§ 25 Asjaajamine, aruandlus ja raamatupidamine
§ 26 Kooli põhimääruse kinnitamine ja muutmine
RT IV, 08.05.2020, 6
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 1 punkti 34, § 35 lõike 2, Põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 66 lõike 2, Peipsiääre valla põhimääruse § 60 lõike 1 alusel.
(1) Kool on Peipsiääre Vallavalitsuse (edaspidi vallavalitsus) hallatav asutus, mis tegutseb põhikoolina.
(2) Kool juhindub oma tegevuses Haridusseadusest, Põhikooli- ja gümnaasiumiseadusest, käesolevast põhimäärusest ja teistest õigusaktidest.
(1) Kooli asukoht on Peipsiääre vald, Tartumaa.
(2) Kooli tegutsemiskoht on Koolimaja, Vara küla, Peipsiääre vald, Tartumaa.
(3) Kooli postiaadress on Vara koolimaja, Vara küla, Peipsiääre vald, 60426 Tartu maakond.
Koolil on oma nimega ja logoga pitsat ja sümboolika.
1) võimaldada õpilastel koolikohustuse täitmist, põhihariduse omandamist ja aidata jõuda selgusele oma huvides ning tagada valmisolek õpingute jätkamiseks;
2) pakkuda lastele ja õpilastele arengut toetavat ja turvalist õpikeskkonda;
3) arendada lastes ja õpilastes soovi loovaks tegutsemiseks.
1) luua võimalused ja tingimused lapse terviklikuks isiksuseks kujunemisele, kes on sotsiaalselt tundlik, vaimselt erk, ennastusaldav, kaasinimesi arvestav ja keskkonda väärtustav;
4) tagada õpilaste valmisolek õpingute jätkamiseks järgneval haridustasemel ja elukestvaks õppeks;
5) luua tingimused laste ja õpilaste kultuuri- ja sporditegevuseks;
6) luua kaasaegse sisustuse ja õpivaraga keskkond, mis toetab õppekava täitmist ning heade õpitulemuste saavutamist;
8) tagada kõigile lastele ja õpilastele vaimset ja füüsilist tervist kaitsvad ja edendavad tingimused ning vähendada õppe- ja kasvatustegevusest tulenevaid ebasoodsaid mõjusid vastavalt tervisekaitsenõuetele;
9) väärtustada ja edasi arendada eesti rahvust ja kultuuri;
10) luua töötajatele tingimused oma erialaste ja pedagoogiliste teadmiste täiendamiseks;
11) teha õppe- ja kasvatustegevuse korraldamisel koostööd vanematega, õpilastega, teiste koolide ja muude organisatsioonidega.
(2) Koolis omandatavad hariduse tasemed on põhiharidus.
(3) Põhikoolis toimub õpe I, II ja III kooliastmes.
(5) Õppe- ja kasvatustegevuse alusdokumendiks on põhikooli riikliku õppekava alusel koostatud kooli õppekava.
(4) Kui õpilasel ilmneb vajadus saada tuge, teavitatakse sellest vanemat ning kool korraldab õpilase pedagoogilise-psühholoogilise hindamise. Vajaduse korral tehakse koostööd teiste valdkondade spetsialistidega ja soovitatakse lisauuringuid.
(7) Kool lähtub õppe korraldamisel kaasava hariduse põhimõtetest.
(8) Õpilase õppekavas sõnastatud eesmärkide täitmiseks ja talle vajaliku toe pakkumiseks võib direktor lisaks tavaklassidele moodustada ka õpiabi- või tasemerühmi või eriklasse.
(9) Direktori ettepanekul võib moodustada lasteasutuses vastavalt vajadusele sobitusrühmi, kuhu kuuluvad erivajadustega lapsed koos teiste lastega, samuti erirühmi, kuhu kuuluvad erivajadustega lapsed. Võimaluse korral lähtub lasteasutus erivajadusega lapse arendamiseks vajalike tingimuste rakendamisel sobitus- või erirühmas Põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse §-s 47 nimetatud koolivälise nõustamismeeskonna soovitustest.
(10) Erivajadustega laps võetakse sobitus- või erirühma vastu vanema kirjaliku avalduse alusel ning Põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse §-s 47 nimetatud koolivälise nõustamismeeskonna soovitusel.
(1) Raamatukogu sisaldab õppekirjanduse kogu ja metoodilisi juhendeid, sõnaraamatuid, teatmeteoseid ning muid igapäevaseks õppetööks vajalikke teavikuid.
(2) Õppekirjanduse kogu on põhikooli riikliku õppekava täitmiseks vajalike teavikute kogu, mille moodustavad õpikud ning õppematerjalid ja nende komplektid.
(1) Õppekavaväline tegevus jaguneb kooli korraldatud ning lastele ja õpilastele suunatud õppekavaväliseks tegevuseks ning kooli osutatavateks teenusteks.
(4) Koolis korraldatava õppekavavälise tegevuse kulude katmine võib toimuda ka õppekavavälises tegevuses osalejate kaasrahastamisel.
(5) Koolil on õigus iseseisvalt luua ja arendada suhteid vabariigi- ja välisriikide õpilas- ja lasteorganisatsioonide, koolide ja õpetajatega.
(6) Kool otsustab iseseisvalt osavõtu maakonna või vabariigi laste- ja õpilasüritustest. Rahvusvahelistest üritustest osavõtu kooskõlastab kooli direktor vallavalitsusega.
(7) Tingimusel, et see ei lähe vastuollu kooli põhitegevusega ja õigusaktides sätestatud nõuetega, võib kool osutada tasulisi tegevusi ja teenuseid (ringid õpilastele ja täiskasvanutele, koolitus täiskasvanutele ning kooli kasutuses oleva vara üürimine ja rentimine jms).
(1) Kooli juhib direktor. Direktor tagab koostöös õppenõukogu, kooli hoolekogu, õpilasesindusega ning koolipidajaga kooli tulemusliku ja häireteta töö ning kooli arengukava, õppekava ja kodukorra täitmise. Direktor juhib õppe- ja kasvatustegevust.
(2) Direktor esindab kooli ja tegutseb kooli nimel ning teeb kooli eelarve piires tehinguid, mis on seotud õigusaktides, sealhulgas käesolevas põhimääruses sätestatud ülesannete täitmisega.
(7) Direktori töölepingu lõpetamise korral kuni direktori vaba ametikoha täitmiseks korraldatud avaliku konkursi tulemuste kinnitamiseni täidab direktori ülesandeid koolipidaja poolt määratud kohusetäitja.
2) kehtestab kooli õppekava, kodukorra, päevakava, kooli vastuvõtu korra, arenguvestluse korraldamise tingimused ja korra, hädaolukorra lahendamise plaani, kooli sisehindamise korra jm dokumentatsiooni;
4) annab oma pädevuse piires käskkirju ning suulisi ja kirjalikke korraldusi ja kontrollib nende täitmist;
5) kinnitab koolitöötajate koosseisu vallavolikogu poolt kinnitatud kooli eelarvest lähtudes ning arvestades, et õigusaktides nõutud teenused ja õppekava täitmine oleks koolis tagatud;
8) juhatab ja korraldab kooli õppenõukogu tegevust;
9) tagab kooli hoolekogu ja õppenõukogu otsuste täitmise;
10) kutsub kokku lastevanemate üldkoosoleku vähemalt üks kord aastas;
11) esitab kooli pidajale kooli eelarve projekti;
12) tagab kooli eelarve täitmise;
15) korraldab õpetajate, tugispetsialistide ning teiste õppe- ja kasvatusalal töötavate isikute ametikohtade täitmiseks avaliku konkursi;
16) korraldab õpilaste ja koolitöötajate vaimse ja füüsilise turvalisuse ja tervise kaitse ning vaimse ja füüsilise vägivalla ennetamise abinõude rakendamise ning kaitse hädaolukorras;
17) otsustab tugi- ja mõjutusmeetmete rakendamise;
18) korraldab esimesed õpilasesinduse valimised;
19) tegeleb enesetäiendamisega ning võtab osa koolitustest;
20) esitab kooli tegevust kajastavaid andmeid ja dokumente kooli pidajale;
21) annab aru vallavalitsusele ja hoolekogule;
22) tagab koolis toimiva meeskonna;
(1) Hoolekogu on alaliselt tegutsev organ, mille ülesanne on kooli õpilaste, õpetajate, kooli pidaja, õpilaste vanemate, vilistlaste ja kooli toetavate organisatsioonide ühistegevus õppe ja kasvatuse suunamisel, kavandamisel ja jälgimisel ning õppeks ja kasvatuseks paremate tingimuste loomine.
(3) Hoolekogu moodustamise ja töökorra kehtestab vallavalitsus.
2) saada õppekavas ettenähtu omandamiseks õigusaktidega sätestatud tingimustel ja korras täiendavalt õpiabi sealhulgas tugimeetmete rakendamist Põhikooli- ja gümnaasiumiseaduses ning selle alusel kehtestatud tingimustel ja korras;
5) kasutada kooli rajatisi, ruume, õppe-, spordi- ja tehnilisi vahendeid õppekavaväliseks tegevuseks kooli direktori kehtestatud korras tasuta;
6) moodustada koolis õpilasesindus, kes esindab õpilaskonda koolisisestes suhetes ning suhetes teiste organisatsioonide, asutuste ja isikutega ning osaleda selle töös;
10) pöörduda õppe- ja kasvatustegevust puudutavate vaidlusküsimuste lahendamiseks kooli direktori, hoolekogu ning vallavalitsuse poole;
(2) 4.-9. klass esitab kahe nädala jooksul valimiste väljakuulutamise päevast vähemalt ühe esindaja klassi õpilaste hulgast.
(3) Hiljemalt nelja nädala jooksul valimiste väljakuulutamise päevast kutsub kooli direktor kokku esimese õpilasesinduse koosoleku.
(4) Esimesel koosolekul valitakse lihthäälteenamusega vähemalt õpilasesinduse juht.
(1) Õpilasesinduse põhimääruse koostab õpilaskond, tehes selleks vajadusel koostööd kooli direktori või tema poolt määratud koolitöötajatega.
(2) Õpilasesinduse põhimääruse eelnõu avalikustatakse kooli veebilehel ning pannakse koolis välja. Kõigil õpilastel on võimalus avalikustamisest kahe nädala jooksul teha kirjalikke parandusettepanekuid.
(3) Õpilasesinduse põhimäärus võetakse vastu lihthäälteenamusega. Hääletus viiakse läbi avalikustamise teates kindlaks määratud päeval. Hääletamist võib läbi viia igas klassis eraldi ning klassi esindaja esitab tulemused õpilasesindusele.
1) ) nõuda vajalike tingimuste loomist lapse mitmekülgseks arenguks ja kasvamiseks, aidates ise kaasa nende tingimuste kujunemisele;
2) saada koolist teavet kooli töökorralduse kohta;
3) saada koolist teavet oma lapse kohta ning selgitusi õppe- ja kasvatustegevuse teemal;
4) teha koolielu korralduse kohta ettepanekuid;
6) taotleda koolilt või vallavalitsuselt oma lapse koolikohustuse täitmise tagamiseks meetmete rakendamist;
10) pöörduda õppe- ja kasvatustegevust puudutavate vaidlusküsimuste lahendamiseks kooli direktori, hoolekogu ning vallavalitsuse poole.
8) kinni pidama kooli päevakavast ning laste tervisekaitse ja tervise edendamise nõuetest;
9) informeerima õpetajat või direktorit lapse õppest puudumisest kooli kodukorras sätestatud korras;
10) hüvitama õpilase poolt tahtlikult koolile tekitatud varalise kahju õigusaktidega kehtestatud korras;
11) osalema arenguvestlusel ja vanemate koosolekul vähemalt üks kord õppeaastas;
12) informeerima direktorit kirjalikult lapse/õpilase terviseseisundist tulenevatest eritingimustest.
4) kasutada kooli eesmärkidest tulenevaks õppekavaväliseks tegevuseks kooli ruume, õppe-, spordi-, tehnilisi ja muid vahendeid direktori kehtestatud tingimustel ja korras tasuta;
(3) Töötaja on kohustatud:
1) lähtuma oma ülesannete täitmisel kooli arengukavas sätestatud põhimõtetest ja väärtustest ning tuginema nii omavahelises suhtluses kui ka suhtluses laste ja õpilaste ning nende vanematega vastastikusele lugupidamisele, üksteisemõistmisele ja koostööle;
3) tegema koostööd vallavalitsuse sotsiaaltöötajatega, andma teavet lapse või õpilase ebarahuldava kasvukeskkonna, kehalise, emotsionaalse või seksuaalse väärkohtlemise kohta;
4) tagama laste ja õpilaste tervise kaitse nende koolis viibimise ajal;
5) tagama temale kinnitatud õppevahendite ja muu kooli vara säilimise, sihipärase kasutamise ja korrashoiu.
(2) Kooli rahastatakse riigieelarvest, valla eelarvest, laekumistest sihttoetustest, annetustest ning käesolevas põhimääruses sätestatud õppekavavälistest tegevustest ja teenustest saadud tuludest.
§ 25. Asjaajamine, aruandlus ja raamatupidamine
§ 26. Kooli põhimääruse kinnitamine ja muutmine
(2) Kehtestatud põhimääruse muutmise eelnõu valmistab ette Kooli direktor.
(1) Tunnistada kehtetuks Vara Vallavolikogu 30.06.2015 määrus nr 9 „Vara Põhikooli põhimäärus“.


text:
Kokku: 54| Näitan: 1 - 20
2-15-12032/116 Riigikohtu tsiviilkolleegium 16.10.2019
TsMS § 162 lg 2
TsMS § 157 lg 1
TsMS § 144 lg 1 p 3
TsMS § 152 lg 2
Advokaadist menetlusosalise saamata jäänud töötasu või muu püsiv sissetulek ei ole võrdsustatav menetlusosalise lepingulise esindaja kuluga. Ettevõtlustulu saamiseks õigusteenuse osutamisel esitatud õigusabiarvel märgitud õigusabi tunnihind ei ole samastatav õigusabi osutanud advokaadile tema töö eest makstava tasuga, s.o advokaadi töötasu või muu püsiva sissetulekuga. (p 12)
Tsiviilkohtumenetluses hüvitatakse õigusabikulud üksnes juhul, kui tegemist on seaduses sätestatud hüvitatavate kuludega, eelkõige lepingulise esindaja kuludega (Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 12. oktoobri 2011. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-80-11, p 23). (p 13)
2-17-6057/45 Riigikohtu tsiviilkolleegium 02.05.2019
TLS § 88 lg 1 p 5
TsMS § 229
TLS § 107 lg 2
TLS § 109 lg 1
TsÜS § 69 lg 2
TsÜS § 69 lg 1
Töölepingut saab üles öelda üksnes edasiulatuvalt ja tagasiulatuv ülesütlemine on TLS § 104 lg 1 järgi tühine.
Ainuüksi asjaolu, et töötaja sai tööandja töölepingu ülesütlemise avalduse kui tahteavalduse kätte pärast avaldusse märgitud töölepingu lõpetamise kuupäeva, ei tähenda, et tööleping oleks üles öeldud tagasiulatuvalt. Ülesütlemisavalduse kättesaamine mõjutab töölepingu lõppemise aega, kuid ei anna alust lugeda ülesütlemist tagasiulatuvaks. (p 15.2)
Olukorras, kus TLS § 107 lg 2 ei kohaldu, st töötaja on vaidlustanud töölepingu ülesütlemise, kuid tema avaldus või hagi jääb rahuldamata, sõltub töölepingu lõppemise aeg ülesütlemisavalduse kättesaamise ja kehtivaks muutumise ajast TsÜS § 69 lg-te 1 ja 2 järgi. (p 16.2)
tahteavalduse jõustumine
Olukorras, kus töötaja on vaidlustanud töölepingu ülesütlemise, kuid tema avaldus või hagi jääb rahuldamata, sõltub töölepingu lõppemise aeg ülesütlemisavalduse kättesaamise ja kehtivaks muutumise ajast TsÜS § 69 lg-te 1 ja 2 järgi. (p 16.2)
ülesütlemise tühisus ja vaidlustamine
Töölepingut saab üles öelda üksnes edasiulatuvalt ja tagasiulatuv ülesütlemine on TLS § 104 lg 1 järgi tühine. (p 15.2)
Kohus võib TLS § 109 lg 1 teise lause alusel hüvitise suurust määrates arvestada mh nt asjaoluga, et töötaja on juba enne tööandja erakorralist ülesütlemist töölepingu ise üles öelnud. (p 17)
Vt Riigikohtu 20. aprilli 2016. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-142-15, p 19 jj. (p 22)
Menetlusosalise lepingulise esindaja kulude põhjendatuse ja vajalikkuse hindamisel TsMS § 175 lg 1 alusel arvestatakse mh kohtuvaidluse asjaoludega (eelkõige asja keerukuse ja mahukusega), aga ka sellega, et töötaja rahalise nõudega vähekeerukate asjade puhul on üksnes erandlike asjaolude esinemise korral vajalik ja põhjendatud mõista tööandja lepingulise esindaja kulu välja suuremas ulatuses, kui oli hageja nõue. (p 22)
3-2-1-134-16 Riigikohus 02.05.2017
TsMS § 172
PankrS § 3 lg 2
TsMS § 172 lg 8
TsMS § 475 lg 1 p 12 1
Dokumentaalse tõendi saamise kulu puhul tuleb hinnata selle vajalikkust ja põhjendatust sarnaselt lepingulise esindaja kuludega TsMS § 175 lg 1 järgi (vt RKTKm nr 3-2-1-115-14, p 13; RKTKm nr 3-2-1-93-14, p 22). Kohaldatavad on kahju hüvitamise üldreeglid, sh võlaõigusseaduse § 128 lg 3. Dokumentaalse tõendi saamise kulude puhul on nende mõistlikkus ehk vajalikkus ja põhjendatus seega kohtus kontrollitav. Muu hulgas saab hinnata tehtud töö vajalikkust, st seda, kas tõendi hankimine oli poole seisukohtade kinnitamiseks vajalik. Samuti tuleb hinnata, kas arvamuse andmiseks tehtud ajalist ja rahalist kulu võib ka suurusjärguna pidada mõistlikuks, hinnates muuhulgas võimalikke alternatiive kulu kandmiseks. (p 54)
Seadusandja tahteks on olnud avalikes huvides toimuvates menetlustes anda kohtule võimalus jätta olenevalt asja sisust kohtukulud täielikult või osaliselt riigi kanda. TsMS § 172 lg 1 ei sätesta võimalust jätta menetluskulusid riigi kanda. (p-d 35, 37, 39)
Ärikeelu kohaldamise menetlusega kaasnevate kohtukulude jaotuseks saab kohaldada TsMS § 172 lg 3 teist lauset, mis sarnaselt ärikeelu kohaldamisega rakendub avalikes huvides toimuvates hagita menetlustes. Selle sätte analoogia alusel rakendamine jätab kohtule vajaliku otsustusruumi, mis võimaldab konkreetse kohtuasja asjaoludest lähtuvalt otsustada, kas ja millises ulatuses jäävad ärikeelu kohaldamata jätmisel kohtukulud riigi kanda. (p 39)
TsMS § 172 lg 8 sätestab erinormina kohtuväliste kulude jaotamise ja kindlaks määramise korra. (p 40)
Menetlusosalist esindanud lepingulise esindaja kulude põhjendatuse ja vajalikkuse hindamine on kohtu kaalutlusotsus, mille kohus teeb eelkõige õigusabile kulunud aega ja keerukust hinnates ja millesse kõrgema astme kohus sekkub üksnes juhul, kui kohus on ületanud diskretsioonipiire. (p 56)
ärikeeld
Ärikeelu kohaldamise menetluses on menetlusosaliseks vaid isik, kelle suhtes ärikeelu kohaldamist kaalutakse. Ärikeeldu kohaldatakse preventiivse sunnivahendina. Preventiivse õiguskaitsevahendina võib ärikeeld seega sarnaselt kriminaalmenetluses rakendatavate tõkenditega (näiteks ametist kõrvaldamisega KrMS § 141 alusel) tõkestada edasiste kuritegude toimepanemist . Ärikeeldu kohaldatakse kohtu algatusel avalikes huvides ning menetlusosalisel puudub võimalus menetlusest hoiduda. (vt ka RKTKm nr 3-2-1-124-09). (p 34)
Ärikeelu kohaldamine on olemuslikult sarnane karistusseadustiku §-des 49 ja 49^1 sisalduvate sanktsioonidega. (p 50)
Kohtuväliste kulude kandmine vähendab isiku vara ning riivab tema omandipõhiõigust (vt ka RKÜKo nr 3-2-1-169-12, p 45). (p 42)
TsMS § 172 lg 8 kolmanda lause eesmärk on piirata riigi hüvitatavaid kulusid, vähendada avaliku võimu kulutusi kohtupidamisele ja kaitsta riigi rahalisi huve. Selline normi eesmärk on legitiimne (vt nt RKÜKo nr 3-3-1-85-09, p 121). Sellist regulatsiooni saab pidada sobivaks ja vajalikuks. TsMS § 172 lg 8 kolmandas lauses sisalduv piirang ei ole mõõdukas. Riigi rahanduslike huvide kaitsmise vajadus ei saa kaaluda üles ärikeelu kohaldamise menetlusega seotud intensiivset omandiõiguse piirangut. Silmas tuleb pidada, et ärikeelu kohaldamise menetluse algatajaks on kohtu vahendusel riik ning sellele allutatud isikul ei ole võimalik menetlust vältida. Kui menetlusosaline on ärikeelu kohaldamise kohtumenetluses osalemise tõttu teinud märkimisväärseid kulutusi, siis on ta pidanud katma oma vara arvel talle ebavajalikke kohtuväliseid kulusid. Mõõdukaks ei saa pidada menetlusosalisele pandud kohustust kanda kohtukulusid, mis on seotud avalikes huvides toimuva menetlusega, mille tulemusena selgub, et sunnivahendi kohaldamiseks puudub alus. Analoogiliselt kriminaalmenetlusõigusliku menetluskulude hüvitamise regulatsiooniga õigeksmõistva kohtuotsuse tegemise korral tuleb ka ärikeelu kohaldamata jätmise korral tsiviilkohtumenetluses silmas pidada, et sel juhul pole kohtuväliste kulude menetlusosalise kanda jätmiseks alust. Seetõttu tunnistatakse TsMS § 172 lg 8 kolmanda lause põhiseaduse vastaseks ja kehtetuks osas, milles see ei võimalda ärikeelu kohaldamise hagita menetluses jätta kohtuväliseid kulusid riigi kanda, kui isikule ei ole antud menetlusabi. Seega saab kohtuväliseid kulusid jätta selle sätte alusel riigi kanda ka juhtudel, kus isikule ei ole antud menetlusabi. (p-d 44-46, 51)
Ärikeelu määramise menetlus on üldjuhul keerukas, muu hulgas põhjusel, et PankrS § 91 lg 2 sätestab üksnes selle, et kohus võib määrata pankrotis äriühingu juhtorgani liikmele ärikeelu, kuid ei täpsusta, milliste kriteeriumide alusel kohus otsustab, kas ärikeeld määrata või mitte. Kuna ärikeelu määramine tähendab isiku jaoks põhiõiguste märkimisväärset riivet, kuid samas ei näe seadus ette kriteeriume, mille alusel kohus otsustab, kas ärikeeld tuleb määrata või mitte, siis tuleb pidada põhjendatuks, et isik, kelle suhtes ärikeelu määramist kaalutakse, kasutab enda kaitseks ja ärikeelu määramise vältimiseks lepingulise esindaja osutatavat õigusabi ning teeb tõendite hankimiseks kulutusi. Tegemist on menetlusega, kus õigusabi või lepingulise esindaja kasutamine võib olla isiku põhiõiguste kaitseks vajalik ja õigustatud. (p 49)
3-2-1-102-16 Riigikohus 09.11.2016
TsMS § 176 lg 6
Tavaliselt piisab õigusabikulude tasumise kohustuse tõendamiseks õigusabi osutamise eest esitatud arvest või õigusabi eest tasumist tõendavast dokumendist. Kui arvete saajaks on märgitud kolmas isik, ei saa esitatud arvete alusel asuda seisukohale, et hagejal on tekkinud õigusabi eest tasumise kohustus. Kui hageja ja kolmanda isiku vahel on kokkulepe, mille kohaselt tasub kolmas isik hagejale osutatud õigusabiteenuse arved, kuid hageja on kohustatud need kulud kolmandale isikule hüvitama või tekib hagejal alternatiivselt kulude hüvitamise kohustus kolmanda isiku ees käsundita asjaajamise või alusetu rikastumise sätete alusel, tuleb hageja õigusabikulude tasumise kohustust jaatada ja põhjendatud ning vajalikud esindajakulud kostjalt välja mõista. (p 13)
Kui hageja on TsMS § 174 lg 10 kohaselt kinnitanud, et ta ei ole käibemaksukohustuslane ning ei saa seega menetluskuludelt käibemaksu tagasi arvestada, kuid arve on esitatud kolmandale isikule, kes on käibemaksukohustuslane, ei ole usutav, et hageja peab hüvitama kolmandale isikule menetluskulud koos käibemaksuga olukorras, kus kolmas isik saab menetluskuludelt käibemaksu tagasi arvestada. Eelnevast tulenevalt ei pea sellises olukorras menetluskulusid hüvitama koos käibemaksuga. (p 16)
Õigusalast kvalifikatsiooni nõudvat õigusabi ei pea korteriühistu juhatuse liikmest seaduslik esindaja osutama tasuta, täites lepingulise esindaja ülesandeid (vt RKTKm nr 3-2-1-62-14, p 14). Selline põhimõte on kohaldatav ka äriühingu juhatuse liikme puhul. ÄS-ist ei tulene äriühingu juhatuse liikme kohustust anda äriühingule õigusalast kvalifikatsiooni nõudvat õigusabi. Äriühingu juhatuse liige ei pea osutama äriühingule tasuta õigusabiteenust. Eeltoodut arvestades tuleb menetluskulude kindlaksmääramisel ja väljamõistmisel hinnata, millises ulatuses on õigusabikulud lepingulise esindaja osavõtu tõttu kohtumenetluses TsMS § 175 lg 1 esimese lause kohaselt põhjendatud ja vajalikud ja millises ulatuses saanuks menetlusosalise õigusi ja huve kaitsta kohtumenetluses õigusalase kvalifikatsioonita seaduslik esindaja. (p 15)
3-2-1-86-16 Riigikohus 19.10.2016
Kui menetlusse astub menetlusvälise isiku õigusjärglane, kelle õiguseelneja on osalenud menetluses ja kandnud ka kulusid, siis peab kohus andma TsMS § 176 lg 1 alusel õiguseelnejale tähtaja menetluskulude nimekirja esitamiseks. Samas ei võta tähtaja mitteandmine ära õiguseelneja võimalust nõuda menetluskulude hüvitamist. (p 10)
Asjaolu, et menetlusosalisel on õigusteadmised, ei võta temalt võimalust kasutada menetluses osalemiseks lepingulist esindajat. TsMS § 172 lg 1 mõte ei ole menetlusosalisele prognoosimatute kulude piiramatu hüvitamiskohustuse panemine. Hagita menetluses menetluskulude jaotuse üle otsustamisel annab TsMS § 172 lg 1 teine lause kohtule laia diskretsiooniõiguse kalduda esimeses lauses sätestatud üldreeglist kõrvale. (vrd RKTKm nr 3-2-1-177-15, p 14). (p 11)
Hagita menetluses hüvitatakse menetlusosaliste õigusabikulusid vähemalt üldjuhul piiratumalt kui hagimenetluses (RKTKm 3-2-1-18-11, p 19). Menetluskulude vajalikkuse ja põhjendatuse hindamisel tuleb arvestada, et mõnda liiki hagita menetlust iseloomustab nende lahendite kohaselt sisuline vaidlusmenetlus menetlusosaliste vahel, mõne hagita menetluse liigi korral aga täidab kohus riigilt talle üle kantud avalikku ülesannet ise asjaolud välja selgitada ning vaidlust eraõigussuhtes osalevate isikute vahel ei ole (RKTKm nr 3-2-1-58-13, p 14; vt ka RKTKm nr 3-2-1-92-13, p 13; RKTKm nr 3-2-1-25-11, p 26; RKTKm nr 3-2-1-42-10, p-d 18-20). Avalikult kasutatavale teele juurdepääsu asjades võib poolte vahel tekkida sisuline vaidlusmenetlus. (p 12)
Olukorras, kus avalikult kasutatavale teele juurdepääsu menetlusse on kaasatud suur hulk isikuid, kes on sama külgneva kinnisasja omanikud ja kellel on seetõttu menetluses ühine huvi, ei ole TsMS § 175 lg-st lähtudes enamasti põhjendatud menetluskulude hüvitamine suuremas ulatuses kui ühe esindaja kulude katteks. Kulud jaotatakse proportsionaalselt. (p 13)
3-2-1-48-16 Riigikohus 13.06.2016
TsMS § 218 lg 1 p 2
Kui menetlusosalist esindanud isikul ei olnud TsMS § 218 lg 1 p 2 järgi kvalifikatsiooninõude täitmata jätmise tõttu õigust olla kohtus lepinguliseks esindajaks, ei ole kohtul ka põhjust mõista teiselt menetlusosaliselt välja selle isikuga seotud kulud (v.a erandlikel juhtudel). Nii on see ka juhul, kui kohus teadlikult sellise isiku menetlusse lasi või jättis isiku kvalifikatsiooni kontrollimata. Kohtul on kohustus kontrollida esindaja esindusõigust ja esindajaks olemise lubatavust kogu menetluse vältel ja seda sõltumata vastaspoole väidetest. Esindajaks olemise lubatavust saab kontrollida ka menetluskulude kindlaksmääramise faasis, iseäranis, kui vastaspool on esitanud sellekohase vastuväite. (p 11)
TsMS § 218 lg 1 p 2 järgi kvalifikatsiooninõude täitmata jätmisest hoolimata isiku lepingulise esindajana menetlusse lubamine ei mõjuta iseenesest selle isiku poolt esindatava nimel tehtud menetlustoimingute kehtivust. (p 11)
Kui esindaja jätab menetlusosalisele teatamata, et esindajale esinduslepingu alusel tasutud õigusabikulusid ei saa hagi rahuldamise korral teiselt poolelt välja nõuda, võib tegemist olla esindaja ja esindatava vahelise lepingu rikkumisega, mida ei saa lahendada menetluskulude jaotamise ja kindlaksmääramise käigus. (p 11)
3-2-1-39-16 Riigikohus 01.06.2016
TsMS § 217 lg 1
TsMS § 175 lg 3 1
TsMS § 175 lg 3^1 ei piira notari õigusabikulude hüvitamist kohtutäituri tegevuse peale esitatud kaebuse lahendamise menetluses, sest eelnimetatud sätte sõnastusest lähtuvalt kuulub isikute ringi, kelle õigusabikulusid ei hüvitata, vaid kohtutäitur. (p 11)
Menetlusosalise esindajakulude põhjendatuse ja vajalikkuse analüüsimisel tuleb hinnata TsMS § 175 lg 1 alusel esindamisele kulunud aega, kuid ka ühe tööühiku hinda, s.o esindaja tunnitasu põhjendatust ja vajalikkust. Mõistlikuks saab pidada tunnitasu 120 eurot käibemaksuga või -maksuta (vt RKTKo nr 3-2-1-115-14, p 14). (p 13)
3-2-1-184-15 Riigikohus 23.03.2016
AdvS § 40
AdvS § 49 lg 5
TsMS § 175 lg 2
AdvS § 49 lg 1
Kui advokaadibüroo lepinguliseks esindajaks on vandeadvokaat, kes on ühtlasi sama advokaadibüroo töötaja, kuid temaga on sõlmitud käsundusleping, mille kohaselt osutab vandeadvokaat advokaadibüroole kohtuasjas õigusteenust, siis kohaldub lepingulise esindaja kulude hüvitamisele TsMS § 175 lg 1 ning ei kohaldu TsMS § 175 lg 2, mille kohaselt hüvitatakse menetlusosalist esindava töötajaga seotud kuludest üksnes sõidukulud. (p 13)
3-2-1-182-15 Riigikohus 09.03.2016
TsMS § 168 lg 5
TsMS § 168 lg 4
menetluskulude jaotus asja menetlusse võtmisest keeldumise, hagi läbi vaatamata jätmise, asja menetluse lõpetamise ja hagi õigeksvõtmise puhul
hagiavalduse nõuded
Tuvastushagi esitamisel peab hagejal olema mingi eesmärk, mida ta üritab hagiga saavutada, ning kui hageja pärast hagi esitamist kostja tegevuse tulemusena selle eesmärgi saavutab, saab lugeda, et kostja on TsMS § 168 lg-te 4 ja 5 mõttes hageja nõude rahuldanud (vt RKTKm nr 3-2-1-55-13, p 13). (p 13)
TsMS § 175 lg 1 kohaselt on menetlusosalist esindanud lepingulise esindaja kulude põhjendatuse ja vajalikkuse hindamine kohtu kaalutlusotsus (kohus teeb kaalutlusotsuse eelkõige õigusabile kulunud aja ja asja keerukuse hindamise osas), millesse kõrgema astme kohus sekkub üksnes juhul, kui kohus on ületanud diskretsioonipiire (vt nt RKTKm nr 3-2-1-115-14, p 11; RKTKm nr 3-2-1-43-10, p 19). (p 14)
3-2-1-177-15 Riigikohus 10.02.2016
TsMS § 144 lg 1 p 4
Töövaidluskomisjoni menetlus on seaduses sätestatud kohtueelne menetlus TsMS § 144 p 4 tähenduses, milles kantud kulude hüvitamist saab menetlusosaline teiselt menetlusosaliselt nõuda kooskõlas TsMS § 162 lg-s 2 ja § 175 lg-s 1 sätestatuga. (p 12)
Ainuüksi asjaolu, et menetlusosaliseks on riik oma tulundusasutuse kaudu, kelle struktuuri koosseisus on kvalifitseeritud juristid, ei anna alust jätta lepingulise esindaja kulusid vastaspoolelt välja mõistmata. TsMS § 175 lg 1 alusel lepingulise esindaja kulude väljamõistmisel kaalub kohus kulude põhjendatust ja vajalikkust, arvestades mh asja keerukust. Seega hindab kohus ka seda, kas vaidluse keerukuse tõttu oli menetlusosalisel põhjendatud kasutada advokaadist lepingulise esindaja õigusabi. Advokaadi kasutamine ei pruugi olla põhjendatud, kui vaidluse vähese keerukuse tõttu oleks menetlusosaline ilmselt saavutanud oma menetluslikud eesmärgid ka ilma advokaadi abita, kasutades lepingulise esindajana oma töötajat või teenistujat, kellel on kohtu arvates esindamiseks piisavad teadmised ja kogemused. (p 14)
3-2-1-173-15 Riigikohus 10.02.2016
TsMS § 175 lg-s 2 sätestatud erireegel menetlusosalise töötaja kulude hüvitamata jätmise kohta ei ole laiendatav menetlusosalise ema- või tütarettevõtja töötajatele. Kontserni kuuluvad ema- ja tütarettevõtjad on iseseisvad juriidilised isikud, kellel kõigil on oma vara, õigused, kohustused ja võlausaldajad. Sealhulgas ei ole kolmandate isikutega tehtavatest tütarettevõtja tehingutest tekkivad õigused ja kohustused omistatavad emaettevõtjale ning see seisukoht on kohaldatav ka menetluskulude kindlaksmääramisel (vt RKTKo nr 3-2-1-154-15, p 9). (p 11)
Kohus peab õigusabikulude hüvitamise (menetluskulude kindlaksmääramise) määruses, sõltumata sellest, kas ta kohaldas TsMS § 176 lg 6 esimest lauset või mitte, tuvastama õigusabikulude tasumise kohustuse olemasolu. See tähendab mh selle tuvastamist, kellele ja missugusel õiguslikul alusel on õigustatud pool kohustatud õigusabikulusid maksma. (p 13)
Kontsernisiseses suhtes korraldatud õigusabi osutamise juhul (ühe juriidilise isiku töötaja osutab kohtumenetluses õigusabi teisele juriidilisele isikule) tuleb TsMS § 176 lg-t 6 tõlgendada nii, et tekkinud menetluskulude vastaspoolelt väljamõistmiseks peab olema üks juriidiline isik esitanud teisele juriidilisele isikule arve õigusabikulude tasumiseks. Vastasel korral ei saa eeldada, et menetlusosalisel oleks tekkinud õigusabikulude eest tasumise kohustus. (p 14)
Õigusabi osutamise eest esitatud arvet saab pidada piisavaks tõendiks kulude tasumise kohustuse olemasolu tõendamisel (RKTKm nr 3-2-1-154-15, p 11). (p 15)
TsMS § 175 lg-s 2 sätestatud erireegel menetlusosalise töötaja kulude hüvitamata jätmise kohta ei ole laiendatav menetlusosalise ema- või tütarettevõtja töötajatele. Kontserni kuuluvad ema- ja tütarettevõtjad on iseseisvad juriidilised isikud, kellel kõigil on oma vara, õigused, kohustused ja võlausaldajad. Sealhulgas ei ole kolmandate isikutega tehtavatest tütarettevõtja tehingutest tekkivad õigused ja kohustused omistatavad emaettevõtjale ning see seisukoht on kohaldatav ka menetluskulude kindlaksmääramisel (vt RKTKm nr 3-2-1-154-15, p 9). (p 11)
3-2-1-145-15 Riigikohus 08.12.2015
TsMS § 175 lg 1 kohaselt on menetlusosalist esindanud lepingulise esindaja kulude põhjendatuse ja vajalikkuse hindamine kohtu kaalutlusotsus (kohus teeb kaalutlusotsuse eelkõige õigusabile kulunud aja ja asja keerukuse hindamise osas), millesse kõrgema astme kohus sekkub üksnes juhul, kui kohus on ületanud diskretsioonipiire (vt nt Riigikohtu 11. veebruari 2015. a kohtumäärus tsiviilasjas nr 3-2-1-115-14, p 11; Riigikohtu 18. mai 2010. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-43-10, p 19). (p 14)
Kohtud jätsid õigesti menetluskulud TsMS § 168 lg-te 4 ja 5 järgi kostja kanda. Kui kostja on pärast vindikatsioonihagi (AÕS § 80) esitamist korteri valduse üleandmiseks ja kostja väljatõstmiseks korteri vabastanud, on ta hageja nõude TsMS § 168 lg 5 mõttes rahuldanud. (p 13)
3-2-1-154-15 Riigikohus 01.12.2015
TsMS § 174 lg 5
TsMS § 174 lg 2
TsMS § 176 lg 6 teise lause järgi ei pea menetlusosaline kohtu nõudmiseta menetluskulusid tõendavaid dokumente esitama. Näiteks juhul, kui menetlusosalise lepinguliseks esindajaks on TsMS § 218 lg 1 p 1 järgi vandeadvokaat, siis võib eeldada, et menetlusosalisel on õigusteenuse eest tasumise kohustus, ning sellisel juhul saab kohus õigusabikulude hüvitamise otsustada ilma TsMS § 176 lg 6 esimest lauset kohaldamata.
Kuigi lepingulise esindaja kulude väljamõistmise tingimuseks ei ole asjaolu, et menetlusosalised on need kulud kandnud (vt nt Riigikohtu 3. juuni 2013. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-65-13, p 18), siis peab õigustatud pool siiski kohtu nõudmisel tõendama TsMS § 176 lg 6 esimese lause järgi õigusabi eest tasumise kohustuse olemasolu. Piisavaks tõendiks on õigusabi osutamise eest esitatud arve või õigusabi eest tasumist tõendav dokument (vt Riigikohtu 1. oktoobri 2001. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-112-01; Riigikohtu 14. oktoobri 2013. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-98-13, p 13). (p 11)
TsMS § 175 lg 2 sätestab erandi TsMS § 175 lg-s 1 sätestatud üldreeglist, mille kohaselt tuleb menetluskuludena hüvitada mh lepingulise esindaja kulud. Tegemist on kahju hüvitamise erikorraga (vt Riigikohtu 9. novembri 2009. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-112-09, p 18). TsMS § 175 lg-s 2 sätestatud erireegel ei ole laiendatav menetlusosalise ema- või tütarettevõtja töötajatele. (p 9)
Lepingulise esindaja kulude hüvitamist ei välista ainuüksi asjaolu, et õigustatud poole ettevõttes töötavad juristid. (p 10)
3-2-1-4-15 Riigikohus 06.05.2015
Menetlusosalist esindanud lepingulise esindaja kulude põhjendatuse ja vajalikkuse hindamisel teeb kohus TsMS § 175 lg 1 kohaselt kaalutlusotsuse eelkõige õigusabile kulunud aja ja keerukuse hindamise kohta.
Üldjuhul ei tohiks väljamõistetav menetluskulu suurus rahaliste nõuete puhul ületada tsiviilasja hinda. Tsiviilasja hinnast suuremas ulatuses menetluskulu väljamõistmine rahalise nõudega asjas oleks õigustatud üksnes asja erilise keerukuse ja suure mahu puhul. (p 14)
Kuna menetluskulude avalduse ja nimekirja koostamine ei nõua õigusalaseid eriteadmisi ja need saab kohtule esitada ka menetlusosaline ise ilma lepingulise esindajata, ei ole tegemist põhjendatud ja vajalike kuludega TsMS § 175 lg 1 mõttes. (p 13)
3-2-1-183-14 Riigikohus 01.04.2015
Ringkonnakohus saab keelduda apellatsioonkaebuse menetlemisest TsMS § 637 lg 21 alusel üksnes juhul, kui apellatsioonkaebus tervikuna on põhjendamatu. (p 13)
Kohus võis enne 1. jaanuari 2015 kehtinud TsMS § 405 lg 1 p 3 järgi lihtmenetluses hagi menetlemisel näha menetluskulude suuruse ette menetlust lõpetavas kohtulahendis, kui menetlusosalised olid enne esitanud oma menetluskulude nimekirjad. (p 13)
Kohtul on alust TsMS § 175 lg 1 järgi menetluskulusid kandma kohustatud menetlusosaliselt välja mõista teise menetlusosalise lepingulise esindaja kulu üksnes juhul, kui esindamine on toimunud kohtumenetluses. (p 13)
3-2-1-115-14 Riigikohus 11.02.2015
TsMS § 153
VÕS § 128 lg 3
Menetluskulude nimekiri võib kajastada lepingulise esindaja tehtud toimingutele kulunud aega ajavahemikena. (p 12)
Asjatundja arvamuse kui dokumentaalse tõendi saamiseks tehtud kulu väljamõistmisele ei kohaldu TsMS §-s 153 sätestatud eksperditasu regulatsioon. Dokumentaalse tõendi saamise kulude mõistlikkus ehk vajalikkus ja põhjendatus on kohtus kontrollitav. Muu hulgas saab hinnata tehtud töö vajalikkust, st kas tõendi hankimine oli poole seisukohtade kinnitamiseks vajalik ja mõistlik. Samuti tuleb hinnata, kas arvamuse andmiseks tehtud ajalist ja rahalist kulu võib ka suurusjärguna pidada mõistlikuks, hinnates vajadusel mh võimalikke alternatiive kulu kandmiseks. (p 13)
TsMS § 175 lg 1 kohaselt on menetlusosalist esindanud lepingulise esindaja kulude põhjendatuse ja vajalikkuse hindamine kohtu kaalutlusotsus eelkõige õigusabile kulunud aja ja keerukuse hindamise osas. (p 11)
Lepingulise esindaja tunnitasu põhjendatust ja vajalikkust tuleb hinnata igas kohtuasjas eraldi. Maakohtu määrusest on selgelt jälgitav, mis põhjustel tuleb poolel hüvitada teise poole lepingulise esindaja keskmisest mõnevõrra kõrgem tunnitasu. Maakohus lähtus tunnitasu hindamisel õigesti tsiviilasja keerukusest ja mahukusest, arvestades seejuures eelkõige asjas esitatud tõenditega, kuivõrd tõendite esitamine on erinevalt õiguslikust kvalifitseerimisest ainult poole ülesanne, samuti menetluse kestusest ja esindaja kvalifikatsioonist. Lisaks arvestas maakohus, et ajakirjanduses avaldatud keskmine tunnitasu on aastatega eelduslikult tõusnud. (p 14)
3-2-1-138-14 Riigikohus 17.12.2014
TsMS § 174 lg 8
Riigikohtu üldkogu on 26. juunil 2014 tsiviilasjas nr 3-2-1-153-13 tehtud lahendis tunnistanud põhiseadusega vastuolus olevaks ja kehtetuks TsMS § 174 lg 8, mille kohaselt võib tsiviilkohtumenetluses menetluskulud kindlaks määrata kohtunikuabi. Sellest tulenevalt märkis üldkogu ülalviidatud lahendi p-s 78, et kuna maakohtu määruse menetluskulude kindlaksmääramise kohta on teinud kohtunikuabi, on maakohtu määruse teinud ebaseaduslik kohtukoosseis. Nimetatud rikkumine on käsitatav menetlusõiguse normi olulise rikkumisena, mis on kohtumääruse tühistamise aluseks. Riigikohtu üldkogu eelnimetatud lahendist ei tulene, et TsMS § 174 lg 8 on kehtetuks tunnistatud üksnes edasiulatuvalt. Põhiseaduslikkuse järelevalve otsustega tunnistatakse normid üldjuhul kehtetuks tagasiulatuvalt (vt Riigikohtu üldkogu 26. juuni 2014. a otsus kohtuasjas nr 3-4-1-1-14, p 130). Seetõttu tühistab kolleegium nii ringkonnakohtu kui ka maakohtu määruse, kuna norm, mille alusel võis menetluskulude rahalise suuruse kindlaksmääramise määruse teha ka kohtunikuabi, on kehtetuks tunnistatud tagasiulatuvalt (vt ka Riigikohtu 1. detsembri 2014. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-125-14, p 12). (p 13) Kohtud on praegusel juhul lähtunud õigusabikulude väljamõistmisel TsMS § 175 lg 3 alusel välja antud Vabariigi Valitsuse määrusest nr 306, millega kehtestati lepingulise esindaja kulude teiselt menetlusosaliselt sissenõudmise piirmäärad. Riigikohtu üldkogu lahendiga tunnistati, et TsMS § 175 lg 3 alates 1. jaanuarist 2006 kuni 31. detsembrini 2008 kehtinud redaktsioon ning samuti Vabariigi Valitsuse 15. detsembri 2005. a määrus nr 306 "Lepingulise esindaja ja nõustaja kulude teistelt menetlusosalistelt sissenõudmise piirmäärad", mis kehtis 1. jaanuarist 2006 kuni 11. septembrini 2008, olid põhiseadusega vastuolus (vt sellekohaseid põhjendusi Riigikohtu üldkogu 26. juuni 2014. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-153-13, p-d 71–75). Seega tuleb menetluskulude rahalise suuruse kindlaksmääramise avalduse uuel läbivaatamisel maakohtul kontrollida kostja lepingulise esindaja kulude põhjendatust ja vajalikkust. (p 14)
kohtunikuabi ja kohtujuristi pädevus tsiviilkohtumenetluses
Riigikohtu üldkogu on 26. juunil 2014 tsiviilasjas nr 3-2-1-153-13 tehtud lahendis tunnistanud põhiseadusega vastuolus olevaks ja kehtetuks TsMS § 174 lg 8, mille kohaselt võib tsiviilkohtumenetluses menetluskulud kindlaks määrata kohtunikuabi. Sellest tulenevalt märkis üldkogu ülalviidatud lahendi p-s 78, et kuna maakohtu määruse menetluskulude kindlaksmääramise kohta on teinud kohtunikuabi, on maakohtu määruse teinud ebaseaduslik kohtukoosseis. Nimetatud rikkumine on käsitatav menetlusõiguse normi olulise rikkumisena, mis on kohtumääruse tühistamise aluseks. Riigikohtu üldkogu eelnimetatud lahendist ei tulene, et TsMS § 174 lg 8 on kehtetuks tunnistatud üksnes edasiulatuvalt. Põhiseaduslikkuse järelevalve otsustega tunnistatakse normid üldjuhul kehtetuks tagasiulatuvalt (vt Riigikohtu üldkogu 26. juuni 2014. a otsus kohtuasjas nr 3-4-1-1-14, p 130). Seetõttu tühistab kolleegium nii ringkonnakohtu kui ka maakohtu määruse, kuna norm, mille alusel võis menetluskulude rahalise suuruse kindlaksmääramise määruse teha ka kohtunikuabi, on kehtetuks tunnistatud tagasiulatuvalt (vt ka Riigikohtu 1. detsembri 2014. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-125-14, p 12). (p 13)
Kohtud on praegusel juhul lähtunud õigusabikulude väljamõistmisel TsMS § 175 lg 3 alusel välja antud Vabariigi Valitsuse määrusest nr 306, millega kehtestati lepingulise esindaja kulude teiselt menetlusosaliselt sissenõudmise piirmäärad. Riigikohtu üldkogu lahendiga tunnistati, et TsMS § 175 lg 3 alates 1. jaanuarist 2006 kuni 31. detsembrini 2008 kehtinud redaktsioon ning samuti Vabariigi Valitsuse 15. detsembri 2005. a määrus nr 306 "Lepingulise esindaja ja nõustaja kulude teistelt menetlusosalistelt sissenõudmise piirmäärad", mis kehtis 1. jaanuarist 2006 kuni 11. septembrini 2008, olid põhiseadusega vastuolus (vt sellekohaseid põhjendusi Riigikohtu üldkogu 26. juuni 2014. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-153-13, p-d 71–75). Seega tuleb menetluskulude rahalise suuruse kindlaksmääramise avalduse uuel läbivaatamisel maakohtul kontrollida kostja lepingulise esindaja kulude põhjendatust ja vajalikkust. (p 14)
3-2-1-119-14 Riigikohus 10.12.2014
TsMS § 654 lg 2 2
Menetluskulu väljamõistmise määruses tuleks selguse huvides alati tuua välja väljamõistetava menetluskulu koosseis, st näidata ära, kui suur on väljamõistetav riigilõiv, lepingulise esindaja kulu või muu menetluskulu. See lihtsustaks lahendist arusaamist ja edasikaebe ulatuse mõistmist ning võimaldaks kõrgema astme kohtul lahendis tehtud arvutusi paremini kontrollida. (p 16)
Kuna kumbki pool ei vaidlustanud maakohtu määrust osas, millega maakohus määras, et hüvitamisele kuuluvatelt menetluskuludelt tuleb tasuda viivist pärast 30 päeva möödumist määruse jõustumisest (maakohtu määruse resolutsiooni p 4), siis on maakohtu määrus selles osas TsMS § 466 lg 3 esimese lause kohaselt jõustunud. Selles osas maakohtu määrust tühistades ületas ringkonnakohus määruskaebuse piire, rikkudes TsMS § 651 lg-t 1 (koostoimes TsMS §-ga 659). Määruskaebuse piiride ületamine on menetlusõiguse normi oluline rikkumine TsMS § 669 lg 2 ja § 692 lg 4 esimese lause järgi, mistõttu tuleb eelnimetatud osas ringkonnakohtu määrus tühistada sõltumata määruskaebuse ulatusest ja põhjendustest (apellatsiooni piiride ületamise kohta vt vastavalt ka Riigikohtu 8. mai 2008. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-37-08, p 14). (p 17)
lahendi tervikresolutsiooni esitamine
TsMS § 654 lg 22 eesmärk on võimaldada ringkonnakohtul selgitada resolutsiooni terviktekstis täiendavalt, milles seisnes maakohtu lahendi muutmise sisu. Kui aga ringkonnakohus on oma lahendis esitatud maakohtu lahendi resolutsiooni terviktekstist (tervikresolutsioonist) jätnud midagi maakohtu lahendi resolutsioonis kajastatust välja, ei saa sellest järeldada, et ringkonnakohus on maakohtu lahendi resolutsiooni selles osas muutnud. Üksnes tervikresolutsioon ei saa seega asendada neid ringkonnakohtu otsustusi, mida ringkonnakohus oleks pidanud sõnaselgelt tegema maakohtu lahendi osalisel tühistamisel. Kui tervikresolutsioon on vastuolus otsuse muude osadega, siis on tegemist TsMS § 442 lg 5 rikkumisega. (p 18)
Menetlusosalist esindanud lepingulise esindaja kulude põhjendatuse ja vajalikkuse hindamine kohtu diskretsiooniotsus, millesse kõrgema astme kohus saab sekkuda vaid juhul, kui kohus on ületanud diskretsioonipiire (vt Riigikohtu 9. märtsi 2011. a otsis tsiviilasjas nr 3-2-1-174-10, p 10; 2. detsembri 2010. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-132-10, p 10; 18. mai 2010. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-43-10, p 19).

matches:
§ 162
§ 157
§ 144
§ 152
§ 88
§ 229
§ 107
§ 109
§ 69
§ 69
§ 104
§ 107
§ 69
§ 69
§ 104
Kohus
§ 109
§ 175
Riigikohus
§ 172
§ 3
§ 172
§ 475
§ 175
§ 128
§ 172
§ 172
§ 172
kohus
kohus
kohus
§ 141
§ 172
§ 172
§ 172
§ 91
kohus
kohus
kohus
Riigikohus
§ 176
§ 174
§ 175
Riigikohus
kohus
§ 176
§ 172
§ 172
kohus
§ 175
Riigikohus
§ 218
§ 218
kohus
§ 218
Riigikohus
§ 217
§ 175
§ 175
§ 175
Riigikohus
§ 40
§ 49
§ 175
§ 49
§ 175
§ 175
Riigikohus
§ 168
§ 168
§ 168
§ 175
kohus
kohus
Riigikohus
§ 144
§ 144
§ 162
§ 175
§ 175
kohus
kohus
Riigikohus
§ 175
Kohus
§ 176
§ 176
§ 175
Riigikohus
§ 175
kohus
kohus
§ 168
§ 80
§ 168
Riigikohus
§ 174
§ 174
§ 176
§ 218
kohus
§ 176
§ 176
§ 175
§ 175
§ 175
Riigikohus
kohus
§ 175
§ 175
Riigikohus
§ 637
Kohus
§ 405
§ 175
Riigikohus
§ 153
§ 128
§ 175
Riigikohus
§ 174
§ 174
§ 174
§ 175
§ 175
§ 174
§ 174
§ 175
§ 175
Riigikohus
§ 654
§ 466
§ 651
§ 669
§ 692
§ 654
§ 442
kohus
kohus


text:
Valik kohtulahenditest
Pärnu Ülejõe Põhikooli ja Pärnu Koidula Riigigümnaasiumi toitlustusjuht HA mõisteti süüdi omastamises ametiisiku poolt, ametialases võltsimises ja võltsitud dokumendi kasutamises KarS § 201 lg 2 p 3, § 299 lg 1 ja § 345 lg 1 järgi. Töötades kahe kooli toitlustusjuhina omastas HA ebaseaduslikult enda ja kolmandate isikute kasuks ajavahemikul 2015 - 2016 talle usaldatud õppeasutuste puhvetist ja toidu müügist saadud raha, tekitades oma tegevusega Pärnu Linnavalitsusele kahju kokku 5562 eurot. Omastamise varjamiseks võltsis HA raamatupidamise dokumente ning esitas Pärnu Linnavalitsuse raamatupidamisele valeandmetega koondaruandeid ja kassa perioodi raporteid.
Kohus mõistis HAle karistuseks 8 kuud vangistust 1 aasta pikkuse katseajaga. KarS § 831 alusel mõistis kohus konfiskeerimise tagamiseks välja 1777 eurot.

matches:
§ 201
§ 299
§ 345
Kohus
§ 831
kohus


text:
29. aprill 2015(*)
[Tekst, mida parandati 13. mai 2015. aasta kohtumäärusega]
Avalik teenistus – Edutamine – 2011. aasta edutamine – Edutatavate ametnike nimekirja kandmata jätmine – Personalieeskirjade artikkel 45 – Kaheaastane teenistusstaaž palgaastmes – Ajutise teenistujana töötatud aja arvesse võtmata jätmine – Erinev kohtlemine asjaomaste töötajate töölevõtmise õigusliku vormi tõttu – Direktiiv 1999/70/EÜ – [parandatud 13. mai 2015. aasta kohtumäärusega] ETUC, UNICE ja CEEP raamkokkulepe tähtajalise töö kohta – Klausel 4 – Tuginemise võimalikkus – Väljajätmine
Kohtuasjas F‑78/12,
Viara Todorova Androva, Euroopa Liidu Nõukogu ametnik, elukoht Rhode-Saint-Genèse (Belgia), esindaja: advokaat M. Velardo,
Euroopa Liidu Nõukogu, esindajad: J. Herrmann ja M. Bauer,
Euroopa Komisjon, esindajad: J. Currall ja G. Gattinara,
Euroopa Liidu Kontrollikoda, esindajad: T. Kennedy, N. Scafarto ja K. Zavřelová, hiljem N. Scafarto,
koosseisus: koja president K. Bradley (ettekandja), kohtunikud H. Kreppel ja M. I. Rofes i Pujol,
1 V. Todorova Androva esitas hagiavaldusega, mis saabus Avaliku Teenistuse Kohtu kantseleisse 25. juulil 2012, hagi, milles ta taotleb sisuliselt esiteks, et tühistataks Euroopa Liidu Nõukogu otsus mitte kanda teda 2011. aasta edutamise raames edutatavate ametnike nimekirja, ning teiseks, et talle hüvitataks varaline ja mittevaraline kahju, mida ta selle otsuse õigusvastasuse tõttu väidetavalt kandis.
2 Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade (edaspidi „personalieeskirjad”) artikli 45 lõike 1 vaidluse suhtes kohaldatavas redaktsioonis on sätestatud:
„Ametialane edutamine toimub ametisse nimetava asutuse või ametiisiku otsusega artikli 6 lõiget 2 silmas pidades. Selleks nimetatakse ametnik tema tegevusüksuse järgmisele kõrgemale palgaastmele. Edutamiseks valitakse välja eranditult need ametnikud, kes on oma palgaastmele vastaval ametikohal töötanud minimaalselt kaks aastat, võrreldes enne seda edutamiseks kõlblike ametnike teeneid. […]”
3 Nõukogu võttis 28. juunil 1999 vastu direktiivi 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta (EÜT L 175, lk 43; ELT eriväljaanne 05/03, lk 368).
4 Direktiivile 1999/70 lisatud ETUC, UNICE ja CEEPi raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta (edaspidi „raamkokkulepe”) klausli 1 kohaselt on selle eesmärk järgmine:
5 Raamkokkuleppe klauslis 4 „Mittediskrimineerimise põhimõte” on sätestatud:
6 Nõukogu võttis hageja tööle alates 1. juulist 2006 ajutise teenistujana Euroopa Liidu muude teenistujate teenistustingimuste (edaspidi „muude teenistujate teenistustingimused”) artikli 2 punkti b tähenduses. Ta määrati palgaastmele AD 5 ning võeti tööle administraator‑lingvistina peasekretariaadi personali ja halduse peadirektoraadi kirjaliku tõlke ja dokumentide koostamise osakonna bulgaaria keele üksusesse. Oli nähtud ette, et teenistusleping niisugusena, nagu seda muutsid selle üksteisele järgnevad lisad, lõpeb 31. detsembril 2010.
7 Et hageja osales vahepeal edukalt konkursil EPSO/AD/166/09, nimetati ta 23. novembri 2010. aasta otsusega, mis jõustus 1. detsembril 2010, katseajal olevaks ametnikuks palgaastmega AD 5. Personalieeskirjade artikli 32 kolmanda lõigu alusel säilis hagejal teenistusstaaž palgajärgus, mille ta oli omandanud siis, kui oli ajutine teenistuja, ja seepärast määrati ta palgajärku 4.
8 Poolte vahel ei ole vaidlust selles, et pärast nimetamist katseajal olevaks ametnikuks täitis hageja edasi samu ametikohustusi, mida ta oli täitnud juba ajutise teenistujana.
9 Hageja nimetati alaliselt ametisse 12. juuli 2011. aasta otsusega, mis jõustus 1. septembril 2011.
10 Ametisse nimetav asutus avaldas 12. septembri 2011. aasta personaliteatega nr 87/11 2011. aasta edutamise raames edutatavate ametnike nimekirja. Hageja nime selles ei olnud.
11 17. oktoobril 2011 avaldati personaliteade nr 100/11, milles esitatakse 2011. aasta edutamise raames edutatavate ametnike nimekiri. Hageja nime selles ei olnud.
12 Hageja esitas 9. detsembril 2011 kaebuse otsuse peale mitte kanda teda edutatavate ametnike nimekiri niisugusena, nagu see nimekiri on toodud personaliteates nr 87/11.
13 Ametisse nimetava asutusena tegutseva nõukogu peasekretäri asetäitja 18. aprilli 2012. aasta otsusega jäeti kaebus rahuldamata eelkõige põhjendusel, et hagejal ei ole palgaastmes kaheaastast teenistusstaaži alates tema ametnikuks nimetamisest, nagu on nõutud personalieeskirjade artiklis 45 selleks, et isiku nimi kantaks edutatavate ametnike nimekirja (edaspidi „kaebuse rahuldamata jätmise otsus”).
14 Et ettekandja-kohtunik, kellele kohtuasi esialgu määrati, lahkus ametist ja kodade koosseisu muudeti, nimetas Avaliku Teenistuse Kohtu president 6. mail 2013 uue ettekandja-kohtuniku.
15 Avaliku Teenistuse Kohus teatas 24. juuni 2013. aasta kirjaga pooltele, et ta kavatseb kutsuda menetlusse astuma Euroopa Parlamenti, Euroopa Komisjoni, Euroopa Liidu Kohut ja Euroopa Liidu Kontrollikoda, ning palus pooltel esitada selle kohta oma seisukohad.
16 Et pooled ei olnud kavandatava menetlusse astumise kutse vastu, lubati Avaliku Teenistuse Kohtu teise koja presidendi 4. detsembri 2013. aasta määrusega (Todorova Androva vs. nõukogu, F‑78/12, EU:F:2013:206) komisjonil ja kontrollikojal menetlusse astuda. Parlament ja Euroopa Kohus ei soovinud astuda käesolevas kohtuasjas menetlusse.
17 Komisjon ja kontrollikoda saatsid oma menetlusse astuja seisukohad vastavalt 14. ja 15. jaanuaril 2014.
18 Nõukogu teatas 13. veebruari 2014. aasta kirjaga Avaliku Teenistuse Kohtule, et tal ei ole komisjoni ja kontrollikoja menetlusse astuja seisukohtade kohta seisukohti. Hageja esitas oma seisukohad komisjoni ja kontrollikoja menetlusse astuja seisukohtade kohta 10. märtsil 2014.
19 Hageja palub Avaliku Teenistuse Kohtul:
– tühistada otsus mitte kanda teda 2011. aasta edutamise raames edutatavate ametnike nimekirja niisugusena, nagu see ilmneb 12. septembri 2011. aasta personaliteatest nr 87/11;
– tühistada kaebuse rahuldamata jätmise otsus;
– mõista nõukogult välja hüvitis varalise ja mittevaralise kahju eest, mille ta hindas esialgu 40 000 eurole ning mis määratakse täpsemalt kindlaks kohtuasja käigus, samuti viivitusintress määraga 6,75%;
20 Nõukogu palub Avaliku Teenistuse Kohtul:
21 Komisjon ja kontrollikoda paluvad Avaliku Teenistuse Kohtul jätta hagi rahuldamata ja mõista kohtukulud välja hagejalt.
Nõue tühistada kaebuse rahuldamata jätmise otsus
22 Kohtupraktika kohaselt toovad vormiliselt kaebuse rahuldamata jätmise otsuse vastu suunatud nõuded kaasa Avaliku Teenistuse Kohtu poole pöördumise otsuse osas, mille peale kaebus esitati, kui kaebuse rahuldamata jätmise otsusel kui niisugusel ei ole iseseisvat sisu (kohtuotsus Balionyte-Merle vs. komisjon, F‑113/12, EU:F:2013:191, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika).
23 Käsitletaval juhul tõdeb Avaliku Teenistuse Kohus, et kaebuse rahuldamata jätmise otsusega kinnitati otsust mitte kanda hageja nime edutatavate ametnike nimekirja, esitades samas selle viimase otsuse põhjendused. Niisugusel juhul tuleb tõesti analüüsida algse huve kahjustava akti õiguspärasust, võttes arvesse kaebuse rahuldamata jätmise otsuses esitatud põhjendusi, kuna need põhjendused peavad nimetatud aktiga kokku langema (vt selle kohta kohtuotsus komisjon vs. Birkhoff, T‑377/08 P, EU:T:2009:485, punktid 58 ja 59 ja seal viidatud kohtupraktika).
24 Järelikult ei ole nõudel tühistada kaebuse rahuldamata jätmise otsus iseseisvat sisu ja hagi tuleb käsitada nii, et sellega vaidlustatakse otsus mitte kanda hagejat 2011. aasta edutamise raames edutatavate ametnike nimekirja niisugusena, nagu see ilmneb 12. septembri 2011. aasta personaliteatest nr 87/11 (edaspidi „vaidlustatud otsus”), mille põhjendusi on täpsustatud kaebuse rahuldamata jätmise otsusega (vt selle kohta kohtuotsused Eveillard vs. komisjon, T‑258/01, EU:T:2004:177, punktid 31 ja 32, ning Buxton vs. parlament, F‑50/11, EU:F:2012:51, punkt 21).
Nõue tühistada vaidlustatud otsus
25 Hageja põhjendab oma nõuet vormiliselt kolme väitega, mis on vastavalt järgmised:
– esimese kohaselt on rikutud personalieeskirjade artiklit 45 ja tehtud ilmne hindamisviga;
– teise kohaselt on rikutud võrdse kohtlemise põhimõtet;
– kolmanda kohaselt on rikutud hoolitsemiskohustust.
26 Võttes siiski arvesse argumente, millega hageja oma nõuet põhjendab, ja täpsustusi, mis ta kohtuistungil tegi, tuleb esimest väidet mõista nii, et esimese võimalusena väidab ta, et on rikutud personalieeskirjade artiklit 45, ja teise võimalusena esitab väite, mille kohaselt on personalieeskirjade artikkel 45 õigusvastane, sest eiratud on diskrimineerimiskeelu põhimõtet niisugusena, nagu see on sätestatud raamkokkuleppe klauslis 4.
Esimene väide, et on rikutud personalieeskirjade artiklit 45 ja et see säte on õigusvastane
27 Hageja väidab sisuliselt, et talle sai osaks põhjendamatu diskrimineerimine võrreldes edutatavate ametnikega, ning seda seepärast, et ta täitis ajutise teenistujana samasuguseid ametikohustusi nagu ametnik, kuid ajutise teenistujana töötatud aega ei võetud siiski arvesse, et arvutada kaheaastast teenistusstaaži palgaastmes, mis on vastavalt personalieeskirjade artiklile 45 edutamiseks vajalik. Hageja täitis alates ajutise teenistujana tööle asumisest nimelt alati samu ametikohustusi.
28 Esimese väitega niisugusena, nagu hageja täpsustas oma seisukohtades menetlusse astujate seisukohtade kohta ja kohtuistungil, kinnitab hageja esimese võimalusena, et vaidlustatud otsus põhineb personalieeskirjade artikli 45 ekslikul tõlgendusel. Nimelt tõlgendas nõukogu seda sätet nii, et arvutades kaheaastast teenistusstaaži, mis peab ametnikel olema, et neid edutataks, ei võetud arvesse võimalikku teenistusstaaži, mille olid omandanud ametnikud, kes olid – nagu hageja – enne alaliselt ametisse nimetamist ajutised teenistujad. Hageja sõnul võimaldab personalieeskirjade artikli 45 sõnastus seda arvesse võtta ja direktiiviga 1999/70 on kooskõlas ainult niisugune tõlgendus.
29 Hageja arvab, et kui personalieeskirjade artiklit 45 ei saaks tõlgendada nii, et see võimaldab võtta kõrgemale palgaastmele edutamiseks vajaliku kaheaastase teenistusstaaži arvutamisel arvesse ajutise teenistujana omandatud teenistusstaaži, oleks see artikkel vastuolus direktiiviga 1999/70 ja võrdse kohtlemise põhimõttega, mida see direktiiv väljendab, ning tuleks järelikult tunnistada õigusvastaseks.
30 Hageja sõnul otsustas Euroopa Kohus kohtuotsuses Rosado Santana (C‑177/10, EU:C:2011:557), et raamkokkulepet tuleb tõlgendada nii, et see keelab igasuguse „alaliste ametnike” ja „ajutiste teenistujate” erineva kohtlemise, v.a juhul kui selleks erinevaks kohtlemiseks on objektiivne põhjus, ning niisiis oli see, et isiku „ajutise teenistujana” töötamise aega enne ametnikuks saamist ei võetud arvesse selle kindlakstegemisel, kas isikut saab edutada, nimetatud raamkokkuleppega vastuolus.
31 Hageja on arvamusel, et liidu institutsioonid peavad suhetes oma töötajatega direktiivi 1999/70 järgima. Raamkokkuleppe klausel 4, mille alusel otsustas Euroopa Kohus, et ajutise teenistujana töötatud aega tuleb arvesse võtta samamoodi nagu ametnikuna töötatud aega, väljendab võrdse kohtlemise üldpõhimõtet, mis on „aluspõhimõte”.
32 Teise võimalusena leiab hageja, et isegi kui Avaliku Teenistuse Kohus peaks leidma, et hageja ei saa tugineda aluspõhimõtte olemasolule, on institutsioonid kohustatud tõlgendama personalieeskirjade artiklit 45 direktiivist 1999/70 lähtudes ning seda ELL artikli 4 lõikes 3 ette nähtud lojaalse koostöö kohustuse tõttu.
33 Et personalieeskirjade artiklit 45 võib tõlgendada mitmeti, arvab hageja igal juhul, et nõukogu oleks pidanud selle väljaselgitamisel, kuidas mõistet „on oma palgaastmele vastaval ametikohal töötanud minimaalselt kaks aastat” personalieeskirjade artikli 45 tähenduses tõlgendada tuleb, arvesse võtma direktiivi 1999/70 ja seega raamkokkulepet.
34 Hageja arvab ka, et asjaolu, et kohtuotsus Rosado Santana (EU:C:2011:557) puudutab institutsioonisisest valikumenetlust, mitte edutamismenetlust, ei ole asjaolu, mis õigustaks seda, et Euroopa Kohtu valitud lahendust käesolevas kohtuasjas ei kohaldata. Edutamismenetlus aitab samamoodi nagu institutsioonisisene valikumenetlus kaasa avalike teenistujate karjääri edenemisele ning on seotud raamkokkuleppe klauslis 4 nimetatud töötingimustega.
35 Hageja sõnul ei välista personalieeskirjad järjepidevust ajutise teenistujana omandatud teenistusstaaži ja ametnikuna omandatud teenistusstaaži vahel, vaid mõnest sättest ilmneb isegi, et see järjepidevus on olemas. Personalieeskirjade artiklis 45 ei ole sõnaselgelt märgitud, et selles artiklis osundatud teenistusstaaž peab olema omandatud üksnes ametnikuna. Ka ei välista see artikkel, et arvesse võib võtta muid hindamisaruandeid peale nende, mis on koostatud sellest ajast peale, kui isik sai ametnikuks. Vastupidi, personalieeskirjade artikli 32 kolmandast lõigust ilmneb, et ametnikuks saanud ajutised teenistujad saavad säilitada varem omandatud teenistusstaaži ja seda ka juhul, kui nad võeti tööle teises õiguslikus režiimis.
36 Nõukogu väidab, et hageja väide on vastuolus seadusandja kavatsusega võtta personalieeskirjade artikli 45 kohaldamisel arvesse ainult ametnikuna töötatud aega – kavatsus, mis ilmneb väljendist „palgaastmele vastaval ametikohal töötanud” personalieeskirjade artikli 45 tekstis endas.
37 Ka eeldab hageja väide nõukogu arvates, et eksisteerib õiguslik järjepidevus ajutise teenistuja ja ametniku staatuse vahel. Personalieeskirjade ja kohtupraktika, eelkõige kohtumääruste Kyriazi vs. komisjon (F‑66/06, EU:F:2006:92) ja Pereira Sequeira vs. komisjon (F‑65/06, EU:F:2006:124) ning kohtuotsuse Toronjo Benitez vs. komisjon (F‑33/07, EU:F:2008:25) analüüsi tulemusena peaks Avaliku Teenistuse Kohus aga niisuguse õigusliku järjepidevuse välistama.
38 Lõpuks ei saa seadusandja soovi, et personalieeskirjade artikli 45 kontekstis võetaks arvesse ainult ametnikuna töötatud aega, nõukogu meelest kahtluse alla panna võrdse kohtlemise põhimõttele tuginedes. Kohtupraktika ning eelkõige kohtuotsuste Chetcuti vs. komisjon (C‑16/07 P, EU:C:2008:549, punkt 40) ja Wasmeier vs. komisjon (T‑381/00, EU:T:2002:190, punkt 122) kohaselt ei ole diskrimineerimist siis, kui ametnikke koheldakse teistmoodi kui ajutisi teenistujaid, sest kummagi kategooria määratlus vastab administratsiooni õiguspärastele – kas alalistele või ajutistele − vajadustele ja ülesannete laadile, mida ta peab täitma.
39 Nõukogu leiab ka, et kohtuotsuses Rosado Santana (EU:C:2011:557) valitud lahendus ei ole ülekantav käsitletavale juhtumile.
40 Kõigepealt meenutab nõukogu, et kohtuotsuses Rosado Santana (EU:C:2011:557) käsitleti küsimust, kuidas tõlgendada direktiivi, mida tuleb liikmesriigis kohaldada, ning et direktiivile saab suhetes institutsiooniga tugineda ainult kaudselt kohtuotsuses Aayhan jt vs. parlament (F‑65/07, EU:F:2009:43, punktid 113−116) välja toodud juhtudel. Raamkokkuleppe klausel 4 ei kuulu nendest juhtumitest ühegi juhtumi hulka. Eelkõige ei ole raamkokkuleppe klausel 4 niisugusena, nagu direktiiv 1999/70 selle ellu viib, üldise õiguspõhimõtte väljendus ja kuna personalieeskirjade artikli 45 sõnastus on selge, ei ole selle sätte mõtte kindlakstegemiseks vaja pöörduda direktiivi poole.
41 Seejärel rõhutab nõukogu, et hageja ja F. J. Rosado Santana olukordade vahel on oluline erinevus, mis seisneb selles, et viimane töötas alati sama õigusliku režiimi alusel, sest ta oli „asendusametnik” ja sai siis „koosseisuliseks ametnikuks”, samas kui hageja suhtes kohaldati üksteise järel kaht erinevat režiimi, st muude teenistujate teenistustingimusi, kui ta oli ajutine teenistuja, ja siis personalieeskirju, kui ta oli ametnik.
42 Oma vastuses menetlust korraldavatele meetmetele täpsustas nõukogu oma seisukohta, tuginedes kohtumäärusele Rivas Montes (C‑178/12, EU:C:2013:150). Nõukogu arvates tuleneb sellest kohtumäärusest, et raamkokkuleppe klauslile 4 ei saa tugineda selleks, et põhjendada väidet, et personalieeskirjade artikkel 45 on õigusvastane. See klausel käsitleb tähtajalise töösuhtega töötajate diskrimineerimist ainult selle suhte kestuse alusel, samas kui käsitletaval juhul rajaneb ajutiste teenistujate ja ametnike erinev kohtlemine nende ja liidu institutsioonide vahelise töösuhte õiguslikul laadil.
43 Eeldusel, et kohtuotsuses Rosado Santana (EU:C:2011:557) valitud lahenduse saab üle kanda Euroopa Liidu avalikule teenistusele, väidab nõukogu, et administratsiooni õiguspärased vajadused ja nende – alaliste või ajutiste – ülesannete laad, mida ta peab täitma, kujutavad endast objektiivseid põhjuseid, mis õigustavad seda, et edutamisel ei võeta arvesse aega, mil hageja töötas ajutise teenistujana.
44 Komisjoni arvates peaks Avaliku Teenistuse Kohus tunnistama õigusvastasuse väite omal algatusel vastuvõetamatuks, sest kaebuses niisugust väidet ei esitatud.
45 Sisulistes küsimustes toetab komisjon kõiki nõukogu argumente, rõhutades, et ajutise teenistuja staatus erineb põhjalikult ametniku staatusest.
46 Eelkõige arvab komisjon, et asjaolul, et hageja täitis ajutise teenistujana samu ülesandeid, mis anti talle pärast nimetamist katseajal olevaks ametnikuks, ei ole vähimatki tähtsust. Komisjoni meelest on hageja väite puhul omistatud liiga palju tähtsust täiesti juhuslikele faktilistele asjaoludele ja antud põhjendamatu eelis teenistujatele, kes on alati täitnud samu ülesandeid − kõigepealt ajutiste teenistujate ja seejärel ametnikena −, võrreldes mitmesuguseid ülesandeid täitnud teenistujatega.
47 Kontrollikoda, kes nõustub nõukogu argumentidega, kinnitab oma menetlusse astuja seisukohtades sisuliselt, et raamkokkuleppe klauslile 4 ei saa tugineda suhetes Euroopa Liidu institutsioonidega juhul, kui personalieeskirjade artikli 45 kohaldamisel ei võeta arvesse teenistusstaaži, mille ametnik omandas siis, kui ta oli ajutine teenistuja. Ta leiab, et niisuguse olukorraga ei rikuta diskrimineerimiskeelu põhimõtet ning see ei ole ka üksteisele järgnevate tähtajaliste lepingute või töösuhete kasutamisest tingitud kuritarvitus ning et nii või teisiti ei ole hageja sellisele kuritarvitusele tuginenud.
48 Avaliku Teenistuse Kohus analüüsib kõigepealt küsimust, kas nõukogu eiras personalieeskirjade artikli 45 ulatust, kui tõlgendas seda nii, et see ei võimaldanud tal arvesse võtta teenistusstaaži, mille hageja omandas ajutise teenistujana, selle kaheaastase teenistusstaaži arvutamisel, mis peab hagejal olema palgaastmes omandatud, et teda võiks edutada. Personalieeskirjade artikli 45 õiguspärasuse küsimus – mille hageja esitab teise võimalusena – on käsitletaval juhul asjakohane ainult siis, kui nõukogu ei ole selle sätte tõlgendamisel eksinud.
49 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb liidu õigusnormide tõlgendamisel arvesse võtta mitte üksnes nende sõnastust, vaid ka eesmärke, mida taotletakse õigusaktidega, millesse need õigusnormid kuuluvad, ja nende konteksti (kohtuotsus Hoštická jt, C‑561/13, EU:C:2014:2287, punkt 29).
50 Käsitletaval juhul on personalieeskirjade artiklis 45 ette nähtud, et edutamiseks „valitakse välja eranditult need ametnikud, kes on oma palgaastmele vastaval ametikohal töötanud minimaalselt kaks aastat”. Selle sätte sõnastus, milles on kasutatud väljendit „palgaastmele vastaval ametikohal töötanud” ja omastavat asesõna „oma” – mis viitab „ametnikele” −, näitab aga, et ametisse nimetav asutus peab võtma arvesse üksnes teenistusstaaži, mis on omandatud selles palgaastmes ametnikuna.
51 Seda personalieeskirjade artikli 45 sõna-sõnalist tõlgendust kinnitab personalieeskirjade analüüs tervikuna. Näib nimelt, et seadusandja meelest ei esine ametnikuks saanud ajutise teenistuja karjääris mingit õiguslikku järjepidevust (vt selle kohta kohtuotsused Bellantone vs. kontrollikoda, F‑85/06, EU:F:2007:171, punkt 51; Toronjo Benitez vs. komisjon, EU:F:2008:25, punkt 87, ja kohtumäärus Prieto vs. parlament, F‑42/07, EU:F:2011:159, punkt 61).
52 Avaliku Teenistuse Kohus tõdeb, et personalieeskirjade artikli 34 kohaselt peavad „[a]metnikud […] enne ametisse kinnitamist läbima üheksakuulise katseaja”. Selles õigusnormis ei ole teenistujaid, kes nimetati katseajal olevateks ametnikeks pärast seda, kui nad töötasid ajutiste teenistujatena, kuidagi eristatud teistest teenistujatest, isegi kui nad täitsid nii ühes kui ta teises režiimis samu ametikohustusi. Kui hageja väide õiguslikust järjepidevusest oleks põhjendatud, ei saaks ametisse nimetatud ametnikud, kes töötasid juba ajutiste teenistujatena, sellest sättest mingit kasu.
53 Lisaks tuleb märkida, et kui seadusandja oleks tahtnud aega, mil teenistuja töötas ajutise teenistujana, arvesse võtta nii, et sellel on tagajärjed tema ametnikukarjäärile, oleks ta seda teinud sõnaselgelt. Nõnda on see personalieeskirjade artikli 32 kolmandas lõigus, mille kohaselt „[i]nstitutsiooni kehtestatud palgaastmekriteeriumide kohaselt liigitatud ajutistel töötajatel säilib ajutise töötajana omandatud staaž, kui nad nimetatakse sama palgaastme ametnikeks kohe pärast ajutise teenistuse lõppu”, ning seda erandina artikli 32 esimesest lõigust, mille järgi võetakse ametnik tööle oma palgaastme esimeses järgus. Samuti on muude teenistujate teenistustingimuste artikli 40 teises lõigus sätestatud, et „[p]ersonalieeskirjade VIII lisas ette nähtud pensioniõigusliku staaži arvutamisel võetakse arvesse kogu Euroopa Liidu institutsioonide ajutise töötajana teenistuses oldud aega”.
54 Sellest järeldub, et nõukogu ei teinud mingit viga, kui tõlgendas personalieeskirjade artiklit 45 nii, et edutamismenetluses saab arvesse võtta ainult teenistusstaaži, mis on palgaastmes omandatud ametnikuna, seda enam, et muude teenistujate teenistustingimustes ei ole nähtud ette, et seda artiklit kohaldatakse siiski ühel või teisel viisil ajutiste teenistujate olukorra suhtes.
55 Seega tuleb etteheide, et personalieeskirjade artikli 45 tõlgendamisel on tehtud viga, tagasi lükata ning analüüsida hageja teise võimalusena esitatud väidet, et see artikkel on õigusvastane, mida põhjendatakse sellega, et kuna personalieeskirjade artikkel 45 ei võimalda võtta arvesse aega, mil ametnik töötas ajutise teenistujana, on sellega rikutud raamkokkuleppe klauslit 4.
56 Käsitletava juhtumi asjaoludel ja menetlusökonoomia huvides tuleb hinnata selle õigusvastasuse väite sisu, tegemata eelnevalt otsust selle vastuvõetavuse küsimuses, sest see väide on igal juhul ja tagapool esitatud põhjustel õiguslikult täiesti põhjendamatu (kohtuotsus AT vs. EACEA, F‑113/10, EU:F:2012:20, punkt 49).
57 Kõigepealt tuleb teha kindlaks, kas raamkokkuleppe klausel 4 on käsitletaval juhul kohaldatav ja seega kas väidet, et personalieeskirjade artikkel 45 on õigusvastane, saab põhjendada selle klausli eiramisega.
58 Avaliku Teenistuse Kohus meenutab, et kohtupraktika kohaselt ei saa direktiivi 1999/70 ja sellele lisatud raamkokkuleppe sätteid pidada õigusnormideks, millega kehtestatakse institutsioonidele kohustusi nende suhetes oma töötajatega (kohtuotsus Aayhan jt vs. parlament, EU:F:2009:43, punkt 111).
59 Need võivad siiski olla institutsioonile kohustuslikud eelkõige siis, kui need väljendavad liidu õiguse üldpõhimõtet, mida ta peab sel juhul üldpõhimõttena kohaldama (kohtuotsused Adjemian jt vs. komisjon, T‑325/09 P, EU:T:2011:506, punkt 56; Aayhan jt vs. parlament, EU:F:2009:43, punkt 113, ning AI vs. Euroopa Kohus, F‑85/10, EU:F:2012:97, punkt 134).
60 Raamkokkuleppe klausli 4 punktis 1 on sätestatud keeld kohelda töötingimuste osas tähtajalisi töötajaid vähem soodsalt kui võrreldavaid alatisi töötajaid seetõttu, et neil on tähtajaline tööleping või töösuhe, välja arvatud juhtudel, kui erinevaks kohtlemiseks on objektiivsed põhjused. Selle klausli punktis 4 on sätestatud sama keeld eriliste töötingimustega seotud teenistusaega käsitlevate nõuete puhul (kohtuotsused Rosado Santana, EU:C:2011:557, punkt 64, ning Valenza jt., C‑302/11−C‑305/11, EU:C:2012:646, punkt 39).
61 Diskrimineerimiskeelu ja võrdse kohtlemise põhimõtted, mida raamkokkuleppe klausli 4 punktiga 1 ellu viiakse, on aga liidu õiguskorra aluspõhimõtted (kohtuotsus Aayhan jt vs. parlament, EU:F:2009:43, punkt 101), millest lähtudes tuleb personalieeskirjade artikli 45 õiguspärasust hinnata,
62 On vaja siiski täpsustada, et tehes otsust raamkokkuleppe kohaldamise kohta liikmesriikide ametnike ja administratsioonide vaheliste vaidluste kontekstis, on Euroopa Kohus otsustanud, et võimalik koosseisuliste töötajate ja lepinguliste töötajate erinev kohtlemine ei kuulu raamkokkuleppes sätestatud diskrimineerimiskeelu põhimõtte kohaldamisalasse, sest niisugune erinev kohtlemine rajaneb mitte töösuhte tähtajalisusel või tähtajatusel, vaid selle koosseisulisusel või lepingulisusel (kohtumäärus Rivas Montes, EU:C:2013:150, punktid 44 ja 45).
63 Käsitletaval juhul tuleb tõdeda, et personalieeskirjade artikliga 45 ei ole loodud mingit tähtajaliste töötajate ja tähtajatute töötajate erinevat kohtlemist. Ainus asjaolu, mida on personalieeskirjade artiklis 45 arvesse võetud, on asjaomaste teenistujate töölevõtmise õiguslik vorm, mis toob tegelikkuses kaasa ametnike omandatud teenistusstaaži ja muude teenistujate omandatud teenistusstaaži erineva käsitlemise. Kohtupraktika kohaselt ei kuulu niisugune erinev käsitlemine raamkokkuleppes sätestatud diskrimineerimiskeelu põhimõtte kohaldamisalasse (vt kohtumäärus Rivas Montes, EU:C:2013:150, punktid 44 ja 47).
64 Sellest järeldub, et hageja ei saa väidet, et personalieeskirjade artikkel 45 on õigusvastane, põhjendada raamkokkuleppe klausli 4 punkti 1 või sellega ellu viidava võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumisega.
65 Igal juhul ei saa hageja tugineda põhimõtetele, mille Euroopa Kohus sedastas oma kohtuotsuses Rosado Santana (EU:C:2011:557). Vastavas kohtuasjas soovis põhikohtuasja hageja peamiselt vaidlustada erineva kohtlemise, mis seisnes selles, et institutsioonisiseses valikumenetluses võeti arvesse aega, mil töötati koosseisulise ametnikuna, mitte asendusametnikuna (kohtuotsus Rosado Santana, EU:C:2011:557, punkt 42). Käsitletavas kohtuasjas vaidlustab hageja erineva kohtlemise ametnike, kelle teenistusstaaži võetakse personalieeskirjade artikli 45 kohaldamisel arvesse, ja ajutiste teenistujate vahel, ükskõik kas nad on tööle võetud tähtajatu või tähtajalise lepinguga.
66 Esimene väide tuleb põhjendamatuse tõttu tervikuna tagasi lükata.
Teine väide, et on rikutud võrdse kohtlemise põhimõtet
67 Hageja märgib, et edutatavate ametnike loetelus on „mitme ametniku” nimed, kes olid nagu temagi ajutistest teenistujatest tõlkijad ja kellel on „ametis” sama teenistusstaaž, kuid kes nimetati alaliseks ametnikuks enne teda. Ametisse nimetav asutus ei viinud niimoodi edutatavate ametnike nimekirja koostades seega läbi võrdlevat analüüsi, mida tuleb kohtuparktika kohaselt teenistuse huvides ja vastavalt võrdse kohtlemise põhimõttele hoolikalt ja erapooletult teha, ning eelkõige tegutses ta nii, et rikkus võrdse kohtlemise põhimõtet.
68 Tuleb aga tõdeda, et hageja ei näita oma hagiavalduses ära, kes on need ametnikud, keda edutati niisuguse võrdleva analüüsi tulemusena, mille puhul rikuti võrdse kohtlemise põhimõtet, ega esita Avaliku Teenistuse Kohtule midagi, mis võimaldaks viimasel tema argumentide õigsust kontrollida. Hageja lubab küll „paljastada” nende ametnike nimed Avaliku Teenistuse Kohtu taotlusel. Niisugusest pakkumisest hagiavalduse ebatäpsuse korvamiseks siiski ei piisa.
69 Sellest järeldub, et teine väide tuleb jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
Kolmas väide, et on rikutud hoolitsemiskohustust
70 Hageja leiab, et ametisse nimetav asutus ei võtnud vaidlustatud otsust tehes arvesse tema huve ja rikkus seega oma hoolitsemiskohustust.
71 Avaliku Teenistuse Kohus märgib, et kolmandat väidet ei esitatud kaebuses ning see ei ole seotud ühegi väite ega argumendiga kaebuses, milles on viidatud üksnes ilmsele hindamisveale ja selle diskrimineerimiskeelu põhimõtte rikkumisele, mille kohaselt ei tohi olla diskrimineerimist tähtajaliste ja tähtajatute töötajate vahel.
72 Kolmas väide tuleb niisiis jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, sest see esitati esimest korda hagiavalduses, rikkudes sellega nõuet, mille kohaselt peab personalieeskirjade artikli 91 lõike 2 alusel esitatud kaebus vastama hilisemale hagiavaldusele ning mis eeldab, et liidu kohtus esitatud väited, mis on otseselt suunatud huve kahjustatud akti vastu, esitati juba kohtueelses menetluses ja ametisse nimetav asutus või teenistuslepingute sõlmimise pädevusega asutus sai teada, mida asjaomane isik vaidlustatud otsuses kritiseerib, vastasel korral on väide vastuvõetamatu (kohtuotsus komisjon vs. Moschonaki, T‑476/11 P, EU:T:2013:557, punkt 71).
73 Seega tuleb nõue tühistada vaidlustatud otsus tervikuna rahuldamata jätta.
74 Esiteks väidab hageja, et ta kandis varalist kahju seetõttu, et kui nõukogu oleks kandnud ta edutatavate ametnike nimekirja, siis − arvestades personalieeskirjades nimetatud keskmist palgaastmel töötamise aega, teenistusstaaži tõlkija ametis nõukogus, tema kiitvaid hindamisaruandeid ning asjaolu, et edutati mõnda ametnikku, kes täitis samu ametikohustusi nagu hageja, − oleks teda 90‑protsendilise tõenäosusega edutatud. Hageja hindab oma kahju seega 30 000 eurole, võttes arvesse seda, et tema karjäär aeglustus ning see aeglustumine avaldas mõju tema töötasule ja pensioniõigustele.
75 Teiseks kinnitab hageja, et kandis mittevaralist kahju, mida ei hüvita ainuüksi vaidlustatud otsuse tühistamine, ning seda seepärast, et isegi kui on võimalik võtta kõik meetmed, mis heastavad toimepandud õigusvastasuse, ei saa välistada, et nõukogu ainult lisab hageja nime edutatavate ametnike nimekirja, võtmata tühistava kohtuotsuse tulemusena mingeid muid meetmeid. Hageja hindab selle mittevaralise kahju 10 000 eurole.
76 Avaliku Teenistuse Kohus meenutab, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt toob tühistamisnõude rahuldamata jätmine siis, kui kahju, mida hageja väidab end olevat kandnud, tekkis otsuse tõttu, mis palutakse tühistada, põhimõtteliselt kaasa tühistamisnõudega seotud kahju hüvitamise nõude rahuldamata jätmise (kohtuotsus Arguelles Arias vs. nõukogu, F‑122/12, EU:F:2013:185, punkt 127 ja seal viidatud kohtupraktika).
77 Käsitletaval juhul tuleb märkida, et varaline ja mittevaraline kahju, mida hageja väidab end olevat kandnud, tekkis nõukogu otsuse tõttu mitte kanda teda edutatavate ametnike nimekirja. Et nõue tühistada vaidlustatud otsus jäeti aga rahuldamata ning Avaliku Teenistuse Kohus ei tuvasta nõukogu otsuste tegemise praktikas rikkumisi, tuleb ka hageja kahju hüvitamise nõue jätta rahuldamata.
78 Kõige eelneva põhjal tuleb hagi tervikuna rahuldamata jätta.
79 Kodukorra artikli 101 alusel, ilma et see piiraks kodukorra teise osa kaheksanda peatüki teiste sätete kohaldamist, kannab kaotaja pool kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Sama kodukorra artikli 102 lõikes 1 on sätestatud, et kui õiglus seda nõuab, võib Avaliku Teenistuse Kohus otsustada, et kaotaja pool kannab vaid osa kohtukuludest või et ta ei kanna neid üldse. Kodukorra artikli 103 lõike 4 alusel kannavad menetlusse astuvad institutsioonid ise oma kohtukulud.
80 Käesolevas kohtuotsuses esitatud põhjendustest ilmneb, et hageja on kohtuvaidluse kaotanud. Lisaks on nõukogu oma nõuetes sõnaselgelt nõudnud kohtukulude väljamõistmist hagejalt. Et käesoleva juhtumi asjaolud ei õigusta kodukorra artikli 102 lõike 1 kohaldamist, peab hageja kandma enda kohtukulud ja temalt mõistetakse välja ka nõukogu kohtukulud.
81 Kodukorra artikli 103 lõike 4 esimese lause alusel kannavad komisjon ja kontrollikoda ise oma kohtukulud.
2. Jätta V. Todorova Androva kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Liidu Nõukogu kohtukulud.
3. Jätta Euroopa Komisjoni ja Euroopa Liidu Kontrollikoja kohtukulud nende endi kanda.
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 29. aprillil 2015 Luxembourgis.

matches: Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus


text:
Majandus- ja kommunikatsiooniministri 3. septembri 2010. a määruse nr 57 „Mänguasja ohutusnõuded ja nõuetele vastavuse tõendamise kord“ muutmine – Riigi Teataja
Majandus- ja kommunikatsiooniministri 3. septembri 2010. a määruse nr 57 „Mänguasja ohutusnõuded ja nõuetele vastavuse tõendamise kord“ muutmine
RT I, 28.06.2015, 11
Vastu võetud 26.06.2015 nr 79
Määrus kehtestatakse toote nõuetele vastavuse seaduse § 5 lõike 4 ja Vabariigi Valitsuse 26. augusti 2010. a määruse nr 123 „Volituste andmine tootele nõuete ja vastavushindamise korra kehtestamiseks ning turujärelevalveasutuse määramiseks“ § 1 lõike 1 punkti 1 ja § 1 lõike 2 alusel.
§ 1. Majandus- ja kommunikatsiooniministri 3. septembri 2010. a määruse nr 57 „Mänguasja ohutusnõuded ja nõuetele vastavuse tõendamise kord“ muutmine
Majandus- ja kommunikatsiooniministri 3. septembri 2010. a määruses nr 57 „Mänguasja ohutusnõuded ja nõuetele vastavuse tõendamise kord“ tehakse järgmised muudatused:
„1 Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/48/EÜ mänguasjade ohutuse kohta (ELT L 170, 30.06.2009, lk 1–37), muudetud direktiiviga 2012/7/EL (ELT L 64, 03.03.2012, lk 7–8) ja direktiiviga 2014/84/EL (ELT L 192, 01.07.2014, lk 49–51).“;
„1 Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/48/EÜ mänguasjade ohutuse kohta (ELT L 170, 30.06.2009, lk 1–37), muudetud direktiiviga 2012/7/EL (ELT L 64, 03.03.2012, lk 7–8), direktiiviga 2014/84/EL (ELT L 192, 01.07.2014, lk 49–51), direktiiviga 2014/79/EL (ELT L 182, 21.06.2014, lk 49–51) ja direktiiviga 2014/81/EL (ELT L 183, 24.06.2014, lk 49–51).“.
(1) Käesoleva määruse § 1 punkt 1 jõustub 2015. aasta 1. juulil.
(2) Käesoleva määruse § 1 punkt 2 jõustub 2015. aasta 21. detsembril.

matches:
§ 5
§ 1
§ 1
§ 1
§ 1
§ 1


Korterelamu toetamise kord – Riigi Teataja
Korterelamu toetamise kord
Korterelamu toetamise kord - sisukord
§ 2 Toetuse põhimõtted
§ 4 Toetuse eraldamine
RT IV, 06.06.2013, 10
Vastu võetud 30.05.2013 nr 58
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lõike 1 ja § 22 lõike 1 punkti 5 alusel.
(1) Korterelamu toetamise kord sätestab Käina Vallavalitsuse eelarvest Käina valla haldusterritooriumil asuvale korteriühistule, korteriühisusele või vähemalt 4 korteriga korterelamule hoone krundi ja välisilme suuremahuliseks parendus- ja heakorratööks või korterelamu küttesüsteemi uuendamiseks või energiasäästu tagava projekteerimistöö teostamiseks toetuse eraldamise ja toetuse kasutamise üle järelvalve teostamise tingimused ja põhimõtted.
(2) Toetuse andmise eesmärk on toetada elamu- ja kommunaalmajanduse valdkonnas ühistegevust ning kortermajade heakorra ja välisilme parandamist ning energia säästmist.
§ 2. Toetuse põhimõtted
(1) Toetust antakse korteriühistule, korteriühisusele või selle puudumisel ühise tegutsemise lepingu alusel tegutsevatele korteriomanikele korterelamut ja selle krunti puudutava suuremahulise projekti kaasfinantseeringuks.
(2) Toetatakse järgmiseid tegevusi:
1) krundi heakorraprojekti elluviimine;
2) krundi tee ja parkla kapitaalremont;
3) katuse ja fassaadi renoveerimine;
4) laste mänguväljaku rajamine;
5) küttesüsteemi uuendamiseks ja energiasäästu projekti elluviimine;
6) energiasäästu tagava tervikliku ehitusprojekti projekteerimistöö teostamine.
(3) Renoveerimisena mõistetakse töid, millega parendatakse hoone välisilmet (katuse, sokli ja välisseina remonti või rekonstrueerimist, akende ja välisuste vahetust, rõdude remonti või rekonstrueerimist) või küttesüsteemi uuendamist.
(4) Toetatava projekti miinimumsuurus on 8 000 eurot.
(5) Toetuse suurus on maksimaalselt 30% ühele projektile ühel aastal.
(6) Pärast tööde valmimist vormistab taotleja tööde teostajaga üleandmise akti, mille kooskõlastab vallavanem ning esitab Käina Vallavalitsusele ühe kuu jooksul pärast tööde valmimist aruande tehtud kulutuste kohta.
(7) Toetust kasutatakse ainult sihtotstarbeliselt ja toetus tuleb tagastada, kui kontrollimisel selgub, et seda ei ole kasutatud taotluses näidatud eesmärkidel.
(1) Toetuse taotluse esitamise tähtaja kuulutab välja Käina Vallavalitsus.
(2) Toetuse saamiseks tuleb Käina Vallavalitsusele esitada:
1) taotlus (lisa 1 või lisa 2);
2) korteriühistu registriandmed või korteriomanike ühise tegutsemise leping;
3) korteriühistu üldkoosoleku otsus või korteriomanike kokkulepe projekti teostamise ja finantseerimise kohta;
4) ehitustöö korral ehitusprojekt, ehitusluba, projekti eelarve ja hinnapakkumised või projekteerimistöö korral projekteerimistingimused ja hinnapakkumine;
5) vajadusel volikiri korteriomanike esindamise kohta.
§ 4. Toetuse eraldamine
(1) Käina Vallavalitsus vaatab taotlused läbi 30 päeva jooksul.
(2) Puuduste esinemisel teatab Käina Vallavalitsus sellest taotlejale ja annab tähtaja puuduste kõrvaldamiseks. Tähtajaks puuduste kõrvaldamata jätmise korral jäetakse taotlus läbi vaatamata.
(3) Käina Vallavalitsus otsustab taotluse osaliselt või täies ulatuses rahuldamise Käina Vallavalitsuse korraldusega selle aasta eelarves toetuseks ettenähtud vahendite piires.
(4) Toetuse eraldamisest keeldumise korral saadetakse taotlejale põhjendatud vastus.
(5) Toetus makstakse Käina Vallavalitsuse korralduse alusel taotluses näidatud kontole aruande, arve ja remonttööde eest omaosaluse tasumist tõendava dokumendi esitamisel.
(1) Tunnistada kehtetuks Käina vallavolikogu 28. veebruari 2007.a määrus nr 23 „Kortermajade toetamise kord“.
Lisa 1 Toetuse taotlus korteriühistule
Lisa 2 Toetuse taotlus ühise tegutsemise lepingu alusel tegutsevatele korteriomanikele