8 TEELIIKLUSES KORRALDATAVA SÕITJATEVEO TEGEVUSLUBA, ÜHENDUSE TEGEVUSLOA TÕESTATUD KOOPIA, SÕIDUKIKAART JA LIINILUBA
§ 31 Sõitjateveo tegevusluba, ühenduse tegevusloa tõestatud koopia ja sõidukikaart
§ 34 Tegevusloa, ühenduse tegevusloa tõestatud koopia, sõidukikaardi ja liiniloa andja
§ 35 Nõuded ühenduse tegevusloa taotlejale ja omajale
§ 36 Nõuded veokorraldajale
§ 37 Nõuded taksoveoloa taotlejale ja omajale
§ 38 Veokorraldaja ametialane pädevus
§ 39 Tegevusloa, ühenduse tegevusloa tõestatud koopia, sõidukikaardi ja liiniloa taotlemiseks esitatavad dokumendid
§ 40 Tegevusloa, ühenduse tegevusloa tõestatud koopia, sõidukikaardi ja liiniloa taotluse läbivaatamine
§ 43 Tegevusloa, ühenduse tegevusloa tõestatud koopia, sõidukikaardi ja liiniloa kehtivusaeg
§ 44 Tegevusloa, ühenduse tegevusloa tõestatud koopia, sõidukikaardi ja liiniloa andmed
§ 46 Tegevusloa, ühenduse tegevusloa tõestatud koopia, sõidukikaardi ja liiniloa kehtivuse peatamine ning kehtetuks tunnistamine
RT I, 30.12.2011, 5
15.12.2011 RT I, 30.12.2011, 4 01.01.2012
(12) Sõitjateveo korraldamisel bussidega lähtutakse lisaks käesolevale seadusele Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusest (EÜ) nr 1071/2009, millega kehtestatakse ühiseeskirjad autoveo-ettevõtja tegevusalal tegutsemise tingimuste kohta ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 96/26/EÜ (ELT L 300, 14.11.2009, lk 51–71).
(13) Rahvusvahelise sõitjateveo korraldamisel bussidega lähtutakse käesolevast seadusest osas, milles Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EÜ) nr 1073/2009 rahvusvahelisele bussiteenuste turule juurdepääsu käsitlevate ühiseeskirjade kohta ning millega muudetakse määrust (EÜ) nr 561/2006 (ELT L 300, 14.11.2009, lk 88–105), komisjoni määruses (EÜ) nr 2121/98, millega kehtestatakse nõukogu määruste (EMÜ) nr 684/92 ja (EÜ) nr 12/98 üksikasjalikud rakenduseeskirjad bussidega toimuva reisijateveo dokumentide puhul (EÜT L 268, 03.10.1998, lk 10–26), kokkuleppes „Bussidega toimuvat rahvusvahelist reisijate juhuvedu käsitlev kokkulepe” (Interbusi kokkulepe) (ELT L 321, 26.11.2002, lk 13–43) ja teistes välislepingutes ei sätestata teisiti.
Lisaks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1071/2009 artiklis 2 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1073/2009 artiklis 2 nimetatud mõistetele kasutatakse käesolevas seaduses järgmisi mõisteid:
4) [kehtetu - RT I, 30.12.2011, 4 - jõust. 01.01.2012]
10) [kehtetu - RT I, 30.12.2011, 4 - jõust. 01.01.2012]
13) [kehtetu - RT I, 30.12.2011, 4 - jõust. 01.01.2012]
8. peatükk TEELIIKLUSES KORRALDATAVA SÕITJATEVEO TEGEVUSLUBA, ÜHENDUSE TEGEVUSLOA TÕESTATUD KOOPIA, SÕIDUKIKAART JA LIINILUBA
§ 31. Sõitjateveo tegevusluba, ühenduse tegevusloa tõestatud koopia ja sõidukikaart
(1) Teeliikluses korraldatava sõitjateveo tegevusloana (edaspidi tegevusluba) käsitatakse ühenduse tegevusluba ja taksoveoluba.
(2) Ühenduse tegevusluba on dokument, mis tuleneb Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1073/2009 artiklist 4 ja mis tõendab selle omaja õigust korraldada tasu eest riigisisest ja rahvusvahelist liinivedu liiniloa või lepingu alusel ning riigisisest ja rahvusvahelist juhuvedu.
(21) Ühenduse tegevusloa tõestatud koopia on dokument, mis tuleneb Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1073/2009 artiklist 4 ja mis tõendab käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud ühenduse tegevusloa omaja õigust kasutada ühenduse tegevusloa tõestatud koopiale kantud sõidukit ühenduse tegevusloaga lubatud sõitjateveol.
(4) Sõidukikaart on taksoveoluba omavale vedajale antav dokument, mis tõendab vedaja õigust kasutada sõidukikaardile kantud sõidukit taksoveol.
(1) Tasu eest korraldatav sõitjatevedu, välja arvatud sõitjatevedu trammi ja trollibussiga, on ühenduse tegevusloa ja ühenduse tegevusloa tõestatud koopiata või taksoveoloa ja sõidukikaardita keelatud.
§ 34. Tegevusloa, ühenduse tegevusloa tõestatud koopia, sõidukikaardi ja liiniloa andja
(3) Ühenduse tegevusloa ja ühenduse tegevusloa tõestatud koopia andmise võib Vabariigi Valitsuse korralduse alusel volitada mittetulundusühingule. Sellekohase halduslepingu sõlmib majandus- ja kommunikatsiooniminister.
(6) Liiniloa annab vedajale, kellel on ühenduse tegevusluba:
2) vedaja ühenduse tegevusluba või liiniluba on kehtetuks tunnistatud või vedaja on loobunud liini teenindamisest, kuigi nõudlus on olemas;
§ 35. Nõuded ühenduse tegevusloa taotlejale ja omajale
(3) Taksoveoloa taotlejal ja omajal peab olema hea majandusseisund. Majandusseisundit peetakse heaks, kui kohus ei ole välja kuulutanud tema pankrotti ja tal puuduvad maksuvõlad või maksuvõlgade tasumine on ajatatud.
§ 38. Veokorraldaja ametialane pädevus
[Kehtetu - RT I, 30.12.2011, 4 - jõust. 01.01.2012]
§ 39. Tegevusloa, ühenduse tegevusloa tõestatud koopia, sõidukikaardi ja liiniloa taotlemiseks esitatavad dokumendid
(2) [Kehtetu - RT I, 30.12.2011, 4 - jõust. 01.01.2012]
(3) Ühenduse tegevusloa tõestatud koopiat ja sõidukikaarti saab taotleda mootorsõidukile, mis on kantud liiklusregistrisse ja mis on läbinud tehnonõuetele vastavuse kontrolli. Dokumendi taotleja esitab dokumendi andjale järgmised dokumendid:
2) ühenduse tegevusluba;
(5) Enne taotluse esitamist peab tegevusloa, ühenduse tegevusloa tõestatud koopia, sõidukikaardi või liiniloa taotleja tasuma riigilõivu, välja arvatud juhul, kui selle dokumendi andja on mittetulundusühing või äriühinguna tegutsev käesoleva seaduse § 7 lõikes 1 nimetatud piirkondlik ühistranspordikeskus. Sellisel juhul on mittetulundusühingul või äriühingul õigus võtta nimetatud dokumendi andmise eest tasu, mille suurus ei ületa riigi- või kohaliku omavalitsuse asutuse poolt nimetatud dokumendi andmise eest võetavat riigilõivu määra.
§ 40. Tegevusloa, ühenduse tegevusloa tõestatud koopia, sõidukikaardi ja liiniloa taotluse läbivaatamine
(3) Sõidukikaardi andja kontrollib kaardi taotleja ajatamata maksuvõla puudumist ning esimese sõidukikaardi saamisel kaardi taotleja andmeid äriregistrisse kantud ettevõtja puhul äriregistris ning mittetulundusühingute ja sihtasutuste registrisse kantud juriidilise isiku puhul selles registris ja karistusregistris. Sõidukikaardi andmise või selle andmisest keeldumise otsus tehakse kaardi taotlejale teatavaks posti teel või elektrooniliselt 15 kalendripäeva jooksul pärast käesoleva seaduse § 39 lõikes 3 nimetatud dokumentide esitamist.
(7) Kui tegevusloa, ühenduse tegevusloa tõestatud koopia, sõidukikaardi või liiniloa saamiseks esitatud dokumendis on puudusi, määratakse taotlejale tähtaeg puuduste kõrvaldamiseks. Puuduste kõrvaldamiseks määratud tähtajaks peatub käesolevas paragrahvis taotluse läbivaatamiseks sätestatud tähtaeg.
2) loa taotleja ei vasta käesoleva seaduse §-s 35 või 37 või veokorraldaja ei vasta §-s 36 sätestatud nõuetele;
4) loa taotleja juures töötavat ühissõidukijuhti on ametialase tegevuse tõttu karistatud karistusseadustiku §-des 422–4241 sätestatud kuriteo eest või liiklusseaduse § 221 lõikes 2, § 222 lõikes 2, §-des 223–226, § 227 lõigetes 2–4, § 230 lõikes 2, §-s 234, §-des 236 ja 237, § 242 lõikes 2 või käesoleva seaduse § 542 lõikes 1 või §-s 546 sätestatud väärteo eest ja karistusandmed ei ole karistusregistri seaduse kohaselt sellest registrist kustutatud;
31) loa taotleja ei vasta käesoleva seaduse §-s 35 või 37 või veokorraldaja ei vasta §-s 36 sätestatud nõuetele;
4) loa taotleja juures töötavat ühissõidukijuhti on ametialase tegevuse tõttu karistatud karistusseadustiku §-des 422–4241 sätestatud kuriteo eest või liiklusseaduse § 221 lõikes 2, § 222 lõikes 2, §-des 223–226, § 227 lõigetes 2–4, § 230 lõikes 2, §-s 234, §-des 236 ja 237, § 242 lõikes 2, käesoleva seaduse § 542 lõikes 1 või §-s 546 sätestatud väärteo eest ja karistusandmed ei ole karistusregistri seaduse kohaselt sellest registrist kustutatud;
(1) Liiniloa andja peab loa andmisest teatama ühenduse tegevusloa andnud ametiasutusele loa andmisest alates viie tööpäeva jooksul.
(2) Veo tellija peab avaliku teenindamise lepingu sõlmimisest teatama ühenduse tegevusloa andnud ametiasutusele lepingu sõlmimisest alates viie tööpäeva jooksul.
§ 43. Tegevusloa, ühenduse tegevusloa tõestatud koopia, sõidukikaardi ja liiniloa kehtivusaeg
(5) Liiniluba antakse viieks aastaks, kui taotleja ei soovi seda lühemaks ajaks. Liiniluba kehtib üksnes ühenduse tegevusloa kehtivuse ajal. Ühenduse tegevusloa kehtetuks tunnistamisel või kehtivusaja lõppemisel liiniloa kehtivus lõpeb. Kui ühenduse tegevusloa tähtaeg lõpeb liiniloa tähtajast varem, peab vedaja enne ühenduse tegevusloa tähtaja lõppemist esitama taotluse uue ühenduse tegevusloa saamiseks käesolevas seaduses sätestatud korras.
§ 44. Tegevusloa, ühenduse tegevusloa tõestatud koopia, sõidukikaardi ja liiniloa andmed
(7) Käesoleva paragrahvi lõigetes 2 ja 5 nimetatud lubade ning lõikes 3 nimetatud sõidukikaardi vormi kehtestab majandus- ja kommunikatsiooniminister määrusega.
(1) Liiniloa omaja on kohustatud korraldama liiniloale märgitud vedu liiniloa andja kinnitatud sõiduplaani alusel.
(2) Riigisisese kommertsliiniveo korral on liiniloa omaja kohustatud alustama liiniloale märgitud vedu liiniloa väljastamise päevast arvates 15 kalendripäeva jooksul.
(3) Rahvusvahelise kommertsliiniveo korral on liiniloa omaja kohustatud alustama liiniloale märgitud vedu liiniloa väljastamise päevast arvates 90 kalendripäeva jooksul.
(4) Liiniloa andja ja liiniloa omaja vastastikusel kokkuleppel võib liiniloale märgitud veo alustamise tähtpäeva määrata ka hilisemaks kuupäevaks.
§ 46. Tegevusloa, ühenduse tegevusloa tõestatud koopia, sõidukikaardi ja liiniloa kehtivuse peatamine ning kehtetuks tunnistamine
(1) Tegevusloa andja võib loa omajale teha puuduste kõrvaldamiseks ettekirjutuse või tegevusloa, ühenduse tegevusloa tõestatud koopia või sõidukikaardi kehtivuse kindlaksmääratud ajaks peatada või kehtetuks tunnistada, kui:
1) loa omaja tegevuses ilmnevad käesoleva seaduse § 41 lõike 1 punktides 1–5 nimetatud asjaolud või
2) loa omaja või tema juures töölepingu või muul lepingulisel alusel töötav ühissõidukijuht ei täida ametialases tegevuses teeseaduse, töö- ja puhkeaja seaduse, liiklusseaduse või käesoleva seaduse või nende alusel vastuvõetud õigusaktidega kehtestatud nõudeid.
(2) Liiniloa andja võib loa omajale teha puuduste kõrvaldamiseks ettekirjutuse või ta võib liiniloa kindlaksmääratud ajaks peatada või tunnistada kehtetuks, kui loa omaja:
(3) Kui tegevusloa andja tunnistab kehtetuks kommertsliinivedu korraldava vedaja ühenduse tegevusloa, peab ta kehtetuks tunnistamisest alates viie tööpäeva jooksul teatama sellest liiniloa andjale, kes tunnistab kehtetuks ka vedaja liiniloa.
(4) Kui tegevusloa andja tunnistab kehtetuks avalikku liinivedu korraldava vedaja ühenduse tegevusloa, peab ta kehtetuks tunnistamisest alates viie tööpäeva jooksul teatama sellest asutusele, kellega on vedajal sõlmitud avaliku teenindamise leping.
(5) Tegevusloa andja võib tegevusloa tunnistada kehtetuks ka loa omaja enda taotlusel. Kui tegevusloa omajal on liiniluba, peab ta taotlusest teatama tegevusloa andjale käesoleva paragrahvi lõikes 6 sätestatud tähtajal.
(51) Ühenduse tegevusloa tõestatud koopia andja tunnistab ühenduse tegevusloa tõestatud koopia selle omaja taotlusel kehtetuks. Sõidukikaardi andja tunnistab sõidukikaardi taksoveoloa omaja taotlusel kehtetuks.
(6) Liiniloa andja võib liiniloa tunnistada kehtetuks ka loa omaja enda taotlusel. Kui vedaja taotleb liiniloa kehtetuks tunnistamist, peab ta sellest teatama loa andjale vähemalt 90 kalendripäeva ette.
(7) Kui tegevusloa, ühenduse tegevusloa tõestatud koopia, sõidukikaardi või liiniloa kehtivus on peatatud või kui see on tunnistatud kehtetuks, tuleb dokument selle andjale viivitamatult, kuid mitte hiljem kui viie tööpäeva jooksul tagastada.
Kui ühenduse tegevusloa või liiniloa alusel korraldatav vedu on käesoleva seadusega vastuolus, võib tegevusloa andja luba kehtetuks tunnistamata keelata selle omajal ajutiselt korraldada juhuvedu.
(1) [Kehtetu - RT I, 30.12.2011, 4 - jõust. 01.01.2012]
(21) [Kehtetu - RT I, 30.12.2011, 4 - jõust. 01.01.2012]
(3) Liiniloa bussiveoks rahvusvahelisel liinil annab Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium. Rahvusvaheliste liinide, mille alg- või lõpp-punkt või vahepeatus asub väljaspool Euroopa Liidu liikmesriike, liiniloa vormi kehtestab majandus- ja kommunikatsiooniminister määrusega, lähtudes välislepingu sätetest.
(4) [Kehtetu - RT I, 30.12.2011, 4 - jõust. 01.01.2012]
(5) Välislepingutest tulenevate nõuete täitmist ning piirangute rakendamist rahvusvahelisel bussiveol korraldab Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium. Kui ühenduse tegevusloa alusel veo korraldamine on vastuolus välislepinguga, võib Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium teha ühenduse tegevusloa omajale ettekirjutuse puuduste kõrvaldamiseks, peatada ajutiselt ühenduse tegevusloa kehtivuse, tunnistada ühenduse tegevusloa kehtetuks või teha ühenduse tegevusloa andjale ettepaneku tunnistada ühenduse tegevusluba kehtetuks.
(7) Kui välislepinguga ei ole sätestatud teisiti, peab sellise rahvusvahelise juhuveo korraldamisel, millele ei kohaldata Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 1073/2009, vedajal olema sõidu siht- ja transiidiriigi veoluba, kui nendes riikides on veoluba nõutav.
1) riigisisesel kommertsliiniveol (kaasa arvatud eriotstarbeline vedu) ühenduse tegevusloa tõestatud koopia ning kinnitatud sõiduplaani või selle koopia, millele on märgitud liiniloa number ja loa kehtimise aeg ning liiniloa andja rekvisiidid;
2) rahvusvahelisel kommertsliiniveol, kaasa arvatud eriotstarbeline vedu, ühenduse tegevusloa tõestatud koopia ning liiniloa ja kinnitatud sõiduplaani;
3) avalikul liiniveol (kaasa arvatud eriotstarbeline vedu) ühenduse tegevusloa tõestatud koopia, kui selle olemasolu on käesoleva seaduse kohaselt kohustuslik, ning kinnitatud sõiduplaani või selle koopia, millele on märgitud avaliku teenindamise lepingu number, lepingu sõlmimise kuupäev ja lepingu kehtimise aeg ning lepingupoolte rekvisiidid;
4) tellija ja vedaja sõlmitud lepingu alusel korraldataval eriotstarbelisel riigisisesel kommertsliiniveol ühenduse tegevusloa tõestatud koopia ning sõiduplaani või selle koopia, millele on märgitud veolepingu number, lepingu sõlmimise kuupäev ja lepingu kehtimise aeg ning lepingupoolte rekvisiidid;
5) riigisisesel juhuveol ühenduse tegevusloa tõestatud koopia;
6) rahvusvahelisel juhuveol ühenduse tegevusloa tõestatud koopia, rahvusvaheliste juhuvedude kontrolldokumendi, milles on enne veo alustamist täidetud sõiduleht, ning juhuveo puhul, millele ei kohaldata Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 1073/2009, sõitjate siht- ja transiidiriigi veoloa, kui nendes riikides on veoluba nõutav ja kui Eesti Vabariigi välislepinguga ei ole sätestatud teisiti;
Tegevusloa, ühenduse tegevusloa tõestatud koopia, sõidukikaardi ja liiniloa andmiseks ning kehtetuks tunnistamiseks on nimetatud dokumentide andjatel õigus saada registritest informatsiooni avaliku teabe seaduses ja karistusregistri seaduses kehtestatud korras.
(1) Riiklik ühistranspordiregister (edaspidi register) on Vabariigi Valitsuse poolt majandus- ja kommunikatsiooniministri ettepanekul asutatud andmekogu, mille pidamise eesmärk on koondada ühtsesse andmebaasi käigusolevate bussiliinide sõiduplaanid, informatsioon vedajate ja vedajatele antud ühenduse tegevuslubade, ühenduse tegevusloa tõestatud koopiate, liinilubade ja sõlmitud avaliku teenindamise lepingute kohta ning pidada nende üle arvestust. Valla- ja linnaliinide ning nende sõiduplaanide üle peetakse registris arvestust alates 2010. aasta 1. jaanuarist.
2) ühenduse tegevuslubade andmebaasist;
3) ühenduse tegevusloa tõestatud koopiate andmebaasist;
(11) Käesoleva paragrahvi lõike 1 punktis 2 nimetatud ühenduse tegevuslubade andmebaasis kajastatakse ka andmeid enne 2011. aasta 4. detsembrit antud ühistranspordilubade ja nendele tehtud rahvusvahelise sõitjateveo korraldamise õiguse kannete kohta ning lõike 1 punktis 3 nimetatud ühenduse tegevusloa tõestatud koopiate andmebaasis kajastatakse ka andmeid ühistranspordiloa alusel sõitjatevedu teostavatele vedajatele enne 2011. aasta 4. detsembrit antud sõidukikaartide kohta.
(3) Ühenduse tegevuslubade andmebaasis peetakse arvestust sõitjatevedu korraldavatele vedajatele väljastatud ühenduse tegevuslubade üle.
(4) Ühenduse tegevusloa tõestatud koopiate andmebaasis peetakse arvestust sõitjateveoga tegelevatele vedajatele väljastatud ühenduse tegevusloa tõestatud koopiate üle.
1) ühenduse tegevuslubade ja ühenduse tegevusloa tõestatud koopiate kohta vedaja registreerimiskoha järgne maavalitsus või mittetulundusühing;
2) [kehtetu - RT I, 30.12.2011, 4 - jõust. 01.01.2012]
(3) Kontrollimisõigusega ametiisikul on õigus teha tegevusloa, ühenduse tegevusloa tõestatud koopia ja sõidukikaardi väljaandjale motiveeritud ettepanek nende kehtivuse peatamiseks või kehtetuks tunnistamiseks ning saada sellest keeldumisel selgitus.
(2) Majandus- ja kommunikatsiooniminister võib kehtestada sõitjate mugavust ja ohutust tagavad nõuded riigisisesel ja rahvusvahelisel liiniveol (välja arvatud kohalik liinivedu) kasutatavatele bussidele ja sõiduautodele liiklusseaduse § 73 lõike 11 alusel.
(2) Bussi-, trammi- või trollibussiveo korraldamisel bussi-, trammi- või trollibussiveo nõuete rikkumise eest veokorraldaja poolt –
(3) Taksoveo korraldamisel taksoveo nõuete rikkumise eest veokorraldaja poolt –
(3) [Kehtetu - RT I, 30.12.2011, 4 - jõust. 01.01.2012]
(5) [Kehtetu - RT I, 30.12.2011, 4 - jõust. 01.01.2012]
(6) [Kehtetu - RT I, 30.12.2011, 4 - jõust. 01.01.2012]
(7) [Kehtetu - RT I, 30.12.2011, 4 - jõust. 01.01.2012]
(8) [Kehtetu - RT I, 30.12.2011, 4 - jõust. 01.01.2012]
(9) [Kehtetu - RT I, 30.12.2011, 4 - jõust. 01.01.2012]
(10) [Kehtetu - RT I, 30.12.2011, 4 - jõust. 01.01.2012]
(11) [Kehtetu - RT I, 30.12.2011, 4 - jõust. 01.01.2012]
(13) [Kehtetu - RT I, 30.12.2011, 4 - jõust. 01.01.2012]
(14) [Kehtetu - RT I, 30.12.2011, 4 - jõust. 01.01.2012]
(15) Enne 2012. aasta 1. jaanuari vedajale kehtinud nõuete kohaselt antud ühistranspordiluba, rahvusvahelise sõitjateveo õigus ning sõidukikaart riigisiseseks või rahvusvaheliseks bussiveoks kehtib loal või sõidukikaardil märgitud ajani.
(21) Isik, kellele on antud enne 2012. aasta 1. jaanuari kehtinud nõuete kohaselt taksoveoloa alusel korraldatava sõitjateveo vedude eest vastutava isiku koolitustunnistus, ei pea veokorraldaja koolituskursust läbima, koolituskursuse kirjalikku lõpueksamit sooritama ega vastavat koolitustunnistust omama. Sellisel juhul loetakse taksoveoloa alusel korraldatava sõitjateveo vedude eest vastutava isiku koolitustunnistus taksoveol nõutavaks veokorraldaja koolitustunnistuseks.


URANTIA RAAMAT, 89. Kiri. Patt, ohverdamine ja lepitus
URANTIA RAAMAT - 89. Kiri. Patt, ohverdamine ja lepitus
89. Kiri. Patt, ohverdamine ja lepitus
§ 2. Patu mõiste
§ 3. Loobumus ja alandus
§ 4. Ohverdamise lätted
§ 5. Ohverdamine ja inimsöömine
§ 6. Inimese ohverdamise areng
§ 7. Inimohvrite erivormid
§ 8. Lunastus ja lepingud
§ 9. Ohvrid ja sakramendid
§ 10. Patu andeksandmine
89:0.1 (974.1) ÜRGINIMENE pidas end vaimude ees võlglaseks, kes vajab lunastust. Metslaste arvates oli vaimudel õigus neile isegi palju rohkem halba õnne tuua. Aja möödudes arenes see arusaam patu ja päästmise doktriiniks. Arvati, et inimene saabub siia maailma trahvituna — pärispatuga. Hing tuli lunastada ja selleks pidi leidma patuoina. Peakütt sai lisaks kolbakummardamiskultuse harrastamisele hankida oma elule asendaja ehk patuoina.
89:0.2 (974.2) Metslasel tekkis juba varakult arvamus, et vaimudele pakub inimeste õnnetuste, kannatuste ja alanduste nägemine ülimat rahuldust. Algul valmistasid inimesele muret vaid tegelikult sooritatud patud, kuid hiljem hakkas teda vaevama ka millegi tegematajätmisest sugenev süütunne. Nende kahe idee ümber arenes välja kogu hilisem ohverdamissüsteem. See uus rituaal oli seotud lepitamiseks ette nähtud ohverdamistseremooniatega. Ürginimene uskus, et jumalate soosingu võitmiseks tuleb teha midagi erilist; vaid arenenud tsivilisatsioon tunnistab Jumalat, kes on pidevalt ühesuguses tujus ja heasoovlik. Lepitamine oli pigem kindlustus otsese halva õnne vastu kui investeering tulevasse õndsusse. Ja kõik vältimise, väljaajamise, sundimise ning lepitamise rituaalid sulavad üksteisega kokku.
89:1.1 (974.3) Tabu arvestades püüdis inimene põigelda kõrvale halva õnne eest, hoiduda millegi vältimisega tonte solvamast. Algul polnud tabud religioossed, kuid peagi hakati arvama, et need on tontide kehtestatud, ning selliselt võimendunud, said neist seaduste ja institutsioonide alustalad. Tabu on tseremoonianormide allikas ja algelise enesekontrolli esiisa. See oli ühiskonna reguleerimise varaseim ja pikka aega ainus vorm ning on veel praegugi ühiskonna regulatiivse struktuuri põhiühik.
89:1.2 (974.4) Austus, mida need keelud metslase meeles tekitasid, oli täpselt vastavuses tema hirmuga jõudude ees, kes oletatavasti nende järgimist nõudsid. Tabud tekkisid algul juhusliku halva õnne kogemisest, hiljem kehtestasid neid hõimujuhid ja šamaanid — inimesed-ebajumalad, kes arvati tegutsevat viirastusvaimu või isegi jumala käsul. Ürginimesel oli nii suur hirm vaimu karistuse ees, et tabu rikkudes võis ta mõnikord hirmust surra ning selline dramaatiline sündmus tugevdas tabu mõju ellujäänute meelele veelgi.
89:1.3 (974.5) Varaseimate keeldude seas olid naiste ja muu vara omastamise piirangud. Kui tabu arengus hakkas olulisemat rolli mängima religioon, peeti kõike tabu all olevat roojaseks, hiljem patuseks. Heebrealaste ürikutes on kõikjal mainitud puhtaid ja roojaseid, pühasid ja patuseid asju, kuid nende sellekohased uskumused olid märksa avaramad ja vähempiiravad kui paljudel teistel rahvastel.
89:1.4 (975.1) Dalamatia ja Eedeni seitse käsku, samuti heebrealaste kümme käsku, olid kahtlemata tabud, sest neid esitati samas negatiivses vormis nagu enamikku vanaaja keelde. Ent uuemad koodeksid olid tõeliselt vabastavad, sest vahetasid välja tuhanded varem eksisteerinud tabud. Veel enam, need hilisemad käsud lubasid kuulekuse eest kindlalt vastutasu.
89:1.5 (975.2) Varased toiduga seotud tabud pärinesid fetišismist ja totemismist. Foiniiklastel oli pühaks loomaks siga, hindudel aga lehm. Egiptlaste sealiha söömise tabu on püsima jäänud ka heebrea usus ja islamis. Üks toidutabu teisendeid oli uskumus, et kui rase naine mõne toidu peale liiga palju mõtleb, siis võib see toit kajastuda sündivas lapses. Need toidud olid lapsele tabud.
89:1.6 (975.3) Varsti said tabudeks teatavad söömisviisid ja sellest tekkisid muistsed ning nüüdisaegsed lauakombed. Kastisüsteemid ja ühiskonnakihid on vanade keeldude jäänukid. Tabud aitasid väga tõhusalt ühiskonnaelu korraldada, kuid olid äärmiselt koormavad. Negatiivsete keeldude süsteem säilitas peale kasulike ja konstruktiivsete normide ka aegunud, iganenud ja kasutuid tabusid.
89:1.7 (975.4) Ilma nende laiaulatuslike ja mitmekesiste tabudeta poleks aga tsiviilühiskonda praegu neid kritiseerimas. Need tabud said püsida vaid algelise usundi heakskiidu toel. Paljud inimarengu olulised tegurid on läinud väga kalliks maksma ning nõudnud tohutuid pingutusi, ohvreid ja enesesalgamist, ent need enesekontrollialased saavutused olid tõesti redelipulgad, mida mööda inimene tsivilisatsiooniredelil ülespoole tõusis.
89:2.1 (975.5) Hirm juhuse ja halva õnne ees lausa sundis inimest leiutama algelist usundit kui arvatavat kindlustust õnnetuste vastu. Religioon arenes maagiast ja viirastustest vaimude ja ebajumalate kaudu tabudeni. Igal ürghõimul oli oma keelatud vilja puu. Tegelikult oli see õunapuu, kuid sümboolselt koosnes tuhandest oksast, mis vajusid kõikvõimalike tabude raskuse all vastu maad. Ja keelatud puu ütles alati: „Sina ei tohi.”
89:2.2 (975.6) Kui metslase meel arenes nii heade kui ka halbade vaimude tunnistamiseni ning tabu sai arenevalt usundilt pühaliku heakskiidu, oli aeg küps uue, patu kontseptsiooni tekkimiseks. Patu mõiste oli kõikjal maailmas juurdunud juba enne ilmutatud religiooni teket. Alles patu mõiste muutis loomuliku surma ürgse meele jaoks loogiliseks. Patt oli tabu rikkumine ja surm patu palk.
89:2.3 (975.7) Patt oli rituaalne, mitte mõistuspärane nähtus; see oli tegu, mitte mõte. Seda arusaama patust edendasid Dilmuni ja väikese maapealse paradiisi aegadest püsima jäänud traditsioonid. Ka pärimus Aadamast ja Eedeni aiast andis ainet kujutlusele kunagisest rasside koidiku kuldajast. Kõik see kinnitas ideid, mis väljendusid hiljem uskumuses, et inimene on eriline loodu — et ta alustas oma elu täiuslikuna, kuid tabude rikkumine ehk patt tõi talle hiljem kaela selle kurva õnnetuse.
89:2.4 (976.1) Tabu harjumuslikust rikkumisest sai pahe, ürgsed seadused muutsid pahe kuriteoks, religioon tegi sellest patu. Varased hõimud pidasid tabu rikkumist ühtaegu nii kuriteoks kui ka patuks. Ühist õnnetust võeti alati karistusena hõimu patu eest. Neile, kes uskusid, et jõukus ja õiglus kuuluvad kokku, valmistas patuste jõukuse nägemine nii palju muret, et tabust üleastuja jaoks oli vaja välja mõelda põrgud; nende tulevaste karistuspaikade arv on ulatunud ühest viieni.
89:2.5 (976.2) Algelises religioonis tekkisid varakult ka pihi ja andestuse mõiste. Inimesed palusid avalikel koosolekutel andestust pattude eest, mida kavatsesid järgmisel nädalal sooritada. Pihtimine oli vaid karistusest vabanemise riitus, samuti avalik rüvetusest teatamine, millega kaasnesid rituaalsed hüüded „Roojane, roojane!” ja millele järgnesid puhastumisrituaalid. Neid mõttetuid tseremooniaid korraldasid kõik vanaaja rahvad. Paljud varajaste hõimude näilikud hügieenitavad olid suures osas vaid tseremooniad.
89:3.1 (976.3) Järgmine samm usundite arengus oli loobumine; paast muutus üldlevinud kombeks. Peagi sai tavaks loobuda paljudest füüsilistest, eriti seksuaalse iseloomuga naudingutest. Paastumisrituaal juurdus sügavalt paljudesse iidsetesse usunditesse ja on kandunud edasi peaaegu kõigisse nüüdisaegsetesse religioossetesse õpetustesse.
89:3.2 (976.4) See uus religioosne loobumisõpetus, millega kümned tuhanded tõsimeelsed hinged tõmbasid endale kaela vaesuse, tekkis umbes samal ajal, kui barbar oli vabanemas pillavast tavast surnu vara põletada või hauda kaasa panna ning kujunes välja rasside majanduslik struktuur. Vara omamist peeti vaimselt koormavaks. Kujutlused ainelise vara ohtlikkusest vaimule olid Philoni ja Pauluse ajal laialt levinud ning on märgatavalt mõjutanud ka Euroopa hilisemat filosoofiat.
89:3.3 (976.5) Vaesus oli vaid osa lihasuretamiskombestikust, mis lisati kahjuks paljude usundite, eriti ristiusu kirjutistesse ja õpetustesse. Selle sageli rumala loobumiskombe negatiivne vorm on patukahetsus. Ent samas õpetas see metslasele enesekontrolli, tuues ühiskonna arengus kaasa olulise edasimineku. Enesesalgamine ja -kontroll olid varase areneva religiooni kaks kõige kasulikumat sotsiaalset aspekti. Enesekontroll andis inimesele uue elufilosoofia, mis õpetas talle, kuidas elu kui murdarvu suurendada isiklike nõudmiste kui nimetaja vähendamise teel, selle asemel et oma soovide iseka rahuldamisega püüda alati suurendada murru lugejat.
89:3.4 (976.6) Need vanaaja ideed enese distsiplineerimisest hõlmasid piitsutamist ja igat liiki füüsilisi piinu. Emakultuseaegsed preestrid õpetasid eriti aktiivselt füüsiliste kannatuste väärtusi, lastes end teistele eeskujuks kastreerida. Heebrealased, hindud ja budistid pühendusid tõsimeelselt sellele füüsilise alanduse doktriinile.
89:3.5 (976.7) Inimesed püüdsid sellise enesesalgamisega oma jumalatelt alati lisapunkte teenida. Emotsionaalse pinge seisundis tavatseti anda enesesalgamis-ja enesepiinamistõotusi. Ajapikku said neist jumalatega sõlmitavad lepingud ja seetõttu kujutasid nad endast tõelist edasiminekut, sest jumalad pidid enesepiinamise ja lihasuretamise eest midagi kindlat vastu andma. Tõotused olid nii negatiivsed kui ka positiivsed. Kahjulikke äärmuslikke tõotusi võib tänapäeval kõige enam täheldada mõnes India rahvarühmas.
89:3.6 (977.1) Oli täiesti loomulik, et loobumis-ja alanduskultus pööras tähelepanu seksuaalsele naudingule. Sõdurite seas kujunes rituaaliks lahingueelse sugulise karskuse kultus, mida hiljem harrastasid „pühamehed”. See kultus talus abielu vaid kui hooraelust väiksemat pahet ja on avaldanud kahjulikku mõju paljudele maailma suurtele usunditele, kõige märgatavamalt ristiusule. Sellele oli pühendunud apostel Paulus ja tema isiklikud vaated kajastuvad ristiusus kinnistunud õpetustes: „On hea, kui mees ei puutuks naist.” „Ma tahaksin, et kõik inimesed oleksid nõnda nagu mina.” „Ent ma ütlen vallalistele ja leskedele: neile on hea, kui nad jäävad nõnda nagu minagi.” Paulus teadis hästi, et need õpetused ei kuulu Jeesuse evangeeliumisse ning ta tunnistas seda oma ütlusega: „Aga ma ei ütle seda mitte käsuna, vaid mööndusena.” Ent selle kultuse tõttu hakati naisi alamaks sooks pidama. Eriti kahetsusväärne on see, et Pauluse isiklikud seisukohad on maailma suure usundi õpetusi nii kaua mõjutanud. Kui telgimeistrist õpetaja nõu oleks otseselt ja jäägitult kuulda võetud, oleks inimsugu tabanud äkiline ja hiilgusetu lõpp. Liiati viib religiooni sidumine muistse karskusekultusega otseselt sõjani abielu ja kodu — ühiskonna tõelise vundamendi ja inimarengu põhiinstitutsiooni — vastu. Pole sugugi ime, et kõik taolised uskumused edendasid erinevate rahvaste paljudes usundites tsölibaati pidava preesterkonna kujunemist.
89:3.7 (977.2) Inimene peaks õppima rõõmu tundma vabadusest ilma liialdusteta, toidust ilma õgardlikkuseta ja naudingust ilma liiderlikkuseta. Enesekontroll sobib inimese käitumise piiramiseks paremini kui äärmuslik enesesalgamine. Jeesus ei õpetanud kunagi oma jüngritele selliseid arutuid seisukohti.
89:4.1 (977.3) Ohverdamine kui usulise pühendumuse ning paljude palveldamisrituaalide osa ei tekkinud lihtsalt ega ole ühest päritolu. Kalduvusest valitseja ees kummardada ja mõistetamatu ees palveldavas austuses silmili heita annab aimu koera lipitsemine oma peremehe ees. Palveldamistungist ohverdamiseni on vaid üks samm. Ürginimene mõõtis ohvri väärtust oma kannatuste ja valuga. Kui ohverdamine algselt usutavana kinnistus, kõlbasid vaid ohvrid, mis tekitasid valu. Esimesed ohvriannid olid näiteks juuste väljatõmbamine, lihahaavade tekitamine, sandistamine, hammaste väljalöömine ja sõrmede äralõikamine. Tsivilisatsiooni arenedes kujunesid need tahumatud ohverdused enesesalgamise, askeetlikkuse, paastumise, enese millestki ilmajätmise rituaalideks ja hilisemaks kristlikuks doktriiniks kurvastuse, kannatuste ja lihasuretamise kaudu patust puhastumisest.
89:4.2 (977.4) Juba religiooni varases arengustaadiumis tekkis ohverdamise kohta kaks arusaama: ohvriand kui tänuväljendus ja kui lunastuse ideed kätkev võlaohver. Hiljem tekkis arvamus, et tegeliku ohvri võib millegagi asendada.
89:4.3 (977.5) Veel hiljem hakkas inimene arvama, et iga tema ohver võib edastada jumalatele sõnumi ning et jumalus tunneb seda oma sõõrmetes magusa lõhnana. See tõi ohverdamisrituaalidesse viirukiga suitsutamise ja muud esteetilised jooned, mis arenesid ohvripidustusteks ning muutusid aja jooksul üha keerukamateks ja uhkemateks.
89:4.4 (978.1) Religiooni arenedes asendasid lepitusohvririitused vanemad kombed — vaimude vältimise, vaigistamise ja väljaajamise.
89:4.5 (978.2) Varaseimad ohverdused seisnesid esivanemate vaimude veenmises, et nad ei sekkuks inimeste ellu, lunastamisidee kujunes välja hiljem. Kui inimene loobus inimkonna arengulise päritolu ideest — kui pärimused Planeedivürsti aegadest ja Aadama planeedilviibimisest ajastute hämarusest nendeni jõudsid —, levisid patu ja pärispatu käsitused nii laialdaselt, et ohverdamine juhusliku ja isikliku patu eest arenes doktriiniks ohverdamisest rassi patu lunastamiseks. Lunastusohver oli üldine tagatis, mis leevendas ka mõne tundmatu jumala pahameele ja kadeduse.
89:4.6 (978.3) Et ürginimest ümbritsesid loendamatud tundlikud vaimud ja ahned jumalad, seisis ta tegelikult silmitsi nii suure hulga jumalustega, kellele võlgu oli, et tal läks oma eluajal vaimse võla lunastamiseks vaja kõiki preestreid, rituaale ja ohvreid. Pärispatu ehk rassisüü doktriini tõttu olid igal inimesel juba sündides vaimujõudude ees tõsised võlad.
89:4.7 (978.4) Inimestele antakse kingitusi ja altkäemakse, ent kui neid pakutakse jumalatele, öeldakse, et need pühendatakse, annetatakse või ohverdatakse. Loobumine oli lepitamise negatiivne vorm, ohverdamisest sai selle positiivne vorm. Lepitamine hõlmas kiitmist, ülistamist, meelitamist ja isegi meelelahutamist. Nüüdisaegsed jumalate palveldamise vormid koosnevadki nende vanaaja lepitamiskultuse positiivsete toimingute jäänukitest. Need muistsed positiivsed lepitamisohverdused on praegustes palveldamisvormides lihtsalt ritualiseeritud.
89:4.8 (978.5) Loomohvril oli ürginimese jaoks palju suurem tähendus kui võiks olla nüüdisaegsetele rahvastele. Barbarid pidasid loomi oma tegelikeks ja lähedasteks sugulasteks. Aja möödudes muutus inimene ohverdades kavalamaks ja lakkas tööloomi loovutamast. Algul oli inimene ohverdanud kõigest, kaasa arvatud oma kodustatud loomadest, parima osa.
89:4.9 (978.6) See polnud ühe Egiptuse valitseja tühi kiitlemine, kui ta ütles, et on ohverdanud 113 433 orja, 493 386 veist, 88 paati, 2756 kuldkuju, 331 702 kannu mett ja õli, 228 380 kannu veini, 680 714 hane, 6 744 428 leivapätsi ja 5 740 352 kotti münte. Kõigeks selleks pidi ta oma alamaid, kes tööd rügasid, rängalt maksustama.
89:4.10 (978.7) Puhtvajadusest hakkasid need poolmetslased lõpuks oma ohvrite ainelist osa sööma, kui jumalad olid selle hingest rõõmu tundnud. Seda tava põhjendati iidse püha söömaajaga, nüüdisaegsete tavade järgi armulauaga.
89:5.1 (978.8) Nüüdisaegne ettekujutus varasest inimsöömisest on täiesti väär, see kuulus algelise ühiskonna kombestikku. Kuigi nüüdisaegsele tsivilisatsioonile tundub inimsöömine traditsiooniliselt kohutav, moodustas see osa ürgühiskonna sotsiaalsest ja religioossest struktuurist. Inimsöömist dikteerisid rühmahuvid. See tekkis vajaduse sunnil ja püsis orjaliku ebausu ning teadmatuse tõttu. See oli ühiskondlik, majanduslik, religioosne ja sõjaline tava.
89:5.2 (979.1) Varane inimene oli inimsööja, ta tundis inimlihast rõõmu ja pakkus seda toiduannina ka vaimudele ning oma algelistele jumalatele. Kuna tondid olid lihtsalt teisenenud inimesed ja toit inimese peamine vajadus, pidi söök olema ka vaimu esmane vajadus.
89:5.3 (979.2) Inimsöömine oli kunagi arenevate rasside seas peaaegu üldlevinud. Kõik sangikud olid inimsööjad, kuid andoniidid, samuti nodiidid ja adamiidid algselt mitte; ka andiidid hakkasid inimsööjateks alles pärast põhjalikku segunemist arenevate rassidega.
89:5.4 (979.3) Himu inimliha järele kasvas. Saanud alguse näljast, sõprusest, kättemaksust või usuriitusest, kujunes inimliha söömine harjumuseks. Inimsöömine on tekkinud toidunappusest, kuigi see on olnud harva peamine põhjus. Eskimod ja varased andoniidid harrastasid inimsöömist harva, välja arvatud nälja ajal. Punased inimesed olid inimsööjad, eriti Kesk-Ameerikas. Ürgajal oli üldlevinud tava, et emad tapsid oma lapsed ja sõid nad ära, et sünnitamisel kaotatud jõudu tagasi saada. Queenslandis tapetakse praegugi sageli esimene laps ning süüakse ära. Uuemal ajal on paljud Aafrika hõimud sihilikult kasutanud inimsöömist sõjapidamisvahendina, et selle koledusega oma naabreid terroriseerida.
89:5.5 (979.4) Ka kunagiste arenenud tüvikondade mandudes esines mõnikord inimsöömist, kuid enamasti oli see valdavaks nähtuseks arenguliste rasside seas. Inimsöömine tekkis ajal, mil inimesed tundsid oma vaenlaste suhtes tugevaid ja kibedaid emotsioone. Inimliha söömine kuulus pühaliku kättemaksutseremoonia juurde, sest usuti, et nii saab vaenlase hinge hävitada või sööja omaga ühte sulatada. Kunagi oli üldlevinud arvamus, et nõiad ammutavad oma võluvõimu inimliha söömisest.
89:5.6 (979.5) Mõned inimsööjate rühmad tarvitasid toiduks vaid oma hõimu liikmeid, see pseudovaimne sisearetus pidi rõhutama hõimu solidaarsust. Ent nad sõid kättemaksuna ka vaenlasi, et nende jõudu endale saada. Sõbra või hõimukaaslase keha söömist peeti tema hingele austavaks, vaenlase söömist loeti aga vaid karistuseks. Metslase meel ei püüdnud olla järjekindel.
89:5.7 (979.6) Mõnes hõimus soovisid elatanud vanemad, et nende lapsed nad ära sööksid; teistes oli tavaks hoiduda lähedaste sugulaste söömisest; nende kehad müüdi või vahetati võõraste vastu. Üsna palju kaubeldi naiste ja lastega, keda oli just tapmiseks nuumatud. Kui haigused või sõjad ei suutnud rahvaarvu piirata, söödi ülearused inimesed tseremoonitsemata ära.
89:5.8 (979.7) Inimsöömine kadus järk-järgult järgmistel põhjustel:
89:5.9 (979.8) 1. sellest sai mõnikord kogukondlik tseremoonia, kollektiivse vastutuse võtmine hõimukaaslasele surmanuhtluse määramise eest. Veresüü polnud enam kuritegu, kui selles osalesid kõik, kogu ühiskond. Aasias hõlmas inimsöömine lõpuks vaid hukatud kurjategijaid;
89:5.10 (979.9) 2. sellest sai varakult religioosne rituaal, ent tondihirmu kasv ei toonud alati kaasa inimsöömise vähenemist;
89:5.11 (979.10) 3. see arenes lõpuks nii kaugele, et söödi vaid mõningaid kehaosi või elundeid, milles arvati peituvat hing või osa vaimust. Levinud tavaks sai verejoomine ja „söödavaid” kehaosi tavatseti segada ravimitega;
89:5.12 (980.1) 4. see piirdus tasapisi meestega, naistel keelati inimliha süüa;
89:5.13 (980.2) 5. edaspidi jäeti inimliha söömise õigus vaid pealikutele, preestritele ja šamaanidele;
89:5.14 (980.3) 6. seejärel sai see arenenumates hõimudes tabuks. Inimsöömise tabu pärines Dalamatiast ja levis aegamööda üle kogu maailma. Inimsöömisega võitlemiseks propageerisid nodiidid surnukeha põletamist, sest kunagi oli levinud tavaks maetud laibad välja kaevata ja ära süüa;
89:5.15 (980.4) 7. inimeste ohverdamine tähendas inimsöömise lõppu. Inimliha oli saanud ülikute ehk pealikute toiduks ja lõpuks jäi see vaid veel kõrgemate vaimude roaks; selliselt lõpetas inimohvrite toomine inimsöömise, välja arvatud kõige madalamatel arenguastmetel olevates hõimudes. Kui inimohvrite toomine täielikult juurdus, sai inimsöömisest tabu; inimliha oli vaid jumalate toit; inimene võis tseremoonia käigus süüa sellest vaid väikese tükikese, sakramendi.
89:5.16 (980.5) Lõpuks võeti inimeste ohverdamise asemel üldiselt kasutusele loomade ohverdamine ja ka kõige vähem arenenud hõimude seas vähenes inimsöömine koerte söömise arvel. Koer oli esimene kodustatud loom ja temast peeti väga lugu nii tema enda kui ka tema liha pärast.
89:6.1 (980.6) Inimese ohverdamine oli nii inimsöömise otsene tagajärg kui ka vahend sellest ülesaamiseks. Surnule vaimuilma kaaslase kaasa andmine vähendas samuti inimsöömist, sest matuseohvrite söömine ei ole kunagi tavaks olnud. Inimohvrite toomist on mingis vormis mingil ajal esinenud iga rassi ajaloos, kuigi andoniidid, nodiidid ja adamiidid pühendusid inimsöömisele kõige vähem.
89:6.2 (980.7) Inimeste ohverdamine on olnud peaaegu üldlevinud; see püsis pikka aega hiinlaste, indialaste, egiptlaste, heebrealaste, mesopotaamlaste, kreeklaste, roomlaste ja paljude teiste rahvaste usukommetes, Aafrika ja Austraalia mahajäänud hõimude seas isegi üsna hiljuti. Hilisemate indiaanlaste tsivilisatsioon arenes välja inimsöömisest ja nad läksid seetõttu üle inimeste ohverdamisele, eriti Kesk-ja Lõuna-Ameerikas. Kaldealased olid esimesi, kes loobusid inimohvrite toomisest, asendades need loomohvritega. Ligikaudu kaks tuhat aastat tagasi hakkas üks õrnatundeline Jaapani keiser inimohvrite asemel savikujusid kasutama, kuid Põhja-Euroopas hääbus inimeste ohverdamise komme alles vähem kui tuhat aastat tagasi. Mõnes vähem arenenud hõimus ohverdatakse ikka veel vabatahtlikke, see on teatud mõttes usuline või rituaalne enesetapp. Üks šamaan käskis kord ohverdada hõimus väga lugupeetud eaka mehe. Inimesed keeldusid kuuletumast ja hakkasid mässama, mispeale lasi too vana mees omaenda pojal ennast hukata, sest vanaaja inimesed tõepoolest uskusid säärasesse tavasse.
89:6.3 (980.8) Ürikutesse pole talletatud traagilisemaid ja kahetsusväärsemaid kogemusi kui need, mis räägivad südantlõhestavatest tülidest iidsete ja põliste usutavade ning areneva tsivilisatsiooni vastupidiste nõudmiste vahel, traagilisim neist on heebrea lugu Jeftast ja tema ainsast tütrest. Levinud tava järgi oli ka see heade kavatsustega mees andnud rumala tõotuse, kaubelnud „sõja jumalaga” ja kohustunud maksma oma vaenlaste võitmise eest teatavat hinda. Selleks hinnaks oli lubadus ohverdada esimene inimene, kes talle tema majast vastu astub, kui ta koju tagasi pöördub. Jefta arvas, et teda tuleb tervitama mõni ustav ori, kuid selgus, et see oli hoopis tema ainus laps, ta tütar. Nii tõigi isa isegi sel hilisel ajastul, elades oletatavasti tsiviliseeritud rahva seas, hõimukaaslaste heakskiidul selle kauni neiu inimohvriks, kui oli andnud talle kaks kuud aega oma saatuse üle kurvastamiseks. Ja kõike seda tehti vaatamata sellele, et Mooses oli inimeste ohverdamise karmilt keelanud. Ent mehed ja naised ei saa kuidagi lahti kombest anda rumalaid ja tarbetuid tõotusi ning vanaaja inimesed pidasid kõiki taolisi tõotusi eriti pühaks.
89:6.4 (981.1) Kui vanal ajal alustati mõne vähegi tähtsama hoone ehitamist, oli tavaks tappa mõni inimene vundamendiohvriks. Temast sai tont, kes pidi ehitist valvama ja kaitsma. Kui hiinlased valmistusid kella valama, käskis tava ohverdada kella heli parandamiseks vähemalt ühe neiu, valitud tütarlaps heideti elusalt sulametalli.
89:6.5 (981.2) Paljudel inimkooslustel oli pikka aega tavaks müürida elusaid orje tähtsatesse müüridesse. Põhja-Euroopa hõimud asendasid selle elavate müürimise mööduja varju sissemüürimisega. Hiinlased matsid müürisse ehitajad, kes müüri ehitamise ajal olid surnud.
89:6.6 (981.3) Üks Palestiina väikekuningas rajas Jeeriko müüride alused „Abirami, oma esmasündinu hinnaga ja pani sellele väravad ette Seguubi, oma noorima poja hinnaga”. Vähe sellest, et isa mattis oma kaks poega elusalt linnaväravate vundamendiaukudesse, ta tegi seda ürikute väitel „Issanda sõna kohaselt”. Mooses oli taolised vundamendiohvrid ära keelanud, kuid iisraellased pöördusid varsti pärast tema surma nende juurde tagasi. Kahekümnenda sajandi tseremoonia, mille käigus pannakse uue hoone nurgakivi alla nipsasju ja mälestusesemeid, meenutab neid ürgseid vundamendiohvreid.
89:6.7 (981.4) Paljudel rahvastel oli pikka aega tavaks pühendada esimesed viljad vaimudele. Kõik praegused enam-vähem sümboolsed tavad pärinevad neist varajastest tseremooniatest, millega kaasnes inimeste ohverdamine. Esmasündinu ohverdamine oli vanaaja inimeste seas laialt levinud, eriti foiniiklaste seas, kes sellest ka viimasena loobusid. Ohverdamise ajal tavatseti öelda: „Elu elu eest.” Praegu ütlete te matusel: „Põrmust oled sa võetud ja põrmuks pead sa saama.”
89:6.8 (981.5) Pilt Aabrahamist, kes oli sunnitud ohverdama oma poja Iisaku, on õrnatundelisele tsiviliseeritud inimesele šokeeriv, kuid tol ajal ei tundunud see mõte ei uus ega võõrastav. Kaua püsis tava, et isad ohverdavad suure emotsionaalse stressi aegadel oma esmasündinud poja. Paljudel rahvastel on selle looga analoogilisi pärimusi, sest kõikjal maailmas valitses kunagi sügav usk, et erakordsetel või ebatavalistel juhtudel on vaja tuua inimohvreid.
89:7.1 (981.6) Mooses püüdis inimeste ohverdamisele lõpu teha ja asendada see lunaraha tasumisega. Ta kehtestas terve süsteemi, mis võimaldas tema rahval pääseda mõtlematute ning rumalate tõotuste halvimatest tagajärgedest. Maa, varad ja lapsed sai välja osta preestritele makstava tasu eest. Rahvarühmad, mis lakkasid esmasündinuid ohverdamast, omandasid peagi suuri eeliseid vähem arenenud naabrite ees, kes neid koledaid tegusid jätkasid. Niisugune poegade kaotus nõrgestas paljusid vähem arenenud hõime ja katkestas sageli ka juhtide õigusjärgluse.
89:7.2 (982.1) Üheks osaks kaduvast lasteohverdamiskombest oli tava määrida esmasündinu kaitseks maja uksepostid verega. Seda tehti sageli seoses mõne aasta kõige pühama pidustusega ning see komme levis kunagi peaaegu üle kogu maailma Mehhikost kuni Egiptuseni.
89:7.3 (982.2) Ka pärast seda, kui enamik rahvarühmi oli laste rituaalsest tapmisest loobunud, tavatseti jätta lapsi saatuse hooleks metsa või väikese paadiga vette. Kui laps jäi ellu, arvati, et jumalad on ta päästnud, nagu räägitakse pärimustes Sargonist, Moosesest, Kyrosest ja Romulusest. Hiljem sai tavaks esmasündinud poegi pühitseda või ohverdada, lastes neil suureks kasvada, et nad seejärel tapmise asemel kodust pagendada; see pani aluse koloniseerimisele. Roomlaste koloniseerimispoliitika tugines just sellele tavale.
89:7.4 (982.3) Seksuaalse kombelõtvuse iseäralik seostamine algelise jumalateenistusega sai suures osas alguse inimeste ohverdamisest. Kui naine sattus vanal ajal kokku peaküttidega, lunastas ta oma elu seksuaalse alistumise teel. Hiljem võis jumalatele ohverdatud neitsi enese elu päästa, loovutades oma keha pühale seksuaalsele templiteenistusele, et sel moel lunaraha teenida. Vanaaja inimesed pidasid seksuaalsuhet oma elu lunastamisega tegeleva naisega väga ülendavaks. Nende pühade neidudega läbikäimine oli usutseremoonia, mis andis harilikule enese seksuaalsele rahuldamisele aktsepteeritava õigustuse. Nii neiud kui ka nende partnerid tegelesid peene enesepettusega. Kombed jäävad tsivilisatsiooni arenedes alati ajast maha, kiites heaks arenguliste rasside varased metsikud suguelukombed.
89:7.5 (982.4) Templiprostitutsioon levis lõpuks üle kogu Lõuna-Euroopa ja Aasia. Templiprostituutide teenitud raha peeti kõigi rahvaste seas pühaks — kalliks kingiks jumalatele. Templi seksiäris osales isegi ülemast seisusest naisi, kes annetasid teenitud tulu igat liiki pühadeks teenistusteks ja heategevuseks. Paljud kõrgest soost naised kogusid endale kaasavara, osutades ajutiselt templis seksuaalteenuseid, ja enamik mehi eelistas abielluda just niisuguse naisega.
89:8.1 (982.5) Ohvrite lunastamine ja templiprostitutsioon olid tegelikult inimohvrite teisendid. Järgmisena hakati imiteerima tütarde ohverdamist. See tseremoonia seisnes verelaskmises, millega tütar pühendati eluaegsele neitsilikkusele, ning oli moraalseks reaktsiooniks varasemale templiprostitutsioonile. Uuemal ajal pühendasid neitsid end templi pühade tulede valvamise teenistusele.
89:8.2 (982.6) Lõpuks tuldi mõttele ohverdada kogu inimese asemel mingi kehaosa. Vastuvõetavaks aseaineks peeti ka füüsilist sandistamist. Ohverdati juukseid, küüsi, verd ja isegi sõrmi ning varbaid. Hilisem ja peaaegu üldlevinud iidne ümberlõikamisriitus kasvaski välja sellest osalise ohverdamise kultusest; seda tehti puhtalt ohverdamise eesmärgil, hügieeni ei pidanud keegi silmas. Mehed lõigati ümber, naistele tehti kõrvadesse augud.
89:8.3 (983.1) Hiljem sai tavaks sõrmed kokku siduda, selle asemel et need küljest lõigata. Pea raseerimine ja juuste lõikus olid samuti religioosse pühendumuse väljendused. Eunuhhiks muutmine oli algul üks inimohverduse vorme. Nina ja huule augustamist harrastatakse Aafrikas praegugi ja tätoveerimine on varasema toore armistamise kunstipärane edasiarendus.
89:8.4 (983.2) Õpetuste arenedes seostus ohverdamistava viimaks lepingu ideega. Hakati arvama, et jumalad sõlmivad inimestega tõelised lepingud, see oli suur samm religiooni stabiliseerumiseks. Vedamise, hirmu ja ebausu asemele astus seadus, leping.
89:8.5 (983.3) Inimene ei osanud isegi unistada lepingust Jumalusega, kuni tema ettekujutus Jumalast polnud jõudnud tasemele, kus universumi juhtijatele võis tema arvates kindel olla. Ja inimese varane mõte Jumalast oli nii inimlik, et ta suutis usaldusväärset Jumalust endale ette kujutada alles siis, kui muutus ise suhteliselt usaldusväärseks, kõlbeliseks ja eetiliseks.
89:8.6 (983.4) Ent mõte jumalatega leping sõlmida tekkis viimaks siiski. Arenev inimene omandas lõpuks niisuguse kõlbelise väärikuse, et julges oma jumalatega tingima hakata. Nii arenes ohverdamine järk-järgult filosoofiliseks mänguks, milles inimene tingis Jumalaga. See oli uus meetod kindlustada end halva õnne vastu ehk pigem täiuslikum viis endale kindlamat jõukust osta. Ärge arvake ekslikult, et need varased ohvrid olid tasuta kingitused või spontaanne tänuavaldus jumalatele; need ei olnud tõelise jumalataju väljendused.
89:8.7 (983.5) Palvuse algelised vormid ei olnud midagi muud kui vaimudega tingimine ja jumalatega vaidlemine. See oli vahetustehing, milles palumine ja veenmine asendati millegi käegakatsutavama ja hinnalisemaga. Arenev kaubandus oli toonud endaga kaasa kauplemisjulguse ja arendanud kaubavahetuseks vajalikku kavalust ning nüüd hakkasid need avalduma inimese palveldamisviisides. Kuna mõni inimene oli parem kaupmees kui teised, peeti ka mõnda palvet teistest paremaks. Õiglase inimese palvet hinnati kõrgelt. Õiglane oli inimene, kes oli kõik arved vaimudele tasunud, täitnud täielikult kõik rituaalsed kohustused jumalate ees.
89:8.8 (983.6) Varast palvust võib vaevalt palveldamiseks pidada; see oli tingimine tervise, rikkuse ja elu nimel. Aegade möödudes on palved mitmes mõttes üsna samasuguseks jäänud. Neid loetakse ikka veel raamatutest, esitatakse formaalselt ja kirjutatakse ratastele paigutamiseks ning puude otsa riputamiseks, et puhuv tuul aitaks inimesel hingeõhku kokku hoida.
89:9.1 (983.7) Inimese ohverdamine on jõudnud Urantia tavade arenedes verisest inimsöömisest kõrgemate ja sümboolsemate tasanditeni. Varajastest ohverdamisrituaalidest sündisid pärastised sakramenditseremooniad. Hilisematel aegadel võttis vaid preester tükikese inimohvrist või piisa inimverd, kõik teised said aga osa seda asendavast loomast. Need varased ideed lunastusest, väljaostmisest ja lepingutest on arenenud hilisema aja sakramenditeenistusteks. Kogu tseremooniate areng on avaldanud tugevat ühiskonnastavat mõju.
89:9.2 (984.1) Seoses Jumalaema kultusega hakati Mehhikos ja mujal vanemate inimohvrite liha ning vere asemel lõpuks kooke ja veini kasutama. Heebrealastel kuulus see rituaal pikka aega paasapühakommete juurde ning sakramendi hilisem, kristlik variant pärineb just sellest tseremooniast.
89:9.3 (984.2) Iidne sotsiaalne vendlus põhines verejoomise riitusel, varane juudi vennaskond ohverdas verd. Paulus rajas uue kristliku kultuse „igavese lepingu vere peale”. Võibolla koormas ta ristiusku asjatult õpetustega verest ja ohvritest, kuid ta tegi ometi kord lõpu doktriinidele lunastuse saavutamisest inim- või loomohvritega. Tema teoloogilised kompromissid näitavad, et isegi ilmutus peab alluma järkjärgulisele evolutsioonile. Pauluse järgi sai Kristusest viimane inimohver, kellest piisab igavesti: jumalik Kohtunik on nüüd ja alati täielikult rahul.
89:9.4 (984.3) Nii on ohverdamiskultusest pikki ajastuid kestnud arengu käigus saanud sakramendikultus. Seega on nüüdisaegsed religioossed sakramendid igas mõttes nende varajaste šokeerivate inimohverdamistseremooniate ja veel varasemate inimsöömisrituaalide järeltulijad. Paljudes sakramentides peetakse pääsemise pandiks ikka veel verd, kuid üksnes kujundlikus, sümboolses ja müstilises tähenduses.
89:10.1 (984.4) Vanaaja inimene teadis, et ta on Jumala soosingus, tänu ohverdamisele. Nüüdisaegne inimene peab arendama välja uued viisid lunastuse teadvustamiseks. Teadlikkus patust püsib surelikus meeles, kuid mõttemustrid, mis on seotud sellest pääsemisega, on kulunud ja aegunud. Vaimne igatsus püsib, kuid intellektuaalne areng on hävitanud vanad teed hinge- ja meelerahu ning lohutuse leidmiseks.
89:10.2 (984.5) Patt tuleb ümber defineerida tahtlikuks truudusetuseks Jumaluse suhtes. Truudusetust võib esineda erineval määral: otsustamatuse osaline truudusetus, vastuolude vahel jagatud ustavus, ükskõiksuse hääbuv ustavus ja ustavuse surm, mis ilmneb pühendumises jumalata ideaalidele.
89:10.3 (984.6) Süütunne on teadlikkus tavade rikkumisest, see ei tarvitse olla patt. Kui puudub teadlik truudusetus Jumaluse suhtes, pole tõelist pattu.
89:10.4 (984.7) Võimalus süütunnet kogeda on märgiks inimkonna transtsendentsest väärtusest. See ei märgista inimest kui madalat olevust, vaid pigem eristab teda kui potentsiaalselt suurt ja üha õilsamat loodud-olendit. See väärtusetusetunne on algtõuge, mis peaks viima kiiresti ja kindlalt nende usuliste võitudeni, mis tõstavad sureliku meele moraalse ülluse, kosmilise taipamise ja vaimse elu kõrgetele tasanditele; nii muutuvad kõik inimeksistentsi tähendused ajalikust igavikuliseks ja kõik väärtused ülenduvad inimlikust jumalikuks.
89:10.5 (984.8) Patu pihtimine on mehine lahtiütlemine truudusetusest, kuid ei leevenda mingil viisil truudusetuse tagajärgi ajas ja ruumis. Ent pihtimine — patu olemuse siiras tunnistamine — on oluline usuliseks kasvuks ja vaimseks progressiks.
89:10.6 (985.1) Patu andeksandmine Jumaluse poolt taastab usalduslikud suhted pärast seda, kui inimene on teadlikult nende suhete vastu mässu tõstnud. Andestust ei pea otsima, see saavutatakse loodud-olendi ja Looja vahelise truuduse teadliku taastamise teel. Ja kõik Jumala ustavad pojad on õnnelikud, nad armastavad oma teenistust ja liiguvad Paradiisi-teel pidevalt edasi.
89:10.7 (985.2) [Esitanud Nebadoni Kirgas Õhtutäht.]


Eelinformatsioon 23. – 29. jaanuarini - Riigikogu
Eelinformatsioon 23. – 29. jaanuarini	Jaga
Prindi Eelinformatsioon 23. – 29. jaanuarini 20.01.2012 / Eelinfo Riigikogu III istungjärgu 3. töönädal 23. – 26. jaanuarini Esmaspäev, 23. jaanuar Kell 15 – täiskogu istung, kus kinnitatakse 3. töönädala päevakord. Seejärel vastab Riigikogu liikmete arupärimistele peaminister Andrus Ansip. Arupärimised käsitlevad postkontorite sulgemist (nr 69), Eesti kaubandusbilanssi (nr 71), maavanemate ülesandeid (nr 72) ning koolireformi ja huvigruppide kaasamist (nr 73). Riigikogu liikmete kõnesoovide korral toimub vaba mikrofon. Komisjonide istungid algavad kell 11: Euroopa Liidu asjade komisjonis – kell 13: Eesti seisukohad 23. jaanuaril toimuval välisasjade nõukogu istungil ja 27. jaanuaril toimuval Euroopa Liidu üldasjade nõukogu istungil; Eesti seisukohad 26. – 27. jaanuaril toimuval mitteametlikul Euroopa Liidu justiits- ja siseküsimuste nõukogu kohtumisel, kutsutud justiitsminister Kristen Michal, siseminister Ken-Marti Vaher; seisukoha andmine Euroopa Parlamendi ja nõukogu mitmele määruse eelnõule, mis käsitlevad Sisejulgeolekufondi osana politseikoostöö, kuritegevuse tõkestamist ja selle vastu võitlemise ning kriisiohje rahastamisvahendeid, rahastamisvahendi suhtes kohaldatavaid üldsätteid, ning samuti Komisjoni teatisele „Avatud ja turvalise Euroopa ülesehitamine: siseasjade eelarve aastateks 2014–2020“; seisukoha andmine Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse eelnõudele, mis käsitlevad koostööd ühtse patendikaitse loomise valdkonnas;
keskkonnakomisjonis – jäätmeseaduse ja pakendiseaduse muutmise seaduse eelnõu (155 SE); arvamus Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse eelnõu kasvuhoonegaaside heite seire- ja aruandlusmehhanismi ja kliimamuutusi käsitleva muu olulise ELi ja riikliku teabe esitamise kohta
kultuurikomisjonis – ülikooliseaduse, rakenduskõrgkooliseaduse ja teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu (89 SE);
maaelukomisjonis – kohtumine Eesti Hobusekasvatajate Seltsi esindajatega; kinnisasja omandamise kitsendamise seaduse eelnõu (108 SE);
põhiseaduskomisjonis – õiguskantsleri ettepaneku nr 13 „Õiguspärase ootuse põhimõtte arvestamine Eesti kodaniku isikut tõendava dokumendi kehtetuks tunnistamisel, kui haldusorgan on isiku ekslikult määratlenud Eesti kodanikuna“ arutelu ettevalmistamisega seonduv, kutsutud õiguskantsler Indrek Teder; otsuse Riigikogu uurimiskomisjoni moodustamine elamislubade andmisega seotud asjaolude väljaselgitamiseks (149 OE); rahanduskomisjonis – Ülevaade Euroala riikide kõrgemate kontrollasutuste ühisavaldusest ja Euroopa Stabiilsusmehhanismi asutamislepingu muudatusettepanekutest; ELAKile arvamuse andmine Valge Raamatu „Ülevaade ja Eesti seisukohad ettepanekutest Euro tugevdamiseks“ kohta ja arvamuse andmine valitsuse seisukohtade osas EK kahe euroala eelarveseire ja eelarvepuudujäägi menetluse tugevdamise määruse eelnõu ja stabiilsusvõlakirjade rohelise raamatu kohta.
riigikaitsekomisjonis – strateegilise kauba seaduse § 76 ja jälitustegevuse seaduse § 9 muutmise seaduse eelnõu (148 SE); kommunikatsiooni korraldus kaitseministeeriumi valitsemisalas, kutsutud kaitseministeeriumi avalike suhete osakonna juhataja Hannes Kont;
väliskomisjonis – avalik diplomaatia, rahvusvaheliste sündmuste kajastamine Eesti ajakirjanduses, kutsutud Eesti Rahvusringhäälingu juhatuse liige Tiina Kaalep, BNS Eesti vastutav peatoimetaja Ainar Ruussaar, Postimehe vastutav peatoimetaja Anvar Samost, Delfi peatoimetaja Urmo Soonvald, Eesti Ekspressi peatoimetaja Janek Luts, Äripäeva arvamustoimetuse juht Harry Tuul ja välisministeeriumi esindajad;
õiguskomisjonis – Eesti seisukohad Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruste ettepanekute kohta, millega kehtestatakse ajavahemikuks 2014 – 2020 õigusprogramm ning õiguste ja kodakondsuse programm; arvamus Riigikohtule kriminaalmenetluse seadustiku § 366 ning asjaõigusseaduse § 1581 ja asjaõigusseaduse rakendamise seaduse § 152 põhiseaduspärasuse kohta;
korruptsioonivastase seaduse kohaldamise komisjonis – kell 13.15: endise Riigikogu liikme Indrek Raudse ärakuulamine seoses ajakirjanduses tõstatatud elamislubade juhtumiga; erikomisjoni 2011. aasta aruande ja ülevaate korruptsioonivastase seaduse kohaldamisest läbivaatamine; laekunud majanduslike huvide deklaratsioonide läbivaatamine ja avalikustamiseks esitamine (ruum L 332);
riigieelarve kontrolli komisjonis – kell 13.30: Riigikontrolli auditiaruanne „Järelaudit meditsiiniseadmete soetamisest ja kasutamisest meditsiiniasutustes“, kutsutud sotsiaalministeeriumi kantsler Marelle Erlenheim ja Riigikontrolli esindajad (ruum L 333); Üritused: Kell 10.30 – Riigikogu esimees Ene Ergma osaleb Eesti Teaduste Akadeemia juhatuse istungil.
Kell 14 – Eesti-Austria parlamendirühma esimees Maret Maripuu ja aseesimees Aivar Sõerd ning liikmed Igor Gräzin, Raivo Järvi ja Paul-Eerik Rummo kohtuvad Austria suursaadiku Renate Kobleriga.
Teisipäev, 24. jaanuar Kell 10 – täiskogu istung Esimene lugemine: kollektiivlepingu seaduse muutmise seaduse eelnõu (153 SE). Komisjonides: keskkonnakomisjonis – kell 13.45: väljasõiduistung Keskkonnateabe Keskusesse; maaelukomisjonis – kell 14 väljasõiduistung: Põllumajandusuuringute Keskuses (Saku);
majanduskomisjonis – kell 14.30: kohtumine AS Eesti Raudtee ning majandus- ja kommunikatsiooniministeeriumi esindajatega teemal Eesti Raudtee tegevustest ning Rail Baltica projekti hetkeseisust, kutsutud AS Eesti Raudtee juhatuse esimees-tegevdirektor Kaido Simmermann ja ministeeriumi esindajad;
põhiseaduskomisjonis – kell 14: arvamus VALGE RAAMATU – „Ülevaade ja Eesti seisukohad euro tugevdamiseks“ kohta; arvamus Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruste eelnõude kohta, millega kehtestatakse ajavahemikuks 2014 – 2020 õigusprogramm ning õiguste ja kodakondsuse programmi kohta; arvamus asjaõigusseaduse § 1581 ning asjaõigusseaduse rakendamise seaduse § 152 põhiseaduspärasuse kohta; arvamus KrMS §-s 366 sätestatud kriminaalasjas tehtud jõustunud kohtulahendi testimise aluste (või vajaliku aluse puudumise) põhiseaduspärasuse kohta; MTÜ Eesti Mitmekultuuriline Assotsiatsioon ettepaneku eelarutelu;
riigikaitsekomisjonis – kell 14: Afganistani, Pakistani, India ja Hiinaga seotud küsimused; kutsutud Rahvusvahelise Kaitseuuringute Keskuse vanemteadur Erik Männik;
sotsiaalkomisjonis – kell 13: puuetega inimeste sotsiaaltoetuste seaduse ja riikliku pensionikindlustuse seaduse muutmise seaduse eelnõu (159 SE); õiguskomisjonis – kell 13.15: arvamus päästeasutuse juhi kandidaadi osas, kutsutud siseminister Ken-Marti Vaher, häirekeskuse peadirektor Janek Laev; politsei ja piirivalve seaduse ning meresõiduohutuse seaduse muutmise seaduse eelnõu ettevalmistamine esimeseks lugemiseks (158 SE); sisejulgeoleku valdkonna juhtimisanalüüsi tutvustus, kutsutud siseminister Ken-Marti Vaher, PPA peadirektor Raivo Küüt, siseministeeriumi kantsler Tarmo Türkson, Ernst ja Young esindaja Tarmo Toiger; Kolmapäev, 25. jaanuar Kell 13 – infotund Kell 14 – täiskogu istung Kolmas lugemine – 3 eelnõu: riigihangete seaduse muutmise seaduse eelnõu (113 SE), strateegilise kauba seaduse § 76 ja jälitustegevuse seaduse § 9 muutmise seaduse eelnõu (148 SE) ning töölepingu seaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu (129 SE). Teine lugemine – 2 eelnõu: psühhiaatrilise abi seaduse muutmise seaduse eelnõu (86 SE) ja ülikooliseaduse, rakenduskõrgkooli seaduse ja teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu (89 SE). Esimene lugemine – 3 eelnõu: riigikontrolli seaduse ja õiguskantsleri seaduse muutmise seaduse eelnõu (151 SE), Eesti Vabariigi ja Araabia Ühendemiraatide vahelise tulumaksuga topeltmaksustamise vältimise ning maksudest hoidumise tõkestamise lepingu ratifitseerimise seaduse eelnõu (154 SE) ning rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise seaduse, rahvusvahelise sanktsiooni seaduse ja Eesti väärtpaberite keskregistri seaduse muutmise seaduse eelnõu (157 SE). Kell 12 – ruumis 333 sotsiaalkomisjoni erakorraline istung: Eesti Töötukassa nõukogu otsustusvõimetusest tulenevate probleemide lahendamise võimalused. Istungile on kutsutud sotsiaalminister Hanno Pevkur, Eesti Tööandjate Keskliidu, Eesti Ametiühingute Keskliidu, Teenistujate Ametiliitude Organisatsiooni ja Eesti Töötukassa esindajad.
Neljapäev, 26. jaanuar Kell 10 – täiskogu istung Õiguskantsleri ettepanek nr 13: õiguspärase ootuse põhimõtte arvestamine Eesti kodaniku isikut tõendava dokumendi kehtetuks tunnistamisel, kui haldusorgan on isiku ekslikult määratlenud Eesti kodanikuna, ettekandja on õiguskantsler Indrek Teder. Komisjonides: kultuurikomisjonis – 15 min pärast täiskogu istungi lõppu ülikooliseaduse, rakenduskõrgkooliseaduse ja teiste seaduste muutmise seaduse eelnõu (89 SE);
majanduskomisjonis – kell 14: autoveoseaduse, riigilõivuseaduse ja liiklusseaduse muutmise seaduse eelnõu (137 SE); Eesti seisukohad Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse eelnõu, milles käsitletakse üleeuroopalisi telekommunikatsioonivõrke hõlmavaid suuniseid, osas;
sotsiaalkomisjonis – kell 9 töötuskindlustuse seaduse muutmise seaduse eelnõu algatamine;
väliskomisjonis – kell 13: olukorra pingestumine Pärsia lahel seoses Iraani tegevusega, kutsutud Rahvusvahelise Kaitseuuringute Keskuse ning välisministeeriumi esindajad; Eesti ettevõtjate ettepanekud ekspordi arendamiseks, kutsutud Eesti Teenusmajanduse Koja juhatuse aseesimees Kaidi Ruusalepp, Eesti Kaubandus- Tööstuskoja peadirektor Mait Palts, Solon Partners OÜ tegevjuht Yrjo Ojasaar ja Tehnolabor OÜ juhatuse esimees Indrek Hirvlaan;
õiguskomisjonis – kell 12: kohtumine Peterburi Advokatuuri ja Eesti Advokatuuri esindajatega (ruum L 333); Kohtumised: Kell 10.30 – väliskomisjoni esimees Marko Mihkelson kohtub Hiina suursaadikuga Eestis Huang Zhongpoga. Kell 13 – Riigikogu esimees Ene Ergma kohtub Tallinna Tehnikaülikooli Elektrotehnika aluste õppetooli juhataja Jaan Järvikuga. Reede, 27. jaanuar Euroopa Liidu asjade komisjonis – kell 9.15 arvamus Valgele raamatule: Ülevaade ja Eesti seisukohtad ettepanekutest euro tugevdamiseks; seisukoha andmine Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse eelnõudele, milles käsitletakse esialgsete eelarvekavade seire ja hindamise ning euroala liikmesriikide ülemäärase eelarvepuudujäägi kõrvaldamise tagamise üldsätteid ning majanduse ja eelarve järelevalvet liikmesriikide üle, kellel võivad tekkida tõsised raskused finantsstabiilsuse tagamisel euroalas, samuti Rohelisele raamatule stabiilsusvõlakirjade kasutuselevõtu teostatavuse kohta; Eesti seisukohad 30. jaanuaril toimuval mitteametlikul Ülemkogul, kutsutud peaminister Andrus Ansip; Eesti seisukohad 1. – 3. veebruarini toimuval mitteametlikul Euroopa Liidu konkurentsivõime nõukogu kohtumisel; Euroopa Komisjoni õigusloomekava 2012, kutsutud Euroopa Komisjoni asepresident Siim Kallas. Üritused: Riigikogu esimees Ene Ergma osaleb Eesti Teaduste Akadeemia Fülogeneetika ja süstemaatika komisjoni laiendatud koosolekul. Kell 12 – Riigikogu istungisaalis toimub traditsiooniline ELO noorteparlamendi istung. Seekordseks teemaks on noortekogud ja noortevolikogud, nende tegevus ja roll ühiskonnas. Tervituskõnega esineb Riigikogu aseesimees Jüri Ratas.
Välislähetused: 21. – 27. jaanuarini Euroopa Nõukogu Parlamentaarse Assamblee (ENPA Eesti delegatsiooni juht Andres Herkel (22.-27. jaan) ja liikmed Margus Hanson, Mailis Reps (21.-27. jaan) ning Indrek Saar (22.-26. jaan) osalevad Prantsusmaal Strasbourgis ENPA 2012. aasta istungjärgi 1. istungil. Muuhulgas on seekordsel assambleel arutusel 4 olulist raportit, millest kolme puhul on ettekandjateks Eesti delegatsiooni liikmed: Andres Herkel on poliitikakomitee raportöör Valgevene teemal, ning monitooringukomitee esindajatena Mailis Reps, kes teeb ettekande Ukraina kohta ning Indrek Saar Serbia kohta. Assambleel esinevad pöördumistega Suurbritannia peaminister David Cameron ja Soome president Tarja Halonen, kõnedega esinevad veel Briti Euroopa asjade minister David Lidington, Gruusia välisminister Grigol Vašadze, Araabia Liiga peasekretär Nabil Al Araby, UNESCO peadirektor Irina Bokova.
Käsitletakse edumeelsete naiste õigusi maailmas, aga ka naiste vastase vägivalla ja perevägivalla probleeme, samuti demograafilisi muutusi ja suundi Euroopas ning on tulnud ettepanek arutada valimiste vahelist olukorda Venemaal. Täiskogu esimesel istungil valivad ENPA liikmed endale uue presidendi ja komiteede liikmed valivad uued juhatajad. 23. – 24. jaanuarini Balti Assamblee Eesti delegatsiooni liikmed Aivar Kokk ja Valeri Korb osalevad Norras Oslos Balti Assamblee ja Põhjamaade sotsiaalkomisjonide ümarlaual teemaga „Põhjala heaoluriikide tulevik“. Arutusel on uuendused ravis ja järelravis, eetika ja tehnoloogia suhted sotsiaalteenuste vallas, vabatahtlike töö kasutamine ja palju muud. BA omalt poolt jagab kogemusi Baltimaade koostööst tervishoiu vallas, Balti Ministrite Nõukogus assamblee initsiatiivil loodud tervishoiu rakkerühma tööst, riikliku ravimite ja meditsiinivarustuse hanke ühise süsteemi loomisest Baltimaades. 23. – 24. jaanuarini Riigikogu väliskomisjoni esimees Marko Mihkelson osaleb Belgias Brüsselis Euroopa parlamendi väliskomisjoni debatil „Araabia revolutsioon: aasta hiljem“. 27. – 29. jaanuarini
Riigikogu liige Viktor Vassiljev osaleb Ukrainas Lvivis teaduslik-praktilisel konverentsil „Tehnoloogia ökoloogias, bioloogias, meditsiinis“.


MARTNA KALMISTU SISEKORRAEESKIRI
Martna kalmistu sisekorra eeskirjad
(1) Martna kalmistu (edaspidi kalmistu) haldaja on EELK Martna Püha Martini kogudus.
(2) Kalmistu sisekorra eeskiri (edaspidi eeskiri) on kehtestatud kalmistuseaduse (RT I, 23.03.2015, 104) § 7 lg 2 alusel.
(3) Kalmistu on kantud muinsuskaitseliste mälestiste registrisse nimetusega „Martna kirikuaed ja kalmistu“ (nr 4072).
(3) Eeskiri on heaks kiidetud EELK Martna Püha Martini koguduse juhatuse 7. jaanuari 2018 koosoleku nr 1/8 otsusega nr 3.
(4) Kalmistul viibides või töid teostades on füüsilised ja juriidilised isikud kohustatud järgima käesolevat eeskirja.
(5) Käesoleva eeskirjaga sätestamata juhtudel tuleb pöörduda kalmistuvahi või EELK Martna Püha Martini koguduse õpetaja poole.
1) hauaplats – maa-ala kalmistul, mis eraldatakse isikule surnu(te) matmise eesmärgil ja mis koosneb ühest või mitmest matmiskohast;
2) matmisluba – annab õiguse matta eraldatud hauaplatsil olevale matmiskohale;
3) hauaplatsi kasutaja – isik, kelle nimele on kalmistu haldajaga vormistatud hauaplatsi kasutusõiguse leping;
4) matja – isik, kes korraldab matuseid;
5) kalmistu haldaja – EELK Martna Püha Martini kogudus;
6) kalmistuvaht – EELK Martna Püha Martini koguduse töötaja, kes tegeleb kalmistu heakorra eeskirja täitmise kontrollimise ja kalmistu korrashoiuga;
7) kalmistu rajatised – kalmistu territooriumil paiknevad ehitised ja rajatised (piirdeaed, kaev jm).
§ 3. Kalmistu inventar
(1) Kalmistul on:
1) kalmude korrastamiseks vajalikud tööriistad;
2) kalmistu töötajate tööks ja inventari hoidmiseks vajalikud ruumid;
3) infotahvlid teabega teenuste kohta;
4) kalmistu plaanid, kuhu on märgitud hooned ja rajatised;
5) matmiseks vajalik inventar (äärelauad, labidad, haudalaskmise lindid);
6) veevõtukoht;
7) kvartalite ja ridade tähised looduses.
2. peatükk HAUAPLATSI ERALDAMINE
§ 4. Hauaplatsi suurus
(2) Kasutaja soovi kohaselt eraldatakse kas ühe- või kahekohaline, erandjuhtudel kuni neljakohaline hauaplats (nn pereplats).
(4) Hauaplatsi mõõtmed urnis matmise korral on vähemalt 1 x 1 m.
(1) Kalmistuvaht eraldab hauaplatsi surmatunnistuse ettenäitamisel ja sõlmib hauaplatsi kasutuslepingu vastavalt taotleja soovile ühe- või mitmekohalisena, erandjuhtudel kolme- või neljakohalisena.
(2) Hauaplatsi kasutusleping sõlmitakse 25-ks aastaks. Lepingusse märgitakse hauaplatsi suurus, kasutaja andmed ja isikute andmed, kellele lähevad lepingu tingimused üle pärast lepingu sõlminud isiku teovõime kaotust või surma. Lepingu lisaks on hauaplatsi asukoha skeem. Lepingu tähtaja möödudes tuleb hauaplatsi kasutajal sõlmida uus vastavasisuline leping. Kolm kuud enne lepingu tähtaja lõppemist on kalmistuvaht kohustatud sellest hauaplatsi kasutajale kirjalikult teatama.
(3) Hauaplatsid, mille kasutuslepingut ei ole uuendatud kahe aasta jooksul tähtaja lõppemisest, loetakse vabadeks. Vabad hauaplatsid kuuluvad uuesti väljaandmisele, v.a kalmistu vanadel haudadel (tähistatud kalmistu plaanil).
(4) Matmise registreerib kalmistuvaht või koguduse õpetaja EELK Martna Püha Martini koguduse matuste registreerimise raamatus.
(5) Eraldades hauaplatsi, näitab kalmistuvaht matjale hauaplatsi asukoha märkides kohapeal platsi mõõdud. Eraldatakse nii üksikuid kui ka mitmekohalisi (nn perekonna) hauaplatse. Hauaplatsi eraldamise märge tehakse kalmistu plaanile.
(6) Hauaplatsi kasutaja võib soovi korral kasutusõiguse üle anda teisele isikule, millest tuleb kalmistu haldajale kirjalikult teatada.
(7) Kasutaja surma korral läheb hauaplatsi kasutusõigus üle tema pärijatele.
(8) Hauaplatsi eraldamisel või hauaplatsi kasutusõiguse üleminekul teisele isikule annab haldaja kasutajale käesoleva eeskirja ühe eksemplari.
(9) Haldajal on õigus hauaplatsi kasutusõigus lõpetada juhul kui hauaplats on jäetud kasutaja poolt hooldamata ning isik pole sellekohast ettekirjutust täitnud kahe aasta jooksul, ega tellinud haldajalt hauaplatsi hooldamise teenust.
(10) Ettekirjutus saadetakse haldaja poolt kasutaja elukoha aadressile tähitud kirjaga.
(11) Kui ettekirjutust ei olnud võimalik kasutajale kätte anda, siis hauaplats tähistatakse teatega, milles märgitakse hauaplatsi uuesti kasutusse andmise aeg, vastutava töötaja nimi ja telefoni number täiendava info saamiseks.
§ 6. Matmisraamat ja matmisluba
(1) Kalmistu kohta peetakse matmisraamatut.
(2) Matmisraamatus registreerib haldaja matuse kohta järgmised andmed:
1) surnu perekonna ja eesnimi;
2) surnu sünni- ja surma kuupäev;
3) matuse kuupäev;
4) kalmistu nimi;
(3) Matmisloa väljastab haldaja maetava isiku surma tõendava dokumendi alusel (Lisas 1).
(4) Matmisluba koostatakse kahes eksemplaris, millest üks jääb hauaplatsi kasutajale ja teine kalmistu haldajale.
§ 7. Matmine
(1) Matmine on lubatud päikese tõusust päikese loojumiseni.
(2) Kirstu või urni matmisel järgitakse põlist matmistava:
1) kirstuga matmisel peab haua sügavus olema vähemalt 1,5 m ja kaugus hauaplatsi piirist vähemalt 0,2 m;
2) urni matmisel peab haua sügavus olema vähemalt 1,0 m ja kaugus hauaplatsi piirist vähemalt 0,2 m;
3) kirstud on üldjuhul kergesti kõdunevast materjalist, vastasel juhul tehakse märge matuste registreerimise raamatusse.
(3) Kui haua rajamisel ilmneb ettenägematuid takistusi, võib kalmistuvahi loal rajada haua, mille sügavus või kaugus hauaplatsi piirist erineb käesoleva paragrahvi lõikes 2 sätestatust.
(4) Haua kaevamine ja matmine on ilma matmisloata keelatud. Haua kaevamist võib haldajaga kokkuleppel teostada matja.
(5) Eelseisvast matmisest peab kalmistuvahile teatama vähemalt kaks ööpäeva enne matmist.
(6) Matmist takistavate hauakivide ja muude hauarajatiste ajutine teisaldamine ja taaspaigaldamine toimub matja kulul, vajadusel muinsuskaitseameti esindaja kirjaliku loa alusel.
(7) Matja korrastab hauaplatsi pärast matmist. Matmise käigus kõrvalolevale hauale või üldkasutatavale alale tekitatud kahjustused korrastab matja või hüvitab kahjustused kokkuleppel kalmistu haldaja või hauaplatsi kasutajaga.
(8) Varem eraldatud mitmekohalisele hauaplatsile matmine võib toimuda hauaplatsi kasutaja ja kalmistuvahi loal.
§ 8. Pealematmine
(1) Pealematmine võib toimuda hauaplatsile kasutaja soovil 20 aasta möödumisel, v.a urnimatus.
(4) Kultuurimälestiseks tunnistatud haual pealematmist ei toimu.
(1) Ümbermatmist teostatakse seaduses sätestatud korras.
4. peatükk KALMISTU TÖÖAEG
§ 10. Kalmistu on avatud ööpäevaringselt
(1) Kalmistuvaht tööaeg kalmistul on tööpäevadel välitööks sobiva ilmaga päikesetõusust päikese loojanguni (või suveajal kella 9-st kuni 17-ni).
(2) Matmine toimub kokkuleppel kalmistu haldajaga kalmistu lahtioleku ajal.
5. peatükk KALMISTU HEAKORRA NÕUDED
§ 11. Heakord kalmistul
(1) Hauaplatsi kasutajal ja kalmistu külastajatel tuleb plast-, klaas- ja metalljäätmed paigutada selleks ettenähtud konteineritesse. Komposteeritavad jäätmed (lehed, oksad, jms) tuleb paigutada selleks ettenähtud konteinerisse või selleks ettenähtud ladestuspaika.
(1) Kalmistul on keelatud:
3) prügi mahapanek selleks mitteettenähtud kohtadesse;
4) hauaplatsi omavoliline laiendamine;
6) sõitmine jalgrattaga või mistahes mootorsõidukiga v.a invasõidukid ja teenindav transport;
7) loomade matmine.
8) võtta omavoliliselt maha puid ja põõsaid.
5. peatükk HAUAPLATSI HOOLDAMINE JA KORD
§ 13. Hauaplatsi kujundamine
(2) Hauaplatsil tähistatakse matusekoht risti, hauaplaadi, hauakivi või muu tähisega, millele on ilmastikukindlalt kantud maetu(te) perekonna- ja eesnimi ning sünni- ja surmadaatumid:
1) hauarist võib olla kõrgusega maapinnast kuni 120 cm;
2) hauakivi või hauaplaat võib olla kõrgusega maapinnast kuni 75 cm;
3) hauasammas võib olla kõrgusega maapinnast kuni 180 cm;
4) erandjuhtudel võib muinsuskaitseameti ja haldaja loal paigaldada alapunktides 1-3 nimetatud hauatähiseid suuremates mõõtmetes.
(3) Hauatähised (hauarist, -kivi, -sammas, -plaat), hauarajatised (äärekivi, istepink jms) ja haljastus peavad asuma hauaplatsi piires. Kasutada võib madalhaljastust ja puude kääbusvorme, rahulikke värve. Kõrgema haljastuse (puud kõrgusega üle 2 m ja põõsad kõrgusega üle 0,8 meetri) võib rajada vaid haldaja loal. Hauaplatsi kasutaja paigaldatud hauatähised ja rajatised on tema omand.
(2) Hauaplatsi kasutaja on kohustatud korrastama hauatähised ja –rajatised, hauaplatsi ja sellega piirnevad teeosad. Muuhulgas peab kasutaja vastutama selle eest, et hauaplats vastaks järgnevatele nõuetele:
5) hauaplatsi kattev liiv või muu kattematerjal on puhas;
6. peatükk HOOLDAMATA HAUAPLATSI ARVELEVÕTMISE JA TAASKAUSTUSSE ANDMISE KORD
§ 15. Haldaja õigused ja kohustused
(1) Kalmistu kujunduspõhimõtete eiramisel on haldajal õigus teha hauaplatsi kasutajale suuline märkus või kirjalik ettekirjutus.
(2) Märkuse või ettekirjutusega juhitakse hauaplatsi kasutaja tähelepanu kujunduspõhimõtete rikkumisele ning antakse matmisplatsi kasutajale puuduste kõrvaldamiseks tähtaeg, mis ei või olla lühem kui 2 kuud.
(3) Hauaplatsi kasutaja poolt märkusega mittearvestamisel, ettekirjutuse mittetäitmisel või mittenõuetekohasel täitmisel on haldajal õigus korraldada ettekirjutuse täitmine ja nõuda matmisplatsi korrastamise kulud sisse hauaplatsi kasutajalt.
(5) Kalmistuvahil on õigus eemaldada kalmistu ilmet rikkuvad või ohtlikud puud haldaja ja vajadusel Muinsuskaitseameti loal.
(6) Kalmistuvahil on õigus kahe aasta möödumisel matuse toimumise ajast tasandada pinnasekääbas hauaplatsil.
(7) Hauaplatsi kasutaja (k.a tema pärija ning kasutuslepingu sõlmija) on kohustatud hooldama ja korras hoidma hauaplatsi, seal asuvaid hauatähiseid ja piirdeaedu ning sellega piirnevaid teid. Kui hauaplatsi kasutaja ei saa nimetatud kohustusi mõjuvatel põhjustel täita, peab ta sellest mõistliku aja jooksul teatama kalmistuvahile. Hauaplatsi kasutaja võib hauaplatsi hooldamiseks sõlmida vastava teenuseosutamise lepingu kalmistuvahiga vastavalt teenuste hinnakirjale (Lisa 2).
(8) Kalmistuvahil on õigus hauaplatsi kasutamine lõpetada juhul, kui hauaplats on jäetud kasutaja poolt üle viie aasta hooldamata, s.o rohtunud, risustunud ning hauatähised ja –rajatised on ilmsete kõdunemise tundemärkidega.
(9) Kalmistuvaht korraldab hauatähiste ja -rajatiste säilitamist, remonti, lammutamist või üleviimist järgmistel juhtudel:
1) vabanenud hauaplatsidel kooskõlastatult matjaga;
2) kui hauaplatsil on rajatis või tähis, mis ei ole kooskõlas käesoleva eeskirjaga või ei sobi kalmistu planeeringuga ning kasutaja ei ole hauaplatsi tähtaegselt korrastanud. Töö tehakse hauaplatsi kasutaja kulul.
Käesoleva eeskirja rikkuja kannab vastutust karistusseadustikuga ja teiste õigusaktidega ettenähtud korras.
EELK Martna Püha Martini koguduse hooldajaõpetaja