) muud navigeerimiseks olulised andmed.
§ 8. Navigatsioonimärgistuse rekonstrueerimine ja rajamine
(1) Navigatsioonimärgistuse rekonstrueerimine (olemasolevate navigatsioonimärkide asukoha või tehniliste näitajate muutmine, märgistuse täiendamine vms) toimub rekonstrueerimise projekti alusel, mis peab sisaldama käesoleva määruse §-s 6 käsitletud teavet.
(2) Veeteede Amet vaatab esitatud navigatsioonimärgistuse projekti või navigatsioonimärgistuse rekonstrueerimise projekti ühe kuu jooksul läbi ning kooskõlastab projekti või teeb ettepaneku projekti muutmiseks.
(3) Pärast navigatsioonimärgistuse rajamisega seonduvate ehitustööde lõppemist on sadama (märgistuse) valdaja kohustatud kahe nädala jooksul informeerima Veeteede Ametit navigatsioonimärgistuse valmimisest. Veeteede Amet viib läbi navigatsioonimärgistuse projektile vastavuse kontrolli ning vastavuse korral koostab iga navigatsioonimärgi kohta registreerimistunnistuse vastavalt käesoleva määruse lisas 2 antud vormile.
(4) Navigatsioonimärgistuse mittevastavuse korral fikseerib Veeteede Amet kirjalikult kõik esinenud puudused ja edastab need märgi valdajale. Märgi valdaja on kohustatud puudused kõrvaldama enne Veeteede Ameti poolt navigatsioonimärgi registreerimistunnistuse koostamist.
(5) Projekti tähtajaks esitamata jätmise või täiendavate andmete mitteesitamise korral on Veeteede Amet kohustatud teavitama veeliiklejaid asjaolust, et antud märgistuse/märgi mõjupiirkonnas ei ole ohutu veeliiklus navigatsioonimärgistusega tagatud.
§ 9. Navigatsioonimärgi registreerimistunnistus
(1) Navigatsioonimärgi registreerimistunnistus (paberkandjal või digitaalkujul) kuulub säilitamisele Veeteede Ametis ja märgi valdaja juures. Registreerimistunnistuse alusel kannab Veeteede Amet märgi Eesti vete navigatsioonimärgistuse andmekokku ja teavitab märgist veeliiklejaid navigatsiooniteabe vahendusel.
(2) Navigatsioonimärgistuse osas, mis on kasutusel, kuid kandmata Eesti vete navigatsioonimärgistuse andmekokku, on märgistuse valdaja kuue kuu jooksul pärast käesoleva määruse jõustumist kohustatud esitama määruse § 6 nõuetele vastava projekti Veeteede Ametile kooskõlastamiseks.
(3) Navigatsioonimärgistuse osas, mis on kasutusel ja kantud Eesti vete navigatsioonimärgistuse andmekokku, kuid mille kohta on andmed mittetäielikud, on märgistuse valdaja kohustatud esitama täiendavad andmed vastavalt Veeteede Ameti järelepärimisele.
§ 10. Ujuvmärgistuse paigaldamine või väljavõtmine
Hooajalise ujuvmärgistuse paigaldamisest või väljavõtmisest on märgistuse valdaja kohustatud teavitama Veeteede Ametit hiljemalt märgistuse paigaldamisele või väljavõtmisele järgneva päeva jooksul vastavalt käesoleva määruse lisas 3 toodud vormile.
III. peatükk NAVIGATSIOONIMÄRGISTUSE JÄRELEVALVE
§ 11. Järelevalve navigatsioonimärkide vastavuse eest
(1) Veeteede Amet vastutab üldkasutatavate veeteede navigatsioonimärkide vastavuse eest Eesti vete navigatsioonimärgistuse andmekogus antud tehnilistele näitajatele.
(2) Sadama sissesõidutee ja sadama navigatsioonimärgistuse vastavuse navigatsioonimärkide registreerimistunnistuste andmikus antud tehnilistele näitajatele tagab sadama valdaja, kusjuures sadama valdaja on kohustatud:
1) kohe informeerima Veeteede Ametit sadama või selle sissesõidutee navigatsioonimärkide mittevastavusest registreerimistunnistuste andmiseks vajalikele tehnilistele näitajatele;
2) rakendama meetmeid mittevastavuse võimalikult kiireks likvideerimiseks ja pärast vastavusse viimist teavitama sellest kohe Veeteede Ametit.
(3) Sadamate ja nende sissesõiduteede navigatsioonimärgistuse vastavuse kindlustamiseks teostab Veeteede Amet kontrolli märgistuse nõuetekohase töö üle ning mittevastavuse korral teeb sadama valdajale ettekirjutuse navigatsioonimärgistuse normaalse töö tagamiseks. Veeteede Ameti ettekirjutused on sadama valdajale kohustuslikud.
IV. peatükk TEAVITAMINE
§ 12. Navigatsioonimärkide teatmik
(1) Eesti vete navigatsioonimärgistuse andmekogu alusel annab Veeteede Amet välja navigatsioonimärkide teatmikku «Navigatsioonimärgid Eesti vetes», mis sisaldab veeliiklejatele vajalikku informatsiooni kõigi üldkasutatavate navigatsioonimärkide kohta.
(2) Navigatsioonimärgistuse andmekogus olevad ja teatmikus «Navigatsioonimärgid Eesti vetes» avaldatud märgid kuuluvad kandmisele Veeteede Ameti poolt väljaantavatele navigatsioonikaartidele. Muutustest navigatsioonimärgistuse valdkonnas teavitab Veeteede Amet veeliiklejaid navigatsioonihoiatuste ja navigatsioonialase bülletääni «Teadaanded meremeestele» vahendusel.
§ 13. Hooajalise ujuvmärgistuse paigaldamine ja väljavõtmine
Hooajalise ujuvmärgistuse paigaldamine ja väljavõtmine toimub vastavalt Eesti vete navigatsioonimärgistuse andmekokku kantud ja teatmikus «Navigatsioonimärgid Eesti vetes» teavitatud tähtaegadele. Ilmastikuoludest tingituna võivad tähtajad muutuda. Muudatustest informeerib Veeteede Amet veeliiklejaid navigatsiooniteabe vahendusel.
Käesolev määrus jõustub 1. jaanuaril 2003. a.
Minister Liina TÕNISSON