text:
Kokku: 40| Näitan: 1 - 20
3-2-1-21-17 Riigikohus 03.05.2017
Minimaalne tähtaeg hagile vastamiseks TsMS § 394 lg 5 järgi ei ole alati vastamiseks piisav, vastasel juhul poleks TsMS § 407 lg 5 p-l 1 sisu. Tähtaja määrmisel tuleb arvestada asja hinda, mahukust ja tähendust kostjale, eeldatavaid takistusi vastamisel, vajadust võtta esindaja. (p 14.2.) TsMS § 422 lg 1 loetelu ei ole ammendav. Mõjuvaks põhjuseks võib olla ka igasugune muu takistav asjaolu, mis üldhinnangu järgi võib kostjalt mõistlikult oodatavat hoolsust järgides põhjustada hagile reageerimata jätmise. Tagaseljaotsuse tegemine ei ole kohtu kohustus. Esmajoones on selle mõte võimaldada asja lahendamist ka juhul, kui kostja hoiab kohtumenetlusest kõrvale. (p 15.1.) Tagaseljaotsusega ei või rahuldada nõuet, mida tavaotsusega õiguslikult ei rahuldataks. Õiguslikult põhjendamata hagi jätab kohus ka hagile vastamata jätmise korral rahuldamata (TsMS § 407 lg 6). (p 16) Otsustamaks hagi õigusliku põhjendatuse üle, peab kohus tagaseljaotsuse tegemisel subsumeerima hageja esitatud asjaolud õigete õigusnormide alla (õigusakti kohaldamise otsustamine), lähtudes sellest, et hageja väiteid ei ole vaja tõendada, kuna seadus loeb, et kostja on need omaks võtnud (TsMS § 407 lg 1 teine lause) (vt nt RKTKm nr 3-2-1-152-06, p 14). Seadus ei näe ette võimalust, et tagaseljaotsus võiks olla õiguslikult vähem põhjendatud kui tavaline kohtuotsus. (p 17)
VÕS § 367 lg 3 kohustab liisingueseme liisinguandjale jäämisel arvestama hüvitisnõude esitamisel eseme väärtust selle liisinguandjale tagastamise ajal, mitte selle müügihinda. Krediidikulude hüvitamise nõude esitamisel (VÕS § 367 lg d 1-3) peab liisinguandja vastavad asjaolud hagis järelikult ka välja tooma. (p 23.1.) Poolte kokkuleppel on lubatud (ka liisinguandja tüüptingimustes) lähtuda liisingueseme väärtuse asemel liisingueseme tegelikust müügihinnast, kuid selline kokkulepe peab vastama mitmetele kriteeriumidele. Liisingueseme müügihind ei tohi erineda oluliselt eseme turuhinnast (mõistlikuks ja lubatavaks on peetud hinnaerinevust kuni 10%) ning liisinguandjal peab olema kohustus teha kõik endast olenev, et saavutada ennetähtaegselt tagastatud liisingueseme uuel võõrandamisel parim ja kiireim tulemus. Lubatav ei ole aga kokkulepe, mis paneb tagastatud liisingueseme võõrandamise hinnariski ainuüksi liisinguvõtjale, eriti kui viimane ei saa mõjutada müügiprotsessi (vt nt RKTKo nr 3-2-1-33-08, p 18; RKTKo nr 3-2-1-184-12, p 18). (p 23.3.)
Lepingujärgseid regulatsioone, nagu nõuete esitamise tähtajad ja vastutuse piirangud või ka tüüptingimused, tuleb käsitada õiguse kohaldamise küsimusena, mille puhul ei ole kohus TsMS § 436 lg 7 ja § 438 lg 1 esimese lause järgi poolte seisukohtadega seotud (vt nt RKTKo nr 3-2-1-113-11, p 62). (p 23.4.)
TsMS § 422 lg 1 loetelu ei ole ammendav. Mõjuvaks põhjuseks võib olla ka igasugune muu takistav asjaolu, mis üldhinnangu järgi võib kostjalt mõistlikult oodatavat hoolsust järgides põhjustada hagile reageerimata jätmise. Tagaseljaotsuse tegemine ei ole kohtu kohustus. Esmajoones on selle mõte võimaldada asja lahendamist ka juhul, kui kostja hoiab kohtumenetlusest kõrvale. (p 15.1.)
3-2-1-6-14 Riigikohus 16.04.2014
Kui hagis on esitatud alternatiivsed nõuded, mis üksteist välistavad, ei saa tagaseljaotsust teha. Sellises olukorras peaks kohus enne tagaseljaotsuse tegemist selgitama hagejale, et sel viisil hagi tagaseljaotsusega rahuldamine ei ole võimalik, ning küsima hagejalt, kas ja millise nõude kohta hageja soovib tagaseljaotsuse tegemist. Samas võib sellises olukorras olla otstarbekam ning hageja huve rohkem arvestav jätta tagaseljaotsus tegemata ning lahendada asi sisuliselt (p 14).
TsMS § 407 lg 1 kohustab kohut kontrollima hagi õiguslikku põhjendatust omal algatusel. Hagi õiguslikku põhjendatust peab kohus omal algatusel kontrollima ka kaja lahendamisel (TsMS § 417 lg 2 teine lause), samuti määruskaebuse lahendamisel, mis esitatakse maakohtu määruse peale, millega menetlus jäeti taastamata, ja ringkonnakohtu määruse peale Riigikohtule esitatud määruskaebuse lahendamisel. Otsustamaks hagi õigusliku põhjendatuse üle, peab kohus subsumeerima hageja esitatud asjaolud õigete õigusnormide alla (vt nt Riigikohtu 30. jaanuari 2013. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-187-12, p 13) (p 12).
Kohus peab kohtukutses hoiatama pooli istungilt puudumise tagajärgede eest. Kohus ei saa teha tagaseljaotsust, kui kutses ei ole selgitatud istungilt puudumise tagajärgi. Kohus peab omal algatusel kontrollima tagaseljaotsuse tegemise eeldusi ja seda, kas tagaseljaotsuse tegemine on üldse lubatav. Kaja võib esitada tagaseljaotsuse peale sõltumata mõjuva põhjuse olemasolust, kui tagaseljaotsust ei võinud seaduse kohaselt teha. (p 10)
Kaja võib esitada tagaseljaotsuse peale sõltumata mõjuva põhjuse olemasolust, kui tagaseljaotsust ei võinud seaduse kohaselt teha. (p 10) Kohus peab nii tagaseljaotsuse tegemisel kui ka selle peale esitatud kaja ja selle rahuldamata jätmise määruse peale esitatud määruskaebuse lahendamisel kontrollima tagaseljaotsuse tegemise eeldusi omal algatusel. Tuvastades tagaseljaotsuse tegemise eelduste puudumise, peab kaja lahendav maakohus või menetluse taastamata jätmise peale esitatud määrus- või apellatsioonkaebust lahendav ringkonnakohus või Riigikohus asjas menetluse taastama. (p 12)
3-2-1-122-13 Riigikohus 06.11.2013
TsMS § 407 lg 5 p 1
TsMS § 407 lg 1 paneb kohtule hagi õigusliku põhjendatuse kontrollimise kohustuse ning hagi õiguslikku põhjendatust tuleb kohtul omal algatusel kontrollida ka kaja lahendamisel, samuti määruskaebuse lahendamisel, mis esitatakse maakohtu määruse peale, millega menetlus jäeti taastamata, ja ringkonnakohtu määruse peale Riigikohtule esitatud määruskaebuse lahendamisel ning seda sõltumata määruskaebuse. Juhul kui hagi ei ole õiguslikult põhjendatud, ei või tagaseljaotsust teha ning esitatud kaja tuleb TsMS § 417 lg 2 alusel rahuldada ja menetlus taastada. (p 15) Kui tegemist ei ole õiguslikult eriti keerulise vaidlusega, on 20-päevane tähtaeg hagile vastamiseks piisav. Seega ei välista sellise tähtaja puhul TsMS § 407 lg 5 p 1 tagaseljaotsuse tegemist. (p 14)
Iseenesest võib olla mõjuvaks põhjuseks kaja rahuldamiseks ja menetluse taastamiseks olla kohtu eksitav tegevus. Sellisel juhul tuleb hinnata, kuidas mõistlik isik võis kohtu eksimusest aru saada. (p 13) TsMS § 407 lg 1 paneb kohtule hagi õigusliku põhjendatuse kontrollimise kohustuse ning hagi õiguslikku põhjendatust tuleb kohtul omal algatusel kontrollida ka kaja lahendamisel, samuti määruskaebuse lahendamisel, mis esitatakse maakohtu määruse peale, millega menetlus jäeti taastamata, ja ringkonnakohtu määruse peale Riigikohtule esitatud määruskaebuse lahendamisel ning seda sõltumata määruskaebuse väidetest. Juhul kui hagi ei ole õiguslikult põhjendatud, ei või tagaseljaotsust teha ning esitatud kaja tuleb TsMS § 417 lg 2 alusel rahuldada ja menetlus taastada. (p 15)
3-2-1-53-13 Riigikohus 05.06.2013
TsMS § 407 lg 1 paneb kohtule hagi õigusliku põhjendatuse (veenvuse) kontrollimise kohustuse ning hagi õiguslikku põhjendatust tuleb kohtul omal algatusel kontrollida ka kaja lahendamisel, samuti määruskaebuse lahendamisel, mis esitatakse maakohtu määruse peale, millega menetlus jäeti taastamata, ja ringkonnakohtu määruse peale Riigikohtule esitatud määruskaebuse lahendamisel ning seda sõltumata määruskaebuse väidetest (vt Riigikohtu 30. jaanuari 2013. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-187-12, p 13). (p 13)
Kuna hagi veenvuse kontrollimisel ei hinnata tõendeid ega tuvastata asjaolusid, on Riigikohtul võimalik ringkonnakohtu TsMS § 407 lg 1 rikkumine kõrvaldada (vt ka Riigikohtu 6. juuni 2012. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-60-12, p 12). (p 13)
Lepingut ei ole võimalik lihtsalt lugeda üles öelduks. Lepingu saab üles öelda ülesütlemisavalduse esitamisega teisele lepingupoolele. (p 15)
TsMS § 662 lg 3 kohaselt võib määruskaebuses esitada uusi asjaolusid ja tõendeid. TsMS § 407 lg 1 paneb kohtule hagi õigusliku põhjendatuse (veenvuse) kontrollimise kohustuse ning hagi õiguslikku põhjendatust tuleb kohtul omal algatusel kontrollida ka kaja lahendamisel, samuti määruskaebuse lahendamisel, mis esitatakse maakohtu määruse peale, millega menetlus jäeti taastamata, ja ringkonnakohtu määruse peale Riigikohtule esitatud määruskaebuse lahendamisel ning seda sõltumata määruskaebuse väidetest (vt Riigikohtu 30. jaanuari 2013. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-187-12, p 13). (p 13)
TsMS § 407 lg 1 paneb kohtule hagi õigusliku põhjendatuse (veenvuse) kontrollimise kohustuse. Hagi õiguslikku põhjendatust tuleb kohtul omal algatusel kontrollida. Hagi veenvus hõlmab mh seda, et hagist nähtuks selgelt, millised on hageja nõuded, sh nõuete suurus ning nõude aluseks olevad asjaolud. (p 13)
3-2-1-103-12 Riigikohus 24.10.2012
Tagaseljaotsuse tegemist sätestavatest õigusnormidest ei tulene nõuet, et tagaseljaotsuse tegemise eelduseks on ka hageja tagaseljaotsuse taotluse kostjale kättetoimetamine (vt Riigikohtu 18. juuni 2012. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-92-12, p 13). (p 12) TsMS § 407 lg 5 p 22 mõttes ei saa lugeda hagi ebaõigesti menetlusse võetuks olukorras, kus hageja on hagis märkinud hagihinna, vastavalt sellele tasunud riigilõivu ning kohus on nõustunud hageja määratud hinnaga ega ole seda muutnud. Seda isegi juhul kui hagihind on määratud valesti. (p 13) Tagaseljaotsuse õiguslikult põhjendamata jätmine ei ole menetlusõiguse normi oluline rikkumine ning selle saab kõrvaldada ka Riigikohus (vt Riigikohtu 29. jaanuari 2008. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-143-07, p-d 15 ja 16). (p 14)
Kohtul tuleb kaja saamisel iseseisvalt kontrollida, kas esinevad TsMS § 415 lg-s 1 sätestatud menetluse taastamise alused. Sama seisukohta on kolleegium varem väljendanud TsMS § 415 lg 1 p-s 3 sätestatud kaja esitamise aluse kohta (vt nt Riigikohtu 14. veebruari 2007. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-152-06, p 15). Ka TsMS § 415 lg 1 p-des 1 ja 2 toodud asjaolud on TsMS § 417 lg 2 teise lause järgi menetluse taastamise absoluutseteks alusteks ning kohtul on võimalik neid lihtsalt kontrollida, kuivõrd andmed hagi või kohtukutse kättetoimetamise kohta peavad sisalduma toimikus. (p 11) Tagaseljaotsuse tegemist sätestavatest õigusnormidest ei tulene nõuet, et tagaseljaotsuse tegemise eelduseks on ka hageja tagaseljaotsuse taotluse kostjale kättetoimetamine (vt Riigikohtu 18. juuni 2012. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-92-12, p 13). (p 12) TsMS § 407 lg 5 p 22 mõttes ei saa lugeda hagi ebaõigesti menetlusse võetuks olukorras, kus hageja on hagis märkinud hagihinna, vastavalt sellele tasunud riigilõivu ning kohus on nõustunud hageja määratud hinnaga ega ole seda muutnud. Seda isegi juhul kui hagihind on määratud valesti. (p 13) Tagaseljaotsuse õiguslikult põhjendamata jätmine ei ole menetlusõiguse normi oluline rikkumine ning selle saab kõrvaldada ka Riigikohus (vt Riigikohtu 29. jaanuari 2008. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-143-07, p-d 15 ja 16). (p 14)
3-2-1-91-11 Riigikohus 02.11.2011
Kriminaalasjas kogutud tõendeid ja kriminaalmenetluses tehtud kohtuotsust võib kasutada tsiviilasjas faktiliste asjaolude tõendamiseks, kuid mitte faktilistele asjaoludele õigusliku hinnangu andmiseks. Samuti võib eelnimetatud dokumente kasutada dokumentaalse tõendina oma väidete tõendamiseks, mida kohus hindab koos teiste asjas kogutud tõenditega (vt Riigikohtu 11. mai 2005 otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-41-05, p 25). Eelöeldu kehtib ka kriminaalmenetlust lõpetavate määruste jm kriminaalmenetleja lahendite kohta.
TsMS § 410 teises lauses sätestatud kohustus asja arutamise edasilükkamiseks kehtib üksnes olukorras, kus ei esine TsMS § 413 lg 3 p-s 3 nimetatud takistust tagaseljaotsuse tegemiseks. Kohtul on õigus asi TsMS § 414 järgi sisuliselt läbi vaadata ka juhul, kui kohtuistungile on ilmunud vaid kostja ning hagi ei ole võimalik jätta läbi vaatamata TsMS § 412 lg 1 p-st 1 tulenevalt. Kui asi on võimalik lahendada sisuliselt, kuid hageja on esitanud taotluse tagaseljaotsuse tegemiseks, saab kohus enne asja sisulise läbivaatamise lõppemist lahendada esitatud taotluse suulise määrusega, kandes määruse sisu TsMS § 464 lg 2 teise lause järgi kohtuistungi protokolli. Tagaseljaotsuse tegemise taotluse kohta tehtavas määruses lahendab kohus küsimuse, kas esinevad tagaseljaotsuse tegemise menetluslikud eeldused (TsMS § 413 lg 3).
Kui kostja ei ole ilmunud kohtuistungile ja kohtuistungile ilmunud hageja ei taotle asja sisulist lahendamist ega tagaseljaotsuse tegemist, on kohtul TsMS § 410 teine lause järgi kohustus asja arutamine edasi lükata (vt Riigikohtu 17. detsembri 2009 otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-138-09, p 11). Eelnimetatu kehtib üksnes olukorras, kui kohtuistungile ilmumata jäänud kostja ei ole teatanud kohtule nõusolekust asi lahendada sisuliselt ilma tema osavõtuta või kui kostja ei ole olnud nõus asja lahendamisega kirjalikus menetluses. TsMS § 410 teine lause reguleerib vaid olukorda, kus ei esine TsMS § 413 lg 3 p-s 3 nimetatud takistust tagaseljaotsuse tegemiseks.
ÄS § 315 lg 1 (12. oktoobrini 2005 kehtinud redaktsioon) järgi pidi aktsiaselts tõendama, et talle on tekitatud kahju, et juhatuse liige rikkus juhatuse liikme kohustusi ja et just need rikkumised põhjustasid aktsiaseltsile kahju. Alles pärast nende asjaolude tõendamist läheb juhatuse liikmele üle vabandatavuse tõendamise koormus VÕS § 103 lg 1 järgi (vt Riigikohtu 11. mai 2005. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-41-05, p 22).
Kui kostja ei ole ilmunud kohtuistungile ja kohtuistungile ilmunud hageja ei taotle asja sisulist lahendamist ega tagaseljaotsuse tegemist, on kohtul TsMS § 410 teine lause järgi kohustus asja arutamine edasi lükata (vt Riigikohtu 17. detsembri 2009 otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-138-09, p 11). Eelnimetatu kehtib üksnes olukorras, kui kohtuistungile ilmumata jäänud kostja ei ole teatanud kohtule nõusolekust asi lahendada sisuliselt ilma tema osavõtuta või kui kostja ei ole olnud nõus asja lahendamisega kirjalikus menetluses. TsMS § 410 teine lause reguleerib vaid olukorda, kus ei esine TsMS § 413 lg 3 p-s 3 nimetatud takistust tagaseljaotsuse tegemiseks. TsMS § 409 lg-s 2 sätestatud kohustus lükata asja arutamine edasi lasub kohtul üksnes siis, kui kostja taotlus jätta hagi läbi vaatamata või taotlus teha hagi õigeksvõtul põhinev otsus jäetakse rahuldamata ning kohtuistungile ilmumata jäänud hageja ei ole teatanud kohtule nõusolekust asi lahendada sisuliselt ilma tema osavõtuta või kui ta ei ole olnud nõus asja lahendamisega kirjalikus menetluses.
ÄS § 315 lg 1 (12. oktoobrini 2005 kehtinud redaktsioon) järgi pidi aktsiaselts tõendama, et talle on tekitatud kahju, et juhatuse liige rikkus juhatuse liikme kohustusi ja et just need rikkumised põhjustasid aktsiaseltsile kahju. Alles pärast nende asjaolude tõendamist läheb juhatuse liikmele üle vabandatavuse tõendamise koormus VÕS § 103 lg 1 järgi (vt Riigikohtu 11. mai 2005. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-41-05, p 22). Eeltoodust tulenevalt peab hageja tõendama lisaks sellele, et talle on tekitatud kahju, ka kostja rikkumise ning põhjusliku seose kostja rikkumise ja kahju vahel.
3-2-1-175-10 Riigikohus 23.02.2011
Kohus peab nii tagaseljaotsuse tegemisel kui ka selle peale esitatud määrus- või apellatsioonkaebuse lahendamisel kontrollima tagaseljaotsuse tegemise eeldusi omal algatusel. Seega tuleb kontrollida mh seda, kas kostjat on kohtuistungi toimumise ajast ja kohast nõuetekohaselt teavitatud. Tuvastades tagaseljaotsuse tegemise eelduste puudumise, peab kaja lahendav maakohus või menetluse taastamata jätmise peale esitatud kaebust lahendav kõrgema astme kohus asjas menetluse taastama (vt nt Riigikohtu 26. oktoobri 2009. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-74-09, p 12; Riigikohtu 29. jaanuari 2008. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-143-07, p 16).
Menetluse taastamiseks ei ole vaja mõjuvat põhjust, kui kaja esitamiseks ei ole mõjuv põhjus vajalik (vt Riigikohtu 26. märtsi 2009. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-19-09, p 15).
3-2-1-91-10 Riigikohus 02.11.2010
Esindaja, kellele kohtukutse toimetati kätte isiklikult allkirja vastu või kohtuistungil, vahetumine menetluses ei anna alust väita, et esindajale ei ole kutset isiklikult üle antud. Määrates kohtuistungi toimumise mitmele päevale, tuleb pooltele selgitada, et asi võidakse lahendada ka juba esimesel istungipäeval, mistõttu võib neile istungilt puudumisega kaasneda negatiivseid tagajärgi.
Kui kostja ei ilmu kohtuistungile, hageja taotleb tagaseljaotsuse tegemist ja muud tagaseljaotsuse tegemise eeldused on täidetud, ei arvestata TsMS § 413 lg 1 järgi hagiavalduse õigusliku põhjendatuse hindamisel kostja varasemas kirjalikus menetluses või kohtuistungitel esitatud vastuväiteid. Siiski peab olema võimalik hagiavaldus õiguslikult rahuldada, mh peab hageja olema pannud maksma temale kuuluva või talle loovutatud või muul viisil üle läinud nõude.
Esindaja, kellele kohtukutse toimetati kätte isiklikult allkirja vastu või kohtuistungil, vahetumine menetluses ei anna alust väita, et esindajale ei ole kutset isiklikult üle antud.
Riigikohus saab maakohtu määrust kontrollida üksnes määruse peale ringkonnakohtule esitatud määruskaebuse kohta tehtud lahendit kontrollides (TsMS § 9 lg 3 ning §-d 12 ja 13). Lähtudes TsMS § 663 lg 2 teisest lausest, ei saa Riigikohtus vaidlustada ringkonnakohtu määrust, millega on lahendatud määruskaebus maakohtu määruse peale, millega maakohus keeldus määruskaebust menetlusse võtmast.
3-2-2-5-10 Riigikohus 28.10.2010
Õiguse ühetaolise kohaldamise huvides peab kolleegium vajalikuks märkida, et olukorras, kus kostja on esitanud hagivastuse seitse päeva pärast kohtu määratud tähtaja möödumist, kuid samas teeb kohus tagaseljaotsuse 6 kuud pärast hilinenud hagivastuse esitamist, jättes selles kostja vastuse TsMS § 331 alusel tähelepanuta, on kohus ületanud TsMS § 407 lg-s 1 sätestatud diskretsiooni piire. TsMS § 407 lg 1 kohaselt võib kohus teha tagaseljaotsuse, kui kostja ei esitanud vastust tähtaegselt. Kolleegiumi hinnangul tuleks aga sellisel juhul eelistada tagaseljaotsuse tegemisele menetluse jätkamist.
Kriminaalasjas tehtud kohtuotsusest tulenev asjaolu, et avaldaja ei ole hagejaga lepingut sõlminud, pidi avaldajale teada olema enne vaidlustatava tagaseljaotsuse tegemist ning seega ei saa see asjaolu olla praegusel juhul teistmise aluseks TsMS § 702 lg 2 p 9 järgi. Juhul, kui otsus kriminaalasjas oleks olemas olnud tagaseljaotsuse tegemise ajal, ei annaks ka see alust tagaseljaotsuse teistmiseks, sest tagaseljaotsuse tegemisel ei hinnata TsMS § 444 lg 4 kohaselt tõendeid ja järelikult ei oleks saanud teha nimetatud otsuse tõttu teistsugust tagaseljaotsust (Vt ka Riigikohtu 1. veebruaril 2010 tsiviilasjas nr 3-2-2-8-09 tehtud kohtumääruse p 15).
TsMS § 410 ei anna sõltumata hageja taotlusest kohtule õiguse valida, kas teha tagaseljaotsus või lahendada asi sisuliselt. Kui hageja vastavat taotlust ei esita või kui kohus taotlust ei rahulda, lükkab kohus asja arutamise edasi. Seega ei ole kohtul õigust lahendada asi sisuliselt, kui hageja seda ei taotle. TsMS § 414 kohaldub siis, kui on täidetud TsMS §-s 410 sätestatud eeldus, st hageja on esitanud vastava taotluse. Lisaks tuleb arvestada sellega, et kohus võib lahendada asja sisuliselt üksnes siis, kui hagi aluseks olevad asjaolud on kohtu arvates sellise otsuse tegemiseks piisavalt välja selgitatud (TsMS § 414 lg 1). Kui kohus leiab kohtuistungil, et asi on võimalik lahendada sisuliselt, kuid hageja ei ole sellist taotlust esitanud, on kohtul õigus selgitada hagejale võimalust taotleda asja sisulist lahendamist. Menetlustoimingu tegemise või tegemata jätmise tagajärgede selgitamise õigus on kohtul ka juhul, kui menetlusosalist esindab advokaat.
3-2-2-7-09 Riigikohus 03.12.2009
Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi lahend nr 3-2-2-1-08. Enne 1. jaanuari 2006. a kehtinud TsMS § 147 lg 3 mõtte kohaselt - teha kõik mõistlikult võimalik, et kostja saaks hagiavalduse kätte - ei saa alati piisavaks pidada seda, kui hageja täidab ainult TsMS § 27 lg-s 2 sätestatud nõuded. Samuti võib kohus kostja elukoha teadasaamiseks pöörduda järelepärimisega mõne avaliku registri pidaja ja/või teise ametiasutuse poole, kellel võib oma ametitegevusest tulenevalt olla andmeid isiku elukoha kohta. Alles siis, kui need toimingud ei anna tulemust, võib lugeda, et kohtudokumendi kätteantuks lugemine selle avaldamisega väljaandes Ametlikud Teadaanded on põhjendatud. Kui kohtule on mõne avaliku registri pidaja ja/või teise ametiasutuse kaudu teada isik, kes on teinud kostjale väljamakseid (nt tööandja), siis peab kohus pöörduma kostja elukoha teadasaamiseks väljamaksed teinud isiku poole. Eelkõige tuleb pöörduda isiku poole, kes on kohtule teadaolevalt teinud väljamakseid kohtumenetluse ajal.
Enne 1. jaanuari 2006. a kehtinud TsMS § 27 lg-s 2 sätestati, et kui hageja soovib, et kostja kutsutakse kohtusse ajalehekuulutusega, peab ta kohtule esitama lisaks registritõendile politseiasutuse või linna- või vallavalitsuse tõendi selle kohta, et politseile, linna- või vallavalitsusele on kostja tegelik viibimiskoht teadmata.
Alates 1. jaanuarist 2006 kehtiva TsMS § 702 lg 2 p 2 kohaselt on teistmise aluseks asjaolu, et menetlusosalisele ei olnud menetlusest seaduse kohaselt teatatud, muu hulgas hagiavaldust kätte toimetatud või menetlusosaline ei olnud seaduse kohaselt kohtusse kutsutud, kuigi lahend tehti tema suhtes.
Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi lahend nr 3-2-2-1-08. Enne 1. jaanuari 2006. a kehtinud TsMS § 147 lg 3 mõtte kohaselt - teha kõik mõistlikult võimalik, et kostja saaks hagiavalduse kätte - ei saa alati piisavaks pidada seda, kui hageja täidab ainult TsMS § 27 lg-s 2 sätestatud nõuded. Samuti võib kohus kostja elukoha teadasaamiseks pöörduda järelepärimisega mõne avaliku registri pidaja ja/või teise ametiasutuse poole, kellel võib oma ametitegevusest tulenevalt olla andmeid isiku elukoha kohta. Alles siis, kui need toimingud ei anna tulemust, võib lugeda, et kohtudokumendi kätteantuks lugemine selle avaldamisega väljaandes Ametlikud Teadaanded on põhjendatud.
Kohus peab nii tagaseljaotsuse tegemisel kui ka selle peale esitatud määrus- või apellatsioonkaebuse lahendamisel kontrollima tagaseljaotsuse tegemise eeldusi omal algatusel. Tuvastades tagaseljaotsuse tegemise eelduste puudumise, peab kaja lahendav maakohus või menetluse taastamata jätmise peale esitatud määrus- või apellatsioonkaebust lahendav ringkonnakohus või Riigikohus asjas menetluse taastama. Tulenevalt TsMS §-st 410 ja TsMS § 413 lg 3 p-st 1 on üheks tagaseljaotsuse tegemise eelduseks see, et kostjat on kohtuistungi toimumise ajast ja kohast nõuetekohaselt teavitatud. Kuna kohtukutse toimetati kätte kostja emale aadressil, mida ei saa pidada kostja eluruumiks, ja asjas ei ole teada, et kostja oleks teadlik kohtusse ilmumata jätmise tagajärgedest ning oleks faktiliselt kohtukutse kätte saanud, ei olnud täidetud tagaseljaotsuse tegemise eeldused.
TsMS § 419 ja § 420 lg 2 mõttest tuleneb, et teist korda tehtud tagaseljaotsuse peale ei saa esitada apellatsioonkaebust samadel alustel nagu kaja esimest korda tehtud tagaseljaotsuse peale. TsMS § 415 lg 1 järgi saab kostja esimese tagaseljaotsuse peale esitada kaja, kui tema tegevusetus, mis oli tagaseljaotsuse tegemise aluseks, oli tingitud mõjuvast põhjusest või esinesid TsMS § 415 lg 1 p-des 1æ3 nimetatud asjaolud. TsMS § 420 lg-s 2 puudub viide kaja esitamise alustele ning sellest sättest tuleneb üheselt, et kontrollida tuleb üksnes seda, kas tagaseljaotsuse tegemise eeldused olid täidetud. Tsiviilkohtumenetluse seadustiku mõtteks ei ole anda kostjale võimalus vaidlustada teist tagaseljaotsust samadel alustel nagu esimest. Kohus peab nii tagaseljaotsuse tegemisel kui ka selle peale esitatud määrus- või apellatsioonkaebuse lahendamisel kontrollima tagaseljaotsuse tegemise eeldusi omal algatusel. Tuvastades tagaseljaotsuse tegemise eelduste puudumise, peab kaja lahendav maakohus või menetluse taastamata jätmise peale esitatud määrus- või apellatsioonkaebust lahendav ringkonnakohus või Riigikohus asjas menetluse taastama.
Alates 1. jaanuarist 2009 kehtiva TsMS § 352 lg 6 kohaselt lahendab kohus kohtuistungi või muu menetlustoimingu edasilükkamise taotluse viivitamata ja võimaluse korral enne kohtuistungit või muu menetlustoimingu tegemist ning teavitab sellest viivitamata menetlusosalisi. Samasugune põhimõte tagaseljaotsuse tegemise korral tulenes ka enne 1. jaanuari 2009 kehtinud TsMS § 413 lg 3 p-st 2 ja §-st 2. Kuid TsMS § 345 järgi peab kohtuistungile kutsutud menetlusosaline kohtule õigel ajal teatama, kui ta ei saa kohtusse ilmuda. TsMS § 345 mõtte kohaselt tähendab mõiste "õigel ajal" menetlusosalise kohustust teatada kohtusse ilmumise takistatusest esimesel võimalusel. Kui menetlusosaline ei teata kohtusse ilmumise takistatusest õigel ajal, ei saa kohtult eeldada, et kohus lahendab taotluse enne kohtuistungit. Sellistel juhtudel, mil menetlusosaline peab arvestama võimalusega, et kohus ei jõua tema taotlust enne istungit lahendada, tuleb menetlusosalisel aktiivselt taotluse lahendamisele kaasa aidata, juhtides kohtu tähelepanu (nt telefonikõnega) taotluse hilisele saabumisele.

matches:
Riigikohus
§ 394
§ 407
§ 422
kohus
§ 407
kohus
§ 407
§ 367
§ 367
kohus
§ 436
§ 438
§ 422
Riigikohus
kohus
§ 407
kohus
§ 417
kohus
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus
Riigikohus
Riigikohus
§ 407
§ 407
§ 417
§ 407
§ 407
§ 417
Riigikohus
§ 407
§ 407
§ 662
§ 407
§ 407
Riigikohus
§ 407
kohus
Riigikohus
§ 415
§ 415
§ 415
§ 417
§ 407
kohus
Riigikohus
Riigikohus
kohus
§ 410
§ 413
§ 414
§ 412
kohus
§ 464
kohus
§ 413
§ 410
§ 410
§ 413
§ 315
§ 103
§ 410
§ 410
§ 413
§ 409
§ 315
§ 103
Riigikohus
Kohus
kohus
Riigikohus
§ 413
Riigikohus
§ 9
§ 663
Riigikohus
kohus
§ 331
kohus
§ 407
§ 407
kohus
§ 702
§ 444
§ 410
kohus
kohus
§ 414
kohus
§ 414
kohus
Riigikohus
§ 147
§ 27
kohus
kohus
§ 27
§ 702
§ 147
§ 27
kohus
Kohus
Riigikohus
§ 413
§ 419
§ 420
§ 415
§ 415
§ 420
Kohus
Riigikohus
§ 352
kohus
§ 413
§ 345
§ 345
kohus
kohus


§ 78 Kaitstavate loodusobjektide seaduse kehtetuks tunnistamine
§ 79 Ranna ja kalda kaitse seaduse kehtetuks tunnistamine
§ 80 Loomastiku kaitse ja kasutamise seaduse kehtetuks tunnistamine
§ 81 Planeerimisseaduse muutmine
§ 82 Keskkonnamõju hindamise ja keskkonnaauditeerimise seaduse muutmine
§ 84 Veeseaduse muutmine
§ 85 Jahiseaduse muutmine
§ 86 Keskkonnajärelevalve seaduse muutmine
§ 87 Loomakaitseseaduse muutmine
§ 88 Maareformi seaduse muutmine
§ 89 Metsaseaduse muutmine
§ 90 Maapõueseaduse muutmine
26.04.2004 otsus nr 620
(10) Käesoleva paragrahvi lõikes 8 nimetatud juhul korraldab vajalikke töid kaitstava loodusobjekti valitseja kaitse-eeskirjaga määratud ulatuses riigi kulul, välja arvatud kohalikul tasandil kaitstava loodusobjekti puhul.
§ 78. Kaitstavate loodusobjektide seaduse kehtetuks tunnistamine
Kaitstavate loodusobjektide seadus (RT I 1994, 46, 773; 2002, 6, 21; 53, 336; 61, 375; 63, 387; 99, 579) tunnistatakse kehtetuks.
§ 79. Ranna ja kalda kaitse seaduse kehtetuks tunnistamine
Ranna ja kalda kaitse seadus (RT I 1995, 31, 386; 1999, 95, 843; 2001, 50, 290; 2002, 61, 375; 63, 387; 99, 579; 2003, 15, 84) tunnistatakse kehtetuks.
§ 80. Loomastiku kaitse ja kasutamise seaduse kehtetuks tunnistamine
Loomastiku kaitse ja kasutamise seadus (RT I 1998, 107, 1763; 1999, 54, 583; 95, 843; 2001, 3, 4; 97, 602; 2002, 41, 252; 61, 375; 63, 387; 2003, 13, 70; 88, 594) tunnistatakse kehtetuks.
§ 81. Planeerimisseaduse muutmine
Planeerimisseaduses (RT I 2002, 99, 579; 2004, 22, 148) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 8 lõike 3 punktid 6 ja 12 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:« 6) miljööväärtuslike hoonestusalade, väärtuslike põllumaade, parkide, haljasalade, maastike, maastiku üksikelementide ja looduskoosluste määramine ning nende kaitse- ja kasutamistingimuste seadmine;»;
« 12) ranna ja kalda piiranguvööndi ning ehituskeeluvööndi täpsustamine looduskaitseseaduses (RT I 2004, 38, 258) sätestatud korras;»;
2) paragrahvi 16 täiendatakse lõikega 11 järgmises sõnastuses:« (11) Maareformi seaduse (RT 1991, 34, 426; RT I 2001, 52, 304; 93, 565; 2002, 11, 59; 47, 297 ja 298; 99, 579; 100, 586; 2003, 26, 155) § 31 lõike 2 tähenduses jätkuvalt riigi omandis oleva maa puhul on käesoleva seaduse tähenduses kinnisasja omanikuks Keskkonnaministeerium või keskkonnaministri volitatud isik.»;
3) paragrahvi 16 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:« (3) Detailplaneeringu lähteseisukohti ja eskiislahendusi tutvustavate arutelude vajaduse määrab kohalik omavalitsus. Vähemalt ühe avaliku arutelu korraldamine on kohustuslik, kui detailplaneering koostatakse muinsuskaitse või looduskaitse all olevale maa-alale, linnaehituslikult olulisele piirkonnale või alale, mille muinsuskaitse või looduskaitse alla võtmiseks on planeeringu menetlemisel tehtud vastav ettepanek.»;
4) paragrahvi 22 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:« (3) Detailplaneeringu koostamise lihtsustatud kord ei laiene muinsuskaitse või looduskaitse all olevatele maa-aladele ja ehitistele.»
§ 82. Keskkonnamõju hindamise ja keskkonnaauditeerimise seaduse muutmine
Keskkonnamõju hindamise ja keskkonnaauditeerimise seaduses (RT I 2000, 54, 348; 2002, 61, 375; 63, 387; 90, 521; 99, 579) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 4 täiendatakse lõikega 11 järgmises sõnastuses:« (11) Keskkonnamõju hinnatakse ka siis, kui kavandatakse tegevust, mis võib üksi või koostoimes teiste tegevustega oluliselt mõjutada Natura 2000 võrgustiku ala.»;
2) paragrahvi 6 lõiget 3 täiendatakse punktiga 6 järgmises sõnastuses:« 6) eeldatavast mõjust Natura 2000 võrgustiku alale või mõnele muule kaitstavale loodusobjektile.»;
3) paragrahvi 10 täiendatakse lõikega 5 järgmises sõnastuses:« (5) Kui kavandatav töö võib tõenäoliselt mõjutada Natura 2000 võrgustiku ala, kaitseala, hoiuala, püsielupaiga, kaitstava liigi elupaiga või kaitstava looduse üksikobjekti kaitse eesmärki, kooskõlastab otsustaja keskkonnamõju hindamise vajalikkuse otsuse nimetatud kaitstava loodusobjekti valitsejaga või keskkonnateenistusega.»;
4) seadust täiendatakse §-ga 201 järgmises sõnastuses:« § 201. Erisused Natura 2000 võrgustiku aladel
(1) Kui kavandatavast tegevusest lähtuv keskkonnamõju võib mõjutada Natura 2000 võrgustiku ala, edastab otsustaja keskkonnamõju hindamise aruande viivitamata kaitstava loodusobjekti valitsejale.
(2) Kui kavandatav tegevus võib oluliselt negatiivselt mõjutada Natura 2000 ala kaitse eesmärki, teatab ala valitseja sellest otsustajale. Tegevusloa võib sellisel juhul anda, kui seda lubab ala kaitsekord ning otsustaja on veendunud, et kavandatav tegevus ei mõju kahjulikult selle Natura 2000 ala terviklikkusele ega mõjuta negatiivselt selle ala kaitse eesmärki.
(3) Kui hoolimata kavandatava tegevuse tõenäoliselt negatiivsest mõjust Natura 2000 alale on kavandatava tegevuse elluviimine vajalik üldsuse jaoks esmatähtsatel põhjustel, sealhulgas sotsiaalset või majanduslikku laadi põhjustel, võib tegevusloa anda Vabariigi Valitsuse nõusolekul.
(4) Vabariigi Valitsus ei saa käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud nõusolekut anda, kui asjaomasel alal esineb esmatähtis looduslik elupaigatüüp või esmatähtis liik EÜ Nõukogu direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku taimestiku ja loomastiku kaitsest tähenduses. Sellisel juhul võib kavandatavaks tegevuseks tegevusloa anda või tegevusloa nõudeta muud kavandatavat tegevust lubada ainult Euroopa Komisjoni nõusolekul.»
Riigilõivuseaduse (RT I 1997, 80, 1344; 2001, 55, 331; 53, 310; 56, 332; 64, 367; 65, 377; 85, 512; 88, 531; 91, 543; 93, 565; 2002, 1, 1; 18, 97; 23, 131; 24, 135; 27, 151 ja 153; 30, 178; 35, 214; 44, 281; 47, 297; 51, 316; 57, 358; 58, 361; 61, 375; 62, 377; 90, 519; 102, 599; 105, 610; 2003, 4, 20; 13, 68; 15, 84 ja 85; 20, 118; 21, 128; 23, 146; 25, 153 ja 154; 26, 156 ja 160; 30, õiend; 51, 352; 66, 449; 68, 461; 71, 471; 78, 527; 79, 530; 81, 545; 88, 589 ja 591; 2004, 2, 7; 6, 31; 9, 52 ja 53; 14, 91 ja 92; 18, 131 ja 132; 20, 141; 24, 165; 25, 170; 26, 173) § 16 lõike 1 punkti 7 täiendatakse pärast sõnu «sissenõudmise asjades» sõnadega «, samuti kaitstavale loodusobjektile tekitatud kahju sissenõudmise asjades».
§ 84. Veeseaduse muutmine
Veeseaduses (RT I 1994, 40, 655; 1996, 13, 241; 1998, 2, 47; 61, 987; 1999, 10, 155; 54, 583; 95, 843; 2001, 7, 19; 42, 234; 50, 283; 94, 577; 2002, 1, 1; 61, 375; 63, 387; 2003, 13, 64; 26, 156; 51, 352) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 281 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:« (2) Põhjaveehaarde sanitaarkaitsealal, mille laius on üle 30 meetri, rakendatakse looduskaitseseaduses (RT I 2004, 38, 258) sätestatud ranna või kalda piiranguvööndi kitsendusi.»;
2) paragrahvi 281 lõike 3 punkt 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:« 2) looduskaitseseaduses sätestatud ranna või kalda piiranguvööndi kitsendusi teistel veekogudel ja Tallinna linna veehaarde käesoleva lõike punktis 1 nimetamata veekogudel.»
§ 85. Jahiseaduse muutmine
Jahiseaduses (RT I 2002, 41, 252; 63, 387; 2003, 13, 70) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 19 lõige 1 tunnistatakse kehtetuks;
2) paragrahvi 52 lõige 4 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:« (4) Medaliväärsete jahitrofeede arvestust peetakse keskkonnaministri kehtestatud korras.»
§ 86. Keskkonnajärelevalve seaduse muutmine
Keskkonnajärelevalve seaduses (RT I 2001, 56, 337; 2002, 61, 375; 99, 579; 110, 653; 2003, 88, 591) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 16 täiendatakse lõikega 9 järgmises sõnastuses:« (9) Keskkonnakaitseinspektoril on õigus järelevalve teostamise eesmärgil viibida ning liikuda sõidukiga või ujuvvahendiga maa- või veealal, kus on looduskaitseseaduse (RT I 2004, 38, 258) alusel kehtestatud liikumispiirangud.»;
2) paragrahvi 21 lõike 2 punkt 6 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:« 6) omavolilise ehitise likvideerimiseks kaitsealal, hoiualal, kaitstava looduse üksikobjekti piiranguvööndis ja püsielupaigas ning ranna või kalda ehituskeeluvööndis.»;
3) paragrahvi 21 lõige 8 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:« (8) Keskkonnainspektsioon informeerib käesoleva paragrahvi lõike 2 punkti 6 kohaselt tehtud ettekirjutusest vastavat kohalikku omavalitsust kolme tööpäeva jooksul.»;
4) paragrahvi 221 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:« (1) Keskkonnainspektsioonil on õigus rakendada sunnivahendeid kaitsealal, hoiualal, kaitstava looduse üksikobjekti piiranguvööndis ja püsielupaigas ning ranna või kalda ehituskeeluvööndis omavolilise ehitise likvideerimiseks asendustäitmise ja sunniraha seaduses (RT I 2001, 50, 283; 94, 580) sätestatud korras. Sunniraha ülemmäär on 25 000 krooni.»
§ 87. Loomakaitseseaduse muutmine
Loomakaitseseaduses (RT I 2001, 3, 4; 2002, 13, 78; 61, 375; 63, 387; 96, 566) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 1 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:« (2) Vabalt looduses elavate loomade kaitset reguleeritakse lisaks käesolevale seadusele ka looduskaitseseadusega (RT I 2004, 38, 258).»;
2) paragrahv 6 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:« § 6. Looduses vabalt elavate loomade kaitse
Looduses vabalt elavate loomade kaitset ja kasutamist reguleerivad lisaks käesolevale seadusele ka looduskaitseseadus (RT I 2004, 38, 258), jahiseadus (RT I 2002, 41, 252; 63, 387; 2003, 13, 70) ja kalapüügiseadus (RT I 1995, 80, 1384; 1996, 27, 567; 1998, 108/109, 1784; 1999, 10, 152; 54, 583; 95, 843; 2000, 13, 92; 54, 348; 81, 514; 2001, 18, 88; 2002, 41, 250; 61, 375; 63, 387; 2003, 9, 43; 88, 589; 2004, 2, 9).»;
3) paragrahvi 10 täiendatakse lõikega 4 järgmises sõnastuses:« (4) Kaitsealuse looma lubatud hukkamist reguleerib looduskaitseseadus.»;
4) paragrahv 37 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:« § 37. Ohustatud liikidesse kuuluvate loomade kasutamine loomkatsetes
2) biomeditsiini arendamine, kusjuures vastav loomaliik sobib ainsana katse eesmärgi saavutamiseks.»
§ 88. Maareformi seaduse muutmine
Maareformi seaduse (RT 1991, 34, 426; RT I 2001, 52, 304; 93, 565; 2002, 11, 59; 47, 297 ja 298; 99, 579; 100, 586; 2003, 26, 155) § 20 lõige 12 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (12) Erastamisele ei kuulu looduskaitseseaduses (RT I 2004, 38, 258) sätestatud kaitsealade loodusreservaatide maa, sihtkaitse- ja piiranguvööndite maa, hoiualade maa, püsielupaikade maa, samuti kaitstavate looduse üksik- ja muude objektide juurde kuuluv maa. Käesoleva lõike esimeses lauses nimetatud maal asuva elamu omanikul on õigus erastada maad kuni 2 ha ulatuses ning muu ehitise omanikul ehitise teenindamiseks vajaliku maa ulatuses. Erandina võib kaitseala valitseja, arvestades kehtestatud kaitserežiimi, lubada hoiuala maa või kaitsealade sihtkaitse- ja piiranguvööndi maa erastamist kuni käesoleva seaduse § 221 lõigetes 1–22 sätestatud ulatuses.»
§ 89. Metsaseaduse muutmine
Metsaseaduses (RT I 1998, 113/114, 1872; 1999, 54, 583; 82, 750; 95, 843; 2000, 51, 319; 102, 670; 2001, 50, 282; 2002, 61, 375; 63, 387; 2003, 88, 594; 2004, 9, 53) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 28 lõike 1 punkt 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:« 2) kaitseala sihtkaitsevööndis, kus looduskaitseseaduse (RT I 2004, 38, 258) alusel kehtestatud kaitseala kaitse-eeskirjaga (edaspidi kaitseala kaitse-eeskiri) on majandustegevus keelatud, ning sellega võrdsustatud alal.»;
2) paragrahvi 28 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:« (3) Hoiumetsa majandamise kitsendused tulenevad looduskaitseseadusest ja kaitseala kaitse-eeskirjast.»;
3) paragrahvi 29 lõike 1 punkt 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:« 2) ranna või kalda piiranguvööndis;».
§ 90. Maapõueseaduse muutmine
Maapõueseaduses (RT I 1994, 86/87, 1488; 1995, 75, 1321; 1996, 49, 953; 1997, 52, 833; 86, 1461; 93, 1562; 1998, 64/65, 1005; 1999, 10, 155; 54, 583; 95, 843; 2000, 54, 348; 102, 670; 2002, 53, 336; 61, 375; 63, 387; 2003, 20, 118; 2004, 17, 126) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 29 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:« (1) Maa-alale, kus asub kaitstav loodusobjekt, võib kaevandamisloa välja anda looduskaitseseadusega (RT I 2004, 38, 258) sätestatud alustel.»;
2) paragrahvi 63 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:« (1) Maa-alale, kus asub kaitstav loodusobjekt, võib kaevandamisloa välja anda looduskaitseseadusega sätestatud alustel.»


Välisriigi haridust tõendavate dokumentide hindamise ja akadeemilise tunnustamise ning välisriigi haridussüsteemis antud kvalifikatsiooni nimetuse kasutamise tingimused ja kord - sisukord
§ 3 Hindamise ja akadeemilise tunnustamise põhimõtted
§ 4 Taotleja
2 HINDAMINE
§ 5 Hindamise pädev asutus
§ 6 Hindamise taotlemine
§ 7 Hindamisel arvestatavad näitajad
§ 8 Hindamine ja hinnang
§ 81 Rahvusvahelise kaitse saajate ja rahvusvahelise kaitse taotlejate ning sarnases olukorras olevate välismaalaste kvalifikatsiooni hindamine
3 AKADEEMILINE TUNNUSTAMINE
§ 9 Akadeemilise tunnustamise pädev asutus
§ 10 Kõrgharidusele juurdepääsu võimaldavate kvalifikatsioonide akadeemiline tunnustamine
§ 11 Kõrgharidust tõendavate kvalifikatsioonide akadeemiline tunnustamine
§ 12 Õppeperioodide akadeemiline tunnustamine
§ 13 Akadeemiline tunnustamine ja tunnustamisotsus
4 KVALIFIKATSIOONI NIMETUSE KASUTAMINE
§ 14 Välisriigi või piiriülese kvalifikatsiooni nimetuse kasutamine
RT I, 28.07.2020, 7
jõustumine 16.04.2006
26.05.2011 RT I, 28.05.2011, 6 31.05.2011
31.05.2018 RT I, 05.06.2018, 4 08.06.2018
23.07.2020 RT I, 28.07.2020, 4 01.08.2020
7) akadeemiline tunnustamine (academic recognition) – välisriigi või piiriülese kvalifikatsiooni Eesti samaväärsele kvalifikatsioonile vastavaks tunnistamine või õppeperioodi arvestamine Eesti kõrgharidusastme õppekava osana ning kvalifikatsiooni omanikule õiguse andmine kõrgharidusele juurdepääsuks, jätkata õpinguid või kandideerida vastavat haridustaset või kõrgharidusastet nõudvale ametikohale (välja arvatud juhul, kui ametikoht või kutseala on reguleeritud „Välisriigi kutsekvalifikatsiooni tunnustamise seaduse” tähenduses);
(2) Piiriüleste kvalifikatsioonide ja õppeperioodide hindamisel ja tunnustamisel juhindutakse Lissaboni konventsiooni komitee poolt 19. juunil 2007. a Bukarestis heaks kiidetud „Piiriülese hariduse andmise heade tavade koodeksist” ja 29. veebruaril 2016. a Pariisis heaks kiidetud „Ühiskraadide tunnustamise soovitusest”.
[RT I, 28.07.2020, 4 - jõust. 01.08.2020]
2. peatükk HINDAMINE
(1) Kõrgharidusele juurdepääsu võimaldavate ja kõrgharidust tõendavate välisriigi ja piiriüleste kvalifikatsioonide ning õppeperioodide hindamise pädev asutus on Haridus- ja Noorteameti struktuuriüksus Eesti ENIC/NARIC Keskus (Akadeemilise Tunnustamise Infokeskus) (edaspidi Eesti ENIC/NARIC Keskus).
3) kõrgharidusele juurdepääsu võimaldava või kõrgharidust tõendava dokumendi koos selle juurde kuuluva akadeemilise õiendi, hinnetelehe või teiste lisadokumentidega või õppeperioodi läbimist tõendava dokumendi, mille hindamist taotletakse, originaal või notariaalselt, ametlikult või tunnistusega (apostille’ga) kinnitatud ärakiri paberkandjal või elektrooniliselt;
4) punktis 3 nimetatud dokumentide eesti-, inglis- või venekeelsed tõlked või poolte kokkuleppel tõlked muudes keeltes, mille on teinud dokumendi väljastanud õppeasutus või tõlkimiseks pädev isik või asutus, kui dokumendid ei ole ühes nimetatud keeltest;
5) kõrgharidust tõendava dokumendi hindamise korral kõik eelnevad, keskharidusele järgnevat haridust tõendavad dokumendid koos nendega kaasnevate lisadokumentidega.
[RT I, 28.05.2011, 6 - jõust. 31.05.2011]
(11) Lõike 1 punktis 3 nimetatud dokumentide elektrooniliselt esitamise korral on Eesti ENIC/NARIC Keskusel vajaduse korral õigus nõuda dokumentide paberkandjal originaali või notariaalselt, ametlikult või tunnistusega (apostille’ga) kinnitatud ärakirja esitamist.
7) õppekavas määratletud õpiväljundid;
§ 81. Rahvusvahelise kaitse saajate ja rahvusvahelise kaitse taotlejate ning sarnases olukorras olevate välismaalaste kvalifikatsiooni hindamine
(1) Rahvusvahelise kaitse saajatel ja rahvusvahelise kaitse taotlejatel ning sarnases olukorras olevatel välismaalastel (edaspidi välismaalane) on võimalik taotleda kvalifikatsiooni või õppeperioodi hindamist ka juhul, kui isikul ei ole võimalik esitada osaliselt või täielikult kvalifikatsiooni või õppeperioodi tõendavaid dokumente §-s 6 nimetatud tingimustel.
(2) Välismaalase kvalifikatsiooni hindamiseks koostab Eesti ENIC/NARIC Keskus tasuta haridustausta kirjelduse, võttes võimaluse korral arvesse §-s 7 toodud hindamisel arvestatavaid näitajaid, muid Eesti ENIC/NARIC Keskusele teadaolevaid andmeid ning isiku esitatud andmeid.
(3) Haridustausta kirjeldus on dokument, millega võimaluse korral annab Eesti ENIC/NARIC Keskus hinnangu vastavalt § 8 lõikele 2 ning mis väljastatakse eesmärgiga anda kõrgkoolile või tööandjale piisavat teavet õppeasutuse, läbitud või läbimisel oleva õppekava ning omandatud või omandatava kvalifikatsiooni kohta, mis on dokumentaalselt vaid osaliselt tõendatud või mille tõendamine ei ole dokumentaalselt võimalik. Haridustausta kirjeldus väljastatakse taotlejale 60 päeva jooksul.
(4) Haridustausta kirjeldus on õppeasutusele või tööandjale informatiivne ja nõuandev.
[RT I, 05.06.2018, 4 - jõust. 08.06.2018]
3. peatükk AKADEEMILINE TUNNUSTAMINE
(2) Akadeemilise tunnustamise pädev asutus vastavat haridustaset või kõrgharidusastet nõudvale ametikohale kandideerimise õiguse andmiseks on tööandja, välja arvatud juhul, kui ametikoht või kutseala on reguleeritud „Välisriigi kutsekvalifikatsiooni tunnustamise seaduse” tähenduses.
4. peatükk KVALIFIKATSIOONI NIMETUSE KASUTAMINE
(1) Välisriigi või piiriülese kvalifikatsiooni nimetust kasutatakse originaalis või transkribeerituna ning lühendi kasutamisel ametlikku lühendit kasutades. Välisriigi või piiriülese kvalifikatsiooni nimetust ei tõlgita, kui õigusaktidest või välislepingust ei tulene teisiti.


otselepingu vaidlustamine
ÜTS § 10 lg 11 lubab erinormina otselepingute sõlmimist Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23.10.2007 määruse nr 1370/2007, mis käsitleb avaliku reisijateveoteenuse osutamist raudteel ja maanteel, art 5 lg-tes 2 ja 5 nimetatud juhtudel, samuti teeliikluses väikesemahuliste lepingute korral. ÜTS § 10 lg 11 lubab raudteeliikluses sõlmida otselepingu mh veo tellijaks oleva üleriigilise asutuse ja riigi kontrollitava vedaja vahel. (p-d 22–23)
ÜTS § 10 lg 11 otselepingut lubava erinormina tõrjub ÜTS § 10 lg-s 1 sätestatud üldreegli leida vedaja avaliku konkursi või hankemenetluse kaudu. ÜTS § 10 lg-st 11 nähtuvalt puudub Eesti õiguses absoluutne otselepingute sõlmimise keeld. ÜTS § 10 lg 11 lubab erinormina otselepingute sõlmimist Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23.10.2007 määruse nr 1370/2007, mis käsitleb avaliku reisijateveoteenuse osutamist raudteel ja maanteel, art 5 lg-tes 2 ja 5 nimetatud juhtudel, samuti teeliikluses väikesemahuliste lepingute korral. ÜTS § 10 lg 11 lubab raudteeliikluses sõlmida otselepingu mh veo tellijaks oleva üleriigilise asutuse ja riigi kontrollitava vedaja vahel. Määruse nr 1370/2007 art 5 lg 6 rakendamisel ei ole liikmesriikidel siiski mingit ühenduse õigusest tulenevat takistust selleks, et lubada raudteetranspordi valdkonnas sõlmida otselepinguid ka üleriigiliselt pädevatel asutustel määruse art 5 lg-s 2 reguleeritud ja nendega sarnastel juhtudel (st sisetehingud kontrollitavate vedajatega). Määruse põhjenduse 18 esimese lause kohaselt peab iga riiklik asutus siseriiklike õigusaktide asjaomaseid sätteid järgides saama valida, kas osutada oma halduspiirkonnas avalikku reisijateveoteenust ise või teha see ilma pakkumismenetluseta ülesandeks sõltuvale teenusepakkujale. Sama põhjenduse kuuendast lausest nähtub selgelt, et art 5 lg 6 eesmärk on otselepingute sõlmimise võimalusi raudteetranspordi valdkonnas oluliselt laiendada, mitte kitsendada. (p-d 22–23) ÜTS § 10 lg 1^1 eesmärk ei saa olla välistada otselepingud raudteetranspordi valdkonnas. Euroopa Liidu õigus tunnustab just raudteetranspordi puhul tavapärasest oluliselt avaramaid võimalusi otselepingute sõlmimiseks. Samuti on Eesti senises praktikas avaliku teenindamise lepingud raudteetranspordi vallas sõlmitud otselepingutena. Reisijatevedu on raudteel võimalik vaid riigi kaasfinantseerimisel ning toimiva konkurentsi edendamine on Eestis raudteeliikluse valdkonnas maanteetranspordiga võrreldes keerulisem. (p 28)
Vt ka annotatsiooni otsusele asjas nr 3-3-1-66-10.


Eesti Panga presidendi 16.12.2010 m��rus number 25
redaktsioon 01.05.2012
AVALDATUD :RT I, 20.12.2010, 9
EP president m 24.01.2012 Nr. 2 j�ust. 01.05.2012
RT I, 27.01.2012, 4 Rahvusvaheliste maksete deklareerimine ja maksebilansistatistika koostamiseks vajalike andmete esitamineVastu v�etud 16.12.2010 nr 25
M��rus kehtestatakse «Riikliku statistika seaduse» § 8 l�ike 1, «Eesti Panga seaduse» § 2 l�ike 2 ning § 34 alusel.
§ 1. �lds�tted
(1) Krediidiasutus peab tagama k�igile residentidest klientidele v�imaluse deklareerida rahvusvahelisi makseid, s�ltumata kasutatavatest maksekanalitest.
(2) Krediidiasutus teavitab kliente rahvusvaheliste maksete deklareerimise kohustusest ja v�imalustest.
§ 2. M��ruses kasutatud m�isted
(1) V�lisnostrokonto – aruandva krediidiasutuse arvelduskonto v�i korrespondentkonto mitteresidendist makseteenuse pakkuja juures.
(2) V�lisvostrokonto – mitteresidendist makseteenuse pakkuja arvelduskonto v�i korrespondentkonto aruandvas krediidiasutuses.
(3) Mitteresidentide (v.a krediidiasutused) arvelduskonto – aruandva krediidiasutuse mitteresidendist kliendi (v.a krediidiasutused) arvelduskonto v�i korrespondentkonto.
(4) Resident1) Eesti Vabariigi riigiorganid ja asutused k�ige laiemas t�henduses (seadusandlik, t�idesaatev ja kohtuv�im ning nende asutused, p�hiseaduslikud institutsioonid), samuti kohalikud omavalitsus�ksused ja nende asutused;2) v�lisriikides asuvad Eesti diplomaatilised, konsulaar- ja teised ametlikud esindused, samuti muud majandus- ja kommertstegevusega mittetegelevad Eesti asutuste ja organisatsioonide esindused v�lismaal;3) Eesti Vabariigi seadustega loodud avalik-�iguslikud juriidilised isikud ja nende asutused;4) Eestis registreeritud era�iguslikud juriidilised isikud;5) Eestis registreeritud v�lismaa juriidiliste isikute filiaalid ja esindused;6) Eestis elavad Eesti kodanikud;7) Eestis elavad v�lismaalased, kellel on alaline elamisluba;8) Eestis elavad v�lismaalased, kellel on t�htajaline elamisluba v�hemalt �heks aastaks;9) v�lisriikides �ppivad v�i ravil viibivad Eesti kodanikud, s�ltumata �pingute v�i ravi kestusest;10) v�lisriigis viibivad, immuniteeti ja diplomaatilisi privileege kasutavad Eesti Vabariigi diplomaadid, s�jav�elased, konsulaar- ja teiste ametlike esinduste t��tajad ja nende perekonnaliikmed.
(5) Mitteresident – k�ik isikud, kes pole h�lmatud m�iste resident all.
(6) Makse – maksja v�i saaja algatatud sularaha sisse- v�i v�ljamakse ning raha �lekandmine, s�ltumata selle aluseks olevast maksja ja saaja vahelisest �igussuhtest.
(EP president m 24.01.2012 Nr. 2 j�ust. 01.05.2012 - RT I, 27.01.2012, 4)
(7) Makse algataja – isik, kes annab v�lja esmase maksek�sundi.
(8) Maksja – f��siline v�i juriidiline isik, kes on maksekonto haldaja ja kes teeb maksek�sundi maksekontolt makse tegemiseks, v�i kui maksekontot ei ole, siis f��siline v�i juriidiline isik, kes teeb maksek�sundi.
(9) Saaja – f��siline v�i juriidiline isik, kes on maksetehinguga �lekantava raha saaja.
(10) Riigisisene makse – maksetehing, kus nii maksja makseteenuse pakkuja kui ka saaja makseteenuse pakkuja asuvad Eesti Vabariigis. Riigisisese makse liigid on:1) krediidiasutuse sisene makse – maksetehing, kus m�lema osapoole krediidiasutus on sama krediidiasutus;2) krediidiasutustevaheline makse – maksetehing, kus maksja krediidiasutus ja saaja krediidiasutus on erinevad krediidiasutused.
(11) Rahvusvaheline makse – maksetehing, kus maksja makseteenuse pakkuja v�i saaja makseteenuse pakkuja asub v�ljapool Eesti Vabariiki.
(12) Kliendi v��rtusp�ev – kliendi konto debiteerimise v�i krediteerimise arveldusp�ev.
(13) Krediidiasutuse v��rtusp�ev – arveldusp�ev, millal �igus maksetehingu summa kasutamiseks l�heb �le aruandvalt krediidiasutuselt maksevahendajale v�i vastupidi, maksevahendajalt aruandvale krediidiasutusele.
(14) Maksevahendaja – makse teostamisel osalev krediidiasutus v�i muu makseteenuse pakkuja, kes ei ole maksja ega saaja krediidiasutus.
(15) Kanne – konto debiteerimine v�i krediteerimine makse teostamiseks v�i muuks majandustehinguks (nt intressi- v�i teenustasukanded).
(1) Residendist makse algataja v�i residendist makse saaja on kohustatud deklareerima k�ik rahvusvahelised maksed, mille summa �letab 50 000 eurot v�i vastavat v��rtust muus valuutas.
(2) Deklareerimisele kuulub j�rgmine informatsioon makse teise osapoole ja makse sisu kohta:1) teise osapoole residentsus (riik);2) maksebilansi tehingukood.
(3) Maksebilansi tehingukoodid on toodud m��ruse lisas 1 «Rahvusvaheliste maksete deklareerimisel kasutatavad tehingukoodid».
(4) Kui kaheldakse valitud tehingukoodi sobivuses v�i makse h�lmab mitut tehingukoodi, kirjeldatakse rahvusvahelise makse deklareerimisel makse otstarvet maksek�sundi selgitusreal.
(5) L�hetatud maksed deklareeritakse rahvusvahelise makse maksek�sundi blanketil v�i vastavat elektroonset maksekanalit kasutades makse algatamisel.
(6) Laekunud maksed deklareeritakse paberkandjal, vastavat elektroonset maksekanalit kasutades v�i muul viisil j�rgmiste t�htaegade jooksul arvates kontole laekumise kuup�evast:1) 1.–15. kuup�evani laekunud maksed jooksva kuu viimaseks p�evaks (kaasa arvatud);2) 16.–31. kuup�evani laekunud maksed j�rgneva kuu 15. p�evaks (kaasa arvatud).
§ 4. Aruande «Vorm A. Krediidiasutuse v�listehingud» koostamine
(1) Aruande «Vorm A. Krediidiasutuse v�listehingud» (edaspidi Vorm A) (m��ruse lisa 2) abil kogutakse maksebilansi koostamiseks vajalikud andmed kannete kohta krediidiasutuse:1) v�lisnostrokontodel (v�li 1 «konto v�i makse liik», tunnus «1»);2) v�lisvostrokontodel (v�li 1 «konto v�i makse liik», tunnus «2»);3) mitteresidentide (v.a krediidiasutused) arvelduskontodel (v�li 1 «konto v�i makse liik», tunnus «3»);4) muudel makses�steemide kontodel, mis t�idavad § 2 l�ikes 11 defineeritud rahvusvahelise makse tingimusi (v�li 1 «konto v�i makse liik», tunnus «5»).
(2) Aruandeperiood on jagatud kaheks:1) I periood: kalendrikuu 1.–15. p�ev;2) II periood: kalendrikuu 16.–31. p�ev.
(3) Krediidiasutus v�ib perioodi aruande esitada mitmes osas.
(4) Andmed esitab krediidiasutus Vormis A toodud v�ljade l�ikes.
(5) Rahvusvaheliste maksete puhul esitab krediidiasutus andmed kannete kohta, mille summa �letab 10 000 eurot v�i vastavat v��rtust muus valuutas.
(6) Mitteresidentide (v.a krediidiasutused) arvelduskontodel toimunud kannete puhul edastab krediidiasutus andmed ainult riigisiseste maksete kohta ning juhul, kui makse teine osapool pole aruandev krediidiasutus v�i konto omanik (hoiused, kontol konverteerimine jms). Krediidiasutuse sisese makse korral kajastab krediidiasutus mitteresidentide vahelist tehingut �ks kord, maksja kontok�ibe j�rgi.
(7) Kui aruandev krediidiasutus teostab residendist kliendi rahvusvahelist makset residendist maksevahendaja kaudu ja makse summa �letab 50 000 eurot v�i vastavat v��rtust muus valuutas, esitab krediidiasutus nimetatud makse kohta lisainformatsiooni Vormi A v�ljadel «Residendist maksevahendaja kaudu teostatav rahvusvaheline makse».
(8) Makses�steemide kaudu edastatavate vahendatud rahvusvaheliste maksete identifitseerimise v�imaldamiseks t�histab residentne vahendaja need maksed makses�steemides kasutatavate SWIFT s�numite makseselgituse v�ljal 72:/REC/56.
(9) K�ikide kannete deebet- ja kreeditk�ibed esitab krediidiasutus enda bilansist l�htuvalt.
(10) Deklareerimisele mittekuuluvatele maksetele v�i maksetele, mida klient ei deklareerinud § 3 l�ikes 6 nimetatud t�htajal, omistab krediidiasutus Vormi A v�ljale 16 «Maksebilansi tehingukood» vastava tunnuse j�rgneva loetelu alusel:
Kood Sisu Kliendimaksed 999 Residendi algatatud v�i residendile laekunud makse summas �le 10 000 ja kuni 50 000 eurot (k.a) v�i vastav v��rtus muus valuutas 993 Residendi algatatud v�i residendile laekunud, t�htajaks deklareerimata makse, mille summa �letab 50 000 eurot v�i vastavat v��rtust muus valuutas 996 Mitteresidendi algatatud v�i mitteresidendile v�lisnostro- v�i v�lisvostrokonto kaudu laekunud makse, mille summa �letab 10 000 eurot v�i vastavat v��rtust muus valuutas v�i riigisisene makse, mille summa �letab 10 000 eurot v�i vastavat v��rtust muus valuutas Krediidiasutustemaksedja muud kanded 100 Makse (kanne), mille algataja v�i saaja on aruandev krediidiasutus ning mille summa �letab 10 000 eurot v�i vastavat v��rtust muus valuutas 997 Mitteresidendist krediidiasutuse makse v�lisnostro- v�i v�lisvostrokonto kaudu, mille summa �letab 10 000 eurot v�i vastavat v��rtust muus valuutas 998 Teise Eesti krediidiasutuse vahendatav makse, mille summa �letab 10 000 eurot v�i vastavat v��rtust muus valuutas (11) Kui makse algataja v�i saaja on aruandev krediidiasutus (kood 100), v�ivad Vormi A v�ljad nr 9, 10, 11, 12 ja 15 j��da t�itmata.
(12) Mitteresidendist krediidiasutuse maksetel (kood 997) v�lisnostro- v�i v�lisvostrokontode kaudu m�rgitakse Vormi A v�ljale nr 10 makseahela eelmine v�i j�rgmine krediidiasutus, v�ljad nr 11, 12, 15 v�ivad j��da t�itmata.
(13) Muu Eesti krediidiasutuse vahendatud tehingute korral (kood 998) m�rgitakse Vormi A v�ljale nr 6 makseahela j�rgmine v�i eelmine residentne krediidiasutus v�i selle klient. V�ljad nr 7, 8 ja 9 v�ivad j��da t�itmata ning v�ljadel nr 10, 11 ja 12 kajastatakse teise osapoole v�i tema krediidiasutuse andmed.
(14) Aruandluse madala automatiseerituse korral v�ib krediidiasutus l�ikes 10 esitatud loetelus toodud krediidiasutuste maksed (koodid 100, 997, 998) j�tta esitamata.
§ 5. Aruannete esitamise t�htajad
(1) Krediidiasutus esitab aruande Vormi A Eesti Pangale j�rgmisel t�htaegadel:1) 1.–15. kuup�evani tehtud v�lisnostrokontode kreeditkanded, v�lisvostrokontode kreeditkanded ja muud sooritatud maksed hiljemalt aruandekuu 16. pangap�eva jooksul;2) 1.–15. kuup�evani tehtud v�lisnostrokontode deebetkanded, v�lisvostrokontode deebetkanded ja muud laekunud maksed hiljemalt aruandekuule j�rgneva kuu 6. pangap�eva jooksul;3) 16.–31. kuup�evani tehtud v�lisnostrokontode kreeditkanded, v�lisvostrokontode kreeditkanded ja muud sooritatud maksed hiljemalt aruandekuule j�rgneva kuu 6. pangap�eva jooksul;4) 16.–31. kuup�evani tehtud v�lisnostrokontode deebetkanded, v�lisvostrokontode deebetkanded ja muud laekunud maksed hiljemalt aruandekuule j�rgneva kuu 16. pangap�eva jooksul.
(2) Aruannete esitamise aluseks v�lisnostro- ja v�lisvostrokontode kannete korral on krediidiasutuse v��rtusp�ev, �lej��nud maksete korral kliendi v��rtusp�ev.
(2) Aruannete esitamiseks kasutatakse pankadevahelist andmeside virtuaalv�rku (VPN).
(3) Aruannete esitamisel l�htutakse Eesti Panga antud juhistest aruannete tehniliste tingimuste ja edastusformaadi skeemi kohta.
(4) Iga aruanne peab sisaldama p�isinformatsioonina j�rgmisi v�lju:
V�lja andmed
V�lja formaat
Nr V�lja nimi V��rtus V�lja t��p V�ljamax pikkus 1. Panga kood Kasutatakse Eestis kehtivaid pangakoode Number 3 2. J�rjekorra nr Krediidiasutuse poolt aruandele omistatud j�rjekorranumber (n 1) Number 6 3. Aruande liik 1 – Vorm A. Krediidiasutuse v�listehingud Number 1 4. Kuup�ev Aruande esitamise kuup�ev pp.kk.aaaa 10 5. Ridade arv Aruanderidade arv Number 8 6. Kontaktisik Krediidiasutusepoolse andmeedastuse eest vastutava isiku ees- ja perekonnanimi Tekst 30 7. Kontakttelefon Kontaktisiku telefon Tekst 10 § 7. Aruannete s�ilitamine
Eesti Pangale edastatud aruandeid s�ilitatakse krediidiasutuses �ks aasta.
§ 8. M��ruse kehtetuks tunnistamine
Eesti Panga presidendi 16. detsembri 2002. a m��rus nr 21 «Rahvusvaheliste maksete deklareerimise ja maksebilansistatistika koostamiseks vajalike andmete esitamise kord» (RTL 2002, 146, 2137; 2009, 96, 1440) tunnistatakse kehtetuks.
§ 9. M��ruse j�ustumine
M��rus j�ustub 1. jaanuaril 2011. a.
Rein Minka, asepresident presidendi �lesannetes


Statistikanõukogu töökord – Riigi Teataja
Statistikanõukogu töökord
Statistikanõukogu töökord - sisukord
§ 1 Statistikanõukogu
§ 2 Nõukogu tegevuse põhimõtted
§ 3 Nõukogu koosolek
§ 4 Koosoleku kokkukutsumine
§ 5 Otsuse vastuvõtmine nõukogu koosolekul
§ 6 Koosoleku protokoll
§ 7 Nõukogu teenindamine
RT I, 30.04.2019, 13
Vastu võetud 13.01.2011 nr 11
RT I, 19.01.2011, 5
jõustumine 22.01.2011
26.04.2019 RT I, 30.04.2019, 11 03.05.2019
Määrus kehtestatakse „Riikliku statistika seaduse” § 13 lõike 5 alusel.
§ 1. Statistikanõukogu
Statistikanõukogu (edaspidi nõukogu) on „Riikliku statistika seaduse” § 13 lõike 1 alusel moodustatud nõukogu, millel on sama seaduse §-s 12 sätestatud pädevus ja ülesanded.
§ 2. Nõukogu tegevuse põhimõtted
(1) Nõukogu tegutseb enda kinnitatud tööplaani alusel.
(3) Nõukogu liige on kohustatud hoiduma huvide konflikti tekkimise järgsest tegevusest nõukogu liikmena. Huvide konflikti tekkimisel on nõukogu liige kohustatud ennast nõukogu tegevusest konflikti põhjustava küsimuse arutelul ja otsustamisel taandama.
(4) Nõukogu liige on kohustatud nõukogu tegevuses konfidentsiaalsete andmetega kokku puutudes kasutama saadud teavet üksnes seoses nõukogu ülesannete täitmisega ning ära hoidma andmete ebaseadusliku levitamise.
(5) Oma ülesannete täitmiseks on nõukogul õigus moodustada töörühmi ja valdkondlikke nõukogusid.
§ 3. Nõukogu koosolek
(1) Nõukogu töövorm on koosolek. Koosolekuid võib korraldada ka elektroonselt.
(2) Koosolekut juhatab nõukogu esimees või tema määratud nõukogu liige.
(3) Nõukogu koosolek toimub vähemalt üks kord kolme kuu jooksul.
(4) Nõukogu koosoleku alguses kinnitatakse päevakord. Nõukogu liige võib teha ettepaneku täiendava koosoleku päevakorrapunkti lisamiseks.
§ 4. Koosoleku kokkukutsumine
(1) Nõukogu koosoleku kutsub kokku nõukogu esimees.
(2) Nõukogu iga koosseisu esimese koosoleku kutsub kokku rahandusminister.
(3) Nõukogu esimees võib koosolekule kutsuda lisaks nõukogu liikmetele ka teisi isikuid ja neile sõna anda.
(4) Koosoleku kutse koos päevakorra ja lisamaterjalidega saadetakse nõukogu liikmetele e-postiga hiljemalt kümme tööpäeva enne koosolekut.
(5) Koosoleku korraldamisel elektroonselt saadab nõukogu esimees nõukogu liikmetele e-postiga otsuse eelnõu ja otsuse tegemiseks vajalikud materjalid ning määrab vastamise tähtaja, mis ei või olla lühem kui viis tööpäeva. Nõukogu liige saadab vastuse e-postiga.
§ 5. Otsuse vastuvõtmine nõukogu koosolekul
(1) Nõukogu on otsustusvõimeline, kui koosolekust võtab osa vähemalt kuus nõukogu liiget.
[RT I, 30.04.2019, 11 - jõust. 03.05.2019]
(2) Nõukogu esimehe valimisel on nõukogu otsustusvõimeline, kui koosolekust võtavad osa kõik nõukogu liikmed.
(3) Üldjuhul võetakse nõukogu otsused vastu konsensuse alusel. Kui konsensust ei saavutata, võetakse nõukogu otsused vastu poolthäälte enamusega. Häälte võrdsel jagunemisel on otsustav koosoleku juhataja hääl.
(4) Nõukogu liikmel, kes jääb eriarvamusele, on õigus nõuda oma eriarvamuse lisamist koosoleku protokollile.
(5) Hääletamine koosolekul on avalik, kui salajast hääletamist ei nõua ükski nõukogu liige. Salajase hääletuse häältelugemiskomisjonis peab olema vähemalt kaks liiget.
(6) Koosolekul arutatud küsimustest, nende lahendamisel esitatud seisukohtadest ning nõukogu otsustest võib avalikkust teavitada ja neid pressiga suhtlemisel kommenteerida nõukogu esimees või tema volitatud nõukogu liige.
§ 6. Koosoleku protokoll
(1) Nõukogu koosolek protokollitakse. Koosoleku protokollile kirjutavad alla koosoleku juhataja ja protokollija.
(2) Nõukogu koosoleku protokolli kantakse:
2) koosolekul osalenud nõukogu liikmete ja kutsutud isikute nimekiri;
3) koosoleku päevakord;
4) koosoleku päevakorrapunktide üle toimunud arutelu lühike kokkuvõte;
5) koosolekul vastu võetud otsused koos hääletustulemustega;
6) otsuse suhtes eriarvamusele jäänud nõukogu liikme nõudmisel tema eriarvamus;
7) koosolekul osalenud kutsutud isiku sõnavõtu lühike kokkuvõte;
8) muud tähtsust omavad asjaolud;
9) koosoleku juhataja ja protokollija nimi.
(3) Protokoll koostatakse kolme tööpäeva jooksul pärast koosoleku toimumist ning saadetakse e-postiga kõikidele nõukogu liikmetele. Protokollile lisatakse koosoleku päevakorras olnud punktide juurde esitatud lisamaterjalid.
(4) Allkirjastatud protokolle koos lisadega säilitatakse Statistikaametis. Protokollid registreeritakse Statistikaameti dokumendiregistris ning tehakse kättesaadavaks Statistikaameti veebilehel.
§ 7. Nõukogu teenindamine
Nõukogu teenindamise ja sellega seotud kulude katmise tagab Statistikaamet selleks ette nähtud vahenditest.


Väike-Maarja Valla Noortekeskuse põhimäärus – Riigi Teataja
Väike-Maarja Valla Noortekeskuse põhimäärus
Väike-Maarja Valla Noortekeskuse põhimäärus - sisukord
3 Noortekeskuse juhtimine
§ 8 Noortekeskuse vara
§ 9 Rahalised vahendid
§ 12 Noortekeskuse tegevuse ümberkorraldamine või lõpetamine
§ 13 Noortekeskuse põhimääruse kinnitamine, täiendamine või muutmine
RT IV, 09.05.2018, 7
Asutuse nimi on Väike-Maarja Valla Noortekeskus (edaspidi noortekeskus).
Noortekeskuse asukoht on Väike-Maarja alevik, Väike-Maarja vald. Noortekeskuse postiaadress on Lõuna 10, 46202 Väike-Maarja alevik, Lääne-Virumaa.
(1) Noortekeskus on Väike-Maarja Vallavalitsuse hallatav asutus. Noortekeskus on vallavalitsuse haridusnõuniku haldusalas.
(2) Noortekeskuse struktuuri kuuluvad:
1) Väike-Maarja Noortekeskus;
2) Simuna Noortekeskus;
3) Rakke Noortekeskus.
(3) Noortekeskus juhindub oma tegevuses käesolevast põhimäärusest ning muudest õigusaktidest.
(1) Noortekeskusel võib olla kasutusel oma sümboolika.
(2) Sümboolika kujunduse ja kasutamise korra kehtestab noortekeskuse juhataja.
Noortekeskuse tegevuse eesmärgiks on noorsootöö korraldamine lähtudes avatud noorsootöö meetodist, innustava ja turvalise noorsootöö keskkonna loomine, noortele arendavaks tegevuseks ja vaba aja sisustamiseks tingimuste ja võimaluste loomine, noorte sotsiaalsete väärtushinnangute kujundamine.
1) avatud noorsootöö ja huvitegevuse kavandamine ja korraldamine;
2) igapäevase arendava tegevuse ja noortesündmuste korraldamine;
3) noorte kaasamine ja osaluse toetamine tegevuste kavandamisel ja läbiviimisel,
4) noorte omaalgatusprojektide soodustamine ja projektinõustamine,
5) noorte esmane nõustamine, noorteinfo edastamine, aktuaalsetel teemadel noortekoolituste korraldamine,
6) koostöö laste- ja noorteorganisatsioonidega, vallavalitsuse hallatavate asutustega;
7) mobiilse noorsootöö korraldamine vallas;
8) laagrite korraldamine;
9) küsitluste ja uuringute korraldamine.
(2) Oma ülesannete täitmiseks võib noortekeskus tellida teenuseid ning sõlmida oma tegevuse korraldamiseks lepinguid, osaleda erinevate organisatsioonide, liitude ja töögruppide tegevuses.
3. peatükk Noortekeskuse juhtimine
(1) Noortekeskuse tegevust juhib ja korraldab juhataja. Juhataja vastutab noortekeskuse tegevuse korralduse ja tulemuslikkuse, üldseisundi ja arengu ning rahaliste vahendite õiguspärase ja otstarbeka kasutamise eest.
(2) Vallavalitsus korraldab juhataja vaba ametikoha täitmiseks avaliku konkursi. Töölepingu juhatajaga sõlmib, muudab ja lõpetab vallavanem
1) juhib noortekeskust, tagades eesmärkide ja ülesannete täitmise, kindlustab noortekeskuse tulemusliku ja häireteta töö;
2) esindab noortekeskust suhetes teiste juriidiliste ja füüsiliste isikutega, teeb noortekeskuse eelarve piires tehinguid ja sõlmib noortekeskuse nimel lepinguid;
4) annab noortekeskuse töö korraldamiseks käskkirju, sh kinnitab noortekeskuse lahtiolekuajad, töötajate koosseisu, tasuliste teenuste hinnakirja, ürituste ajakava, töökorralduse reeglid, ametijuhendid, asjaajamise korra ja muud dokumendid;
7) osaleb aktiivselt noorsootöös ja korraldab töötajate koolitust;
9) teeb vallavalitsusele ettepanekuid noortekeskuse töö paremaks korraldamiseks.
(4) Juhataja äraolekul asendab teda vallavanema poolt määratud isik.
§ 8. Noortekeskuse vara
Noortekeskuse vara moodustub Väike-Maarja valla poolt noortekeskuse kasutusse antud varast.
§ 9. Rahalised vahendid
(1) Noortekeskusel on oma eelarve Väike-Maarja valla eelarves.
(2) Noortekeskuse eelarve tuludeks on eraldised vallaeelarvest, riigieelarvest, projektidest, vahendid noortekeskuse tasulistest teenustest, eraldised ja annetused füüsilistelt ja juriidilistelt isikutelt.
(3) Noortekeskuse raamatupidamist korraldab vallavalitsus.
Noortekeskus esitab oma tegevuse kohta aruandeid õigusaktidega kehtestatud korras ja tähtaegadel.
Järelevalvet noortekeskuse tegevuse üle teostab vallavalitsus.
§ 12. Noortekeskuse tegevuse ümberkorraldamine või lõpetamine
(1) Noortekeskuse ümberkorraldamise või tegevuse lõpetamise otsustab vallavolikogu.
(2) Noortekeskuse ümberkorraldamise või tegevuse lõpetamise korraldab vallavalitsus.
§ 13. Noortekeskuse põhimääruse kinnitamine, täiendamine või muutmine
Noortekeskuse põhimääruse kinnitamise, täiendamise või muutmise otsustab vallavolikogu.
Tunnistada kehtetuks Väike-Maarja Vallavolikogu 26.05.2016 määrus nr 17 „Väike-Maarja Valla Noortekeskuse põhimäärus“ ja Rakke Vallavolikogu 28.06.2006 määrus nr 13 „Rakke noortekeskuse asutamine ja põhimääruse kinnitamine“.


text:
 Claudius Õigusbüroo | Lapse ülalpidamise kohustuse rikkumine Claudius Õigusbüroo
Ühe kuu pikkune kõrvalehoidumine lapsele väljamõistetud elatise maksmisest võib olla karistatav
Toimetanud Claudius Õigusbüroo
Kriminaalasjas nr 1-18-5813 esitati isale süüdistus karistusseadustiku (edaspidi KarS) § 169 järgi kvalifitseeritud kuriteo toimepanemises. Nimelt sätestab KarS § 169, et vanema teadva kõrvalehoidumise eest oma nooremale kui kaheksateistaastasele lapsele või täisealiseks saanud, kuid abi vajavale töövõimetule lapsele kohtu poolt väljamõistetud igakuise elatusraha maksmisest – karistatakse rahalise karistuse või kuni üheaastase vangistusega.
Nii näiteks sai isa sissetulekuid, kuid kandis elatiseks 16,02 eurot, kui ka 19 eurot. Süüdistuse järgi varjas isa oma sissetulekuid, mis on käsitatav elatise maksmisest kõrvalehoidumisena. Samuti ei olnud isa töövõimelise inimesena pärast töölepingu lõpetamist teinud mõistlikke jõupingutusi, et saada elatise maksmiseks vajalikku igakuist legaalset sissetulekut.
Pärnu Maakohtu otsusega tunnistati isa süüdi KarS § 169 järgi.
Maakohtu seisukohtade järgi, jätkas isa kuriteo toimepanemist ja hoidis teadvalt kõrvale oma alaealisele pojale kohtuotsusega väljamõistetud elatusraha maksmisest ka pärast tema süüditunnistamist Pärnu Maakohtu otsusega KarS § 169 järgi. Isa on OÜ juhatuse liige ja osanik.
Isale kuuluv osa OÜ-s arestiti, samuti isale kui juhatuse liikmele ja osanikule makstavad sissetulekud. Alates jaanuarist 2018 laekus OÜ arvelduskontolt täiturile kuus ca 4 eurot. Ametlikku sissetulekut, millest oleks võimalik elatist kinni pidada, isal Maksu- ja Tolliameti ning töötamise registri andmetel ei olnud, kuid OÜ arvelduskonto väljavõtetest nähtus, et kontole laekus teatud perioodil kokku 7 876 eurot. Sularahas on pangaautomaatidest välja võetud näiteks 7 525 eurot. OÜ kontolt tehti makseid erinevatele juriidilistele isikutele, sh füüsilisele. Ülekannete ja maksete tegemiseks oli enne kontole kantud sularaha maksete sooritamiseks vajalikus summas.
Seega kasutas isa äriühingu kontot isiklike maksete tegemiseks. Kontole tehtud sularaha sissemaksed kinnitasid asjaolu, et isa omab sissetulekut sularahas ja et väljavõetud sularaha on kasutatud isiklikuks tarbeks. Lisaks kasutas isa oma teise poja OÜ arvelduskontot, mille väljavõtte kohaselt on kolmas OÜ kandnud teatud ajavahemikul isa teisele pojale kuuluva äriühingu kontole 12 200 eurot. Sularahas on kontolt välja võetud 18 785 eurot.
Seega varjas isa tahtlikult oma tulusid ja enese ülalpidamiseks tehtavaid kulutusi eesmärgiga mitte maksta elatusraha oma alaealisele pojale. Jaanuarist kuni oktoobrini 2018 maksis ta kohtutäituri vahendusel elatist ühel korral 4,62 eurot ja üheksal korral 3,80 eurot, s.o kokku 38,82 eurot.
Maakohtu otsuse peale esitas apellatsiooni isa kaitsja, kes taotles otsuse tühistamist ja isa õigeksmõistmist. Tallinna Ringkonnakohtu otsusega maakohtu otsus tühistati ja isa mõisteti õigeks.
Ringkonnakohtu otsuse peale esitas kassatsiooni prokurör Aarne Pruus, kes taotles otsuse tühistamist ja palus saata asi samale kohtule uueks arutamiseks.
Prokuröri seisukohad olid muuhulgas, et elatise maksmata jätmist üheksa kuu jooksul ei saa pidada lühikeseks ajaks. Samuti on saamata jäänud summa oluline. Ekslik ja seadusest mittetulenev on ringkonnakohtu seisukoht, et isikut saab elatise maksmisest kõrvalehoidumise eest võtta vastutusele alles siis, kui ta on elatise maksmisest kõrvale hoidunud vähemalt aasta. See on ebamõistlikult pikk aeg, mil lapse seadusega kaitstud huve kahjustatakse. Perekonnaseaduse (edaspidi PKS) § 100 lg 4 kohaselt tasutakse elatist iga kalendrikuu eest. Prokurör leidis, et riik peab sekkuma ja kaitsma lapse huve juba siis, kui elatusraha ei ole makstud vähemalt kolm kuud. Analoogia korras kvalifitseeritakse süstemaatilisena kolmas rikkumine KarS § 199 (vargus, mis on toime pandud süstemaatiliselt) ja § 4231 (sõiduki süstemaatiline juhtimine juhtimisõiguseta isiku poolt) järgi. Seda toetab ka täitemenetluse seadustiku (edaspidi TMS) §-s 1772 sätestatu, mille kohaselt juhul, kui võlgnik ei ole kolme kuu jooksul korrapäraselt maksnud elatist, võib kohus peatada võlgniku õigused ja lubade kehtivuse (jahipidamisõigus, mootorsõiduki juhtimise õigus, relvaluba ja relva soetamise luba, väikelaeva ja jeti juhtimise õigus, kalastuskaart).
Riigikohus leidis, et kassaatori väited materiaalõiguse ebaõige kohaldamise kohta väärivad tähelepanu ja toovad kaasa ringkonnakohtu otsuse tühistamise.
Riigikohus leidis, et KarS § 169 sätestab kuriteona vanema teadva kõrvalehoidumise oma nooremale kui kaheksateistaastasele lapsele või täisealiseks saanud, kuid abi vajavale töövõimetule lapsele kohtu poolt väljamõistetud igakuise elatusraha maksmisest. Seejuures ei ole lapsele elatusraha ehk PKS §-s 100 nimetatud elatise maksmata jätmine alati karistatav.
Riigikohus on selgitanud, et elatusraha maksmisest kõrvalehoidumisena KarS § 169 tähenduses on vaadeldav see, kui isik rikub lapse ülalpidamise kohustust olukorras, kui tal on - või võiks temalt mõistlikult eeldatava käitumise korral olla - võimalik ülalpidamiskohustust täita või vähemalt teha seda suuremas ulatuses.
Elatusraha maksmisest kõrvalehoidumisega KarS § 169 mõttes on tegemist eeskätt järgmistel juhtudel:
1) kohustatud isik ei maksa lapsele tähtaegselt elatist vaatamata sellele, et tal on selleks piisavalt vara ja ei ole mõjuvaid põhjuseid, mis takistaksid soorituse (nt pangaülekande) tegemist (nt kohustatud isiku raske haigus). Seejuures tuleb varana, mille arvelt isik peab täitma lapsele elatise maksmise kohustust, käsitada isiku kogu vara, arvestades PKS §-st 102 ja TMS §-st 132 tulenevaid erandeid. KarS § 169 järgi esitatud süüdistust arutav kohus on õigustatud lähtuma PKS §-s 102 sätestatud "enese tavalise ülalpidamise" ja "enda ning lapse ühetaolise ülalpidamise" kriteeriumidest ka juhul, kui tsiviilasjas ei ole kohus selle sätte alusel elatise vähendamist otsustanud;
2) kohustatud isik maksab kohtuotsusega välja mõistetud elatist väiksemas ulatuses, kui tema varaline seisund seda võimaldaks või;
3) kohustatud isik, kellel ei ole elatise nõutavas summas maksmiseks piisavalt vara, jätab elatise täielikult või osaliselt maksmata olukorras, kus ta ei ole teinud mõistlikke jõupingutusi oma varalise seisundi parandamiseks määrani, mis võimaldaks tal ülalpidamiskohustust võimalikult suures ulatuses täita, või kus ta on end ise asetanud maksejõuetuse seisundisse. Sellise olukorraga on tegemist näiteks siis, kui elatise jätab osaliselt või täielikult maksmata isik, kes pole otsinud piisava intensiivsusega tööd või muud legaalset sissetulekuallikat; kes pole müünud elatise maksmiseks vara, mis pole tarvilik tema enda ülalpidamiseks PKS §-st 102 tulenevas ulatuses; kes on lahkunud vabatahtlikult töölt, ehkki tal pole uut töökohta ega vara ülalpidamiskohustuse täitmiseks, või kes võõrandab oma vara moel, et selle tagajärjel muutub ülalpidamiskohustuse täitmine võimatuks. See loetelu pole ammendav.
Lisaks eeldab elatise maksmata jätmise kvalifitseerimine selle maksmisest kõrvalehoidumiseks kohtupraktika kohaselt ka seda, et elatise maksmise kohustust rikutaks süstemaatiliselt või pikema aja vältel. Ebaolulised hilinemised elatise maksmisega ei ole käsitatavad elatise maksmisest kõrvalehoidumisena KarS § 169 tähenduses.
Maa- ja ringkonnakohus tuvastasid, et süüdistatav on tasunud elatist iga kuu 3,80-4,62 eurot, varjates samal ajal enda tulusid. Maakohus järeldas, et tegemist on elatusraha maksmisest kõrvalehoidumisega. Apellatsioonikohus soostus ses küsimuses küll maakohtuga, asudes aga seisukohale, et ca 5 kuu kestel elatise maksmise kohustuse rikkumist ei saa pidada pikaajaliseks, mistõttu ei ole tegemist elatise maksmisest kõrvalehoidumisega KarS § 169 tähenduses. Ringkonnakohtu arvates tuleb pikaajalisena käsitada ajavahemikku, mis ületab ühte aastat, mistõttu on elatise maksmisest kõrvalehoidumisega tegemist vaid siis, kui elatise maksmise kohustust on rikutud vähemalt ühe aasta jooksul. Kolleegiumi hinnangul on see seisukoht väär.
KarS §-s 169 sätestatud koosseisuga kaitstav õigushüve on lapse õigus saada elatist põlvnemisest tuleneva ülalpidamiskohustuse alusel. Elatise väljamõistmise eesmärk on lapse igapäevaste vajaduste rahuldamine ja tema arenguks piisavate vahendite tagamine. PKS § 100 lg 1 sätestab, et ülalpidamist antakse üldjuhul raha perioodilise maksmisega (elatis). Sama paragrahvi lõike 4 kohaselt makstakse elatist iga kalendrikuu eest ette.
Kolleegiumi hinnangul ei saa ka lühemat kui ühe aasta pikkust igakuise elatise maksmata jätmist pidada ebaoluliseks hilinemiseks. Vastupidi, tegemist on kõnealuse kuriteokoosseisuga kaitstavat õigushüve ja lapse igapäevaseid vajadusi silmas pidades ebamõistlikult pika ajaga. Kuna KarS § 169 järgi on karistatav kohtuotsusega välja mõistetud igakuise elatusraha maksmisest teadev kõrvalehoidumine, võib kolleegiumi arvates elatise maksmise kohustuse olulise rikkumisena olla käsitatav juba see, kui isik teadlikult viivitab elatise maksmisega rohkem kui üks kuu. Seega tuleb igakuise elatise maksmisest kõrvalehoidumiseks pidada seda, kui kohustatud isik rikub lapse ülalpidamise kohustust olukorras, kui tal on (või võiks olla) võimalik ülalpidamiskohustust täita või teha seda suuremas ulatuses, kuid ta jätab oma kohustuse teadvalt vähemalt ühe kuu kestel täitmata. Lisaks võib elatise maksmisest kõrvalehoidumisena olla käsitatav elatise maksmise kohustuse süstemaatiline rikkumine ehk teisisõnu olukord, mil kohustatud isik elatist maksab, kuid teeb seda järjepidevalt põhjendamatu hilinemisega.

matches:
§ 169
§ 169
§ 169
§ 169
§ 100
§ 199
§ 4231
kohus
Riigikohus
Riigikohus
§ 169
Riigikohus
§ 169
§ 169
§ 169
kohus
kohus
§ 169
§ 169
§ 100
§ 169


§ 2. Töövõimetusleht
Haigekassa määrab ja maksab hüvitist töövõimetuslehe alusel.
1) Maksuameti tõend;
3) sotsiaalmaksuga maksustatud tulu tõend;
4) isiku taotlus;
§ 5. Maksuameti tõend
Maksuameti tõend sisaldab järgmisi andmeid:
§ 7. Sotsiaalmaksuga maksustatud tulu tõend
«Ravikindlustuse seaduse» § 5 lõike 2 punktide 1 või 2 alusel kindlustatud isiku sotsiaalmaksuga maksustatud tulu tõend sisaldab järgmisi andmeid:
1) tööandjana sotsiaalmaksu maksva äriühingu äriregistri kood ja nimi või riigi- ja kohaliku omavalitsuse asutuste riiklikku registrisse kantud asutuse registreerimisnumber ja nimi või mittetulundusühingute ja sihtasutuste registrisse kantud juriidilise isiku registrikood ja nimi või äriregistrisse mittekantud füüsilisest isikust ettevõtja ees- ja perekonnanimi ja isikukood;
4) kindlustatud isikule töövõimetuslehel märgitud töövabastuse alguspäeva kalendrikuule eelnenud kuuel kalendrikuul arvestatud sotsiaalmaksuga maksustatud tulu andmed kuude lõikes ja kogusumma;
5) kuue kalendrikuu kalendripäevade arv kuude lõikes arvestades «Ravikindlustuse seaduse» § 88 lõike 1 alusel mahaarvatavaid päevi ja koguarv;
6) kindlustatud isiku töövõimetuslehel märgitud töövabastuse alguspäeva kalendrikuule eelnenud kuue kalendrikuu sotsiaalmaksuga maksustatud tulu kogusumma sõnadega;
7) kindlustatud isiku töövõimetuslehel märgitud töövabastuse alguspäeva kalendrikuule eelnenud kuue kalendrikuu kalendripäevade koguarv sõnadega;
8) haigekassa piirkondliku osakonna nimetus, kuhu tõend esitatakse;
9) tõendi vormistamise kuupäev;
10) tööandja või tema määratud isiku ees- ja perekonnanimi, ametikoht ning allkiri;
11) koostaja ees- ja perekonnanimi ning sidevahendite numbrid.
§ 8. Isiku taotlus
«Ravikindlustuse seaduse» § 5 lõike 2 punktide 4 või 5 või lõike 3 alusel kindlustatud isiku taotlus hüvitise määramiseks ja maksmiseks sisaldab järgmisi andmeid:
1) haigekassa piirkondliku osakonna nimetus, kuhu taotlus esitatakse;
4) kindlustatud isiku eest sotsiaalmaksu maksva äriühingu äriregistri kood ja nimi või riigi- ja kohaliku omavalitsuse asutuste riiklikku registrisse kantud asutuse registreerimisnumber ja nimi või mittetulundusühingute ja sihtasutuste registrisse kantud juriidilise isiku registrikood ja nimi või äriregistrisse mittekantud füüsilisest isikust ettevõtja ees- ja perekonnanimi ja isikukood;
5) kindlustatud isiku pangakonto number, millele hüvitis kantakse;
6) märge ravikindlustuse kindlustuskaitse õigusliku aluse kohta (juriidilise isiku juhtimis- või kontrollorgani liige, võlaõigusliku lepingu alusel töö- või teenustasusid saav isik, füüsilisest isikust ettevõtja);
7) kindlustatud isiku allkiri;
8) taotluse vormistamise kuupäev.
§ 9. Tööinspektori kooskõlastus
§ 10. Tööõnnetuse või kutsehaiguse raport
Tööõnnetuse ja kutsehaiguse raporti vorm ning andmete koosseis on kehtestatud Vabariigi Valitsuse 13. septembri 2000. a määrusega nr 301 «Tööõnnetuse ja kutsehaigestumise uurimise ja registreerimise kord» (RT I 2000, 74, 466).
6) surnud isiku surmaeelne elukoht;
2) tööandja või muu sotsiaalmaksu maksja (edaspidi tööandja ) nimi;
(1) Kui «Ravikindlustuse seaduse» § 5 lõike 2 punktide 1 või 2 alusel kindlustatud isikule on töövabastuse alguskuupäevale eelnenud kuuel kalendrikuul lisaks tööandjale, kellele töövõimetusleht esitatakse, arvestatud sotsiaalmaksuga maksustatud tulu ka teiste tööandjate poolt, lisatakse töövõimetuslehele sotsiaalmaksuga maksustatud tulu tõend(id).
(2) «Ravikindlustuse seaduse» § 5 lõike 2 punktide 4 või 5 või lõike 3 alusel kindlustatud isiku töövõimetuslehele lisatakse isiku taotlus.
1) arsti otsus;
(2) Tööandja esitab kindlustatud isiku töövõimetuslehe ning hüvitise määramiseks ja maksmiseks vajalikud muud dokumendid koos töövõimetuslehe saatekirjaga (edaspidi dokumendid) haigekassa piirkondlikule osakonnale seitsme kalendripäeva jooksul arvates kindlustatud isikult töövõimetuslehe saamise päevast.
(4) «Ravikindlustuse seaduse» § 5 lõike 2 punktide 4 või 5 või lõike 3 alusel kindlustatud isiku dokumentide laekumise korral esitab haigekassa piirkondlik osakond Maksuametile päringu sellekohase Maksuameti tõendi saamiseks.


text:
Ärileht: Riigikohus langetas otsuse elektriliinide talumise tasu osas - Omanikud
Ärileht: Riigikohus langetas otsuse elektriliinide talumise tasu osas
12.märts 2015
Riigikohus otsustas, et omandireformi käigus tagastatud maa omanikul või tema pärijal on õigus saada hüvitist jooksvate kulude (nt maamaksu, kinnistu hooldamise kulude) katteks. Lisaks tuleb maksta hüvitist lähtudes maareformi käigus maa tagastamata jätmisel makstavast kompensatsioonist. Seega tühistas riigikohus kahe esimese kohtuastme otsused, millega Elering oleks pidanud maaomanikule tasuma igal aastal ligikaudu 38 500 eurot. Nüüd jätkub vaidlus konkreetse väljamakstava tasu üle Harju maakohtus.
Riigikohtu otsust kommenteerib energiaõiguse ekspert ja advokaadibüroo GLIMSTEDT partner Moonika Kukke, kelle sõnul võib nüüd ennustada, et paljud maaomanikud paluvad kohtul hüvitiste suurus kindlaks määrata.
1. Riigikohus ütleb, et talumistasu hüvitise määramisel tuleb eristada:-enne 1.4.1999 ehitatud tehnorajatisi, mida maaomanik talub seaduse alusel ja;
-peale 1.4.1999 ehitatud tehnorajatisi, mida maaomanik talub sundvalduse või lepingu alusel.
Kommentaar: Riigikohtu otsus ei käsitle tehnorajatisi, mis on ehitatud peale 1.4.1999, kuid mille ehitamisele ei ole eelnenud ei maaomanikuga lepingu sõlmimist ega ka sundvalduse seadmist, teisisõnu tehnorajatisi, mis asuvad teise isiku maal ilma õigusliku aluseta, kuid mida samuti kasutatakse avaliku teenuse pakkumiseks.
2. Riigikohus leiab, et kohtul on õigus määrata tehnorajatise talumise tasu, kuigi Riigikohtu ootus kolm aastat tagasi 17.04.2012 otsuses oli, et seadusandja ise astub sammud põhiseadusele vastava standardiseeritud talumistasude määramise metoodika kehtestamiseks. Kui seadus on põhiseadusega vastuolu tõttu kehtetuks tunnistatud, täidab lünga kohus, kellel on õigus kasutada selleks ka analoogiat.
Kommentaar: Selle seisukoha alusel võib ennustada kohtule esitatavate avalduste arvu olulist kasvu, kus maaomanikud paluvad kohtul hüvitise suurus kindlaks määrata.
3. Riigikohus nõustus Justiitsministeeriumi ja õiguskantsleri poolt välja öeldud kaheastmelise hüvitise süsteemiga:
-Perioodiline talumistasu vähemasti ulatuses, mis katab maaomaniku kulud (nn kuluhüvitis), eelkõige maamaks, kinnistu hooldamise kulud.
-Ühekordne või perioodiline lisahüvitis (nn lisahüvitis) maa teise isiku kasutusse andmise eest. Lisahüvitis laieneb nii juba olemasolevatele tehnorajatistele kui ka alles ehitatavatele tehnorajatistele.
Kommentaar: Kuna lisahüvitisi ei ole senini kohalikud omavalitsused sundvalduse seadmisel reeglina määranud ja ka võrguettevõtjad ei ole neid reeglina maksnud, samas ei ole maaomanikud lisahüvitisest ka loobunud, siis võib prognoosida lisahüvitisnõuete esitamise kasvu. Perioodilise hüvitise osas on võrguettevõtjad maksnud hüvitisi kehtetuks tunnistatud talumistasude määrade järgi, mis Riigikohtu otsuse alusel võivad standardse lahenduse puudumise tõttu olla individuaalselt määratavad.
4. Riigikohus leidis, et omandireformi käigus tagastatud või erastatud maal olnud tehnorajatise talumise eest on tagantjärgi määratav lisahüvitis eelduslikult väiksem, kui uute tehnorajatiste ehitamiseks sundvalduse seadmisel määratav lisahüvitis. Sobivaks analoogiaks peab Riigikohus omandireformi käigus tagastatud või erastatud maal olnud tehnorajatise talumise eest lisahüvitise maksmisel lähtuda kompensatsioonist, mida riik oleks maksnud maareformi käigus õigustatud subjektile maa tagastamata jätmisel. Lisahüvitise maksmise kohustus on võrguettevõtjal, mitte riigil ja seda sõltumata sellest, kas Konkurentsiamet on selle kulu võrgutasudes eelnevalt aktsepteerinud või mitte.
Kommentaar: Võrguettevõtjatele tähendab see seda, et võrgutasudest ei pruugita hüvitisnõuetele katet saada ja samas ei pruugi Konkurentsiamet juba välja makstud hüvitis põhjendatuks pidada.
5. Lisaks talumistasule saab nõuda ka talumistasu maksmisega viivitamise eest või vähemmakstud talumistasu eest seadusjärgset viivist.
Eleringi juht Taavi Veskimägi kinnitas, et Elering ei kavatse vältida talumistasude maksmist kui see on kehtestatud põhiseadusega kooskõlas oleva metoodika alusel. „Antud Riigikohtu otsuse valguses on vajalik kiiresti luua talumistasu maksmise ühtsed alused, sest antud otsus võib viia ebamõistlikku olukorrani, kus iga üksiku kinnisasja omanikuga tuleks talumistasu suuruses eraldi kokku leppida või vaielda selle suurus läbi kohtus. See on ühiskonnale väga kallis lahendus, mis ei saa olla kuidagi toimiv, " kommenteeris Eleringi juhatuse esimees Taavi Veskimägi
Loe ka Riigikohtu lahendit ja otsust siit.

matches: Riigikohus Riigikohus Riigikohus riigikohus Riigikohus Riigikohus Riigikohus Riigikohus Riigikohus


Maastikusõiduki registreerimise tingimused ja kord – Riigi Teataja
Maastikusõiduki registreerimise tingimused ja kord
Jõustumine: 05.12.201101.07.2011
RT I, 02.12.2011, 14
Määrus kehtestatakse „Liiklusseaduse” § 158 lõike 7 alusel.
(1) Määrus reguleerib „Liiklusseaduse” § 158 lõike 6 alusel kehtestatud loetelus toodud maastikusõiduki (edaspidi sõiduk) liiklusregistrisse (edaspidi register) kandmist, registriandmete muutmist ning registrist kustutamist.
(2) Määrust kohaldatakse lõikes 1 nimetatud sõidukeid omavate ja valdavate Eestis alaliselt elavate või elamisloa või -õiguse saanud füüsiliste isikute, Eestis registreeritud juriidiliste isikute ja välismaa äriühingute filiaalide suhtes.
2) registritoiming – sõiduki ja sellega seotud isikute andmete registrisse kandmine, muutmine ja kustutamine, sõiduki kasutamisele või käsutamisele seatud piirangute registrisse kandmine ja kustutamine ning registri andmetest päringute ja väljavõtete tegemine;
7) registriandmete muutmine – registrisse kantud sõiduki ja sellega seotud isikute andmete muutmine, lisamine või ärajätmine;
8) registrist kustutamine – sõiduki kustutamiskande tegemine registris ning sõiduki ja sellega seotud isikute andmete arvamine registri arhiivi;
9) registreerimistunnistus – majandus- ja kommunikatsiooniministri 3. märtsi 2011. a määruse nr 19 „Mootorsõiduki ja selle haagise registreerimise tingimused ja kord” lisas 1 toodud vormi kohane sõiduki registreerimist tõendav dokument;
10) päritoluriigi registreerimistunnistus – sõiduki registreerimisel päritoluriigi vastava ametiasutuse poolt väljastatud ametlik dokument, mis tõendab, et sõiduk on või oli kantud vastava riigi registrisse;
11) registreerimisnumber – Maanteeameti poolt sõidukile omistatud tähtede ja numbrite kombinatsioon;
12) riiklik registreerimismärk – majandus- ja kommunikatsiooniministri poolt riiklikele registreerimismärkidele kehtestatud nõuete kohane sõiduki tunnusmärk, millele on kantud sõidukile omistatud registreerimisnumber;
13) vastutav kasutaja (registreerimistunnistuse omanik) – eesti kodakondsusega või Eestis elamisloa või -õiguse saanud füüsiline isik või Eestis registreeritud juriidiline isik, kes kasutab sõidukit kasutuslepingu või omandireservatsiooniga müügilepingu alusel ning kes on kantud mootorsõiduki eest vastutava kasutajana registrisse;
14) kasutaja – isik, kelle andmed on sõiduki omaniku taotluse alusel kantud registrisse;
15) identifitseerimisnumber (VIN-kood) – sõidukile kantud tähtede ja numbrite kombinatsioon, mille valmistaja on määranud konkreetse sõiduki tähistamiseks ja tuvastamiseks;
16) Maanteeamet – Maanteeamet või selle struktuuriüksus.
1) sõiduki omaniku ees- ja perekonnanimi või nimetus, isikukood või registrikood, füüsilisest isikust sõiduki omaniku isikut tõendava dokumendi number, kontaktandmed (postiaadress, telefoni- ja faksinumber ning elektronposti aadress);
5) sõidukiga seotud isikute ees- ja perekonnanimi või nimetus, isikukood või registrikood, kontaktandmed (postiaadress, telefoni- ja faksinumber ning elektronposti aadress).
(3) Kõikide registritoimingute taotluste esitamiseks võib sõiduki omanik või muu registritoimingu taotlemiseks õigustatud isik kasutada esindajat. Sellisel juhul peab esindaja esitama vähemalt kirjalikus või sellega võrdsustatud elektroonilises vormis volikirja, kui õigusaktis ei ole sätestatud teisiti.
(4) Sõiduki vastutava kasutaja registrisse kandmiseks tuleb Maanteeametile esitada andmed vastava kasutuslepingu või omandireservatsiooniga müügilepingu kohta, mille alusel sõidukit kasutatakse. Sõiduki vastutav kasutaja peab enda registrisse kandmiseks andma nõusoleku, „Krediidiasutuste seaduses” sätestatud krediidi- või finantseerimisasutuse puhul liisingulepingu või muu sarnase lepingu alusel sõiduki kasutamisel vastavat nõusolekut eeldatakse. Vastutava kasutajana tuleb registrisse kanda ka käesoleva määruse § 2 punktis 13 nimetatud tingimustele mittevastava sõiduki omaniku poolt määratud esindaja.
(5) Kui taotlus registritoimingu tegemiseks esitatakse kirjalikult Maanteeametile, peab taotleja esitama isikutunnistuse või muu sellega võrdsustatud isikut tõendava dokumendi.
(6) Maanteeametil on õigus kontrollida esitatud andmete õigsust enne registritoimingu tegemist, tehes vajadusel järelepärimisi või muul viisil, samuti kontrollida ja täpsustada andmeid päritoluriigi registreerimistunnistuse välja andnud asutusest.
(7) Maanteeamet keeldub registritoimingu tegemisest, kui esitatud andmed on ebaõiged või pädev isik on tuvastanud, et esitatud dokument on võltsitud.
(8) Piirangud registritoimingutele sätestab seadus.
(9) Maanteeamet säilitab sõidukile vormistatud, kuid välja võtmata või Maanteeametisse hoiule jäetud registreerimistunnistust ja registreerimismärki vähemalt ühe aasta. Kümme päeva enne nimetatud tähtaja saabumist teatab Maanteeamet hoiutähtaja lõppemisest sõiduki omanikule või vastutavale kasutajale kirjalikult või Maanteeametile teadaoleva elektronposti teel.
(10) Registritoimingute tegemise eest tasutakse riigilõivu seaduses sätestatud korras.
2. peatükk Registreerimine
§ 4. Sõiduki registreerimine
(2) Kui sõidukil on mitu omanikku, kantakse registrisse kaasomanikena kõik omanikud ning vastutava kasutajana nende poolt määratud üks kaasomanik. Registreerimistunnistusele märgitakse vastutav kasutaja ja registreerimistunnistusele tehakse märge „kaasomand”.
(3) Enne registreerimist tuleb sõidukile teostada registreerimiseelne tehnonõuetele vastavuse kontroll kooskõlas „Liiklusseaduse” § 157 lõigete 3 ja 4 alusel kehtestatud määrusega.
(4) Sõiduk tuleb registreerida viie tööpäeva jooksul pärast sõiduki Eestis kasutusele võtmist.
6) muud dokumendid, kui see on seaduse või selle alusel antud määrusega ette nähtud.
(7) Euroopa Liidu liikmesriigist toodud sõiduki registreerimistunnistuse tagastab Maanteeamet kuue kuu jooksul sõiduki registreerimisest arvates selle väljaandnud asutusele, kui asutus seda taotleb.
(8) Kui sõiduki registreerimisel esitatav Euroopa Liidu või Euroopa Majanduspiirkonna liikmesriigis väljastatud päritoluriigi registreerimistunnistus on kaheosaline ja II osa puudub, võib sõiduki registreerida I osa alusel, kui sõiduki eelnevalt registreerinud liikmesriigi pädev asutus on andnud selleks loa.
(9) Maanteeamet teeb otsuse sõiduki registreerimisest keeldumise kohta „Liiklusseaduses” sätestatud juhtudel.
§ 5. Sõiduki registriandmete muutmine
1) sõiduki kehtiv registreerimistunnistus;
4) ekspertiisiakt ümberehitatud sõiduki korral;
5) muud dokumendid, kui see on nõutav käesoleva määruse või muu õigusaktiga või tuleneb toimingu iseloomust.
(4) Taotleja peab esitama andmed riigilõivu tasumise kohta, kui nende tasumine on seaduses ette nähtud.
(7) Käsutamise keelumärkega koormatud sõiduki registriandmete muutmiseks sõiduki võõrandamisel või kasutaja või vastutava kasutaja lisamisel või muutmisel peab esitama vastava keelumärke kehtestaja kirjaliku või sellega võrdsustatud elektroonilises vormis nõusoleku.
(8) Sõiduki võõrandamisel võib sõiduki registrijärgne omanik või tema esindaja esitada Maanteeametile vastavasisulise taotluse, millega ta teatab sõiduki võõrandamisest. Taotlusele tuleb lisada omandi üleandmist tõendav dokument. Omandi üleandmist tõendavat dokumenti ei pea taotlusele lisama „Krediidiasutuste seaduses” sätestatud krediidi- või finantseerimisasutus, kuid sellisel juhul tuleb taotluses esitada andmed omandi üleandmist tõendava dokumendi ja sõiduki omandanud isiku kohta. Maanteeamet teeb registrisse vastava kande.
(9) Kui Maanteeametile on esitatud lõikes 8 nimetatud taotlus ja sõiduki omandaja ei ole ettenähtud aja jooksul esitanud taotlust sõiduki registriandmete muutmiseks, on Maanteeametil õigus §-s 6 sätestatud korras muuta registriandmed omal algatusel.
§ 6. Sõiduki registriandmete täpsustamine
(1) Kui sõiduki omanik ei ole teatanud registriandmete muutusest või nende ebaõigsusest ja Maanteeamet saab sellest teada muul viisil, on Maanteeametil õigus kanda puuduolevad andmed registrisse või parandada või kustutada ebaõiged andmed kooskõlas Vabariigi Valitsuse 16. juuni 2011. a määrusega nr 75 „Liiklusregistri pidamise põhimäärus”.
(2) Kui Maanteeametile on esitatud valeandmeid ja ei ole tõendatud, et valeandmete alusel registrisse kantud sõiduk vastab kehtivatele nõuetele, on Maanteeametil õigus sõiduk kooskõlas §-ga 7 registrist kustutada ja tunnistada väljastatud registreerimistunnistus kehtetuks, järgides käesoleva paragrahvi lõiget 3.
(3) Sõiduki registriandmete muutmisest, lisamisest või kustutamisest teatab Maanteeamet sõiduki omanikule või vastutavale kasutajale kirjalikult või elektrooniliselt vähemalt kümme tööpäeva enne vastava registritoimingu tegemist.
(4) Kui registriandmete täpsustamine eeldab uue registreerimistunnistuse väljastamist, tehakse seda kooskõlas §-ga 8.
§ 7. Sõiduki registrist kustutamine
(1) Sõiduk kustutatakse registrist „Liiklusseaduse” § 159 lõikes 4 sätestatud alustel.
(2) Sõiduki registrist kustutamisel tuleb registreerimistunnistus ja registreerimismärk tagastada Maanteeametile, välja arvatud juhul, kui on tõendatud, et sõiduk on registreeritud välisriigis.
(3) Käsutamise keelumärke või muu piiranguga koormatud sõiduki registrist kustutamiseks tuleb Maanteeametile esitada vastava keelumärke kehtestaja kirjalik või kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis nõusolek.
5. peatükk Registreerimistunnistus
§ 8. Registreerimistunnistuse väljastamine
(1) Maanteeamet väljastab sõiduki registreerimisel ja registriandmete muutmisel omanikule või tema esindajale majandus- ja kommunikatsiooniministri 3. märtsi 2011. a määruse nr 19 „Mootorsõiduki ja selle haagise registreerimise tingimused ja kord” lisas 1 toodud vormi kohase registreerimistunnistuse. Kui Maanteeamet teeb kande registrisse omal algatusel, säilitatakse väljastatavat registreerimistunnistust Maanteeametis § 3 lõikes 9 sätestatud korras. Registreerimistunnistusele võib vajadusel määrata kehtivusaja.
1) graafika;
2) vesimärk;
3) fluorestseeruv kiud;
(4) Vajadusel väljastatakse lisaks registreerimistunnistusele ka majandus- ja kommunikatsiooniministri 3. märtsi 2011. a määruse nr 19 „Mootorsõiduki ja selle haagise registreerimise tingimused ja kord” lisas 4 toodud vormi kohane registreerimistunnistuse lisaleht, mille kohta registreerimistunnistusele tehakse vastav märge. Sõiduki kasutamisel peab lisaleht olema registreerimistunnistusega kaasas.
(5) Registreerimistunnistuse väljastamine ei ole vajalik, kui:
1) registriandmete muutmisel ei muutu registreerimistunnistusele märgitavad andmed;
2) sõiduki omanikuks on „Krediidiasutuste seaduses” sätestatud krediidi- või finantseerimisasutus ning registriandmete muutmise on tinginud vastava asutuse nime, registrikoodi, aadressiandmete või õiguslikule vormile viitava täiendi muutmine või selle ühinemine, jagunemine või ümberkujundamine, eeldusel, et nimetatud andmed on eelnevalt muudetud kohtu registriosakonna registris.
§ 9. Registreerimistunnistuse asendamine
1) sõiduki registrijärgne omanik ja omandaja esitavad registriandmete muutmiseks sõiduki võõrandamisel § 5 lõikes 5 nimetatud taotluse ja sõiduki registrijärgse omaniku või tema seadusjärgse esindaja isik tuvastatakse Maanteeametis;
2) Maanteeametile on esitatud § 5 lõikes 8 nimetatud taotlus ja liiklusregistrisse on tehtud vastav märge sõiduki omandi üleandmise kohta;
(3) Registreerimistunnistuse asendamine teostatakse käesoleva määruse 3. peatüki nõuete kohaselt, arvestades käesolevas paragrahvis sätestatud erisusi.
(4) Asendatav registreerimistunnistus muutub uue registreerimistunnistuse väljastamisel kehtetuks.
§ 10. Registreerimistunnistuse tagastamine
Registreerimistunnistus, kaheosalise registreerimistunnistuse korral selle mõlemad osad, tuleb sõiduki registriandmete muutmisel ja registrist kustutamisel Maanteeametile tagastada, kui käesoleva määrusega ei sätestata teisiti.
6. peatükk Registreerimismärgid
§ 11. Registreerimismärkide väljastamine ja nõuded
(1) Registreerimismärgi väljastab Maanteeamet sõiduki registreerimisel ja vajadusel registriandmete muutmisel. Sõidukil on lubatud kasutada ainult majandus- ja kommunikatsiooniministri poolt riiklikele registreerimismärkidele kehtestatud nõuete kohast Maanteeameti tellimusel valmistatud registreerimismärki.
(2) Ühele sõidukile võib samaaegselt olla omistatud ainult üks registreerimisnumber.
(3) Ühte registreerimisnumbrit ei ole lubatud omistada mitmele sõidukile.
(4) Registreerimismärgid sõidukil peavad olema identsed. Samaaegselt ei ole lubatud kasutada Euroopa Liidu tunnusmärgiga ja tunnusmärgita registreerimismärke.
(5) Lubatud on registreerimismärkide ja -numbrite korduvkasutamine. Juhul kui tagastatud registreerimismärk ei ole kasutamiskõlblik, tuleb see enne korduvkasutamist asendada §-s 13 sätestatud korras.
§ 12. Üksikkorras valmistatavad registreerimismärgid
(1) Üksikkorras valmistatava registreerimismärgi väljastamiseks tuleb sõiduki omanikul või tema esindajal esitada taotlus.
(11) Üksikkorras valmistatava registreerimismärgi väljastamise võimalikkuse otsustab Maanteeamet.
(3) Nõuded registreerimismärkidele on kehtestatud majandus- ja kommunikatsiooniministri 21. juuni 2011. a määrusega nr 49 „Riiklikele registreerimismärkidele ja nende valmistamisele esitatavad nõuded”.
§ 13. Registreerimismärgi asendamine
(2) Maanteeamet väljastab lõikes 1 nimetatud taotluse ja seletuskirja alusel registreerimismärgi duplikaadi.
(3) Kasutuskõlbmatuks muutunud registreerimismärk tuleb Maanteeametile tagastada.
(4) Registreerimismärgi duplikaadi väljastamise kohta tehakse märge registrisse.
§ 14. Registreerimismärgi tagastamine
(1) Välisriigist soetatud sõidukile väljastatud transiitmärk tuleb sõiduki registreerimisel üle anda Maanteeametile.