text:
rahalise karistuse tasumise pikendamine ja ajatamine
üldkasuliku töö ja kohustuste täitmisel tekkivate küsimuste lahendamine
3-1-1-109-13 Riigikohus 09.12.2013
Juhtudel, mil süüdimõistetu taotleb kohtuotsuse täitmise staadiumis KrMS §-le 424 viidates kohtukulude tasumise tähtaja pikendamist või ajatamist, ei saa jätta taotlust rahuldamata põhjendusega, et juba kohtuotsuse tegemisel määrati maksimaalne üheaastane kohtukulude vabatahtliku hüvitamise tähtaeg.
Lähtudes KrMS § 313 lg 1 p-st 7 on kohus ka kohtuotsuse tegemisel pädev kaaluma kohtuotsuse täitmise asjaolusid ja tal on õigus määrata kohtukulude vabatahtlikuks hüvitamiseks ka ühest kuust pikem tähtaeg. (Vt ka RKKKm 3-1-1-2-12, p 7.) Süüdimõistva kohtuotsusega määratav menetluskulude täitmise maksimaalne tähtaeg ei ole seejuures piiratud KrMS §-ga 424. KrMS § 424 kohaldamine aktualiseerub üksnes kohtulahendi täitmise staadiumis, s.o pärast süüdimõistva otsuse jõustumist ja täitmisele pööramist. Seega ei ole kohtuotsuse tegemisel võimalik KrMS § 424 korras esitada taotlusi ja neid lahendada. Süüdistatava huvidest lähtuv pikem kohtuotsuse täitmise tähtaeg võib kahjustada teiste isikute huvisid (vt nt RKKKm 3-1-1-67-13, p 11). Saavutamaks selles küsimuses lahenduse proportsionaalsust, on põhjendatud, kui ühest kuust pikem tähtaeg kohtukulude hüvitamiseks ei tähendaks üldjuhul mitte kohtukulude hüvitamise edasilükkamist, vaid nende ositi hüvitamist. Nii peaks kohus kohtulahendi tegemisel määrama, et kohtukulu näiteks summas kokku 600 eurot tuleb hüvitada 6 kuu jooksul selliselt, et iga kuu lõpuks hüvitatakse 100 eurot. See võimaldaks juba esimese kuu lõppedes kindlaks teha, kas süüdistatav on asunud vabatahtlikult kohtuotsust täitma või mitte. Eriliseks asjaoluks, mis annaks alust juba süüdimõistva kohtuotsuse tegemisel pikendada kriminaalmenetluse kulude tasumise tähtaega üle ühe aasta, ei ole iseenesest vanglas viibimine. Kuigi tööhõive vanglas ei pruugi olla kindlustatud, ei saa a priori välistada, et süüdistataval osutub võimalikuks teenida tulu ka vanglas viibimise ajal (vt RKKKm 3-1-1-105-12, p 7).
3-1-1-110-13 Riigikohus 09.12.2013
3-1-1-57-12 Riigikohus 16.05.2012
Kõvaketas on käsitatav kuriteo toimepanemise vahendina, kuna selle abil oli süüdimõistetul võimalik temale kuuluvas sülearvutis talletada ja taasesitada lapspornot sisaldavaid pildifaile.
KrMS § 424 alusel saab kohus rahalise karistuse ja KrMS §-st 423 tulenevalt ka menetluskulu või muu rahalise sissenõude tasumise tähtaega pikendada või ajatada üksnes mõjuva põhjuse olemasolul. Mõjuva põhjusena, mis takistab kriminaalasjas kohtu määratud tähtajaks rahaliste sissenõuete tasumist, tuleb käsitada sellist takistust, mille tõttu on isikul kas objektiivselt võimatu või ebamõistlikult koormav kohtu määratud rahalisi kohustusi tähtaegselt täita. See asjaolu võib lähtuda isikust endast, näiteks raske haigus, mille tõttu pole isik võimeline otsust täitma. Mõjuv põhjus võib aga tuleneda ka isikuvälistest asjaoludest (nt vara kaotus). Ka sissetuleku puudumine võib teatud juhtudel olla mõjuvaks põhjuseks, et taotleda süüdimõistvast kohtuotsusest tulenevate rahaliste kohustuste täitmise pikendamist või ajatamist. Kuid sissetuleku puudumist ei saa käsitada otsuse täitmist takistava mõjuva põhjusena siis, kui isikul on piisavalt vara, mille arvelt kohustused täita. Mõjuva põhjuse olemasolu tõendamise kohustus lasub isikul, kes taotleb otsuse täitmise tähtaja pikendamist. Tal tuleb esitada tõendid oma majandusliku seisukorra kohta, millest nähtuvalt oleks kohustuste täitmine võimatu või vähemalt ebamõistlikult koormav. Mõjuva põhjuse puudumisel tuleb rahalise karistuse tasumise tähtaja pikendamise taotlus jätta rahuldamata. Vt ka RKKKm 3-1-1-2-12. Pelgalt kinnipidamisasutuses karistuse kandmist ei saa käsitada mõjuva põhjusena KrMS § 424 mõttes, mis annaks aluse menetluskulude tasumise tähtaja pikendamiseks. Olukorras, kus kaitsja ei taotlenud kõvaketta tagastamist või selle osalist hävitamist, vaid üksnes teatud andmete kopeerimist, ei tähendaks sellise taotluse rahuldamine vastuolu jõustunud kohtuotsusega.
Arvutiandmete läbiotsimisel ja arestimisel proportsionaalsuse põhimõttega arvestamine tähendab, et ära võtta või arestida võib vaid sellises ulatuses andmeid või andmekandjaid, mis on menetluse läbiviimiseks ja tõendamiseseme asjaolude selgitamiseks vajalikud. Võimaluse korral tuleks asjassepuutuvad andmed kopeerida, kahtlustatava arvutist kustutada või talle kättesaamatuks muuta, mitte aga arvutit, arvutisüsteemi või andmekandjat tervikuna ära võtta. Neid põhimõtteid tuleb arvestada ka kohtul asitõenditega toimimise viisi silmas pidades. Olukorras, kus isik tunnistati süüdi konkreetsete ebaseaduslikke pilte sisaldavate failide hoidmises, jääb arusaamatuks, millisel seadusest tuleneval alusel peab täiendavalt üle kontrollima ülejäänud kõvakettal leiduvad andmed, mille omamist või hoidmist jõustunud kohtuotsusega karistusõiguslikult talle ette ei heidetud. Olukorras, kus süüdimõistetule kuuluva asitõendi äravõtmisega on riivatud tema omandipõhiõigust, kuid kohtulahendi täitmisel pole sisuliselt kaalutud, kas kõigi andmete hävitamine on proportsionaalne, on oluliselt rikutud kriminaalmenetlusõigust KrMS § 339 lg 2 mõttes.
KrMS § 424 alusel saab kohus rahalise karistuse ja KrMS §-st 423 tulenevalt ka menetluskulu või muu rahalise sissenõude tasumise tähtaega pikendada või ajatada üksnes mõjuva põhjuse olemasolul. Mõjuva põhjusena, mis takistab kriminaalasjas kohtu määratud tähtajaks rahaliste sissenõuete tasumist, tuleb käsitada sellist takistust, mille tõttu on isikul kas objektiivselt võimatu või ebamõistlikult koormav kohtu määratud rahalisi kohustusi tähtaegselt täita. See asjaolu võib lähtuda isikust endast, näiteks raske haigus, mille tõttu pole isik võimeline otsust täitma. Mõjuv põhjus võib aga tuleneda ka isikuvälistest asjaoludest (nt vara kaotus). Ka sissetuleku puudumine võib teatud juhtudel olla mõjuvaks põhjuseks, et taotleda süüdimõistvast kohtuotsusest tulenevate rahaliste kohustuste täitmise pikendamist või ajatamist. Kuid sissetuleku puudumist ei saa käsitada otsuse täitmist takistava mõjuva põhjusena siis, kui isikul on piisavalt vara, mille arvelt kohustused täita. Mõjuva põhjuse olemasolu tõendamise kohustus lasub isikul, kes taotleb otsuse täitmise tähtaja pikendamist. Tal tuleb esitada tõendid oma majandusliku seisukorra kohta, millest nähtuvalt oleks kohustuste täitmine võimatu või vähemalt ebamõistlikult koormav. Mõjuva põhjuse puudumisel tuleb rahalise karistuse tasumise tähtaja pikendamise taotlus jätta rahuldamata. Vt ka RKKKm 3-1-1-2-12.
Tulenevalt KrMS §-st 431 saab täitmiskohtunik oma määrusega lahendada vaid kohtulahendi täitmisel ilmnevaid kahtlusi ja ebaselgusi, mitte muuta juba jõustunud kohtulahendist tulenevaid õiguslikke järelmeid. Määrus, millega täitmiskohtunik otsustaks KrMS § 431 alusel kohtuotsuse järgi hävitamisele kuuluva asitõendi hoopis süüdimõistetule tagastada või hävitada selle osaliselt, satuks jõustunud kohtuotsusega vastuollu. Olukorras, kus kaitsja ei taotlenud kõvaketta tagastamist või selle osalist hävitamist, vaid üksnes teatud andmete kopeerimist, ei tähendaks sellise taotluse rahuldamine vastuolu jõustunud kohtuotsusega.
Arvutiandmete läbiotsimisel ja arestimisel proportsionaalsuse põhimõttega arvestamine tähendab, et ära võtta või arestida võib vaid sellises ulatuses andmeid või andmekandjaid, mis on menetluse läbiviimiseks ja tõendamiseseme asjaolude selgitamiseks vajalikud. Võimaluse korral tuleks asjassepuutuvad andmed kopeerida, kahtlustatava arvutist kustutada või talle kättesaamatuks muuta, mitte aga arvutit, arvutisüsteemi või andmekandjat tervikuna ära võtta. Neid põhimõtteid tuleb arvestada ka kohtul asitõenditega toimimise viisi silmas pidades.
Failide ebaseaduslikkusele õigusliku hinnangu andmine on kohtu, mitte aga eksperdi pädevuses, kuna viimane rakendab üksnes mitteõiguslikke eriteadmisi.
Olukorras, kus süüdimõistetule kuuluva asitõendi äravõtmisega on riivatud tema omandipõhiõigust, kuid kohtulahendi täitmisel pole sisuliselt kaalutud, kas kõigi andmete hävitamine on proportsionaalne, on oluliselt rikutud kriminaalmenetlusõigust KrMS § 339 lg 2 mõttes.
3-1-1-2-12 Riigikohus 20.02.2012
KrMS § 424 alusel saab kohus rahalise karistuse ning §-st 423 tulenevalt ka menetluskulu või muu rahalise sissenõude tasumise tähtaega pikendada või ajatada üksnes mõjuva põhjuse olemasolul. Mõjuva põhjusena, mis takistab kriminaalasjas kohtu määratud tähtajaks loetletud rahaliste sissenõuete tasumist, tuleb käsitada sellist takistust, mille tõttu on isikul kas objektiivselt võimatu või ebamõistlikult koormav kohtu määratud rahalisi kohustusi tähtaegselt täita. See asjaolu võib lähtuda isikust endast ja selliseks asjaoluks võib olla ka selline raske haigus, mille tõttu isik ei ole võimeline otsust täitma. Kuid mõjuv põhjus võib tuleneda ka isiku välistest asjaoludest (nt vara kaotus). Rõhutada tuleb, et kuigi isikul sissetuleku puudumine võib teatud juhtudel olla asjakohane ja õiguslikku tähendust omav asjaolu väitmaks, et süüdimõistetul on mõjuv põhjus taotleda süüdimõistvast kohtuotsusest tulenevate rahaliste kohustuste täitmise pikendamist või ajatamist, ei saa pelgalt sissetuleku puudumist iseenesest käsitada automaatselt otsuse täitmist takistava mõjuva põhjusena siis, kui isikul on piisavalt vara, mille arvelt kohustused täita. Kohus, kellelt on taotletud mõjuval põhjusel rahalise karistuse tasumise tähtaja pikendamist, peab selle põhjuse olemasolu ka kontrollima ja selle olemasolu või puudumist põhjendama.
Tulenevalt KrMS § 417 lg-st 2 on seadusandja üldjuhul kehtestanud rahalise karistuse tasumiseks ühekuulise tähtaja. Vastavalt KrMS §-le 423 tuleb nimetatud reeglist lähtuda ka kriminaalmenetluse kulude ja muude rahaliste nõuete sissenõudmisel, v.a tsiviilhagi, mille kohta tehtud otsuse täitmine toimub täitemenetluse seadustikus (TMS) ette nähtud korras. Viimane ei välista siiski, et kohus ei võiks süüdimõistva otsuse tegemisel nende tasumiseks määrata teistsugust tähtaega. Kohtu sellekohased volitused tulenevad KrMS § 313 lg 1 p-st 7, mille kohaselt võetakse süüdimõistva kohtuotsuse resolutiivosas vajaduse korral seisukoht ka kohtuotsuse täitmise asjaolude suhtes.
KrMS § 424 kohaldamine aktualiseerub üksnes kohtulahendi täitmise staadiumis, s.o pärast süüdimõistva otsuse jõustumist ja täitmisele pööramist, kuna KrMS § 424 asub seadustiku 18. ptk 4. jaos, milles käsitletakse kohtulahendi täitmisel tekkivate küsimuste lahendamist. Kriminaalmenetluse seadustiku § 424 tekstist ei tulene keeldu pikendada või ajatada tähtaega korduvalt. KrMS § 424 alusel saab kohus rahalise karistuse ning §-st 423 tulenevalt ka menetluskulu või muu rahalise sissenõude tasumise tähtaega pikendada või ajatada üksnes mõjuva põhjuse olemasolul. Mõjuva põhjusena, mis takistab kriminaalasjas kohtu määratud tähtajaks loetletud rahaliste sissenõuete tasumist, tuleb käsitada sellist takistust, mille tõttu on isikul kas objektiivselt võimatu või ebamõistlikult koormav kohtu määratud rahalisi kohustusi tähtaegselt täita. See asjaolu võib lähtuda isikust endast ja selliseks asjaoluks võib olla ka selline raske haigus, mille tõttu isik ei ole võimeline otsust täitma. Kuid mõjuv põhjus võib tuleneda ka isiku välistest asjaoludest (nt vara kaotus). Rõhutada tuleb, et kuigi isikul sissetuleku puudumine võib teatud juhtudel olla asjakohane ja õiguslikku tähendust omav asjaolu väitmaks, et süüdimõistetul on mõjuv põhjus taotleda süüdimõistvast kohtuotsusest tulenevate rahaliste kohustuste täitmise pikendamist või ajatamist, ei saa pelgalt sissetuleku puudumist iseenesest käsitada automaatselt otsuse täitmist takistava mõjuva põhjusena siis, kui isikul on piisavalt vara, mille arvelt kohustused täita. Kohus, kellelt on taotletud mõjuval põhjusel rahalise karistuse tasumise tähtaja pikendamist, peab selle põhjuse olemasolu ka kontrollima ja selle olemasolu või puudumist põhjendama.
Kuna KrMS § 424 ei reguleeri kohtuotsusega välja mõistetud tsiviilhagi täitmise pikendamist, siis tuleb ka selle täitmisel juhinduda eeskätt tsiviilkohtumenetluse seadustikus ja täitemenetluse seadustikus hagi täitmise kohta sätestatust. Tsiviilhagi täitmisel tekkinud küsimused lahendatakse täitmiskohtuniku poolt KrMS § 432 lg-te 1 ja 2 korras tehtava määrusega üksnes olukorras, kui tsiviilhagi kohta tehtud otsuse täitmisel tekib vajadus täpsustada kriminaalkohtu poolt tehtud süüdimõistvat otsust.
3-1-1-104-11 Riigikohus 14.12.2011
KarS § 66 lg 1
KarS § 82
TMS § 206 lg 1
Karistuse kandmine ositi
Kui kohus on vastavalt KarS § 66 lg-le 1 süüdlasele mõistetud rahalise karistuse tasumise kindlaks määranud osade kaupa, kuid isik ei järgi tasumise korda või tähtaega vähemalt ühe osa suhtes, muutub kohtuotsusest tulenev rahaline karistus sissenõutavaks tervikuna, s.o nii tasumata kui ka edasiselt tasumisele kuuluvate rahalise karistuse osade suhtes. Sarnaselt KrMS § 424 regulatsiooniga võimaldab karistuse ajatamist ka KarS § 66 lg 1. Kuigi KarS § 82 lg 2 p-s 3 kasutatud väljend „karistuse täitmise tähtaja pikendamine“ pole mõistega „ajatamine“ samatähenduslik, omavad mõlemad meetmed kohtuotsuse täitmisele pööramise seisukohalt sarnast toimet, sest kuni selle ajani, mil kohus on rahalise karistuse tasumise tähtaega pikendanud või määranud kindlaks tähtaja karistuse osa tasumiseks ja see tähtaeg pole veel saabunud, puudub alus kohtuotsuse täitmisele pööramiseks. Teisisõnu ei ole selle aja vältel alust pidada rahalise karistuse nõuet sissenõutavaks. Seega tuleb kohtuotsuse täitmise aegumine ajavahemiku vältel, mille jooksul peab süüdimõistetu rahalise karistuse tasuma osade kaupa, kuni otsuse täitmisele pööramiseni, lugeda KarS § 82 lg 2 p 3 tähenduses peatunuks. Kuivõrd kriminaalmenetluse seadustikus ja täitemenetluse seadustikus puudub täpsem sellekohane regulatsioon, on kohtul KarS § 66 lg 1 alusel ajatatud rahalise karistuse puhul jõustunud kohtuotsusest tuleneva korra ja tähtaegade eiramisel otsuse täitmisele pööramise küsimuse lahendamisel avaram otsustusulatus. Arvestades, et süüdimõistetu osas on karistust eelnevalt täiendavalt individualiseeritud, on kohtul õigus otsustada, kas juhtudel, mil isik rikub karistuse ositi tasumise kohustust, tuleb kohtuotsus täitmisele pöörata koheselt rikkumise ilmnemisel (nt ühe osa tähtaegselt tasumata jätmisel) või alles pärast rahalise karistuse tasumiseks antud lõpptähtaja möödumist. KarS §-s 82 sätestatud tähtajad hakkavad sellisel juhul kulgema otsuse täitmisele pööramisest või rahalise karistuse tasumiseks antud lõpliku tähtaja möödumisest.
Riigikohtu kriminaalkolleegium on varasemas praktikas asunud seisukohale otsuse täitmine KarS § 82 mõttes hõlmab lahendi jõustumisele järgnevat menetlust, mis koosneb süüdimõistva kohtuotsuse täitmisele pööramisest ja sellele järgnevast otsuse resolutiivosas määratu reaalsest täideviimisest (vt RKKKm 3-1-1-20-08, p 12 ja 3-1-1-118-09, p 14). Samuti on kolleegium leidnud, et väärteomenetluse seadustiku (VTMS) § 203 lg 5 ja täitemenetluse seadustiku (TMS) § 202 lg 1 valguses tuleb aegunuks lugeda ka sellise väärteootsuse täitmine, mida on täitma asutud KarS § 82 lg 1 p-s 3 nimetatud tähtaja raames, kuid mida pole selle tähtaja möödumisel veel lõpuni täidetud (vt RKKKo 3-1-1-51-08, p 8.1). Alates 1. jaanuarist 2010 jõustunud KarS § 82 lõigetega 4 ja 5 on kohtuotsuse täitmise aegumise tähtajaga seonduvat oluliselt muudetud. KarS § 82 lg 4 reguleerib väärteoasjas tehtud otsuse täitmise aegumist. Sama paragrahvi 5. lõike kohaselt aegub täitmisele pööratud rahalise karistuse ja varalise karistuse sissenõue, kui rahalist karistust või varalist karistust ei ole sisse nõutud seitsme aasta jooksul kriminaalasjas tehtud kohtuotsuse jõustumisest. See tähendab, et alates 1. jaanuarist 2010 jõustunud karistusseaduse muudatustega on seadusandja asunud selgelt eristama kohtuotsuse täitmisele pööramise ja täitemenetluse läbiviimise aegumise tähtaegasid. Aegumine on vaadeldav instituudina, mille puhul tuleb karistusseaduse muutumise korral juhinduda isiku suhtes leebemast regulatsioonist (vt RKKKm 3-1-1-114-02, p 6.3). KarS § 82 lg 5 näeb võrreldes varasema karistusseadusega ette pikema kohtuotsuse täitmise aegumise tähtaja ja omab seega süüdimõistetu suhtes raskendava iseloomuga toimet. Kui asjas tehtud süüdimõistev otsus jõustus ja pöörati täitmisele enne 1. jaanuari 2010, siis pole kõnealune säte tulenevalt KarS § 5 lg-st 3 süüdimõistetu suhtes kohaldatav ja tuleb juhinduda enne 1. jaanuari 2010 kehtinud karistusseaduse redaktsioonist. Kuivõrd kriminaalmenetluse seadustikus ja täitemenetluse seadustikus puudub täpsem sellekohane regulatsioon, on kohtul KarS § 66 lg 1 alusel ajatatud rahalise karistuse puhul jõustunud kohtuotsusest tuleneva korra ja tähtaegade eiramisel otsuse täitmisele pööramise küsimuse lahendamisel avaram otsustusulatus. Arvestades, et süüdimõistetu osas on karistust eelnevalt täiendavalt individualiseeritud, on kohtul õigus otsustada, kas juhtudel, mil isik rikub karistuse ositi tasumise kohustust, tuleb kohtuotsus täitmisele pöörata koheselt rikkumise ilmnemisel (nt ühe osa tähtaegselt tasumata jätmisel) või alles pärast rahalise karistuse tasumiseks antud lõpptähtaja möödumist. KarS §-s 82 sätestatud tähtajad hakkavad sellisel juhul kulgema otsuse täitmisele pööramisest või rahalise karistuse tasumiseks antud lõpliku tähtaja möödumisest.
TMS § 206 lg 1 võimaldab teha järelduse, et kui süüdimõistetu pole tasunud rahalise karistuse osa kohtuotsusega määratud tähtaja jooksul, muutub kohtuotsusest tulenev rahalise karistuse nõue sissenõutavaks. Ka KrMS § 417 lg 3 pinnalt on võimalik sedastada, et täitemenetluse alustamine on võimalik siis, kui süüdimõistetu pole järginud karistuse ositi tasumise tähtaegu. Seega ei vasta TMS § 206 lg-le 1 ega ka KrMS § 417 lg-s 3 sätestatule arusaam, mille kohaselt muutub kohtuotsusest tulenev rahaline karistus, mille tasumine on vastavalt KarS § 66 lg-le 1 kindlaks määratud ositi, sissenõutavaks alles pärast kõigi rahalise karistuse osade tasumiseks määratud lõpptähtaega, sest juba ühe rahalise karistuse osa tasumata jätmisel on kohtul seadusest tulenevalt õigus otsus täitmisele pöörata. Kui kohus on vastavalt KarS § 66 lg-le 1 süüdlasele mõistetud rahalise karistuse tasumise kindlaks määranud osade kaupa, kuid isik ei järgi tasumise korda või tähtaega vähemalt ühe osa suhtes, muutub kohtuotsusest tulenev rahaline karistus sissenõutavaks tervikuna, s.o nii tasumata kui ka edasiselt tasumisele kuuluvate rahalise karistuse osade suhtes. Sarnaselt KrMS § 424 regulatsiooniga võimaldab karistuse ajatamist ka KarS § 66 lg 1. Kuigi KarS § 82 lg 2 p-s 3 kasutatud väljend „karistuse täitmise tähtaja pikendamine“ pole mõistega „ajatamine“ samatähenduslik, omavad mõlemad meetmed kohtuotsuse täitmisele pööramise seisukohalt sarnast toimet, sest kuni selle ajani, mil kohus on rahalise karistuse tasumise tähtaega pikendanud või määranud kindlaks tähtaja karistuse osa tasumiseks ja see tähtaeg pole veel saabunud, puudub alus kohtuotsuse täitmisele pööramiseks. Teisisõnu ei ole selle aja vältel alust pidada rahalise karistuse nõuet sissenõutavaks. Seega tuleb kohtuotsuse täitmise aegumine ajavahemiku vältel, mille jooksul peab süüdimõistetu rahalise karistuse tasuma osade kaupa, kuni otsuse täitmisele pööramiseni, lugeda KarS § 82 lg 2 p 3 tähenduses peatunuks. Kuivõrd kriminaalmenetluse seadustikus ja täitemenetluse seadustikus puudub täpsem sellekohane regulatsioon, on kohtul KarS § 66 lg 1 alusel ajatatud rahalise karistuse puhul jõustunud kohtuotsusest tuleneva korra ja tähtaegade eiramisel otsuse täitmisele pööramise küsimuse lahendamisel avaram otsustusulatus. Arvestades, et süüdimõistetu osas on karistust eelnevalt täiendavalt individualiseeritud, on kohtul õigus otsustada, kas juhtudel, mil isik rikub karistuse ositi tasumise kohustust, tuleb kohtuotsus täitmisele pöörata koheselt rikkumise ilmnemisel (nt ühe osa tähtaegselt tasumata jätmisel) või alles pärast rahalise karistuse tasumiseks antud lõpptähtaja möödumist. KarS §-s 82 sätestatud tähtajad hakkavad sellisel juhul kulgema otsuse täitmisele pööramisest või rahalise karistuse tasumiseks antud lõpliku tähtaja möödumisest.
Sarnaselt KrMS § 424 regulatsiooniga võimaldab karistuse ajatamist ka KarS § 66 lg 1. Kuigi KarS § 82 lg 2 p-s 3 kasutatud väljend „karistuse täitmise tähtaja pikendamine“ pole mõistega „ajatamine“ samatähenduslik, omavad mõlemad meetmed kohtuotsuse täitmisele pööramise seisukohalt sarnast toimet, sest kuni selle ajani, mil kohus on rahalise karistuse tasumise tähtaega pikendanud või määranud kindlaks tähtaja karistuse osa tasumiseks ja see tähtaeg pole veel saabunud, puudub alus kohtuotsuse täitmisele pööramiseks. Teisisõnu ei ole selle aja vältel alust pidada rahalise karistuse nõuet sissenõutavaks. Seega tuleb kohtuotsuse täitmise aegumine ajavahemiku vältel, mille jooksul peab süüdimõistetu rahalise karistuse tasuma osade kaupa, kuni otsuse täitmisele pööramiseni, lugeda KarS § 82 lg 2 p 3 tähenduses peatunuks.
lahendi täitmise tähtaeg
täitmisele pööramise tähtaeg
Riigikohtu kriminaalkolleegium on varasemas praktikas asunud seisukohale otsuse täitmine KarS § 82 mõttes hõlmab lahendi jõustumisele järgnevat menetlust, mis koosneb süüdimõistva kohtuotsuse täitmisele pööramisest ja sellele järgnevast otsuse resolutiivosas määratu reaalsest täideviimisest (vt RKKKm 3-1-1-20-08, p 12 ja 3-1-1-118-09, p 14). Samuti on kolleegium leidnud, et väärteomenetluse seadustiku (VTMS) § 203 lg 5 ja täitemenetluse seadustiku (TMS) § 202 lg 1 valguses tuleb aegunuks lugeda ka sellise väärteootsuse täitmine, mida on täitma asutud KarS § 82 lg 1 p-s 3 nimetatud tähtaja raames, kuid mida pole selle tähtaja möödumisel veel lõpuni täidetud (vt RKKKo 3-1-1-51-08, p 8.1). Alates 1. jaanuarist 2010 jõustunud KarS § 82 lõigetega 4 ja 5 on kohtuotsuse täitmise aegumise tähtajaga seonduvat oluliselt muudetud. KarS § 82 lg 4 reguleerib väärteoasjas tehtud otsuse täitmise aegumist. Sama paragrahvi 5. lõike kohaselt aegub täitmisele pööratud rahalise karistuse ja varalise karistuse sissenõue, kui rahalist karistust või varalist karistust ei ole sisse nõutud seitsme aasta jooksul kriminaalasjas tehtud kohtuotsuse jõustumisest. See tähendab, et alates 1. jaanuarist 2010 jõustunud karistusseaduse muudatustega on seadusandja asunud selgelt eristama kohtuotsuse täitmisele pööramise ja täitemenetluse läbiviimise aegumise tähtaegasid.
Aegumine on vaadeldav instituudina, mille puhul tuleb karistusseaduse muutumise korral juhinduda isiku suhtes leebemast regulatsioonist (vt RKKKm 3-1-1-114-02, p 6.3). KarS § 82 lg 5 näeb võrreldes varasema karistusseadusega ette pikema kohtuotsuse täitmise aegumise tähtaja ja omab seega süüdimõistetu suhtes raskendava iseloomuga toimet. Kui asjas tehtud süüdimõistev otsus jõustus ja pöörati täitmisele enne 1. jaanuari 2010, siis pole kõnealune säte tulenevalt KarS § 5 lg-st 3 süüdimõistetu suhtes kohaldatav ja tuleb juhinduda enne 1. jaanuari 2010 kehtinud karistusseaduse redaktsioonist.

matches:
Riigikohus
§ 313
kohus
§ 424
§ 424
kohus
Riigikohus
Riigikohus
§ 424
kohus
§ 424
§ 339
§ 424
kohus
§ 431
§ 339
Riigikohus
§ 424
kohus
§ 417
kohus
§ 313
§ 424
§ 424
§ 424
§ 424
kohus
§ 424
§ 432
Riigikohus
§ 66
§ 82
§ 206
kohus
§ 66
§ 424
§ 66
§ 82
kohus
§ 82
§ 66
§ 82
§ 203
§ 202
§ 82
§ 82
§ 82
§ 82
§ 5
§ 66
§ 206
§ 417
§ 206
§ 417
§ 66
kohus
§ 66
§ 424
§ 66
§ 82
kohus
§ 82
§ 66
§ 424
§ 66
§ 82
kohus
§ 82
§ 82
§ 203
§ 202
§ 82
§ 82
§ 82
§ 82
§ 5


Tollitariifiseaduse § 12 ja tolliseadustiku muutmise seadus – Riigi Teataja
Tollitariifiseaduse § 12 ja tolliseadustiku muutmise seadus
RT I 2002, 92, 528
Vastu võetud 16.10.2002
Vabariigi Presidendi 31. oktoobri 2002. a otsusega nr 258
§ 1. Tollitariifiseaduse (RT I 1997, 78/79, 1321; 1998, 31/32, 432; 1999, 82, 748; 2000, 84, 535; 2001, 88, 531) § 12 täiendatakse lõigetega 4–7 järgmises sõnastuses:
« (4) Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni poolt määratletud vähim arenenud riigist pärineva kauba suhtes Eestis rakendatav ühepoolse soodustollitariifi määr on null.
(5) Kui esinevad käesoleva paragrahvi lõikes 6 nimetatud tingimused, on Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni Kaubandus- ja Arengukonverentsi poolt määratletud arenguriigist ja sellega võrdsustatud muult territooriumilt pärineva kauba suhtes Eestis rakendatav ühepoolse soodustollitariifi määr pool enamsoodustusrežiimi tollitariifi määrast.
(6) Arenguriigist ja sellega võrdsustatud muult territooriumilt pärineva kauba suhtes kohaldatakse ühepoolse soodustollitariifi määra tingimustel, et selle riigi rahvamajanduse kogutoodang ühe elaniku kohta vastavalt Maailmapanga andmetele on väiksem Eesti vastavast näitajast ning kaupade import vastavast riigist kalendriaastas ei ületa 60 protsenti Eesti ja vastava riigi kogu kaubavahetusest.
(7) Nende vähim arenenud riikide ning arenguriikide ja nendega võrdsustatud muude territooriumide nimekirja, kust pärineva kauba suhtes rakendatakse käesolevas paragrahvis sätestatud ühepoolse soodustollitariifi määra, kehtestab Vabariigi Valitsus määrusega.»
§ 2. Tolliseadustikus (RT I 2001, 88, 531; 2002, 61, 375; 63, 387) tehakse järgmised muudatused:
« 2) käesoleva seadustiku § 38 lõike 3 punktis 5 nimetatud tariifsetele soodusmeetmetele allutatud kauba korral käesolevas seadustikus.»;
2) seadustikku täiendatakse §-dega 461 ja 46 2 järgmises sõnastuses:
« § 461. Soodustatud riigist pärineva kauba mõiste määratlus
(1) Tollitariifiseaduse mõttes vähim arenenud riigist, arenguriigist või sellega võrdsustatud muult territooriumilt (edaspidi soodustatud riik) pärineva kauba suhtes üldisest soodustussüsteemist tulenevate tariifsete soodustuste kohaldamiseks käsitatakse sellest riigist pärinevatena järgmisi kaupu:
1) soodustatud riigis täielikult saadud või toodetud kaup käesoleva seadustiku § 42 tähenduses;
2) soodustatud riigis toodetud kaup, milles on kasutatud sellest riigist mittepärinevat materjali, tingimusel, et materjali on soodustatud riigis piisavalt töödeldud käesoleva seadustiku § 462 tähenduses.
(2) Käesoleva seadustiku § 42 lõike 2 punkte 6 ja 7 kohaldatakse kauba sooduspäritolu tingimusena üksnes laeva suhtes:
1) mis vähemalt 50 protsendi ulatuses kuulub soodustatud riigi kodanikele või äriühingule, mille peakontor asub selles riigis ja mille juht või juhtkond, juhatuse või nõukogu esimees ning enamik mõlema organi liikmeid on selle riigi kodanikud. Äriühingu puhul peab vähemalt pool selle osadest või aktsiatest otseselt või kaudselt kuuluma nimetatud soodustatud riigile, selle avalik-õiguslikele juriidilistele isikutele või kodanikele;
2) mille kapten ja ohvitserid on soodustatud riigi kodanikud;
3) mille meeskonnast vähemalt 75 protsenti on soodustatud riigi kodanikud.
§ 462. Soodustatud riigist mittepärineva materjali kasutamise tingimused
(1) Soodustatud riigis toodetud kaupa, milles on kasutatud sellest riigist mittepärinevat materjali, loetakse piisavalt töödelduks, kui kaup on läbinud olulise ja majanduslikult põhjendatud töötlemise või toimingu või soodustatud riigist mittepärinev materjal ei ületa teatud osa kaubast.
(2) Soodustatud riigist mittepärineva materjali töötlemisel loetakse ebapiisavaks käesoleva seadustiku § 43 lõikes 3 sätestatud toimingud ja täiendavalt järgmised toimingud:
1) jahutamine, säilitamine soola, vääveldioksiidi või mõne muu aine vesilahuses, värvimine, klaas- ja plasttaarasse villimine;
2) üht või mitut sorti toodete segamine, kui saadud segu üks või mitu komponenti ei vasta tingimustele, mis võimaldaksid neid käsitada soodustatud riigist pärinevatena;
3) kahe või enama käesoleva lõike punktides 1–2 nimetatud toimingu kombinatsioon, samuti nende kombinatsioon kahe või enama käesoleva seadustiku § 43 lõike 3 punktides 1–5 nimetatud toiminguga;
4) kaubatoormeks kasutatava looma tapmine.
(3) Töötlemis- ja muud toimingud, samuti teatud kaupade korral soodustatud riigist mittepärineva materjali osakaal, mille puhul kaup loetakse sooduspäritolu saamiseks piisavalt töödelduks, sätestatakse sooduspäritolu reeglites. Kauba sooduspäritolu reeglid kehtestab Vabariigi Valitsus määrusega.»


27.09.1995 otsus nr 613
1) ametikohustuste süüline täitmata jätmine või mittenõuetekohane täitmine, sealhulgas omakasu ajendil notari tasumääradele mittevastava tasu võtmine;
(1) Distsiplinaarmenetluse alustamise aluseks on notari ametitegevuse järelevalve tulemused, Notarite Koja ettepanek, isiku kaebus või muu dokument või teade, mis annab alust arvata, et notar on toime pannud distsiplinaarsüüteo. Distsiplinaarmenetluse alustamise aluseks olevate asjaolude kohta nõuab justiitsminister notarilt kirjaliku seletuse.
(1) Distsiplinaarmenetluse alustamise käskkirjaga moodustatakse distsiplinaarsüüteo tuvastamiseks komisjon ja määratakse selle töö lõpetamise tähtaeg, mis ei tohi olla lühem kui 10 tööpäeva.
(2) Komisjoni koosseisu kuulub kolm inimest, kellest vähemalt üks on tegevnotar. Selleks valitakse Notarite Koja koosolekul viieks aastaks viis notarit, kelle hulgast määrab justiitsminister komisjoni koosseisu kuuluvad notarid või notari.
(3) Komisjon esitab justiitsministrile oma seisukoha distsiplinaarsüüteo tuvastamise ning määratava distsiplinaarkaristuse kohta või distsiplinaarsüüteo puudumise kohta.
(4) Komisjon on otsustusvõimeline, kui tema istungist võtab osa kogu komisjoni koosseis. Komisjoni otsus võetakse vastu lihthäälteenamusega. Kui komisjoni liikmel on komisjoni seisukohaga võrreldes eriarvamus, lisatakse see kirjalikult komisjoni seisukohale.
(5) Komisjoni seisukoha esitamata jätmine määratud tähtajal ei takista asja otsustamist.
Justiitsminister annab käskkirja, milles kas loeb distsiplinaarsüüteo tuvastatuks ja määrab distsiplinaarkaristuse või loeb süüteo tuvastatuks ja suunab materjali Notarite Kojale meetmete võtmiseks ja lõpetab distsiplinaarmenetluse või loeb distsiplinaarsüüteo puudumise tuvastatuks ning lõpetab distsiplinaarmenetluse.
§ 11. Distsiplinaarkaristuse määramise tähtajad
(1) Käesoleva seaduse § 2 punktis 1 nimetatud süüteo eest võib distsiplinaarkaristuse määrata 10 aasta jooksul süüteo toimepanemise päevast arvates ning kolme kuu jooksul süüteo toimepanemisest teadasaamise päevast arvates.
(2) Käesoleva seaduse § 2 punktis 2 nimetatud süüteo eest võib distsiplinaarkaristuse määrata kuue kuu jooksul süüteo toimepanemise päevast arvates ning ühe kuu jooksul süüteo toimepanemisest teadasaamise päevast arvates.
§ 16. Distsiplinaarkaristuse määramise peale kaebuse esitamine
Notar võib distsiplinaarkaristuse määramise peale esitada kaebuse Tallinna linnakohtule ühe kuu jooksul talle distsiplinaarkaristuse määramisest teatamise päevast arvates.
§ 19. Teist notarit asendava notari vastutus
Notar, kes on nimetatud teise notari asendajaks, vastutab asendajana toimepandud distsiplinaarsüüteo eest käesoleva seaduse §-des 2–18 sätestatud alusel ja korras.
(1) Notarikandidaat, kes on nimetatud notari asendajaks, vastutab notari asendajana toimepandud distsiplinaarsüüteo eest käesoleva seaduse §-des 2, 4–7, 11–17 sätestatud alusel ja korras.
§ 23. Distsiplinaarkaristuse määramise õigus
(1) Noomituse või rahatrahvi määramise õigus on Notarite Koja eestseisusel.
(2) Kandidaaditeenistuse lõpetamise otsustab Notarite Koja ettepanekul justiitsminister, kuulanud ära notarikandidaadi selgitused.
(1) Notarikandidaadi distsiplinaarvastutusele võtmisel kohaldatakse töötajate distsiplinaarvastutuse seaduse (RT I 1993, 26, 441) § 6 1. ja 2. lõiget, § 7 1. ja 3. lõiget, § 8 1. lõiget, §-e 9–15, § 17 1. ja 2. ning 4.–6. lõiget ning §-e 18 ja 23.
(2) Käesoleva paragrahvi 1. lõikes nimetatud sätete kohaldamisel kuuluvad tööandja õigused kandidaaditeenistuse lõpetamise korral justiitsministrile ning muudel juhtudel Notarite Kojale.


Paide linna kalmisturegistri pidamise määrus – Riigi Teataja
Paide linna kalmisturegistri pidamise määrus
Paide linna kalmisturegistri pidamise määrus - sisukord
§ 12 Andmete andmekogusse kandja ja tähtajad
§ 13 Ebaõigete andmete parandamine
§ 15 Andmete õiguslik tähendus
§ 16 Andmetele juurdepääsu õigus
§ 17 Andmekogu kasutamise õiguse andmine
§ 18 Andmekogu kasutamise õiguse lõppemine ja äravõtmine
§ 19 Järelevalve andmekogu pidamise üle
§ 20 Andmekogu pidamise lõpetamine
§ 21 Andmekogu moodustamine
RT IV, 03.05.2018, 56
Vastu võetud 19.04.2018 nr 29
Määrus kehtestatakse kalmistuseaduse § 11 ja avaliku teabe seaduse § 435 lõike 1 alusel.
(1) Paide linna kalmistute andmekogu (edaspidi andmekogu) põhimääruse kehtestab ja muudab Paide Linnavolikogu (edaspidi volikogu).
(2) Registri omanik on Paide linn.
(3) Andmekogu pidamise eesmärgid on:
1) hõlbustada igapäevast tööd kalmistul ja viia seal sisse paberivaba asjaajamine;
2) süstematiseerida linna kalmistutel asuvate hauaplatside andmeid, hauaplatside kasutamisega seotud andmeid ning parendada avalike ülesannete täitmiseks nende kasutamise ja analüüsimise võimalusi;
(2) Andmekogusse kogutakse andmeid ainult Paide linna poolt hallatavate Reopalu ja Sillaotsa kalmistute kohta andmete kogumiseks ja töötlemiseks.
3) akteeritud hauaplats – plats mis on läbi 1 aastase jälgimise protseduuri võõrandatud platsi kasutajalt;
1) hauaplatside ja kalmistute struktuuri haldamise moodul;
Andmekogu majutamise, hooldamise ja pidamise kulud kaetakse linna eelarvest kalmistumajanduse korraldamiseks ettenähtud kulude arvelt.
(1) Vastutav töötleja on Paide Linnavalitsus. Vastutava töötleja juht määrab vastutava töötleja õigus(t)e teostaja(d), kellel on õigustäita vastutava töötleja ülesandeid;
5) volitab töötlejaid ja määrab nende ülesanded volitatud töötleja õiguste ning kohustuste täitmiseks;
8) täidab volitatud töötlejale pandud ülesandeid, kui volitatud töötlejad on määramata;
10) lahendab andmekogu pidamisel tekkinud küsimusi;
11) vastutab andmekogu pidamise seaduslikkuse eest;
3) päevaraamat;
4) kasutusavalduse andmed;
5) hauaplatsi jälgimise ja akteerimise andmed.
(4) Maetu kohta kogutakse andmekogusse järgmised andmed:
5) matmise kuupäev;
6) surmatõendi või surmateatise number ja väljastaja;
7) matmisviis (kirstumatus, urnimatus);
8) vabal tahtel antud andmed maetu usutunnistuse kohta.
(5) Kalmistu hauaplatsi kohta kogutakse andmekogusse järgmised andmed:
6) matuse liik (kirstuplats, urniplats);
(6) Hauaplatsi kasutaja kohta kogutakse andmekogusse järgmised andmed:
(7) Juriidilisest isikust hauaplatsi kasutaja kohta kogutakse andmekogusse järgmised andmed:
4) lahtiolekuajad.
5) avaldaja telefoninumber;
(11) Hauaplatsi jälgimise ja akteerimise andmed:
4) jälgimis- ja akteerimisprotokoll ja akt vastavalt kalmistu kasutamise korrale;
§ 12. Andmete andmekogusse kandja ja tähtajad
(2) Volitatud töötlejal on õigus keelduda andmete andmekogusse kandmisest, kui esitatud andmed on ebaõiged või ei ole kooskõlas õigusaktidega. Volitatud töötlejal on õigus teha järelevalve eesmärgil päringuid riigi registritest käesoleva määruse § 10 lõige 6 punktides 1, 2 ja 4 nimetatud andmete osas.
(3) Uue hauaplatsi loomisel kannab volitatud töötleja selle andmed andmekogusse, sidudes see kaardiga.
(5) Määruse §-s 10 lõige 8 toodud andmed kannab andmekogusse volitatud töötleja kohe, kui andmed on muutunud.
(6) Määruse §-s 10 lõigetes 4, 5, 6, ja 9 toodud andmed kannab andmekogusse volitatud töötleja hauaplatsi kasutaja teenindamise ja matuse vormistamisekäigus.
(7) Määruse §-s 10 lõigetes 4, 6 ja 9 nimetatud andmete muutumise korral uuendab volitatud töötleja andmekogu kohe, et tagada selle aktuaalsus.
(9) Volitatud töötleja puudumisel teostab volitatud töötleja toimingud vastutava töötleja poolt määratud vastutava isiku ülesandeid täitev töötleja.
§ 13. Ebaõigete andmete parandamine
§ 15. Andmete õiguslik tähendus
§ 16. Andmetele juurdepääsu õigus
(2) Kalmistuportaalis ei kuvata käesoleva määruse § 10 lõike 5 punktides 6-8, ning lõigetes 6, 7, 9, 10 ja 11 nimetatud andmeid.
3) näha hauaplatsi staatusi: kasutuses plats, kõlbmatu plats, vaba plats.
§ 17. Andmekogu kasutamise õiguse andmine
(4) Vastutav töötleja teavitab konto loomisest taotlejat kolme tööpäeva jooksul alates käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud avalduse saamisest.
§ 18. Andmekogu kasutamise õiguse lõppemine ja äravõtmine
§ 21. Andmekogu moodustamine
Paide Linnavolikogu 16. mai 2013 määrus nr 17 „Paide linna kalmistute andmekogu asutamine ja põhimäärus“ tunnistatakse kehtetuks.


Lõhkematerjalitehasele esitatavad nõuded – Riigi Teataja
Lõhkematerjalitehasele esitatavad nõuded
Lõhkematerjalitehasele esitatavad nõuded - sisukord
§ 2 Tehase projekt
§ 3 Tehase territooriumi planeering
§ 4 Tehasevälised ja tehasesisesed ohutud kaugused
§ 5 Tehasesisesed teed
§ 6 Tehase piirdetara
§ 7 Tehnoloogilised protsessid
§ 8 Tehase ohtliku tootmisüksuse ehitised
§ 9 Ohtliku ehitise ehitusviis
§ 10 Paiskpinnad
§ 11 Uksed
§ 12 Aknad
§ 13 Põrandad
§ 14 Ehitusdetailid ja seadmed
§ 15 Töökoht
§ 16 Ruumid ohtlikes ehitistes
§ 17 Ohutud ehitised ohtlikus tootmisüksuses
§ 18 Põlevate vedelike hoidmine
§ 19 Toorainehoidlad
§ 20 Hapnikukandja- ja karbamiidihoidla
§ 21 Põlevate metallipulbrite hoidmine
§ 22 Lõhkematerjali katsestendid, katsestrekk ja hävitamisplats
§ 23 Administratiiv- ja olmeruumid
§ 24 Laboratoorium
§ 25 Häire- ja tuletõrjeseadeldised
§ 26 Tuletõrje veevarustus
§ 27 Küte ja tuulutus
§ 28 Elektrivarustus
§ 29 Piksekaitse
§ 30 Lõhkematerjali valmistamine
§ 31 Tuulutusseadmed
§ 32 Suitsetamiskeeld
§ 33 Toorained
§ 34 Puhtus ja korrashoid
§ 35 Avarii likvideerimise plaan
RT I, 25.08.2017, 4
[RT I, 08.04.2015, 2 - jõust. 01.07.2015]
Vastu võetud 01.06.2005 nr 63
RTL 2005, 63, 909
jõustumine 13.06.2005
24.05.2006 RTL 2006, 45, 794 04.06.2006
02.04.2015 RT I, 08.04.2015, 2 11.04.2015, osaliselt 01.07.2015
17.08.2017 RT I, 25.08.2017, 2 28.08.2017
Määrus kehtestatakse ehitusseadustiku § 11 lõike 4 ja lõhkematerjaliseaduse § 24 lõike 5 alusel.
[RT I, 25.08.2017, 2 - jõust. 28.08.2017]
(1) Määrus sätestab nõuded lõhkematerjalitehasele.
(2) Määruses sätestatud nõuded kehtivad ka lõhkematerjalitehase (edaspidi tehas) allüksuse kohta, kus lõhkeainet sisaldavat toodet lahti võetakse, korrastatakse või töödeldakse lõhkematerjali valmistamiseks vajaminevat plahvatusohtlikku ainet.
§ 2. Tehase projekt
[Kehtetu – RT I, 08.04.2015, 2 - jõust. 01.07.2015]
§ 3. Tehase territooriumi planeering
(1) Tehase ehitised peavad paiknema selliselt, et üksteisega tehnoloogiliselt seotud ohtlikud tootmisüksused moodustaksid ühise kompleksi tehase territooriumil. Ohtliku tootmisüksuse piiridesse võib rajada teisi ohtlikke ehitisi, pidades kinni ehitistevahelisest ohutuse kaugustest ja tuleohutuskujadest.
(2) Ohtlike tootmisüksuste, hoonete ja rajatiste ehitamisel põlengu ülekandmise vältimiseks tuleb ehitised ümbritseda vähemalt 5 meetri laiuse tuletõkestusribaga. Tuletõkestusribast seespool ei tohi olla kergsüttivat materjali ja kuivanud rohtu ning peab olema puhastatud süttivast pinnasest.
(3) Ohtlikeks ehitisteks loetakse ehitisi tehase territooriumil, kus tootmistehnoloogilise protsessi kohaselt asub lõhkematerjal, välja arvatud katse- ja uuringulaboratooriumid.
(4) Ohututeks ehitisteks loetakse ohtlikke hooneid ja tootmisüksusi, kus tootmistehnoloogilise protsessi kohaselt ei asu lõhkematerjale.
§ 4. Tehasevälised ja tehasesisesed ohutud kaugused
(1) Tehaseväline ohutu kaugus on tehase ohtlike hoonete ja rajatiste vähim lubatud kaugus erirežiimiga hoonetest, kust inimeste evakueerimine on raskendatud, elamurajoonidest, tööstusehitistest ja liiklusmagistraalidest.
(2) Tehasesisene ohutu kaugus on vähim lubatud kaugus tehase ohtlikest hoonetest ja rajatistest kaitstava ehitiseni, mis tagab, et võimaliku avarii korral ühes ohtlikus hoones ei leviks avarii teise hooneni. See kaugus ei tohi olla väiksem ehitiste vähimast lubatavast tuleohutuskujast.
(3) Kui ohtlikud hooned ja rajatised asuvad üksteisele lähemal kui on ette nähtud lõikes 12 esitatud nõuetes, siis tuleb tehasevälise ohtliku kauguse määramisel arvestada kõikides ohtlikes hoonetes säilitatavat lõhkeaine kogust.
(4) Ohutu kaugus mõõdetakse kas hoonestatud või projekteeritava ehituskrundi piirist. Üksikute eraldi asetsevate, samuti hooajaliselt asustatud eluhoonete puhul mõõdetakse kaugus vastava hoone lähimast välisseinast. Kaugus liiklusmagistraalidest mõõdetakse kas maantee äärest, veetee piirist või lähimast raudteeroopast, õhuliinide puhul selle vertikaalprojektsioonist maapinnale.
(5) Tehase ohtliku tootmisüksuse ja lõhkematerjalihoidla, kus hoitakse allklassi 1.1 lõhkematerjale, kaugus ehitistest, kus sageli viibivad inimesed, samuti erirežiimiga hoonetest, muinsuskaitseliselt tähtsatest objektidest ja liiklusmagistraalidest arvutatakse valemiga
r – ohtliku ehitise ja kaitstava objekti vaheline kaugus, m;
Q – hoitava lõhkematerjali mass kg;
k – ohutuskoefitsient, mille väärtused on esitatud tabelis 1.
k väärtus Kaitstav objekt
1. 40 haigla, vanadekodu, lasteaed, vangla või mõni muu sarnane hoone
2. 30 elamurajoon
3. 22 üksikult asuv elamu, tööstus- või ühiskondlik hoone või üle 1000 m 3 mahuga vedelkütusehoidla, sadam, lennuväli
4. 15 raudtee, maantee, veetee või hooajaliselt kasutatav üksik hoone
(6) Kui allklassi 1.1 lõhkematerjali plahvatus annab lisaks õhulööklainele suuri materjalitükke, siis ehitiste minimaalne kaugus peab olema 275 m ja liiklusmagistraali minimaalne kaugus peab olema 180 m.
(7) Kui lõhkematerjalihoidlas on allklassi 1.2 lõhkematerjal, arvutatakse ohutud kaugused valemiga
kusjuures ohutuskoefitsiendi k väärtus on esitatud tabelis 2.
1. 76 Tabeli 1 punktides 1 kuni 3 nimetatud objektid ning plahvatuse korral võib esineda suurte tükkide laialipaiskumine, siis peab ehitise minimaalne kaugus olema 135 m
2. 56 Tabeli 1 punktides 1 kuni 3 nimetatud objektid ning plahvatusega ei kaasne suuri ohtlikke tükke, siis peab ehitise minimaalne kaugus olema 90 m
3. 51 Tabeli 1 punktis 4 nimetatud objektid ning plahvatuse korral võib tekkida suuri tükke
4. 39 Tabeli 1 punktis 4 nimetatud objektid ning plahvatuse korral ei kaasne suuri tükke
(8) Kui lõhkematerjalitehases ja -hoidlas on allklassi 1.3 lõhkematerjal, arvutatakse ohutud kaugused valemiga
ja kaitstavateks objektideks on tabelis 1 nimetatud ehitised. Minimaalne kaugus peab olema 30 m. Liiklusmagistraali suhtes arvutatakse ohutud kaugused valemiga
Liiklusmagistraali minimaalne kaugus peab olema 40 m. Kui lõhkematerjalihoidlas on kuni 100 kg lõhkematerjali, ei ole ohtlikku kaugust vaja arvutada. Seejuures peab ehituslike abinõudega tagatama, et avarii korral väljapoole hoidlat mingit kahjulikku mõju ei teki, või levib see ainult ohutusse suunda.
(9) Allklassi 1.4 lõhkematerjali hoidlatele ohutut kaugust ei arvutata, kui selles ei hoita üle 100 kg lõhkematerjali. Kui lõhkematerjalihoidlas hoitav lõhkematerjali kogus on üle 100 kg, võetakse ohutud kaugused tabelist 3.
Lõhkematerjali kogus (kg) Minimaalne ohutu kaugus ehitistest (m)
(10) Kui kaitstav objekt asub vahetult õhulööklaine levimise tõkke taga, võib kooskõlastatult Tehnilise Järelevalve Ametiga vähendada käesolevas paragrahvis sätestatud ohutuid kaugusi kuni 50%.
(11) Kahe ohtliku objekti vahekauguse määramisel tuleb ohustatava objektina arvestada suuremat lõhkeaine kogust sisaldavat objekti.
(12) Allklassi 1.1 lõhkematerjali puhul arvutatakse tehase territooriumil asuvate ehitiste ohutud kaugused valemiga
ohutuskoefitsient k väärtused on toodud lisas.
(13) Allklassi 1.5 lõhkematerjali puhul tehase territooriumil asuvate ohutute ehitiste kaugused arvutatakse lõikes 12 esitatud valemi alusel, võttes k väärtuseks 2,0. Kui ohustataval objektil viibivad alaliselt inimesed, siis peab kaugus olema vähemalt 30 m.
(14) Kui tehase ehitusprojektis on üldtunnustatud metoodikat ja ohutu kauguse ulatust mõjutavate ehituslike ja muude meetmetega arvestades tõendatud, et ohutud kaugused erinevad käesolevas määruses sätestatust, lähtutakse ohutute kauguste määramisel tehase ehitusprojektis esitatud arvutustest.
§ 5. Tehasesisesed teed
(1) Lõhkematerjali autoveoks ettenähtud veoteed peavad võimaldama ohutut kahesuunalist liiklust tehase territooriumil. Kui see ei ole võimalik, siis peab olema küllaldaselt teelaiendeid möödasõiduks või peab veoteel olema kehtestatud ühesuunaline liiklus.
(2) Veotee peab olema kõvakattega. Katteta veotee on lubatav juhul, kui selle kandevõime tagab veokite ohutu liikluse. Ristmikud ning sisse- ja väljasõidud peavad olema hästi jälgitavad ja märgistatud.
(3) Lõhkematerjali veoteedel peavad olema liiklusmärgid ja sildid kirjaga «Lõhkematerjali vedu». Suurimaks lubatud kiiruseks tehase territooriumil on 20 km/h.
(4) Lõhkematerjali veoks tehase territooriumil tuleb kasutada plahvatusohutuid elektri- või diiselmootoriga veovahendit, mille nõuetekohane kasutamine ei põhjusta lõhkematerjali süttimist.
(5) Plahvatusohtlikud mootorveokid, diisel- ja elektrivedurid võivad ohtlikele hoonetele ja rajatistele läheneda vaid 20 m kaugusele või peatuseta mööduda ohtlikest hoonetest, kui seal hoitava lõhkeaine puhul on süttimisoht välistatud. Peatumiseks ei loeta vagunite lahti- või kinnihaakimist.
§ 6. Tehase piirdetara
(1) Tehase territoorium tuleb piirata vähemalt 2,0 m kõrguse tugeva traatvõrgust või okastraadist taraga. Traatvõrgu ülaservas peab olema vähemalt neli okastraadiriba ja alaservas vähemalt üks okastraadiriba, kui tera alaserv ei ole jäigalt maa külge kinnitatud. Okastraadiribade vahekaugus ei tohi olla üle 15 cm ning tarapostide vahe mitte üle 3,0 m.
(2) Ohtlikest hoonetest ja rajatistest, kus paikneb lõhkematerjal, peab olema piirdetara kaugus vähemalt 30 m, kui ohtlik mõju lõhkeainele on võimalik väljastpoolt. Kui väline ohtlik mõju on tehniliste abinõude või looduslike tõketega välditud, võib piirdetara kaugust vähendada ohtlikust ehitisest kuni 15 m.
(3) Tuleb tagada, et kõrvalistel isikutel ei oleks võimalust siseneda tehase territooriumile ilma tehase esindajata ning kontrolli juurdepääsuteede kaudu sisenemisel tehase territooriumile.
§ 7. Tehnoloogilised protsessid
(1) Lõhkematerjalide valmistamise tehnoloogiline protsess tuleb organiseerida selliselt, et oleks tagatud:
1) kompleksne mehhaniseerimine ja automatiseerimine ning vajaduse korral kaugjuhtimine;
2) seadmete ja aparatuuri hermeetilisus, vältimaks tule- ja plahvatusohtlike gaaside, tolmu või auru sattumist tootmisüksustesse;
3) veekasutuse kinnine süsteem;
4) mürgiste lisandite puudumine või esinemine lubatud piirkontsentratsioonis puhastusseadmest väljunud vees.
(2) Mahutid, seadmed ja torustikud, milles võib töödeldav tooraine välistemperatuuri mõjul tarduda või kristalliseeruda, peavad olema varustatud soojusisolatsiooniga või olema soojendatavad.
(3) Mahutid peavad olema varustatud ülevoolupiirelitega.
(4) Torustikud, mis ühendavad tehnoloogilisi seadmeid akumulatsiooni või toitemahutitega, peavad olema võimalikult väheste käänakutega ja täielikult tühjendatavad.
(5) Lõhkematerjali võib hävitada ja katsetada ühisel platsil, kui neid töid tehakse eri aegadel ja platsi eri kohtades lõhkematerjaliga töötamise eest vastutava isiku korraldusel.
§ 8. Tehase ohtliku tootmisüksuse ehitised
(1) Ohtliku tootmisüksuse hoone rajamiseks tuleb kasutada materjale, mis hoones toimuva plahvatuse korral ei moodusta raskeid tükke.
(2) Ohtliku tootmisüksuse hoones peavad olema paiskpinnad, mis ruumis oleva lõhkeaine plahvatuse korral võimaldavad kiiret survekoormust ettenähtud suunas.
§ 9. Ohtliku ehitise ehitusviis
(1) Ohtlik ehitis peab olema ühe järgmise ehitusviisiga:
1) kerge katusega paiskpindadega hoone, millel on üks või kaks paiskseina ning ülejäänud seinad on sõltuvalt lõhkeaine paigutusest selliselt ehitatud, et nende kaitsetoime ümbrusele oleks tagatud ettenähtud ohutu kaugusega;
2) raske katusega paiskpindadega hoone, millel on üks või kaks paiskseina. Sõltuvalt lõhkeaine paigutusest on ülejäänud seinad ehitatud selliselt, et nende kaitsetoime ümbrusele oleks tagatud ettenähtud ohutu kaugusega. Sõltuvalt lõhkeaine paigutusest on raske katus ehitatud selliselt, et ümbruskond ei saaks kahjustatud tulest, leegist või rasketest tükkidest. Katuse tõusunurk on paiskseinte suhtes vähemalt 15º-se nurga all;
3) raske katusega karkassehitis, kus karkass on terasest või raudbetoonist ning ankurdatud katuse ja vundamendi külge. Karkass peab vastu pidama seesmisele purustavale survele ja katuse raskusele, millele väljastpoolt langevad suured tükid. Kergehituslike välisseinte vooderduseks võib kasutada kergeid ehitusmaterjale, mis plahvatuse mõjul ei moodusta raskeid tükke. Neid seinu ei loeta paiskseinteks;
4) mullaga kaetud ehitisel on mullaga kaetud kõik seinad, välja arvatud väljapääsud ja paiskseinad. Muldvallis ei tohi olla suuri kive ja vall peab olema katusest vähemalt 60 cm kõrgem. Valli nõlvanurk peab vastama materjali loomulikule varisemisnurgale. Sissekäigu ja paiskseinte juures peavad olema tiibseinad, mis paiknevad sissekäigu või paiskseinaga 45º-se nurga all. Mullaga kaetud seinad võivad olla raudbetoonist või kergbetoonist. Katus võib olla võlvitud ja kergbetoonist või horisontaalne ja raudbetoonist.
(2) Lõikes 1 nimetatud ehitusviisid ei ole kohustuslikud hoonele, kus valmistatakse flegmatiseeritud lõhkeaine vesiemulsiooni või detonatsioonitundetut lahust ja emulsiooni.
§ 10. Paiskpinnad
(1) Ohtliku ehitise paiskpinnad peavad olema piisava suurusega, valmistatud kergest ehitusmaterjalist ja plahvatusel kergesti kinnitustest vallanduma. Seina või katuse konstruktsioon ei tohi võimaldada raskete paisketükkide moodustamist ega olema vastupanuvõimeline.
(2) Paiskpinna kummalgi küljel ei tohi olla ehituskonstruktsioone ega seadmeid, mis plahvatuse korral raskeid või teravaservalisi tükke moodustaksid ning eraldi eemale paiskuksid.
(3) Puidu kasutamisel paiskpinna ehitusmaterjalina peab see olema kaetud tuleohtu vältiva ainega.
§ 11. Uksed
(1) Paiskseina ukse konstruktsioon peab olema seinale vastav. Evakuatsiooniuks peab kergesti avanema evakuatsioonisuunas. Lükanduks on lubatav, kui on piisavalt teisi evakuatsiooniväljapääse.
(2) Ukse, mille juures võib olla löögi- või hõõrdumistundlik lõhkeaine, kinnitusdetailid peavad olema pronksist või plastmassist.
§ 12. Aknad
(1) Päikesepoolsed aknad tuleb katta kiirgustkaitsva seguga, kui päikesekiirgus suurendab lõhkeaine ohtlikkust.
(2) Tööruumis, kus võib olla lõhkeainetolmu, peab aknalaud olema horisontaaltasapinna suhtes 60º väljapoole kaldu.
(3) Aknaraame võib valmistada ka puust. Kui aken on ette nähtud kasutamiseks ka hädaväljapääsuna, peab see avanema väljapoole ja aknalaua kõrgus põrandast ei tohi olla üle 60 cm.
§ 13. Põrandad
(1) Ohtlikus ruumis, kus hoitakse elektrostaatilisest laengust süttivat lõhkeainet, peab põrand olema elektrostaatiliselt maandatud.
(2) Põrandas ei tohi olla kanaleid või süvendeid. Kui nende olemasolu on vajalik, peavad nad olema selliselt kaetud, et oleks välditud lõhkeaine sattumine kanalisse või süvendisse.
(3) Ohtliku ruumi põrandal, kus hoitakse pakendamata lõhkematerjali, peab olema läbilaskmatu, tasane ja vuukideta pealispind. Põranda kattematerjal ei tohi anda käimisel süütamisvõimelisi sädemeid. Põrand peab olema kergesti puhastatav.
§ 14. Ehitusdetailid ja seadmed
(1) Ohtliku ruumi ehitusdetailid ja seal paiknevad seadmed peavad olema sellised, et oleks välditud lõhkeaine süttimine soojusest, hõõrdumisest või löögist.
(2) Ohtlikku ruumi sisenevad või sealt väljuvad kanalid ja läbimisavad, mis vastuvõttu või varustusseadmeid teenindavad, peavad olema ehitatud ja kaitstud selliselt, et tulekahju või plahvatuse üleminek ühest ruumist või hoonest teise oleks välditud.
§ 15. Töökoht
(1) Töökoht ja sisseseade peavad ohtlikus ruumis paiknema selliselt, et töötaja võiks töökohalt ja ruumist takistamatult lahkuda.
(2) Töökoht, kus töötaja on eriti ohustatud tulekahjust või plahvatusest, peab paiknema kaitseruumis. Eriti ohtlike töökohtade loetelu määratakse ohutusjuhendiga.
(3) Kui ohtlikus ruumis on projekteeritust rohkem töökohti ja see on ette nähtud ohutusjuhendis, peab ettevõtja tagama kaitseabinõud kõikidele töökohtadele.
§ 16. Ruumid ohtlikes ehitistes
(1) Teenindusruum peab olema piirnevatest tootmisruumidest eraldatud seintega ainult siis, kui nendes ruumides töötamine vajab erikaitset nn kaitseruumi näol.
(2) Kaitseruum on töökoht ohtlikus ehitises või selle lähedal, milles ei ole lõhkeainet ja kus töötaja tulekahju või plahvatuse korral on nende mõjude eest kaitstud.
(3) Kaitseruum peab ohtlikest ehitistest või ruumidest tuleneva mõju suhtes kindlalt kaitstud olema.
(4) Plahvatuse või tulekahju ülekandmise tõkestamiseks ühest naaberruumist teise tuleb nende vahele ehitada puhverruum, mis on alaliste töökohtadeta ohutu ruum.
§ 17. Ohutud ehitised ohtlikus tootmisüksuses
(1) Ohtlikus tootmisüksuses peab ohutute ehitiste arv, kus pidevalt viibib töötajaid, olema vajalikul määral piiratud.
(2) Ohutud ehitised peavad olema sellised, et nende põleng ohtlikele ehitistele üle ei kanduks.
(3) Ohutute ehitiste aknad ei või paikneda võimaliku lööklaine levikusuunas ning nende aknad ei tohi purunemisel anda ohtlikke kilde.
§ 18. Põlevate vedelike hoidmine
(1) Põlevate vedelike hoidla peab olema ohtlikest ehitistest vähemalt 20 m kaugusel. Kõrvalekalle minimaalkaugusest on lubatav, kui ehituslike abinõude või tehniliste rajatiste abil on tagatud samaväärne ohutus.
(2) Põlevate vedelike vastuvõtul ja väljaandmisel ei tohi esineda nende laialipritsimist, mahavalgumist, piserdamist ega järsku segunemist, samuti ei tohi nende protsesside käigus sattuda naftasaadustesse vett või mehaanilisi lisandeid.
(3) Mahutite täitmis- ja tühjendamistorustik peab olema maandatud ja torude otstes olema tihedad sõelad tahkete osakeste püüdmiseks.
(4) Põlevate vedelike hoidlas ei tohi teha töid, mis põhjustavad sädemeid või lahtist tuld. Mahuteid võib avada ja sulgeda sädet mitteandva instrumendiga.
(5) Põleva vedeliku mahapritsimisel või -valgumisel tuleb see kohe koguda imavate või poorsete materjalide abil ning seejärel põletamise teel hävitada. Kuni hävitamiseni hoitakse puhastus- ja kogumismaterjal suletavas metallanumas.
(6) Maandusjuhtmed ja maanduskontuurid peavad olema paigutatud selliselt, et neid oleks võimalik üle vaadata. Paralleelselt paiknevad ja teineteisest kuni 10 cm kaugusel asuvad torud tuleb ühendada omavahel iga 20 m tagant. Sama nõue kehtib ka torude ja treppide ristumisel.
§ 19. Toorainehoidlad
(1) Plahvatusohtliku tooraine hoidla ja hoiukoht, mis lõhkematerjali klassifikatsiooni järgi ei ole lõhkeaine, peab ohtlikust ehitisest ja ruumist sellises kauguses asuma, et plahvatus ei kanduks üle toorainele.
(2) Hapnikukandja, aluse ja karbamiidi, samuti mitteplahvatusohtliku tooraine laod loetakse ohututeks ehitisteks.
(3) Eriliigiliste toorainete vabas õhus hoidmisel tekkida võiva saastumise või ettekavatsematu segunemise ärahoidmiseks peavad olema ette nähtud ilmastiku mõju välistavad kaitseehitised.
(4) Nitraadi, nitriti või kontsentreeritud väävelhappega kokkupuutuvad ehitus- ja hoidladetaile ei ole lubatud valmistada puidust või muust nitreeruvast ja kergelt oksüdeeruvast ehitusmaterjalist.
§ 20. Hapnikukandja- ja karbamiidihoidla
(1) Ühes hoidlas võib koos hoida kottides või konteinerites olevat ammoonium-, naatrium- ja kaltsiumnitraati, seejuures peavad nad asuma eraldi riitades.
(2) Riida kõrgus võib olla kuni 2,6 m ja laius kuni 5 m. Riitadevaheline läbikäik peab võimaldama kasutatava laadimis-transpordivahendi ohutut töötamist.
(3) Hoidmisel ja veol ei tohi hapnikukandjad kuumeneda, reostuda kõrvaliste lisanditega ega niiskuda.
(4) Väävelhappega saastatud ammooniumnitraat tuleb viivitamatult hoidlast kõrvaldada ja saastuskoht veega pesta.
(5) Ammooniumnitraadi vesilahuse hoidmisel mahutis ei või hoidmisaeg ületada reglemendis ettenähtud aega. Hoidmisel tuleb tagada vesilahuse ettenähtud temperatuur ja kontsentratsioon.
(6) Karbamiide võib hoida nii kottides kui ka lahtiselt.
§ 21. Põlevate metallipulbrite hoidmine
(1) Ühes hoidlas võib hoida valmistajatehase taaras alumiiniumi, siliko-alumiiniumi ja ferrosiliitsiumi pulbrit.
(2) Hoidla põrand peab olema tulekindlast materjalist, mis löögi või hõõrdumise puhul ei anna sädemeid.
(3) Metallipulbrite purgid peavad asetsema suletuna eraldi virnas, kaantega ülespoole kuni kahes kihis, kusjuures kihtide vahel peavad olema puitliistud.
(4) Hoidlas ei tohi purke avada ega teha tuletöid, samuti ei tohi hoidlas kasutada sisepõlemismootoriga laadimis-transpordivahendit.
§ 22. Lõhkematerjali katsestendid, katsestrekk ja hävitamisplats
(1) Tolmu- ja gaasiplahvatusohutu lõhkematerjali valmistamisel peavad lõhkematerjalitehases olema katsestendid seal toodetava lõhkematerjali katsetamiseks, samuti katsestrekk lõhkeaine tolmu- ja gaasiplahvatusohutuse kindlakstegemiseks ning hävitamisplats kasutamiskõlbmatu lõhkematerjali hävitamiseks.
(2) Katsestendi, katsestreki ja hävitamisplatsi juures peab katsetaja jaoks olema varjumiskoht või peavad katsestend, katsestrekk ja hävitamisplats paiknema selliselt, et katsetaja ei oleks ohustatud leegi, soojuskiirguse, lööklaine või paiskuvate tükkide poolt.
(3) Katsestend, katsestrekk ja hävitamisplats peavad olema ümbritsetud piirdetara ja hoiatusmärkidega ning varustatud fooridega selliselt, et takistada kõrvaliste isikute pääsu sinna.
(4) Katsestend peab olema varustatud tuulutusseadmega plahvatusel tekkivate mürgiste gaaside eemaldamiseks. Piisava loomuliku tuulutuse korral ei ole tuulutusseade vajalik.
(5) Katsestendi, katsestreki ja hävitamisplatsi juures peab olema nähtavale kohale välja pandud ohutusjuhendid, kus on ära näidatud ka töötaja käitumine eriolukordades.
(6) Lõhkematerjali katse- ja hävitusplatsi kaugus muudest ehitistest ja liiklusteedest peab olema vähemalt 100 m.
(7) Lõhkematerjali katse- ja hävituskoht katse- ja hävitusplatsil peab olema 10 m raadiuses puhastatud puudest, põõsastest, kuivanud rohust ja muust põlevmaterjalist.
§ 23. Administratiiv- ja olmeruumid
(1) Administratiiv- ja olmeruumide koosseisus peavad olema valvepersonali-, riietus-, puhke- ja duširuumid, kabinetid ning tualetid, mis ei tohi olla blokeeritud ohtlike tootmisüksustega.
Veaparandus - Parandatud ilmne ebatäpsus sõnas „koosseisus“ Riigi Teataja seaduse § 10 lõike 4 alusel.
(2) Riietusruumis peab tänavariietuse ja tööriietuse ning isiklike kaitsevahendite jaoks olema eraldi hoiukoht, kui tööriided on plahvatusohtlike, süttimisohtlike või tervistkahjustavate ainetega määrdunud või läbi imbunud.
§ 24. Laboratoorium
(1) Laboratoorium ei või paikneda ohtlikus hoones.
(2) Tooraine ja valmistoodangu kontrollruumi, kus tehakse täiendava ohu esilekutsumiseta pidevalt lihtsaid, korduvaid töid, käesolevas eeskirjas laboratooriumina ei vaadelda.
§ 25. Häire- ja tuletõrjeseadeldised
(1) Automaatne tulekahjusignalisatsioon peab olema paigaldatud kõikidesse ohtlikesse ruumidesse.
(2) Tulekahjust teatamiseks peavad vastavad sidevahendid olema alati kättesaadavad. See nõue on täidetud, kui on olemas automaatseadis tuletõrje väljakutsumiseks või väljaspool ohtlikku ehitist asuv telefon.
(3) Töötajate hoiatamiseks peavad olema akustilise või optilise toimega hoiatusvahendid, mis on kuuldavad või nähtavad kõikides töökohtades. Peale selle on soovitav kergelt juurdepääsetavatesse kohtadesse üles panna häirekellad, relsitükid või tühjad metallhülsid, mille abil on võimalik häiret anda.
(4) Tuletõrjevahendeid peab olema piisaval hulgal nii hoonetes kui ka väljas ning nende arv või paigutus peab olema kooskõlastatud kohaliku tuletõrje- ja päästeasutusega. Tuletõrjevahendid peavad olema kergelt kättesaadavad ja silmatorkavalt äratuntavad, kustutusviisilt sobima antud ruumis kasutamiseks ning olema külmumise ja plahvatuse mõju eest kaitstud.
(5) Hoiatusseadeldised ja nende juhtmestik peavad olema paigaldatud selliselt, et oleks tagatud nende funktsioneerimine plahvatuse või tulekahju korral.
§ 26. Tuletõrje veevarustus
(1) Tuletõrje veevarustus tuleb projekteerida ja rajada erinormide alusel.
(2) Välise tulekahju kustutamiseks ettenähtud pumpade minimaalne veejoavõimsus peab olema vähemalt 15 l/s ja veesurve 615 atmosfääri.
(3) Tuletõrjepumbad lülitatakse tulekahju korral sisse automaatselt või distantsjuhtimisega operaatoripuldist või käivitusnuppudega tuletõrjekraanide juurest.
(4) Tuletõrjehüdrant ei või paikneda hoone aknaava vastas.
(5) Ohtlikesse ruumidesse paigutatakse tuletõrjekraanid, mis tagavad joavõimsuse vähemalt 2,5 l/s.
(6) Lõhkematerjali valmistamise hoonesse, kus paikneb granuleeritud, pulbriline või vesilahuses ammooniumnitraat või metallipulber, tuletõrjetorustikku ei ehitata, kuna nende kustutamine veega ei ole lubatud.
§ 27. Küte ja tuulutus
(1) Tehase tootmisüksustes võib kasutada vee-, auru-, õhu- või elektrikütet.
(2) Küttekehade ja isoleerimata torustike välispinna temperatuur peab olema 40 ºC võrra vähem kui termiliselt tundlike lõhkeainete lagunemistemperatuur, kuid ta ei tohi ületada 80 ºC. Kui tööruumis võib esineda ohtlikult määral püssirohutolmu, ei tohi küttekehade temperatuur ületada 60 ºC.
(3) Küttekehade ja soojustorustike pealispind peab olema sile, kergesti puhastatav ning kõikidest külgedest kontrollitav. Ribiradiaatoreid võib kasutada ohututes ruumides, mis ei ole vahetus ühenduses ohtlike ruumidega.
(4) Radiaatorid ja torud peavad olema sellist värvi, millelt on tolm kergesti märgatav (roheline, helesinine).
(5) Küttekehade kaugus seinast peab olema vähemalt 100 mm ja neid ei tohi paigaldada niššidesse.
(6) Soojuskandjatel peab olema automaatregulaator, mis ei võimalda küttekeha temperatuuri tõusu üle lubatava.
(7) Küttekehasid ei tohi paigaldada paiskpinnale.
(8) Lõhkematerjali valmistamisprotsessis kasutatava soojuskandja temperatuuri lõhkeaine valmistamisseadmes ja torustikes tuleb kontrollida vähemalt kahe sõltumatu termomeetriga. Termomeeter peab olema silmatorkavas, välistele mehaanilistele mõjudele kaitstud kohas ning pidevalt registreerima temperatuuri.
(9) Ruum, kus võib tekkida süttimis- või plahvatusohtlikku gaasi, auru või tolmu, tuleb varustada vajaliku võimsusega imevtuulutusseadmega. Lisaks üldisele tuulutusele tuleb vajaduse korral kasutada iga töökoha kohalikku tuulutust ning tolmu- ja gaasiärastust, mis tuleb ette näha tehase tuulutusprojektis.
(10) Ventilaatorid, tolmukogurid ja filtrid peavad asuma väljaspool ohtlikke ruume ning nad peavad olema hõlpsasti ligipääsetavad ja puhastatavad.
(11) Tuulutuskanalid ja lõõrid tuleb ehitada selliselt, et nendesse ei koguneks ohtlikke aineid. Tuulutuskanalites ja lõõrides peavad olema puhastusavad ja neid rajatisi tuleb puhastada vähemalt üks kord aastas. Tuulutuskäigud peavad olema ehitisest lühimat teed mööda ja võimalikult sirgjooneliselt välja juhitud.
(12) Kui tehases kasutatakse põlevaid vedelikke, peab tuulutussüsteem vastama sellistele oludele kehtestatud normatiividele.
§ 28. Elektrivarustus
(1) Tehase ohtlikus tootmisüksuses tohib kasutada vaid plahvatusohutuid elektriseadmeid.
(2) Kõik ohtlikus tootmisüksuses paiknevad tehnoloogilised seadmed ja esemed, kus on võimalik staatilise elektrilaengu tekkimine, peavad olema valmistatud metallist või elektrijuhtivast materjalist (eritakistus mitte üle 105 oom/m) ja maandatud. Seadmete jadamaandus on keelatud. Seejuures ei tohi metallesemete maandustakistus ületada 20 oomi.
(3) Elektriseerimise parameetreid tuleb tööprotsessis perioodiliselt, kuid mitte harvem kui kaks korda aastas mõõta. Samal ajaperioodil tuleb kontrollida maandurite takistust ning seadmete maandustakistust. Mõõtmiste tulemused registreeritakse vastavas kontrollraamatus.
(4) Ettevõtja peab tehase ohtlikus ehitises paiknevaid elektriseadmeid enne tehase käikuandmist või pärast olulist ümberehitust ja perioodiliselt üks kord aastas sõltumatul spetsialistil kontrollida laskma. Kontrolli tulemused tuleb kanda elektriseadmete kontrolliraamatusse.
§ 29. Piksekaitse
(1) Tehase ohtlikud ehitised, samuti alalised või ajutised lõhkematerjali hoiukohad, kus on üle 50 kg lõhkeainet, peavad olema kaitstud välgu otsetabamuse, samuti välgu elektrostaatilise ja elektromagnetilise induktsiooni eest.
(2) [Kehtetu – RTL 2006, 45, 794 - jõust. 04.06.2006]
(3) Ettevõtja peab tehase piksekaitseseadmeid enne tehase käikuandmist, pärast olulist ümberehitust, välgu sisselööki, samuti perioodiliselt üks kord aastas laskma kontrollida sõltumatul spetsialistil vastavalt tunnustatud piksekaitse kontrollimetoodikale. Kontrolli tulemused tuleb kanda piksekaitse kontrolliraamatusse või koostada kontrolliakt, mida tuleb säilitada kuni järgmise kontrollini.
[RTL 2006, 45, 794 - jõust. 04.06.2006]
§ 30. Lõhkematerjali valmistamine
(1) Lõhkeaine valmistamiseks kasutatavad sõtkumis- või segamisseadmed ja tsentrifuugid peavad olema sellise ehitusega, et sisu süttimisel toimuks survelangus juba võimalikult madalal survetasemel.
(2) Ohtlikus tootmisüksuses kasutatavad jõuülekandeseadmed peavad olema sellise ehitusega või omama sellist kaitseaparatuuri, mis väldib ohtlike löökide, hõõrdekoormuse või sädemete teket.
(3) Kõigi seadmete tehnoseisundit ja nende vastavust ohutusnõuetele tuleb perioodiliselt kontrollida. Kontrolli tulemused fikseeritakse vastavas nöörraamatus.
§ 31. Tuulutusseadmed
(1) Tehases peab lisaks tehnilistele meetmetele ka organisatsiooniliste meetmetega tagama, et tuulutus- ja aspiratsiooniseadmetes ei saaks koguneda ohtlikus koguses lõhkeainetolmu. Selleks on soovitatav kasutada imevaid tuulutusseadmeid märgtolmupüüduritega.
(2) Tuulutus- ja aspiratsiooniseadmete mootorid peavad olema sellise ehitusega, et lõhkeaine tolm ega aurud ei saaks neisse tungida. Tuulutusseadet võib vaid siis kasutada, kui tema töötamisel tekkivad temperatuurid on madalamad lõhkeaine lagunemistemperatuurist ning ei teki sädemeid.
(3) Aspiratsiooniseadmed peavad olema ühendatud ja blokeeritud selliselt, et tolmutekitavate protsesside suhtes oleks neil ennetav käivitamine ja pärast viivitusega seiskamine.
(4) Ventilaatorid, separaatorid ja filtrid peavad paiknema väljaspool ohtlikke ruume ning neid tuleb perioodiliselt puhastada.
§ 32. Suitsetamiskeeld
(1) Ohtlikus tootmisüksuses on suitsetamine keelatud. Ettevõtja peab need kohad teatavaks tegema juurdepääsuteede juures keelumärgiga «Suitsetamine keelatud».
(2) Ohtlikesse ettevõtteosadesse on keelatud kaasa võtta tulemasinaid ja tuletikke. Neisse ettevõtteosadesse tohib kaasa võtta ainult neid metallesemeid, mis on töövahendid või mille kaasavõtmise on nende võimaliku tuleohtlikkusega arvestades lubanud vastutav isik.
(3) Ohutus tootmisüksuses võib sisse seada ruumid, kus suitsetamine on lubatud, kui see ei too kaasa ohu suurenemist. Nendes ruumides või kohtadel peavad olema paikselt kinnitatud tulemasinad, väljapääsude ees tuhatoosid või anumad liivaga ja väljapääsudel suitsetamiskohtadel keelumärgid «Suitsetamine keelatud».
§ 33. Toorained
(1) Lõhkeamaterjali valmistamiseks kasutatavad ained peavad olema nõutavalt puhtad ja enne kasutamist kontrollitud ning nad ei tohi sisaldada reostusaineid, mis võivad suurendada lõhkeaine tundlikkust või põhjustada tema lagunemist.
(2) Enne mehaanilist tööprotsessi, nagu jahvatamine, sõtkumine, pressimine või valtsimine, tuleb kontrollida toor- ja abiainetes võõrkehade olemasolu ning leitud võõrkehad kõrvaldada.
(3) Ühes ruumis ei tohi hoida oksüdeerimis- ja taandamisvahendeid, aluselisi ja happelisi aineid koos kergmetallpulbritega ning kloraate koos ammooniumsooladega.
(4) Ühes ruumis võib hoida samaaegselt ainult järgmisi toor- ja abiaineid:
1) erinevaid happeid tingimusel, et need ei saa omavahel reageerida ja on välditud nende ettekavatsematu segunemine;
2) inertaineid koos põlevate toorainete või hapetega, kui nad ei saa üksteisega reageerida;
3) põlevaid ja oksüdeeruvaid tooraineid, kui nad ei saa üksteisega reageerida;
4) muid aineid koos hapete või põlevate toorainetega, kui nad ei saa nendega reageerida ja on välditud ettekavatsematu segunemine.
§ 34. Puhtus ja korrashoid
(1) Tehase töökohad tuleb hoida puhtad. Ohtlikus tootmisüksuses olevaid tööruume, trepimademeid lõhkematerjali valmistamisseadmeid, küttekehi, küttetorustikke, tuulutus- ja aspiratsiooniseadmeid tuleb lõhkeaine sadestusest puhastada vähemalt kord nädalas.
(2) Evakuatsioonipääsud ja -teed, käigud läbi vallide ja ümber hoonete, samuti jalgteed tuleb hoida takistamatult läbitavaina.
(3) Pakkevahendeid, mahuteid ja pakendialuseid võib tuua ainult siis ohtlikesse ruumidesse, kui nad ei ole saastatud ja on vajalikud töö jätkamiseks.
§ 35. Avarii likvideerimise plaan
(1) Tehase ja tema juurde kuuluva lõhkematerjalihoidla kohta, kus hoitakse üle 500 kg lõhkematerjale, tuleb koostada avarii likvideerimise plaan. Plaanis tuleb ette näha abinõud inimeste päästmiseks, tule kustutamiseks, abi väljakutsumiseks ja ohu likvideerimiseks võimaliku avarii või tulekahju korral.
(2) Avarii likvideerimise plaan kooskõlastatakse asukohajärgse päästeasutusega ning selle kinnitab vastutav isik.
Lisa Lõhkematerjalitehase tehasesisesed ohutud kaugused 1.1 allklassi lõhkematerjalide valmistamisel. Ohutuskoefitsiendi k väärtused


text:
25.09.2008 Riigikohus jättis Paluküla puhke- ja spordikeskuse detailplaneeringu kehtima - Maavalla Koda
Riigikohus jättis Paluküla puhke- ja spordikeskuse detailplaneeringu kehtima
Riigikohus rahuldas osaliselt Kehtna vallavolikogu kassatsioonkaebuse ning jättis rahuldamata Lembi Sepa, Aivar Jürisalu ja Arvi Sepa kassatsioonkaebused vaidluses, mis puudutas Paluküla puhke- ja spordikeskuse detailplaneeringu kehtestamist. Riigikohtu otsusega jäi detailplaneering kehtima.
Planeeringuala asub Kõnnumaa maastikukaitsealal ning on kantud Natura 2000 eelvalikualade nimekirja. Samuti ulatub planeeringuala osaliselt Paluküla Hiiemäele, mis on tunnistatud kultuurimälestiseks ning mida väidetavalt kasutatakse kultusekohana. Planeeringu kohaselt rajatakse sinna aastaringselt kasutatav puhke- ja spordibaas koos mäele paigaldatavate suusatõstukitega.
Kohtuvaidlus tõusetus sellest, et väidetavalt ei olnud detailplaneering kooskõlas Kõnnumaa maastikukaitseala kaitse-eesmärkidega ning detailplaneering ei tagavat Natura 2000 eelvalikualaks oleva piirkonna loodustingimuste säilimist.
Varemalt oli halduskohus jätnud kaebuse detailplaneeringule rahuldamata. Ringkonnakohus tühistas detailplaneeringu osaliselt, vähendades sellega ette nähtud ehitiste ja rajatiste arvu. Ringkonnakohtu otsusele esitasid kassatsioonkaebuse mõlemad pooled: nii Kehtna vallavolikogu kui Lembi Sepp, Aivar Jürisalu ja Arvi Sepp.
Riigikohtu halduskolleegium nõustus ringkonnakohtuga, et Natura 2000 eelvalikualadel tuleb hoiduda keskkonnatingimuste olulisest muutmisest, kuid tõi välja, et Natura 2000 eelvalikualaks olemine iseenesest ei välista sellel territooriumil majandustegevust ja ehitamist. Riigikohus märkis, et majandustegevus on piiranguvööndites lubatud kooskõlas looduskaitseseaduse ja kaitseala kaitse-eeskirjaga, mis märgivad, et kaitsealal on detail- ja üldplaneeringu kehtestamine lubatud kaitseala valitseja, ehk konkreetsel juhul Raplamaa keskkonnateenistuse, nõusolekul. Selline nõusolek koos täiendavate tingimuste seadmisega oli keskkonnateenistuse poolt antud. Riigikohtul puudub alus mitte nõustumiseks keskkonnateenistuse arvamusega, mille kohaselt ei kahjusta planeeringus ette nähtud tegevused oluliselt Kõnnumaa maastikukaitseala loodustingimusi. Samuti pidas Riigikohus olemasolevat seadusandlust piisavaks, et detailplaneeringute kehtestamisel kaitsta Natura 2000 eesmärke.
Riigikohus kordas oma otsuses, et keskkonnamõjude hindamise aruande ja muude tõendite kohaselt ei tooks kavandatud tegevused kaasa kaitseala kaitse-eesmärgi olulist negatiivset mõjutamist.

matches: Riigikohus Riigikohus Riigikohus Riigikohus Riigikohus Riigikohus


Marutaudi tõrje eeskiri – Riigi Teataja
Marutaudi tõrje eeskiri
Vastu võetud 20.11.2000 nr 67
RTL 2000, 120, 1876
jõustumine 26.11.2000
17.08.2001 nr 55 (RTL 2001, 104, 1435) 01.09.2001
6.07.2009 nr 71 (RTL 2009, 57, 830) 20.07.2009
2.12.2009 nr 112 (RTL 2009, 92, 1333) 18.12.2009
Määrus kehtestatakse «Loomatauditõrje seaduse» paragrahvi 43 lõike 2 alusel.
§ 1. Marutaudi määratlus
(1) Marutaud e marutõbi on püsisoojaste loomade ja inimese äge surmaga lõppev viirushaigus, mille tekitajaks on Lyssavirus perekonna RNA-viirus, mis levib peamiselt haige looma sülje sattudes haava hammustuse tagajärjel. Haigus võib levida ka vigastatud naha või limaskesta saastudes haige looma süljega.
(2) Marutaudile on vastuvõtlikud kõik püsisoojased loomad. Linnud haigestuvad harva. Eestis on viiruse reservuaariks looduses punarebased ja kährikkoerad, koduloomadest haigestuvad sagedamini kassid ja koerad.
(3) Marutaudi inkubatsiooniperiood on 14 ööpäevast kuue kuuni või pikem (keskmiselt 4–8 nädalat). Marutaudi nakatunud loom võib viirust levitada kuni kümme päeva enne kliiniliste tunnuste ilmnemist. Pärast kliiniliste tunnuste ilmnemist sureb loom kümne päeva jooksul.
(4) Kliiniliselt avaldub marutaud kahes põhivormis – agressiivse ja vaikse marutaudina. Mõlema vormi puhul ilmnevad kesknärvisüsteemi kahjustuse tundemärgid, käitumishälbed, salivatsioon, neelu ja skeletilihaste halvatus.
(5) Enim ohustatud loomaliikidel kulgeb marutaud järgmiselt:
1) koeral esineb sagedamini marutaudi agressiivne vorm. Haigus algab looma käitumise muutumisega: erutus- ja depressiooniseisund vahelduvad kiiresti; isu väheneb, tekib isuväärastus (koer närib ja neelab mittesöödavaid esemeid) ja neelulihaste osaline parees, mille tagajärjeks on neelamistakistus ja tugev salivatsioon. Kuni kolme päeva pärast algab haiguse erutusstaadium, kus loomal tekivad raevuhood, mille käigus ta ründab valikuta loomi ja inimesi. Ühtlasi võib koer lahti pääsedes rännata pikki vahemaid. Haiguse kolmandat staadiumi iseloomustab halvatuse levimine skeletilihastele ja asfüksianähud, millele järgneb surm hingamislihaste halvatuse tagajärjel. Haiguse vaikse vormi puhul agressiivsus puudub, loomal tekivad kiiresti halvatusnähud, misjärel ta sureb;
2) kassil areneb sagedamini marutaudi agressiivne vorm. Haiguse kulg on sarnane koeral esinevaga. Haiguse algstaadiumis on kassile iseloomulik püüd peituda. Agressiivses staadiumis kass ründab ohvrit hammustades ja küünistades;
3) veisel ilmnevad kliinilised tunnused alguses ebamääraste seedehäirete ja intensiivse salivatsioonina. Mõne päeva möödudes tulevad esile kesknärvisüsteemi häired – ülierutuvus ja ehmumine tugevate helide peale. Loom muutub rahutuks, kaabib maad ja puskleb. Tüüpilise tunnusena teeb loom sageli roojamis- ja urineerimiskatseid, seistes selg küürus, sabajuur üles tõstetud. Lahtipääsemisel ründab loom ettejäävaid objekte peaga. Marutaudi vaikse vormi puhul võivad esmased tunnused kiiresti muutuda üldiseks halvatuseks;
4) lambal ja kitsel kulgeb haigus sarnaselt veisega;
5) hobusel sarnaneb haiguse kliiniline pilt teetanusega. Hammustuse piirkond kiheleb, loomal tekivad neelamishäired, ta ründab kehaga ruumi piirdeid. Surm saabub mõne tunni jooksul pärast lamamajäämist;
6) seal kulgeb haigus tavaliselt agressiivse vormina. Siga on erutatud ja jookseb sulus ringi. Emis sööb ära põrsad;
7) rebasel ja kährikul esineb põhiliselt haiguse agressiivne vorm. Kesknärvisüsteemi häired ilmnevad esmalt orientatsiooni ja inimese pelguse puudumisena. Loomad võivad liikuda inimasulatesse ja tungida ka hoonetesse, rünnata ettejäävaid mets- ja koduloomi. Inimese provotseerimatut ründamist täheldatakse üliharva;
8) ilvesel kulgeb haigus sarnaselt teiste lihasööjatega. Eestis on esinenud marutaudis ilvese rünnet sõidukile ja inimesele;
9) nahkhiirele on iseloomulik üksinda ringilendamine päevasel ajal. Seejuures on lend sageli koordineerimatu, nahkhiired võivad lennata majadesse. Halvatusnähtude ilmnemisel jäävad nahkhiired paigale ja püüavad peituda.
§ 2. Marutaudi esinemisest ja selle kahtlusest teavitamine
(1) Loomade ebaloomuliku käitumise või teiste marutaudile iseloomulike tunnuste esinemise korral on loomapidaja kohustatud sellest viivitamatult teavitama tegevusluba omavat veterinaararsti (edaspidi veterinaararst) või piirkonda teenindavat volitatud veterinaararsti.
(2) Veterinaararst on kohustatud marutaudi esinemise või selle kahtluse korral sellest viivitamatult teavitama piirkonda teenindavat volitatud veterinaararsti või tema äraolekul Veterinaar- ja Toiduameti kohalikku asutust.
(3) Metslooma tungimisest inimasulasse, samuti metslooma ründest koduloomale või inimesele tuleb viivitamatult teavitada volitatud veterinaararsti või tema äraolekul Veterinaar- ja Toiduameti kohalikku asutust.
(4) Volitatud veterinaararst ja marutaudi diagnoosiv laboratoorium on kohustatud marutaudi esinemisest või selle kahtlusest viivitamatult teavitama Veterinaar- ja Toiduameti kohalikku asutust.
(5) Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht teavitab marutaudikahtlusest või selle diagnoosimisest «Loomatauditõrje seaduse» paragrahvist 40 tulenevas korras.
(6) Inimese ja marutaudis või marutaudikahtlase looma kontaktist peab Veterinaar- ja Toiduameti kohalik asutus teavitama viivitamatult Tervisekaitseinspektsiooni kohalikku asutust.
§ 3. Diagnoosimise meetodid
Marutaudi diagnoositakse kliiniliste tunnuste alusel ja laboratoorselt viiruse antigeenide tuvastamisega ajukoest tehtud puutepreparaatidest immunofluorestsentsmeetodil või viiruse isoleerimisega nakatunud looma ajukoest rakukultuurides või katseloomadel.
§ 4. Marutaudi laboratoorne uurimine
(1) Uuringuid marutaudile teevad Veterinaar- ja Toidulaboratoorium ning veterinaarlaboratooriumi tegevusluba omav laboratoorium, millel on tunnustatud analüüsimetoodika marutaudi diagnoosimiseks.
(2) Laboratoorsel uurimisel juhindutakse Rahvusvahelise Episootiate Büroo (Office International desEpizooties, OIE) ja Maailma Tervishoiuorganisatsiooni juhistest.
§ 5. Uurimismaterjali võtmine ja saatmine laboratoorseks uuringuks
(1) Uurimismaterjali laboratoorseks uuringuks võtab veterinaararst.
(2) Laboratooriumi uurimiseks saadetakse looma peaaju või pea, väikeloomade puhul võib saata ka terve korjuse. Peaaju hävimise korral tuleb uurimiseks saata kaelalülid koos seljaajuga.
(3) Proovide laboratooriumisse transportimisel võib veterinaararst kasutada loomapidaja või mõne teise isiku abi, olles teda eelnevalt instrueerinud ohutusnõuetest.
(4) Marutaudis ja marutaudikahtlase looma ning tema korjusega ümberkäimisel, uurimismaterjali võtmisel ja laboratooriumi saatmisel tuleb järgida kõiki vajalikke abinõusid inimese nakatumise ja keskkonna viirusega saastumise vältimiseks.
§ 6. Marutaudi ennetamine
Marutaudi ennetamine seisneb haigusest ohustatud koduloomade vaktsineerimises, samuti marutaudi leviku tõkestamises nende metsloomaliikide vaktsineerimisega, kes on looduses peamiseks viiruse reservuaariks.
§ 7. Koerte ja kasside vaktsineerimine
(1) Loomapidaja peab tagama temale kuuluvate kasside ja koerte vaktsineerimise.
(2) Esimest korda vaktsineeritakse koeri ja kasse 3–4 kuu vanuselt. Edaspidi vaktsineeritakse loomi vaktsiiniga kaasasolevas infolehes toodud juhiste kohaselt ja sagedusega, kuid mitte harvemini kui 24 kuu möödumisel viimasest vaktsineerimisest.
[RTL 2009, 57, 830 – jõust. 20.07.2009]
(3) Jahikoera esmakordsel viimisel metsa või seadmisel olukorda, kus ta võib kokku puutuda metsloomaga, peab koera vaktsineerimisest olema möödunud vähemalt 30 päeva.
(4) Loomi vaktsineerivad veterinaarjärelevalve ametnikud, volitatud veterinaararstid või veterinaararstid.
(5) Veterinaararst peab marutaudivastaste vaktsineerimiste arvestust ja annab vaktsineerimistest aru Veterinaar- ja Toiduametile korras, mille kehtestab Veterinaar- ja Toiduameti peadirektor.
(6) Lõikes 4 nimetatud isik väljastab pärast looma vaktsineerimist loomapidajale tõendi või muu vaktsineerimist tõendava dokumendi, millel märgib ära looma vaktsineerimise kuupäeva ning vaktsiiniga kaasasolevas infolehes toodud juhiseid arvestades looma kordusvaktsineerimise tähtaja, mis ei ületa 24 kuud arvates vaktsineerimisest. Kui looma kohta on olemas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 2003/998, mis käsitleb lemmikloomade mittekaubandusliku liikumise suhtes kohaldatavaid loomatervishoiunõudeid ja millega muudetakse nõukogu direktiivi 92/65/EMÜ (ELT L 146, 13.06.2003, lk 1–9), kohane pass või muu dokument, millele märgitakse loomale tehtud vaktsineerimised, tehakse asjakohane märge sinna.
[RTL 2009, 92, 1333 – jõust. 18.12.2009]
(7) Loomapidaja säilitab lõikes 6 nimetatud dokumenti kuni looma järgmise lõike 2 kohase vaktsineerimiseni.
(8) Lõikes 4 nimetatud isik vaktsineerib kassi või koera esimesel võimalusel, kui ta tuvastab, et loom on vaktsineerimata või looma kordusvaktsineerimise tähtaeg on möödunud.
§ 8. Põllumajandusloomade vaktsineerimine
(1) Metsakarjamaadel ja metsaga piirnevatel karjamaadel karjatatavate põllumajandusloomade vaktsineerimine on soovitatav.
(2) Veterinaar- ja Toiduametil on õigus tema poolt määratletud ohustatud tsoonides korraldada põllumajandusloomade kohustuslik vaktsineerimine selleks ettenähtud vahendite arvel.
§ 9. Tegutsemisjuhised marutaudi ennetamiseks metsloomadel
(1) Kui veterinaarjärelevalve ametnik või volitatud veterinaararst saab teada teadmata põhjusel surnud metslooma korjusest, võtab ta vajadusel proovid marutaudi uuringuks ja saadab need laboratooriumisse.
(2) Metslooma korjus tuleb hävitada veterinaarjärelevalve ametniku ettekirjutuse kohaselt. Korjuse hävitab omal kulul maa valdaja, kelle maalt see leiti, koostöös kohaliku omavalitsuse üksuse, Keskkonnainspektsiooni ja jahipidamise õigust omava isikuga.
(3) Metsloomade tehistingimustesse toomisel on:
1) metslooma tehistingimustesse tooja (edaspidi huvitatud isik) kohustatud sellest eelnevalt teavitama Veterinaar- ja Toiduameti kohalikku asutust. Kui eelnev teavitamine ei ole objektiivsetel põhjustel võimalik, teavitatakse Veterinaar- ja Toiduameti kohalikku asutust viivitamatult pärast looma tehistingimustesse toomist;
2) Veterinaar- ja Toiduameti kohalik asutus kohustatud määrama veterinaarjärelevalve ametniku või volitatud veterinaararsti, kes viib läbi looma kliinilise läbivaatuse;
3) huvitatud isik on kohustatud looma 30 päevaks isoleerima veterinaarjärelevalve ametniku või volitatud veterinaararsti poolt heaks kiidetud paika ning viivitamatult teavitama veterinaarjärelevalve ametnikku või volitatud veterinaararsti kõigist looma tervisehäiretest.
(4) Metsloom, kellel avastatakse teadmata päritoluga puremisjälgi, määratakse hukkamisele. Kui hukkamine ei ole lubatud või õigustatud, isoleeritakse loom kuni kuueks kuuks.
§ 10. Metsloomade vaktsineerimine
Metsloomade suukaudse vaktsineerimise korral määrab Veterinaar- ja Toiduamet kindlaks vaktsiiniga peibutussööda levitamise piirkonna, aja ja viisi.
§ 11. Marutaudi episootilise olukorra seire
(1) Marutaudi episootilise olukorra seiret korraldab Veterinaar- ja Toiduamet.
(2) Seireuuringuid teeb Veterinaar- ja Toidulaboratoorium.
(3) Uuringute arvust ja tulemustest teavitab Veterinaar- ja Toidulaboratoorium Veterinaar- ja Toiduametit üks kord kvartalis, välja arvatud positiivsed juhud, millest tuleb teavitada viivitamatult.
Tõrjemeetmete rakendamine
§ 12. Tõrjemeetmete rakendamine
(1) Marutaudi tõrjemeetmete rakendamist korraldavad veterinaarjärelevalve ametnikud ja volitatud veterinaararstid.
(2) Marutaudikahtlasest loomast või loomast, keda on purenud marutaudikahtlane või teadmata seisundis loom või kellega on marutaudikahtlane loom kokku puutunud, teada saamise korral on piirkonda teenindav volitatud veterinaararst kohustatud viivitamata minema looma asukohta, kontrollima tema seisundit ja rakendama vajalikke meetmeid nakkuse leviku tõkestamiseks.
(3) Marutaudikahtlaseks loetakse loom, kellel esinevad marutaudile iseloomulikud kliinilised tunnused, sealhulgas ebaloomulik käitumine. Marutaudikahtluse püstitab veterinaararst ja kinnitab veterinaarjärelevalve ametnik.
Meetmed kassi või koera marutaudi haigestumisel või selle kahtlusel
§ 13. Rakendatavad tõrjemeetmed
(1) Marutaudikahtlane kass või koer tuleb isoleerida vähemalt 14 päevaks aiaga piiratud alale või eraldi kinnisesse ruumi veterinaarjärelevalve ametniku või volitatud veterinaararsti korralduste kohaselt.
(2) Kui kassil või koeral diagnoositakse marutaud kliiniliste tunnuste alusel või loomapidaja ei suuda tagada looma ohutut isoleerimist või loomapidajat ei suudeta kindlaks teha, siis teeb veterinaarjärelevalve ametnik ettekirjutuse looma kohustuslikuks hukkamiseks. Looma nõuetekohase hukkamise korraldab veterinaarjärelevalve ametnik.
(3) Kui loomal marutaud 14 ööpäeva jooksul kinnitust ei leia, võib veterinaarjärelevalve ametnik või volitatud veterinaararst pärast looma läbivaatust ja vajaduse korral vaktsineerimist tema isolatsioonist vabastada.
§ 14. Marutaudis ja marutaudikahtlase looma hukkamine ja uurimismaterjali saatmine laboratooriumisse
(1) Marutaudis ja marutaudikahtlane kass või koer tuleb hukata pead kahjustamata.
(2) Hukatud loomalt, samuti isolatsioonis oleku ajal surnud loomalt võtab uurimismaterjali ja saadab selle laboratooriumisse veterinaarjärelevalve ametnik või volitatud veterinaararst.
(3) Pärast uurimismaterjali võtmist tuleb looma korjus põletada.
Meetmed põllumajanduslooma marutaudi haigestumisel või selle kahtlusel
§ 15. Rakendatavad tõrjemeetmed
(1) Marutaudi diagnoosimise korral karja ühel loomal peab volitatud veterinaararst karja ülejäänud loomad läbi vaatama, leidmaks marutaudile iseloomulike kliiniliste tunnuste või puremisjälgedega loomi.
(2) Veterinaarjärelevalve ametnik peab tegema ettekirjutuse kõigi marutaudis loomade kohustuslikuks hukkamiseks.
(3) Pärast uurimismaterjali võtmist tuleb looma korjus kohe põletada või matta veterinaarjärelevalve ametniku ettekirjutuste kohaselt.
(4) Marutaudikahtlased loomad tuleb isoleerida vähemalt 14 päevaks aiaga piiratud alale või eraldi kinnisesse ruumi veterinaarjärelevalve ametniku või volitatud veterinaararsti korralduste kohaselt.
(5) Kui nakkusallikas ei ole teada, võib volitatud veterinaararst või veterinaarjärelevalve ametnik määrata kogu ülejäänud karja vaktsineerimisele. Kari peab jääma Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse järelevalve alla vähemalt 30 päevaks. Loomapidaja on kohustatud viivitamatult teavitama volitatud veterinaararsti kõigist loomade tervisehäiretest.
§ 16. Karjale kohaldatavad kitsendused
(1) Kitsendused karjale kehtestab ja lõpetab Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juht kirjalikult.
(2) Karjale, kuhu kuuluval loomal on diagnoositud marutaud või esineb marutaudikahtlus, tuleb kehtestada järgmised kitsendused:
1) teise karja üleviimise keeld kuni kitsenduste lõpetamiseni;
2) looma toiduks kasutamise eesmärgil tapmise keeld kuni kitsenduste lõpetamiseni;
3) toorpiima ja sellest valmistatud toodete toiduks tarbimise ja müügi keeld kuni kitsenduste lõpetamiseni.
Marutaudikahtlus metsloomal
§ 17. Rakendatavad tõrjemeetmed
(1) Kahtlaselt käituvaid metsloomi tuleb üritada hukata veterinaarjärelevalve ametniku või volitatud veterinaararsti korralduste kohaselt looma pead kahjustamata ja saata uurimismaterjal paragrahvi 4 lõikes 1 nimetatud laboratooriumisse. Pärast uurimismaterjali võtmist tuleb metslooma korjus kohe põletada või matta veterinaarjärelevalve ametniku ettekirjutuste kohaselt.
(2) Veterinaarjärelevalve ametnik või volitatud veterinaararst koostöös Keskkonnainspektsiooni ja jahipidamise õigust omav isikuga selgitab võimalusel välja lõikes 1 nimetatud metslooma liikumistrajektoori ja selle, kas ta on purenud kodulooma või inimest.
Marutaudihaige või -kahtlase looma poolt pureda saanud ja sellise loomaga kokku puutunud looma suhtes rakendatavad meetmed
§ 18. Meetmed vaktsineeritud kassi või koera pureda saamisel marutaudihaige või -kahtlase looma poolt
(1) Kui marutaudikahtlane loom on purenud nõuetekohaselt vaktsineeritud kassi või koera, peab volitatud veterinaararst või veterinaarjärelevalve ametnik looma esimesel võimalusel uuesti vaktsineerima.
(2) Marutaudi leviku vältimiseks tuleb:
1) kass või koer jätta järelevalve alla 45 päevaks, mille vältel peab loomapidaja tagama looma isoleerituse väljapääsemist välistava aiaga piiratud alal või kinnises ruumis, kus tal ei ole kontakti teiste loomade ja inimestega;
2) kassi või koera jalutada vaid rihma otsas, vältides kontakte teiste loomade ja inimestega.
(3) Veterinaarjärelevalve ametnik või volitatud veterinaararst peab kassi või koera pärast 45 päeva möödumist läbi vaatama ning tuvastama, kas loomal ei ilmne marutaudi tunnuseid.
(4) Kui puretud kassil või koeral ilmnevad marutaudile iseloomulikud kliinilised tunnused, tuleb rakendada paragrahvis 13 kehtestatud tõrjemeetmeid.
(5) Kui purenud kassil või koeral marutaudi ei tuvastata, võib veterinaarjärelevalve ametnik või volitatud veterinaararst lõpetada lõikes 2 toodud looma pidamise piirangud enne 45 päeva möödumist, olles looma eelnevalt läbi vaadanud ning tuvastanud marutaudi tunnuste puudumise.
[RTL 2001, 104, 1435 - jõust. 01.09.2001]
§ 19. Meetmed vaktsineerimata kassi või koera pureda saamisel marutaudihaige või -kahtlase looma poolt
(1) Kui marutaudikahtlane loom pureb kassi või koera, keda ei ole nõuetekohaselt vaktsineeritud, peab veterinaarjärelevalve ametnik või volitatud veterinaararst soovitama looma hukata. Kui loomapidaja keeldub looma hukkamast, on ta kohustatud looma kuueks kuuks isoleerima veterinaarjärelevalve ametniku või volitatud veterinaararsti poolt heaks kiidetud paika.
(2) Veterinaarjärelevalve ametnik teeb ettekirjutuse looma kohustuslikuks hukkamiseks, kui puretud loomal ilmnevad marutaudi kliinilised tunnused, loomapidaja ei suuda tagada looma ohutut isoleerimist või kui loomapidajat ei ole võimalik kindlaks teha. Looma nõuetekohase hukkamise korraldab veterinaarjärelevalve ametnik.
(3) Veterinaarjärelevalve ametnik või volitatud veterinaararst peab looma läbi vaatama pärast kuue kuu möödumist looma isoleerimisest ning marutaudi tunnuste puudumisel lubama loom vabastada. 30 päeva enne isolatsiooni lõpetamist (viie kuu möödudes) peab veterinaarjärelevalve ametnik või volitatud veterinaararst looma vaktsineerima.
(4) Kui purenud loomal marutaudi ei tuvastata, võib veterinaarjärelevalve ametnik või volitatud veterinaararst lõpetada looma isolatsiooni enne kuue kuu möödumist, olles looma eelnevalt läbi vaadanud ning tuvastanud marutaudi tunnuste puudumise.
§ 20. Meetmed põllumajanduslooma või muu kodulooma pureda saamise korral marutaudihaige või -kahtlase looma poolt
(1) Veterinaarjärelevalve ametnik või volitatud veterinaararst peab soovitama looma hukata. Kui loomapidaja keeldub looma hukkamast, on ta kohustatud looma kuueks kuuks isoleerima veterinaarjärelevalve ametniku või volitatud veterinaararsti poolt heaks kiidetud paika.
(2) Kitsendused kehtivad kuni nende lõpetamiseni Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhi poolt.
(3) Veterinaarjärelevalve ametnik teeb ettekirjutuse looma kohustuslikuks hukkamiseks, kui loomapidaja ei suuda tagada looma ohutut isoleerimist või kui loomapidajat ei ole võimalik kindlaks teha.
(4) Kui puretud loomal ilmnevad marutaudile iseloomulikud kliinilised tunnused, tuleb rakendada kolmandas jaos sätestatud tõrjemeetmeid.
(5) Veterinaarjärelevalve ametnik või volitatud veterinaararst vaatab looma pärast kuue kuu möödumist läbi ning marutaudi tunnuste puudumisel lubab looma isolatsioonist vabastada.
(6) Kui purenud loomal marutaudi ei tuvastata, võib veterinaarjärelevalve ametnik või volitatud veterinaararst lõpetada looma isolatsiooni enne kuue kuu möödumist, olles looma eelnevalt läbi vaadanud ning tuvastanud marutaudi tunnuste puudumise.
§ 20¹. Marutaudihaige või -kahtlase loomaga kokku puutunud looma suhtes rakendatavad meetmed
Marutaudihaige või -kahtlase loomaga kokku puutunud looma suhtes käesolevas jaos sätestatud asjakohaste tõrjemeetmete rakendamise otsustab järelevalveametnik või volitatud veterinaararst riskianalüüsi tulemustele tuginedes.
§ 21. Puremisjuhtude lahendamine
Veterinaar- ja Toiduameti kohaliku asutuse juhil on puremisjuhtude lahendamisel õigus võtta tarvitusele teisi vajalikke meetmeid olukorrast sõltuvalt.
§ 22. Desinfektsiooni nõuded
Marutaudis looma pidamise ruum või ase või isolatsiooniruum ja tõenäoselt viirusega saastunud esemed tuleb desinfitseerida veterinaarjärelevalve ametniku või volitatud veterinaararsti korralduste kohaselt.
Tegutsemisjuhised loomsete saaduste käitlemiseks
§ 23. Tegutsemisjuhised puremisjälgedega, marutaudikahtlastelt ja marutaudis loomadelt saadud liha ja piima käitlemiseks
(1) Marutaudikahtlast või marutaudis looma on keelatud tappa toiduks kasutamise eesmärgil.
(2) Puremisjälgedega looma võib tappa toiduks ilma kitsendusteta kuni seitsme päeva jooksul pärast pureda saamist.
(3) Tapamajas marutaudikahtlase looma avastamisel selle looma rümp ja siseorganid käideldakse ja kahjutustakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1774/2002, milles sätestatakse muuks otstarbeks kui inimtoiduks ettenähtud loomsete kõrvalsaaduste sanitaareeskirjad (ELT L 273, 10.10.2002, lk 1–95), kohaselt.
(4) Marutaudikahtlase või marutaudis looma piima on keelatud kasutada toiduks ja söödaks. Marutaudikahtlase või marutaudis looma piim käideldakse ja kahjutustakse järelevalveametniku ettekirjutuse kohaselt arvestades Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1774/2002 nõudeid.
(5) Kui marutaudikahtlase või marutaudis looma piim on sattunud piimatanki koos kolme või enama terve lehma piimaga, võib Veterinaar- ja Toiduameti kohalik asutus lubada selle piima kasutamist söödaks ja toiduks pärast marutaudi viirust hävitavat kuumtöötlust.
(6) Marutaudi esinemise tõttu kitsenduste alla kuuluva karja tervetelt loomadelt kogutud piima võib kasutada söödaks ja toiduks ning piimatoodete valmistamiseks pärast marutaudi viirust hävitavat kuumtöötlust.


Kultuuriministri 24. aprilli 2019. a määruse nr 17 „Kultuurimälestiste registri põhimäärus” muutmine – Riigi Teataja
Kultuuriministri 24. aprilli 2019. a määruse nr 17 „Kultuurimälestiste registri põhimäärus” muutmine
RT I, 04.02.2020, 6
Vastu võetud 31.01.2020 nr 2
Kultuuriministri 24. aprilli 2019. a määruses nr 17 „Kultuurimälestiste registri põhimäärus” tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 5 täiendatakse punktiga 51 järgmises sõnastuses:
„51) kultuuriväärtusega asja või maa-ala tuvastamise andmed;”;
2) paragrahvi 10 täiendatakse punktiga 7 järgmises sõnastuses:
„7) asja või maa-ala omaniku või valdaja nimi, isikukood, kontaktandmed.”;
„§ 101. Kultuuriväärtusega asja või maa-ala tuvastamise andmed
(2) Kultuuriväärtusega asja või maa-ala tuvastamise andmed on ka muud kultuuriväärtusega asja või maa-ala tuvastamisega seotud või tuvastamist abistavad asjakohased uuringud, ülevaated, protokollid ja muud dokumendid.”;
4) paragrahvi 14 lõike 1 punkt 3 sõnastatakse järgmiselt:
„3) käesoleva määruse §-des 8, 101, 12 ja 13 sätestatud dokumentide esitajad.”;
„(2) Muinsuskaitseamet või halduslepingu alusel haldusülesandeid täitev kohaliku omavalitsuse üksus esitab registrisse käesoleva määruse §-des 6 ja 8–13 toodud andmeid, välja arvatud juhul, kui määruse § 101 lõike 1 punktides 1 ja 2, § 12 lõike 1 punktides 1, 8 ja 9 ning lõike 2 punktides 1 ja 7 toodud andmed esitab registrisse andmeesitaja.”;
„(2) Käesoleva määruse § 101 lõike 1 punktides 1 ja 2 toodud andmed kannab registrisse ettepaneku esitaja, § 12 lõike 1 punktides 1, 8 ja 9 toodud andmed otsinguvahendi loa taotleja ning § 12 lõike 2 punktides 1 ja 7 toodud andmed sukeldumisloa taotleja, välja arvatud juhul, kui nimetatud andmeid esitab Muinsuskaitseamet või halduslepingu alusel haldusülesandeid täitev kohaliku omavalitsuse üksus.”;
„§ 17. Andmevahetus
9) majandustegevuse registriga majandustegevusteates toodud andmete ja pädeva isiku andmete kohta.”;
8) paragrahvi 26 senine lause loetakse lõikeks 1 ja paragrahvi täiendatakse lõikega 2 järgmises sõnastuses:
„(2) Käesoleva määruse § 17 lõike 2 punktid 7–9 jõustuvad 2020. aasta 1. mail.”.