text:
Euroopa Inimõiguste Kohtu lahendid - 08. - 14. jaanuar 2018 - Riigi Teataja
Euroopa Inimõiguste Kohtu lahendid - 08. - 14. jaanuar 2018
EIK järeldas uurimises ja kriminaalmenetluses esinenud ülemäärastele viivitustele toetudes, et väidetavalt sõjaväelaste poolt toime pandud tapmise uurimine oli EIÕK artikli 2 eesmärkidel ebatõhus.
İncin vs Türgi, kohtuotsus 09.01.2018, avaldus nr 3534/06
Asjas on 15 kaebajat, kes on omavahel suguluses. Pärast tõsiseid sõjalisi kokkupõrkeid põgenes perekond 1994. aastal Türgist ning nad läksid elama oma sugulaste juurde Iraaki. Hazım İncin, Kerim İncin’i poeg, naasis märtsis 2005 oma kodukülla Türgis ning esitas prokurörile kaebuse seoses tema isa väidetava tapmisega sõjaväelaste poolt, millest teised külaelanikud olid teda teavitanud. Prokurör alustas koheselt uurimist. Prokuröril õnnestus teha kindlaks suure hulga tunnistajate ja sõjaväelaste asukoht, ehkki nad olid vahepealsel ajal kolinud muudesse riigi osadesse. Prokurör kuulas nimetatud isikud üle. Tunnistajate ütlustest ilmnes, et Kerim İncin, kes oli naasnud oma kodukülla Türgis 1995. aastal, viidi ära sõdurite poolt, kes ta maha lasid ja maha matsid. Kui prokurör oli saanud teada, et laip oli maetud küla surnuaiale, küsis prokurör aastatel 2006-2009 korduvalt sõjaväelt, kas ta võiks laiba välja kaevata. Sõjavägi teatas prokurörile aga, et laiba väljakaevamine ei oleks turvaline, võttes arvesse piirkonnas esinenud sõjalised operatsioonid ning halvad ilmastikutingimused. 2010. aastal esitati lõpuks süüdistus mõrvas läheduses asuva sõjaväeüksuse ülemale. Kohus mõistis ta 2014. aastal õigeks ning kaebajad kaebasid õigeksmõistva otsuse edasi. Menetlus on endiselt kassatsioonikohtus pooleli.
Kaebajad esitasid EIK-le avalduse EIÕK artikli 2 rikkumise tuvastamiseks.
EIK selgitas, et EIK sai uurida kaebajate EIÕK artikli 2 alusel esitatud kaebuseid vaid selles ulatuses, mis puudutas pärast kaebajate 22.03.2005 ametlikule kaebusele järgnenud uurimist.
EIK leidis, et kolme aasta pikkune periood uurimises oli pühendatud vaid sõjaväega suhtlemisele ning sõjaväelt teabe küsimisele selle kohta, kas matmiskoha külastamine ja surnukeha väljakaevamine olid turvalised. Olles tutvunud prokuröri ja sõjaväe vahelise kirjavahetusega, ei olnud EIK veendunud, et sõjaväe poolt esitatud turvalisuse mured või ilmastikuolud piirkonnas olid niivõrd tõsised, et need takistasid prokuröril niivõrd pika aja vältel külastamast küla, milles elas tsiviilelanikkond.
EIK osundas ka, et kohtumenetlus sõjaväeüksuse ülema üle suhtes algas aprillis 2010 ning menetlus on endiselt kassatsioonikohtus pooleli. Valitsus ei olnud menetluses esinenud viivitusi põhjenenud ega selgitanud, miks kassatsioonikohus, mille menetluses asi alates novembrist 2014 on, ei ole veel kaebajate kaebust läbi vaadanud.
EIK leidis, et nimetatud 2005. aastast kestnud kriminaalmenetluses esinenud viivitused seoses 22 aastat tagasi juhtunud kaebajate sugulase surmaga ei ole kooskõlas EIÕK artiklist 2 tulenevate riigi positiivsete kohustustega tagada kahtlaste surmade tõhus uurimine. EIK järeldas uurimises ja kriminaalmenetluses esinenud ülemäärastele viivitustele toetudes, et uurimine oli EIÕK artikli 2 eesmärkidel ebatõhus, millest tulenevalt on rikutud EIÕK artiklit 2 menetluslikust aspektist.
2. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks seitsmele kaebajale (Kerim İncin’i abikaasale ja lastele) ühiselt 16 800 eurot ning kaheksale kaebajale (Kerim İncin’i emale ja õdedele-vendadele) ühiselt 3 200 eurot.
EIK leidis, et antud asjaoludel tooks terrorismis kahtlustatava kaebaja väljasaatmine Rootsist Marokosse kaasa EIÕK artikli 3 rikkumise.
X vs Rootsi, kohtuotsus 09.01.2018, avaldus nr 36417/16
Kaebaja on Maroko kodanik, kes elab käesoleval ajal Rootsis. Kaasus puudutas kaebaja EIÕK artikli 3 alusel esitatud kaebust, mille kohaselt ohustaks teda Rootsist Marokosse väljasaatmise korral piinamine. EIK osundas Rootsile septembris 2016 Kohtureeglite reegli nr 39 alusel, et kaebajat ei tohiks kuni edasise teavitamiseni välja saata.
EIK leidis, et valitsus ei olnud hajutanud kaebaja poolt tõstatatud kahtluseid. Vastupidi – EIK leidis, et asjaolu, et migratsioonivõimudel ei olnud  otsuste tegemiseks vajaminevat kogu asjakohast ja olulist teavet (migratsiooniametit ega migratsioonikohut ei teavitatud kaebaja asja läbivaatamise käigus sellest, et julgeolekuteenistus oli võtnud ühendust Maroko võimudega ning teavitanud neid kaebajast enne tema väljasaatmist), tekitas kahtlusi siseriikliku menetluse täpsuses ja usaldusväärsuses. EIK märkis, et Rootsi võimud ei olnud püüdnud saada Maroko võimudelt mingeid kinnitusi selle kohta, kuidas kaebajat tema naasmisel koheldakse või kaebaja juurdepääsu osas Rootsi diplomaatidele kaebaja kinnipidamise korral. Nimetatud kinnitused oleksid aidanud kõrvaldada või vähemalt oluliselt vähendada ohtu, et kaebajale ei kaasneks tema koduriiki naasmisega väärkohtlemise ohtu. Seetõttu järeldas EIK, et antud asjaoludel tooks kaebaja väljasaatmine Marokosse kaasa EIÕK artikli 3 rikkumise.
1. Antud asjaoludel tooks kaebaja suhtes väljasaatmisotsuse rakendamine kaasa EIÕK artikli 3 rikkumise;
2. EIK osundas valitsusele Kohtureeglite reegli nr 39 alusel, et menetluse kohase läbiviimise huvides on see, kui kaebajat ei saadeta välja enne, kui käesolev otsus jõustub või kuni edasiste korraldusteni;
3. EIK määras kulude katteks 3 300 eurot.
Mokin jt vs Venemaa, kohtuotsus 11.01.2018, avaldus nr 49876/16 jt
13 kaebajat esitasid EIK-le avaldused EIÕK artikli 3 rikkumise tuvastamiseks seoses ebakohaste kinnipidamistingimustega. Kinnipidamiste kestused erinevates kinnipidamisasutustes jäid vahemikku 1 aasta ja 4 kuud kuni 9 aastat.
Seitse kaebajat taotlesid ka EIÕK artikli 13 rikkumise tuvastamist seoses halbade kinnipidamistingimuste vaidlustamiseks tõhusa riigisisese õiguskaitsevahendi puudumisega.
Tuginedes oma varasemale kohtupraktikale tuvastas EIK seitsme kaebaja osas ka EIÕK artikli 13 rikkumise seoses ebakohaste kinnipidamistingimuste vaidlustamiseks tõhusa õiguskaitsevahendi puudumisega.
2. EIÕK artikli 13 rikkumine – seitsme kaebaja osas;
3. EIK määras kaebajatele summad vahemikus 5 000 – 7 500 eurot.
Strokov jt vs Venemaa, kohtuotsus 11.01.2018, avaldused nr 55058/13; 12194/16; 24305/16; 70669/16; 6623/17; 8167/17; 10993/17; 12700/17
Kaheksa kaebajat esitasid EIK-le avaldused EIÕK artikli 3 rikkumise tuvastamiseks seoses ebakohaste kinnipidamistingimustega. Kinnipidamiste kestused erinevates kinnipidamisasutustes jäid vahemikku 5 päeva kuni 2 aastat ja 11 kuud. Osad kaebajad taotlesid ka muude EIÕK rikkumiste tuvastamist.
EIK märkis, et kaebajaid hoiti kinni halbades tingimustes, muuhulgas oli kaebajate kasutuses oleva isikliku ruumi suurus valdavalt väiksem kui kolm ruutmeetrit. EIK on juhtivas asjas Ananyev jt vs Venemaa (nr 42525/07; 60800/08, 10.01.2012) tuvastanud rikkumise käesoleva asjaga sarnastes küsimustes. Puudus alus jõuda erinevale järeldusele. Seega, võttes arvesse EIK kohtupraktika, leidis EIK, et antud asjas olid kaebajate kinnipidamistingimused ebakohased, mistõttu on rikutud EIÕK artiklit 3.
Tuginedes oma varasemale kohtupraktikale tuvastas EIK kolme kaebaja osas ka EIÕK artikli 13 rikkumise seoses ebakohaste kinnipidamistingimuste vaidlustamiseks tõhusa õiguskaitsevahendi puudumisega; kahe kaebaja osas EIÕK artikli 5 lõike 3 rikkumise seoses kohtueelse kinnipidamise ebamõistliku kestusega; ühe kaebaja osas EIÕK artikli 5 lõike 4 rikkumise seoses kinnipidamise õiguspärasuse kohtuliku kontrolli ebamõistliku kestusega; ühe kaebaja osas EIÕK artikli 3 rikkumise seoses ebakohaste kinnipidamistingimustega transportimise käigus; ühe kaebaja osas EIÕK artikli 3 rikkumise seoses metallpuuride ja/või muude turvameetmete kasutamisega kohtusaalis.
3. EIK määras kaebajatele summad vahemikus 1 000  - 14 300 eurot.
Stepanov jt vs Venemaa, kohtuotsus 11.01.2018, avaldused nr 27015/12; 35210/16; 40467/16; 48141/16; 78007/16; 5883/17; 7590/17
Seitse kaebajat esitasid EIK-le avaldused EIÕK artikli 3 rikkumise tuvastamiseks seoses ebakohaste kinnipidamistingimustega. Kinnipidamiste kestused erinevates kinnipidamisasutustes jäid vahemikku 3 kuud ja 18 päeva kuni 2 aastat ja 7 kuud. Osad kaebajad taotlesid ka muude EIÕK rikkumiste tuvastamist.
3. EIK määras kaebajatele summad vahemikus 2 100  - 10 300 eurot.
Starenkiy ja Rudoy vs Ukraina, kohtuotsus 11.01.2018, avaldused nr 44807/10; 15752/14
Kaks kaebajat esitasid EIK-le avaldused EIÕK artiklite 3 ja 13 rikkumise tuvastamiseks seoses ebakohaste kinnipidamistingimustega ning selles osas tõhusa õiguskaitsevahendi puudumisega. Esimese kaebaja kinnipidamise kestus oli 5 aastat ja 9 kuud ning teise kaebaja kinnipidamise kestus oli 3 aastat ja 2 kuud.
Teine kaebaja taotles ka EIÕK artikli 5 lõike 3 rikkumise tuvastamist seoses kohtueelse kinnipidamise ebamõistliku kestusega (3 aastat ja 1 kuu).
EIK hinnangul hoiti kaebajaid kinni halbades tingimustes, seejuures oli kaebajate kasutuses oleva isikliku ruumi suurus kambris esimese kaebaja puhul kolm ruutmeetrit ning teise kaebaja puhul kaks ruutmeetrit. EIK on juhtivas asjas Melnik vs Ukraina (nr 72286/01, 28.03.2006) tuvastanud rikkumise käesoleva asjaga sarnases küsimuses. Puudus alus jõuda erinevale järeldusele. Seega, võttes arvesse EIK kohtupraktika, leidis EIK, et antud asjas olid kaebajate kinnipidamistingimused ebakohased. Samuti puudus kaebajatel nimetatud kaebuste osas tõhus õiguskaitsevahend. Eeltoodust tulenevalt tuvastas EIK EIÕK artiklite 3 ja 13 rikkumise.
Tuginedes oma varasemale kohtupraktikale sarnastes asjades tuvastas EIK teise kaebaja osas ka EIÕK artikli 5 lõike 3 rikkumise seoses kohtueelse kinnipidamise ebamõistliku kestusega.
2. EIÕK artikli 5 lõike 3 rikkumine seoses kohtueelse kinnipidamise ebamõistliku kestusega – teise kaebaja osas;
3. EIK määras esimesele kaebajale 11 700 eurot ning teisele kaebajale 9 200 eurot.
EIK tuvastas EIÕK artikli 5 lõike 4 rikkumise seoses kaebaja kohtueelset kinnipidamist puuduvate otsuste tegemisega kohtu poolt, mille ühe kohtuniku tütar oli väidetava kuriteo kannatanu.
Revtyuk vs Venemaa, kohtuotsus 09.01.2018, avaldus nr 31796/10
Kaebaja vahistati oktoobris 2009 kahtlustatuna Vasileostrovskiy ringkonnakohtu töötaja seksuaalses ründamises. Väidetav ohver oli seejuures ühe nimetatud kohtu kohtuniku assistent ning teise sama kohtu kohtuniku tütar. Kaebaja kinnipidamise otsustasid sama kohtu kohtunikud. Kaebaja üritas edutult vaidlustada kogu kohtu koosseisu erapooletuse puudumist.
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 5 lõike 4 rikkumise tuvastamiseks väites, et tema vahi alla võtmise ning tema kohtueelse kinnipidamise pikendamise otsuseid ei teinud sõltumatu kohus, võttes arvesse seose väidetava ohvri ja Vasileostrovskiy ringkonnakohtu kohtunike vahel.
EIK järeldas, et kaebaja kahtlus Vasileostrovskiy ringkonnakohtu kohtunike tajutava erapooletuse puudumise osas oli objektiivselt põhjendatud ning kaebaja erapooletuse puudumise peale esitatud kaebuste lahendamise menetlus oli põhimõtteliselt vigane. Samas ei tõusetunud kolmes teiste ringkonnakohtute poolt langetatud kinnipidamise otsustes sarnaseid probleeme.
1. EIÕK artikli 5 lõike 4 rikkumine seoses Vasileostrovskiy ringkonnakohtu tehtud kinnipidamist puudutavate otsustega. EIÕK artikli 5 lõiget 4 ei seoses muude kinnipidamisotsustega rikutud;
Kohtu loata toimunud kinnipidamine on vastuolus EIÕK artikli 5 lõikega 1.
Bogosyan vs Venemaa, kohtuotsus 09.01.2018, avaldus nr 47230/11
Kaebaja vahistati novembris 2010, ta võeti vahi alla ning tema kinnipidamist pikendati mitmel korral. 04.04.2011 edastati asja toimik kohtusse. Siseriiklik kohus tegi 08.07.2011 otsuse, millega pikendas muuhulgas kaebaja kinnipidamist kuni 10.08.2011. Prokurör teatas vanglale, et pärast nimetatud kuupäeva ei olnud kinnipidamist pikendava otsuse olemasolu vajalik. Teise astme kohus tühistas 17.08.2011 esimese astme kohtu otsuse. Seoses kaebaja kinnipidamisega leidis teise astme kohus, et siseriikliku õiguse alusel ei olnud kinnipidamise pikendamine vajalik, kuna kaebajat oli võimalik hoida kinni kuus kuud alates asja kohtusse edastamise kuupäevast.
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 5 rikkumise tuvastamiseks väites, et tema kinnipidamine ei põhinenud kohtu otsusel.
EIK on sarnaselt tuvastanud EIÕK artikli 5 lõike 1 rikkumisi paljudes Venemaa vastu esitatud asjades seoses praktikaga, millega hoiti süüdistatavaid kinni vaid selle asjaolu alusel, et asi oli saadetud esimese astme kohtusse. EIK on leidnud, et süüdistatavate kinnipidamine ilma kohtu loata on vastuolus õiguskindluse ja omavoli vastase kaitse põhimõtetega.
Kaebaja kinnipidamine perioodil 10.-17.08.2011 ei olnud hõlmatud ühegi kinnipidamisotsusega ning oli seega omavoliline. Lisaks ei olnud pärast seda, kui 08.07.2011 kinnipidamisotsus apellatsiooniastmes tühistati, kogu periood 08.07.-17.08.2011 sarnaselt ühegi kohtu loaga hõlmatud. Nimetatud olukord olid vastuolus riikliku õiguse ja EIÕK artikli 5 lõike 1 nõuetega.
Kohtueelne kinnipidamine, mille kestus ületas seaduses lubatud maksimaalset tähtaega, oli EIÕK artikliga 5 vastuolus.
Makarskiy vs Venemaa, kohtuotsus 09.01.2018, avaldus nr 41333/14
Kaebaja vahistati 27.12.2010 ning ta võeti vahi alla. Kohus rahuldas 08.11.2013 uurija taotluse ja pikendas kaebaja kinnipidamist kuni 31.03.2014. Kaebaja kaebas nimetatud otsuse edasi väites, et maksimaalne seadusest tulenev kohtueelse kinnipidamise periood oli ammu möödunud ning kinnipidamise edasine pikendamine oli olnud ebaseaduslik. Siseriiklik kohus jättis kaebaja kaebuse rahuldamata.
Kaebaja esitas EIK-le avalduse, milles väitis, et kinnipidamine, mis ületas maksimaalset seaduses lubatud tähtaega, oli toimunud EIÕK artikli 5 lõiget 1 rikkudes.
EIK on varasemalt leidnud, et sõnaselge normi puudumisel, mis võimaldaks lubatud kinnipidamisperioodi korduvalt pikendada, on kõik pikendamised, mis ületavad maksimaalset seaduses sisalduvat tähtaega, vastuolus EIÕK artiklis 5 sisalduva põhimõttega. Võttes arvesse EIK kohtupraktika ning selle, et valitsus oli võtnud omaks, et kaebaja kinnipidamine oli kestnud kauem kui maksimaalne lubatud kinnipidamisperiood, tuvastas EIK EIÕK artikli 5 lõike 1 rikkumise.
1. EIÕK artikli 5 rikkumine;
EIK tuvastas EIÕK artikli 5 lõike 3 rikkumise, kuna siseriiklikud kohtud olid kasutanud kaebaja vahi alla võtmise ja kohtueelse kinnipidamise pikendamise otsustes standardseid formuleeringuid.
Arzumanyan vs Armeenia, kohtuotsus 11.01.2018, avaldus nr 25935/08
Kaebaja vahistati mais 2007 ning ta võeti vahi alla. Siseriiklikud kohtud otsustasid, et kaebaja kinnipidamine oli vajalik, kuna esines põgenemise, kohtumõistmise takistamise või uute süütegude toimepanemise oht. Hiljem pikendasid siseriiklikud kohtud korduvalt kaebaja kinnipidamist sarnastel alustel ega võtnud kaebaja vastuväiteid arvesse. Kaebaja vabastati septembris 2007.
Kaebaja esitas EIK-le avalduse, milles väitis, et siseriiklikud kohtud ei esitanud tema kinnipidamise vajalikkuse põhjendamiseks asjakohaseid ja piisavaid põhjendusi, nagu nõuab EIÕK artikli 5 lõige 3.
EIK osundas, et on varasemas praktikas leidnud, et Armeenias on isiku vahi alla võtmise ja kinnipidamise pikendamise korral standardsete formuleeringute kasutamine korduv probleem. Käesolev kaasus ei erinenud nimetatud asjadest: siseriiklikud kohtud olid sarnaselt õigustanud kaebaja jätkuvat kinnipidamist viidates vaid asjakohastele siseriiklikele õiguspõhimõtetele ning süüteo raskusele ilma, et nad oleksid käsitlenud kaebaja kaasuse konkreetseid asjaolusid või esitanud üksikasju, miks nad pidasid põgenemise, kohtumõistmise takistamise või uute süütegude toimepanemise ohte õigustatuks. EIK järeldas seetõttu, et siseriiklikud kohtud ei olnud esitanud asjakohaseid ja piisavaid otsuseid põhjendamaks oma otsuseid, millega võeti kaebaja vahi alla ja millega kaebaja kinnipidamist pikendati.
2. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks 2 000 eurot ning kulude katteks 500 eurot.
EIK tuvastas, et kohtueelsed kinnipidamised kestustega 9 kuud kuni 4 aastat ja 1 kuu olid ebamõistlikult pikad.
Pavlov jt vs Venemaa, kohtuotsus 11.01.2018, avaldused nr 24715/16; 44246/16; 5600/17; 6690/17; 11771/17; 12052/17; 14416/17; 16116/17
Kaheksa kaebajat esitasid EIK-le avaldused EIÕK artikli 5 lõike 3 rikkumise tuvastamiseks seoses ebamõistlikult pikkade kohtueelsete kinnipidamistega. Kohtueelsete kinnipidamiste kestused jäid vahemikku 9 kuud kuni enam kui 4 aastat ja 1 kuu.
EIK on juhtivas asjas Dirdizov vs Venemaa (nr 41461/10, 27.11.2012)  tuvastanud rikkumise käesoleva asjaga sarnases küsimuses. Puudus alus jõuda erinevale järeldusele. Seega, võttes arvesse EIK kohtupraktika, leidis EIK, et antud asjas olid kaebajate kohtueelsete kinnipidamiste kestused ülemäärased, millest tulenevalt oli rikutud EIÕK artikli 5 lõiget 3.
2. EIK määras kaebajatele summad vahemikus 1 000 – 4 200 eurot.
EIK tuvastas, et kohtueelsed kinnipidamised kestustega 3 kuud ja 28 päeva kuni 3 aastat ja 14 päeva olid ülemäära pikad.
Mikhaylov jt vs Ukraina, kohtuotsus 11.01.2018, avaldus nr 80643/12 jt
Asjas on 11 kaebajat, kes esitasid EIK-le avaldused EIÕK artikli 5 lõike 3 rikkumise tuvastamiseks väites, et nende kohtueelsed kinnipidamised olid olnud ebamõistlikult pikad. Kohtueelsete kinnipidamise kestused jäid vahemikku 3 kuud ja 28 päeva kuni 3 aastat ja 14 päeva. Osad kaebajad väitsid ka muude EIÕK rikkumiste olemasolu.
Tuginedes oma varasemale kohtupraktikale sarnastes asjades tuvastas nelja kaebaja osas ka EIÕK artikli 5 lõike 4 rikkumise (seoses kinnipidamise õiguspärasuse kohtuliku kontrolli ebamõistliku kestusega) ning kolme kaebaja osas EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumise (seoses kriminaalmenetluse ebamõistliku kestusega).
3. EIK määras kaebajatele summad vahemikus 1 200 – 3 400 eurot.
EIK tuvastas, et kohtueelsed kinnipidamised kestustega 6 kuud kuni 4 aastat ja 1 kuu olid ebamõistlikult pikad.
Stryukov jt vs Venemaa, kohtuotsus 11.01.2018, avaldused nr 37632/08; 4811/09; 58232/10; 1018/11; 55313/14; 79690/16; 8727/17;
Kaheksa kaebajat esitasid EIK-le avaldused EIÕK artikli 5 lõike 3 rikkumise tuvastamiseks seoses ebamõistlikult pikkade kohtueelsete kinnipidamistega. Kohtueelsete kinnipidamiste kestused jäid vahemikku 6 kuud kuni 4 aastat ja 1 kuu.
Seitse kaebajat taotlesid ka EIÕK artikli 5 lõike 4 rikkumise tuvastamist.
EIK on juhtivas asjas Dirdizov vs Venemaa (nr 41461/10, 27.11.2012)  tuvastanud EIÕK artikli 5 lõike 3 rikkumise käesoleva asjaga sarnases küsimuses. Puudus alus jõuda erinevale järeldusele. Seega, võttes arvesse EIK kohtupraktika, leidis EIK, et antud asjas olid kaebajate kohtueelsete kinnipidamiste kestused ülemäärased, millest tulenevalt oli rikutud EIÕK artikli 5 lõiget 3.
Tuginedes oma varasemale kohtupraktikale tuvastas EIK seitsme kaebaja osas ka EIÕK artikli 5 lõike 4 rikkumise seoses kinnipidamise õiguspärasuse kohtuliku kontrolli ebamõistliku kestusega või kinnipidamise õiguspärasuse kohtuliku kontrolli asjades menetluslike tagatiste puudumisega.
3. EIK määras kaebajatele summad vahemikus 1 000 – 5 500 eurot.
EIK tuvastas, et kohtueelsed kinnipidamised kestustega 1 kuu ja 9 päeva kuni 6 aastat ja 2 kuud olid ülemäära pikad.
Nakonechnyy jt vs Ukraina, kohtuotsus 11.01.2018, avaldus nr 34900/08 jt
Asjas on 11 kaebajat, kes esitasid EIK-le avaldused EIÕK artikli 5 lõike 3 rikkumise tuvastamiseks väites, et nende kohtueelsed kinnipidamised olid olnud ebamõistlikult pikad. Kohtueelsete kinnipidamise kestused jäid vahemikku 1 kuu ja 9 päeva kuni 6 aastat ja 2 kuud. Osad kaebajad väitsid ka muude EIÕK rikkumiste olemasolu.
EIK on juhtivates asjades Kharchenko vs Ukraina (nr 40107/02, 10.02.2011) ja Ignatov vs Ukraina (nr 40583/15, 15.12.2016) tuvastanud EIÕK artikli 5 lõike 3 rikkumised käesoleva asjaga sarnastes küsimustes. Puudus alus jõuda erinevale järeldusele. Seega, võttes arvesse EIK kohtupraktika, leidis EIK, et antud asjas olid kaebajate kohtueelsete kinnipidamiste kestused ülemäärased, millest tulenevalt oli rikutud EIÕK artikli 5 lõiget 3.
Tuginedes oma varasemale kohtupraktikale sarnastes asjades tuvastas EIK kolme kaebaja osas ka EIÕK artikli 5 lõike 4 rikkumise (seoses kinnipidamise õiguspärasuse kohtuliku kontrolli ebamõistliku kestusega), kolme kaebaja osas EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumise (seoses kriminaalmenetluse ebamõistliku kestusega), kahe kaebaja osas EIÕK artikli 5 lõike 1 rikkumise (seoses ebaseadusliku vabaduse võtmisega, sealhulgas registreerimata kinnipidamisega ning ilma kohtuotsuseta või muu õigusliku aluseta toimunud kinnipidamisega) ning ühe kaebaja osas EIÕK artikli 5 lõike 1 (c) rikkumise (seoses ebaseadusliku kohtueelse kinnipidamisega).
3. EIK määras kümnele kaebajale summad vahemikus 1 400 – 5 900 eurot.
EIK tuvastas, et kohtueelsed kinnipidamised kestustega 9 kuud kuni 5 aastat ja 2 kuud olid ebamõistlikult pikad.
Levin jt vs Venemaa, kohtuotsus 11.01.2018, avaldused nr 29584/05; 38432/11; 60229/11; 70271/12; 15174/13; 9210/15; 43735/16; 9495/17; 14039/17
Üheksa kaebajat esitasid EIK-le avaldused EIÕK artikli 5 lõike 3 rikkumise tuvastamiseks seoses ebamõistlikult pikkade kohtueelsete kinnipidamistega. Kohtueelsete kinnipidamiste kestused jäid vahemikku 9 kuud kuni 5 aastat ja 2 kuud.
Üks kaebaja taotles ka EIÕK artikli 5 lõike 4 rikkumise tuvastamist.
EIK on juhtivas asjas Dirdizov vs Venemaa (nr 41461/10, 27.11.2012) tuvastanud EIÕK artikli 5 lõike 3 rikkumise käesoleva asjaga sarnases küsimuses. Puudus alus jõuda erinevale järeldusele. Seega, võttes arvesse EIK kohtupraktika, leidis EIK, et antud asjas olid kaebajate kohtueelsete kinnipidamiste kestused ülemäärased, millest tulenevalt oli rikutud EIÕK artikli 5 lõiget 3.
Tuginedes oma varasemale kohtupraktikale tuvastas EIK ühe kaebaja osas ka EIÕK artikli 5 lõike 4 rikkumise seoses kinnipidamise õiguspärasuse kohtuliku kontrolli ebamõistliku kestusega.
3. EIK määras kaebajatele summad vahemikus 1 000 – 5 300 eurot.
EIK leidis, et kaebaja kahtlused seoses kohtuniku erapooletusega olid objektiivselt põhjendatud ning siseriiklik õigus ja praktika ei taganud selles osas piisavaid menetluslikke tagatisi.
Nicholas vs Küpros, kohtuotsus 09.01.2018, avaldus nr 63246/10
Kaebaja, kes oli lennufirmas Cyprus Airways Ltd piloodi väljaõppel, alustas 1998. aastal menetlust lennufirma vastu seoses tema ebaseadusliku vallandamisega ja tema laimamisega. Nii esimese astme kohus kui ka ülemkohus jätsid vastavalt 2006. ja 2010. aastal kaebaja hagi rahuldamata.
Kaebaja väitis, et ta sai hiljem teada, et ühe ülemkohtus tema asja arutanud kohtuniku poeg oli abiellunud lennufirmat esindanud õigusbüroo juhtiva partneri tütrega ning paar töötas koos nimetatud õigusbüroos. Kaebaja taotles seetõttu EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumise tuvastamist väites, et apellatsioonimenetlus ülemkohtus ei olnud erapooletu.
Antud asjas ei olnud menetluses kohtuniku ning tema poja ja minia olukorda avaldatud ning kaebaja sai töösidemest teada alles pärast seda, kui tema apellatsiooni osas oli otsus langetatud. Seega seisis kaebaja silmitsi olukorraga, kus kohtuniku poeg ja minia töötasid õigusbüroos, mis esindas kostjat ning mille juhtiv partner, s.o kohtuniku poja ja minia tööandja, oli apellatsiooniastmes toimunud istungil kostjat esindanud. Kaebaja ei teadnud, kas kohtuniku poeg ja minia olid asjaga tegelikult seotud ega seda, kas neil oli menetluse tulemusega seoses rahalised huvid. Seega oli loodud kahtlus erapoolikuse osas. Seetõttu leidis EIK, et kaebaja kahtlused seoses kohtuniku erapooletusega olid objektiivselt põhjendatud ning siseriiklik õigus ja praktika ei taganud selles osas piisavaid menetluslikke tagatisi.
EIK tuvastas, et tsiviil- ja halduskohtumenetlused kestustega 3 aastat ja 7 kuud kuni 9 aastat ja 2 kuud ei vastanud mõistliku menetlusaja nõudele.
Hrustić jt vs Serbia, kohtuotsus 09.01.2018, avaldused nr 8647/16; 12666/16; 20851/16
Neli kaebajat esitasid EIK-le avaldused EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumise tuvastamiseks seoses  tsiviil- ja halduskohtumenetluste ebamõistlike kestustega.
Kohtumenetluste kestused (alates 03.03.2004, mil EIÕK Serbia suhtes jõustus) jäid vahemikku 3 aastat ja 7 kuud kuni 9 aastat ja 2 kuud. Kohtumenetlused toimusid kahel juhul ühes kohtuastmes ning ühel juhul kahes kohtuastmes. Ühe vaidluse puhul oli tegemist töövaidlusega.
EIK selgitas, et menetluse kestuse mõistlikkuse üle otsustamisel tuleb lähtuda konkreetse kaasuse asjaoludest, eelkõige asja keerukusest, kaebajate ja pädevate võimude käitumisest ning sellest, mis on kaebajatel vaidluses kaalul. Seejuures tuleb töövaidlustes näidata üles erilist hoolsust.
EIK on korduvalt tuvastanud EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumisi käesoleva asjaga sarnastes kaasustes. Puudus alus jõuda erinevale järeldusele. Seega, võttes arvesse EIK kohtupraktika, leidis EIK, et antud asjas olid kohtumenetluste kestused ülemäärased ega täitnud „mõistliku aja“ nõuet.
1. EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumine kõikide kaebajate osas;
2. EIK määras kaebajatele mittevaralise kahju hüvitamiseks summad vahemikus 1 600 – 3 400 eurot ning kulude katteks kahele kaebajale ühiselt 500 eurot ja ühele kaebajale eraldiseisvalt 500 eurot.
EIÕK ei anna õigust tasuta õigusemõistmisele ning veel vähem annab EIÕK õiguse alustada tasuta menetlust otsuste vastu, mis puudutavad alama astme kohtutes tekkinud õiguskulusid.
Gabriela Kaiser vs Šveits, kohtuotsus 09.01.2018, avaldus nr 35294/11
Kaebaja on sünnist saati kurt, lahutatud ja töötu naine. Jaanuaris 2010 teavitas hoone, milles kaebaja üüris korterit, haldusettevõtte kaebajat üürilepingu lõpetamisest. Kaebaja vaidlustas advokaadi abil nimetatud otsuse siseriikliku kohtu juures asuvas üüriasjade lepituskomisjonis ning taotles õigusabi ja enda vabastamist kohtukuludest. Hoone haldaja tühistas seejärel üürilepingu ülesütlemise ning kaebaja võttis oma kaebuse tagasi. Seetõttu lõpetas lepitusorgan menetluse ilma mingeid kulusid nõudmata, kuid jättis õigusabi taotluse rahuldamata. Kaebaja kaebas nimetatud otsuse edutult kahes astmes edasi. Mõlemad kohtud nõudsid kaebajalt kohtukuludena 500 Šveitsi franki (432 eurot).
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumise tuvastamiseks väites eelkõige, et tal ei võimaldatud saada õigusabi ning teda ei olnud kohtukulude tasumisest vabastatud.
EIK märkis, et kaebaja kaasuses ei tõusetunud eriti keerulisi faktilisi ega õiguslikke küsimusi. Samuti selgitas EIK, et kaebaja õiguslikku positsiooni ning tema huve ei ähvardanud konkreetne ja tõsine oht. Viimaks osundas EIK, et asjas lahendati vaidlus sisuliselt ilma igasuguste konkreetsete või tõeliste negatiivsete tagajärgedeta kaebajale ja tema lastele, välja arvatud advokaadi palkamisega seotud kulud ning kohtukulud. Kohtukulude tasumisest vabastamisest keeldumine ei takistanud kaebaja juurdepääsu kohtule asjas sisuliselt. Võttes arvesse, et nimetatud kulud muutusid siseriiklikes kohtutes toimunud menetluse ainsaks vaidlusesemeks, siis selgitas EIK, et EIÕK ei anna õigust tasuta õigusemõistmisele ning veel vähem annab EIÕK õiguse alustada tasuta menetlust otsuste vastu, mis puudutavad alama astme kohtutes tekkinud õiguskulusid.
Eeltoodust tulenevalt leidis EIK, et kaebaja kohtule juurdepääsuõiguse piiramine järgis legitiimset eesmärki ning kasutatud meetmete ja taotleva eesmärgi vahe oli mõistlik proportsionaalsuse suhe.
EIÕK artikli 6 lõiget 1 ei ole seoses juurepääsuõigusega kohtule rikutud.
EIK tuvastas EIÕK artikli 6 lõike 1 ja artikli 13 rikkumise seoses „halduskorras likvideerimise“ menetluse ülemäärase kestusega ning selles osas tõhusa õiguskaitsevahendi puudumisega.
Cipolletta vs Itaalia, kohtuotsus 11.01.2018, avaldus nr 38259/09
Kaebaja esitas EIK-le avalduse, milles väitis, et „halduskorras likvideerimise“ menetluse kestus (üle 25 aasta) rikkus „mõistliku aja“ põhimõtet. Kaebaja väitis ka, et „Pinto seadusest“ tulenev õiguskaitsevahend ei olnud tõhus.
EIK leidis, et antud asjas kuulus EIÕK artikli 6 lõige 1 kohaldamisele, kuna võlausaldaja taotlus tema nõude lisamiseks nõuete nimekirja oli käsitletav tõelise ja tõsise vaidlusega seoses tsiviilõigusega.
EIK leidis, et menetlus oli olnud eriti keeruline, hõlmates maksejõuetu äriühingu tegevuse kontrollimist ning iga nõude töötlemist ja väljamaksmist. Samas ei olnud menetluse kokku üle 25 aasta pikkune kestus õigustatud ning see ei olnud kooskõlas „mõistliku aja“ nõudega.
Lisaks leidis EIK, et kuna „Pinto seadus“ (s.o 2001. aastal vastu võetud seadus, milles sätestati õiguskaitsevahend, mis võimaldas esitada Itaalia kohtutele kaebuse menetluste ülemääraste kestuste peale) ei kohaldunud „halduskorras likvideerimise“ menetlusele, puudus kaebajal siseriiklikus õiguses õiguskaitsevahend, mis oleks võimaldanud kaebajal saavutada mõistliku menetlusaja õiguse järgimist.
3. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks 24 000 eurot ning kulude katteks 2 500 eurot.
Üks kohtunik esitas eriarvamuse, milles leidis, et EIÕK artikkel 6 ei kuulunud käesolevas asjas kohaldamisele. Kohtuniku hinnangul puudutas kaasus sekkumist kaebaja majandusalastesse õigustesse, millest tulenevalt tulnuks avaldust uurida EIÕK 1. protokolli artikli 1 alusel.
Małek vs Poola, kohtuotsus 11.01.2018, avaldus nr 9919/11
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 6 lõike 2 rikkumise tuvastamiseks väites, et apellatsioonikohtu otsuses (milles lahendati tema kaebus tema kohtueelse kinnipidamise otsuse peale) toodud seisukohad rikkusid tema õigust süütuse presumptsioonile.
EK märkis, et antud asjas oli vaidlusalused seisukohad avaldanud apellatsioonikohtu kohtunikud motiveeritud otsuses, mis oli tehtud kaebaja suhtes läbi viidud kriminaalmenetluse kohtueelses etapis ning millega jäeti rahuldamata kaebaja kaebus otsuse peale, millega pikendati tema kohtueelset kinnipidamist. EIK leidis, et võttes arvesse vaidlusaluste avalduste sõnastuse ja konteksti, võisid need olla käsitletavad avaldusena, et kaebaja oli sooritanud kuriteo, milles teda süüdistati, ehkki kaebajat ei olnud lõpliku süüdimõistva otsusega süüdi mõistetud.  EIK hinnangul olid vaidlusalused avaldused lubamatud, arvestades seejuures, et kohtunikud peavad näitama üles erilist tähelepanu seoses otsustes kasutatavate mõistetega.
EIK tuvastas EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumise seoses asjaoluga, et kaebajale ei edastatud halduskohtumenetluses vastustaja seisukohti, mis olid esitatud kohtule vastuseks kaebaja apellatsioonkaebusele.
Taseva Petrovska vs Endine Jugoslaavia Makedoonia Vabariik, kohtuotsus 11.01.2018, avaldus nr 73759/14
Kaebaja esitas aastatel 2010-2012 justiitsministeeriumile (edaspidi: ministeerium) kolm taotlust, et tema staatus võrdsustataks advokatuuri eksami läbinud isiku staatusega. Ministeerium jättis kaebaja taotluse rahuldamata. Kaebaja esitas kaebuse halduskohtule, mis jättis kaebaja kaebuse rahuldamata. Kaebaja kaebas nimetatud otsuse edasi kõrgemale halduskohtule. Teadmata kuupäeval esitas ministeerium seoses kaebaja asjaga kõrgemale halduskohtule omapoolsed seisukohad, mida kaebajale ei edastatud. Kõrgem halduskohus jättis jaanuari 2014 otsusega kaebaja kaebuse rahuldamata.
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumise tuvastamiseks. Kaebaja hinnangul rikuti asjaoluga, et tal ei lubatud kommenteerida ministeeriumi poolt kõrgemale halduskohtule esitatud seisukohti, tema õigust õiglasele kohtumenetlusele.
EIK osundas, et asjas Naumoski vs Endine Jugoslaavia Makedoonia Vabariik (nr 25248/05, 27.11.2012) tuvastatud EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumine oli seotud asjaoluga, et vastustaja poolt esitatud seisukohti vastuseks kaebaja apellatsioonkaebusele ei olnud kaebajale edastatud. EIK leidis, et käesolevas asjas kohaldusid samad kaalutlused ning puudus jõuda erinevale seisukohale.
Kaebaja ei olnud õiglase hüvituse nõuet esitanud.
EIK tuvastas, et käesolevas asjas ei vastanud kriminaalmenetluste kestused mõistliku menetlusaja nõudele.
Sergiyenko ja Sachenko vs Ukraina, kohtuotsus 11.01.2018, avaldused nr 78377/13; 41506/16
Kaks kaebajat esitasid EIK-le avaldused EIÕK artikli 6 lõike 1 ja artikli 13 rikkumise tuvastamiseks seoses ebamõistlike kestustega kriminaalmenetlustega ning selles osas tõhusa õiguskaitsevahendi puudumisega.
Esimese kaebaja osas kestis kriminaalmenetlus 7 aastat ja 2 kuud kahes kohtuastmes.
Teine kaebaja vaidlustas nelja kriminaalmenetluse kestused. Kriminaalmenetluste kestused jäid vahemikku 3 päeva kuni enam kui 6 aastat ja 8 kuud. Seejuures toimusid kõik menetlused kahes kohtuastmes.
Esimene kaebaja taotles ka EIÕK 4. protokolli artikli 2 lõike 1 rikkumise tuvastamist.
EIK on juhtivas asjas Merit vs Ukraina (nr 66561/01, 30.03.2004) tuvastanud rikkumise käesoleva asjaga sarnases küsimuses. Puudus alus jõuda erinevale järeldusele. Seega, võttes arvesse EIK kohtupraktika, leidis EIK, et antud asjas olid menetluste kestused ülemäärased ega täitnud „mõistliku aja“ nõuet. Samuti puudus kaebajatel ebamõistlike kestustega menetluste peale kaebamiseks tõhus õiguskaitsevahend.
Tuginedes oma varasemale kohtupraktikale tuvastas EIK esimese kaebaja osas ka EIÕK 4. protokolli artikli 2 lõike 1 rikkumise seoses elukohast lahkumise keelu ebamõistliku kestusega.
3. EIK määras esimesele kaebajale kokku 2 300 eurot ning teisele kaebajale kokku 1 800 eurot.
EIK leidis, et Armeenia võimud, mis ei võtnud kasutusele vajalikke meetmeid lõpliku kohtuotsuse täitmiseks enam kui seitsme aasta ja kaheksa kuu pikkusel perioodil, jätsid antud kaasuses EIÕK artikli 6 lõike 1 ning 1. protokolli artikli 1 ilma nende kasulikust mõjust.
Fidanyan vs Armeenia, kohtuotsus 11.01.2018, avaldus nr 62904/12
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 6 lõike 1 ja EIÕK 1. protokolli artikli 1 rikkumise tuvastamiseks seoses halduskohtu 17.09.2009 otsuse mittetäitmisega.
17.09.2009 kohtuotsus, mis oli langetatud kaebaja kasuks, oli alates novembrist 2009 kuni EIK otsuse tegemise kuupäevani, s.o enam kui seitsme aasta ja kaheksa kuu pikkusel perioodil, jäänud osaliselt täitmata. Valitsus ei olnud nimetatud viivitust millegagi õigustanud. Seetõttu leidis EIK, et Armeenia võimud, mis ei võtnud mitmete aastate vältel kasutusele vajalikke samme lõpliku kohtuotsuse täitmiseks, jätsid antud kaasuses EIÕK artikli 6 lõike 1 ning 1. protokolli artikli 1 ilma nende kasulikust mõjust.  Eeltoodust tulenevalt tuvastas EIK EIÕK artikli 6 lõike 1 ja 1. protokolli artikli 1 rikkumise.
2. EIK määras varalise kahju hüvitamiseks 14 165 eurot, mittevaralise kahju hüvitamiseks 3 600 eurot ning kulude katteks 1 300 eurot.
EIÕK artikli 6 lõikest 1 tulenev õigus õiglasele kohtumenetlusele nõuab, et kohtumenetluse poole tähelepanu juhitaks dokumentaalsetele tõenditele, millele kohtud tuginevad, ning talle antaks võimalus neid kommenteerida.
Colloredo Mansfeldová vs Tšehhi Vabariik, kohtuotsus 11.01.2018, avaldus nr 51896/12
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumise tuvastamiseks väites, et siseriiklikes kohtutes toimunud menetluses oli rikutud tema õigust õiglasele kohtumenetlusele. Kabeaja leidis, et piirkonnakohus tugines oma otsuse tegemisel dokumendil, mida ei olnud tõendina esitatud ja mida ta ei saanud kommenteerida.
EIK leidis, et käesolev asi oli nii faktiliselt kui ka sisuliselt identne asjaga Colloredo Mannsfeld vs Tšehhi Vabariik (nr 15275/11; 76058/12, 15.12.2016), milles EIK tuvastas õiglase kohtumenetluse õiguse rikkumise. Seetõttu järeldas EIK, et asjas oli rikutud EIÕK artikli 6 lõiget 1.
2. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks 6 400 eurot.
Kriminaalmenetlused kestustega 6 aastat ja 4 kuud kuni 19 aastat ja 2 kuud ei vastanud mõistliku menetlusaja nõudele.
Karington jt vs Ukraina, kohtuotsus 11.01.2018, avaldused nr 4306/12; 62393/12; 6506/15; 24194/15; 40554/15; 10749/17; 29880/17
Asjas on seitse kaebajat, kes esitasid EIK-le avaldused EIÕK artikli 6 lõike 1 ja artikli 13 rikkumise tuvastamiseks seoses ebamõistlike kestustega kriminaalmenetlustega ning selles osas tõhusa õiguskaitsevahendi puudumisega.
Kriminaalmenetluste kestused: 6 aastat ja 4 kuud kuni enam kui 19 aastat ja 2 kuud.
2. EIK määras kaebajatele summad vahemikus 500 – 11 700 eurot.
Tsiviilkohtumenetlus kestusega 7 aastat ja 2 kuud ei vastanud mõistliku menetlusaja nõudele.
Soltész jt vs Ungari, kohtuotsus 11.01.2018, avaldus nr 66534/11
Asjas on 11 kaebajat, kes esitasid EIK-le avalduse EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumise tuvastamiseks seoses tsiviilkohtumenetluse ebamõistliku kestusega. Vaidlusalune kohtumenetlus kestis 7 aastat ja 2 kuud ühes kohtuastmes.
1. EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumine seoses tsiviilkohtumenetluse ülemääraste kestusega;
2. EIK määras igale kaebajale mittevaralise kahju hüvitamiseks 4 000 eurot.
EIK tuvastas, et tsiviilkohtumenetlus kestusega 6 aastat ja 3 kuud ei vastanud mõistliku menetlusaja nõudele.
Bobrenok vs Ukraina, kohtuotsus 11.01.2018, avaldus nr 41471/10
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 6 lõike 1 ja artikli 13 rikkumise tuvastamiseks seoses tsiviilkohtumenetluse ebamõistliku kestusega ning selles osas siseriiklikus õiguses tõhusa õiguskaitsevahendi puudumisega. Kohtumenetlus kestis 6 aastat ja 3 kuud kolmes kohtuastmes.
EIK on juhtivas asjas Krasnoshapka vs Ukraina tuvastanud rikkumise käesoleva asjaga sarnastes küsimustes. Puudus alus jõuda erinevale järeldusele. Seega, võttes arvesse EIK kohtupraktika, leidis EIK, et antud asjas oli kohtumenetluse kestus ülemäärane ega täitnud „mõistliku aja“ nõuet. Samuti puudus kaebajal ebamõistliku kestusega menetluse osas tõhus õiguskaitsevahend.
1. EIÕK artikli 6 lõike 1 ja artikli 13 rikkumine seoses tsiviilkohtumenetluse ebamõistliku kestusega;
2. EIK määras kaebajale 500 eurot.
EIK leidis, et Armeenia võimud, mis ei võtnud kasutusele vajalikke meetmeid lõpliku kohtuotsuse täitmiseks enam kui kaheksa aasta ja 11 kuu pikkusel perioodil, jätsid antud kaasuses EIÕK artikli 6 lõike 1 ning 1. protokolli artikli 1 ilma nende kasulikust mõjust.
Papoyan vs Armeenia, kohtuotsus 11.01.2018, avaldus nr 7205/11
Jerevani linnapea tegi 10.10.2002 otsuse, milles andis kaebajale õiguse rentida viie ruutmeetri suurust riigi/kohaliku omavalitsuse omandis olevat maatükki konkreetsel aadressil seitsme aasta vältel, et kaebaja saaks sellele ehitada ja pidada seal kioskit. Kaebaja esitas nimetatud otsuse täitmiseks veebruaris 2008 kaebuse halduskohtule. Halduskohus tegi 30.07.2008 otsuse kaebaja kasuks ning kohustas Jerevani linnapead sõlmima kaebajaga 10.10.2002 otsuses nimetatud rendileping. Nimetatud otsus jõustus 30.08.2008. Halduskohus väljastas 09.09.2008 nimetatud otsuse suhtes täitemääruse.
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 6 lõike 1 ja EIÕK 1. protokolli artikli 1 rikkumise tuvastamiseks seoses halduskohtu 30.07.2008 otsuse mittetäitmisega.
30.07.2008 kohtuotsus, mis oli langetatud kaebaja kasuks, oli alates oktoobrist 2008 kuni EIK otsuse tegemise kuupäevani, s.o enam kui kaheksa aasta ja 11 kuu pikkusel perioodil, jäänud täitmata. Valitsus ei olnud nimetatud viivitust millegagi õigustanud. Seetõttu leidis EIK, et Armeenia võimud, mis ei võtnud mitmete aastate vältel kasutusele vajalikke meetmeid lõpliku kohtuotsuse täitmiseks, jätsid antud kaasuses EIÕK artikli 6 lõike 1 ning 1. protokolli artikli 1 ilma nende kasulikust mõjust.
Sagatinov jt vs Venemaa, kohtuotsus 11.01.2018, avaldused nr 20792/08; 3267/12; 20326/12
Kolm kaebajat esitasid EIK-le avaldused EIÕK artikli 6 lõike 1 ja EIÕK 1. protokolli artikli 1 rikkumise tuvastamiseks seoses kaebajate kasuks langetatud siseriiklike kohtuotsuste mittetäitmisega.
Kohtuvaidlused puudutasid kaebajate vaidlusi erinevate kohalike omavalitsuste võimudega või riigivõimudega. Kohtuotsused olid seni täitmata, seejuures olid täitemenetlused EIK otsuse tegemise hetkeks kestnud vahemikus 6 aastat ja 9 kuud kuni 9 aastat ja 6 kuud.
EIK on juhtivas asjas Gerasimov jt vs Venemaa (nr 29920/05 jt, 01.07.2014) tuvastanud rikkumise käesoleva asjaga sarnastes küsimustes.  Võttes arvesse kohtute poolt kaebajate kasuks välja mõistetud hüvitised, leidis EIK, et kaebajatel oli nimetatud otsustest tulenevalt „legitiimne ootus“ varalise hüve saamiseks, mis oli käsitletav „omandina“ EIÕK 1. protokolli artikli 1 mõttes. Puudus alus jõuda erinevale järeldusele võrreldes asjaga Gerasimov jt vs Venemaa. Seega, võttes arvesse EIK kohtupraktika, leidis EIK, et antud asjas ei teinud võimud kõiki vajalikke püüdlusi kaebajate kasuks langetatud kohtuotsuste täies ulatuses ning õigeaegseks täitmiseks.
Bebutov jt vs Venemaa, kohtuotsus 11.01.2018, avaldused nr 36325/05; 2548/10; 72800/11; 18356/13; 6536/14; 38045/14
3. EIK määras kaebaja/majapidamise kohta summad vahemikus 2 500 – 6 000 eurot ning ühele kaebajale eraldiseisvalt kulude katteks 1 800 eurot.
EIK tuvastas, et tsiviilkohtumenetlus kestusega 7 aastat ja 3 kuud ei vastanud mõistliku menetlusaja nõudele.
Liţă ja S.C. Georgiana Import Export S.R.L. vs Rumeenia, kohtuotsus 11.01.2018, avaldus nr 46468/12
Asjas on kolm kaebajat, kellest kaks esimest on eraisikud ning kolmas on esimese ja teise kaebaja omandis olev piiratud vastutusega äriühing. Kaebajad esitasid EIK-le avalduse EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumise tuvastamiseks seoses tsiviilkohtumenetluse ebamõistliku kestusega.
Kohtumenetlus kolmanda kaebaja osas kestis 7 aastat ja 3 kuud kolmes kohtuastmes.
Valitsus esitas ühepoolse deklaratsiooni, milles soovis lahendada esimese ja teise kaebaja poolt tõstatud küsimused, tunnistas nimetatud kaebajate osas tsiviilkohtumenetluse ülemäärast kestust, pakkus kaebajatele ühiselt õiglaseks hüvituseks 900 eurot ning taotles avalduse kohtuasjade nimistust kustutamist EIÕK artikli 37 lõike 1 (c) alusel. Eeltoodust tulenevalt otsustas EIK kustutada kohtuasjade nimistust avalduse osas, milles see puudutas esimest ja teist kaebajat.
Seoses kolmanda kaebaja tõstatatud kaebustega märkis EIK, et on juhtivas asjas Vlad jt vs Rumeenia (nr 40756/06; 41508/07; 50806/07, 26.11.2013) tuvastanud rikkumise käesoleva asjaga sarnastes küsimustes. Puudus alus jõuda erinevale järeldusele. Seega, võttes arvesse EIK kohtupraktika, leidis EIK, et antud asjas oli kohtumenetluse kestus ülemäärane ega olnud kooskõlas „mõistliku aja“ nõudega.
1. Kustutada EIÕK artikli 37 lõike 1 (c) alusel kohtuasjade nimistust avaldus osas, milles see puudutab esimese ja teise kaebaja poolt tõstatatud kaebuseid;
2. EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumine seoses tsiviilkohtumenetluse ülemäärase kestusega – kolmanda kaebaja osas;
3. Rikkumise tuvastamine on iseenesest piisav hüvitis kolmanda kaebaja poolt kantud mittevaralise kahju eest.
Supermarketi kassapidajate varjatud videojärelevalve tõi kaasa nende privaatsuse rikkumise.
López Ribalda jt vs Hispaania, kohtuotsus 09.01.2018, avaldused nr 1874/13; 8567/13
Asjas on viis kaebajat, kes töötasid Hispaania supermarketite ketis kassapidajatena. Kaebajate tööandja viis sisse videojärelevalve uurimaks võimalikku vargust ning paigaldas nii nähtavad kui ka varjatud kaamerad. Kaebajad vallandati toetudes videosalvestistele. Kaebajad väitsid, et videomaterjal oli saadud rikkudes nende õigust privaatsusele. Hispaania kohtud tunnistasid aga videosalvestised tõenditena vastuvõetavateks ning tunnistasid kaebajate vallandamised õiguspärasteks.
Kaebajad esitasid EIK-le avaldused EIÕK artikli 8 ja EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumise tuvastamiseks.
EIK leidis eelkõige, et Hispaania andmekaitsealase seadusandluse kohaselt tulnuks kaebajaid teavitada, et nende suhtes teostati järelevalvet, ent seda ei olnud käesolevas asjas tehtud. Tööandja õiguseid oli võimalik kaitsta ka muude vahendite abil ning tööandja oleks võinud esitada kaebajatele vähemalt üldise teabe järelevalve kohta. Siseriiklikud kohtud ei olnud saavutanud kaebajate privaatsuse õiguse ning tööandja varaliste õiguste vahel õiglast tasakaalu.
Samas leidis EIK, et menetlus oli olnud tervikuna õiglane, kuna videosalvestised ei olnud ainus tõend, millele siseriiklikud kohtud tuginesid, kui nad tunnistasid vallandamise otsused õiguspärasteks. Samuti osundas EIK, et kaebajatel oli võimalik salvestised kohtus vaidlustada.
1. EIÕK artikli 8 rikkumine (hääletega 6:1);
2. EIÕK artikli 6 lõiget 1 ei ole ühegi kaebaja osas rikutud, mis puudutab EIÕK artiklit 8 rikkudes saadud tõendite kasutamist;
3. EIÕK artikli 6 lõiget 1 ei ole kolmanda, neljanda ja viienda kaebaja osas rikutud, mis puudutab kokkuleppe kehtivust;
4. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks 4 000 eurot (häältega 4:3);
5. EIK määras kulude katteks esimesele kaebajale 500 eurot ning teisele, kolmandale, neljandale ja viiendale kaebajale 568,86 eurot.
Asjas esitati kaks eriarvamust. Kahe kohtuniku hinnangul oleks rikkumise tuvastamine olnud iseenesest piisav kaebajate poolt kantud mittevaralise kahju hüvitis. Üks kohtunik esitas eriarvamuse, milles ta ei nõustunud enamuse seisukohtadega ning milles ta leidis, et tööandja ja riiklike võimude tegusid ei saanud pidada kuritarvitavateks, omavolilisteks ega ebaproportsionaalseteks.
Meediale tööandja nõusolekuta teavet avaldanud avaliku teenistuja teenistusest vabastamine ei toonud kaasa tema sõnavabaduse õiguse rikkumist.
Catalan vs Rumeenia, kohtuotsus 09.01.2018, avaldus nr 13003/04
Käesolev kaasus puudutas avaliku teenistuja, kes töötas Securitate arhiivide uurimise riiklikus nõukogus (CNSAS) teenistusest vabastamist. Kaebaja vabastati teenistusest seoses teabe avaldamisega, millele toetudes avaldati artikkel, milles väideti, et usujuht oli teinud Securitate’ga (s.o kommunistliku režiimi ajal eksisteerinud endine poliitiline politsei) koostööd. Seadus nr 187/1999 oli pannud CNSAS-ile ülesande teavitada avalikkust Securitate’ga koostööd teinud isikutest, kuid organisatsioon ei olnud veel selles küsimuses oma ametlikku seisukohta avaldanud. Kaebaja vaidlustas enda töölt vabastamise, kuid siseriiklikud kohtud leidsid, et kaebaja oli end avalikult väljendades rikkunud enda kui avaliku teenistuja diskreetsuse kohustust.
EIK leidis, et võttes arvesse avalike teenistujate kohustused ja vastutuse ning hinnates erinevaid kaalul olevaid huvisid, oli sekkumine kaebaja sõnavabaduse õigusesse (s.o kaebaja teenistusest vabastamine) järginud legitiimseid eesmärke (konfidentsiaalse teabe avaldamise takistamine ning teiste isikute õiguste kaitsmine) ning see oli demokraatlikus ühiskonnas vajalik.
Eelkõige asus EIK seisukohale, et kaebaja, kes oli avalik teenistuja, pidi täitma tema ametikohaga kaasnevat diskreetsuse kohustust, millest tulenevalt oleks ta pidanud oma seisukohtade avaldamisel näitama üles suuremat hoolsust ning erilist mõõdukust. EIK selgitas samuti, et asjades, mis tulenesid seaduse nr 187/1999 rakendamisest või juurdepääsust Securitate arhiivile, ei saanud avalik huvi varjutada diskreetsuse kohustust. Vastupidi – avaliku arvamusega manipuleerimise oht toimikust väikse arvu dokumentide baasil lisas enam kaalu lojaalsusele CNSAS suhtes, mille roll ja ülesanne oli anda avalikkusele usaldusväärset ja usutavat teavet. Seetõttu jõudis EIK arvamusele, et CNSAS võis legitiimselt järeldada, et selle töötaja avalik seisukohavõtt CNSAS uurimisvaldkonda kuuluval tundlikul teemal oli pöördumatult kahjustanud usaldussuhet, mis peab organisatsiooni ja selle ametniku vahel valitsema.
Distsiplinaarkaristus selle eest, et vang kasutas Kurdistani Töölispartei vangistatud juhile viidates aunimetust, rikkus EIÕK artiklit 10.
Adıyaman vs Türgi, kohtuotsus 09.01.2018, avaldus nr 24211/08
Kaebaja esitas EIK-le avalduse, milles kurtis, et talle määratud distsiplinaarkaristus kirjas Kurdistani Töölispartei vangistatud juhile viidates aunimetuse „sayın“ (lugupeetud) kasutamise eest  tõi kaasa õigustamatu sekkumise tema mõtte- ja sõnavabaduse õigustesse. EIK hinnangul tuli avaldust uurida EIÕK artikli 10 alusel.
EIK on varasemalt uurinud sarnast kaebust asjas Yalçınkaya jt vs Türgi (nr 25764/09 jt, 01.10.2013), milles tuvastas EIÕK artikli 10 rikkumise. Puudus alus jõuda erinevale järeldusele.
EIK tuvastas EIÕK artikli 11 rikkumise seoses ühinenud Makedoonia organisatsioon Ilindeni registreerimisest keeldumisega.
Yordan Ivanov jt vs Bulgaaria, kohtuotsus 11.01.2018, avaldus nr 70502/13
Käesolevas asjas oli kaebajateks üheksa Bulgaaria kodanikku, kellest esimesed kaks olid Ühinenud Makedoonia organisatsioon Ilindeni (“Ilinden”) esimees ja aseesimees. Võimud keeldusid Ilindeni ühinguna registreerimast menetluses, mis lõppes, kui ülemkassatsioonikohus keeldus kaebajate kassatsioonkaebust 2013. aastal menetlusse võtmast.
Kaebajad esitasid EIK-le avalduse, milles väitsid, et Bulgaaria kohtute keeldumine Ilindeni registreerimisest rikkus EIÕK artiklit 11.
Ilindeni registreerimisest keeldumine tõi kaasa nii Ilindeni kui ka selle liikmete ühingute moodustamise vabaduse õiguse „piiramise“, mis ei olnud „demokraatlikus ühiskonnas vajalik“. Keeldumise otsus põhines kahel alusel. Esiteks sellel, et Ilinden propageeris separatistlikke ideid, mis võisid tekitada konfliktseid hoiakuid, ning see põhines „mitte paika pidaval“ ajaloo tõlgendusel. Teiseks käsitleti organisatsiooni eesmärke poliitilistena, mida võis saavutada vaid poliitilise erakonnana. EIK on asjas Ühinenud Makedoonia organisatsioon Ilinden ja Ivanov vs Bulgaaria (nr 2) (nr 37586/04, 18.10.2011) tunnistanud mõlemad nimetatud alused registreerimisest keeldumise õigustamiseks ebapiisavateks. EIK-le näis, et väidetavad formaalsed probleemid Ilindeni registreerimisdokumentides, millele esimese astme kohus põgusalt viitas, kuid mida apellatsioonikohus ei maininud, ei olnud niivõrd tõsised, et need oleksid moodustanud eraldiseisva aluse Ilindeni registreerimisest.
2. EIK määras kaebajatele ühiselt mittevaralise kahju hüvitamiseks 12 000 eurot ning kulude katteks 2 000 eurot.
Siseriikliku kohtu otsus ühingu registreerimisest keeldumise osas ei põhinenud asjakohaste faktide põhjalikul hindamisel, samuti ei esitatud selles veenvaid ja mõjuvaid põhjuseid, millega rikuti EIÕK artiklit 11.
Ühinenud Makedoonia organisatsioon Ilinden jt vs Bulgaaria (nr 3), kohtuotsus 11.01.2018, avaldus nr 29496/16
Käesolevas asjas on kaebajateks Ühinenud Makedoonia organisatsioon Ilinden (“Ilinden”) ja selle kaks liiget. Bulgaaria võimud keeldusid Ilindeni ühinguna registreerimast menetluses, milles esimese astme kohus tegi otsuse 2014. aastal ja apellatsioonikohus 2015. aastal. Ülemkassatsioonikohus tunnistas kassatsioonkaebuse 2016. aastal vastuvõetamatuks. Üks põhjuseid, millele esimese astme kohus tugines, oli see, et ühingu esitatud eesmärgid väljendasid ühingu soovi õhutada rahvuslikku ja rassilist vihkamist.
Kaebajad esitasid EIK-le avalduse, milles väitsid, et Bulgaaria kohtute 2014-15 keeldumine Ilindeni registreerimisest rikkus EIÕK artiklit 11.
Ilindeni registreerimisest keeldumine tõi kaasa nii Ilindeni kui ka selle liikmete ühingute moodustamise vabaduse õiguse „piiramise“, mis ei olnud „demokraatlikus ühiskonnas vajalik“. Ilindeni registreerimisest keeldumine põhines kahel alusel: (a) Ilindeni tegutsemise piirkonnas esines selle registreerimise korral pingete tekkimise oht; (b) enamikul bulgaarlastel oli õiguse mitte seista silmitsi ühingu tugevate vaadetega, mida enamik bulgaarlasi pidas solvavaks. EIK on varem leidnud, et mõlemad nimetatud alused oli Ilindeni kogunemiste keelamise õigustamiseks ebapiisavad. Nimetatud alused on võrdselt ebapiisavad ka Ilindeni registreerimisest keeldumiseks. Asjas puuduvad arengud, mis seaksid kahtluse alla EIK varasemate seisukohtade korrektsuse. Lisaks oli apellatsioonikohus teinud järeldused Ilideni registreerimisega kaasnevate potentsiaalsetel ohtude kohta täpsustamata meediaallikatest pärinenud teabele tuginedes. Apellatsioonikohtu otsus Ilindeni registreerimisest keeldumise jõusse jätmisel ei põhinenud seega asjakohaste faktide põhjalikul hindamisel, samuti ei esitatud selles veenvaid ja mõjuvaid põhjuseid, nagu nõuab EIK kohtupraktika. Seetõttu tuvastas EIK EIÕK artikli 11 rikkumise.
2. EIK määras kaebajatele ühiselt mittevaralise kahju hüvitamiseks 12 000 eurot ning kulude katteks 1 220 eurot.
EIK leidis, et antud asjas ei olnud kogunemiste vabaduse piiramine „demokraatlikus ühiskonnas vajalik.
Kiril Ivanov vs Bulgaaria, kohtuotsus 11.01.2018, avaldus nr 17599/07
Võimud keeldusid lubamast kahe kogunemise toimumist – nendest esimene pidi toimuma septembris 2006 Makedoonia algatuskomitee initsiatiivil ning teine septembris 2007 Ühinenud Makedoonia organisatsioon Ilindeni (“Ilinden”) initsiatiivil. Kaebaja, kes on Ilindeni juhi vend, aitas mõlema sündmuse korraldamist. Võimud keeldusid esimese kogunemise korraldamisest muuhulgas põhjusel, et see läheks vastuollu samal päeval kavandatud kontserdiga, kuna kaebaja sündmuse sisu oli poliitiline.
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 11 rikkumise tuvastamiseks. Kaebaja väitis ka EIÕK artiklile 13 tuginedes, et tal puudus väidetavate EIÕK artikli 11 rikkumistega seoses tõhus siseriiklik õiguskaitsevahend.
EIK selgitas, et on septembriks 2007 kavandatud kogunemisega seotud sündmusi juba asjas Ühinenud Makedoonia organisatsioon Ilinden ja Ivanov vs Bulgaaria (nr 2) käsitlenud. Seetõttu otsustas EIK EIÕK artikli 37 lõike 1 (c) alusel kustutada kohtuasjade nimistust kaebused, mis seondusid septembri 2007 kogunemisega.
EIK leidis, et kaebaja kui üks kogunemise korraldajaid oli linnapea otsusega, millega kogunemine keelati, isiklikult seotud. Sel põhjusel leidis EIK ka, et keeld tõi kaasa kaebaja rahumeelse kogunemise õiguse „piiramise“, mis ei olnud „demokraatlikus ühiskonnas vajalik“. Linnapea ja kohus, mis jättis linnapea otsuse jõusse, õigustasid keeldu viidates samal ajal ja samas kohas peetavale sündmusele ning vajadusele kaitsta nimetatud sündmusest osavõtjaid tundlikel ajalooteemadel avaldatavate vastuoluliste seisukohtade eest. EIK on neljas sisuliselt identses kaasuses pidanud sellised alused EIÕK artikli 11 lõike 2 eesmärkidel ebapiisavateks. Siseriiklikud võimud ei esitanud üksikasju seoses raskustega, mida kaks paralleelset sündmust võisid logistiliselt või turvalisusealaselt tekitada. Valitsus ei selgitanud ka, miks varasemates asjades ebapiisavateks peetud õigustused peaksid käesolevas asjas olema piisavad. Lisaks oli märkimisväärne, et varasemal juhul, kui võimud ei keelanud Ilindeni poolt korraldatud kogunemist, lubasid nad samal päeval vastumeeleavalduse pidamist. Seetõttu tuvastas EIK EIÕK artikli 11 rikkumise.
Antud asjas ei olnud võimud leidnud tasakaalu kogunemiste vabaduse õiguse ja nende huvide, mille alusel nimetatud õigust piiratakse, vahel. Mis puudutas kaebaja võimalust taotleda kahju hüvitamist 1988. aasta seaduse alusel, siis oli EIK oma varasemas praktikas leidnud, et sellist nõuet ei saa pidada tõhusaks õiguskaitsevahendiks seoses EIÕK artikli 11 alusel esitatud kaebusega, mis puudutab kogunemise pidamise keeldu. Seetõttu tuvastas EIK EIÕK artikli 13 rikkumise.
1. Kustutada kohtuasjade nimistust EIÕK artikli 11 alusel esitatud kaebus osas, mis puudutas septembriks 2007 kavandatavat kogunemist;
2. EIÕK artikli 11 rikkumine;
EIK leidis, et kaebajate ja EIK vahelise kirjavahetuse avamine ja/või lugemine vanglavõimude poolt ning sellest tulenev oht võis omada kaebajatele hirmutavat mõju, mis on vastuolus riigi EIÕK artiklist 34 tuleneva kohustusega.
Makhlyagin ja Belyayev vs Venemaa, kohtuotsus 09.01.2018, avaldused nr 14784/09; 51742/11
Kaebajad on kinnipeetavad erinevates kinnipidamisasutustes. Kinnipidamisasutuste võimud avasid ja/või lugesid kirju, mida kaebajad olid EIK-ga vahetanud.
Kaebajad väitsid, et nende kirjavahetust EIK-ga oli häiritud. Mõlemad kaebajad tuginesid EIÕK artiklile 8, esimene kaebaja ka EIÕK artiklile 34.
EIK leidis, et võttes arvesse sekkumise laadi ning kaebajate väidete sisu, tuli kaasuseid uurida vaid EIÕK artikli 34 alusel.
Antud asjas puudus vaidlus selles, et kinnipidamisasutuste personal oli avanud ja/või lugenud kirju, mida kaebajad olid EIK-ga vahetanud.  EIK leidis, et kirjavahetuse avamine ja selle uurimine ning sellest tulenev oht võis omada kaebajatele hirmutavat mõju, mis on vastuolus riigi EIÕK artiklist 34 tuleneva kohustusega.
1. Venemaa oli jätnud täitmata oma EIÕK artiklist 34 tulenevad kohustused – mõlema kaebaja osas;
2. EIK määras teisele kaebajale kulude katteks 150 eurot.
EIK kustutas EIÕK artikli 37 lõike 1 (b) alusel kohtuasjade nimistust avalduse, mille osas olid pooled esitanud ühise deklaratsiooni asja lahendamiseks.
Dilipak ja Karakaya vs Türgi, kohtuotsus 09.01.2018, avaldused nr 7942/05; 24838/05
Asjas on kaks ajakirjanikust kaebajat, kellelt tsiviilkohus mõistis seoses nende poolt avaldatud artiklitega in absentia toimunud kohtumenetluses ühiselt välja 30 000 Türgi liiri. Kaebajad esitasid EIK-le avaldused EIÕK artiklite 6 ja 10 rikkumise tuvastamiseks.
EIK leidis 04.03.2017 langetatud sisulises otsuses, et asjas esines nii EIÕK artikli 6 kui ka artikli 10 rikkumine.
Käesolev otsuses lahendas EIK õiglase hüvituse küsimuse hr Dilipaki puudutavas osas.
EIK oli saanud 01.12.2016 mõlema poole poolt kohaselt allkirjastatud ühise deklaratsiooni, milles kaebaja nõustus tema avalduse kustutamisega kohtuasjade nimistust, kui valitsus maksab talle mittevaralise kahju hüvitamiseks 15 000 eurot, varalise kahju hüvitamiseks 6 875 Türgi liiri ning kulude katteks 12 720 Türgi liiri. Pooled nõustusid, et nimetatud maksega lahendataks asi lõplikult ning kaebaja loobub asjas õiglase hüvitise määramisest EIK-i poolt.
Eeltoodust tulenevalt leidis EIK, et asi oli EIÕK artikli 37 lõike 1 (b) mõttes lahendatud ning EIÕK-s ja selle protokollides sätestatud inimõiguste järgimine ei tinginud avalduse läbivaatamise jätkamist EIÕK artikli 37 lõike 1 in fine alusel. Seetõttu otsustas kaebaja ülejäänud avalduse kohtuasjade nimistust kustutada.
Drahoš jt vs Slovakkia, kohtuotsus 09.01.2018, avaldused nr 47922/14; 49902/14; 55307/14; 76478/14; 13285/15; 34749/15; 9738/16; 45303/16
Asjas on 86 kaebajat, kellele kuuluvad eluhooned või korterid, mis olid hõlmatud üürikontrolli skeemiga. Asjakohase seadusandluse kohaselt olid kaebajad kohustatud üürima oma kortereid üürnikele üüriga, mille suurus ei tohtinud ületada riigi poolt kindlaks määratud summat. Seadusandlus ei võimaldanud kaebajatel üürilepinguid ka ühepoolselt lõpetada ega kortereid kellelegi teisele peale üürnike müüa. Kaebajad esitasid EIK-le avaldused EIÕK 1. protokolli artikli 1 rikkumise tuvastamiseks väites, et nende omandi suhtes üürikontrolli reeglite rakendamine rikkus nende omandi segamatu kasutamise õigust.
EIK osundas asjas Bittó jt vs Slovakkia (sisuline otsus) (nr 30255/09, 28.01.2014) tehtud otsusele ja sellele järgnevalt tehtud otsustele üürikontrolli kaasustes, milles leidis, et üürikontrolli skeemi rakendamisega ei saavutanud võimud vajalikku õiglast tasakaalu ühiskonna üldiste huvide ja kaebajate omandiõiguste kaitse vahel, mis tõi kaasa kaebajate EIÕK 1. protokolli artikli 1 rikkumise. EIK hinnangul oli käesolev kaasus nimetatud kaasustega sarnane. Seega, võttes aluseks EIK kohtupraktika, tuvastas EIK EIÕK 1. protokolli artikli 1 rikkumise.
2. EIK määras kaebajatele kokku varalise ja mittevaralise kahju hüvitamiseks 3 628 380 eurot ning kulude katteks 197 310 eurot. Nimetatud summad tuleb jaotada vastavalt otsuses toodule.
EIK leidis, et olukorras, kus oksjonilt ostetud maja kasutamise võimatus tulenes peaasjalikult maja eelmiste omanike pahatahtlikust käitumisest, ei olnud EIÕK 1. protokolli artiklit 1 rikutud.
Bartkus ja Kulikauskas vs Leedu, kohtuotsus 09.01.2018, avaldus nr 80208/13
Esimene kaebaja ostis 2010. aastal oksjonilt maja, kuid selle endised omanikud keeldusid maja vabastamast. Esimene kaebaja alustas seetõttu 2011. aastal kohtumenetlust, milles taotles eelmiste omanike väljatõstmist. Kohtud langetasid otsused esimese kaebaja kasuks, samuti mõistsid nad esimese kaebaja kasuks välja 1 000 Leedu litti (umbes 289 eurot) kuus alates detsembrist 2010 kuni eelmiste omanike välja tõstmiseni.
Väljatõstmise otsuse täitmine kestis enam kui kaks aastat, kuna võimud pidid lahendama mitmeid eelmiste omanike esitatud taotluseid väljatõstmismenetluse edasi lükkamiseks seoses haigusega ning kuna kaks nende perekonna liiget, sealhulgas üks alaealine, elasid nende juures, kuid ei olnud väljatõstetavate nimekirjas. Väljatõstmine leidis lõpuks aset novembris 2013, s.o viis kuud pärast seda, kui esimene kaebaja oli müünud maja teisele kaebajale. Teine kaebaja ei saanud aga seejärel majja sisse kolida, kuna eelmised omanikud olid majja jätnud kogu oma mööbli ja isiklikud esemed. Teine kaebaja määrati seega majja jäetud asjade halduriks ning eelmistele omanikele anti kolm kuud oma asjade ära viimiseks. Kuna nad seda ei teinud, müüdi nende vara oktoobris 2014 oksjonil maha.
Kaebajad esitasid EIK-le avalduse EIÕK 1. protokolli artikli 1 (vara kaitse) rikkumise tuvastamiseks väites, et neil oli nende maja kasutamine enam kui kahe aasta vältel väljatõstmismenetluse ajal takistatud. Teine kaebaja väitis ka, et tal ei olnud võimalik maja kasutada ka pärast seda, kui selle eelmised omanikud olid välja tõstetud.
EIK ei saanud mööda vaadata asjaolust, et kurdetava olukorra eest vastutasid peaasjalikult maja endised omanikud, kelle paljud, sealhulgas osad valed kaebused võimudele takistasid märkimisväärselt täitemenetluse läbiviimist. EIK märkis, et kaebajatel oli võimalik kohtutäituri tegevusi vaidlustada, mida nad edukalt ka tegid. Niipea kui siseriikliku kohtu augusti 2013 otsus jõustus, leidis aset sunniviisiline väljatõstmine ning tol ajal maja omanikuks olnud teisel kaebajal oli võimalik võtta maja enda valdusesse. Lisaks olid kaebajad saanud 289 euro suuruseid makseid igal kuul alates detsembrist 2010 kuni eelmiste omanike majast väljatõstmiseni novembris 2013. Seejuures ei olnud kaebajad nimetatud summat siseriiklikes kohtutes vaidlustatud.. Teine kaebaja ei olnud vaidlustanud enda maja eelmiste omanike vallasvara varahalduriks määramist, kuna ta ei olnud sellesisulist kaebust siseriiklikele kohtutele ega EIK-le esitanud. Viimaks märkis EIK, et asjad, mida ei olnud arestitud, viidi majast ära kiires korras.
Eeltoodust tulenevalt leidis EIK, et Leedu võimud olid täitnud EIÕK 1. protokolli artikli 1 mõttes oma positiivse kohustuse täita kohtuotsust, millega kohustati maja eelmiseid omanikke maja vabastama, ning tagamaks, et teine kaebaja sai pärast väljatõstmise toimumist võtta maja enda valdusesse.
Võttes arvesse kaebaja enda kaebused siseriiklikele kohtutele ning tema hilisema passiivsuse, leidis EIK, et tagastamismenetluses esinenud viivitused ning asjaolu, et kaebaja varalised õigused ei olnud seni taastatud, ei olnud sellised, et need oleksid toonud kaasa EIÕK 1. protokolli artikli 1 rikkumise.
Britaniškina vs Leedu, kohtuotsus 09.01.2018, avaldus nr 67412/14
Kaebaja abikaasa taotles võimudelt 2001. aastal, et talle tagastataks Vilniuses asuv maja ja maa, mis kuulusid enne riigistamist tema vanaisale. Kohalik omavalitsus otsustas 2009. aastal tagastada kaebaja abikaasale maatükk osaliselt ning määrata talle ülejäänud osas hüvitis väärtpaberite kujul. Kaebaja abikaasa suri. Kaebaja alustas kohtumenetlust, milles kurtis selle üle, et väärtpaberite vormis arvutatud hüvitis oli liiga väike. Kaebaja kaebus jäeti 2013. aastal rahuldamata ning ülemhalduskohus jättis 2014. aastal esimese astme kohtu otsuse muutmata.
Kohtumenetluse ajal muudeti aga tagastamist puudutavat seadusandlust ning kaebajat teavitati sellest, et ta võib võlakirjade asemel valida muud tagastamise vormid. Kaebajal paluti teatada oma eelistusest, kuid kaebaja ei vastanud võimudele. Viimati teavitati kaebajat novembris 2014 sellest, et ta võib saada kinnisvaraga võrdse väärtusega metsamaa, kuid kaebaja ei olnud vastanud ka nimetatud ettepanekule.
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK 1. protokolli artikli 1 (vara kaitse) rikkumise tuvastamiseks väites, et talle ei olnud antud uut maatükki ning tagastamismenetlus oli tervikuna liiga pikk.
EIK märkis, et ehkki antud ajas olid võimud teatud määral viivitanud (eelkõige kestis menetlus konstitutsioonikohtus enam kui kolm aastat), oli kaebaja ise otsustavalt aidanud kaasa pikale tagastamismenetlusele ning sellele, et tema varalisi õiguseid ei olnud seni taastatud.
EIK osundas, et siseriiklikud võimud olid tegutsenud riigil oleva kaalutlusruumi piires, kui nad saavutasid üldiste huvide ja kaebaja õiguste vahel õiglase tasakaalu. Võttes arvesse kaebaja enda kaebused siseriiklikele kohtutele ning tema hilisema passiivsuse, leidis EIK, et tagastamismenetluses esinenud viivitused ning asjaolu, et kaebaja varalised õigused ei olnud seni taastatud, ei olnud sellised, et need oleksid toonud kaasa EIÕK 1. protokolli artikli 1 rikkumise.
EIK asus seisukohale, et kaebajad ei pea kandma seoses neilt ära võetud maaga individuaalset ja ebamõistlikku koormust.
Palevičiūtė ja Dzidzevičienė vs Leedu, kohtuotsus 09.01.2018, avaldus nr 32997/14
Käesolevas asjas on kaebajateks kaks õde, kes pärisid oma isalt 1996. aastal maa. Kui nimetatud maad aga 1995. aastal ametlikult mõõdeti, siis jättis maamõõtja tähelepanuta, et maal asus juba eelnevalt hoone, mis ei kuulunud kaebajatele. Hoone osas tõusetus vaidlus ning 2009. aastal otsustas kohus, et maatükk, sealhulgas kaebajatele kuulunud 0.4863 hektarit, tuleks anda hoone omaniku omandisse. Kohtud otsustasid, et kaebajatele tuli anda võrdses ulatuses maad mujal.
Riiklik maa-amet küsis 2014. aastal kaebajatelt, kuidas nad soovisid enda varaliste õiguste taastamist. 2015. aastal teavitas maa-amet kaebajaid sellest, et nad võisid taotleda ka hüvitist. Kaebajad taotlesid jätkuvalt konfiskeeritud maatükki tagasi ning ei esitanud taotlust hüvitise saamiseks.
Kaebajad esitasid EIK-le avalduse EIÕK 1. protokolli artikli 1 (vara kaitse) rikkumise tuvastamiseks väites, et nad jäeti ilma 0,4863 hektari suurusest maatükist ning nad ei olnud saanud võrdväärset maatükki.
EIK märkis, et vastupidiselt kaebajate väidetele, ei taotlenud kaebajad kunagi võimudelt neile uue maatüki andmist. EIK leidis, et kaebajate soovimatus teha võimudega koostööd muutis võimatuks selle, et võimud oleksid koheselt pärast kohtuotsuse tegemist taastanud kaebajate varalised õigused seoses kõnealuse maaga. EIK osundas ka, et võime ei saanud süüdistada nende püüdlustes piisava hoolsuse puudumises. Kaebajad said endiselt taastada siseriikliku seadusandluse alusel oma varalised õigused seoses 0,4863 hektari suuruse maatükiga, saades neile määratud rahalise hüvitise. Seetõttu asus EIK seisukohale, et kaebajad ei pea kandma individuaalset ja ebamõistlikku koormust.
EIK tuvastas EIÕK rikkumise seoses kaebajate korterite lammutamisega, mis toimus siseriikliku kohtu esialgse õiguskaitse määrust eirates.
Sharxhi jt vs Albaania, kohtuotsus 11.01.2018, avaldus nr 10613/16
Asjas on 19 kaebajat, kes omasid kortereid ja poode elu- ja ärihoones. 03.11.2013, ilma eelneva hoiatuseta, piirasid riikliku ehistuste ja linnaplaneerimise inspektoriaadi ametnikud koos politseiga hoone ümber, piiritlesid selle kollase politseilindiga ning takistasid elanikel oma korteritesse siseneda. Kaebajad esitasid nõude siseriiklikule kohtule, mis tegi 07.11.2013 esialgse õiguskaitse määruse, millega peatati hoone lammutamine. 27.11.2013 tegi ministrite nõukogu otsuse, millega otsustati hoone sundvõõrandamine avalikes huvides ning selle elanikele hüvitise maksmine. Hoone lammutati ajavahemikul 04.-08.12.2013. Ülemkohus peatas jaanuaris 2015 hüvitiste suurust puudutava menetluse.
Kaebajad esitasid EIK-le avalduse, milles taotlesid EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumise tuvastamist seoses asjaoluga, et võimud eirasid halduskohtu esialgse õiguskaitse määrust. Kaebajad taotlesid ka EIÕK 1. protokolli artikli 1 rikkumise tuvastamist seoses sekkumisega nende omandi segamatu kasutamise õigusesse. Lisaks väitsid kaebajad EIÕK artiklile 13 tuginedes, et neil puudus tõhus riigisisene õiguskaitsevahend.
EIK leidis sarnaselt siseriiklike kohtutega, et kaebajate hoone sisse piiramiseks ja hõivamiseks ning kaebajate hoonesse sisenemise keelamiseks  puudus õiguslik alus. Sarnaselt viidi hoone sundvõõrandamine ja lammutamine läbi kiirustades ning kohtu määrust täielikult eirates. EIK rõhutas, et võimude teod ei olnud kooskõlas demokraatlikus ühiskonnas õigusriigi põhimõttega ning eirasid EIÕK-st tulenevaid põhiõiguseid- ja vabadusi.
Ehkki kaebajad olid kasutanud neile kättesaadavaid siseriiklikke õiguskaitsevahendeid, ei olnud nad endiselt hüvitist saanud. Kaebajatele ei olnud antud hüvitist seoses nende hoone ebaseadusliku hõivamisega ning ehkki apellatsiooniastme halduskohus oli nende kasuks välja mõistnud 11 639 800 eurot ebaseadusliku sundvõõrandamise ja lammutamise eest, oli nimetatud otsuse täitmise menetlus ülemkohtus alates 2015. aastast peatatud. Kaebajatel puudus seega seoses nende kaebustega siseriiklikes kohtutes tõhus õiguskaitsevahend.
Mis puudutas EIÕK artikli 41 alusel õiglase hüvitise küsimust, siis ehkki siseriiklik menetlus oli veel pooleli, järeldas EIK, et kaebajatele tuleks varalise kahju hüvitiseks määrata apellatsioonikohtu poolt välja mõistetud summa koos intressidega.
1. EIÕK artikli 13 rikkumine koosmõjus EIÕK artikli 6 lõikega 1;
3. EIÕK artikli 8 rikkumine kaebajate nr 3-19 osas seoses hoone hõivamisega;
4. EIÕK artikli 13 rikkumine koosmõjus EIÕK artikliga 8 kaebajate nr 3-19 osas seoses hoone hõivamisega;
5. EIÕK 1. protokolli artikli 1 rikkumine seoses hoone hõivamisega;
6. EIÕK artikli 13 rikkumine koosmõjus EIÕK 1. protokolli artikliga 1 seoses hoone hõivamisega;
7. EIÕK artikli 13 rikkumine koosmõjus EIÕK 1. protokolli artikliga 1 seoses hoone sundvõõrandamise ja lammutamisega;
8. EIÕK 1. protokolli artikli 1 rikkumine seoses hoone sundvõõrandamise ja lammutamisega;
9. EIK määras varalise kahju hüvitamiseks kõikide kaebajate peale kokku 13 098 600 eurot. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks kaebajatele nr 3-19 igaühele 13 000 eurot ning esimesele ja teisele kaebajale kummalegi 7 800 eurot. EIK määras kulude katteks kõikidele kaebajatele ühiselt 84 500 eurot seoses siseriiklikes kohtutes kantud kuludega (riigilõiv), kuuele kaebajale ühiselt 9 600 eurot seoses siseriiklikes kohtutes kantud kuludega (õigusabikulud) ning kõikidele kaebajatele ühiselt 18 000 eurot seoses EIK menetluses kantud kuludega.

matches:
Kohus
kohus
kohus
Kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
in fine


Metsapoole Põhikooli põhimääruse kinnitamine – Riigi Teataja
Metsapoole Põhikooli põhimääruse kinnitamine
Metsapoole Põhikooli põhimääruse kinnitamine - sisukord
§ 5 Kooli tegevuse eesmärk
§ 23 Õpilaste kooli vastuvõtmine ja koolist väljaarvamine
§ 24 Raamatukogu
§ 26 Õppetegevuses osalemine
§ 27 Õpilaste õppekavaväline tegevus
§ 28 Pikapäevarühm
§ 29 Huvitegevus
§ 30 Kooli õppekavaväline tegevus
§ 31 Õppekavavälisest tegevusest saadavad tulud
§ 32 Õpilaskodu
§ 35 Hoolekogu ülesanded
§ 36 Kooli õppenõukogu
§ 37 Õpilaste õigused
§ 38 Õpilaste kohustused
§ 39 Õpilaskond
§ 40 Õpilasesindus
§ 41 Õpilaste tunnustamine
§ 42 Õpilaste mõjutamine
§ 43 Vanemate õigused ja kohustused
7 KOOLITÖÖTAJAD, NENDE ÕIGUSED JA KOHUSTUSED
§ 46 Mittepedagoogiline personal
§ 47 Konkursi korraldamine ja atesteerimine
§ 48 Kooli vara
§ 49 Kooli rahalised vahendid
§ 50 Asjaajamine ja aruandlus
§ 52 Kooli ümberkorraldamine ja tegevuse lõpetamine
§ 53 Kooli põhimääruse kinnitamine, muutmine, täiendamine ja kehtetuks tunnistamine
§ 54 Lõppsätted
RT IV, 27.05.2014, 38
Vastu võetud 28.06.2011 nr 9
Määrus kehtestatakse “Kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse” § 35 lõike 2 ja “Põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse” § 66 lõike 2 ning Häädemeeste Vallavolikogu 24.novembri 2010.a määruse nr 14 „Häädemeeste valla üldhariduskoolide ja lasteasutuste põhimääruste ja arengukavade kinnitamise kord“ § 6 alusel.
(1) Kooli ametlik nimetus on Metsapoole Põhikool (edaspidi: kool).
(2) Kooli asukoht ja tegutsemiskoht on Metsapoole küla, Häädemeeste vald, Pärnu maakond. Kooli postiaadress on Häädemeeste postkontor, Häädemeeste alevik, 86001, Häädemeeste vald, Pärnu maakond. Ametlikult kasutatav e-posti-aadress on: kool@metsapoole.edu.ee
(1) Kool (edaspidi: kool) on Häädemeeste Vallavalitsuse (edaspidi: vallavalitsus) hallatava asutusena tegutsev munitsipaalüldhariduskool, mis loob võimalused põhihariduse omandamiseks ja koolikohustuse täitmiseks.
3) 7.–9. klass III kooliaste.
(2) Koolil on riigivapiga oma nimega pitsat.
(4) Koolil on oma hümn ja võib olla oma lipp.
(5) Koolil on kodulehekülg aadressiga: http://www.hot.ee/m/metsapoolepk
§ 5. Kooli tegevuse eesmärk
Õpilasele on tagatud põhihariduse (1.–9. klassini) omandamise võimalus.
(1) Põhikoolil on nii hariv kui kasvatav ülesanne.
(2) Kooli ülesanne on luua tingimused põhihariduse omandamiseks ja koolikohustuse täitmiseks.
(3) Põhikooli ülesanded on:
(2) Koolis on põhikooli 1.–9. klass. Koolis on järgmised kooliastmed:
4) õpiabitunnid õpilastele, kes õpivad tavaklassis põhikooli lihtsustatud õppekava (LÕK) alusel.
(2) Haiglaõppena käsitatakse haiglas ravil viibiva põhiharidust omandava õpilase õpetamist.
(1) Õpilast võib õpetada vanema taotlusel koduõppes. Vanema taotlusel koduõppe rakendamisel korraldab ja rahastab väljaspool kooli toimuva õppe osa vanem.
(1) Õppe ja kasvatuse korraldus tugineb kooli õppekavale, mis on koostatud põhikooli riikliku õppekava alusel, lähtudes kooli arengukavast.
(6) Valikainete valikul arvestab kool kooli õppesuundi, õpilaste, lapsevanemate ja pedagoogide ettepanekuid ning oma võimalusi. Iga õpilane valib ise oma õppesuuna.
(7) Koolis võib suvevaheajal korraldada täiendava õppega seotud tegevusi, arvestades, et põhiharidust omandavale õpilasele on tagatud vähemalt kümne järjestikuse nädala pikkune puhkus kõigist õppe ja eksamitega seotud tegevustest.
(2) Õppeaasta kestab 1.septembrist järgmise aasta 31.augustini.
(4) Koolivaheajad kehtestab haridus- ja teadusminister.
(2) Kooli õpilase suurim lubatud nädala õppekoormus õppetundides on:
(2) Vallavalitsus võib direktori ettepanekul ning hoolekogu nõusolekul kehtestada väiksema või suurema klassi täitumuse ülemise piirnormi, kuni 26 õpilast.
(3) Kui kahe või kolme klassi õpilaste arv on koolis kokku 16 või alla selle, võib nendest õpilastest moodustada liitklassi.
(3) Õpitulemuste välishindamine toimub tasemetööde, ühtsete põhikooli lõpueksamite ning riigieksamite kaudu.
(4) Tasemetööde õppeained, vormid ja aja, tasemetööde ettevalmistamise, koostamise, läbiviimise ja hindamise tingimused ja korra ning tasemetööde, ühtsete põhikooli lõpueksamite ja riigieksamite tulemuste analüüsimise tingimused ja korra kehtestab haridus- ja teadusminister.
(1) Kooli lõpetamine toimub põhikooli- ja gümnaasiumiseaduses, põhikooli riiklikus õppekavas ja lihtsustatud riiklikus õppekavas sätestatud alustel.
(2) Kooli lõpueksamid on põhikooli ühtsete ülesannetega eksamid ja kooli kinnitatud materjalidega põhikooli koolieksamid. Põhikooli lõpueksamite ettevalmistamise ja läbiviimise ning eksamitööde koostamise ja hindamise tingimused ja korra kehtestab haridus- ja teadusminister.
(3) Kooli lõpetamiseks põhikooli riikliku õppekava järgi sooritatakse ühtsed põhikooli lõpueksamid või põhikooli riiklikus õppekavas sätestatud juhtudel põhikooli koolieksam järgmistes ainetes:
(4) Kooli lõpetamise tingimused täitnud õpilasele või eksternile väljastab kool õppenõukogu otsusel põhikooli lõputunnistuse.
(5) Kooli lõputunnistuste andmed kantakse hariduse infosüsteemi haridust tõendavate dokumentide alamregistrisse.
§ 23. Õpilaste kooli vastuvõtmine ja koolist väljaarvamine
(2) Haridus- ja teadusministri määrusega volitatud ulatuses kehtestab kooli vastuvõtu tingimused ja korra kooli direktor. Kooli vastuvõtu tingimuste ja korra eelnõu valmistab ette kooli direktor ning see esitatakse enne kehtestamist hoolekogule arvamuse andmiseks.
§ 24. Raamatukogu
§ 26. Õppetegevuses osalemine
§ 27. Õpilaste õppekavaväline tegevus
(1) Kool korraldab õppekavavälise tegevusena tegevust pikapäevarühmas, ringides, stuudiotes ning üritusi, väljasõite.
§ 28. Pikapäevarühm
(1) Kooli direktor võib vallavalitsuse nõusolekul moodustada koolis pikapäevarühmi. Hoolekogu ettepanekul on pikapäevarühma moodustamine kohustuslik.
§ 29. Huvitegevus
§ 30. Kooli õppekavaväline tegevus
(1) Kool võib oma põhitegevuse kõrval ning seda kahjustamata korraldada tasuta ja tasulist õppekavavälist tegevust, milleks on koolitused, seminarid, kutse-eelne õpe, kursused, huvitegevus, ringitegevus, võistluste, kontsertide ja näituste korraldamine, õppematerjalide koostamine ja valmistamine, ruumide ja rajatiste rentimine ning teiste teenuste osutamine kooskõlas kehtivate õigusaktidega. Kooli poolt osutatavate tasuliste teenuste loetelu ja hinnad kehtestab vallavalitsus.
§ 31. Õppekavavälisest tegevusest saadavad tulud
(3) Koolil on õigus saada tulu kooli õppekava osaks mitteolevast õppekavavälisest tegevusest, milleks on osalemine huviringide, pikapäevarühmade, eelkooli ja laagrite tegevuses, stuudiote töös ning klasside üritustel, mille kulude katmine võib toimuda osalejate kaasrahastamisel.
§ 32. Õpilaskodu
(4) Hoolekogusse kuuluvad kooli pidaja, õppenõukogu, vanemate, vilistlaste ning kooli toetavate organisatsioonide esindajad, kusjuures vanemate, vilistlaste ja kooli toetavate organisatsioonide esindajad moodustavad enamuse hoolekogu koosseisust. Kui põhikoolis on moodustatud õpilasesindus, kuulub hoolekogu koosseisu täiendavalt õpilasesinduse nimetatud esindaja.
§ 35. Hoolekogu ülesanded
§ 36. Kooli õppenõukogu
§ 37. Õpilaste õigused
5) saada õppeveerandi või kursuse algul informatsiooni õppeveerandi või kursuse jooksul läbitavatest peamistest teemadest, vajalikest õppevahenditest, hindamise korraldusest ja planeeritavatest üritustest;
6) võtta osa kõigist kooli päevakavas ette nähtud klassivälistest õpilasüritustest;
7) nõustamisele ja tugimeetmete rakendamisele põhikooli- ja gümnaasiumiseaduses ja selle alusel kehtestatud tingimustel ja korras;
8) moodustada koolis õpilasesindus, kes esindab õpilaskonda koolisisestes suhetes ning suhetes teiste organisatsioonide, asutuste ja isikutega;
11) kasutada õppekavavälises tegevuses kooli rajatisi, ruume, raamatukogu, õppe- ja spordivahendeid kooli kodukorras sätestatud korras;
13) saada õppimise perioodiks õpilaspilet haridus- ja teadusministri määrusega kehtestatud korras;
14) saada sõidu- ja muid soodustusi Vabariigi Valitsuse ja vallavolikogu poolt kehtestatud ulatuses ja korras;
15) saada koolist teavet koolikorralduse ja õpilaste õiguste kohta, samuti esmast teavet õppimisvõimaluste kohta;
16) õppenõukogu otsusega nõustumatuse, samuti õpetamist ja kasvatamist puudutavate vaidlusküsimuste korral pöörduda kooli hoolekogu ja kooli üle riiklikku järelevalvet teostava ametiisiku poole;
17) pöörduda oma õiguste kaitseks Haridus- ja Teadusministeeriumi, maavanema või lastekaitseorganisatsioonide poole.
§ 38. Õpilaste kohustused
§ 39. Õpilaskond
§ 40. Õpilasesindus
(2) Õpilasesindusse kuuluvad demokraatlikult valitud 5.-9.klasside õpilased. Õpilasesindust juhib president, kes valitakse õpilasesinduse liikmete poolt õppeaasta esimesel koosolekul.
(3) Õpilasesindus lähtub oma tegevuses kooli eesmärkidest ning arvestab õpilaste huvidega, vajadustega ning kohustustega. Õpilasesindus juhindub oma tegevuses kooli põhimäärusest, kokkulepetest kooli juhtkonnaga, õpilasesinduse põhimäärusest ning Eesti Vabariigis kehtivatest õigusaktidest.
§ 41. Õpilaste tunnustamine
§ 42. Õpilaste mõjutamine
§ 43. Vanemate õigused ja kohustused
7. peatükk KOOLITÖÖTAJAD, NENDE ÕIGUSED JA KOHUSTUSED
(6) Kooli personali töötasu määrab direktor eelarve piires vallavolikogu poolt kinnitatud alustel.
(7) Kooli personali töötasustamise alused kinnitab vallavolikogu, kusjuures õpetajate palgaastmete ja -määrade kinnitamisel arvestatakse Vabariigi Valitsuse poolt kehtestatud õpetajate töötasu, sealhulgas klassijuhatamise tasu alammäärasid.
§ 46. Mittepedagoogiline personal
4) kasutada õppeväliseks tegevuseks kooli ruume, raamatukogu, õppe-, spordi, tehnilisi- ja muid vahendeid kooli kodukorras kehtestatud korras;
§ 47. Konkursi korraldamine ja atesteerimine
§ 48. Kooli vara
§ 49. Kooli rahalised vahendid
§ 50. Asjaajamine ja aruandlus
§ 52. Kooli ümberkorraldamine ja tegevuse lõpetamine
§ 53. Kooli põhimääruse kinnitamine, muutmine, täiendamine ja kehtetuks tunnistamine
§ 54. Lõppsätted


§ 3 Koerte ja kasside pidamise üldnõuded
§ 4 Koerte ja kasside identifitseerimine ja registreerimine
§ 5 Koerte ja kasside vaktsineerimine
§ 6 Koera ja kassiga avalikus kohas viibimine
§ 7 Koerte ja kasside pidaja õigused ja kohustused
§ 8 Hulkuvate loomade püüdmine, pidamine ja hukkamine
§ 9 Koerte ja kasside pidamise eeskirja rikkumine
§ 11 Albu Vallavolikogu 15. augusti 1996. a määrusega nr 13 kinnitatud „Koerte ja kasside pidamise eeskiri Albu vallas” kehtetuks tunnistamine
RT IV, 12.12.2011, 4
Vastu võetud 20.02.2003 nr 5
KO 2003, 29, 744
24.04.2003 01.05.2003
(1) Määrus reguleerib koerte ja kasside pidamist ja selleks esitatavaid nõudeid Albu valla haldusterritooriumil lähtudes loomakaitseseadusest, loomatauditõrje seadusest, teistest loomapidamist reguleerivatest õigusaktidest, heast tavast ja käesolevast määrusest.
(2) Määrus on kohustuslik kõikidele juriidilistest ja füüsilistest isikutest koera või kassi pidajatele.
(1) Käesolevas määruses käsitletakse koerte ja kasside pidamist ning koerte ja kasside pidajat loomakaitseseaduse §-s 3 loomapidamise kohta ning hulkuvaid koeri ja kasse loomatauditõrje seaduse § 12 lõigetes 1 ja 2 hulkuvate loomade kohta esitatud tähenduses.
(2) Loomakaitseseaduse § 3 lõike 1 kohaselt on loomapidaja isik, kellele loom kuulub (loomaomanik) või kes tegeleb looma pidamisega rendi- või muu selletaolise suhte alusel loomaomanikuga.
(3) Loomakaitseseaduse § 5 lõike 1 kohaselt on hulkuv loom loomatauditõrje seaduse § 12 lõigete 1 ja 2 tähenduses:
§ 3. Koerte ja kasside pidamise üldnõuded
(1) Koeri ja kasse on lubatud pidada loomapidajale kuuluvas või tema valduses olevas ehitises või kinnisel territooriumil. Tarastamine koera pidamisel ketis ei ole kohustuslik. Loomapidaja tähistab sissepääsu koerte pidamiseks mõeldud alale hoiatussildiga. Koerte ja kasside pidamiseks mõeldud ala peab oma asukoha, ruumi ja mikrokliima poolest vastama seaduses ja selle alusel kehtestatud õigusaktides sätestatud veterinaarnõuetele ja loomapidamise tingimustele.
(2) Loomapidaja on kohustatud identifitseerimise eesmärgil tagama oma koera registreerimise Albu Vallavalitsuses. Kasside registreerimine on vabatahtlik.
(3) Loomapidaja peab tagama temale kuuluva looma vaktsineerimise vastavalt põllumajandusministri 20. novembri 2000. a määrusele nr 67 „Marutaudi tõrje eeskiri”.
(4) Koera või kassi pidamine ei tohi häirida avalikku korda ning teiste isikute rahu ja turvalisust. Loomapidaja tagab käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud ehitises ja territooriumil selle kaasomanike või õiguslikul alusel kasutajate ja eespool nimetatute külaliste ning ameti- ja tööülesandeid täitvate isikute ohutu sisse- ja väljapääsu ning ehitises ja territooriumil viibimise.
§ 4. Koerte ja kasside identifitseerimine ja registreerimine
(1) Loomapidaja on kohustatud tagama oma koerte identifitseerimise ja registreerimise Albu valla koerte ja kasside arvestuse andmekogus.
[ - jõust. 01.05.2003]
[Kehtetu - jõust. 01.05.2003]
(21) Koera registreerimisel esitab koera omanik järgmised andmed:
1) omaniku ees- ja perekonnanime ja kontaktandmed;
2) koera nime ja asukoha;
3) ja muud käesoleva määruse lisas nõutud andmed.
(22) Koera registreerimisel väljastatakse koera omanikule registreerimistunnistus.
(23) Koera registreerimise tunnuseks on registreerimisnumber kaelarihmal.
(24) Omanik peab koera registreerima 10 päeva jooksul arvates päevast, mil koer sai kolmekuuseks.
(25) Soetatud täiskasvanud koer tuleb registreerida 10 päeva jooksul arvates soetamise päevast.
(3) Uue koera soetamisel tuleb ta registreerida ühe kuu jooksul ja noor koer hiljemalt kolme kuu vanuseks saamisel.
(4) Koera surmast, kaotsiminekust või võõrandamisest tuleb koera registreerinud asutust teavitada kümne päeva jooksul.
§ 5. Koerte ja kasside vaktsineerimine
(1) Marutaudi vastu on kõikide koerte ja kasside regulaarne vaktsineerimine veterinaarjärelevalve ametniku, volitatud veterinaararsti või tegevusluba omava veterinaararsti poolt kohustuslik.
(2) Esimest korda tuleb koeri ja kasse vaktsineerida 3–4 kuu vanuselt. Edaspidi vaktsineeritakse loomi üks kord aastas, soovitavalt iga 12 kuu möödumisel viimasest vaktsineerimisest.
(3) Marutaudi vastu vaktsineerimata koer või kass, kes on hammustanud inimest või teist looma, tuleb loomapidajal viivitamatult isoleerida. Looma tervisliku seisundi kindlakstegemiseks tuleb kohale kutsuda tegevusluba omav veterinaararst või Albu valla volitatud veterinaararst.
(4) Looma haigestumisel marutaudi rakendatakse põllumajandusministri 20. novembri 2000. a määruses nr 67 „Marutaudi tõrje eeskiri” kehtestatud tõrjemeetmeid.
§ 6. Koera ja kassiga avalikus kohas viibimine
(1) Üldkasutatava hoone ruumidesse (kauplus, kool, lasteaed, toitlustusasutus, rahvamaja, raamatukogu jms) ja piiratud või tähistatud territooriumile ei tohi koera või kassi viia ilma ruumi või territooriumi valdaja loata.
(2) Avalikus kohas, avalik-õigusliku juriidilise isiku omandis oleval maal ja piiramata või tähistamata eramaal tuleb koera pidada rihma otsas ja vajadusel suukorviga.
(3) Rihmata võib koera avalikus kohas hoida ainult teenistusülesannete täitmiseks vastavate ametkondade (politsei, piirivalve, kaitsepolitsei jne) poolt ning dresseerimiseks õppe-dresseerimisplatsidel.
(4) Jahikoertega liikumist reguleerib jahiseadus.
(5) Ühistranspordis peab koer olema lõastatud ja suukorviga, v.a pimeda juhtkoer ning kassid ja sülekoerad peavad olema korvis või kastis.
(6) Koera või kassi reostus kuulub viivitamatult koristamisele.
§ 7. Koerte ja kasside pidaja õigused ja kohustused
(1) Loomapidajal on õigus pidada koeri ja kasse elamutes, suvilates ja nende õuedes.
(2) Loomapidaja:
1) tähistab sissepääsu temale kuuluvale või tema valduses olevale koerte pidamiseks mõeldud alale hoiatussildiga;
2) tagab kaelarihma ja selle küljes oleva registreerimisnumbri olemasolu;
3) korraldab looma vaktsineerimise;
4) võimaldab koera ja kassi terviseks ja heaoluks vajalikud tingimused;
5) väldib koera ja kassi tahtlikku vigastamist, abitusse seisundisse jätmist, näljutamist, piinamist, hülgamist või muul viisil kannatuste tekitamist;
6) viib haiged ja haiguskahtlased loomad veterinaarteenistusse uurimiseks ja raviprofülaktikaks;
7) teavitab looma teadmata põhjusel haigestumisest või metslooma rünnakust volitatud veterinaararsti;
8) tagab inimeste ja asjade ohutuse;
9) tagab, et loom ei pääseks laste mänguväljakutele, avalikesse supelrandadesse, spordiväljakutele, kalmistutele, kauplustesse, toitlustusasutustesse ja mitmekorruseliste elamute trepikodadesse;
10) koristab koera või kassi reostuse üldkasutatavate hoonete ruumidest, selle koridoridest, trepikodadest, õuedest, kõnniteedelt, haljasaladelt, liivakastidest jm;
11) hüvitab loomapidamisnõuete rikkumisega tekitatud kahju.
§ 8. Hulkuvate loomade püüdmine, pidamine ja hukkamine
(1) Omanikuta või loomapidaja juurest lahti pääsenud koerad ja kassid, keda loetakse hulkuvateks loomadeks, kuuluvad Albu Vallavalitsuse poolt:
1) kinnipüüdmisele, kui loomapidaja ei täida loomatauditõrje seadusest tulenevat kohustust selline koduloom ise kinni püüda;
2) varjupaika paigutamisele.
(2) Kui loomapidaja juurest lahti pääsenud koera või kassi kinnipüüdmise korraldas Albu Vallavalitsus, kannab koera või kassi püüdmise ja pidamisega seotud kulud loomaomanik.
(3) Kui ei ole võimalik looma omanikku kindlaks teha ega loomale uut omanikku leida ning looma ei ole võimalik üle kahe nädala varjupaigas pidada või kui hukkamise näeb ette loomakaitseseadus, tuleb loom hukata. Albu Vallavalitsus korraldab hukkamise loomakaitseseaduse kohaselt.
§ 9. Koerte ja kasside pidamise eeskirja rikkumine
(1) Käesoleva määruse rikkumise eest karistatakse kuni 100 trahviühiku suuruse rahatrahviga.
(2) Sama teo eest, kui see põhjustas varalise kahju või inimesele tervisekahjustuse – karistatakse kuni 200 trahviühiku suuruse rahatrahviga.
(1) Käesoleva määruse rikkumisel kohaldatakse karistusseadustiku üldosa ja väärteomenetluse seadustiku sätteid.
(2) Käesoleva määruse rikkumise kohtuväline menetleja on:
1) Albu Vallavalitsus;
§ 11. Albu Vallavolikogu 15. augusti 1996. a määrusega nr 13 kinnitatud „Koerte ja kasside pidamise eeskiri Albu vallas” kehtetuks tunnistamine
Tunnistada kehtetuks Albu Vallavolikogu 15. augusti 1996. a määrusega nr 13 kinnitatud „Koerte ja kasside pidamise eeskiri Albu vallas”.
Käesolev määrus jõustub 1. märtsil 2003.a., välja arvatud paragrahvi 4 lõige 23 ja paragrahvi 7 lõike 2 punkt 2, mis jõustuvad 1. juulil 2005.a.


text:
3-1-1-57-03 Riigikohus 19.06.2003
Rahatrahvi, erinevalt rahalisest karistusest, saab mõista ka nooremale kui kaheksateistaastasele isikule, kellel puudub iseseisev sissetulek.
Mootorsõiduki mõiste määratlemisel, tuleb lähtuda vaid Liiklusseadusest (§ 12 lg 2). Sõidukil tüübikinnituse puudumisest ja sõiduki kohta liiklusregistris kande puudumisest ei saa teha järeldust selle kohta, kas selle sõiduki puhul on tegemist mootorsõidukiga Liiklusseaduse mõttes või mitte.
3-1-1-75-03 Riigikohus 29.05.2003
Kui puudub isiku allkiri kiirmenetlusega nõustumise kohta, tuleb asja lahendada üldmenetluse korras.
Kiirmenetluse otsuse peale esitatud kaebust läbi vaadates on kohus seotud kiirmenetluse otsuses toodud rikkumise kirjeldusega. Kohtul on küll nii üld- kui kiirmenetluse otsuste peale esitatud kaebuste läbivaatamisel õigus muuta teo kvalifikatsiooni, kuid kohus ei saa väljuda väärteoprotokollis või kiirmenetluse otsuses sisalduva väärteokirjelduse piiridest.
Kohtu poolt menetlusaluse isiku karistamine rikkumise eest, mida ei olnud talle menetluse käigus süüks pandud, on menetlusnormi oluline rikkumine VTMS § 150 lg 2 mõttes.
3-1-1-93-03 Riigikohus 09.06.2003
Kui kohtukoosseis, kes määruse tegi, peab määruskaebust põhjendamatuks, edastab ta selle viivitamatult vastavalt kohtualluvusele. Sel juhul ei nõuta uue kohtumääruse koostamist, millega motiveeritaks veelkord, miks määruse teinud kohtukoosseis peab seda, vaatamata kaebuses toodud argumentidele, seaduslikuks.Määruskaebuse edastamine võib toimuda saatekirjaga, kuid selles peaks kindlasti väljenduma kohtu seisukoht selles, et see toimub VTMS § 195 lg 3 alusel.
3-1-1-99-03 Riigikohus 24.09.2003
Haldusõiguserikkumiste seadustik ei näe ette võimalust tühistada haldusõiguserikkumise protokoll. Haldusõiguserikkumise asjas tehtav otsus on sisuline lahend, mis peab karistamismenetluses tooma kaasa kas karistusotsuse või menetluse lõpetamise. Olukord, kus menetlus lõppeks lahendiga, millest ei selgu, kas isik on süüdi rikkumise toimepanemises, rikub õiguskindluse ja süütuse presumptsiooni põhimõtteid, sest lahtiseks jääb küsimus, kas menetlusalusele isikule on alust tegu ette heita või mitte. Kuna haldusõiguserikkumise protokoll ei ole tühistatav ja kohtuvälise menetleja ametnik on teinud oma pädevusest väljudes otsuse, mida ei ole võimalik täita, on tegemist tühise otsusega, mis ei saa endaga kaasa tuua õiguslikku tagajärge, s.o haldusõiguserikkumise protokolli äralangemist.
Haldusõiguserikkumise protokoll ei ole aktiks, mis looks isikutele õigusi ja kohustusi. Tegemist on menetlusdokumendiga, mis oma olemusest tulenevalt ei ole tühistatav. Kui protokolli satub viga, siis on võimalik teha haldusõiguserikkumise protokolli parandusi ning seetõttu ei pea menetlust obligatoorselt lõpetama. Erinevalt HÕS-st on VTMS-s protokolli täiendamine ka ette nähtud (VTMS § 68 lg 2).
3-1-1-100-03 Riigikohus 16.10.2003
Autojuhti ei saa pidada juriidilise isiku organiks ega juhtivtöötajaks. Kõnealusel juhul on tuvastatud, et autojuht täitis tööandja korraldust. Samas pole aga tõendatud, et juriidilise isiku organi või juhtivtöötaja poolt ning juriidilise isiku huvides oleks antud korraldust auto koormamiseks üle lubatud piirnormide. Isegi kui selline korraldus oleks antud, ei välistaks see KarS § 14 lg-st 2 tulenevalt autojuhi vastutust.
Autojuhti ei saa pidada juriidilise isiku organiks ega juhtivtöötajaks.
ütlused väärteo toimepanemise kohta
Ülekuulamisprotokollis tehtud märget "olen tutvunud" ei saa lugeda menetlusaluse isiku poolt väärteo toimepanemise kohta antud ütlusteks (tõendiks), sest see ei sisalda faktilisi andmeid, mille alusel on võimalik teha kindlaks teo vastavust väärteokoosseisule, õigusvastasust ja isiku süüd, samuti muid väärteoasja õigeks otsustamiseks tähtsust omavaid asjaolusid.
3-1-1-101-03 Riigikohus 25.09.2003
VTMS kohaselt pole haldusõiguserikkumise protokoll enam tõend, vaid menetlusdokument, mis sisaldab rikkumise lühikirjeldust ja kvalifikatsiooni, samuti märgitakse selles ära tõendid (VTMS § 69 lg 2 p-d 1, 2 ja 7). See ei tähenda, et väärteoprotokolli ei saa üldse pidada tõendiks, nimelt võivad sisalduda väärteoprotokollis menetlusaluse isiku ja tunnistaja ütlused.
3-1-1-105-03 Riigikohus 08.10.2003
Ehkki politseiametnikul pole kohustust tutvustada kiirust ületanud juhile mõõteseadme näitu, tuleneb selline kohustus süüdistusmenetluse avalikkuse põhimõttest. Mõõteseadme tulemuse tutvustamine tuleb kanda väärteoprotokolli. Juhul aga, kui mõõtmist teostavad ja väärteoprotokolli koostavad erinevad isikud või mõõtmine ei toimu väärteoprotokolli koostamise kohas, tuleb mõõtmistulemused fikseerida mõõteriista kasutamise protokollis ehk menetlustoimingu protokollis.
Väärteoprotokoll on reeglina käsitletav menetlusdokumendina, kuid väärteoprotokolli võidakse kanda ka menetlusaluse isiku ja tunnistaja ütlusi (VTMS § 69 lg 2 p-d 3 ja 4 ning lg 7). Arvestades seda, et ütlused on tõendid, tuleb ka väärteoprotokolli lugeda tõendiks niivõrd, kuivõrd ta sisaldab kõnealuseid ütlusi.Kooskõlas VTMS §-ga 2 peab ka väärteomenetluses olema menetlusalusele isikule tagatud KrMK §-s 128 sätestatud võimalus panna ülekuulamise järgselt ütlusi kirja ka omakäeliselt. Ehkki politseiametnikul pole kohustust tutvustada kiirust ületanud juhile mõõteseadme näitu, tuleneb selline kohustus süüdistusmenetluse avalikkuse põhimõttest. Mõõteseadme tulemuse tutvustamine tuleb kanda väärteoprotokolli. Juhul aga, kui mõõtmist teostavad ja väärteoprotokolli koostavad erinevad isikud või mõõtmine ei toimu väärteoprotokolli koostamise kohas, tuleb mõõtmistulemused fikseerida mõõteriista kasutamise protokollis ehk menetlustoimingu protokollis.
Kuigi kohtul on väärteomenetluses teatud võimalused ise tõendeid koguda (nt VTMS § 31 lg 1 ja § 102 lg 5) ei ole seadusandja soovinud luua olukorda, mil kohus hakkaks kohtuvälist menetlejat tõendite kogumisel asendama. Väärteoprotokoll on reeglina käsitletav menetlusdokumendina, kuid väärteoprotokolli võidakse kanda ka menetlusaluse isiku ja tunnistaja ütlusi (VTMS § 69 lg 2 p-d 3 ja 4 ning lg 7). Arvestades seda, et ütlused on tõendid, tuleb ka väärteoprotokolli lugeda tõendiks niivõrd, kuivõrd ta sisaldab kõnealuseid ütlusi.Kooskõlas VTMS §-ga 2 peab ka väärteomenetluses olema menetlusalusele isikule tagatud KrMK §-s 128 sätestatud võimalus panna ülekuulamise järgselt ütlusi kirja ka omakäeliselt. Ehkki politseiametnikul pole kohustust tutvustada kiirust ületanud juhile mõõteseadme näitu, tuleneb selline kohustus süüdistusmenetluse avalikkuse põhimõttest. Mõõteseadme tulemuse tutvustamine tuleb kanda väärteoprotokolli. Juhul aga, kui mõõtmist teostavad ja väärteoprotokolli koostavad erinevad isikud või mõõtmine ei toimu väärteoprotokolli koostamise kohas, tuleb mõõtmistulemused fikseerida mõõteriista kasutamise protokollis ehk menetlustoimingu protokollis.
Kuigi kohtul on väärteomenetluses teatud võimalused ise tõendeid koguda (nt VTMS § 31 lg 1 ja § 102 lg 5) ei ole seadusandja soovinud luua olukorda, mil kohus hakkaks kohtuvälist menetlejat tõendite kogumisel asendama.
Osade tõendite hindamata jätmise põhistuse puudumine ja tõenditevaheliste vastuolude kõrvaldamata jätmine on olulised väärteomenetlusõiguse rikkumised VTMS § 150 lg 1 p 7 mõttes. Kohtu poolt uuritud tõendite (patrull-leht ja tunnistajate ütlused) hindamata jätmine (KrMK § 50 lg 1 nõuete rikkumine), mis tõi kaasa tõendites esinevate vastuolude kõrvaldamata jätmise ning sellest tulenevalt ka põhjendamata kohtuotsuse, on VTMS § 150 lg 2 mõttes väärteomenetlusõiguse oluline rikkumine.
3-1-1-109-03 Riigikohus 09.10.2003
Kiirmenetlust võib kohtuväline menetleja kohaldada juhul, kui esinevad seaduses ettenähtud eeldused: rikkumise asjaolud peavad olema selged; menetlusalusele isikule peavad olema selgitatud tema õigused ja kohustused (selgitatud, et kiirmenetluses väärteoprotokolli ei koostata ning võimaldatud anda väärteo toimepanemise kohta ütlusi); isik peab olema kiirmenetlusega nõus, mida tõendab oma allkirjaga (VTMS § 55 lg 1 p-d 1-3). Kui menetlusalune isik ei ole ütlusi või allkirja kiirmenetlusega nõustumise kohta andnud, tuleb alustada üldmenetlust (VTMS § 56 lg 4).
Kaitseõiguse olulise rikkumisega on tegemist juhul kui kiirmenetluse otsusel puuduvad isiku allkirjad temale õiguste tutvustamise ja kiirmenetlusega nõustumise kohta, samuti tõendite loetelu, mis kinnitaks isiku süüd.
3-1-1-119-03 Riigikohus 24.10.2003
Joobeastme tuvastamisel Joobeastme tuvastamise korra alusel tuleb lähtuda hilisemast otsusest selles ulatuses, millega on varasemat otsust korrigeeritud, sest kontrollorgani otsus toob varasema otsuse tühisuse kaasa vaid juhul, kui hilisema otsusega lükatakse ümber joobeastme määramisel varem saadud tulemus (Joobeseisundi tuvastamise korra § 22 lg 4).
3-1-1-144-03 Riigikohus 11.12.2003
Kaebetähtaja ennistamisel mõistetakse mõjuva põhjusena sellist objektiivset takistust, mis tegi isikul võimatuks kaebuse tähtaegse esitamise. Siia kuuluvad nii isikuvälised asjaolud (loodusõnnetus, transpordi- või sidehäire jms) kui ka isikuga vahetult seotud asjaolud (raske haigus, ajutine vaimutegevuse rike jms) (vt ka Riigikohtu määrus nr 3-1-1-77-98). Kui isik koostab ja postitab määruskaebuse ajal, mil ta arstitõendi kohaselt oli haige, siis ei esine mõjuvat põhjust menetlustähtaja möödalaskmiseks, sest haigus ei takistanud kaebuse koostamist ega esitamist.

matches:
Riigikohus
Riigikohus
kohus
kohus
§ 150
Riigikohus
§ 195
Riigikohus
§ 68
Riigikohus
§ 14
Riigikohus
§ 69
Riigikohus
§ 69
§ 31
§ 102
kohus
§ 69
§ 31
§ 102
kohus
§ 150
§ 50
§ 150
Riigikohus
§ 55
§ 56
Riigikohus
§ 22
Riigikohus