Viimsi valla lemmikloomade pidamise eeskiri – Riigi Teataja
Viimsi valla lemmikloomade pidamise eeskiri
Viimsi valla lemmikloomade pidamise eeskiri - sisukord
§ 1 Viimsi valla lemmikloomade pidamise eeskirja eesmärk
§ 4 Lemmiklooma viibimise nõuded avalikus kohas
§ 5 Omanikuta või hulkuvate lemmikloomade püüdmisel kehtivad reeglid
§ 6 Lemmikloomade pidamise eeskirja rikkumine
RT IV, 29.03.2019, 71
Vastu võetud 26.06.2012 nr 14
RT IV, 31.12.2013, 95
26.03.2019 RT IV, 29.03.2019, 70 01.04.2019
Määrus kehtestatakse „Kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse“ § 22 lõike 1 punkti 362.
§ 1. Viimsi valla lemmikloomade pidamise eeskirja eesmärk
(1) Käesolev eeskiri sätestab lemmikloomade pidamise nõuded valla haldusterritooriumil.
(2) Eeskiri on kohustuslik täitmiseks kõigile juriidilistele ja füüsilistele isikutele, kelle omandis või valduses (edaspidi lemmikloomapidaja) on lemmikloom. Eeskiri laieneb ka isikule, kes tegeleb lemmikloomapidamisega rendi või muu selletaolise suhte alusel kokkuleppel omanikuga.
1) loom on imetaja, lind, roomaja, kahepaikne, kala või selgrootu;
2) lemmikloom on inimese isiklikuks meelelahutuseks, seltsiks, jahipidamisvahendiks, turvalisuse tagamiseks, ärilisel eesmärgil vm eesmärgil peetav loom;
3) lemmikloomapidaja on isik, kellele kuulub lemmikloom (omanik) või kes tegeleb lemmiklooma pidamisega rendi või muu selletaolise suhte alusel kokkuleppel omanikuga;
4) hulkuv lemmikloom avalikus kohas järelevalveta viibiv lemmikloom;
5) avalik koht on üldkasutav koht või vabaks liikumiseks ja kasutamiseks piiratud territoorium, ehitis või selle osa. Üldkasutatav koht on vabaks liikumiseks ja kasutamiseks avatud territoorium, ehitis või selle osa, samuti ühissõiduk;
6) häirimine on kaaskodanike igapäevaseid käitumisharjumusi segav tegevus;
7) ohustamine on vara, kaaskodanike elu või tervist ohtu asetav tegevus;
8) kiibistamine on lemmiklooma naha alla elektroonilise andmekandja, mis sisaldab ainulaadset 15-kohalist numbrikombinatsiooni ja mis võimaldab tuvastada lemmikloomapidaja, paigaldamine.
(1) Lemmiklooma on lubatud pidada omanikule kuuluvas või tema valduses olevas ehitises või territooriumil või selle territooriumi omaniku loal või muu õigustatud isiku nõusolekul. Territoorium peab olema piiratud nii, et lemmikloom sealt oma tahtel välja ei pääseks. Lemmikloomapidajal tuleb välistada lemmiklooma ärajooksmise ja inimestele või loomadele kallaletungimise võimalus.
(2) Lemmiklooma kadumisel või lahtipääsemisel tuleb lemmikloomapidajal viivitamata viia läbi otsingud ja korraldada lemmiklooma püüdmine.
(3) Lemmikloomapidaja on kohustatud teatama kohe veterinaararstile ning seejärel täitma tema ettekirjutusi, kui lemmikloom on hammustanud inimest või looma või kui lemmiklooma on rünnanud metsloom, aga ka siis kui lemmikloom käitub ebaloomulikult või on marutaudi kahtlusega.
(5) Hulkuva lemmiklooma toitmine ning pidamine korterelamu üldkasutatavates ruumides või territooriumil, kui see on vastuolus antud korterelamu kodukorraga, on keelatud.
[RT IV, 29.03.2019, 70 - jõust. 01.04.2019]
(6) Kui lemmikloomapidajaks on juriidiline isik, on tal kohustus määrata lemmiklooma heaolu eest vastutav füüsiline isik.
(7) Lemmikloomapidamine ei tohi häirida avalikku korda (s.h öörahu) ega teisi loomi.
(8) Lemmiklooma poolt kaaskodanike või teiste loomade häirimine, ohustamine või neile kahju tekitamine on keelatud.
(9) Lemmikloomapidaja on kohustatud paigaldama territooriumi sissepääsule ja kõigile tänavaga külgnevatele piirdeaedadele koera olemasolust teatava hoiatussildi.
(10) Koerte ja kasside kiibistamine on kohustuslik, teiste lemmikloomade puhul on kiibistamine soovituslik.
(11) Lemmikloomapidaja peab koera, kassi kiibistama viie päeva jooksul arvates päevast, millal lemmikloom sai kolme kuuseks. Omandatud täiskasvanud koer või kass tuleb märgistada viie päeva jooksul arvates omandamise päevast. Käesolevat punkti ei rakendata koerte, kasside osas, kes kannavad märgistusena hästiloetavat tätoveeringut.
(12) Soovitatav on avalikus kohas liikuvad lemmikloomad varustada kaelarihmaga, millele on kinnitatud plaat ning sellele kantud lemmikloomapidaja kontaktandmed.
(13) Kiibistatud lemmikloom peab olema registreeritud Lemmiklooma registrisse.
(14) Kiibistamisega seotud kulud kannab lemmikloomapidaja.
(15) Lemmikloomapidaja peab tagama lemmikloomade vaktsineerimise vastavalt kehtestatud õigusaktidele.
(16) Lemmikloomapidaja on kohustatud pädeva ametiisiku nõudmisel esitama talle vaktsineerimist kinnitava tõendi.
(17) Lemmikloomapidaja on kohustatud järgima sanitaar- ja hügieeninõudeid, sealhulgas koristama avalikus kohas oma lemmiklooma väljaheited.
(18) Lemmikloomapidaja on kohustatud täitma põllumajandusministri poolt kehtestatud nõudeid koera, kassi ja teiste lemmikloomade pidamisel.
(19) Lemmiklooma on keelatud hüljata, vigastada, piinata, abitusse seisundisse jätta, tekitada valu ja välditavaid füüsilisi ja vaimseid kannatusi, põhjustada lemmiklooma hukkumise või panna toime muu lemmiklooma suhtes lubamatu tegu.
(20) Lemmikloomapidaja, kes soovib oma lemmikloomast loobuda, peab tagama uue lemmikloomapidaja leidmise või nõuetekohase eutanaasia veterinaararsti poolt.
§ 4. Lemmiklooma viibimise nõuded avalikus kohas
(1) Lemmiklooma tohib viia avalikku kohta jalutusrihmaga või kandmisvahendis, tagades kaaskodanike ja loomade ohutuse, vajadusel tuleb rakendada lisameetmeid (nt suukorv, koonurihm). Ühistranspordis tuleb lisaks jalutusrihmale kasutada koertel suukorvi või koonurihma.
(2) Lemmikloomapidajal on keelatud võtta lemmiklooma kaasa kalmistutele, kauplustesse, toitlustusasutustesse, turule, spordi- ja laste mänguväljakutele, avalikesse supluskohtadesse, noorsootöö- ja haridusasutuste territooriumile, muuseumitesse ning muudesse rahvarohketesse paikadesse või territooriumile, kuhu on paigaldatud vastavad keelumärgid. Nimetatud keeld ei kehti selleks spetsiaalselt ettenähtud kohtadele või vastavatele üritustele ning vaegnägija juhtkoera või teenistusülesannet täitva erikoolituse saanud teenistuskoera suhtes.
(3) Koera tohib jätta suukorviga või koonurihmaga ja lahtipääsemist välistaval moel kinniseotult hoone juurde lühiajaliselt kuni lemmikloomapidaja viibib selle hoone ruumides, kui seejuures ei ohustata avalikku korda, teisi isikuid ja loomi, liiklust ning koera tervist.
(4) Lemmikloomapidaja on kohustatud oma lemmiklooma väljaheited koheselt koristama. Lemmikloomapidaja peab ära hoidma lemmiklooma poolt tekitatava reostuse võõrale varale s.h sõidukitele ja ehitistele urineerimise.
§ 5. Omanikuta või hulkuvate lemmikloomade püüdmisel kehtivad reeglid
(1) Hulkuvate lemmikloomade varjupaika viimise korraldab Viimsi Vallavalitsus.
(2) Kui hulkuva lemmiklooma kinnipüüdmise korraldas vallavalitsus, kannab selle lemmiklooma püüdmise, hoidmise ja hukkamisega seotud kulud lemmikloomapidaja.
(3) Kui hulkuv lemmikloom on identifitseeritav, kuid teda ei ole võimalik kohe tagastada lemmikloomapidajale, tuleb lemmikloom kuni lemmikloomapidajale tagastamiseni paigutada varjupaika. Lemmiklooma hoitakse varjupaigas 14 päeva arvates hulkuva lemmiklooma kirjelduse avalikustamisest varjupaiga interneti koduleheküljel või ajakirjanduses või Viimsi Vallavalitsuse kodulehel. Nimetatud aja jooksul tuleb lemmikloomapidajal lemmikloom tagasi nõuda tasudes lemmiklooma püüdmis- ja ülalpidamiskulud. Pärast eelnimetatud aja möödumist antakse lemmikloom uuele lemmikloomapidajale. Kui selle aja kestel ei ole võimalik hulkuva lemmiklooma omanikku kindlaks teha ega lemmikloomale uut omanikku leida, tuleb läbi viia lemmiklooma eutanaasia loomakaitseseadusega sätestatud korras.
(4) Ohtliku lemmiklooma võib hukata enesekaitseks, kui lemmiklooma rünnak ohustab inimese elu või tervist ja rünnakut ei ole võimalik teisiti vältida või tõrjuda.
§ 6. Lemmikloomade pidamise eeskirja rikkumine
(1) Lemmikloomapidaja kannab vastutust oma lemmiklooma tekitatud varalise kahju või inimesele tekitatud tervisekahjustuse korral, kui see tuleneb käesoleva eeskirja rikkumisest.
(2) Lemmiklooma pidamise eeskirjade nõuete rikkumise eest karistatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 66³ alusel.
Järelevalvet eeskirja täitmise üle teostavad vallavalitsus ja politseiasutus vastavalt oma pädevusele.
(1) Määrus jõustub 01.07.2012.
(2) Käesoleva määruse § 3 lõikes 10 sätestatud kohustus kasside osas rakendub alates 01.01.2013.
(3) Määrus avaldatakse valla veebilehel ning ajalehes Viimsi Teataja.


text:
3-4-1-15-07 Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 8. oktoobri 2007. a kohtuotsus Tallinna Halduskohtu 1. juuni 2007. a taotluses kontrollida vedelkütusevaru seaduse kuni 30. novembrini 2006 (k.a) kehtinud redaktsiooni § 9 vastavust põhiseadusele – Riigi Teataja
3-4-1-15-07 Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 8. oktoobri 2007. a kohtuotsus Tallinna Halduskohtu 1. juuni 2007. a taotluses kontrollida vedelkütusevaru seaduse kuni 30. novembrini 2006 (k.a) kehtinud redaktsiooni § 9 vastavust põhiseadusele
Kohtuasja number 3-4-1-15-07
Otsuse kuupäev 8. oktoober 2007
Kohtukoosseis Eesistuja Märt Rask ning liikmed Hannes Kiris, Indrek Koolmeister, Julia Laffranque ja Priit Pikamäe
Kohtuasi Tallinna Halduskohtu 1. juuni 2007. a taotlus kontrollida vedelkütusevaru seaduse kuni 30. novembrini 2006 (k.a) kehtinud redaktsiooni § 9 vastavust põhiseadusele
Vaidlustatud kohtulahend Tallinna Halduskohtu 1. juuni 2007. a otsus haldusasjas nr 3-07-209
Rahuldada Tallinna Halduskohtu taotlus ja tunnistada vedelkütusevaru seaduse kuni 30. novembrini 2006 (k.a) kehtinud redaktsiooni § 9 ning § 8 lg 2 põhiseadusega vastuolus olevaks ja kehtetuks osas, milles need ei taga piisavalt tõhusat varumakse tasumise menetlust.
1. AS Letofin on vedelkütuse turul tegutsev hulgimüüja, kes on tasunud Eestisse imporditud vedelkütuselt AS-ile Eesti Vedelkütusevaru Agentuur (agentuur) vastavalt vedelkütusevaru seadusele (VKVS) varumakset.
2. Agentuur esitas 27. novembri 2006. a kirjaga kaebajale nõude, et kaebaja tasuks täiendavalt varumakset. Kirjaga koos väljastati kaebajale arved. Kaebaja tasus 15. detsembril 2007 täiendava varumakse nõutud summas.
3. AS Letofin esitas halduskohtule kaebuse avalik-õigusliku suhte kindlakstegemiseks ning agentuurilt õigusliku aluseta avalik-õiguslikus suhtes üleantud rahasumma tagastamiseks. Kaebaja leidis, et VKVS § 9 ei taga kaebaja põhiõiguste ja vabaduste kaitset, menetlusreeglid on ebapiisavad ning selles sätestatud regulatsioon on seetõttu vastuolus põhiseaduse (PS) §-dega 13 ja 14.
4. Tallinna Halduskohus rahuldas 1. juuni 2007. a kohtuotsusega nr 3-07-209 AS-i Letofin kaebuse. Kohus jättis vedelkütusevaru seaduse kuni 30. novembrini 2006 (k.a) kehtinud redaktsiooni § 9 regulatsiooni kohaldamata ja tunnistas selle põhiseadusega vastuolus olevaks.
Halduskohus edastas otsuse 6. juunil 2007 Riigikohtule, algatades sellega põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse.
5. Tallinna Halduskohus leidis otsuses, et vedelkütusevaru tasu näol on tegemist avalik-õigusliku (riikliku) rahalise maksega, mille administreerimine ja sissenõudmine peaks toimuma haldusmenetluses. Kohtu arvates tuleneb nii Euroopa Ühenduse Nõukogu direktiivist 68/414/EMÜ (direktiiv 68/414), mis oli vedelkütusevaru seaduse väljatöötamise aluseks, kui ka vedelkütusevaru seadusest, et varu pidamise kohustus on avalik-õiguslik ülesanne, mille peamine eesmärk on tagada riigi julgeolek, st eelkõige riigiaparaadi täielik ja normaalne funktsioneerimine kriisisituatsioonis. Kütuse importijatelt küttevarude haldamise kulude katteks võetava varumakse näol on tegemist riikliku maksu või lõivuga PS § 113 tähenduses, mis kuulub sama sätte kaitse alla. Varumakse maksmisel puudub selge vastusooritus. Varu pidamise kohustus ning selle haldamine ja administreerimine, s.o avaliku võimu funktsioonide teostamine, on täielikult üle antud agentuurile, kes seda praegusel ajal ka tegelikult teeb. Agentuuri ja kaebaja vahel valitseb avalik-õiguslik suhe: pooltel puudub lepinguline suhe ja õigus kokku leppida olulises; alates 1. detsembrist 2006 kehtiva VKVS regulatsiooni kohaselt on varumakse tasumata jätmine sanktsioneeritav rahatrahviga väärteomenetluses; pooled on subordinatsioonisuhtes; vastustajal on makse tasumise tagamiseks kasutada avalik-õiguslik vahend – pöördumine Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi (MKM) poole importija registrist kustutamiseks; vastustajal on õigus nõuda tagatist varumakse tasumise tagamiseks; vastustajal on õigus saada teavet MKM-ilt. Põhiseadusega on vastuolus olukord, kus isikut kohustatakse maksma riiklikku makset menetluseta, kus oleksid tagatud tema põhiõigused, st ei rakendata uurimisprintsiipi ega ärakuulamisõigust, menetluse tulemusi ei fikseerita motiveeritud haldusaktis. Vedelkütusevaru seaduse § 9 puudulikust regulatsioonist tulenev lünk, mille reaalne tulem on varumakse sissenõudmine üksnes tsiviilkohtu korras, on menetlusosalistele ebaefektiivne, ülemäära kulukas ja ebameeldivusi põhjustav. Vedelkütusevaru seaduse §-s 9 puudulikult reguleeritud haldusmenetluses on rikutud kaebaja õigust õigusselgusele (PS § 13 lg 2), õigust menetlusele ja korraldusele ning õigust heale haldusele (PS § 14) ja seeläbi ebaproportsionaalselt riivatud tema varalisi õigusi (PS § 32).
6. AS Letofin on endiselt seisukohal, et VKVS § 9 kuni 30. novembrini 2006 (k.a) kehtinud redaktsioonis on vastuolus PS §-dega 13, 14 ja 32. Varumaksel on eriotstarbelise maksu tunnused, tegemist on seadusega kehtestatud rahalise kohustusega, mida kogutakse avalik-õiguslike ülesannete täitmiseks ning millel puudub vastutasu maksja jaoks. Tegemist on avalik-õigusliku kohustusega PS § 113 mõttes, mistõttu seadus peaks sätestama selge menetluskorra varumakse deklareerimiseks, määramiseks ja sissenõudmiseks. Kuni 30. novembrini 2006 (k.a) kehtinud VKVS § 9 regulatsioon ega ükski muu selle seaduse säte täpset menetluskorda ei sätesta ning on seega vastuolus PS § 13 lg-ga 2 ja §-ga 14. Avalik- õigusliku suhte olemasolu kinnitab ka see, et MKM-il on õigus vara haldajalt vastava teate saamisel teha sellise importija suhtes, kes ei ole kahe kuu jooksul varumakset tasunud, vedelkütusevaru seaduses sätestatud registreeringu kustutamise otsus. Alates 1. detsembrist 2006 on varumakse tasumine tagatud rahatrahviga (VKVS § 201). Avalik-õigusliku kohustuse raames menetluskorra puudumine toob kaasa kontrollimatu ja ebaõiglase varumakse määramise. Kuna AS-il Eesti Vedelkütuse Agentuur puudub pädevus määrata ja nõuda täiendavalt tasutavat makset, rikub avalik-õigusliku kohustuse raames selge menetluskorra puudumine PS §-s 32 sätestatud omandiõiguse klauslit.
7. AS Eesti Vedelkütuse Agentuur on arvamusel, et VKVS § 9 kuni 30. novembrini 2006 (k.a) kehtinud redaktsioonis on põhiseaduspärane. Vedelkütusevaru seaduse § 9 oli kohtuasja lahendamisel asjassepuutumatu säte põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seaduse (PSJKS) § 14 lg 2 mõttes. Poolte suhe on eraõiguslik ning halduskohtul puudus pädevus kohtuasja arutada. Asjas ei ole võimalik hinnata VKVS § 9 asjakohasust ilma õigusvaidluse esemeks oleva avalik- õigusliku suhte kindlakstegemiseta. EÜ Nõukogu direktiivist nr 98/93/EÜ (direktiiv 98/93) nähtub, et direktiivi eesmärgiks on pigem vedelkütusevaru turu täiendav reguleerimine kui avalike ülesannete püstitamine. Halduskohus on õigussuhte määratlemisel vääralt lähtunud üksnes õigusaktide üldisest eesmärgist. Vedelkütusevaru hoidmise näol on tegemist osaga vastavast spetsiifilisest turust, milles on vastustajale antud ainuõigus. Seega toimub varumakse tasumine eraõiguslikus suhtes, milles agentuur osutab varu hoidmise teenust, mis on selgeks vastusoorituseks varumakse tasumisele. Kütuse importijalt varumakse tasumise kohustuse täitmise tagamiseks tagatiste andmine on omane just tsiviilõiguslikele suhetele. Seega pole varumakse avalik-õiguslik riiklik makse PS § 113 mõttes. Halduskohus ei ole põhistanud VKVS § 9 põhiseadusvastasust, vaid vedelkütusevaru seaduses täiendava regulatsiooni puudumise vastuolu põhiseadusega.
8. Riigikogu põhiseaduskomisjon leiab, et vedelkütusevaru seaduse kuni 30. novembrini 2006 (k.a) kehtinud redaktsiooni § 9 ei ole põhiseadusega vastuolus. Vedelkütuse varu haldamise tsentraliseeritud korraldus ning varumakse ettenägemine kütuseimportijale on põhiseaduse järgi legitiimsed. Siiski vajab seadus täpsustamist küsimuses, milline on era- ja avalike huvide täpne vahekord vedelkütuse miinimumvaru haldamise korraldamisel. Oluline on ka tagada varumakse tasujale minimaalsed menetlusõiguslikud garantiid.
9. Riigikogu majanduskomisjon ei näe vedelkütusevaru seaduse kuni 30. novembrini 2006 (k.a) kehtinud redaktsiooni §-s 9 sätestatud regulatsioonis vastuolu põhiseadusega. Vedelkütusevaru seaduse väljatöötamisel on lähtutud direktiivist 68/414 (muudetud direktiiviga 98/93). Vedelkütusevaru seaduses on direktiivist tulenevaid nõudeid arvesse võetud ning seadus on sõnastatud piisavalt selgelt ning arusaadavalt.
10. Õiguskantsler on seisukohal, et vedelkütusevaru seadus kuni 30. novembrini 2006 (k.a) kehtinud redaktsioon ei olnud osas, milles see ei taganud ärakuulamisõigust ja uurimisprintsiibi rakendamist ning seeläbi üldist põhiõigust korraldusele ja menetlusele ehk heale haldusele, kooskõlas PS §-ga 14. Õiguskantsler leidis, et kui vedelkütusevaru seaduse kuni 30. novembrini 2006 (k.a) kehtinud redaktsiooni § 9 regulatsioon kohaldamata jätta ning see põhiseadusega vastuolus olevaks tunnistada, säilib importijal puudulikust regulatsioonist hoolimata kohustus varumakset tasuda (vt VKVS § 8 lg-d 2–4 ja § 10). Sisuliselt on tegemist õigustloova akti andmata jätmise küsimusega. Kohaldamata tuleks jätta kogu vedelkütusevaru seadus osas, milles see ei vasta õigusselguse põhimõttele ning ei taga põhiõigusi korraldusele, menetlusele ja heale haldusele. Vedelkütusevaru seaduses sätestatud varumakse vastab PS §-s 113 sätestatud avalik-õigusliku kohustuse tunnustele ja on väga sarnane kütuseaktsiisiga. Vedelkütusevaru seaduse järgses varumakse menetluses ei ole tagatud õigus korraldusele, ka pole menetlus võimalikult kiire, üleliigseid kulutusi ja ebameeldivusi vältiv, samuti on jäetud reguleerimata täitemenetlus. Vedelkütusevaru seadus ei tee viidet haldusmenetluse seaduse (HMS) või mõne muu haldusmenetlusliku eriseaduse kohaldamisele, ei taga importija ärakuulamisõigust ja menetlejapoolset uurimisprintsiibi rakendamist.
Kuna praeguseks kehtivuse kaotanud regulatsiooni võimalik põhiseadusvastaseks tunnistamine ei lahenda tegelikku probleemi, ärakuulamisõiguse ja uurimisprintsiibi rakendamise tagamata jätmist, teeb õiguskantsler Riigikohtule ettepaneku kaaluda seadusandjale juhiste andmist, kuidas vedelkütusevaru seaduse norme vahepealsel üleminekuajal, st kuni uue seaduse (redaktsiooni) vastuvõtmiseni tõlgendada.
11. Justiitsministri arvates ei ole praegusel juhul tegemist põhiseaduslikkuse järelevalve asjaga. Vaidlus käib selle üle, kas kaebaja ja vastustaja vahel oli avalik-õiguslik suhe või eraõiguslik suhe. Sõltumata suhte olemusest ei ole kummalgi juhul tegemist isiku põhiõiguste riive küsimusega, kuna asjas ei ole tegemist PSJKS § 9 lg 1 mõttes õigustloova akti andmata jätmise küsimusega. Vedelkütusevaru seaduse § 9 alusel ei ole antud ega saa anda riigi äriühingule üle riikliku järelevalve ülesandeid. Pärast seda, kui agentuur olemasoleva informatsiooni alusel eeldab, et kütuse importija ei ole tasunud vedelkütusevaru seaduses sätestatud varumakset, edastab ta sellekohase teate MKM-ile, kellel on seejärel õigus alustada vedelkütuseseaduses sätestatud haldusmenetlus ning teha järelevalvet selle üle, kas importija on tasunud seadusega ettenähtud varumakse või mitte. Sellisele MKM-i poolt teostatavale haldusmenetlusele kohaldatakse haldusmenetluse seaduses kehtestatud menetluse nõudeid.
12. Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium leiab, et VKVS § 9 kuni 30. novembrini 2006 (k.a) kehtinud regulatsioon ei ole põhiseadusega vastuolus ning varumakse tasumine toimub eraõiguslikus suhtes. Direktiivi 98/93 eesmärk on tagada tarneraskuste puhuks vedelkütusevaru olemasolu, kusjuures varude hoidmist reguleeriv kord peab olema õiglane ja mittediskrimineeriv. Mudel, kuidas tagada vedelkütusevaru hoidmine, on iga liikmesriigi enda otsustada. Agentuuri ja varumakse maksja vahel tekkiva õigussuhte määratlemisel ei saa lähtuda üksnes direktiivi eesmärgist, vaid lähtuda tuleb õigussuhte sisust. Varumakset kogub, varu moodustab ning haldab eraõiguslik juriidiline isik, kellel on vedelkütuseturul ainuõigus konkurentsiseaduse tähenduses. Varumakse näol ei ole tegemist avalik-õigusliku rahalise maksega, mille administreerimine ja sissenõudmine peaks toimuma haldusmenetluses. Agentuuri ja varumakse maksja vahel on tsiviilõiguslik suhe, milles varumakse maksja tasub agentuurile varumakset ning agentuur osutab selle eest kohustusliku vedelkütusevaru moodustamise, hoidmise ja haldamise teenust. Agentuuril on kohustus teha VKVS § 7 lg 7 alusel müügipakkumine.
13. Vedelkütusevaru seaduse § 9 on vaidlustatud 23. detsembrist 2005 kuni 30. novembrini 2006 (k.a) kehtinud redaktsioonis:
«§ 9. Varumakse ja selle tasumine
(4) Mahu järgi arvutatava varumakse puhul lähtutakse mahust, mis kütusel oleks 15 oC juures.
(7) Vajaduse korral on varu haldajal õigus nõuda asjakohaseid tagatisi varumakse tasumise tagamiseks. Tagatise olemasolu tõendatakse krediidi- või finantseerimisasutuse või kindlustusandja garantiiga või rahasumma deponeerimisega varu haldaja arvelduskontole.»
14. Asja lahendamiseks analüüsib põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium kõigepealt, kas Tallinna Halduskohtu vaidlustatud norm on asjassepuutuv (I). Seejärel annab kolleegium hinnangu kõnealuse suhte olemusele (II) ja vaidlustatud normi õiguspärasusele ning lahendab VKVS § 9 põhiseadusega vastuolus olevaks ja kehtetuks tunnistamise küsimuse (III).
15. Põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seaduse § 14 lg 2 esimese lause kohaselt peab säte, mille põhiseaduspärasust Riigikohus konkreetse normikontrolli vormis hindab, olema asjassepuutuv. Asjassepuutuvaks saab lugeda üksnes neid norme, mis on kohtuasja lahendamisel otsustava tähtsusega.
Halduskohtu otsusest lähtuvalt esitas agentuur 27. novembri 2006. a kirjaga AS-ile Letofin nõude, et kaebaja tasuks täiendavalt varumakset. Varumakse määramise aluseks oli VKVS § 9 kuni 30. novembrini 2006 (k.a) kehtinud redaktsioonis. Kuna tegemist on õigusnormiga, mis määras varumakse tasumise alused ja korra, on VKVS § 9 asja lahendamisel otsustavat tähtsust omavaks ja seega asjassepuutuvaks normiks.
16. Õigusselguse tagamise eesmärgil tuleb asjassepuutuvaks lugeda ka need sätted, mis omavad vaidlustatud normiga tihedat seost ning võivad kehtima jäädes tekitada ebaselgust õigusliku tegelikkuse suhtes (vt Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 13. veebruari 2007. a otsus asjas nr 3-4-1-16-06 – RT III 2007, 6, 43, p 18).
Vedelkütusevaru seaduses puudutavad varumakset veel § 8 lg-d 2 (varu haldamiskulud kaetakse kütuse importija poolt tasutavatest varumaksetest), 3 (importija mõiste) ja 4 (varu haldamiskulude mõiste) ning § 10 (varumakse ülem- ja alammäärad ning volitus majandus- ja kommunikatsiooniministrile nende kehtestamiseks ja muutmiseks). Kolleegium leiab, et kohtuasja lahendamisel on asjassepuutuv ka vedelkütusevaru seaduse § 8 lg 2, mis sätestab varumakse tasumise kohustuse ja määrab varumakse maksja.
17. Vedelkütusevaru moodustamine ja haldamine toimub avalikes huvides. Vedelkütusevaru seaduse § 1 lg 2 järgi on vedelkütusevaru riigi käsutuses või kontrolli all olev naftatoodete kogus, mis moodustatakse riigi julgeoleku ja elanikkonna toimetuleku tagamiseks, energia ja kütuse varustamisega seotud rahvusvaheliste lepingute alusel võetud kohustuste täitmiseks ning majandustegevuse häirete vältimiseks või häirete mõju vähendamiseks naftatoodetega varustamise häirete korral. Eelnimetatud liikmesriikide kohustus tugineb Euroopa Liidu direktiividele 98/93 /EÜ ning 68/414/EMÜ.
Nõuetekohase varu säilitamine ei ole mõeldav ilma selle haldamiseta. Osundatud direktiivide kohaselt võis liikmesriik kütusevaru haldamise anda vastavale organile. Eestis on kütusevaru haldamine pandud AS-ile Eesti Vedelkütusevaru Agentuur, kelle põhiülesanded tulenevad vedelkütusevaru seadusest (vt VKVS § 4). Nimetatud agentuur on riigi äriühinguks riigi eraõiguslikes juriidilistes isikutes osalemise seaduse tähenduses.
Vedelkütusevaru seaduse § 8 lg 2 kuni 30. novembrini (k.a) kehtinud redaktsiooni kohaselt kattis varu haldamiskulud kütuse importija vedelkütusevaru seaduses või selle alusel antud määrustes sätestatud ulatuses ja korras. Vedelkütusevaru haldaja ning varumaksete tasuja vahel puudusid nii avalik- õiguslikud kui ka eraõiguslikud lepingulised suhted. Varumakse tasumine tugines ainuüksi õigustloovate aktide sätetele. Kolleegiumi arvates ei ole varumakse tasumine seondatav ka agentuuri reaalse vastusooritusega. Kuigi VKVS § 7 kohaselt teeb agentuur varustamisraskuste korral müügipakkumise isikule, kelle nimel on eelnevalt kütust Eestis tarbimisse lubatud, ei saa sellist formaalset asjaolu käsitada määravana agentuuri ja varumakse tasuja suhete liigi piiritlemisel.
Kolleegium on seisukohal, et varumakse tasumise kohustus on avalik-õiguslik nõue. Kehtiva regulatsiooni kohaselt on agentuuri ja varumakse tasumise kohustatud subjekti vahelised suhted võimusuhted, kus agentuur omab riigilt saadud võimuvolitusi varumakse kogumisel, makse suuruse kontrollimisel, teabe nõudmisel, sunnivahendite kohaldamisel jne. Seega toimub ka varumakse menetlemine avalik-õiguslikus menetluses, täpsemalt selle ühe alaliigi, haldusmenetluse raamides.
18. Järgnevalt analüüsib kolleegium VKVS § 9 ja hindab seda koostoimes teiste vedelkütuse varumakse tasumist reguleerivate sätetega.
Vedelkütusevaru seaduse § 9 põhiseaduspärasuse kontrollimisel on Tallinna Halduskohus õigesti viidanud asjassepuutuva põhiõigusena eelkõige PS §-s 14 sätestatud üldisele põhiõigusele korraldusele ja menetlusele (vt Riigikohtu üldkogu 28. oktoobri 2002. a otsus asjas nr 3-4-1-5-02 – RT III 2002, 28, 308, p 30). Põhiseaduse §-st 14 on Riigikohus tuletanud ka õiguse heale haldusele (vt Riigikohtu halduskolleegiumi 5. märtsi 2007. a otsus asjas nr 3-3-1-102-06 – RT III 2007, 10, 82, p 21; Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 17. veebruari 2003. a otsus asjas nr 3-4-1-1-03 – RT III 2003, 5, 48, p-d 14-16).
Kolleegium nendib, et varumakse menetlus haldusmenetlusena peab vastama haldusmenetluse põhinõuetele. Varumakse tasumine on kohustatud isikule koormava iseloomuga, mistõttu eriti tähtis on tagada isiku sellised põhilised menetluslikud õigused nagu õigus informatsioonile, õigus olla ära kuulatud, vaide- ja kaebeõigus. Nimetatud menetluslike põhiõiguste kasutamise regulatsioon võib sisalduda haldusmenetluse seaduses või eriseadustes. Haldusmenetluse seadus on raamseaduseks, mida eriseadustele kohaldatakse HMS § 112 lg 2 kohaselt juhul, kui seda näeb ette eriseadus. Kohtupraktika on aga asunud seisukohale, et erivaldkonnas toimuva menetluse käsitamiseks HMS § 112 lg-s 2 sätestatud «eriseadusega reguleeritud haldusmenetlusena» peab vastav eriregulatsioon olema sellise mahu, tiheduse ja detailsusega, mis on võrreldav haldusmenetluse seaduse enda regulatsiooniga ja tagab isikule haldusmenetluse seadusega võrreldava õiguskaitse. Nendele nõuetele mittevastava haldusmenetluse korral saab haldusmenetluse seadustikku kohaldada ka siis, kui eriseaduses ei sisaldu sellekohast viitenormi (vt Riigikohtu halduskolleegiumi 4. aprilli 2003. a otsus asjas nr 3-3-1-32-03 – RT III 2003, 11, 111, p-d 12–14 ja Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 8. juuni 2007. a otsus asjas nr 3-4-1-4-07 – RT III, 25, 202, p 25).
Vedelkütusevaru seadus ei sisalda viitenormi haldusmenetluse seaduse kohaldamiseks. Kolleegium nõustub halduskohtuga, et vedelkütusevaru seadus ei näe varumakse tasumisel expressis verbis ette menetlust, kus oleksid tagatud isiku põhiõigused, menetluse tulemusi ei fikseerita motiveeritud haldusaktis, puudub vaidemenetluse õiguslik regulatsioon jne. Eeltoodud asjaoludel ei saa vedelkütusevaru seaduse menetlusõiguslikku regulatsiooni tema iseloomult lugeda võrdväärseks haldusmenetluse seadusega kehtestatud õigusliku menetlusega. Kolleegium nendib, et ainuüksi vedelkütusevaru seaduse varumaksega seonduvad menetlusõiguslikud sätted ei taga isiku põhiseaduslikku õigust menetlusele.
Eeltoodud asjaoludel tuleb hinnata, kas vedelkütusevaru seaduse ülalnimetatud puudused on ületatavad varumakse menetlusele haldusmenetluse seaduse põhimõtete ja konkreetsete sätete kohaldamise kaudu. Selline kohaldamine on võimalik tingimustes, kus eriseaduse vastav regulatsioon ei ole otseses vastuolus haldusmenetluse seaduse sätetega, ning samuti juhul, kui eriseaduses sätestatud menetluse täiendamine haldusmenetluse seaduse normidega ei too kaasa õigusselgusetut olukorda.
19. Kolleegium leiab, et vedelkütusevaru seaduses sätestatud varumakse menetlusele haldusmenetluse seaduse sätete kohaldamine ei ole võimalik, kuivõrd sellega kaasneks nii normide vastuolu kui ka lõppastmes õigusselgusetus. Nii näiteks välistab vedelkütusevaru seaduse § 9 lg 3 imperatiivne säte haldusülesannet täitva varu haldaja poolt haldusaktina käsitatava varumakse nõude esitamise, õiguslikult vormilt on ebaselge selle paragrahvi lg-s 5 sätestatud viivise ja lg-s 7 sätestatud tagatiste nõue. Vedelkütusevaru seaduses, eelkõige §-s 9 sätestatud varumakse menetlemise kord välistab õiguslikult garanteeritud võimaluse mitte ainult esitada vastuväiteid varu haldaja nõuetele, vaid ka saada informatsiooni nende nõuete põhjendatuse kohta.
Eeltoodu alusel leiab kolleegium, et vedelkütusevaru seadusega ei ole konkretiseeritud haldusõiguse üldpõhimõtteid nende praktiliseks realiseerimiseks vajaliku tasemeni ning vedelkütusevaru seaduse vastava menetluse eripära arvestades pole vajalik regulatsioon saavutatav ka haldusmenetluse seaduse sätteid kohaldades. Vedelkütusevaru makse menetlus ei vasta hea halduse põhimõtetele ega taga isiku põhiseaduslikku õigust menetlusele.
20. Seetõttu tunnistab kolleegium vedelkütusevaru seaduse § 9 ja § 8 lg 2 osas, milles need ei taga piisavalt tõhusat varumakse tasumise menetlust, 9. märtsist 2005 kuni 30. novembrini 2006 (k.a) kehtinud regulatsiooni põhiseadusega vastuolus olevaks ja kehtetuks.
Kolleegium peab vajalikuks juhtida tähelepanu sellele, et kehtiv vedelkütusevaru seadus ei erine menetlusreeglite osas olulisel määral vedelkütusevaru seaduse vaidlustatud redaktsioonist.
Märt RASK Hannes KIRIS Indrek KOOLMEISTER

matches:
§ 9
§ 9
§ 9
§ 9
§ 8
§ 9
Kohus
§ 9
§ 113
§ 9
§ 13
§ 14
§ 32
§ 9
§ 113
§ 9
§ 13
§ 201
§ 9
§ 9
§ 14
§ 9
§ 113
§ 9
§ 9
§ 9
§ 8
§ 10
§ 9
§ 9
§ 9
§ 7
§ 9
§ 9
§ 14
Riigikohus
§ 9
§ 9
§ 8
§ 10
§ 8
§ 1
§ 4
§ 8
§ 7
§ 9
§ 9
Riigikohus
§ 112
§ 112
§ 9
§ 9
§ 8


Linnavalitsuse hallatava asutuse juhi vaba ametikoha täitmiseks korraldatava konkursi läbiviimise kord – Riigi Teataja
Linnavalitsuse hallatava asutuse juhi vaba ametikoha täitmiseks korraldatava konkursi läbiviimise kord
Linnavalitsuse hallatava asutuse juhi vaba ametikoha täitmiseks korraldatava konkursi läbiviimise kord - sisukord
§ 3 Komisjoni moodustamineja töökord
§ 4 Valiku läbiviimine
§ 5 Vestlusvoor
§ 6 Komisjoni otsus ja otsusest teatamine
§ 7 Konkursi nurjumine
RT IV, 14.05.2019, 9
Vastu võetud 06.05.2019 nr 4
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 30 lõike 1 punkti 3, põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 71 lõike 6, koolieelse lasteasutuse seaduse § 21 lõike 5, huvikooli seaduse § 15 lõike 1, etendusasutuse seaduse § 6 lõike 1 ja rahvaraamatukogu seaduse § 7 lõike 2 alusel.
(1) Määrusega kehtestatakse Pärnu Linnavalitsuse (edaspidi linnavalitsus) hallatava asutuse juhi (v.a Pärnu Linnaorkestri peadirigent) vaba ametikoha täitmiseks korraldatava avaliku konkursi (edaspidi konkurss) läbiviimise kord.
(2) Konkurss korraldatakse, kui asutuse juhi ametikoht on vaba või vabanemas.
(3) Konkursi läbiviimise tagab linnavalitsuse kantselei õigus- ja personaliteenistus.
(1) Konkursi väljakuulutamise kohta avaldatakse teade vähemalt Pärnu linna veebilehel.
(2) Avaldatavas konkursiteates märgitakse:
3) koos kandideerimisavaldusega esitatavate dokumentide loetelu;
4) kandideerimisavalduse esitamise tähtaeg;
5) kuhu kandideerimisavaldus ja dokumendid esitada.
(3) Konkursist saab osa võtta isik, kelle avaldus koos teiste konkursiteates nõutavate dokumentidega laekub linnavalitsusele hiljemalt konkursiteates märgitud tähtajaks või mille postitamiskuupäev on dokumentide esitamise lõpptähtpäev.
§ 3. Komisjoni moodustamineja töökord
(1) Konkursi läbiviimiseks moodustatakse linnapea käskkirjaga vähemalt viieliikmeline komisjon. Vajadusel võib konkursi läbiviimisesse kaasata personaliotsingu värbamise ja valikuga tegeleva juriidilise isiku või eksperdid. Hoolekogu olemasolul kuulub komisjoni koosseisu hoolekogu esindaja.
(2) Kui komisjoni liikmel ei ole võimalik komisjoni tööst osa võtta, asendab teda isik, kes täidab tema ameti- või tööülesandeid.
(4) Komisjoni töövorm on kinnine koosolek.
(5) Komisjonil on õigus kutsuda täiendavalt koosolekule asjassepuutuvaid isikuid.
(6) Komisjon on otsustusvõimeline, kui koosolekust võtavad osa üle poole komisjoni liikmetest, sealhulgas komisjoni esimees.
(7) Komisjoni töö protokollitakse.
§ 4. Valiku läbiviimine
(1) Konkursiteates märgitud tähtaja möödumisel teeb personalitöötaja kandideerijate dokumentidest kokkuvõtte vastavalt konkursi nõuetele.
(2) Komisjon otsustab konkursi edasise korraldamise järgmiselt:
1) kehtestatakse kandidaatide järgmine hindamise viis (dokumendivoor, vestlusvoor, ettepanek kandidaatidele esitada täiendav kodutöö jms);
2) otsustatakse komisjoni pädevusse kuuluvaid küsimusi ja määratakse komisjoni järgmise koosoleku toimumise aeg ja koht.
§ 5. Vestlusvoor
(1) Konkursi vestlusvooru kutsutakse nõuetele vastavate kandidaatide hulgast komisjoni poolt valitud kandidaadid.
(2) Enne vestluse algust tutvustab komisjoni esimees kandidaatidele komisjoni koosseisu ning konkursi läbiviimise korda ja viisi.
(3) Vestlusvoorus on komisjoni liikmetel õigus esitada kandidaadile küsimusi ja kandidaadil õigus saada oma küsimustele vastuseid.
§ 6. Komisjoni otsus ja otsusest teatamine
(1) Komisjoni otsus tehakse hääletades. Igal komisjoni liikmel on üks hääl.
(2) Valituks osutub kandidaat, kelle poolt hääletab üle poole komisjoni liikmetest.
(3) Kui ükski kandidaat ei kogunud häälteenamust, võib komisjon korraldada kas kordushääletuse kõikide kandidaatide vahel, hääletamise kahe võrdselt enamhääli saanud kandidaadi vahel või teha kandidaatidele lisaülesannete voor.
(4) Komisjoni otsustest annab kandidaatidele teada personalitöötaja.
§ 7. Konkursi nurjumine
(1) Konkurss on nurjunud, kui:
2) kõik kandidaadid osutusid ametikohale mittevastavaks;
(3) Kuni uue konkursi tulemuste kinnitamiseni määratakse linnapea käskkirjaga asutuse juhi ametikohale ajutine asendaja.
(1) Ametikohale valituks osutunud isiku kinnitab ametisse linnavalitsus.
(2) Linnavalitsuse poolt ametisse kinnitatud isikuga sõlmib töölepingu linnapea.
Pärnu Linnavalitsuse 11. aprilli 2011 määrus nr 7 “Munitsipaalharidus- ja kultuuriasutuse juhi vaba ametikoha täitmiseks korraldatava konkursi läbiviimise kord” tunnistatakse kehtetuks.


Tartu linna jäätmevaldajate registri asutamine ja registri pidamise põhimääruse kinnitamine – Riigi Teataja
Tartu linna jäätmevaldajate registri asutamine ja registri pidamise põhimääruse kinnitamine
KO 2005, 174, 1770
Vastu võetud 09.06.2005 nr 113
Võttes aluseks kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse (RT I 1993, 37, 558; 1999, 82, 755; 2000, 51, 322; 2001, 82, 489; 100, 642; 2002, 29, 174; 36, 220; 50, 313; 53, 336; 58, 362; 61, 375; 63, 387; 64, 390; 393; 82, 480; 96, 565; 99, 579; 2003, 1, 1; 4, 22; 23, 141; 88, 588; 2004, 41, 277; 56, 399; 81, 542) § 6 lg 3 p 1, jäätmeseaduse (RT I 2004, 9, 52; 30, 208; 2005, 15, 87) § 69 lg 3, andmekogude seaduse (RT I 1997, 28, 423; 1998, 36/37, 552; 1999, 10, 155; 2000, 50, 317; 57, 373; 92, 597; 2001, 7, 17; 17, 77; 2002, 61, 375; 63, 387; 2003, 18, 107; 26, 158; 2004, 30, 204) § 43 lg 1 ja lg 5, ning Tartu Linnavolikogu 28. mai 1998. a määruse nr 48 «Tartu linna andmekogude asutamise ja pidamise kord» (RT I 1998, 197/198, 798) § 5 lg 3, § 7 lg 2, § 11 ja § 12, Tartu Linnavolikogu
1. Asutada piiratud kasutusega registrina «Tartu linna jäätmevaldajate register».
2. Määrata Tartu linna jäätmevaldajate registri vastutavaks töötlejaks Tartu Linnavalitsus.
3. Määrata Tartu linna jäätmevaldajate registri volitatud töötlejaks Tartu Linnavalitsuse linnamajanduse osakond.
4. Finantseerida registri asutamist ja pidamist Tartu linna eelarvest.
5. Kinnitada Tartu linna jäätmevaldajate registri pidamise põhimäärus vastavalt lisale.
6. Määrus jõustub 01. juulist 2005. a.
Tartu Linnavolikogu 09. juuni 2005. a
määruse nr 113 juurde
Tartu linna jäätmevaldajate registri pidamise põhimäärus
1.1. Tartu linna jäätmevaldajate register (edaspidi register) on linna piiratud kasutusega register, mille asutamise ja kasutusele võtmise eesmärgiks on usaldusväärse teabe kogumine ja säilitamine Tartu linna territooriumil asuvate jäätmevaldajate kohta ning jäätmeveo korraldamiseks vajalike andmete kogumine, töötlemine ja säilitamine.
1.2. Registri ametlik nimi on Tartu linna jäätmevaldajate register.
1.3. Registri asutab, tema pidamise põhimääruse kinnitab ja teeb selles muudatusi Tartu Linnavolikogu (edaspidi volikogu).
1.4. Põhimäärus sätestab andmete koosseisu ja kasutusele võtmise, andmete töötlemise, andmetele juurdepääsu ja registri pidamise üle järelvalve teostamise ning tema likvideerimise korra.
2. Registri ülesehitus ja pidamise organisatsiooniline struktuur
2.1. Register on piiratud kasutusega register, seda peetakse elektrooniliselt ühetasandilise infotehnoloogilise andmebaasina ning tema andmete töötlemisel kasutatakse automatiseeritud andmetöötlust. Andmefailid on digitaalsel andmekandjal, kuhu sisestatakse kõik registrisse kantavad andmed.
2.2. Registri vastutav töötleja on Tartu Linnavalitsus (edaspidi linnavalitsus).
2.3. Registri volitatud töötleja on Tartu Linnavalitsuse linnamajanduse osakond (edaspidi osakond). Osakond korraldab registri pidamist, töötleb, sisestab ja väljastab andmeid, rakendab meetmeid andmekaitse, andmetele juurdepääsu ja nende säilimise tagamiseks.
2.4. Jäätmevaldajana kantakse registrisse korteriühistu, selle puudumisel aga kinnisasja või krundi omanik, millel asub suvila, garaazh, elu- või äriruum.
3. Registrisse kantavad andmed ja nende õiguslik režiim
3.1. Registrisse kantakse jäätmevaldaja kohta järgmised andmed:
3.1.1. nimi;
3.1.2. registrikood;
3.1.3. tüüp;
3.1.4. kontaktandmed (aadress, telefon);
3.1.5. esindaja nimi;
3.1.6. esindaja kontaktandmed (aadress, telefon).
3.2. Registrisse kantakse jäätmetekkekoha (jäätmevaldaja elu- või tegevuskoht) kohta järgmised andmed:
3.2.1. registrinumber;
3.2.2. jäätmeveo piirkond;
3.2.3. asukoht või aadress;
3.2.4. tüüp;
3.2.5. andmed kogumisvahendite kohta.
3.3. Registrisse kantavatel andmetel on informatiivne tähendus.
4. Registriandmete esitamine
4.1. Registriandmete esitaja on jäätmevedaja.
4.2. Jäätmevedaja on kohustatud tagama registrisse kandmiseks esitatud andmete õigsuse.
4.3. Jäätmevedajad on kohustatud teatama osakonnale neli korda kuus registriandmetes toimunud muudatustest.
4.4. Registrikande muudatuse aluseks on jäätmevedaja või jäätmevaldaja poolt esitatud andmed või linnavalitsuse põhjendatud teave.
4.5. Registriandmed kantakse registrisse kolme päeva jooksul alates andmete laekumisest.
5. Registriandmete väljastamine
5.1. Registrist andmete saamiseks esitatakse osakonnale kirjalik avaldus, kuhu on märgitud taotleja nimi, kontaktandmed, soovitud andmed ja nende kasutamise otstarve.
5.2. Soovitud andmed väljastatakse põhjendatud taotluse alusel viie tööpäeva jooksul arvates avalduse esitamisest. Andmed väljastatakse registrist elektroonilisel andmekandjal, e-posti teel või paberkandjal.
5.3. Andmete väljastamise kohta peetakse elektroonilist kanderaamatut, kuhu märgitakse kellele, millal ja millised andmed on väljastatud.
5.4. Registriandmed on kasutamiseks volikogu ja linnavalitsuse töö korraldamisel neile õigusaktidega antud ülesannete täitmiseks ning õigustatud huvi omavatele isikutele teabe saamiseks.
5.5. Registrist või registri kohta ei väljastata andmeid, mille väljastamine on vastavalt seadusele keelatud ja registri tehnilise töötlemise kohta kogutud andmeid.
6. Andmetele juurdepääsu sulgemise tingimused ja kord
6.1. Muudatuste ja paranduste sisseviimine registrisse on kaitstud kasutajate autoriseerimisega. Muudatusi saavad sisse viia ainult selleks volitatud isikud.
6.2. Turvakoopia tegemine registrist lahendatakse serveri turvakoopia vahenditega.
6.3. Registrist tehakse arhiivikoopia üks kord aastas 1. jaanuari seisuga, mida säilitatakse osakonnas alaliselt.
7. Registri pidamise üle järelvalve teostamine
7.1. Järelvalvet registri pidamise seaduslikkuse üle teostavad linnavalitsus ja andmekaitse järelvalveasutus vastavalt oma pädevusele.
7.2. Registri pidamisel tekkinud puuduste ilmnemisel on osakond kohustatud likvideerima puudused järelevalvet teostanud isiku määratud tähtajaks.
8. Registri pidamise finantseerimine
8.1. Registri pidamist, täiendamist ja arendamist finantseeritakse Tartu linna eelarvest selleks eraldatud vahenditest.
8.2. Teabevahetus registri ja teiste Tartu linna omandis olevate andmekogude vahel on tasuta.
8.3. Andmete väljastamine registrist on tasuta.
9. Ebaõigete andmete parandamine ja sellest informeerimise kord
9.1. Ebaõigete andmete avastamisel registris on osakond kohustatud viivitamatult tegema järelepärimise andmete esitajale, kes on kohustatud seitsme tööpäeva jooksul esitama õiged andmed ja vajadusel andmeid tõendavad dokumendid.
9.2. Vajadusel on osakond kohustatud teavitama linnavalitsust ebaõigete andmete avastamisest ning teatama ebaõigeid andmeid saanud isikutele õiged andmed.
10. Registri likvideerimine
10.1. Registri likvideerimise otsustab volikogu.
10.2. Registri likvideerimisel otsustatakse andmete üleandmine teise andmekogusse, riiklikku või linnavalitsuse arhiivi või nende kuulumine hävitamisele ning määratakse üleandmise või hävitamise tähtaeg.
10.3. Andmete üleandmine toimub osakonna poolt linnavalitsuse vastutusel.
10.4. Andmete üleandmisel või hävitamisel koostatakse vastav akt.


Eesti Vabariigi politseiseaduse muutmise ja täiendamise seadus – Riigi Teataja
Eesti Vabariigi politseiseaduse muutmise ja täiendamise seadus
RT I 1993, 20, 355
Vastu võetud 21.04.1993
(õ) 3.12.2008 12:55
otsusega nr. 83
I. Teha Eesti Vabariigi politseiseaduses (RT 1990, nr. 10, art. 113; 1991, nr. 10, art. 152) järgmised muudatused ja täiendused:
1. Jätta seaduse pealkirjast välja sõnad "Eesti Vabariigi".
2. Jätta § 1 pealkirjast ja tekstist välja sõnad "Eesti Vabariigi".
3. §-s 2:
1) muuta 1. lõike esimene lause ja sõnastada järgmiselt:
"Politsei on täidesaatva riigivõimu organ, mis kuulub Siseministeeriumi valitsemisalasse. ";
2) jätta 1. lõikest välja teine lause;
3) jätta 3. lõikest välja sõnad "kõik koosseisulised";
4) muuta 4. lõige ja sõnastada see järgmiselt:
"(4) Ühiskondlikel alustel osalevad politsei tegevuses ühiskondlikud politseitöötajad. Ühiskondlike politseitöötajate staatus sätestatakse seadusega. "
4. Asendada §-s 3 sõnad "juurdleb ja avastab kuritegusid" ning sõnad "karistab süüdlasi ja" vastavalt sõnadega "teostab kuritegude kohtueelset uurimist" ning "määrab ja".
5. Täiendada § 4 5. lõiget teise ja kolmanda lausega järgmises sõnastuses:
"Politseiametnik ei tohi kuuluda parteide, poliitiliste liikumiste või rühmituste juhtorganitesse ning osa võtta tegevusest, mis on vastuolus politseiametniku ametivandega.
Politseiprefekt ja temast kõrgemad politseiametnikud ei tohi olla ühegi partei või poliitilise organisatsiooni liikmed. "
6. §-s 5:
1) täiendada 2. lõiget pärast sõna "andmed" sõnadega "eraelu puudutavad andmed";
2) jätta 4. lõikest välja sõna "kodanikule".
3) muuta 5. lõige ja sõnastada see järgmiselt:
"(5) Politsei teabesüsteemist andmete väljastamise kord sätestatakse seadusega. "
7. Muuta § 7 ja sõnastada see järgmiselt:
"§ 7. Kontroll ja järelevalve politsei tegevuse üle
(3) Kaitsepolitsei tegevuse seaduslikkust kontrollivad Riigikogu poolt moodustatud komisjon ja Prokuratuur seoses kriminaalasjade kohtueelse menetlusega. "
8. Muuta § 8 ja sõnastada see järgmiselt:
" § 8. Politsei ülesehitus
(1) Oma otseste ülesannete laadilt jaguneb politsei väli-, liiklus-, kriminaal- ja kaitsepolitseiks ning kuritegude eeluurimisega tegelevaks politseiks.
(2) Väli-, liiklus- ja kriminaalpolitsei ning kuritegude eeluurimisega tegeleva politsei keskasutuseks on Riigi Politseiamet Siseministeeriumi valitsemisalas.
(3) Kaitsepolitsei keskasutus on Riigi Kaitsepolitseiamet Siseministeeriumi valitsemisalas.
(4) Riigi Politseiameti haldusse kuuluvad järgmised politseiasutused ja -allüksused:
1) politseiprefektuurid;
3) Politsei Keskuurimisbüroo;
4) Julgestusteenistus;
5) välipolitsei büroo;
6) liikluspolitsei büroo;
7) politsei teabebüroo.
(5) Riigi Kaitsepolitseiameti haldusse kuuluvad kaitsepolitsei osakonnad ja jaoskonnad.
(6) Politsei koosseisu kuuluvad samuti politseikoolid ja õppeallüksused ning muud asutused ja allüksused, mis on vajalikud politsei tegevuse tagamiseks. "
9. Muuta § 9 ja sõnastada see järgmiselt:
" § 9. Politseiasutuste ülesanded
(1) Riigi Politseiamet juhib, koordineerib, suunab ja kontrollib kõiki tema halduses olevate politseiasutuste ja -allüksuste tegevust. Riigi Politseiametit juhib politseipeadirektor.
(2) Riigi Kaitsepolitseiamet juhib, koordineerib, suunab ja kontrollib kogu kaitsepolitsei tegevust. Riigi Kaitsepolitseiametit juhib kaitsepolitsei peadirektor.
(3) Politseiprefektuurid on politsei territoriaalsed asutused, mille teenistuspiirkonnaks on üks või mitu maakonda või vabariiklikku linna. Erandina võidakse moodustada raudteepolitsei prefektuur riigiraudtee teenindamiseks.
Politseiprefektuurid täidavad väli-, liiklus- ja kriminaal- politseile pandud ülesandeid.
(4) Politseiprefektuuride koosseisus moodustatakse tavaliselt politseijaoskonnad ühe või mitme esmatasandi omavalitsusüksuse või linnaosa territooriumi, samuti suurte objektide teenindamiseks. Politseijaoskonnad moodustab siseminister.
(5) Politseiprefektuuri koosseisu võib kuuluda arestimaja ja meditsiiniline kainestusmaja. Arestimaja ja kainestusmaja asutab siseminister.
(6) Keskkriminaalpolitsei, välipolitsei büroo, liiklus- politsei büroo ja politsei teabebüroo täidavad politsei ülesandeid, millel on üleriigiline või piirkondadevaheline iseloom või eriline spetsiifika.
(7) Julgestusteenistuse ülesandeks on Vabariigi Presidendi, Riigikogu esimehe ja peaministri, nende ülesandel teiste ametiisikute ja riigi ametlike külaliste kaitse ning nende poolt määratud objektide reþiimi tagamine. Julgestusteenistus ei oma juurdlusorgani õigusi. "
10. Täiendada seadust §-ga 91 järgmises sõnastuses:
"§ 91 Politseiasutuste moodustamine
(1) Riigi Politseiameti ja Riigi Kaitsepolitseiameti moodustab Vabariigi Valitsus.
(2) Politseiprefektuurid moodustab ja nende teenistuspiirkonnad kinnitab Vabariigi Valitsus siseministri ettepanekul.
(3) Politseikoolid asutab Vabariigi Valitsus siseministri ettepanekul.
(4) Kaitsepolitsei osakonnad ja jaoskonnad moodustab Vabariigi Valitsus siseministri ettepanekul.
(5) Keskkriminaalpolitsei, Politsei Keskuurimisbüroo, Julgestusteenistuse, välipolitsei büroo, liikluspolitsei büroo ning politsei teabebüroo asutab siseminister.
(6) Muud käesoleva seaduse § 8 6. lõikes nimetatud asutused ja allüksused asutab siseminister politseipeadirektori või kaitsepolitsei peadirektori ettepanekul.
(7) Riigi Kaitsepolitseiameti põhimääruse, struktuuri ja töötajate koosseisu ning kaitsepolitsei töötajate arvu kinnitab Vabariigi Valitsus siseministri ettepanekul.
(8) Riigi Politseiameti põhimääruse, struktuuri ja töötajate koosseisu, Keskkriminaalpolitsei, Politsei Keskuurimisbüroo, Julgestusteenistuse, välipolitsei büroo, liikluspolitsei büroo ja politsei teabebüroo põhimääruse, struktuuri ja töötajate arvu, samuti politseiprefektuuri põhimääruse ja politseikooli põhikirja kinnitab siseminister politseipeadirektori ettepanekul.
(9) Riigi Politseiameti ja Riigi Kaitsepolitseiameti halduses olevate asutuste ja allüksuste põhimäärused, struktuuri ja töötajate koosseisu kinnitab vastavalt politseipeadirektor ja kaitsepolitsei peadirektor, välja arvatud juhud, kui käesolev seadus näeb ette teisiti. "
11. Muuta § 10 ja sõnastada see järgmiselt:
" § 10. Harupolitseide ülesanded
(1) Välipolitsei täidab kõiki politseile pandud ülesandeid, kuivõrd need ei kuulu teiste harupolitseide pädevusse.
(2) Liikluspolitsei ülesandeks on võitlus liikluskuritegudega, liiklusjärelevalve ja liikluse turvalisuse tagamine.
(3) Kriminaalpolitsei ülesandeks on võitlus kuritegevusega. Kriminaal-, väli- ja liikluspolitsei ülesanded võitluses kuritegevusega piiritleb siseminister politseipeadirektori ettepanekul.
(4) Kaitsepolitsei ülesandeks on Eesti Vabariigi põhiseadusliku korra, territoriaalse terviklikkuse ja riigisaladuste kaitse, vastuluure teostamine, võitlus terrorismi ja korruptsiooniga.
(5) Eeluurimisega tegelev politsei (Politsei Keskuurimisbüroo) teostab kõigi kuritegude eeluurimist kogu riigi territooriumil.
(6) Avaliku korra kaitsel, kuritegelike rünnete tõkestamisel ning kurjategijate kinnipidamisel on kõik politseiasutused ja -ametnikud kohustatud üksteist abistama, ootamata selleks erikorraldust.
(7) Loodusõnnetuste, katastroofide, massiliste korratuste ja muude erakorraliste sündmuste puhul või korra tagamiseks riiklikel suurüritustel võib politseipeadirektor siseministri loal rakendada kõiki temale alluvaid politseiametnikke väljaspool nende tööpiirkonda või tavalisi teenistusülesandeid. "
12. Muuta § 11 ja sõnastada see järgmiselt:
"§ 11. Politseiametnike ametisse määramine ja ametist vabastamine
(1) Kaitsepolitsei peadirektori nimetab ametisse ja vabastab ametist Vabariigi Valitsus siseministri ettepanekul, kuulates ära Riigikogu poolt moodustatud komisjoni arvamuse. Kaitsepolitsei peadirektor nimetatakse ametisse viieks aastaks. Kaitsepolitsei peadirektori ametikohale saab nimetada isiku, kellel on juriidiline või politseiline kõrgharidus.
(2) Politseipeadirektori nimetab ametisse ja vabastab ametist Vabariigi Valitsus siseministri ettepanekul. Politseipeadirektori ametikohale saab nimetada isiku, kellel on juriidiline või politseiline kõrgharidus.
(3) Kõrgemad politseiametnikud, politsei keskuurimisbüroo juhi ja politseiprefektid nimetatakse ametisse ja vabastatakse ametist siseministri poolt politseipeadirektori ettepanekul. Politseiprefektide ametisse nimetamine ja ametist vabastamine kooskõlastatakse vastava kohaliku omavalitsuse organiga.
(4) Riigi Politseiameti teised politseiametnikud, Keskkriminaalpolitsei, välipolitsei büroo, liikluspolitsei büroo, politsei teabebüroo ning politseikoolide juhid nimetab ametisse ja vabastab ametist politseipeadirektor.
(5) Politsei Keskuurimisbüroo töötajad määrab ametisse ja vabastab ametist Keskuurimisbüroo juht. Politseiprefektuuri töötajad võetakse tööle ja vabastatakse töölt politseiprefekti poolt.
(6) Julgestusteenistuse juhi nimetab ametisse ja vabastab ametist siseminister politseipeadirektori
ettepanekul. Julgestusteenistuse töötajad määrab ametisse Julgestusteenistuse juht.
(7) Muud politseiametnikud määratakse ametisse ja vabastatakse ametist vastavalt kaitsepolitsei peadirektori või politseipeadirektori poolt või viimase poolt kehtestatud korras. "
13. §i 12 1. lõikes:
1) muuta punkt 1 ja sõnastada see järgmiselt:
"1) abistab kodanikke oma pädevuse piires;";
2) muuta punkt 3 ja sõnastada see järgmiselt:
"3) tagab korra avalikes kohtades: õiguserikkumiste korral nõuab nende viivitamatut lõpetamist ning võtab tarvitusele vastavad meetmed;";
3) muuta punkt 5 ja sõnastada see järgmiselt:
"5) algatab kriminaalasju, teostab kohtueelset uurimist ja täidab muid ülesandeid, mis tulenevad kriminaalprotsessi seadustest; teeb ekspertiise ja kriminalistikauuringuid;";
4) asendada punktis 6 sõna "administratiivaresti" sõnadega "haldusaresti ja -väljasaatmist";
5) muuta punkt 7 ja sõnastada see järgmiselt:
"7) tagab politseisse toimetatud isikute õigused ja seaduslikud huvid, vajaduse korral meditsiinilise abi, annab esialgse selgituse politseisse kutsumise või toimetamise kohta;";
6) muuta punkt 8 ja sõnastada see järgmiselt:
"8) osaleb õiguserikkumiste, narkomaania, joomarluse ja muude väärilmingute profülaktikas;";
7) tunnistada kehtivuse kaotanuks punkt 9;
8) asendada punktis 11 sõna "administratiivõiguserikkumiste" sõnaga "haldusõiguserikkumiste";
9) täiendada punktis 12 sõnade "teadmata kadunud" järel teksti sõnadega "ebaseaduslikult Eestis viibivaid";
10) asendada punktis 13 sõna "valvab" sõnaga "kaitseb välisriikide suursaatkondi ja suursaadikute elukohti; valvab";
11) jätta punktist 14 välja sõnad "annab välja mootorsõidukite juhilubasid";
12) muuta punkt 16 ja sõnastada see järgmiselt:
"16) kontrollib passimäärustikest ning kodanike sisse- ja väljaregistreerimise eeskirjadest kinnipidamist;";
13) tunnistada kehtivuse kaotanuks punkt 17;
14) muuta punkt 18 ja sõnastada see järgmiselt:
"18) kontrollib välisriigi kodanike ja kodakondsuseta isikute Eestis viibimise ja töötamise seaduslikkust;";
15) muuta punkt 20 ja sõnastada see järgmiselt:
"20) tagab leitud ja politseile üleantud asjade ja dokumentide säilimise nende tagastamiseks omanikule või seaduslikule valdajale või üleandmiseks leiubüroole;";
16) senised punktid 10-16 ja 18-21 lugeda vastavalt punktideks 9-15 ja 16-19.
14. §-i 12 2. lõikes:
1) asendada sõnad "oma pädevuse piires abistab" sõnadega "abistab oma pädevuse piires";
2) muuta punkt 2 ja sõnastada see järgmiselt:
"2) raviasutusi, rakendades õigusaktidega ettenähtud korras nende isikute kohaletoimetamist, kes oma tervisliku seisundi tõttu kujutavad ohtu iseendale või teistele isikutele";
3) täiendada punktiga 4 järgmises sõnastuses:
"4) Riigi Kodakondsusametit passimäärustikest kinnipidamise ning isikute sisse- ja väljakirjutamise eeskirjadest kinnipidamise kontrollimisel. "
15. Täiendada § 12 3. lõikega järgmises sõnastuses:
"(3) Kui politseiametnik osutub õiguserikkumise pealtnägijaks, on ta kohustatud, ajast ja kohast sõltumata, asuma teenistuskohustuste täitmisele. "
16. §-s 13:
1) täiendada punkti 2 pärast sõnu "tõendavaid dokumente" sõnadega "ning ohutuse tagamiseks teostada kohapeal kahtlustatava isiku ja tema asjade läbivaatust;";
"3) koostada protokolle haldusõiguserikkumiste kohta, määrata halduskaristusi, teostada halduskinnipidamist ja -väljasaatmist ning rakendada muid seaduses ettenähtud abinõusid võitluses haldusõiguserikkumiste vastu;";
3) asendada punktis 4 sõna "administratiiv-" sõnaga "haldusõiguserikkumiste" ja lisada pärast sõna "kriminaalasjades" sõnad "toimetada politseisse õiguserikkumises osalenud isikuid selle asjaolude viivitamatuks väljaselgitamiseks;";
4) muuta punkt 6 ja sõnastada see järgmiselt:
"6) pidada kehtestatud korras kinni Eestis ebaseaduslikult viibivaid isikuid;";
5) asendada punktis 9 sõna "administratiivarestiga" sõnaga "haldusarestiga" ja jätta välja tekst alates sõnast "hulkureid" kuni sõnadeni "tingimisi vabastatuid";
6) asendada punktis 12 sõna "konstitutsioonilisi" sõnaga "põhiseaduslikke";
7) tunnistada kehtivuse kaotanuks punkt 15;
8) asendada punktis 16 sõnad "õiguserikkumise korral peatada sõidukeid ning kontrollida juhi-, sõiduki- ja veosedokumente" sõnadega "õiguserikkumise korral või politseioperatsiooni läbiviimisel kontrollida sõidukit, juhi-, sõiduki- ja veosedokumente";
9) jätta punktist 17 välja lause "Ekspertiisist keeldumise korral loetakse alkoholijoove tuvastatuks. ";
10) jätta punktist 21 välja sõnad "Eesti Vabariigi piires";
11) senised punktid 16-25 lugeda vastavalt punktideks 15-24.
12) täiendada punktidega 25-28 järgmises sõnastuses:
"25) viia läbi politseioperatsioone siseministri poolt kehtestatud korras;
28) kontrollida tegutsemisloa ja tegevuslitsentsi olemasolu ning selle puudumisel peatada juriidilise isiku või tema allüksuse, samuti üksikisiku tegevus alal, milleks on vajalik tegutsemisluba või tegevuslitsents. "
17. Muuta § 14 ja sõnastada see järgmiselt:
"§ 14. Politsei erivahendid
3) pisargaas, gaasipüstol;
4) elektriðokirelv;
5) käerauad;
6) teenistusloomad; 7) muud vahendid, mis pole vastuolus 1984. aasta rahvusvahelise konventsiooniga "Tavaliste relvade konkreetsete liikide kasutamise või piiramise kohta, mida võidakse lugeda ülisuuri vigastusi tekitavaks või valikuta toimet omavaks";
8) füüsilise jõu kasutamine õiguserikkuja suhtes.
(6) Politseil on õigus kasutada teenistusülesannete täitmiseks erivahendeid järgmistel juhtudel:
(7) Politsei kasutab erivahendeid õiguserikkuja vastu õiguserikkumise iseloomu, isikut ning konkreetset olukorda arvestades. Erivahendite kasutuse korral tuleb hoiduda inimeste tervise kahjustamisest suuremal määral, kui see on antud juhul vältimatu.
(9) Teenistusülesannete täitmisel võib politseiametnik oma kaaskodanike ohutuse tagamiseks kehtestada enda, teiste isikute või objektide ümber ohutsooni, millesse ei tohi tema loata siseneda. Selle nõude rikkumise korral võib politseiametnik kasutada füüsilist jõudu ja erivahendeid. "
18. Muuta § 15 ja sõnastada see järgmiselt:
"§ 15. Tulirelva kasutamine
8) inimest ründava või ohustava looma kahjutuks tegemiseks või vigastatud looma hukkamiseks. "
19. Täiendada seadust §-ga 151 järgmises sõnastuses:
"§ 151. Erivahendite ja tulirelvade kasutamise keeld
Tulirelvi ja erivahendeid (välja arvatud enesekaitsevahendid) on keelatud kasutada:
3) hoonetes ja ruumides, kus toodetakse või hoitakse kergesti süttivaid või mürgiseid või lõhkeaineid või aineid, mis aktiivse kaitse vahendi mõjul võivad ohustada inimeste elu või tervist. "
20. Muuta § 16 ja sõnastada see järgmiselt:
"§ 16. Politsei isikkoosseis
(1) Politseiteenistusse võetakse vabatahtlikkuse alusel Eesti kodanikke, kes on vähemalt 20-aastased, kelle kaitseteenistuse kohustus ei ole täitmata, kes ei ole karistatud tahtliku kuriteo eest ja ei oma karistatust ja kes on võimelised oma isiklike ning kõlbeliste omaduste, haridustaseme, kehalise ettevalmistuse ja tervisliku seisundi poolest täitma politseile pandud kohustusi.
(2) Politseiametnik peab valdama riigikeelt, olema võimeline suhtlema oma teenistuskohustuste täitmisel vastavas piirkonnas enam levinud keeles. Teenistuskohustuste täitmiseks vajalikku võõrkeelte valdamist stimuleeritakse.
(3) Kõik politseiametnikud kuuluvad atesteerimisele. Atesteerimise korra kehtestab vastavalt politsepeadirektor või kaitsepolitsei peadirektor. Teenistusse astumisel annab politseiametnik ametivande.
(4) Politseiametnik, kes ei ole Eesti Vabariigi põhiseaduse rakendamise seaduse kohaselt kohustatud andma süümevannet, peab andma lojaalsusvande, mille teksti ja andmise korra kehtestab Vabariigi valitsus.
(5) Politseiametnike ametinimetuste loetelu kinnitab Vabariigi Valitsus. Politseiametnike kvalifikatsiooninõuded kinnitab siseminister.
(6) Politsei uurijatele ja uurimisala juhtivtöötajatele, kes ei ole politseiametnikud, laienevad kõik õigused ja õiguslik kaitse, mis on ette nähtud politseiametnikele, sealhulgas töötasustamise ja pensioniga kindlustamise osas. "
21. Muuta § 17 ja sõnastada see järgmiselt:
"§ 17. Politseiametnike koolitus
(1) Politseiametnikke valmistavad ette Eesti Sisekaitse Akadeemia, politseikoolid ning -õppeallüksused.
(2) Eesti Sisekaitse Akadeemia politseierialale ning politseikoolidesse ja -õppeallüksustesse õppima võetud isikud, kes ei ole politseiametnikud, loetakse politseiteenistuses olevaiks ning neile laienevad politseiametnikele ettenähtud soodustused, samuti õigused ja õiguslik kaitse, kui nad on kaasatud politseiülesannete täitmisele.
(3) Politseiametnike ettevalmistus või täienduskoolitus võib kokkuleppe korras toimuda ka välisriikide vastavates õppeasutustes. "
22. Muuta § 18 ja sõnastada see järgmiselt:
"§ 18. Politseiametnike vormiriietus
(1) Politseiametnike vormiriietuse ja eraldusmärkide kirjelduse kinnitab Vabariigi Valitsus. Vormiriietuse kandmise korra kehtestab politseipeadirektor.
(2) Kaitsepolitsei ametnikud kannavad vormiriietust siseministri poolt kehtestatud juhtudel ja korras. "
23. Muuta § 19 ja sõnastada see järgmiselt:
"§ 19. Teenistuse tingimused ja teenistuskord
Politseiteenistuse tingimused ja teenistuskorra kehtestab Vabariigi Valitsus. "
24. §-s 20:
tunnistada kehtivuse kaotanuks 6. lõige.
25. Muuta § 21 4. lõige ja sõnastada see järgmiselt:
"(4) Igaühel on õigus pöörduda kohtusse kaebusega politseiametniku tegevuse peale, kui ta leiab, et viimane on rikkunud tema õigusi või vabadusi. "
26. Muuta § 22 ja sõnastada see järgmiselt:
"§ 22. Politseiametnike sotsiaalsed tagatised
(1) Politseiametniku hukkumisel teenistuskohustuste täitmisel maksab riik tema ülalpidamisel olevatele perekonnaliikmetele või omastele ühekordset toetust kümne aasta palga ulatuses. Teenistuskohustuste täitmisel hukkunud politseiametniku matused korraldatakse riigi kulul.
(2) Politseiametniku invaliidistumisel teenistuskohustuste täitmisel, mis tõi kaasa täieliku töövõime kaotuse, maksab riik politseiametnikule ühekordset toetust viie aasta palga ulatuses.
(3) Politseiametniku invaliidistumisel teenistuskohustuste täitmisel, mis tõi kaasa osalise töövõime kaotuse, maksab riik politseiametnikule ühekordset toetust ühe aasta palga ulatuses.
(4) Politseiametnikud kuuluvad riigi poolt kohustuslikule kindlustamisele isikukindlustuslepingu alusel.
(5) Politseiametnikule antakse vajaduse korral tööandja eluruum teenistuspiirkonnas. Kohaliku omavalitsuse täitevorgan varustab konstaablid ja kordnikud võimaluse korral eluruumiga teenindatavas piirkonnas. Politseiametniku hukkumisel teenistuskohustuste täitmisel säilib tema abikaasal ja ülalpeetavatel lastel õigus kasutada tööandja eluruumi.
(6) Politseiametnikele tagatakse riigi poolt tasuta regulaarsed terviseuuringud.
(7) Politseiametnikud kindlustatakse tasuta vormiriietusega või makstakse neile selle eest ettenähtud rahalist kompensatsiooni.
(8) Politseiametnikele kehtestatakse 8-tunnine tööpäev või 40-tunnine töönädal. Vajaduse korral võib neid politseiasutuse juhi otsusel rakendada tööle üle kehtestatud tööaja. Tööaega reguleeritakse riigiteenistujatele ettenähtud korras. "
27. Jätta §-st 23 välja 2. lõige ja arv "(1)".
28. §-s 24:
1) asendada 1. lõike punktis 1 ja 5. lõikes sõnad "Eesti Vabariigi riigieelarvest" sõnaga "Riigieelarvest";
2) jätta 4. lõikest välja sõnad "ja politseiametnike töö stimuleerimiseks" ning täiendada sama lõiget teise ja kolmanda lausega järgmises sõnastuses:
"Eelarveväliste vahendite laekumise ja kasutamise kohta esitab politseipeadirektor Riigikontrollile aruande, milles on ära näidatud kõik laekumiste allikad ja summad ning vahendite kasutamine. Aruanne kuulub avalikustamisele. "
29. Muuta § 25 ja sõnastada see järgmiselt:
"§ 25. Politsei materiaal-tehniline varustamine
Politsei materiaal-tehnilise varustamise korra ja normid kehtestab Vabariigi Valitsus siseministri ettepanekul. "
30. Asendada seaduse tekstis:
1) sõnad "Eesti Vabariigi seadused ja muud normatiivaktid" sõnadega "seadused ja muud õigusaktid" vastavas käändes;
2) sõnad "Eesti Vabariigi Valitsus" sõnadega "Vabariigi Valitsus" vastavas käändes.
II. Seoses Eesti Vabariigi Prokuratuuri reorganiseerimisega panna Eesti Vabariigi Riikliku Kohtueelse Uurimise Ameti uurijatele Eesti NSV kriminaalprotsessi koodeksi § 1051 1. lõikes märgitud kuritegude eeluurimine, alates Prokuratuuri seaduse (RT1 1993, 11, 184) jõustumise päevast, välja arvatud kriminaalasjad, mis on Eesti Vabariigi Prokuratuuri menetluses vastavalt Prokuratuuri seaduse § 18 4. lõikele.
Kehtestada, et kuni Eesti Vabariigi Riikliku Kohtueelse Uurimise Ameti reorganiseerimiseni Politsei Keskuurimisbürooks jätkab amet kuritegude eeluurimist seni kehtestatud korras.
Siseministril reorganiseerida Eesti Vabariigi Eriteenistus Riigi Politseiameti Julgestusteenistuseks. Eriteenistus jätkab oma seniste funktsioonide täitmist kuni tema reorganiseerimiseni.
Kehtestada, et kaitsepolitsei ametnikud võivad ajutiselt, kuni operatiivjälituslikku tegevust sätestava seaduse vastuvõtmiseni, oma ülesannete täitmiseks kasutada operatiivtehnilisi erimeetmeid ainult Riigikohtu esimehe poolt nimetatud Riigikohtu liikme kirjaliku nõusoleku alusel.
(Lõige tunnistatud kehtetuks Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kohtukolleegiumi otsusega 12. 01. 1994. )
III. Vabariigi Valitsusel korraldada Vabariigi Presidendi residentsi ja kantselei, Riigikogu ja Vabariigi Valitsuse ja nende allasutuste hoonete kaitse ning moodustada selleks spetsiaalne kaitseväe allüksus.
IV. Tunnistada kehtivuse kaotanuks:
1) Eesti Vabariigi Ülemnõukogu otsused:
1990. aasta 20. septembrist "Eesti Vabariigi politseiseaduse rakendamise kohta" (RT 1990, 10, 114);
1992. aasta 18. märtsist "Eesti Vabariigi Julgeolekuteenistuse moodustamise kohta" (RT 1992, 11, 163);
1992. aasta 26. märtsist "Eesti Vabariigi Eriteenistuse moodustamise kohta" (RT 1992, 13, 199).
2) Riigikogu 1992. aasta 14. oktoobri otsus "Vabariigi presidendi, Riigikogu esimehe ning vabariigi presidendi residentsi ja kantselei ning Riigikogu hoonete kaitse ajutine korraldus" (RT 1992, 42, 551).
V. Riigi Teataja toimetusel tagada koos käesoleva seadusega ka politseiseaduse teksti avaldamine ühes kõigi selles tehtud muudatuste ja täiendustega.
VI. Käesolev seadus jõustub Riigi Teatajas avaldamise päevast.


Eesti Vabariigi põhiseadus / paragrahv 128
Riigikogu kuulutab Vabariigi Presidendi ettepanekul välja sõjaseisukorra, mobilisatsiooni ja demobilisatsiooni ning otsustab kaitseväe kasutamise Eesti riigi rahvusvaheliste kohustuste täitmisel.
Demokraatlikus riigis on oluline, et riigivõimu organitel oleks piisav kontroll relvajõu kasutamise otsustamise üle. PS § 128 järgi on mobilisatsiooni ja sõjaseisukorra väljakuulutamisega antud peamine otsustusõigus Kaitseväe kasutamise üle Riigikogule. Erandkorras on võimalik, et sõjaseisukorra kuulutab välja Vabariigi President ning seda juhul, kui on toimunud ootamatu agressioon. Samuti reguleeritakse Kaitseväe kasutamise otsustamine juhul, kui see on vajalik Eesti rahvusvaheliste kohustuste täitmisel. Ka sellisel juhul on PS andnud põhirolli Riigikogule. Oluline on märkida, et sõjaseisukorra väljakuulutamine ei tähenda, et riigikorraldus muutuks, vaid riigil on võimalik kasutada täiendavaid meetmeid, et tagada rahuolukorda naasmine.
Sõjaseisukorra või mobilisatsiooni väljakuulutamine tähendab riigisiseselt nii tsiviilelanike teavitamist suurenenud ohtudest, annab aluse põhiõiguste ja -vabaduste ulatuslikumale kitsendamisele ja võimaldab kohustuste panemist kui ka riigiorganitele täiendavate riigikaitseülesannete lisandumist. Kuna põhiõiguste ja -vabaduste piiramine on riigi julgeoleku huvides võimalik juba rahuajal, siis on põhiõiguste piiramise seisukohalt nimetatud tegevuste tähtsus väiksem kui reaalse sõjategevuse tähendus.
Sõjaseisukorda ei saa võrdsustada relvakonfliktiga. Sõjaseisukorra väljakuulutamise järel ei ole täidesaatev riigivõim kohustatud sõjategevust alustama, kui taotletavaid eesmärke on võimalik saavutada ka muul moel kui sõjategevusega. Samamoodi võib esineda juhtumeid, mil toimub relvakonflikt, aga pole välja kuulutatud sõjaseisukorda. Sõjalise tegevusega seotud otsused võivad mõjutada laiemalt ühiskonna toimimist, mistõttu on äärmiselt oluline, et Kaitseväe juhataja ja Vabariigi Valitsuse ning teiste võimuharude vahel säiliks sõjaseisukorra ajal pidev kommunikatsioon. Konflikti lahendamine eeldab laiapõhjalist lähenemist, kus sõjaline tegevus moodustab ühe olulise osa diplomaatiliste, majanduslike jt jõupingutuste kõrval.
Rahvusvahelist humanitaarõigust kohaldatakse faktilise sõjategevuse korral ning see ei sõltu riigisisesest formaalsest otsusest (nt mobilisatsiooni või sõjaseisukorra väljakuulutamine). Seetõttu ei ole sõjaseisukorra väljakuulutamine ainuke tingimus õigusliku korra muutumisel, vaid arvestama peab ka faktilist olukorda. Humanitaarõiguse kohaldamise kohta vt ka § 130 komm.
Sõjaseisukord lõpeb sõjaseisukorra lõppenuks kuulutamisega Riigikogu poolt Vabariigi Presidendi ettepanekul.
Sõjaseisukorra väljakuulutamine eeldab sõjalise vastase määratlemist. Võimalik on vastase määratlemine muul viisil kui riigina või riikidena näiteks juhul, kui vaenlane ei ole (agressiooni korral) täpselt teada. Vastase määratlemisel (või rünnaku omistamisel kindlale riigile) võib tekkida probleeme situatsioonis, kus riik kasutab relvastatud jõudu mitteriiklike toimijate kaudu, samuti näiteks küberrünnaku puhul.
Sõjaseisukorra väljakuulutamise järel tekib Kaitseväel õigus otsustada sõjalise jõu kasutamise üle. Sõjaseisukorra väljakuulutamine ei too automaatselt kaasa Kaitseväele õiguse relvastatud jõudu kasutada. Lähtuda tuleb konkreetsest situatsioonist ning otsuse tegemisel tuleb kaaluda kõiki õiguslikke ja poliitilisi aspekte. Oluline on Kaitseväele jätta võimalus riiki kaitsta ründe eest sõltumata väljakuulutatud olukorrast, kuid sellele järgnevad tegevused peavad olema allutatud selgele demokraatlikule tsiviiljuhtimisele. Kaitsevägi võib sõjalisse tegevusse asuda ka enne sõjaseisukorra või erakorralise seisukorra väljakuulutamist. Selliseks erandjuhtumiks saab olla olukord, kus Eesti Vabariigi vastu suunatud sõjalise ründe efektiivne tõrjumine nõuab viivitamatut tegutsemist ega jäta Vabariigi Presidendile aega kuulutada välja sõjaseisukord. Demokraatlikus riigis peavad sellised tingimused olema täpselt määratletud. Kehtiva õiguse kohaselt otsustab Kaitseväe poolt jõu kasutamise sellisel juhul kaitseminister või kui kaitseministri teavitamiseks ei ole asjaolusid arvestades aega või kui kaitseminister ei ole kättesaadav, siis teeb vastava otsuse tegevväelasest pädev ülem (KKS § 46 lg 2). Kaitseväe relvastatud tegevus riigi kaitseks on sellisel juhul lubatud ka enne sõjaseisukorra väljakuulutamist, kuid ainult juhul, kui sõjalise ründe muul viisil tõkestamine ei ole võimalik või kasutatud muud meetmed ei ole andnud tulemust. Lisaks võib Kaitseväge kasutada tsiviilõhusõiduki tekitatud ohu tõrjumiseks, sealhulgas kasutada jõudu tsiviilõhusõiduki vastu (KKS § 47). Põhiõiguste ja -vabaduste piirangute kohta enne sõjaseisukorda ja selle ajal vt § 130 komm.
Kaitseväe kasutamine abistava jõuna on lubatud ka sõjaseisukorda välja kuulutamata, näiteks nii avaliku korra tagamisel kui ka eriolukorra väljakuulutamise põhjustanud hädaolukorra või erakorralise seisukorra lahendamisel, kuid ilma sõjalise tegevuseta abistava jõuna teistele riigiasutustele (vt ka sissejuhatuse komm).
Lisaks PS §-le 128 reguleerivad sõjaseisukorda veel nt PS § 127 lg 3, §-d 130 ja 131 ning § 161 lg 2.
Sõjaseisukorra väljakuulutamine ei eelda PS kohaselt mobilisatsiooni väljakuulutamist ja vastupidi, mobilisatsiooni võib välja kuulutada enne sõjaseisukorra väljakuulutamist. Kui Eesti asub sõjategevusse rahu tagamiseks teise riigi territooriumil või kollektiivse enesekaitse raames, võivad sõjategevusega hõlmatud tegevväelaste arv ja muud vajaminevad ressursid olla väikesed ning mobilisatsiooni väljakuulutamine ei ole vajalik. Samuti ei pea teises riigis kollektiivkaitses osalemine tähendama Eesti Vabariigis sõjaseisukorra väljakuulutamist.
Mobilisatsiooniga tagatakse Kaitseväe valmisolek sõjaliseks tegevuseks. Seadusandja ei sea mobilisatsiooni sõjaseisukorrast sõltuvusse. Mobilisatsiooni väljakuulutamine on võimalik ilma kavatsuseta sõjaseisukorda välja kuulutada, kui sõjategevus ei toimu näiteks Eestis. Sellisel juhul korraldatakse mobilisatsioon, et üksused oleksid mehitatud relvastatud konfliktis osalemise eesmärgil. Sõjaseisukorra väljakuulutamine võimaldab riigil ulatuslikumalt majandust juhtida ja eelarvet kasutada ning isikute põhiõigusi ja -vabadusi piirata.
Mobilisatsioon seisneb Kaitseväe isikkoosseisu suurendamises kaitseväekohustuslaste teenistusse kutsumise kaudu. Mobilisatsioon võib kaasa tuua riigikaitseks vajalike sundkoormiste rakendamise ning riigieelarve vahendite ja muude ressursside ümberjagamise Kaitseväe lahinguvõime suurendamiseks ja tsiviilelanikkonna toimimise tagamiseks olukorras, kus ettevõtluse võimalused on oluliselt väiksemad ning elanikkonda ohustavad elatusvahendite puudumine ja vara hävimine. Sõltuvalt sõjalise ohu suurusest erineb võetavate meetmete ulatus. Tegelikkuses võib esineda vajadus mobilisatsiooni ulatust kiiresti muuta, mistõttu ei saa seda täiel määral otsustada Riigikogu ning seda teeb vastavalt kas Vabariigi Valitsus või Kaitseväe juhataja, kui sõjaseisukord on välja kuulutatud. Riigikogu kontrollivõimalus jääb alles riigieelarve muutmise ja lisaeelarve ning erinevate reservvahendite kasutamise otsustamise kaudu, seda vaid siis, kui Riigikogu saab kokku tulla. Mobilisatsioon on tegevus, mis kehtib kuni demobilisatsiooni väljakuulutamiseni, see tähendab, et isikute kutsumine kaitseväeteenistusse toimub vastavalt vajadusele. Kutsumine võib toimuda nii kogu isikkoosseisu kui ka üksikisiku tasemel.
Mobilisatsioonina ei saa mõista reservis olevate isikute õppekogunemisele või lisaõppekogunemisele kutsumist ulatuses, mis ei nõua riigi institutsioonide töö või riigi majanduse ümberkorraldamist ega riigieelarve muutmist või lisaeelarvet. Nii on võimalik reservis olevaid isikuid teenistusse kutsuda ka rahuajal, kuid seadusega sätestatud ajaks (mitte tähtajatult). Seadusega on võimalik seada täiendavaid piire Kaitseväe ressursside kasutamisele rahuajal, näiteks kaitseväelaste arvu osas.
PS § 128 lg-s 1 nimetatud sõjaseisukorra, mobilisatsiooni ja demobilisatsiooni otsuste eeldus on Vabariigi Presidendi ettepanek. Vabariigi President täidab siin tasakaalustavat ja erakondadeülese poliitika kujundaja rolli. Vabariigi President kaasab võimalusel otsuse tegemisse Riigikaitse Nõukogu. Kuna täidesaatval riigivõimul lasub otsuste elluviimise kohustus, on Vabariigi Presidendil oluline ära kuulata ka ka Vabariigi Valitsuse seisukohad (vt § 127 lg-te 1 ja 2 komm-d). Muu hulgas peab Vabariigi President ettepaneku tegemisel arvestama rahvusvahelist õigust (sh ÜRO põhikirja).
Kaitseväe kasutamine Eesti riigi rahvusvaheliste kohustuste täitmisel on käsitatav nii üldisest rahvusvahelisest õigusest tulenevate kohustuste kui ka rahvusvaheliste lepingute, sh ÜRO põhikirja alusel täidetava ülesandena. Nimetatud ülesanded võivad olla sõjalised, aga ka vaatlus-, korrakaitse- või väljaõppemissioonid. Kehtiv õigus reguleerib täiendavalt teiste riikide territooriumil ja Eestis rahvusvaheliste ühisõppuste korraldamist, mis eeldab kaitseministri otsust (rahvusvaheliste kohustuste, sh sõjaliste kohustuste kohta vt § 121 komm).
Kui muud § 128 lg-s 1 nimetatud küsimused lahendab Riigikogu otsuse kui üksikaktiga, siis Kaitseväe kasutamise rahvusvaheliste kohustuste täitmisel võib Riigikogu otsustada ka üldiselt. Üheks selliseks võimaluseks on sõjalise kohustuse võtmine välislepingu ratifitseerimisega. Sellisel juhul ei ole Riigikogu üksikotsus enam vajalik. Lepingu alusel Kaitseväe kasutamise võimaldamine omab keskset tähtsust kollektiivse enesekaitse korral, kus lepingute eesmärk on luua tõhus ja kiiresti toimiv riigikaitsesüsteem, mille puhul rahvaesinduse heakskiidu nõue võib otsustusprotseduuri põhjendamatult pidurdada ja seeläbi julgeolekut kahjustada. Nii näiteks käsitatakse NATO lepingu art 5 kohaselt relvastatud rünnakut ühe organisatsiooni liikmesriigi vastu kallaletungina neile kõigile ning liikmesriigid on kohustatud võtma tarvitusele eelkõige sõjalised abinõud teise liikmesriigi aitamiseks, et tagada julgeolek NATO tegevuspiirkonnas. NATO lepingu art 5 rakendamise otsustamine toimub läbi Põhja-Atlandi Nõukogu konsensusliku otsuse ning toetuse ulatus määratakse kindlaks Eestis kehtiva õiguse alusel. Kehtiva õiguse kohaselt annab Kaitseväele sõjalises tegevuses osalemise korralduse Vabariigi Valitsus kaitseministri ettepanekul.
Juhul kui Eesti soovib osaleda kollektiivse enesekaitse ehk NATO lepingu art 5 alusel toimuvas operatsioonis, kui ei ole enam vajalik art 5 alusel efektiivne ja kiire reageerimine, siis on vajalik Riigikogu vastav volitus. Nii võttis Riigikogu 27.10.2010 vastu otsuse, millega volitas Kaitseväe kasutamise NATO mereoperatsiooni Active Endeavour koosseisus. Nimetatud operatsioon oli kollektiivse enesekaitse ehk NATO lepingu art 5 alusel toimuv operatsioon ning see oli reaktsioon 11. septembri 2001. a terrorirünnakule Ameerika Ühendriikide vastu.
NATO lepingu art-ga 5 sarnane, kuid mitte identne norm on ka ELL art 42 lg 7, mis sätestab vastastikuse abi kohustuse, kui üht liikmesriiki on tabanud relvastatud agressioon. Abi ei ole piiritletud sõjalise tegevusega ega ütle, erinevalt NATO lepingu art-st 5, et relvastatud rünnakut ühe vastu peetakse rünnakuks ka teiste vastu. Seetõttu ei ole tegemist kitsas mõttes kollektiivse enesekaitse normiga, kuid see moodustab rahvusvahelise julgeoleku tagamisel Eesti jaoks ühe olulise tugitala.
Erinevalt Riigikogu teistest §-st 128 tulenevatest pädevustest ei ole PS §-s 65 sätestatud, et Riigikogu otsustab Kaitseväe kasutamise Eesti riigi rahvusvaheliste kohustuste täitmisel.
PS § 128 lg 2 annab Vabariigi Presidendile õiguse kuulutada välja sõjaseisukord ja mobilisatsioon, kui Eesti Vabariigi vastu on toime pandud agressioon. Julgeolekuolukorra halvenemisel ning juhul, kui suureneb võimalus, et Eesti vastu võidakse toime panna relvastatud rünnak, võib otsuse teha Riigikogu PS § 128 lg-s 1 toodud pädevuste alusel.
Tegevuse kvalifitseerimine agressioonina on § 128 lg-st 2 tulenevalt jäetud Vabariigi Presidendi pädevusse. Kuna § 127 lg 2 nimetab ka presidenti nõustavat Riigikaitse Nõukogu, siis võimalusel konsulteerib president Riigikaitse Nõukoguga sõjaseisukorra või mobilisatsiooni väljakuulutamisel. Agressiooni korral on väga oluline sõjategevuse kiire alustamine, mis eeldab Vabariigi Presidendi kiiret otsust. Kuna Riigikaitse Nõukogu saab seisukohta avaldada kiiresti (vajadusel ka kogunemata, erinevalt nt Riigikogust), siis on operatiivselt võimalik teada saada erinevate riigikaitsepoliitikat kujundavate põhiseadusorganite (Vabariigi Valitsuse ja Riigikogu) seisukohad.
Agressiooni mõiste sisustamisel võib lähtuda ÜRO Peaassamblee 1974. a resolutsioonis nr 3314 (XXIX) “Agressiooni määratlemine” sätestatud tingimustest, kuid peab arvestama, et tegemist ei ole õiguslikult siduva dokumendiga ning rahvusvahelises õiguses võib “agressiooni” mõiste sisu aja jooksul muutuda. Nii võib kerkida küsimus ennetava enesekaitse lubatavusest ning küberrünnakust kui relvastatud rünnakust ÜRO põhikirja art 51 tähenduses. Arvestama peab, et hinnangud agressiooni või relvastatud rünnaku olemasolu kohta võivad hiljem olla poliitilise või õigusliku kriitika objektiks.
Vabariigi President saab agressiooni olemasolu tunnistada ja vastavad otsused teha vaid igal üksikjuhul eraldi. Vabariigi President ei või anda üldise iseloomuga akti, milles ta loeb agressiooni tunnuste esinemisel sõjaseisukorra ja mobilisatsiooni automaatselt väljakuulutatuks. Vabariigi President peab üksikotsuse tegema ise, seda ei saa ta volitada teistele isikutele (nt Kaitseväe juhatajale). Presidendi otsus on vajalik, hoidmaks ära reaktsioone olukorras, kus agressiooni tegelikult ei eksisteeri. See on oluline tsiviiljuhtimise aspekt, mis hoiab ära relvajõudude põhjendamatu kasutamise. Sellise otsuse tegemine presidendi poolt sümboliseerib ka riigikaitse ühtsust ja terviklikkust.
Paragrahvi 128 lg 2 ei reguleeri juhtumeid, kus Eesti tunnistab kollektiivse enesekaitse põhimõttest lähtuvalt teise riigi vastu suunatud agressiooni enda vastu suunatuks, kui just Riigikogu poolt ratifitseeritud välislepingus ei nähta ette teisiti. Küsimus on oluline seoses Eesti kuulumisega NATO-sse. Välislepinguga on võimalik määratleda agressioonina Eesti vastu ka ründeid teiste kollektiivse enesekaitsega hõlmatud riikide vastu. Sellisel juhul tuleb pigem eelistada seisukohta, et sõjaseisukorra ja mobilisatsiooni väljakuulutamise aluseks ei ole Eesti vastu suunatud agressioon, vaid rahvusvaheline kohustus ning käesoleva paragrahvi lg 2 ei kohaldata.
ÜRO põhikirja art 51 teise lause kohaselt peab liikmesriik viivitamatult teavitama julgeolekunõukogu enesekaitse õiguse kasutamisel rakendatud meetmetest. See annab liikmesriigile võimaluse teavitada rahvusvahelist üldsust toimunud rünnakust ning rakendada ÜRO rahvusvahelise julgeoleku ja rahu tagamise põhilist süsteemi ehk kollektiivset julgeolekut läbi Julgeolekunõukogu otsuste. ÜRO põhikirja art 51 esimese lause alusel võib liikmesriik kasutada jõudu nii kaua, kuni julgeolekunõukogu ei ole vastu võtnud omapoolseid meetmeid konflikti lahendamiseks. Rahvusvahelise õiguse seisukohast ei ole oluline, kas riigisiseselt on sõjaseisukord välja kuulutatud või milliste õigusaktide alusel on lahingutegevust alustatud.
Kui agressiooni toimumisele on eelnenud pingete eskaleerumine ning Riigikogu on kuulutanud välja sõjaseisukorra ja mobilisatsiooni, siis tuleks asuda seisukohale, et Vabariigi President teavitab sellisel juhul julgeolekunõukogu. Näiteks Rahvusvaheline Kohus on korduvalt rõhutanud teavituskohustuse olulisust ning leidnud, et teavitamata jätmine võib viidata enesekaitseõiguse puudumisele (vt Nicaragua vs. Ameerika Ühendriigid, 27. juuni 1986, p 200).
PS väljatöötamisel on § 128 lg 2 ja § 129 piiritlemisel lähtutud peamiselt rahvusvahelise ja mitterahvusvahelise konflikti vaheteost. Mitmetes tänapäevastes konfliktides on osapoolteks lisaks riikidele ka mitteriiklikud toimijad, mis on suuremal või vähemal määral organiseerunud ja toetatud osaleva või mitteosaleva riigi poolt. Traditsioonilise relvastatud rünnaku toimumine on vähem tõenäoline kui mitteriiklike toimijate vaenutegevus. Sellistele situatsioonidele reageerimine ainult kitsalt sõjaliste vahenditega ei pruugi olla piisav. Seetõttu on riigikaitse lai käsitus kriisisituatsioonis oluline ning nõuab §-de 128 ja 129 efektiivset rakendamist.
Paragrahv 127


Maa-ameti põhimäärus – Riigi Teataja
Jõustumine: 01.07.201601.06.201301.07.2011
RT I, 29.05.2013, 21
§ 1. Maa-ameti staatus
(1) Maa-amet (inglise keeles Estonian Land Board, edaspidi amet) on Keskkonnaministeeriumi valitsemisalas tegutsev valitsusasutus, kes teostab täidesaatvat riigivõimu ja riiklikku järelevalvet ning kohaldab riiklikku sundi seaduses ettenähtud alustel ja ulatuses.
(2) Ametil on riigivapi kujuline ja oma nimega pitsat.
Ameti kõrgemalseisev valitsusasutus on Keskkonnaministeerium, kes suunab ja koordineerib ameti tegevust. Järelevalvet ameti ja selle ametnike ning töötajate tegevuse seaduslikkuse ja otstarbekuse üle teostab keskkonnaminister.
Amet asub Tallinnas. Ameti postiaadress on Mustamäe tee 51, 10621 Tallinn.
Ameti struktuuriüksuse, mis ei paikne ameti aadressil, asukoht märgitakse ameti veebilehel.
§ 5. Ameti tegevusvaldkonnad ja ülesanded
(1) Ameti tegevusvaldkonnad on:
1) maakatastri pidamine ja katastrimõõdistamiste korraldamine;
2) maareformi teostamise suunamine, koordineerimine ja kontrollimine;
3) ruumilise planeerimisega seotud ülesannete täitmine;
4) geoinformaatika-alase tegevuse suunamine, korraldamine ja koordineerimine;
5) ruumiandmete infrastruktuuri arendamise alase tegevuse suunamine, korraldamine ja koordineerimine;
6) üldist tähtsust omavate ja muude topograafiliste nähtuste andmete hõive teostamine, sellealase tegevuse suunamine, korraldamine ja koordineerimine;
7) kartograafia ja fotogramm-meetria alase tegevuse suunamine, korraldamine ja koordineerimine;
8) geodeesia-alase tegevuse suunamine, korraldamine ja koordineerimine;
9) geodeetilise süsteemi haldamine;
10) aadressiandmete süsteemi haldamine;
11) geoloogia-alase tegevuse korraldamine;
12) maa hindamise alase tegevuse suunamine, korraldamine ja koordineerimine;
13) maa hindamise ja maakorraldustööde tegevuslubade andmine;
14) Keskkonnaministeeriumi valitsemisalas olevate riigimaade kasutamine, käsutamine ja valdamine selleks antud volituste piires, riigi maareservi moodustamine;
15) Keskkonnaministeeriumi valitsemisalas olevate riigimaade arvestuse pidamine.
(2) Amet täidab muid ülesandeid, mis on talle pandud seaduse, Vabariigi Valitsuse määruse ja korraldusega ning keskkonnaministri määruse ja käskkirjaga, samuti keskkonnaministri või Keskkonnaministeeriumi kantsleri antud ülesandeid.
(2) Ameti peadirektor:
2) koordineerib, suunab ja kontrollib eelarve- ja finantsosakonna, õigusosakonna, üldosakonna ja haldusosakonna tööd;
6) kinnitab ameti sisekorra eeskirja, asjaajamiskorra ja raamatupidamise siseeeskirja ning muud sisemist töökorraldust reguleerivad juhendid ning korrad;
7) nimetab ametikohale ja vabastab ametikohalt ameti koosseisu kuuluvad ametnikud ning määrab ametnike palgad;
71) sõlmib, muudab ja lõpetab töölepingud ameti töötajatega;
8) kinnitab struktuuriüksuste põhimäärused ja ametnike ning töötajate ametijuhendid;
9) teostab järelevalvet ameti ametnike ja töötajate toimingute üle õigusaktidega ettenähtud korras;
91) määrab ameti ametnikele distsiplinaarkaristusi ja töötajatele hoiatusi;
10) teeb üksikjuhtude korral riikliku järelevalve teostamisel ettekirjutusi;
11) esitab keskkonnaministrile ettepanekud ameti eelarve ja teenistuskohtade koosseisu kohta ning kontrollib eelarve täpset ja otstarbekat täitmist;
13) otsustab ameti valduses oleva riigivaraga seotud küsimusi;
14) moodustab nõuandva õigusega alalisi või ajutisi komisjone, nõukogusid ja töörühmi ning määrab nende ülesanded, töökorra, koosseisu ja liikmete tasustamise;
15) täidab muid ülesandeid, mis on talle pandud seaduse, Vabariigi Valitsuse määruse ja korraldusega ning keskkonnaministri määruse ja käskkirjaga, samuti keskkonnaministri või Keskkonnaministeeriumi kantsleri antud ülesandeid.
(3) Peadirektoril on õigus anda vastavalt õigusaktidele teenistusalastes küsimustes käskkirju.
(1) Ameti koosseisus on kolm peadirektori asetäitjat, kes alluvad vahetult peadirektorile:
1) peadirektori esimene asetäitja koordineerib, suunab ja kontrollib arendustegevust, geodeesia osakonna, geoloogia osakonna, geoinformaatika osakonna, fotogramm-meetria osakonna, kartograafia osakonna, aadressiandmete osakonna, infotehnoloogia osakonna ja kinnisvara hindamise osakonna tööd;
2) peadirektori asetäitja kinnisvara ja planeeringute alal koordineerib, suunab ja kontrollib kinnisvara haldamise osakonna, maareformi osakonna ning planeeringute osakonna tööd;
3) peadirektori asetäitja maakatastri alal koordineerib, suunab ja kontrollib maakatastri osakonna ning katastrimõõdistamise ja -kontrolli osakonna tööd.
(2) Peadirektori asetäitja äraolekul võib peadirektor panna tema üleanded teisele peadirektori asetäitjale. Peadirektori asetäitja asendamine vormistatakse peadirektori käskkirjaga.
1) koordineerib, suunab ja kontrollib arengusuundade ja rakenduslike õigusaktide väljatöötamist oma valdkonnas;
2) teostab riigihankeid peadirektorilt saadud volituste piires;
3) annab oma pädevuse piires ameti struktuuriüksustele suulisi ja kirjalikke korraldusi ning kontrollib nende täitmist;
6) asendab peadirektorit tema äraolekul vastavalt käesoleva määruse §-le 8;
7) teeb ettepanekuid ameti eelarve koostamiseks ja eelarvevahendite kasutamiseks, distsiplinaarmenetluste algatamiseks, hoiatuste kohaldamiseks ning ametnike ja töötajate palkade määramiseks;
9) täidab peadirektori antud ülesandeid.
§ 8. Peadirektori asendamine
Peadirektori äraolekul asendab teda peadirektori esimene asetäitja, esimese asetäitja puudumisel peadirektori asetäitja kinnisvara ja planeeringute alal või peadirektori asetäitja maakatastri alal.
§ 9. Ameti struktuuriüksuste ja nende allüksuste juhtimine
1) osakonda juhib osakonnajuhataja, kes allub vahetult kas peadirektorile või peadirektori asetäitjale;
2) regiooni juhib regiooni juht, kes allub vahetult peadirektorile, vastava valdkonna peadirektori asetäitjale või osakonna juhatajale, vastavalt struktuuriüksuse põhimäärusele;
3) bürood juhib büroojuhataja, kes allub vahetult osakonnajuhatajale, või mõni teine ametnik või töötaja vastavalt struktuuriüksuse põhimäärusele.
(2) Iga struktuuriüksuse juht peab tagama tema juhitavale struktuuriüksusele pandud ülesannete täitmise ning struktuuriüksusele eraldatud ressursside sihipärase ja efektiivse kasutamise. Selleks struktuuriüksuse juht:
1) vastutab tema poolt juhitavale üksusele pandud ülesannete õiguspärase, õigeaegse ja asjatundliku täitmise eest ning kontrollib temale alluvate ametnike ja töötajate teenistuskohustuste täitmist;
3) annab alluvatele ametnikele ja töötajatele korraldusi üksuse ülesannete täitmiseks ning esitab peadirektorile kinnitamiseks alluvate ametnike ja töötajate ametijuhendite eelnõud;
8) taotleb üksuse ametnikele ja töötajatele täienduskoolitust;
§ 10. Nõunikud
Ameti koosseisu võivad kuuluda nõunikud vastavalt ameti teenistuskohtade koosseisule, mille on kinnitanud keskkonnaminister. Nõunike ülesanded, pädevuse ja alluvuse määrab peadirektor käskkirjaga kinnitatavas ametijuhendis.
§ 11. Ameti struktuur
(1) Ameti teenistuskohtade koosseisu kinnitab keskkonnaminister.
(2) Ameti struktuuriüksused on osakonnad ja regioonid. Osakondade ja regioonide koosseisu võivad kuuluda bürood.
(3) Ameti struktuuriüksustel puuduvad täitevvõimu volitused ametiväliste isikute suhtes, kui seaduses ei ole sätestatud teisiti.
(4) Ameti struktuuriüksuse ülesanded, pädevus ja juhtimiskorraldus, osakonna või regiooni koosseisus olevate büroode ülesanded ning struktuuriüksuse juhataja asendamine sätestatakse struktuuriüksuse põhimäärusega, mille kinnitab ameti peadirektor.
§ 12. Ameti osakonnad
1) aadressiandmete osakond;
3) fotogramm-meetria osakond;
4) geodeesia osakond;
5) geoinformaatika osakond;
6) geoloogia osakond;
7) haldusosakond;
8) infotehnoloogia osakond;
9) õigusosakond;
10) kartograafia osakond;
11) katastrimõõdistamise ja -kontrolli osakond;
12) kinnisvara haldamise osakond;
13) kinnisvara hindamise osakond;
14) maakatastri osakond;
15) maareformi osakond;
16) planeeringute osakond;
17) üldosakond.
§ 13. Ameti regioonid
Ameti regioonid on:
1) Põhja regioon tegevuspiirkonnaga Tallinna linnas ning Harju, Järva ja Rapla maakonnas;
2) Lääne regioon tegevuspiirkonnaga Hiiu, Lääne, Pärnu ja Saare maakonnas;
3) Lõuna regioon tegevuspiirkonnaga Põlva, Tartu, Valga, Viljandi ja Võru maakonnas;
4) Ida regioon tegevuspiirkonnaga Ida-Viru, Lääne-Viru ja Jõgeva maakonnas.
§ 14. Aadressiandmete osakond
Aadressiandmete osakonna põhiülesanded on:
1) aadressiandmete süsteemi haldamise korraldamine ja koordineerimine;
2) aadressiandmete infosüsteemi haldamine ja koostalitlusvõime tagamine;
3) haldus- ja asustusjaotuse ruumiandmete registreerimine ja haldamine;
4) riikliku kohanimeregistri volitatud töötleja ülesannete täitmine.
§ 15. Eelarve- ja finantsosakond
Eelarve- ja finantsosakonna põhiülesanded on:
1) [Kehtetu - RT I, 29.05.2013, 1 - jõust. 01.06.2013]
2) ameti eelarveprojektide koostamine;
3) ameti valduses oleva riigivara arvestuse korraldamine;
§ 16. Fotogramm-meetria osakond
Fotogramm-meetria osakonna põhiülesanded on:
1) aeropildistamise ja aerolaserskaneerimise korraldamine;
2) aeropildistamise ja kõrgusandmete järeltöötluse korraldamine;
3) ortofotokaartide ja kõrgusmudelite koostamine ning ajakohastamine;
4) digitaalsete aeropildistusmaterjalide arhiveerimine.
§ 17. Geodeesia osakond
Geodeesia osakonna põhiülesanded on:
1) riigi geodeetiliste võrkude rajamis- ja rekonstrueerimistööde korraldamine ja koordineerimine;
2) kohalike geodeetiliste võrkude rajamise ja rekonstrueerimisega seotud tööde korraldamine ja koordineerimine;
3) geodeetilise süsteemi haldamise korraldamine ja koordineerimine;
4) geodeetiliste tööde tehniline kontrollimine;
5) geodeetiliste andmete ja materjalide arhiveerimine ning levitamine;
6) geodeetiliste punktide andmekogu haldamisega seotud ülesannete täitmine.
§ 18. Geoinformaatika osakond
Geoinformaatika osakonna põhiülesanded on:
1) ruumiandmete infrastruktuuri arendamise ja koordineerimise alaste ülesannete täitmine;
2) üldist tähtsust omavate ja muude topograafiliste nähtuste andmete hõive teostamisega seotud ülesannete täitmine;
3) Eesti topograafia andmekogu haldamisega seotud ülesannete täitmine;
4) ruumiandme- ja võrguteenuste väljaarendamise korraldamine ja koordineerimine;
5) geoinformaatika-alaste regulatsioonide ja andmestandardite väljatöötamine ja juurutamine;
6) ameti geoinfosüsteemide arendamine ja struktuuriüksustele geoinformaatika-alase toe osutamine.
§ 19. Geoloogia osakond
Geoloogia osakonna põhiülesanded on:
1) riikliku geoloogilise kaardistamise korraldamine;
2) geoloogilise informatsiooni säilimise ja kättesaadavuse tagamine;
3) Keskkonnaregistri maardlate nimistu volitatud töötleja ülesannete täitmine.
§ 20. Haldusosakond
1) ameti valduses oleva riigivara haldamise ja majandamise korraldamine;
2) haldushoonete kasutamise administreerimise ja klienditeeninduse korraldamine;
3) bürootarvete, -mööbli ja tehniliste, sealhulgas sidevahenditega varustamise tagamine ning sellekohase arvestuse pidamine.
§ 21. Infotehnoloogia osakond
Infotehnoloogia osakonna põhiülesanded on:
1) ameti infotehnoloogilise teenindamise tagamine;
2) info- ja kommunikatsioonitehnoloogia alane arendustegevus;
3) riist- ja tarkvara ning andmesidevõrkude hooldamine;
4) infosüsteemide, andmekogude, arvutivõrkude administreerimine;
5) ameti poolt toodetavate andmete varundamise tagamine.
§ 22. Õigusosakond
Õigusosakonna osakonna põhiülesanded on:
1) ameti ja tema struktuuriüksuste õigusalane nõustamine;
2) õigusloome korraldamine ja õigusaktide eelnõude seaduslikkuse hindamine;
3) lepingu projektide ülevaatamine ja koostamine;
4) riigihangete ettevalmistamise ja läbiviimise korraldamine;
5) ameti esindamine kohtus või selle korraldamine.
§ 23. Kartograafia osakond
Kartograafia osakonna põhiülesanded on:
1) riiklike topograafiliste kaartide ja muude kaartide (sealhulgas teemakaartide) koostamise ja ajakohastamise korraldamine;
2) kaartide arhiveerimine ja arhiivimaterjalide levitamine.
§ 24. Katastrimõõdistamise ja -kontrolli osakond
Katastrimõõdistamise ja -kontrolli osakonna põhiülesanded on:
1) katastrimõõdistamiste, sealhulgas kontrollmõõdistamiste korraldamine;
2) maakorraldustööde kvaliteedikontrolli teostamine isikute osas, kellele on antud tegevusluba maakorraldustööde teostamiseks;
3) katastriüksuste algdokumentide andmete ning maastikul olevate piirimärkide asukoha ja looduses oleva situatsiooni vastavuse kontrollimine.
§ 25. Kinnisvara haldamise osakond
Kinnisvara haldamise osakonna põhiülesanded on:
1) riigile kuuluva kinnisvara kasutamise, käsutamise ning valdamise korraldamine;
2) riigile looduskaitseseadusega pandud ülesannete täitmine looduskaitsepiirangutega kinnisasjade omandamisel ja ostueesõiguse teostamisel;
§ 26. Kinnisvara hindamise osakond
Kinnisvara hindamise osakonna põhiülesanded on:
1) maa korralise hindamise ettevalmistamine, teostamine ja koordineerimine;
2) kinnisvaraturu olukorrast avalikkuse informeerimine;
3) tehingute andmebaasi, maa kvaliteedi ja hindamise kaardi pidamine;
4) järelevalve teostamine maa hindamisega seotud tööde teostamise üle ning korralisel ja erakorralisel hindamisel tekkinud vaidluste lahendamine.
§ 27. Maakatastri osakond
Maakatastri osakonna põhiülesanded on:
1) maakatastri volitatud töötleja ülesannete täitmine;
2) katastriarhiivi pidamine;
3) katastriandmete avalikkusele kättesaadavuse tagamine.
§ 28. Maareformi osakond
Maareformi osakonna põhiülesanded on:
1) ameti maareformi-alaste ülesannete täitmine;
2) riigi maareservi moodustamine.
§ 29. Planeeringute osakond
1) ameti ruumilise planeerimise alaste ülesannete täitmise korraldamine ja koordineerimine;
2) osalemine planeeringumenetlustes ja riigi huvide esindamine planeeringumenetluses omaniku, puudutatud või huvitatud isiku esindajana;
3) planeeringuteabe andmekogumite arendamise ja koostalitlusvõime korraldamine ning koordineerimine;
4) ameti struktuuriüksuste nõustamine ruumilise planeerimisega seotud küsimustes.
§ 30. Üldosakond
1) ameti personalitöö, välja arvatud personaliarvestus;
2) ameti asjaajamise korraldamine ja koordineerimine.
§ 31. Regioonid
Regioonide põhiülesanne on koordineerida ja korraldada vastavalt oma põhimäärustele ameti pädevusse kuuluvate ülesannete täitmist oma tegevuspiirkonnas.
Käesolev määrus jõustub 1. juulil 2011. a.
RT I, 05.05.2016, 11