Teine maareformiga seonduvate õigusaktide muutmise seadus – Riigi Teataja
Teine maareformiga seonduvate õigusaktide muutmise seadus
Vastu võetud 13.06.2000
Vabariigi Presidendi 27. juuni 2000. a otsusega nr 848
I. Maareformi seaduses (RT 1991, 34, 426; RT I 1996, 41, 796; 1997, 13, 210; 37/38, 570; 81, 1363; 93, 1556; 1998, 12, 153; 103, 1698; 1999, 25, 366; 27, 390; 84, 765; 95, 840) tehakse järgmised muudatused:
§ 1. Paragrahvi 6:
1) lõike 2 punktis 4 asendatakse sõnad «1 kuni 5,7 ja 9 kuni 11» sõnadega «1 kuni 5,7 ja 9 kuni 11 ja 13»;
2) lõiget 31 täiendatakse lausega järgmises sõnastuses:
«Kui kohalik omavalitsus määrab käesoleva lõike teises lauses nimetatud ehitise omanikule ehitise kordategemiseks tähtpäeva, määratakse ehitisele teenindamiseks vajalik maa, mida ehitise omanikul on õigus erastada pärast ehitise korrastamist.»;
3) täiendatakse lõikega 32 järgmises sõnastuses:
« (32) Elamu käesoleva seaduse tähenduses on hoone, mille üldpinnast vähemalt 20 protsenti on ette nähtud alaliseks elamiseks. Elamu kohta sätestatut kohaldatakse ka lõpetamata elamu suhtes, mis vastab planeerimis- ja ehitusseaduse § 38 2. lõikes sätestatud tunnustele. Lõpetamata elamut, mis ei vasta planeerimis- ja ehitusseaduse § 38 2. lõikes sätestatud hoone tunnustele, ja elamu püstitamiseks seaduslikus korras väljaantud ehitusluba käsitletakse käesolevas seaduses muu ehitisena.»
« (4) Käesoleva paragrahvi sätteid kohaldatakse tiheasustusega aladel. Tiheasustusega aladeks käesoleva seaduse tähenduses on maa-alad, mis on tiheasustusega aladeks määratud planeerimis- ja ehitusseaduse alusel kehtestatud maakonna- või üldplaneeringuga. Kui üldplaneering puudub või kui maakonnaplaneeringu alusel ei ole võimalik tiheasustusega ala määrata, loetakse tiheasustusega aladeks maa-alad, mille kohta on enne planeerimis- ja ehitusseaduse jõustumist koostatud nimetatud seaduse § 68 1. lõikes nimetatud plaanid, skeemid või projektid, mida ei ole tühistatud. Käesoleva lõike teises ja kolmandas lauses nimetatud dokumentide puudumisel määrab tiheasustusega alad kohaliku omavalitsuse volikogu ettepanekul maavanem.»;
« (5) Ehitise teenindamiseks vajaliku maa suuruse ja piirid määrab vastavuses planeeringu ja maakorralduse nõuetega kindlaks kohalik omavalitsus Vabariigi Valitsuse kehtestatud korras, kusjuures kohaliku omavalitsuse otsusega võib ehitise teenindamiseks vajaliku maa suuruse ja piirid määrata detailplaneeringut koostamata.»;
3) täiendatakse lõigetega 51 ja 52 järgmises sõnastuses:
« (51) Elamu teenindamiseks vajaliku maa hulka arvatakse kogu elamuomaniku õiguspärases kasutuses olev maa. Maakasutus loetakse õiguspäraseks, kui:
(52) Muude ehitiste teenindamiseks vajalik maa määratakse juhul, kui krunt ei ole kindlaks määratud või kui krundi suuruse ja piiride muutmine on planeeringu ja maakorralduse nõuetest tulenevalt otstarbekas.»
§ 3. Paragrahvi 8 lõikest 4 jäetakse välja sõnad «kohaliku omavalitsuse volikogu ettepanekul».
§ 4. Paragrahvi 9:
« (11) Kui õigusvastaselt võõrandatud maal asuvad nii teiste füüsiliste isikute omandis olevad elamud kui ka õigustatud subjektile kuuluv elamu ja kui elamute omanikud ning õigustatud subjekt ei lepi kokku teisiti, jagatakse maa elamute omanike ja õigustatud subjekti vahel võimalikult võrdsetes osades.»;
« (21) Kui väljaspool linna piire asuva elamuga ühtse kompleksi moodustavad ehitised paiknevad mitme tagastamisele kuuluva endise kinnistu maadel ja elamu omanik ning õigustatud subjektid ei lepi kokku teisiti, määratakse elamu juurde ostueesõigusega erastatav maa selle endise kinnistu maast, millel asub elamu. Teisest tagastamisele kuuluvast endisest kinnistust erastatakse elamu omanikule sellele kinnistule jääva ehitise sihipäraseks kasutamiseks vajalik maa, kusjuures tootmiseks vajalikku maad eelnimetatud maa hulka ei arvata. Kui elamu paikneb mitme tagastamisele kuuluva endise kinnistu maadel ja elamu omanik ning õigustatud subjektid ei lepi kokku teisiti, määratakse elamu juurde ostueesõigusega erastatav maa mitme endise kinnistu arvelt proportsionaalselt endiste kinnistute suurusega.»
§ 5. Paragrahvi 12 lõike 1 esimene lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«Kui tagastataval maal asuv ehitis on mitme õigustatud subjekti kaasomandis ja ehitise kaasomandi osad ning õigustatud subjektide osad tagastatavast maast ei ole võrdsed, tagastatakse neile linna piires asuv krunt või õiguspärases kasutuses olev maa ning väljaspool linna piire asuv maa käesoleva seaduse § 9 1. lõikes sätestatud ulatuses kaasomandisse vastavalt iga õigustatud subjekti osale ehitise kaasomandis.»
§ 6. Paragrahvi 121 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (2) Istandus käesoleva paragrahvi tähenduses on enne käesoleva seaduse jõustumist seadusliku maakasutuse alusel rajatud vähemalt 0,25 ha suurune mitmeaastane puuvilja- või marjaaed või muu istandus, välja arvatud käesoleva seaduse § 6 3. lõikes nimetatud istandus.»
§ 7. Paragrahvi 191 lõige 4 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (4) Maa tagastamisega seotud kulud tasub maa tagastamise nõudeõiguse omandanud isik, välja arvatud juhul, kui ta ise on sama kinnistu osas tunnistatud õigustatud subjektiks, kellele maa tagastatakse riigi kulul, või kui käesoleva seaduse § 5 1. lõike punktis 1 nimetatud isik loovutas nõudeõiguse abikaasale või lapsele.»
§ 8. Paragrahvi 192 täiendatakse lõigetega 3 ja 4 järgmises sõnastuses:
« (3) Pärandi vastuvõtmiseks või sellest loobumiseks tuleb nõudeõigust pärima õigustatud isikul esitada pärandi avanemise koha notarile avaldus ühe aasta jooksul pärandi avanemisest arvates.
(4) Kui maa tagastamise nõudeõigus on päritud ja pärandaja kuulus käesoleva seaduse § 5 1. lõike punktis 1 nimetatud isikute ringi, kellele maa tagastatakse riigi kulul, on ka nõudeõiguse pärinud isikul õigus maa tagastamisele riigi kulul.»
§ 9. Paragrahvi 20:
« (1) Erastamisele kuulub maa, mida käesoleva seaduse alusel ei tagastata, ei jäeta riigi omandisse ega anta munitsipaalomandisse. Kui maad taotletakse riigi omandisse käesoleva seaduse § 31 1. lõike punkti 8 alusel või munitsipaalomandisse käesoleva seaduse § 28 2. lõike alusel, on selle maa omandamisel eesõigus füüsilisel isikul, kes taotleb maa ostueesõigusega erastamist käesoleva seaduse §-s 221 sätestatud ulatuses.»;
« (11) Erastamisele ei kuulu metsaseaduse (RT I 1998, 113/114, 1872; 1999, 54, 583; 82, 750; 95, 843) § 57 2. lõikes nimetatud maa (edaspidi riigimetsamaa). Riigimetsamaal asuva elamu omanikul on õigus erastada maad kuni 2 ha ulatuses ning muu ehitise omanikul ehitise teenindamiseks vajaliku maa ulatuses.»;
3) täiendatakse lõikega 12 järgmises sõnastuses:
« (12) Erastamisele ei kuulu kaitstavate loodusobjektide seaduses (RT I 1994, 46, 773; 1998, 36/37, 555; 1999, 54, 583; 95, 843) sätestatud kaitsealade loodusreservaatide, sihtkaitse- ja piiranguvööndite maa, samuti kaitstavate looduse üksik- ja muude objektide juurde kuuluv maa. Käesoleva lõike esimeses lauses nimetatud maal asuva elamu omanikul on õigus erastada maad kuni 2 ha ulatuses ning muu ehitise omanikul ehitise teenindamiseks vajaliku maa ulatuses. Erandina võib kaitseala valitseja, arvestades kehtestatud kaitserežiimi, lubada kaitsealade sihtkaitse- ja piiranguvööndi maa erastamist kuni käesoleva seaduse §-s 221 sätestatud ulatuses.»
§ 10. Paragrahvi 22:
« (11) Elamu-, korteri-, garaaži-, suvila- või aiandusühistu liikmete ühiskasutuses olevaks maaks loetakse nimetatud ühistu maakasutusõiguse piiridesse jääv maa, mida ühistu liikmed kasutavad ühiselt ja mis ei ole määratud ühistu liikme ehitise juurde kuuluva krundina või selle teenindamiseks vajaliku maana.»;
« (21) Tiheasustusega aladel erastatakse maa, millele ei ole ostueesõigusega erastamise taotlusi, katastriüksuste kaupa, mis on moodustatud detailplaneeringu alusel.»
§ 11. Paragrahvi 221:
«Kinnistu võib koosneda elamualuse katastriüksusega vahetult külgnevatest katastriüksustest, kui nende vahel asub halduspiir või teisele isikule kuuluv tee, oja või jõgi, maaparandussüsteemi magistraalkraav või muude tehnovõrkude ja -rajatiste alune maa.»;
2) täiendatakse lõigetega 41 ja 42 järgmises sõnastuses:
« (41) Kui mõni väljaspool linna piire asuva elamu kaasomanikest ei soovi ostueesõigusega erastada maad 2 ha ületavas osas, on teistel kaasomanikel õigus, arvestades käesolevas paragrahvis sätestatud ostueesõigusega erastatava maa ulatust ning muid tingimusi, erastada maad eraldi katastriüksusena vastavalt rohkem.
(42) Kui ehitis on abikaasade ühisvara, on maa erastamise õigus käesoleva paragrahvi 2. ja 22. lõikes sätestatud ulatuses abikaasadel ühiselt nende ühise avalduse alusel. Kui abikaasad ühist avaldust ei esita, erastatakse maa abikaasale, kes on registreeritud ehitise omanikuna. Teine abikaasa kantakse ühisomanikuna kinnistusraamatusse abikaasade ühise notariaalselt tõestatud avalduse alusel.»
§ 12. Paragrahvi 222 lõiget 2 täiendatakse lausega järgmises sõnastuses:
«Maavanem võib kokkuleppel kohaliku omavalitsuse volikoguga volitada kohalikku omavalitsust korraldama vaba põllumajandus- ja metsamaa erastamist.»
§ 13. Paragrahvi 223 lõike 4 punkt 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 1) füüsiline isik ostueesõigusega erastatava elamu, suvila ja aiamaja krundi või teenindamiseks vajaliku maa, sealhulgas elamu, suvila ja aiamaja püstitamiseks antud maa ning eluruumi juurde kuuluva maa mõttelise osa eest, ning põllumajandus-, metsa-, sihtotstarbeta ja Eesti NSV taluseaduse alusel põliseks kasutamiseks antud maa eest, samuti aiandus- või suvilaühistu tema liikmete ühiskasutuses oleva maa eest;».
§ 14. Paragrahvi 224:
1) pealkirjast jäetakse välja sõna «erastamisväärtpaberitega»;
2) lõike 1 esimene lause sõnastatakse:
«Kui maa ostueesõigusega erastamise õigust omav isik soovib erastatava maa eest tasuda ettemaksu, teatab ta oma soovist kirjalikult kohalikule omavalitsusele.»;
3) lõike 5 viimane lause sõnastatakse:
«Ettemaks tagastatakse vastavalt ettemaksu tasumisel kasutatud maksevahenditele erastamisväärtpaberites või rahas.»
1) lõiget 1 täiendatakse lausega järgmises sõnastuses:
«Vaba põllumajandus- ja metsamaa erastamisel võib katastriüksuse moodustada plaani- ja kaardimaterjali alusel üksnes juhul, kui erastatav maa piirneb üksnes riigi maakatastris registreeritud, mõõdistamise teel moodustatud katastriüksustega.»;
2) täiendatakse lõikega 41 järgmises sõnastuses:
« (41) Maa erastamisel käesoleva seaduse §-de 231 ja 232 alusel või maa enampakkumisega erastamisel erastatakse maa piiritletud maatükkide või erastamiseks moodustatud katastriüksuste kaupa, mitte nende kogumina.»;
« (51) Maa müügi- ja hüpoteegi seadmise lepingute kohustuslikeks tingimusteks on vastavalt asjaoludele:
4) ostja kohustus ilma hüpoteegipidaja loata mitte raiuda kasvavat metsa maal, millele erastamisel tekkinud nõuete täitmise tagamiseks on seatud Eesti Vabariigi kasuks hüpoteek. Samuti kohustus loa taotlemiseks esitada hüpoteegipidajale või tema volitatud esindajale metsateatis ja metsamajandamise soovitused või metsamajandamiskava, kusjuures juhul, kui erastatava maa kohta on metsamajandamiskava koostatud enam kui viis aastat tagasi, tuleb esitada metsaseaduse § 7 4. lõikes sätestatud mahus koostatud metsamajandamise soovitused;
5) vähemalt 20 000 krooni suurune leppetrahv käesoleva lõike punktis 4 nimetatud kohustuste mittekohase täitmise eest.
(52) Ostja on kohustatud tasuma erastamise korraldaja erastamise eriarvele rahas kolmekordse müügihinnaga võrdse summa, kui pärast maa ostu- müügilepingu sõlmimist selgub, et ostja ületas vastava maatüki erastamisega käesolevas seaduses sätestatud maa erastamise piirmäära.
(53) Maa erastamisel täidab hüpoteegipidaja ülesandeid Eesti Vabariigi kasuks seatud hüpoteegi osas maa erastamise korraldaja või tema poolt volitatud isik. Hüpoteegipidajal on õigus anda nõusolek maa erastamise või tagastamise käigus Eesti Vabariigi kasuks hüpoteegiga koormatud kinnistu võõrandamisel kinnistu väljaostuvõla ülekandmiseks kinnistu omandajale. Hüpoteegipidajal on õigus käesoleva paragrahvi 51. lõike punktis 4 sätestatud loa andmisest keelduda, kui raie tulemusena langeks kinnisasja väärtus alla 1,2-kordse hüpoteegiga tagatud nõude määra.»
§ 16. Paragrahvi 231:
« (2) Vaba põllumajandusmaa erastamiseks või sellele maale kasutusvalduse seadmiseks esitab äriregistrisse kantud füüsilisest isikust ettevõtja, kes tegeleb maa asukohajärgse kohaliku omavalitsuse haldusterritooriumil põllumajandusliku tootmisega, või äriregistrisse kantud Eesti eraõiguslik juriidiline isik, kelle põhiliseks tegevusalaks on põllumajanduslik tootmine maa asukohajärgse kohaliku omavalitsuse haldusterritooriumil, omavalitsusele avalduse maa suuruse ja maatüki numbri(te) nimetamisega. Põllumajandusliku tootmisega tegeleja käesoleva seaduse tähenduses on isik, kes saab tulu omatoodetud põllumajandussaaduste või nendest valmistatud toodete müügist ning omab tootmiseks vajalikku maad või põllumajandusmaa kasutamise õigust. Põllumajandusmaa kasutamise õigusena käesoleva seaduse tähenduses käsitletakse põllumajandusmaa tegelikku kasutamist õiguslikul alusel.»;
« (21) Käesoleva paragrahvi 2. lõikes sätestatud tingimustele vastavad isikud võivad esitada kas ühe avalduse kõikide erastamiseks taotletavate maatükkide kohta või ka eraldi avaldused iga maatüki kohta või esitada ühise avalduse vaba põllumajandusmaa erastamiseks kaasomandisse. Kaasomanikel on õigus kokku erastada maad käesoleva paragrahvi 5. lõikes sätestatud ulatuses. Kui nimetatud isikud tegelevad põllumajandusliku tootmisega mitme kohaliku omavalitsusüksuse haldusterritooriumil, on neil õigus esitada vaba põllumajandusmaa erastamise avaldusi mitmele taotletava maa asukohajärgsele vallavalitsusele. Avalduse võib saata ka tähitud kirjana. Vallavalitsus on kohustatud esitatud avaldused registreerima.»;
3) lõiget 4 täiendatakse lausetega järgmises sõnastuses:
«Vallavolikogu poolt kinnitatavasse nimekirja ei kanta isikuid, kes juba omavad vaba põllumajandusmaa erastamise õigust käesoleva paragrahvi 5. lõikes sätestatud piirmäära ulatuses või kes ei vasta käesolevas seaduses sätestatud nõuetele. Isik loetakse vaba põllumajandusmaa erastamise õigust omavaks vallavolikogu poolt nimekirja kinnitamisest. Vaba põllumajandusmaa erastamise õigust omav isik, kes on taotlenud maa erastamist käesoleva paragrahvi 5. lõikes sätestatud piirmäärast suuremas ulatuses, on kohustatud viivitamatult pärast seda, kui talle on saanud teatavaks, et ta on kantud vallavolikogu otsusega kinnitatud nimekirja käesoleva paragrahvi 5. lõikes sätestatud piirmäära ulatuses, teatama sellest kirjalikult vallavolikogule ning loobuma piirmäära ületava maa erastamisest. Vallavolikogu on kohustatud kustutama nimekirjast isiku, kes on kantud nimekirja käesoleva paragrahvi 5. lõikes sätestatud piirmäära ületavas osas. Käesoleva paragrahvi 5. lõikes sätestatud piirmäära ületava maa erastamiseks sõlmitud tehing on õigustühine.»;
4) lõike 5 esimene lause asendatakse tekstiga järgmises sõnastuses:
«Üks isik võib käesoleva paragrahvi alusel erastada kokku kuni 200 ha vaba põllumajandusmaad. Maakorralduse nõuetest tulenevalt põllumajandusmaa koosseisu arvatud metsamaa pindala ei või ületada käesoleva seaduse § 232 5. lõikes sätestatud piirmäära.»
§ 17. Paragrahvi 232:
« (21) Käesoleva paragrahvi 2. lõikes sätestatud tingimustele vastavad isikud võivad esitada kas ühe avalduse kõikide erastamiseks taotletavate maatükkide kohta või ka eraldi avaldused iga maatüki kohta või esitada ühise avalduse vaba metsamaa erastamiseks kaasomandisse. Kaasomanikel on õigus kokku erastada maad käesoleva paragrahvi 5. lõikes sätestatud ulatuses. Kui nimetatud isikud tegelevad metsamajandusega mitme kohaliku omavalitsusüksuse haldusterritooriumil, on neil õigus esitada vaba metsamaa erastamise avaldusi mitmele taotletava maa asukohajärgsele vallavalitsusele. Avalduse võib saata ka tähitud kirjana. Vallavalitsus on kohustatud esitatud avaldused registreerima.»;
« (3) Vallavalitsus koostab vaba metsamaa erastamise taotlejate nimekirja. Lähtudes erastamisele kuuluva vaba metsamaa pindalast ja maakorralduse nõuetest, määratakse keskmine ühele taotlejale erastatava metsamaa pindala. Kui avalikuks tutvumiseks väljapandud vabad metsamaatükid vastavad käesoleva paragrahvi 5. lõikes sätestatud piirmääradele või on nimetatud määradest väiksemad, siis neid maatükke täiendavalt ei jagata. Kui avalikuks tutvumiseks väljapandud vabad metsamaatükid on käesoleva paragrahvi 5. lõikes sätestatud piirmääradest suuremad, jagatakse nimetatud metsamaatükid koostöös taotlejatega maakorralduse nõudeid arvestades, kusjuures jagamisel tekkinud metsamaatükid ei või olla väiksemad kui 5 ha. Jagamisel tekkinud metsamaatükid nummerdatakse uuesti. Metsamaad erastamiseks taotlenud isikutel on õigus esitada avaldus, milles märgitakse jagamise käigus tekkinud taotletava maatüki number. Nimekiri (maatüki number ja suurus, taotleja nimi või nimetus, äriregistri kood) ja erastatava metsamaa plaan pannakse välja omavalitsuses avalikuks tutvumiseks. Teade plaani ja nimekirja avaliku väljapaneku koha, alguse ja kestuse kohta avaldatakse maakonnalehes.»;
3) lõiget 4 täiendatakse tekstiga järgmises sõnastuses:
«Vallavolikogu poolt kinnitatavasse nimekirja ei kanta isikuid, kes juba omavad vaba metsamaa erastamise õigust käesoleva paragrahvi 5. lõikes sätestatud piirmäära ulatuses või kes ei vasta käesolevas seaduses sätestatud nõuetele. Isik loetakse vaba metsamaa erastamise õigust omavaks vallavolikogu poolt nimekirja kinnitamisest. Vaba metsamaa erastamise õigust omav isik, kes on taotlenud maa erastamist käesoleva paragrahvi 5. lõikes sätestatud piirmäärast suuremas ulatuses, on kohustatud viivitamatult pärast seda, kui talle on saanud teatavaks, et ta on kantud vallavolikogu otsusega kinnitatud nimekirja käesoleva paragrahvi 5. lõikes sätestatud piirmäära ulatuses, teatama sellest kirjalikult vallavolikogule ning loobuma piirmäära ületava maa erastamisest. Vallavolikogu on kohustatud kustutama nimekirjast isiku, kes on kantud nimekirja käesoleva paragrahvi 5. lõikes sätestatud piirmäära ületavas osas. Käesoleva paragrahvi 5. lõikes sätestatud piirmäära ületava maa erastamiseks sõlmitud tehing on õigustühine.»
§ 18. Paragrahvi 28 lõike 1 punkt 5 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 5) osaühingu, mille ainus osa kuulub kohalikule omavalitsusele, või aktsiaseltsi, mille kõik aktsiad kuuluvad kohalikule omavalitsusele, põllumajandusmaa ja kohaliku omavalitsuse hallatava asutuse ülesannete täitmiseks vajalik põllumajandusmaa;».
§ 19. Paragrahvi 29 täiendatakse lausega järgmises sõnastuses:
«Riigi omandisse jäetava maa suurus ja piirid määratakse vastavuses planeeringu ja maakorralduse nõuetega kindlaks detailplaneeringut koostamata.»
§ 20. Paragrahvi 31:
1) lõike 1 punkti 9 täiendatakse pärast sõna «piirides» sõnadega «, välja arvatud kehtestatud korras rekultiveeritud maa, mille tagastamist taotletakse»;
2) lõike 1 punkt 11 tunnistatakse kehtetuks;
3) lõike 1 punkt 12 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 12) maa, millele seatakse kasutusvaldus vastavalt käesoleva seaduse §-le 341;»;
4) lõiget 1 täiendatakse punktiga 13 järgmises sõnastuses:
« 13) maa, mis antakse välisriigi omandisse või kasutusse.»;
5) lõikes 3 asendatakse sõnad «välja arvatud käesoleva seaduse § 341 lõikes 3 sätestatud juhul» sõnadega «kui seadusega ei sätestata teisiti».
§ 21. Paragrahv 34 tunnistatakse kehtetuks.
§ 22. Paragrahvi 38:
1) lõike 2 punktid 1–3 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
« 1) kontrollida riigiasutuse või kohaliku omavalitsuse organi tegevust maareformi läbiviimisel;
3) teha riigiasutusele või kohaliku omavalitsuse organile kohustuslikke ettekirjutusi maareformi läbiviimise küsimuses;»;
« (3) Käesoleva seaduse §-s 2 sätestatud eesmärgi saavutamiseks ning §-s 3 sätestatud ülesannete täitmiseks võib Maa-amet korraldada erastatava, munitsipaalomandisse antava ning riigi omandisse jäetava maa väljaselgitamist.
(4) Maa erastamise õigust omav isik on kohustatud maa erastamise menetluses tegema Vabariigi Valitsuse kehtestatud tähtaegadel ja korras menetluseks vajalikke toiminguid. Kui maa erastamise õigust omav isik mõjuva põhjuseta ei tee talle kirjalikult teatatud tähtaja jooksul vajalikke toiminguid, loetakse ta erastamisnõudest loobunuks ja erastamismenetlus lõpetatakse, ehitise teenindamiseks vajalik maa jäetakse riigi omandisse ning sellele seatakse Vabariigi Valitsuse poolt kehtestatud korras hoonestusõigus ehitise omaniku kasuks.»
II. Maareformiga seonduvate õigusaktide muutmise seaduses (RT I 1996, 36, 738; 76, 1342; 80, 1434; 1997, 30, 473; 81, 1363; 93, 1556; 1998, 103, 1698; 1999, 84, 765; 95, 840) tehakse järgmine muudatus:
§ 23. Paragrahvi 16:
1) lõiget 1 täiendatakse pärast sõnu «kohaliku omavalitsuse» sõnadega «või maavanema või tema volitatud esindaja»;
2) lõige 33 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (33) Maa tagastamist soovinud õigustatud subjektil on kuni maa tagastamise või kompenseerimise otsustamiseni õigus loobuda maa tagastamise nõudest ja võtta vastu kompensatsioon või loobuda ka maa kompenseerimise nõudest. Notariaalselt tõestatud maa tagastamise või kompenseerimise nõudest loobumise avaldused esitatakse valla- või linnavalitsusele.»;
3) lõiget 5 täiendatakse lausega järgmises sõnastuses:
«Õigusvastaselt võõrandatud maa, mille asendamist on taotletud, kuulub kompenseerimisele.»;
4) lõiget 111 täiendatakse lausega järgmises sõnastuses:
«Samuti enne 1996. aasta 7. juunit riigi omandisse jäetud maal asuva ehitise või seda maad koormava hoonestusõiguse omanikul juhul, kui nimetatud maad pole otsustatud võõrandada riigivaraseaduse (RT I 1995, 22, 327; 1996, 36, 738; 40, 773; 48, 942; 81, 1446; 1997, 45, 724; 1998, 30, 409; 1999, 10, 155; 16, 271; 2000, 39, 239) alusel.»
III. Eesti Vabariigi maareformi seaduse ja maareformiga seonduvate õigusaktide muutmise seaduse muutmise seaduses (RT I 1997, 81, 1363) tehakse järgmine muudatus:
§ 24. Paragrahvi 14 täiendatakse lõigetega 21–23 järgmises sõnastuses:
« (21) Kui ehitis omandatakse pärast 1998. aasta 1. jaanuari vallasasjana, on ehitise omandanud isikul õigus maad ostueesõigusega erastada maareformi seaduses sätestatud alustel. Ehitise omandanud isikul tuleb maa ostueesõigusega erastamise avaldus esitada kolme kuu jooksul ehitise omandamise päevast arvates. Kui kehtestatud tähtajaks avaldust esitatud ei ole, jäetakse ehitise teenindamiseks vajalik maa riigi omandisse ja ehitise omaniku kasuks seatakse hoonestusõigus Vabariigi Valitsuse kehtestatud korras.
(23) Kui ehitise kaasomanik ei ole tähtaegselt esitanud avaldust maa ostueesõigusega erastamiseks, kuid erastamise eeltoimingute teostamise ajal avaldab soovi maad ostueesõigusega erastada, esitades valla- või linnavalitsusele vastava avalduse, erastatakse maa vastavalt kaasomanike osadele ehitises. Kui eelmises lauses nimetatud kaasomanik ei soovi maad ostueesõigusega erastada, on maa ostueesõigusega erastamiseks avalduse esitanud kaasomanikul õigus kas taotleda ehitise aluse ja selle teenindamiseks vajaliku maa erastamist ning sellele maale Vabariigi Valitsuse kehtestatud korras ja tingimustel hoonestusõiguse seadmist kõigi ehitise kaasomanike kasuks või algatada asjaõigusseaduse rakendamise seaduse (RT I 1993; 72/73, 1021; 1999, 44, 510) §-s 12 sätestatud korras ehitiseosa sundvõõrandamise menetlus.»
IV. Maakatastriseaduses (RT I 1994, 74, 1324; 1995, 29, 356; 59, 1006; 1996, 36, 738; 1997, 16, 261) tehakse järgmised muudatused:
§ 25. Paragrahvi 20:
« (2) Maareformi ajal võib katastrikaardi alusena kasutada Eesti põhikaarti, ortofotosid ning olemasolevaid asulaplaane mõõtkavas 1:2000 ning muid sobivaid plaane ja kaarte. Eelmises lauses nimetatud kaartide, plaanide ja ortofotode kasutamise korra ja tasumäärad kehtestab keskkonnaminister.»;
« (4) Maareformi ajal toimub õigusvastaselt võõrandatud maa tagastamiseks või erastamiseks katastriüksuse moodustamine vastavat litsentsi omava isiku poolt. Käesoleva paragrahvi 5. ja 5¹. lõikes sätestatud juhtudel võib katastriüksuse moodustada ka kohaliku omavalitsuse volitatud esindaja. Vastava tellimuse esitab riigi kulul tagastatava õigusvastaselt võõrandatud maa osas maavanem või tema volitatud esindaja, muu tagastatava maa osas maa tagastamise õigustatud subjekt, ostueesõigusega erastatava maa osas vastavalt kokkuleppele kas erastamise korraldaja, tema volitatud isik või maa erastamise õigustatud subjekt, muu erastatava maa osas erastamise korraldaja või tema volitatud isik. Õigusvastaselt võõrandatud maa tagastamisel ja maa ostueesõigusega erastamisel registreeritakse katastriüksus valla- või linnavalitsuse volitatud esindaja kirjaliku avalduse alusel, muudel maa erastamise juhtudel erastamise korraldaja või tema volitatud esindaja kirjaliku avalduse alusel.»;
« (5) Maa tagastamisel, erastamisel, munitsipaalomandisse andmisel ja riigi omandisse jätmisel võib katastriüksusi moodustada plaani- ja kaardimaterjali alusel ilma katastrimõõdistamiseta. Maa ostueesõigusega erastamisel võib kasutada ka Vabariigi Valitsuse kehtestatud nõuetele vastavaid olemasolevaid plaane (krundiplaan vms). Katastriüksus moodustatakse katastripidaja määratud ning vajadusel linna- või vallavalitsusega kooskõlastatud plaani- või kaardimaterjalil (krundiplaan, krundijaotusplaan, maadearvestusplaan, fotoplaan, ortofoto, digitaalkaart või muu). Sobiva plaani- või kaardimaterjaliga varustab kohalikku omavalitsust katastripidaja. Maa tagastamisel või erastamisel määrab kohalik omavalitsus plaanil või kaardil maaüksuse piiri ja pindala ning tema volitatud esindaja näitab maa taotlejale plaanil või kaardil kätte maaüksuse piirid ning seaduses sätestatud juhtudel koostab piiriprotokolli. Maa riigi omandisse jätmisel koostab katastriüksuse plaani taotleja või tema volitatud esindaja. Riigimetsamaa riigi omandisse jätmisel piiriprotokolli ei koostata. Maa munitsipaalomandisse andmisel koostab katastriüksuse plaani taotleja.»;
4) lõike 5¹ seitsmes lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«Piiriprotokolli koostamise eest juhul, kui piiriprotokolli koostamise nõue tuleneb seadusest, tasub isik, kelle omandisse antavat katastriüksust moodustatakse, muudel juhtudel tasub piiriprotokolli koostamise eest isik, kelle nõudel piiriprotokoll koostati, kui ei lepita kokku teisiti.»;
5) täiendatakse lõikega 10 järgmises sõnastuses:
« (10) Hajaasustusega aladel asuvate plaani- ja kaardimaterjali alusel moodustatud riigi omandis olevate katastriüksuste jagamisel on lubatud mõõdistada ainult olemasolevast katastriüksusest eraldatav osa.»
V. § 26. Rakendussätted
(1) Pärast 1998. aasta 1. jaanuari, kuid enne käesoleva seaduse jõustumist vallasasjana ehitise omandanud isik saab maa ostueesõigusega erastamiseks avalduse esitada kolme kuu jooksul käesoleva seaduse jõustumisest arvates.
(2) Kui pärand on avanenud enne käesoleva seaduse jõustumist, tuleb nõudeõigust pärima õigustatud isikul esitada avaldus pärandi vastuvõtmiseks või sellest loobumiseks pärandi avanemise koha notarile ühe aasta jooksul käesoleva seaduse jõustumisest arvates.
(3) Maa omanik ei või ilma hüpoteegipidaja loata raiuda kasvavat metsa maal, mille erastamise leping on sõlmitud enne käesoleva seaduse jõustumist ja millele on erastamisel tekkinud nõuete täitmise tagamiseks seatud Eesti Vabariigi kasuks hüpoteek. Eelmises lauses nimetatud maa omanik on kohustatud loa taotlemiseks esitama hüpoteegipidajale või tema volitatud esindajale metsateatise ja metsamajandamise soovitused või metsamajandamiskava, kusjuures juhul, kui erastatava maa kohta on metsamajandamiskava koostatud enam kui viis aastat tagasi, tuleb esitada metsaseaduse § 7 lõikes 4 sätestatud mahus koostatud metsamajandamise soovitused. Hüpoteegipidajal on õigus eelnimetatud loa andmisest keelduda, kui raie tulemusena langeks kinnisasja väärtus alla 1,2-kordse hüpoteegiga tagatud nõude määra.
(4) Vabariigi Valitsus tagab käesoleva seaduse jõustumisest alates ühe kuu jooksul maareformi seaduse tervikteksti ja rakendussätete avaldamise Riigi Teatajas.


RPKS § 612 sisu ja kehtestamise aeg ei võimalda teha järeldust, et see oli mõeldud 1. jaanuaril 2002 jõustunud seaduse teksti või üksnes 18. oktoobril 2006 vastu võetud muutmise seadusega kehtestatud sätete rakendamiseks. RPKS § 612 tuleb lugeda määramata ajaks kehtestatud normi sisaldavaks, hoolimata nimetatud sätte normitehniliselt ebaõnnestunud paiknemiskohast. Riigikohtu 10. märtsi 2008. a otsuses haldusasjas nr 3-3-2-1-07 käsitleti põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse korras tehtud otsuste toimet ajas ja leiti, et põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluses tehtud otsustel võib olla tagasiulatuv jõud (vt Riigikohtu 10.03.2008 otsuse haldusasjas nr 3-3-2-1-07 p-e 19 ja 20). RPKS § 28 lg 2 p 3 tunnistati Riigikohtu 30. septembri 2008. a otsusega kehtetuks tagasiulatuvalt. Kuna ka seaduse sätte kehtetuks tunnistamine põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluses on seaduse muutmine, tuleb RPKS § 612 kohaldada ka juhul, kui Riigikohus tunnistab kehtetuks pensioneerimist reguleeriva seaduse sätte. RPKS § 612 nõuab tagasiulatuvalt pensioni ümberarvutamiseks isikult avalduse ja vajalike dokumentide esitamist kuue kuu jooksul arvates vastava muudatuse jõustumisest. RPKS § 612 on praeguse kaasuse kontekstis haldusmenetluse uuendamise aluseks ja erinormiks haldusmenetluse seaduse sätete suhtes. Seisukoha võtmiseks pension tagasiulatuvalt ümberarvutamise küsimuses, tuleb tuvastada, kas pensionär on pensioniametile esitanud tahteavalduse pensioni ümberarvutamiseks kuue kuu jooksul arvates põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 30. septembri 2008. a otsuse kuulutamisest.


text:
EUR-Lex - 52010DC0373 - ET
KOMISJONI TEATIS NÕUKOGULE, EUROOPA PARLAMENDILE, EUROOPA MAJANDUS- JA SOTSIAALKOMITEELE NING REGIOONIDE KOMITEELE Töötajate vaba liikumine – õiguste tagamine ja olulisemad muutused /* KOM/2010/0373 lõplik */
Brüssel 13.7.2010
KOM(2010)373 lõplik
Töötajate vaba liikumine – õiguste tagamine ja olulisemad muutused
Viimase 40 aasta jooksul on inimeste vaba liikumise põhimõte pidevalt avardunud ning muutunud üha kindlamaks. Esialgu pidi vaba liikumine hõlmama vaid aktiivset elanikkonda, kuid järk-järgult on see põhiõigus laienenud ka elanikkonna muudele rühmadele ning nüüd on see üks tähtsamaid isikuõigusi, mille EL oma kodanikele tagab.
Töötajate vaba liikumise põhimõte on sätestatud Euroopa Liidu toimimise lepingu (edaspidi „lepingu”) artiklis 45 (endine Euroopa ühenduse asutamislepingu artikkel 39) ning seda on edendatud teisestes õigusaktides (määrus (EMÜ) nr 1612/68[1], direktiiv 2004/38/EÜ[2] ja direktiiv 2005/36/EÜ[3]) ja Euroopa Kohtu kohtupraktikas. Kõnealust valdkonda reguleeriv Euroopa Liidu õigustik tagab Euroopa Liidu kodanikele õiguse liikuda töötamise eesmärgil ELis vabalt ning kaitseb töötajate ja nende pereliikmete sotsiaalseid õigusi[4]. See on kiiresti muutuv valdkond, mida mõjutab tööturupoliitika, perekondade struktuur ja Euroopa integreerumisprotsess. Lisaks sellele, et töötajate vaba liikumine toetab ühtse turu tulemuslikkust, on tal ka märkimisväärne sotsiaalne mõõde, sest ta edendab ELi võõrtöötajate sotsiaalset, majanduslikku ja kultuurilist kaasatust vastuvõtvates liikmesriikides.
Vastavalt Eurostati uusimatele andmetele[5] elab 2,3 % ELi kodanikest (11,3 miljonit inimest) väljaspool liikmesriiki, mille kodakondsus tal on, ning veelgi enam on neid, kes kasutavad vaba liikumise õigust mõnes oma eluetapis[6]. Alates 2001. aastast on see arv suurenenud rohkem kui 40 %[7]. Euroopa Liidu 27 liikmesriiki hõlmanud Eurobaromeetri uuringu käigus vastas 10 % küsitluses osalejatest, et nad on varem elanud või töötanud mõnes teises riigis, ning 17 % küsitletutest kavatses kasutada vaba liikumise õigust tulevikus.
Igal ELi kodanikul on õigus töötada ja elada mõnes teises liikmesriigis ning teda ei tohi kodakondsuse alusel diskrimineerida. Vaatamata valdkonnas tehtud edusammudele on selle õiguse kasutamisel siiski veel õiguslikke, administratiivseid ja praktilisi takistusi. Hiljutises aruandes[8] direktiivi 2004/38/EÜ kohaldamise kohta jõuti järeldusele, et üldiselt ei ole direktiivi ülevõtmine vastanud ootustele ning aruandes kirjeldati mitut probleemi, millega ELi kodanikud (töötajad või mitte) liikumisega seoses välismaal kokku puutusid. 2006. aasta kui Euroopa töötajate liikuvuse aasta kokkuvõttes tõdeti, et lisaks õiguslikele ja administratiivsetele takistustele, mille kõrvaldamiseks peamiselt jõupingutusi tehti (kutsekvalifikatsiooni tunnustamine ja täiendavate pensioniõiguste ülekandmine), mõjutavad riikidevahelist liikuvust veel muudki tegurid. Need tegurid hõlmavad eluasemeküsimusi, keeleprobleeme, abikaasade ja elukaaslaste tööhõivet, tagasipöördumise mehhanisme, ajaloolisi tõkkeid ja liikuvuskogemuse tunnustamist (eriti VKEdes). Nimetatud küsimuste lahendamine eeldab laiemat lähenemisviisi,[9] millele peab lisanduma vaba liikumise põhimõtte tõhus rakendamine. President Barroso märkis poliitilistes suunistes, et „ELi kodanike vaba liikumise ja võrdse kohtlemise põhimõtted peavad saama osaks inimeste igapäevaelust”[10]. Järgnevalt esitas komisjon ettepaneku lihtsustada ja edendada liikuvust ELis Euroopa 2020. aasta strateegia raames ning eelkõige oma juhtalgatuse – „Uute oskuste ja töökohtade tegevuskava” – raames[11].
Käesoleva teatise eesmärk on:
- anda ülevaade ELi võõrtöötajate õigustest,
- ajakohastada komisjoni eelmist teatist selles küsimuses,[12] võttes arvesse õigusaktides ja kohtupraktikas toimunud muutusi ning
- suurendada üldist teadlikkust ja edendada võõrtöötajate õigusi, sest nemad on riigi kodanikest töötajatega võrreldes haavatavamas olukorras (näiteks eluaset, keelt, abikaasade ja elukaaslaste tööhõivet jm käsitlevates küsimustes, millele on viidatud eespool).
I OSA: Kelle suhtes kohaldatakse töötajate vaba liikumist käsitlevaid ELi eeskirju?
Töötajate vaba liikumist käsitleva ELi õiguse reguleerimisalasse kuuluvate isikute ning õiguse kohaldamistingimuste puhul on vaja eristada võõrtöölisi ja teisi ELi kodanikke (mitteaktiivsed isikud, füüsilisest isikust ettevõtjad ja lähetatud töötajad). Töötajate vaba liikumine annab kõikidele kodanikele õiguse liikuda töötamise ja elamise eesmärgil vabalt ühest liikmesriigist teise ning kaitseb töötajaid diskrimineerimise eest tööhõive, töötasu ja muude töötingimuste osas võrreldes nende kolleegidega, kes on vastuvõtva riigi kodanikud. Vaba liikumise õigust tuleb vaadelda eraldi teenuste vaba pakkumise õigusest, mis hõlmab ettevõtjate õigust pakkuda teenuseid mõnes teises liikmesriigis ning lähetada oma töötajaid vajalike tööde tegemiseks ajutiselt kõnealusesse liikmesriiki. Teenuse osutamise puhul hõlmab lähetatud töötajaid direktiiv 96/71/EÜ,[13] milles sätestatakse töötajate miinimumkaitse tagamiseks selgelt määratletud töö- ja tööhõivetingimuste tuumik, sealhulgas miinimumtasu, mida teenuse osutaja peab vastuvõtvas riigis järgima.
Käesolev teatis ei hõlma teenuseid osutavaid lähetatud töötajaid, kelle puhul kohaldatakse töötajate lähetamise direktiivis sätestatud erieeskirju. Samuti ei hõlma käesolev teatis füüsilisest isikust ettevõtjaid, kes kasutavad teises liikmesriigis ettevõtete asutamise ja teenuste osutamise vabadust.
ELI VÕÕRTÖÖTAJAD
Kõikide liikmesriikide kodanikel on õigus töötada mõnes teises liikmesriigis[14]. Mõiste „töötaja” tähendus on määratletud ELi õiguses ning selle puhul ei saa kohaldada liikmesriikide määratlusi[15] või piiravat tõlgendust[16]. Töötaja on määratletud kui isik, kes teeb tegelikku ja tulemuslikku tööd kellegi teise juhatusel, saades selle eest tasu[17]. Mõiste ei hõlma kolmandatest riikidest pärit võõrtöötajaid. Sellest määratlusest lähtudes peavad riiklikud ametiasutused hindama iga juhtumi korral eraldi, kas nimetatud tingimused on täidetud või mitte.
ELi õiguse kohaselt peab töötaja teenuste osutamise eest saama tasu. Piiratud sissetulek ei tähenda, et isikut ei saa käsitada töötajana,[18] ning mitterahalised hüvitised loetakse samuti töötasuks[19]. Erandiks on ainult vabatahtlik töö, mille eest ei maksta mingit tasu.
Töötamine kellegi teise juhatusel
Töötamine kellegi teise juhatusel võimaldab eristada töötajat ja füüsilisest isikust ettevõtjat. Selline eristamine on oluline ajutiste meetmete kohaldamisel[20] ning juurdepääsu tagamisel töötajatele ettenähtud hüvitistele.
Töötamine kellegi teise juhatusel eeldab tööandja olemasolu, kes otsustab tegevuse, töötasu ja töötingimustega seotud küsimused[21]. Füüsilisest isikust ettevõtja täidab ülesandeid omal vastutusel ning vastutab seega ka põhjustatud kahju eest, st ta võtab majandusliku riski oma ärilise tegevuse eest[22]. Näiteks sõltub tema kasum tegevuse käigus personalile ja seadmetele tehtud kulutustest[23].
Tegelik ja tulemuslik töö
Selleks et teha kindlaks, kas tegemist on töötajaga või mitte, on olulisim kriteerium töö iseloom. Euroopa Kohtu järjekindla praktika kohaselt on töötaja isik, kes teeb tööd, millel on majanduslik väärtus ning mis on tegelik ja tulemuslik. Arvesse ei võeta väikese ulatusega ning tõeliselt vähese tähtsusega ja täiendavat tegevust[24]. Lühiajaline töötamine, piiratud tööaeg või madal tootlikkus[25] ei saa olla põhjuseks, miks ELi kodanikku ei peaks käsitama ELi võõrtöötajana. Arvesse tuleb võtta kõiki juhtumi asjaolusid, mis on seotud töö olemuse ja töösuhtega[26].
Osalise tööajaga töötajad,[27] praktikandid[28] ja au pair 'id[29] kuuluvad ELi määratluse alla, sest nende töö on tegelik ja tulemuslik. Lühiajalise koolituse korral võib nii tööülesannetega kurssi viimiseks vajalik töötundide arv[30] kui ka töötasu järkjärguline suurendamine viidata sellele, et tehtud tööl on tööandja arvates suurenev majanduslik väärtus[31]. Arvesse ei tule võtta töötamise lühiajalisust võrreldes asjaomase isiku vastuvõtvas liikmesriigis elamise kogukestusega[32].
Osalise tööajaga töö ei pea olema töötaja põhitegevus. Isik, kes tegeleb samal ajal muu tegevusega (nt õpib või on füüsilisest isikust ettevõtja), võib olla ELi õiguse kohaselt töötaja staatuses, isegi kui muu tegevus toimub mõnes muus liikmesriigis[33].
Töövõtja ja tööandja vahelise õigussuhte olemus ei oma töövõtja staatuse kindlaksmääramisel töötajana mingit tähtsust, sest hõlmatud on nii avaliku õiguse kohased lepingud (avalike teenistujate ja avaliku sektori töötajate puhul, kelle töösuhe kuulub avaliku õiguse kohaldamisalasse) kui ka eraõiguse kohased lepingud (ka avalikus sektoris)[34]. Samuti on hõlmatud lepingud, mis on sõlmitud juhusliku iseloomuga tööd tegevate isikutega, kes kutsutakse tööle ainult vajaduse korral[35]. Kõnealused töötajad kuuluvad nimetatud mõiste alla seni, kuni nende tegevus on tegelik ja tulemuslik ning vastab ELi määratluse muudele tingimustele.
Lisaks hõlmab ELi õigus Euroopa Kohtu praktika kohaselt ka sporti, kui see on seotud majandusliku tegevusega[36]. Seega hõlmab määratlus nii elukutselisi kui ka amatöörportlasi, kelle tegevus on tasustatud. Tööle tagasipöördumist edendava programmi raames tehtav rehabiliteeriva iseloomuga töö ei pruugi ilmtingimata määratluse alt välja jääda. Hinnang, kas selline töö on tegelik ja tulemuslik, sõltub sotsiaalse reintegreerimise kava olemusest ning teenuste osutamisega seotud üksikasjadest.
Piiriülesed seosed
Lisaks töötaja määratluse eespool nimetatud tingimustele, peab isik ELi õiguse kohaldamisalasse kuulumiseks olema ka võõr töötaja, st ta peab kasutama vaba liikumise õigust. ELi õigust kohaldatakse juhul, kui isik töötab liikmesriigis, mis ei ole tema päritoluliikmesriik, või kui ta töötab päritoluliikmesriigis, kuid resideerib väljaspool[37]. ELi kodanike suhtes, kes resideerivad ühes liikmesriigis ja töötavad teises liikmesriigis (piirialatöötajad), kohaldatakse töötajate vaba liikumist käsitlevat ELi õigust selles liikmesriigis, kus nad töötavad[38]. Kui piirialatöötaja resideerib liikmesriigis, mille kodanik ta ei ole, võib ta direktiivi kohaselt kuuluda elukohariigis ELi õiguse kohaldamisalasse kui sõltumatu mitteaktiivne isik.
Isikut võib ELi õiguse kohaselt käsitada võõrtöötajana tema päritoluriigis, kui isik on kasutanud vaba liikumise õigust ja pöördub seejärel tagasi oma päritoluriiki[39]. ELi õigus hõlmab ka tagasipöörduvaid töötajaid, sest kui piirata nende võimalust toetuda ELi õigusele päritoluliikmesriigis, võiks see heidutada liikmesriigi kodanikke kasutamast vaba liikumise õigust teistest liikmesriikidest pärit töötajatega samal määral.
ELi õigust töötajate vaba liikumise kohta kohaldatakse ELi liikmesriikides (ELi lepingu artikkel 52) ja Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklis 355 loetletud territooriumidel.
Seda kohaldatakse kutsetegevuse suhtes liikmesriikide territooriumil või väljaspool ELi territooriumi, kui töösuhte õiguslik subjekt asub liikmesriigi territooriumil või kui tal on piisav seotus kõnealuse territooriumiga[40]. Näiteks isikud, kes töötavad mõnes kolmandas riigis asuvas mõne muu liikmesriigi saatkonnas, või meremehed, kes töötavad rahvusvahelistes vetes mõne teise liikmesriigi lipu all sõitval laeval, või lennukipersonal. ELi territooriumiga piisava seotuse tuvastamisel tuleb arvesse võtta mitmesuguseid asjaolusid[41].
MUUD ÕIGUSE SUBJEKTID
Euroopa Liidu toimimise lepingu artikkel 45 hõlmab ka teisi isikute kategooriaid.
Pereliikmed on abikaasad, teatavatel tingimustel ka partner, kellega ELi kodanikul on registreeritud partnerlus[42], otsesed järeltulijad, kes on nooremad kui 21 aastat või on veel ülalpeetavad ning nii otsesed kui ka abikaasa või partneri ülalpeetavad ülenevad sugulased.
Töötaja staatuse säilitamine
Üldiselt ei säili töötaja staatus vastuvõtvas liikmesriigis töötanud isikutel, kes enam seal ei tööta[43]. Siiski nähakse ELi õigusega ette, et teatavatel juhtudel see staatus säilib, isegi kui isik enam ei tööta,[44] ning tema suhtes tuleb jätkuvalt kohaldada võrdse kohtlemise põhimõtet.
Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 45 lõike 3 kohaselt on töötajatel õigus liikuda vabalt liikmesriikide territooriumil, et võtta vastu tegelikult tehtud tööpakkumisi. Kui ELi õigust kohaldataks vaid nende suhtes, kes on saanud tööpakkumise enne teise liikmesriiki asumist, seaks see kõnealuse olulise põhimõtte küsimuse alla. Seepärast on Euroopa Kohus sõnaselgelt tagasi lükanud väite, et ELi toimimise lepingu artiklit 45 kohaldatakse ainult tööturul aktiivselt osalevate ELi kodanike suhtes ning kohus laiendas artikli kohaldamisala, et see hõlmaks teatud tingimustel ka tööotsijaid (asjaomased isikud peavad tõendama, et nad otsivad jätkuvalt tööd ning neil on tegelikult võimalus tööd leida; vt lisateavet järgmistest rubriikidest)[45].
II OSA: Millised on võõrtöötajate õigused?
Käesolevas osas käsitletakse määruse ja direktiivi kohaseid võõrtöötajate õigusi. See ei hõlma sotsiaalkindlustusalaste õigustega seotud küsimusi[46].
TÖÖOTSIMINE JA JUURDEPÄÄS HÜVITISTELE
ELi kodanikel on õigus otsida tööd teises liikmesriigis ning õigus saada riigi tööhõiveametilt riigi kodanikega võrdset abi[47]. EURES võrgustik jagab teavet ja nõuandeid ning abistab nii töölerakendamise kui ka värbamise küsimustes, lisaks vahendatakse ka teavet sobivate CVde ja vabade töökohtade kohta. Kõnealust teenust osutavad EURESE nõustajad riigi tööhõiveametites ning EURESe partnerorganisatsioonide töötajad. EURESel on ka veebisait,[48] kus kodanikel on sidusjuurdepääs vabu töökohti käsitlevale teabele ning kus nad saavad üles laadida oma CVd.
Kui varem kohaldati sellise tööotsija suhtes riigi kodanikega võrdse kohtlemise põhimõtet ainult seoses juurdepääsuga töökohtadele,[49] siis Euroopa Kohus on teinud otsuse, et Euroopa kodakondsuse kohaldamine eeldab, et tööotsijaid tuleb kohelda võrdselt ka juurdepääsul rahalistele hüvitistele, mille eesmärk on lihtsustada juurdepääsu töökohtadele vastuvõtva liikmesriigi tööturul[50].
Selleks et vältida liigset survet sotsiaalabisüsteemile lisas Euroopa Kohus, et liikmesriik võib nõuda, et tööotsija oleks tegelikult seotud kõnealuse geograafilise tööturuga, näiteks peaks isik olema otsinud mõistliku perioodi jooksul tegelikult tööd asjaomases liikmesriigis. Euroopa Kohtu otsuse kohaselt võib olla asjakohane ka proportsionaalne elukohanõue, et tõendada seotust kohaliku tööturuga.
Kuigi tööjõuturuga seotuse viisi kindlaksmääramine kuulub riigi seadusandjate pädevusse, peavad nad järgima proportsionaalsuse põhimõtet. Tingimused ei tohi olla karmimad kui on vajalik, et otsustada, kas asjaomane isik otsib ka tegelikult tööd vastuvõtva liikmesriigi tööturul. ELi kodanike õiguste kaitse eeldab ka seda, et kõnealustest tingimustest on kodanikele eelnevalt teatatud ning nad võivad taotleda juriidilist abi.
Direktiivi artikli 24 lõike 2 kohaselt on liikmesriigil õigus mitte anda tööotsijale sotsiaalabi esimese kolme kuu jooksul pärast liikmesriiki elamaasumist või ka pikema perioodi vältel. Euroopa Kohtu hilisemas otsuses[51] on aga selgitatud, et rahalist hüvitist, mille eesmärk on lihtsustada juurdepääsu töökohtadele, ei saa käsitada sotsiaalabina kõnealuse artikli tähenduses. Euroopa Kohus jõudis seega järeldusele, et seoses rahalise hüvitisega, mille eesmärk on lihtsustada juurdepääsu töökohtadele, tuleb tööotsijat kohelda võrdselt riigi kodanikega. Selleks et otsustada, kas konkreetse rahalise hüvitise eesmärk on lihtsustada juurdepääsu töökohtadele, tuleb kõnealuse eesmärgi analüüsimisel lähtuda tulemustest mitte meetme ametlikust struktuurist[52].
Tööotsijate kaasamine võrdse kohtlemise põhimõtte kohaldamisalasse teatavate hüvitiste puhul tagab parema kaitse neile, kes on teataval perioodil haavatavamad ning see on konkreetne samm sotsiaalse Euroopa loomise suunas.
JUURDEPÄÄS TÖÖLE RIIGI KODANIKEGA SAMADEL TINGIMUSTEL
ELi kodanikel on õigus alustada tegevust teises liikmesriigis samadel tingimustel nagu riigi enda kodanikel. Kohaldatakse siiski üht piirangut ja mitut eriaspekti.
ELi kodanik, kes on ühes liikmesriigis teatava töö jaoks täielikult kvalifitseeritud ning kes soovib teha sama tööd teises liikmesriigis, kus kutseala on reguleeritud, peab esmalt taotlema oma kvalifikatsiooni tunnustamist. Kutseala on reguleeritud juhul, kui juurdepääs kutsekvalifikatsiooni omandamisele on reguleeritud õigus- ja haldusnormidega. Juurdepääs tööturule sõltub kõnealuse tunnustuse saamisest.
Direktiivi 2005/36/EÜ kohaldatakse juhul, kui taotletakse liikmesriigis omandatud kutsekvalifikatsiooni tunnustamist, et töötada reguleeritud kutsealal muus liikmesriigis[53].
Kõnealuses direktiivis sätestatud nõuded varieeruvad sõltuvalt sellest, kas vastuvõtvas liikmesriigis soovitakse kutsealal töötada ajutiselt (hooajatöötajad) või alaliselt (tööle asumine tähtajatu või pika-ajalise töölepinguga). Ajutise töötamise korral ei ole lubatud töötaja kvalifikatsiooni kontrollida, välja arvatud juhul, kui töö mõjutab inimeste tervist või ohutust. Samas võib liikmesriik nõuda iga-aastast deklaratsiooni. Alalise tööle asumise korral sõltub kvalifikatsiooni tunnustamine kutsealast.
Direktiivi 2005/36/EÜ ei kohaldata, kui diplom ei tõenda erikoolitust, st koolitust konkreetse kutseala omandamiseks. Liikmesriikides nõutakse avalikus sektoris töötamisel sageli mitmesuguseid, teatavat haridustaset tõendavaid diplomeid (nt ülikoolidiplom, kooli lõputunnistus koos kolmeaastase kõrghariduse läbimist tõendava diplomiga jne) või diplomit, mis tõendab teataval tasemel hariduse omandamist, mis vastab teatavatele sisulistele kriteeriumidele, ent mille puhul ei ole tegemist kutseõppega direktiivi 2005/36/EÜ tähenduses (nt kui nõutakse diplomit majanduse, politoloogia, täppis- või sotsiaalteaduste vms alal).
Sellised juhtumid kuuluvad pigem Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 45 alla, kui direktiivi 2005/36/EÜ kohaldamisalasse. Vastuvõtva liikmesriigi ametiasutused on pädevad hindama ainult diplomi taset, mitte koolituse sisu, kui ainus olulise tähtsusega faktor on hariduse tase, mida diplom tõendab.
Kui diplom peab lisaks haridustasemele vastama ka teatavatele sisulistele kriteeriumidele, tuleb seda tunnustada samaväärsena, kui diplom on antud nõutava eriala õpingute lõpuleviimisel. Koolituse sisu täiendav hindamine ei ole lubatud.
Keelenõuded[54]
Euroopa Kohus on teinud otsuse, et keelenõue peab iga töökoha puhul olema mõistlik ja õigustatud ning see ei saa olla põhjuseks teistest liikmesriikidest pärit töötajate kõrvale jätmiseks[55]. Tööandjad ei tohi nõuda konkreetse kvalifikatsiooni tõendamist vaid testiga ning standardses vormis keeletestide süstemaatiline korraldamine on vastuolus proportsionaalsuse põhimõttega[56].
Kuigi teatavatel juhtudel ja ametikohtadel on väga kõrge keeleoskuse tase õigustatud, on komisjon seisukohal, et nõue rääkida keelt emakeelena ei ole vastuvõetav.
Juurdepääs avaliku sektori töökohtadele[57]
Kooskõlas Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 45 lõikega 4 võivad liikmesriigi ametiasutused lubada, et juurdepääs teatavatele avaliku sektori töökohtadele antakse ainult oma riigi kodanikele. Seda erandit tuleb tõlgendada piiratult. Euroopa Kohtu järjekindla praktika kohaselt hõlmab erand selliseid töökohti, mis otse või kaudselt eeldavad riigi või muude valitsusasutuste üldiste huvide kaitsmisega seotud avaliku võimu kasutamist[58]. Kõnealuseid tingimusi tuleb hinnata iga juhtumi korral eraldi, lähtudes töökohaga seotud ülesannete olemusest ja vastutusest. 2003. aastal tegi Euroopa Kohus otsuse, et liikmesriik võib reserveerida oma lipu all sõitvate ja eraomanikele kuuluvate laevade kapteni ja vanemtüürimehe ametikohad oma riigi kodanikele üksnes juhul, kui selliste laevade kaptenid või vanemtüürimehed kasutavad avaliku õiguse kohastele volitustele vastavaid õigusi regulaarselt ja need ei moodusta väga väikest osa nende tegevuses[59]. Komisjon on seisukohal, et liikmesriikide ametiasutused peavad seda kohtupraktikat arvesse võtma, kui määravad kindlaks ametikohad, mida võib reserveerida oma riigi kodanikele.
Kuna Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 45 lõikega 4 on pigem lubatud kui nõutud reserveerida teatavad ametikohad oma riigi kodanikele, kutsub komisjon liikmesriike üles avama oma avalikku sektorit (kõikidel tasanditel, nii kohalikul, piirkondlikul kui ka keskvalitsuse tasandil) võimalikult suures ulatuses teiste riikide kodanikele, et aidata kaasa uuendustele ja reformidele.
Kui avaliku sektori töökohad on võõrtöötajatele avatud, peab liikmesriik tagama võrdse kohtlemise kõikides muudes värbamisega seotud küsimustes. Euroopa Kohtu otsuse kohaselt peavad liikmesriigi ametiasutused võtma teisest liikmesriigist pärit võõrtöötaja eelnevat võrreldavat töökogemust arvesse võrdväärselt nende oma süsteemis omandatud kogemustega, mis annavad juurdepääsu avalikule sektorile[60]. Lisaks peavad liikmesriigid võtma töölevõtmise protsessis arvesse võrdväärseid diplomeid (nt juhul kui diplomi eest antakse lisapunkte).
Konkursside suhtes, mille eesmärk on osalejate värbamine erikoolitusele, et täita avaliku sektori ametikohti teatavas valdkonnas, on Euroopa kohus teinud otsuse, et võõrtöötaja, kellel on päritoluriigis omandatud koolitust ja erialast kogemust arvesse võttes täielik erialane väljaõpe, ei pea erikoolitust läbima[61]. Euroopa Kohtu otsuse kohaselt ei saa liikmesriik kohustada kõnealust võõrtöötajat sellist konkurssi läbima, vaid peab ette nägema muu töölevõtmismeetodi.
2.4 Sport ja töötajate vaba liikumine
Töötajate vaba liikumist käsitlevate ELi eeskirjade mõju spordile ja eelkõige jalgpallile on olnud väga oluline teema eriti seetõttu, et Euroopa mõõde on spordis üha tähtsamal kohal. Sporti käsitlevas 2007. aasta valges raamatus kinnitas komisjon, et võttes arvesse spordivaldkonna omapära, on komisjoni meetmete eesmärk saavutada lepingu peamised eesmärgid ja järgida spordivaldkonnas kehtivaid põhimõtteid.
Seoses Lissaboni lepingu jõustumisega saab EL edendada Euroopa panust sporti ja ergutada liikmesriikide vahelist koostööd (Euroopa Liidu toimimise lepingu artikkel 165). Uus pädevus ei takista aga kohaldada spordi suhtes selliseid ELi õiguse põhimõtteid nagu töötajate vaba liikumine ja konkurentsieeskirjad.
Euroopa Kohus on mitmel juhul kinnitanud, et elukutselised ja poolelukutselised sportlased on töötajad, sest nad saavad oma tegevuse eest tasu[62].
Asjaolu, et Euroopa Liidu toimimise lepingu artikkel 45 hõlmab elukutselisi sportlasi tähendab, et võrdse kohtlemise põhimõtet kohaldatakse ka spordis ning igasugune otsene diskrimineerimine kodakondsuse alusel on keelatud. Kõnealuse põhimõtte kohaselt peavad kaudselt diskrimineerivad meetmed olema õigustatud ja proportsionaalsed õiguslike eesmärkide saavutamiseks, ning tuleb kõrvaldada ebavajalikud ja ebaproportsionaalsed tõkked, mis takistavad sportlastel kasutada oma vaba liikumise õigust[63].
Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 45 lõikes 2 nõutakse liikmesriikide töötajate igasuguse kodakondsusel põhineva diskrimineerimise kaotamist nii töölevõtmisel, töö tasustamisel kui ka muude töötingimuste puhul.
Diskrimineerimise ja töötajate vaba liikumise takistamise keeld
Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 45 kohaselt on keelatud igasugune kodakondsusel põhinev diskrimineerimine nii töölevõtmisel, töö tasustamisel kui ka muude töötingimuste puhul. Lisaks kodakondsusel põhinevale otsesele diskrimineerimisele hõlmab see ka kaudset diskrimineerimist, mis näiteks muude eristamiskriteeriumide kohaldamise kaudu viib tegelikult sama tulemuseni[64]. Euroopa Kohus on jõudnud järeldusele, et isegi kui teatavaid tingimusi kohaldatakse kodakondsusest olenemata, tuleb neid vaadelda kaudselt diskrimineerivatena, kui on oht, et võõrtöötajad on ebasoodsamas olukorras[65]. Tavaliseks näiteks kaudsest diskrimineerimisest on olukord, kus teatava hüvitise[66] saamiseks on kehtestatud elukohanõue või kui teatava ametikohaga seotud keelenõuet on lihtsam täita riigi kodanikel kui teiste liikmesriikide kodanikel[67].
Töötajate vaba liikumist käsitleva liidu õiguse eesmärk on lihtsustada ELi kodanike töötamist Euroopa Liidus. Seepärast on keelatud kõik töötajate vaba liikumist takistavad meetmed, näiteks meetmed, mis võivad asetada ebasoodsamasse olukorda need ELi kodanikud, kes soovivad teha lepingulist tööd teise liikmesriigi territooriumil, isegi kui sellist meedet kohaldatakse töötaja kodakondsusest sõltumatult (nt elukutseliste jalgpallurite kõrged üleminekutasud[68] ja maksuvähendused[69]).
Töötamise korral kohaldatakse võõrtöötaja suhtes vastuvõtva liikmesriigi õigusakte ja kollektiivlepingut. Määruse artikli 7 lõikes 1 on sätestatud, et võõrtöötajat tuleb töö tasustamise, tööhõive stabiilsuse, edutamise perspektiivi [70] ja vallandamistingimuste [71] osas kohelda võrdselt kohalike töötajatega. Euroopa Kohtu otsuse kohaselt peavad liikmesriigi haldusasutused võtma töötingimuste kindlaksmääramisel (nt töötasu ja palgaastme puhul) arvesse võõrtöötaja teises liikmesriigis sarnasel töökohal töötatud aega võrdselt vastuvõtva riigi süsteemis omandatud töökogemusega[72].
Komisjon on arvamusel, et liikmesriigi ametiasutused peavad töötingimuste ja karjäärivõimaluste kindlaksmääramisel võtma võrreldavaid diplomeid arvesse võrdselt vastuvõtva riigi süsteemis omandatud diplomitega.
Määruse artikliga 8 laiendatakse võrdse kohtlemise nõuet ka ametiühingu liikmelisusele, seega on võõrtöötajal õigus astuda ametiühingusse, valida ja olla valitud ametiühingu haldus- või juhtimisorganitesse.
Töötajate tervist ja ohutust käsitlevad ELi õigusaktid lihtsustavad piiriülest tööhõivet, sest töötajatele on kõikides liikmesriikides tagatud tervise ja ohutuse kaitse vähemalt miinimumtasandil.
Sotsiaalsed soodustused
Määruse artikli 7 lõike 2 kohaselt on võõrtöötajatel alates esimestest tööpäevast vastuvõtvas liikmesriigis õigus samadele sotsiaalsetele soodustustele kui kohalikel töötajatel. Seega ei saa hüvitise maksmise tingimuseks seada kutsetegevuse toimumist teatava perioodi vältel[73].
Euroopa Kohtu otsuse kohaselt hõlmavad sotsiaalsed soodustused kõiki soodustusi, mida sõltumata sellest, kas need on töölepinguga seotud või mitte, antakse tavaliselt kodakondsust omavatele töötajatele peamiselt seetõttu, et neil on objektiivne töötaja staatus, või lihtsalt seetõttu, et nad elavad riigi territooriumil. Kõnealuste soodustuste laiendamine teiste liikmesriikide kodanikest töötajatele lihtsustaks suure tõenäosusega töötajate liikuvust ELi piires[74].
Sotsiaalsete soodustuste mõiste on väga avar ning hõlmab nii rahalisi soodustusi[75] kui ka mitterahalisi eeliseid, mida tavaliselt sotsiaalseteks soodustusteks ei peeta. Euroopa Kohtu otsuse kohaselt on sotsiaalsed soodustused määruse artikli 7 lõike 2 tähenduses näiteks võõrtöötaja õigus nõuda, et menetlus toimuks teatavas keeles[76] ja tema elukaaslase õigus saada elamisluba[77].
Liikmesriigid väidavad sageli, et kuna piirialatöötajad ei ela selles liikmesriigis, kus nad tööl käivad, ei peaks nemad või nende pereliikmed saama kasutada teiste võõrtöötajatega samasuguseid sotsiaalseid soodustusi. Kohus on need väited tagasi lükanud ning teinud otsuse, et piirialatöötajate laste suhtes ei saa kohaldada elukohanõuet ja neil on õigus haridusele samadel alustel, kui töökoha liikmesriigi kodanike lastel[78].
Kuna ELi tasandil puuduvad ühtlustatud meetmed, kuulub otsene maksustamine peamiselt riigi ainupädevusse. Samas ei tohi liikmesriigid kohaldada õigusakte, mis on kodakondsuse alusel otse või kaudselt diskrimineerivad. Euroopa Kohtu kohtupraktikas esineb üha sagedamini juhtumeid, milles käsitletakse asutamislepingu kohaste põhivabaduste ja Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 45 seotust otsese maksustamisega.
Elukoha muutmine
Kohtupraktika kohaselt on riiklikud maksueeskirjad, mis takistavad liikmesriigi kodanikul kasutada vaba liikumise õigust, seda õigust piiravad[79]. Seadusevastased on ka piirangud, mis hõlmavad keeldumist liigselt tasutud tulumaksu tagastamisest ELi kodanikele, kes on aasta jooksul elukohta vahetanud,[80] või välismaale kolivate kodanike realiseerimata kapitali juurdekasvu kohest maksustamist riigist lahkumisel[81]. ELi õigusaktid kaitsevad diskrimineeriva maksustamise eest ka muud liiki tulusid, näiteks nii avaliku kui ka erasektori pensione ja muid sotsiaalseid soodustusi[82]. Euroopa Kohus on mitmel juhul kinnitanud, et töötajad peavad saama välismaisesse kutsealasesse pensioniskeemi tehtud sissemakseid maksustatavast tulust maha arvata võrdväärselt kodumaisesse pensioniskeemi tehtud sissemaksetega.
Piirialatöötajad
Kui mitteresideeriva töötaja olukord on võrreldav resideeriva töötaja olukorraga, sest ta teenib (peaaegu) kogu oma tulu töökohariigis, kohaldatakse mittediskrimineerimise nõuet ka selliste soodustuste puhul, mis on seotud töötajate isikliku ja perekondliku olukorraga[83]. Ei ole lubatud kohaldada ka riiklikke õigusakte, mille kohaselt ei ole mitteresideerival töötajal lubatud arvata maksustatavast tulust maha kulusid ja väljaminekuid, mis on otse seotud majandustegevusega, millelt teenitakse maksustavat tulu[84].
ELi kodanike piiriülese maksustamisega seotud probleemid
Euroopa Kohus on kinnitanud, et juhul kui tulumaksuga maksustamise õigus on rohkem kui ühel liikmesriigil, on kõnealustel liikmesriikidel õigus maksustamisõigus omavahel ära jagada[85]. Sageli tehakse seda kahepoolsete topeltmaksustamise vältimise lepingute raames. Paraku ei lahenda kahepoolsed lepingud mitte kõiki topeltmaksustamisega seotud probleeme, mis on tingitud liikmesriikide otsese maksustamise koostoimest. Komisjon on arvamusel, et rahvusvaheline topeltmaksustamine on peamine takistus piiriülese tegevuse edendamisel ning neid probleeme saab lahendada liikmesriikide otsese maksustamise süsteemide parema koordineerimise teel[86]. Komisjoni algatas 27. aprillil 2010 avaliku arutelu, et koguda eraisikutelt, äriühingutelt ja maksunõustajatelt teavet konkreetsete topeltmaksustamisega seotud juhtumite kohta. Vastustest ja topeltmaksustamisega seotud probleeme kajastavatest täiendavatest tõenditest lähtuvalt on kavas koostada teatis või käivitada 2011. aastal uus algatus.
Komisjon püüab leida lahendust mitmele otsese või kaudse maksustamisega seotud probleemile, millega ELi kodanikud piiriülese töökoha, äritegevuse või elukoha puhul silmitsi seisavad. Kõnealused probleemid, mis võivad takistada kodanikel kasutada Euroopa Liidu toimimise lepingust tulenevaid õigusi, on lisaks topeltmaksustamisele seotud ka mitteresidentide ja mittekodanike diskrimineeriva kohtlemisega, üksikasjaliku teabe puudumisega piiriüleste maksueeskirjade kohta, piirialatöötajate konkreetse olukorraga ning suhtlemisega teise liikmesriigi maksuametiga ja teabe hankimisega topeltmaksustamise vältimise lepingutest tulenevate maksuvähenduste kohta (näiteks seetõttu, et taotlusvormid on liiga keerulised), maksusoodustuste taotlemise liialt lühikese tähtajaga ning teise liikmesriigi maksuameti tagasimaksete hilinemisega. Teatises, mis on kavas avaldada 2010. aasta lõpus, analüüsitakse üksikasjalikult piiriülese maksustamisega seotud probleeme ning kirjeldatakse kehtivaid ja kavandatavaid meetmeid probleemide lahendamiseks.
Õigused pärast töösuhte lõppemist
ELi kodanikul säilib töötaja staatus ka pärast töösuhte lõppu, kui ta on haiguse tõttu ajutiselt töövõimetu, on nõuetekohaselt arvele võetud ja sunnitult töötu, või vastab mõnele muule direktiivi artikli 7 lõikes 3 nimetatud tingimusele ning teda tuleb kohelda võrdselt vastuvõtva liikmesriigi kodanikega[87].
Ajalooliselt on võõrtöötajate suhtes kohaldatud teatavate elamisega seotud õiguste osas paremaid tingimusi kui mitteaktiivsete ELi kodanike suhtes[88]. Direktiivis, mis koondab varasemad ELi kodanike elamisõigust käsitlevad eeskirjad, tehakse ikka veel vahet majanduslikult aktiivsete ja mitteaktiivsete ELi kodanike vahel.
Võõrtöötajate puhul on elamisõiguse saamiseks teises liikmesriigis ainsaks tingimuseks töötamine, kuid liikmesriik võib nõuda, et töötaja peab ennast registreerima, kui töötamise aeg on pikem kui kolm kuud. Võõrtöötaja pereliikmetel, sõltumata nende kodakondsusest, on õigus elada koos temaga vastuvõtvas liikmesriigis. Võõrtöötajal on õigust alalisele elukohale pärast viis aastat kestnud katkematut seaduslikku viibimist vastuvõtvas liikmesriigis või pärast lühemat perioodi, kui ta vastab direktiivi artiklis 17 nimetatud tingimustele.
Lisaks võõrtöötajatele kohaldatakse eespool kirjeldatud soodsamaid tingimusi ka tööotsijate suhtes. Kui mitteaktiivsed kodanikud viibivad liikmesriigis kauem kui kolm kuud, peavad nad taotlema elukoha registreerimistunnistust, samas kui lähtudes Euroopa Kohtu kohtupraktikast[89] ja direktiivi põhjendusest 9, võivad tööotsijad viibida vastuvõtvas liikmesriigis vähemalt kuus kuud ilma, et neilt nõutaks muud, kui kehtiva passi või IDkaardi olemasolu. Pärast kõnealuse ajavahemiku lõppu on tal direktiivi kohaselt õigus viibida vastuvõtvas liikmesriigis,[90] kui ta tõendab, et otsib ikka veel tööd ning on olemas head võimalused, et ta tööle võetakse ning tingimusel, et ta ei koorma põhjendamatult vastuvõtva liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi[91].
Töötaja staatuse säilitanud ELi kodanikul on õigus viibida vastuvõtvas liikmesriigis töötajaga samadel tingimustel[92].
Võõrtöötaja pereliikmetel, kui nad on ELi kodaniku ülalpeetavad, on sõltumata nende kodakondsusest õigus töötada vastuvõtvas liikmesriigis[93]. Võõrtöötaja lastel on sõltumata kodakondsusest õigus haridusele samadel tingimustel kui vastuvõtva liikmesriigi kodanikel[94].
Võõrtöötaja pereliikmetel on juurdepääs sotsiaalhüvitistele, sh õppestipendiumitele[95] ilma mingite tingimuseta, mis oleksid seotud elamisega või eelneva elamisperioodiga vastuvõtvas liikmesriigis[96], samas peab mitteaktiivne ELi kodanik ja tema pereliikmed olema elanud liikmesriigis vähemalt viis aastat, et saada ülalpidamistoetust õppetoetuste või õppelaenude näol.
Euroopa Kohtu otsuse kohaselt on õppetoetus sotsiaalhüvitis võõrtöötajale, kes toetab jätkuvalt oma last. Sõltuvalt riigi õigusaktidest võib ülalpeetavat last käsitada kui isikut, kelle suhtes kohaldatakse sarnaselt võõrtöötajaga määruse artikli 7 lõikes 2 sätestatud võrdse kohtlemise põhimõtet[97].
Seda kohaldatakse ka juhul, kui hüvitis on ette nähtud õpingute rahastamiseks väljaspool vastuvõtvat liikmesriiki[98].
PAREM JÕUSTAMINE JA HALDUSKOOSTÖÖ
Eespool toodut arvesse võttes on töötajate vaba liikumise õigusraamistik sisuline, üksikasjalik ja põhjalik.
Komisjoni arvates on nende õiguste tugevdamine väga oluline, sest see aitab edendada Euroopa integratsiooni.
Seega võivad ELi kodanikud toetuda otse Euroopa Liidu toimimise artiklile 45 ja määrusele (EMÜ) nr 1612/68, kui nad vaidlustavad liikmesriigi kohtus või ametiasutustes mis tahes riikliku õigusakti või avaliku- või erasektori tööandja tegevuse, mis on nende arvates vastuolus ELi õigusaktidega. Komisjon võib algatada liikmesriigi vastu kohtuasja Euroopa Liidu Kohtus seoses riiklike õigusnormide või haldustavade mittevastavusega ELi õigusaktidele.
Lisaks aitavad töötajate vaba liikumist käsitlevaid sätteid jõustada paljud teabe- ja tsiviilteenused. Uuendatud portaalist Sinu Euroopa leiab üksikasjalikku teavet kodanike õiguste kohta seoses teises ELi liikmesriigis töötamise, elamise või õppimisega. Portaalis on otseviidad ka asjaomastele abiteenustele nagu SOLVIT[99], IMI[100] või EURES ning muudele erialastele veebisaitidele[101]. ELi õiguse[102] jõustamisel on tähtis teavitada töötajaid, nende pereliikmeid ja sidusrühmi kehtivatest õigustest ning olemasolevatest võimalustest ja vahenditest, mille eesmärk on vaba liikumise edendamine ja tagamine. ELi kodanikel on vaja lihtsasti juurdepääsetavat ja arusaadavat teavet oma õiguste kohta ning asjakohast abi liikumisel Euroopa Liidu piires[103]. Komisjon jätkab laiaulatuslikku tegevust, et kõrvaldada kõik takistused, millega Euroopa kodanikud kokku puutuvad, kui nad kasutavad igapäevastes toimingutes oma õigusi liidu kodanikena. 2010. aasta töökava kohaselt koostab komisjon kodakondsust käsitleva aruande.
Komisjon uurib kuidas saaksid sotsiaalpartnerid ja valitsusvälised organisatsioonid aidata kaasa töötajate õiguste tugevdamisele ja tõhustamisele koostöös olemasolevate võrgustike ja akadeemiliste ekspertidega[104].
Hiljutistest edusammudest hoolimata tuleb määruse (EMÜ) nr 1612/68 jõustamist siiski veel hoolega jälgida. Komisjon uurib võimalusi uute vajaduste ja probleemide lahendamiseks (võttes arvesse liikuvuse uusi mudeleid), millega ELi võõrtöötajad ja nende pereliikmed kokku puutuvad. Lähtudes siseturu uue strateegia kontekstist (Monti aruanne), otsustab komisjon seejärel, kuidas edendada ja muuta paremaks mehhanisme, mis aitavad tõhusalt jõustada vaba liikumise õigust kasutavate ELi töötajate ja nende pereliikmete võrdse kohtlemise põhimõtet.
[1] EÜT L 257, 19.10.1968, lk 2, edaspidi „määrus”.
[2] ELT L 158, 30.4.2004, lk 77, edaspidi „direktiiv”.
[3] ELT L 255, 30.9.2005, lk 22.
[4] Töötajate vaba liikumist käsitlevat ELi õigust kohaldatakse ELi kodanike ja nende pereliikmete suhtes, olenemata pereliikmete kodakondsusest.
[5] 2008. aasta andmed.
[6] 37 % (11,3 miljonit inimest) EL 27 mittekodanikest on mõne teise liikmesriigi kodanikud. Alates 2001. aastast on mittekodanike arv EL 27-s kasvanud 42 % (üksikasjalikumaid andmeid vt Eurostat Statistics in focus 94/2009).
[7] See osutab välismaalaste arvu üldisele suurenemisele ning hõlmab nii teistest liikmesriikidest pärit ELi kodanikke kui ka kolmandate riikide kodanikke. Aruandes ei nimetata selgesõnaliselt teises liikmesriigis resideerivate ELi kodanike suhtarvu suurenemist aastatel 2001–2008, kuid ligikaudu hõlmas see 4 miljonit inimest, mis tähendab, et kasv oli 54 %.
[8] KOM(2008) 840, 10.12.2008.
[9] KOM(2007) 773, 06.12.2007.
[10] http://ec.europa.eu/archives/commission_2004-2009/president/pdf/press_20090903_ET.pdf .
[11] KOM(2010) 2020, 3.3.2010.
[12] KOM(2002) 694, 11.12.2002.
[13] EÜT L 18, 21.1.1997, lk 1.
[14] Tšehhi Vabariigi, Eesti, Läti, Leedu, Ungari, Poola, Sloveenia ja Slovakkia kodanike suhtes võib kohaldada ajutisi piiranguid mitte kauem kui 30. aprillini 2011 ning Bulgaaria ja Rumeenia kodanike suhtes mitte kauem kui 31. detsembrini 2013.
[15] Kohtuasi C-75/63.
[16] Kohtuasi C-53/63.
[17] Kohtuasi C-66/85.
[18] Kohtuasjad C-53/81 ja C-139/85.
[19] Kohtuasjad C-196/87 ja C-456/02.
[20] Tavaliselt hõlmavad uute liikmesriikide kodanike suhtes kohaldatavad ajutised meetmed juurdepääsupiiranguid tööturule teataval ajavahemikul pärast kõnealuste liikmesriikide ühinemist. Meetmeid ei kohaldata füüsilisest isikust ettevõtjate suhtes.
[21] Kohtuasi C-268/99.
[22] Kohtuasi C-3/87.
[23] Kohtuasi C-202/90.
[24] Kohtuasi C-53/81.
[25] Kohtuasi C-344/87.
[26] Kohtuasi C-413/01.
[27] Kohtuasi C-53/81.
[28] Kohtuasi C-109/04.
[29] Kohtuasi C-294/06.
[30] Kohtuasi C-3/90.
[31] Kohtuasi C-188/00.
[32] Kohtuasi C-413/01.
[33] Kohtuasi C-106/91.
[34] Kohtuasi C-152/73.
[35] Kohtuasi C-357/89.
[36] Kohtuasjad C-415/93 ja C-519/04.
[37] Kohtuasi C-212/05.
[38] Kohtuasi C-357/89.
[39] Kohtuasi C-370/90.
[40] Kohtuasi C-214/94.
[41] Näiteks seda, kus isik on tööle võetud, kas tööleping on sõlmitud kooskõlas liikmesriigi õigusega ning kas töösuhte puhul juhindutakse sellest õigusest, kas isik on seotud liikmesriigi sotsiaalkindlustussüsteemiga ning kas ta maksab kõnealuses riigis tulumaksu.
[42] Direktiivi artikli 2 lõige 2.
[43] Kohtuasi C-85/96 .
[44] Direktiivi artikli 7 lõige 3.
[45] Kohtuasi C-292/89.
[46] Määruses (EÜ) nr 883/2004 (ELT L 166, 30.4.2004, lk 1) käsitletakse sotsiaalkindlustusalaste õigustega seotud küsimusi alates 1.5.2010; esimene samm lisapensionide küsimuse lahendamisel on nõukogu 29. juuni 1998. aasta direktiiv 98/49/EÜ (EÜT L 209, 25.7.1998, lk 46).
[47] Määruse artikkel 5.
[49] Kohtuasi C-149/79.
[50] Kohtuasjad C-138/02, C-258/04 ja C-22/08 .
[51] Kohtuasi C-22/08.
[52] Samas.
[53] http://ec.europa.eu/internal_market/qualifications/index_en.htm and http://ec.europa.eu/internal_market/qualifications/docs/guide/users_guide_en.pdf.
[54] Määruse artikli 3 lõige 1 ja direktiivi 2005/36/EÜ artikkel 53.
[55] Kohtuasi C-379/87.
[56] Kohtuasi C-281/98.
[57] Neid küsimusi käsitletakse üksikasjalikumalt peagi ilmuvas komisjoni talituste töödokumendis.
[58] Hiljutine kohtuasi C-290/94 .
[59] Kohtuasjad C-405/01 ja C-47/02; kohus on seda kinnitanud nelja otsuse puhul.
[60] Kohtuasi C-419/92.
[61] Kohtuasi C-285/01 .
[62] Kohtuasjad C-36/74, C-13/76, C-415/93, C-519/04 , C-176/96.ja C-325/08.
[63] Komisjonil on kavas esitada 2010. aasta oktoobris teatis Lissaboni lepingu rakendamise kohta spordivaldkonnas ning teatises käsitletakse üksikasjalikumalt ja integreeritult vaba liikumise eeskirjade mõju spordile.
[64] Kohtuasi C-152/73.
[65] Kohtuasi C-237/94.
[66] Kohtuasi C-138/02 .
[67] Kohtuasjad C-379/87 ja C-424/97.
[68] Kohtuasi C-415/93.
[69] Kohtuasi C-136/00.
[70] Kohtuasi C-225/85.
[71] Kohtuasi C-44/72.
[72] Kohtuasi C-15/96.
[73] Kohtuasi C-197/86.
[74] Kohtuasi C-85/96.
[75] Nt elatusmiinimum, ülalpeetava lapse toetus, õppetoetus, sünnitoetus, laenud.
[76] Kohtuasi C-137/84.
[77] Kohtuasi C-59/85.
[78] Kohtuasi C-337/97.
[79] Kohtuasi C-385/00.
[80] Kohtuasjad C-175/88 ja C-151/94.
[81] KOM(2006) 825, 19.12.2006.
[82] KOM(2001) 214, 19.4.2001.
[83] Kohtuasi C-391/97.
[84] Kohtuasjad C-234/01 ja C-290/04 .
[85] Kohtuasi C-336/96.
[86] KOM (2006) 823, 19.12.2006.
[87] Kohtuasi C-22/08.
[88] Direktiiv 68/360/EMÜ (võõrtöötajad) ja direktiiv 90/364/EMÜ (mitteaktiivsed isikud).
[89] Kohtuasi C-292/89.
[90] Direktiivi artikkel 14.
[91] Vt „Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigus liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil. Juhend direktiivi 2004/38/EÜ kohta” http://ec.europa.eu/archives/commission_2004-2009/barrot/archive/guide_2004_38_ec_et.pdf
[92] Direktiivi artikli 7 lõige 3.
[93] Direktiivi artikkel 23.
[94] Määruse artikkel 12.
[95] Liidetud kohtuasjad C-389/87 ja C-390/87.
[96] Kohtuasjad C-310/08 ja C-480/08. Kõnealuste juhtumitega seoses tegi Euroopa Kohus 23. veebruaril 2010 otsuse, et määruse 1612/68 artikli 12 kohaselt on võõrtöötaja lapsel seoses õigusega haridusele vastuvõtvas liikmesriigis ka iseseisev elamisõigus. Lisaks märgib Euroopa Kohus, et majanduslikku toimetulekut ei saa seada lapse ja vanema elamisõiguse tingimuseks.
[97] Kohtuasi C-3/90.
[98] Samas.
[100] Abiks on ka IT-vahendid, näiteks siseturu infosüsteem (IMI), mille eesmärk on lihtsustada liikmesriikide ametiasutuste halduskoostööd.
[101] http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=25&langId=et&furtherPubs=yes.
[102] Vt nt suuniseid direktiivi 2004/38/EÜ kohaldamise parandamiseks; KOM(2009) 313, 2.7.2009.
[103] Vt ajakohastatud juhist „Kas soovite töötada mõnes teises Euroopa Liidu liikmesriigis? Tutvuge oma õigustega!” http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=25&langId=en&pubId=215&type=2&furtherPubs=yes.
[104] Töötajate vaba liikumise Euroopa võrgustik: http://ec.europa.eu/social/main.jsp?catId=475&langId=en.

matches: Kohus kohus Kohus Kohus Kohus Kohus kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus kohus Kohus


text:
Tartu endise abilinnapea korruptsioonisüüdistus ei leidnud kohtus tõendamist | Eesti kohtud
Tartu endise abilinnapea korruptsioonisüüdistus ei leidnud kohtus tõendamist
Tartu Maakohus mõistis Tartu endise abilinnapea Artjom Suvorovi (30) korduvas altkäemaksu võtmises, altkäemaksu küsimises ja kelmuse katses õigeks süü tõendamatuse tõttu. Samuti mõistis kohus õigeks Kaido Sirge (38) ja Ivan Zayatsi (68) neile esitatud altkäemaksu andmise süüdistuses.
Lisaks süüdistas prokuratuur Suvorovit selles, et ta küsis 2017. aasta esimeses pooles MTÜ Lõuna-Eesti Veteranide ja Pensionäride Liidu juhatuse liikmelt Zayatsilt altkäemaksu MTÜ-le Tartu Sotsiaalkapitali Arengukeskus. Kohus leidis, et Suvorovile etteheidetavat tegu ei nähtu ühestki tõendist. Altkäemaksu küsimise on oma ütlustes välistanud ka Zayats.
Samuti süüdistas prokuratuur Suvorovit selles, et ta püüdis Tartu linnavalitsuse eluasemekomisjoni liikmena 2016. aasta lõpus praeguseks 78-aastaselt naiselt petta välja 5000 eurot, lubades tagada kannatanule Tartu linnale kuuluva korteri võõrandamise. Kohus leidis, et tõendatud on vaid see, et Suvorovi kasutuses olnud telefonilt helistati kannatanule kahel korral. Kõnede sisu ei ole teada. Puuduvad tõendid, mis seaks kahtluse alla Suvorovi ütlused, milles ta välistab raha nõudmise korteriprobleemi lahendamise eest. Seega on tegu sõna sõna vastu olukorraga kannatanu ja süüdistatava ütlustes. Kuna seaduse järgi tuleb kõrvaldamata kahtlused tõlgendada süüdistatava kasuks, mõistis kohus Suvorovi ka selles episoodis õigeks.
Samuti mõistis kohus Suvorovi õigeks kuriteo matkijaga seotud episoodides. 2016. aastal andis toetuste saamise infot soovinud matkija Suvorovile üle märtsis ja oktoobris pudeli konjakit ning oktoobris kinkekaardid väärtusega 250 eurot. Kohus hindas matkija käitumist liiga aktiivseks ja pealetükkivaks. Matkija käitumine tekitas olukorra, kus Suvorovil oli ebamugav keelduda asjade vastuvõtmisest. Suvorovi soovimatus altkäemaksu vastu võtta avaldub ilmekalt selles, et pärast kinkekaartide saamist läks ta kohe linnapea juurde rääkima, mis on juhtunud ja andis esimesel kohtumisel kinkekaardid matkijale tagasi. Ka matkijale jäi mulje, et Suvorov nõustas teda mitte hüve saamise eesmärgil, vaid tulenevalt inimlikkusest.
Kohtumenetluse pooled saavad tänase otsuse vaidlustamise soovist teatada seitsme päeva jooksul. Kui otsus vaidlustatakse, teeb kohus tervikotsuse teatavaks 4. aprillil 2019.

matches: kohus Kohus Kohus kohus kohus Kohus kohus


24.10.2007 nr 42 (RTL 2007, 82, 1399) 1.06.2008
25.03.2008 nr 10 (RTL 2008, 29, 425) 15.04.2008
29.05.2008 nr 27 (RTL 2008, 45, 619) 8.06.2008 (rakendatakse alates 1.06.2008)
15.09.2008 nr 45 (RTL 2008, 78, 1092) 26.09.2008
Määrus kehtestatakse «Vangistusseaduse» § 8 lg 1, § 15 lg 3, § 17 lg-te 2 ja 3, § 181 lg 6, § 24 lg 2, § 25 lg-te 2 ja 5, § 28 lg 1, § 291, § 31 lg 4, § 32 lg 8, § 321 lg 4, § 35 lg 4, § 41 lg 11, § 44 lg 2, § 45 lg 1, § 46 lg 3, § 48 lg 1, § 64 lg 3, § 93 lg 2, § 94 lg 4, § 96 lg 1, § 98 lg-te 1 ja 4 ning § 105 lg 2 alusel.
[RTL 2008, 45, 619 − jõust 8.06.2008] − rakendatakse alates 1.06.2008
KINNIPEETAVA VANGLASISENE PAIGUTAMINE JA LIIKUMINE
[RTL 2008, 29, 425 − jõust. 15.04.2008]
(2) Vangla direktor võib avavanglas, avavangla osakonnas või uimastisõltuvusvabas osakonnas lubada kambri sisustusse lõikes 1 sätestamata esemeid, kui see on kooskõlas vangistuse täideviimise eesmärkidega.
(2) [Kehtetu − RTL 2008, 78, 1092 – jõust. 26.09.2008]
(3) Väljaspool oma osakonda võib kinnipeetav liikuda koos saatjaga. Seoses tööülesannetega võib vangla lubada kinnipeetaval liikuda väljaspool oma osakonda ka saatjata.
Harku Vangla kinnipeetavad kannavad isiklikku riietust.
§ 82. Suitsetamispiirangud
(1) Kinnipeetava vastuvõtmisel selgitab vangla välja, kas kinnipeetav suitsetab ning kas ta soovib suitsetamisest loobuda. Kui kinnipeetav soovib suitsetamisest vangistuse kandmise ajal loobuda, hoolitseb vangla tema vanglasisese nõustamise eest.
(2) Kinnipeetav võib suitsetada üksnes selleks ettenähtud ja vastavalt märgistatud kohas.
(3) Osakonnas, kus on suitsetamisruum, võib kinnipeetav suitsetada ainult suitsetamisruumis ja sel ajal, kui ta oma osakonna piires võib kodukorra kohaselt liikuda.
(4) Osakonnas, kus ei ole suitsetamisruumi, samuti eraldatud lukustatud kambris, vastuvõtuosakonnas, raske distsiplinaarrikkumise korral enne distsiplinaarmenetluse lõpetamist eraldi paigutamiseks mõeldud ja eeluurimisosakonnas asuvas kambris võib kinnipeetav kambris suitsetada.
(5) Lõikes 4 nimetatud juhtudel ei või kinnipeetav kambris suitsetada, kui sinna on paigutatud mittesuitsetav kinnipeetav, keda vanglal ei ole võimalik mujale paigutada.
[Kehtetu − RTL 2008, 29, 425 − jõust. 15.04.2008]
(1) Loa andmisest võib keelduda, kui kinnipeetaval on olnud samal kuul üks kokkusaamine või kokkusaamisruumis ei ole taotletud ajal vaba kohta või kui vangla direktor või tema määratud isik kahtleb kokkusaaja maines.
(2) [Kehtetu − RTL 2008, 45, 619 − jõust 8.06.2008] − rakendatakse alates 1.06.2008
(3) [Kehtetu − RTL 2008, 45, 619 − jõust 8.06.2008] − rakendatakse alates 1.06.2008
(2) Pikaajalise kokkusaamise ruumide kasutamise kulu määraks on Harku Vanglas 17,60 krooni, Tallinna Vanglas 17,60 krooni, Tartu Vanglas 14,10 krooni, Murru Vanglas 13,45 krooni ja Viru Vanglas 17,80 krooni m2 kohta ööpäevas.
(3) Pikaajalise kokkusaamise ajal toitlustamise ja hügieenivahendite kulud arvestab vangla kulupõhiselt ja väljastatud hügieenivahendite arvu järgi.
(1) Pikaajalise kokkusaamise ruumide tasu ning toitlustamise ja hügieenivahendite kulud arvestab vangla enne pikaajalist kokkusaamist hinnakirja alusel, mis tehakse kättesaadavaks kokkusaajale ja kinnipeetavale.
(2) Kui pikaajalise kokkusaamise eest tasub kinnipeetav, esitab ta koos kokkusaamise taotlusega vanglale taotluse arvestada kulud tema vanglasiseselt isikuarvelt maha.
(3) Kui pikaajalise kokkusaamise eest tasub kokkusaaja, kannab isik kokkusaamiste kulu vangla määratud arvelduskontole. Pikaajalise kokkusaamise kulud tasutakse kolm tööpäeva enne pikaajalist kokkusaamist vangla arvelduskontole või pangakaardiga kohapeal.
Kinnipeetava faktiline abikaasa, kes tuleb kokkusaamisele esmakordselt, peab tõendama, et tal on kinnipeetavaga ühine laps või et ta on kinnipeetavaga enne selle karistuse kandmisele asumist elanud koos vähemalt kaks aastat.
(31) Kinnipeetaval või kokkusaajal on õigus võtta kokkusaamisruumi kaasa väikeses koguses mahla, kohvi, teed, kohvikoort, suhkruasendajat, limonaadi, vett, küpsiseid, šokolaadi ja kartulikrõpse, kui need on kokkusaamise eel tellitud ja ostetud vangla vahendusel või vangla kauplusest.
(1) Kinnipeetav annab oma kirja avatud ümbrikus üle kirjavahetuse eest vastutavale vanglatöötajale, kes kontrollib ümbriku sisu ning registreerib kinnipeetava ees- ja perekonnanime, adressaadi ees- ja perekonnanime või asutuse nime, kuhu kinnipeetav kirjutab, aadressi ja kirja saatmise aja. Seejärel kleebib kinnipeetav vanglatöötaja juuresolekul ümbriku kinni ja kinnitab kirja üleandmist allkirjaga. Vahistatu kirja saatmisel registreeritakse ainult kinnipeetava ees- ja perekonnanimi ning kirja esitamise kuupäev.
(11) Vangla registreerib kinnipeetavale saabunud kirja, saatja ees- ja perekonnanime või asutuse nime, samuti kirja saabumise aja. Vahistatule saabunud kirju ei registreerita.
(3) Kinnipeetavale saabunud kirjast võetakse vanglaametniku poolt ära esemed, mis ei ole käesoleva määruse § 461 kohaselt käsitatavad kirjana. Äravõetud esemete suhtes kohaldatakse käesoleva määruse § 70, § 72 ja § 73 sätteid.
(4) Kõneks võib kasutada teisaldatavat või kohakindlat telefoni. Telefoni kasutamise korral tagatakse kinnipeetavale telefoni teel edastatava sõnumi saladuse kaitse, kuid vangla registreerib tema telefonikõne puhul kinnipeetava ees- ja perekonnanime, isiku ees- ja perekonnanime või asutuse nime, kuhu kinnipeetav helistab, telefoninumbri, kuhu ta helistab, helistamise aja ja kõne kestuse. Kõnede registreerimiseks esitab kinnipeetav hiljemalt järgmise tööpäeva alguseks vanglale kirjalikult registreerimisele kuuluvad andmed. Vahistatu telefonikõnesid ei registreerita.
591. Elektriseadmete kasutamise kulude määrad
1) 10–30 W seadme eest kuus 10 krooni;
2) 31–100 W seadme eest kuus 35 krooni;
3) üle 100 W seadme eest kuus 45 krooni.
Kui kinnipeetav viibib ajutiselt vanglast eemal, annab ta oma elektriseadme vangla lattu hoiule. Vangla vähendab kinnipeetava poolt makstavat tasu proportsionaalsest ajaga, millal isik ei kasutanud elektriseadet, kui kinnipeetav taotleb summa vähendamist ja tasub 10 krooni arvestusega seotud lisakulud.
(1) Kartseris võivad kinnipeetaval olla kaasas pühakiri, tema õiguste kaitseks vajalikud õigusaktid (eelkõige «Eesti Vabariigi põhiseadus», «Vangistusseadus», «Vangla sisekorraeeskiri» ja «Vangla kodukord»), abielusõrmus, ususümbolid, mõistlikus koguses õppe- või usukirjandust, kirjapaberit, kirjutusvahendeid, kirjamarke, ümbrikke, tema kohta tehtud kohtuotsuseid ja -määrusi, süüdistuskokkuvõtteid, tema kirjadele saabunud vastuseid, üks telefonikaart, seep, kamm, hambapasta, hambahari, käterätt, tualettpaber ning naiskinnipeetaval hügieenisidemed.
(4) Kui kinnipeetav jätab pärast vanglast lahkumist oma asju vanglasse ega tule neile ka hiljem järele, siis asjad hävitatakse kinnipeetava vanglast lahkumisest alates ühe kuu pärast. Vangla peab enne asjade hävitamist kontrollima asjade omaniku võimalikku taas vanglas või arestimajas viibimist. Juhul kui isik viibib arestimajas või vanglas, kuuluvad asjad temale tagastamisele.
Veaparandus - Parandatud ilmne ebatäpsus sõnas „arestimajas“ Riigi Teataja seaduse § 10 lõike 4 alusel.
(1) Kinnipeetav teeb sisseoste vangla kontrolli all.
8) kinnipeetava peatumiskoha aadress ja «Vangistusseaduse» § 32 lõike 41 alusel kohaldatavad lisatingimused;
«Haldusmenetluse seaduse» § 75 – vaie haldusaktile või toimingule tuleb esitada 30 päeva jooksul, kui seadus ei sätesta teisiti, arvates päevast, millal isik vaidlustatavast haldusaktist või toimingust teada sai või oleks pidanud teada saama.
(kinnipeetava peatuskoha aadress ja «Vangistusseaduse» § 32 lõike 41 alusel kohaldatavad lisatingimused)