Põhja-Pärnumaa valla jäätmehoolduseeskiri – Riigi Teataja
Põhja-Pärnumaa valla jäätmehoolduseeskiri
Põhja-Pärnumaa valla jäätmehoolduseeskiri - sisukord
§ 9 Jäätmevaldaja kohustused
§ 11 Ühismahuti kasutamise tingimused
6 EHITUSJÄÄTMETE KÄITLEMISE NÕUDED
7 RIIKLIK JÄRELEVALVE JA VASTUTUS
§ 46 Riiklik järelevalve ja väärtegude menetlemine
§ 47 Jäätmekäitluskoha järelhooldus
§ 48 Jäätmete liigiti kogumise ja sortimise arendamise nõuded
§ 50 Hankelepingute kehtivus
RT IV, 27.02.2020, 25
Vastu võetud 19.12.2018 nr 63
RT IV, 29.12.2018, 42
jõustumine 01.01.2029
19.02.2020 RT IV, 27.02.2020, 24 01.03.2020
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lõike 1 ja § 22 lõike 1 punktide 365 ja 366, jäätmeseaduse § 66 lõigete 2 ja 4, § 67 lõike 6, § 70, § 71 lõigete 1 ja 2, pakendiseaduse § 15 lõike 1 ning keskkonnaministri 16. jaanuari 2007 määruse nr 4 “Olmejäätmete sortimise kord ning sorditud jäätmete liigitamise alused” § 4 lõigete 1 ja 2 alusel.
(1) Jäätmehoolduseeskiri (edaspidi eeskiri) reguleerib jäätmehoolduse korraldust Põhja-Pärnumaa valla haldusterritooriumil (edaspidi valla territoorium).
(2) Eeskirja rakendatakse kooskõlas kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse, jäätmeseaduse (edaspidi JäätS), pakendiseaduse (edaspidi PakS) ja teiste jäätmehooldust reguleerivate õigusaktidega.
(5) Jäätmehooldust valla territooriumil korraldab ja kontrollib Põhja-Pärnumaa Vallavalitsus (edaspidi vallavalitsus), Keskkonnaamet ning Keskkonnainspektsioon vastavalt oma pädevusele.
(6) Eeskirjaga lahendamata küsimusi lahendab vallavalitsus juhindudes jäätmeseadusest ja teistest jäätmehooldust reguleerivatest õigusaktidest.
8) jäätmekäitluskoht on tehniliselt varustatud ehitis jäätmete kogumiseks, taaskasutamiseks või kõrvaldamiseks. Jäätmekäitluskoht on ka maa-ala, kus jäätmete taaskasutamine võimaldab parendada mullaviljakust, maa-ala keskkonnaseisundit või selle kasutusvõimalusi, või maa-ala, kus tehakse jäätmete taaskasutamise või kõrvaldamise toiminguid, milleks ehitise olemasolu ei ole vajalik (JäätS § 19);
14) jäätmevaldaja on füüsiline või juriidiline isik, kelle valduses on jäätmed (JäätS § 9). Jäätmevaldaja on korraldatud jäätmeveo tähenduses ka korteriühistu, selle puudumisel kinnisasja omanik, millel asub suvila, elu- või äriruum (JäätS § 69 lg 2). Jäätmevaldaja on ka kinnisasja omanik kui kinnistu on koormatud hoonestusõigusega, siis hoonestaja, korteriomandite või korterihoonestusõiguse korral korteriühistu või kui korteriühistut moodustatud ei ole, siis korteriomanike poolt volitatud isik, ehitise kui vallasasja juurde kuuluval ehitise teenindamiseks vajalikul maal ehitise omanik.
25) olmejäätmed on kodumajapidamisjäätmed ning kaubanduses, teeninduses või mujal tekkinud oma koostise ja omaduste poolest samalaadsed jäätmed (JäätS § 7), sh segaolmejäätmed, biolagunevad köögi- ja sööklajäätmed, biolagunevad aia- ja haljastujäätmed, vanapaber ja pakendid ning pakendijäätmed;
(1) Jäätmete vedu elumajade juurest on keelatud öörahu ajal kell 22.00 kuni 7.00, välja arvatud juhul kui vallavalitsus on andnud nõusoleku olmejäätmete vedamiseks nimetatud ajal.
(2) Jäätmed, mille hoidmine kinnistul kujutab endast vahetut ohtu inimeste tervisele, tuleb ära vedada koheselt. Jäätmete nõuetekohase äraveo eest vastutab jäätmevaldaja.
(3) Kui kinnistul tekkinud jäätmeid ei saa nende kuju või muude omaduste tõttu vedada koos teiste jäätmetega ja need ei ole hõlmatud korraldatud jäätmeveoga, korraldab nende veo käitluskohta jäätmevaldaja, vastavalt eeskirja nõuetele.
(3) Hajaasustusalal on okste ja lehtede põletamine lubatud aastaringselt, v.a kui on kehtestatud tuletegemise keeld, tuulevaikse ilmaga naabreid mittehäirival viisil ja tuletegemise koht peab paiknema ohutul kaugusel mistahes ehitisest või põlevmaterjali lahtisest hoiukohast. Tule tegemise koht peab vastama siseministri 30.08.2010 määruse nr 40 „Küttekoldevälise tule tegemise ja grillimise kohale esitatavad nõuded” nõuetele. Okste ja lehtede põletamisel peab järgima tuleohutuse seaduse § 15 nõudeid.
(1) Kalmistutel korraldatav jäätmekäitlus võib olla kaasatud korraldatud jäätmeveosse. Kalmistu valdaja paigutab kalmistu territooriumile jäätmete liigiti kogumiseks avalikus kasutuses olevad jäätmemahutid.
§ 9. Jäätmevaldaja kohustused
5) kandma enda tekitatud jäätmete käitlemise kulud, välja arvatud laiendatud tootjavastutuse alla kuuluvad jäätmeliigid kui jäätmevaldaja on need üle andnud eeskirjas sätestatud viisil;
6) koristama oma kinnistul või hallataval territooriumil tekkinud või sinna toodud jäätmed juhul kui ei suudeta tuvastada jäätmete tekitajat;
12) paigutama jäätmemahutid kinnistule, kus jäätmed on tekkinud, välja arvatud juhul kui jäätmed paigutatakse lepingu alusel kasutatavasse ühismahutisse;
14) käitlema tervishoiu- ja veterinaarteenuse osutamisel tekkinud jäätmeid ja ehitus- ja lammutusjäätmeid, vastavalt käesoleva eeskirja peatükkides 5 ja 6 toodud nõuetele;
4) kaubandusettevõtted, ametiasutused ja teenindusettevõtted on kohustatud vähemalt lahtioleku ajaks paigaldama prügikastid hoone sissepääsude juurde, mille õigeaegse tühjendamise ja ümbruse korrashoiu eest vastutab ettevõte või asutus ise.
(1) Jäätmemahuti peab olema terve ja puhas ning veega pestav ning ei tohi põhjustada ohtu tervisele ega keskkonnale. Jäätmemahuti omanik või valdaja peab tagama selle puhtuse ja korrashoiu, seda vajaduse korral pesema või tellima pesuteenuse.
(2) Olmejäätmete, sh vanapaberi, biolagunevate jäätmete ja pakendijäätmete kogumiseks võib kasutada:
(6) Jäätmemahuti tuleb paigutada kinnistule, kus jäätmed tekivad või teisele kinnistule selle kinnistu omanikuga kokkuleppel. Juhul kui mahutid paiknevad teisel kinnistul selle kinnistu omaniku loal, tagab korrashoiu mahutite kasutaja, kui ei ole kokku lepitud teisiti. Jäätmemahuti peab võimaluse korral paiknema hoonetest vähemalt 2 meetri kaugusel, kui naabrid ei lepi eelnevalt kokku teisiti.
§ 11. Ühismahuti kasutamise tingimused
(1) Ühismahutit on lubatud kasutada kõigi jäätmeliikide kogumiseks ja üleandmiseks kui jäätmevaldajad on omavahel sõlminud vastava ühismahuti kasutamise kokkuleppe, kooskõlastanud ühismahuti kasutamise majandusosakonna vastava ametnikuga ning esitanud vallavalitsusele vastava nõuetekohase taotluse (Lisa 1). Ühismahutit on lubatud kasutada üksnes lähestikku asetsevatel kinnistutel või ühise õuealaga korter- ja ridaelamutes tekkivate jäätmete kogumiseks, samuti valla territooriumil mitut kinnistut omavatel jäätmevaldajatel.
(2) Korraldatud jäätmeveo hanke tulemusena valitud jäätmevedajast, jäätmeveo teenustasudest ning korraldatud jäätmeveo olulistest tingimustest teavitab vallavalitsus avalikkust veebilehel ja Valla Teataja kaudu.
Valla territoorium moodustab ühe korraldatud jäätmeveo piirkonna, kus korraldatud jäätmeveoga liitumine on kohustuslik kõikidele jäätmevaldajatele ja jäätmevaldaja on kohustatud andma korraldatud jäätmeveoga hõlmatud jäätmed üle eeskirjas sätestatud tingimustel. Jäätmevaldaja on ka korteriühistu, selle puudumisel aga kinnisasja omanik, millel asub suvila, elu- või äriruum.
1) segaolmejäätmed (20 03 01) kogu valla territooriumil;
2) paberi- ja kartongijäätmed (20 01 01) Pärnu-Jaagupi alev, Tootsi alev ja Vändra alev;
3) biolagunevad jäätmed (biolagunevad köögi- ja sööklajäätmed ning aia- ja haljastujäätmed (selles ulatuses, mida kogutakse biolagunevate jäätmete mahutisse) (20 01 08, 20 02 01) Pärnu-Jaagupi alev, Tootsi alev ja Vändra alev;
4) müügipakend (15 01) soovituslikult lisateenusena Pärnu-Jaagupi alev, Tootsi alev ja Vändra alev.
3) tiheasustusalal asuvalt kinnistult, kus biolagunevate jäätmete kompostimine on tagatud, st kõiki biolagunevaid köögi- ja sööklajäätmeid käesoleva eeskirja § 10 kohaselt kompostitakse ja jäätmevaldaja on vallavalitsusele vastava nõuetekohase taotluse (Lisa 2) esitanud ning vallavalitsuse majandusosakonna vastutav ametnik (edaspidi vastutav ametnik), olles asjaolusid kohapeal kontrollinud, on vastava loa väljastanud, võib jäätmevedaja olmejäätmeid regulaarselt ära vedada üks kord 12 nädala jooksul või vastavalt jäätmeseaduses kehtestatule.
(2) Biolagunevate jäätmete äravedu peab toimuma sagedusega, mis väldib mahuti ületäitumist, haisu ja kahjurite teket ning ümbruskonna reostust, kuid vähemalt üks kord nädalas 12 ja enam korteriga elamu kinnistul ning vähemalt kord kahe nädala jooksul 8-12 korteriga elamu kinnistul.
(3) Paberi ja kartongi kogumismahutit peab tühjendama sagedusega, mis väldib selle ületäitumist, viie ja enama korteriga puhul mitte harvemini kui kord nelja nädala jooksul. Paberi ja kartongi kogumismahuti tuleb tühjendada kohe, kui see on ületäitunud.
(4) Pakendijäätmete kogumismahutit peab tühjendama sagedusega, mis väldib selle ületäitumist ja haisu teket, viie ja enama korteriga puhul mitte harvemini kui kord kohe nädala jooksul. Pakendijäätmete kogumismahutit tuleb tühjendada kohe, kui see on ületäitunud või levitab haisu.
(1) Kui jäätmevaldaja ei ole jäätmevedajale võimaldanud juurdepääsu jäätmemahutile oma kinnistul, siis on jäätmevedajal õigus rakendada tasu tühisõidu eest. Tasu tühisõidu eest on kuni 100% mahuti tühjendamise teenustasust. Jäätmemahutile juurdepääsu puudumise tõendamise kohustus on jäätmevedajal.
(2) Kui biolagunevate jäätmete või vanapaberi mahutis olevad jäätmed ei vasta sellesse mahutisse kogutavale jäätmeliigile, siis on jäätmevedajal õigus jätta mahuti tühjendamata ja tühjendada see segaolmejäätmete veoringil, rakendades vastava suurusega segaolmejäätmete mahuti tühjendamise teenustasu.
(3) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 2 nimetatud jäätmemahuti tühjendamist või vedu takistavate asjaolude ilmnemisel on jäätmevedaja kohustatud jäätmevaldajaga kokkulepitud viisil jäätmevaldajat teavitama kohe, kuid mitte hiljem kui 24 tunni jooksul alates takistuse ilmnemisest, asjaoludest, mis ei võimaldanud jäätmemahutit tühjendada või jäätmeid ära vedada, ning kokkuleppel jäätmevaldajaga tagama tühjendamata jäänud mahuti tühjendamise või ära vedamata jäätmete veo kolme päeva jooksul alates takistuse esinemisest. Juhul kui graafikujärgne jäätmevedu toimub reedel, laupäeval või pühapäeval, on jäätmevedaja kohustatud jäätmevaldajat teavitama asjaoludest, mis põhjustasid jäätmemahuti tühjendamata jätmise, algava nädala esimese tööpäeva jooksul. Juhul kui jäätmevedaja ei teavita jäätmevaldajat käesolevas lõikes ettenähtud tähtaja jooksul, siis tal ei ole õigust rakendada tasu tühisõidu eest.
(5) Jäätmevaldaja on kohustatud hoidma jäätmemahuti ümbruse puhtana ning kokkuleppel jäätmevedajaga reguleerima jäätmemahuti tühjendamise sagedust selliselt, et oleks välditud jäätmemahuti ületäitumine, mahutist haisu levimine ja ümbruse reostumine. Juhul kui mahuti ületäitumine ja selle ümbruse reostumine on põhjustatud jäätmevedaja tegevusest või tegevusetusest (nt ära jäänud graafikujärgsest veost), kohustub jäätmevedaja koristama mahuti ümbruse sinna maha kukkunud jäätmetest 5 tööpäeva jooksul.
(7) Asjaolu, kas vallavalitsus on jäätmevaldajat kirjalikult informeerinud päevast, mil jäätmevaldaja on liitunud korraldatud jäätmeveoga või mitte ja kas jäätmevaldaja on sõlminud jäätmeveolepingu või mitte, ei avalda mõju jäätmevaldaja korraldatud jäätmeveoga liitunuks lugemisele ega vabasta jäätmevaldajat kohustusest jäätmeid jäätmevedajale üle anda ja korraldatud jäätmeveo teenuse eest esitatud arveid tasuda.
(1) Jäätmevedaja on kohustatud tühjendama jäätmemahutid ja ära vedama jäätmemahutite ümbrusesse paigutatud mahutivälised pakendatud segaolmejäätmed eelnevalt teada antud veopäeval ja jäätmevaldaja esitatud tellimuse korral hiljemalt kolme ööpäeva jooksul alates tellimuse saamisest.
(2) Jäätmevedaja on kohustatud mahuti tühjendamisel vältima jäätmete maha kukkumist ja koristama mahuti tühjendamise ajal maha kukkunud jäätmed.
(7) Korraldatud jäätmeveo raames kogutud jäätmete käitluskoht, kus on tagatud jäätmete maksimaalne taaskasutamine vastavalt jäätmehierarhiale, määratakse Põhja-Pärnumaa Vallavolikogu vastava otsusega või leitakse parim teenusepakkuja riigihanke korras vallavolikogu nõusolekul.
(1) Jäätmevaldajal on õigus esitada vallavalitsusele taotlus enda tähtajaliseks ja erandkorras korraldatud jäätmeveoga liitumise kohustusest vabastamiseks kuni kehtiva korraldatud jäätmeveo perioodi lõpuni (edaspidi korraldatud jäätmeveost vabastamine), kui jäätmevaldaja kinnisasjal puuduvad ehitised või elu- või äritegevus või muu tegevus (Lisa 3).
1) avalduse laekumisel kontrollib vastutav ametnik vajadusel ka kohapeal, kas jäätmevaldaja korraldatud jäätmeveost vabastamise asjaolud on tõesed ja vabastamist võimaldavad. Kui taotlus ei vasta nõuetele, antakse jäätmevaldajale tähtaeg puuduste kõrvaldamiseks ja selgitatakse, et puuduste tähtajaks kõrvaldamata jätmisel võib avalduse jätta läbi vaatamata;
(4) Jäätmevaldaja korraldatud jäätmeveost vabastamise otsustab vastutav ametnik.
(5) Korraldatud jäätmeveost vabastamise taotluse menetlemise tähtaeg alates taotluse laekumisest vallavalitsusele kuni käesoleva paragrahvi lõikes 4 nimetatud otsuse teatavakstegemiseni on 1 kuu. Mõjuval põhjusel (lisateabe kogumise vajadus, küsimuse keerukus jms) võib vastutav ametnik taotluse menetlemise tähtaega pikendada kuni kahe kuuni.
(6) Jäätmevaldaja korraldatud jäätmeveost vabastamise korral kannab vastutav ametnik jäätmevaldaja vabastamise otsuse jäätmevaldajate registrisse.
(9) Enne kui jäätmevaldaja korraldatud jäätmeveost vabastamine lõpeb, on vabastatud jäätmevaldajal õigus vallavalitsusele esitada uus taotlus.
(10) Vastaval ametnikulul on õigus lõpetada jäätmevaldaja korraldatud jäätmeveost vabastamine enne tähtaja lõppu, kui:
(2) Korraldatud jäätmeveoga hõlmatud jäätmete veo maksumus kujuneb vastavalt kinnistule paigaldatud jäätmemahuti mahust ja tühjendussagedusest ning ei sõltu jäätmemahuti täitumise määrast. Teenustasule lisatakse jäätmemahuti rendi maksumus kui jäätmevaldaja rendib jäätmemahutit jäätmevedajalt.
(6) Jäätmevedaja esitab teenustasu muutmise taotluse vallavalitsusele. Taotlus peab sisaldama hindade muutmise põhjendust ning taotlusele tuleb lisada taotletavate teenustasude kalkulatsioon, näidates ära muudatused võrreldes pakkumuse esitamisel tehtud teenustasude kalkulatsiooniga. Vallavalitsusel on õigus nõuda lisaselgitusi ja -dokumente, mis on vajalikud taotluse hindamiseks. Teenustasude muutmise otsustab valitsus hiljemalt 60 päeva jooksul alates vastavasisulise taotluse saamisest.
(2) Info erinevate eeskirjas käsitletud jäätmeliikide kogumispunktide asukoha kohta on leitav Põhja-Pärnumaa valla veebilehel www.pparnumaa.ee.
4) üle 40o kuuma tuhka ja/või pakendamata tuhka;
(2) Pärnu-Jaagupi alevi, Tootsi alevi ja Vändra alevi elamumaa sihtotstarbelisel kinnistutel peab olema eraldi jäätmemahuti vanapaberi kogumiseks, kui kinnistul on 8 ja enam korterit ning kinnistul asuvas elamus on elektriküte, kaugküte või vedelkütust kasutav lokaalküte.
[RT IV, 27.02.2020, 24 - jõust. 01.03.2020]
(3) Lepingu alusel ühismahuti kasutamise korral rakendub käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud kohustus kui vanapaberi ühismahutit kasutavate korterite arv kokku on suurem kui käesoleva paragrahvi lõikes 2 sätestatud korterite arv ning ühismahuti kasutamise lepingus ei ole sätestatud teisiti.
2) Pärnu-Jaagupi ja Vändra jäätmejaama ning Tootsi ja Kaisma kogumispunkti segapakendi konteinereid;
3) Pärnu-Jaagupi ja Vändra alevis pakendikoti teenust eramajadele, mida vastavalt võimalustele laiendatakse teistesse asustusüksustesse;
4) lisateenust korraldatud jäätmeveo raames.
(2) Tagatisrahaga pakendid ehk pandipakendid tuleb tagastada müügikohta või taaravastuvõtupunkti. Pandipakendi asukohad on leitavad valla veebilehel.
(3) Pakendikoti teenus on mõeldud eramaja klientidele. Pakendikotti tuleb koguda kõik puhtad metallist, klaasist, kartongist ja plastikust pakendid. Pakendikoti teenust osutavad taaskasutusorganisatsioonid.
(4) Pakendid ja pakendijäätmed tuleb koguda muudest jäätmetest eraldi ja panna pakendijäätmete mahutisse, viia vastavalt tähistatud, selleks ettenähtud pakendipunkti või jäätmejaama või anda üle pakendiettevõtjale, pakendiorganisatsioonile või pakendijäätmeid vedavale isikule.
(5) Pakendeid võib pakendimahutisse panna lahtiselt või kilekotti pakendatult. Kilekott võiks soovitavalt olla läbipaistev. Pakendiorganisatsioon või pakendiettevõtja ei või jätta pakendimaterjale ringlusse võtmata põhjendusel, et üle antud pakendid on pakendatud kilekotti.
(6) Üleantavad pakendid ja pakendijäätmed peavad olema tühjad (tilgatud) ja kokku pressitud ning vastama pakendiettevõtja või pakendiorganisatsiooni vastavas juhendis toodud nõuetele.
(7) Pakend, millele on määratud tagatisraha ehk pant (sellekohane märgis on kantud pakendile või etiketile), tuleb tarbija poolt tagastada müügikohta või taaravastuvõtu punkti.
(8) Pakendipunktide asukohad, jäätmemahutite miinimum- ja maksimumarv ja -maht igas pakendipunktis ning nende minimaalne tühjendamissagedus lepitakse kokku pakendiorganisatsiooni või pakendiettevõtja ja vallavalitsuse vahel sõlmitavas lepingus. Pakendipunktis peab olema tagatud kõigi pakendimaterjali liikide vastuvõtmine. Pakendipunktis kogutakse eraldi mahutitesse vähemalt kolm pakendimaterjali liiki: paber- ja kartongpakend, klaaspakend ja segapakend. Klaaspakendit võib koguda ainult segapakendi mahutiga, kui see tagab vähemalt sama suure klaaspakendi ringlussevõtu määra ja vastav kokkulepe on lepingus sätestatud.
(9) Pakendijäätmete kogumismahutisse on keelatud panna muid jäätmeid peale pakendijäätmete.
(4) Pakendiorganisatsioonid ning need pakendiettevõtjad, kes ei ole liitunud pakendiorganisatsiooniga, on kohustatud sõlmima vallavalitsusega lepingu, milles määratakse kindlaks pakendipunktide asukohad ja mahutite paigaldustingimused valla territooriumil, mahutite arv ja maht igas pakendipunktis, tüüp, välimus, minimaalne tühjendamissagedus, haldamine ja pakendipunkti korrashoid.
(7) Pakendijäätmeid võib koguda tekkekohas. Kui tekkekohas kogumine toimub tasuta, võib vallavalitsuse nõusolekul vähendada avalikkusele suunatud pakendipunktide tihedust, mahutite arvu, mahtu või tühjendussagedust võttes aluseks seadusest tuleneva kogumiskohtade tiheduse ja omavalitsuse rahvastiku arvu. Tekkekohas on lubatud kõik pakendimaterjali liigid koguda ühte mahutisse, kuid pakendiorganisatsioon peab tagama pakendite järel sorteerimise ja taaskasutusse suunamise. Tekkekohas kogumisel tiheasustusalal ei või küsida niinimetatud tühisõidutasu.
2) tagama, et kaane, luugi vm suletavad mahutid on ohutud ja kergelt avatavad ka lastele ning eakatele;
3) vältima üle täitmist ning mahutite tühjendamisel koristama tühjendamise käigus ja üle täitmise tõttu maha kukkunud pakendijäätmed ning need pakendijäätmed, mis on pandud mahuti kõrvale maha, kuna neid ei ole oma suuruse tõttu võimalik mahutisse paigutada;
4) kui pakendipunkti ümbruse koristamise kohustuses ei ole maaomaniku ja pakendiettevõtja või pakendiorganisatsiooni vahel kokku lepitud teisiti ja pakendimahutid on olnud üle täidetud, korraldama pakendijäätmete koristamise kuni 3 m raadiuses pakendipunktist.
(10) Pakendijäätmete mahuteid tuleb tühjendada regulaarselt ja vastavalt vajadusele selliselt, et oleks välditud jäätmemahuti üle täitmine või ümbruskonna reostus ja elanikele tagatud pakendite või pakendijäätmete üleandmise võimalus. Pakendijäätmete mahuti tuleb tühjendada kohe, kui see levitab haisu või on üle täidetud.
1) Pärnu-Jaagupi alevis, Tootsi alevis ja Vändra alevis elamumaa sihtotstarbelisel kinnistul, millel on vähemalt 8 korterit, juhul kui puudub nõuetekohane võimalus kompostimiseks;
2) Pärnu-Jaagupi alevis, Tootsi alevis ja Vändra alevis lepingu alusel ühismahutit kasutavate kinnistute puhul rakendub nimetatud kohustus kui biolagunevate jäätmete ühismahutit kasutavatel kinnistutel on kokku 8 või enam korterit, juhul kui puudub nõuetekohane võimalus kompostimiseks;
3) kinnistul, mis ei ole elamumaa sihtotstarbega, kui biolagunevaid jäätmeid tekib nädalas enam kui 25 kg või kui kinnistul tegutseb vähemalt 25 istekohaga toitlustusettevõte, lasteaed, kool, hooldushaigla või hooldekodu, v.a juhul kui jäätmevaldaja kasutab toidujääkide purustamisseadet ja saadav suspensioon juhitakse ühiskanalisatsiooni.
(3) Üksikelamul ja vähem kui 8 korteriga elamumaa sihtotstarbega kinnistul tuleb biolagunevad jäätmed kompostida nõuetele vastavalt samal kinnistul või viia Pärnu-Jaagupi või Vändra reoveepuhasti kompostimisväljakule või anda üle jäätmevedajale.
(4) Biolagunevad köögi- ja sööklajäätmed, biolagunevad aia- ja haljastujäätmed ning bioloogiliselt mittelagunevad aia- ja haljastujäätmed, sealhulgas kivid ja pinnas jms tuleb koguda muudest jäätmetest eraldi.
(5) Haljasaladel tekkivaid biolagunevad aia- ja haljastujäätmed tuleb anda üle vastavat õigust omavale jäätmekäitlejale või viia Pärnu-Jaagupi või Vändra reoveepuhasti kompostimisväljakule või kompostida tekkekohas vastavalt eeskirja nõuetele.
(6) Bioloogiliselt mittelagunevad aia- ja haljastujäätmed sealhulgas kivid ja pinnas võib Keskkonnaameti poolt väljastatud vastavasisulise registreerimistõendi alusel taaskasutada registreerimistõendis määratud tingimustel, anda üle Pärnu-Jaagupi või Vändra jäätmejaama või vastavat õigust omavale jäätmekäitlejale.
(7) Biolagunevad köögi- ja sööklajäätmed tuleb paigutada biolagunevate jäätmete mahutisse lahtiselt, pakitult paberist kottidesse või täielikult biolagunevatesse kottidesse (kotid peavad vastama standardile EN 13432). Biolagunevate jäätmete mahuti võib olla vooderdatud biolaguneva kotiga.
(8) Biolagunevate jäätmete mahutisse on keelatud panna muid jäätmeid kui biolagunevaid jäätmed. Biolagunevaid jäätmeid ei tohi visata segaolmejäätmete mahutisse.
(4) Kompostiaun või komposter peab paiknema vähemalt ühe meetri kaugusel naaberkinnistust kui naabrid ei lepi kokku teisiti ja vähemalt kümne meetri kaugusel kaevust.
(2) Plastijäätmed tuleb koguda muudest jäätmetest eraldi ja viia Pärnu-Jaagupi või Vändra jäätmejaama või anda üle vastavat õigust omavale jäätmekäitlejale. Kasutuskõlblikud plastesemed võib viia kasutatud asjade müügikohta.
(2) Metallijäätmed (sh must ja värviline vanametall) tuleb koguda muudest jäätmetest eraldi ning anda üle vastavat õigust omavale jäätmekäitlejale või viia Pärnu-Jaagupi või Vändra jäätmejaama.
(2) Klaasijäätmed tuleb koguda muudest jäätmetest eraldi ja viia Pärnu-Jaagupi või Vändra jäätmejaama või anda üle vastavat õigust omavale jäätmekäitlejale. Klaaspakendi mahutisse võib panna ainult klaasist pakendijäätmeid.
(2) Puidujäätmed tuleb koguda muudest jäätmetest eraldi ja viia Pärnu-Jaagupi või Vändra jäätmejaama või anda üle vastavat õigust omavale jäätmekäitlejale. Puidujäätmete tekkekohas võib põletada ainult immutamata, lakkimata ja värvimata puidujäätmeid, kusjuures eelistada tuleb puidujäätmete põletamist kütmise eesmärgil.
(2) Tekstiili- ja rõivajäätmed tuleb koguda muudest jäätmetest eraldi ja viia Pärnu-Jaagupi või Vändra jäätmejaama, kasutatud rõivaste müügikohta, kogumispunkti või anda üle vastavat õigust omavale jäätmekäitlejale.
(1) Suurjäätmed (jäätmekood 20 03 07) on muudest jäätmetest eraldi kogutud jäätmed, sh diivanid, madratsid, lauad, kapid, riiulid, toolid, voodid, kardinapuud, vaibad, kraanikausid, WC potid, vannid jms.
(2) Suurjäätmete kogumine on korraldatud Pärnu-Jaagupi ja Vändra jäätmejaama ning Kaisma ja Tootsi jäätmete kokkukandepunkti kaudu või vastavalt tähistatud suurjäätmete kogumiskohta või vastavat õigust omavale jäätmekäitlejale. Suurjäätmete kogumiskohad asuvad jäätmevaldajast maksimaalselt 15 kilomeetri kaugusel.
(2) Elektroonikaromud, sh külmikud, pesumasinad, arvutid, telerid, boilerid, elektroonilised mänguasjad, tuleb koguda muudest jäätmetest eraldi ja anda üle Pärnu-Jaagupi või Vändra jäätmejaama, Kaisma või Tootsi jäätmete kokkukandepunkti või uue seadme ostmisel turustaja müügikohta. Elektroonikaromud, mille ükski väline mõõde ei ületa 25 cm, võib tasuta ära anda elektri- ja elektroonikaseadmete müügikohta, mille müügipind on vähemalt 400 m2. Jäätmevaldajal on õigus komplektsed elektroonikaromud nimetatud kohtadesse tasuta üle anda.
(3) Vanarehvid tuleb koguda muudest jäätmetest eraldi ning viia Pärnu-Jaagupi või Vändra jäätmejaama või Kaisma ja Tootsi kokkukandepunkti või hooldustöökotta viimase nõusolekul. Jäätmevaldajal on õigus vanarehvid nimetatud kohtadesse tasuta üle anda.
(4) Kasutuskõlbmatuks muutunud patareid ja akud tuleb koguda muudest jäätmetest eraldi ning viia müügikohta, Pärnu-Jaagupi või Vändra jäätmejaama, Kaisma või Tootsi jäätmete kokkukandepunkti. Jäätmevaldajal on õigus patareid ja akud nimetatud kohtadesse tasuta üle anda.
(2) Ohtlikud jäätmed (vanaõli, õlifiltrid, ravimid, värvi-, liimi-, laki- ja lahustijäägid, olmekemikaalid jne) tuleb viia Pärnu-Jaagupi või Vändra jäätmejaama, Kaisma või Tootsi jäätmete kokkukandepunkti või anda üle vastavat õigust omavale jäätmekäitlejale. Ravimijäägid võib tagastada ka apteeki.
(1) Käesolevas peatükis sätestatud kord on kohustuslik kõikidele valla territooriumil asuvatele tervishoiu-, hooldus- ja veterinaarasutustele ning nende laboratooriumitele ja uurimisasutustele ning muudele asutustele (edaspidi tervishoiuasutused), kus tekivad jäätmed, mis on jäätmenimistu jaotises 18 (edaspidi tervishoiujäätmed).
(3) Laboratooriumides tekkinud ohtlikud jäätmed tuleb autoklaavida kohapeal. Teravad esemed, nagu süstlanõelad, skalpellid, noad ja klaasikillud, autoklaavitakse raskesti läbitorgatavast materjalist nõus. Pärast autoklaavimist käideldakse neid jäätmeid olmejäätmetena, lähtudes käesoleva eeskirja § 9 lõikes 1 sätestatust.
5) juhul kui jäätmehoidlal on aken, peab see asetsema ühes tasapinnas seinaga;
7) jäätmehoidla ruum peab olema ventileeritav, lukustatav ja ei tohi olla jäätmešahti.
6. peatükk EHITUSJÄÄTMETE KÄITLEMISE NÕUDED
(1) Ehitusjäätmete ohutu hoidmise ja käitlemise eest vastavalt eeskirja nõuetele vastutab jäätmevaldaja. Ehitusjäätmete valdaja on ehitise omanik, kui tema ja ehitusettevõtja või kinnisvaraarendaja vaheline leping ei näe ette teisiti või isik, kellele on välja antud ehitusluba, või muu isik, kelle valduses on jäätmed. Ehitise omanik on eeskirja tähenduses ehitise kui vallasasja omanik, kinnistu omanik, hoonestusõiguse või mõne muu piiratud asjaõiguse alusel kinnistu kasutaja või isik, kellele on välja antud ehitusluba.
2) koguma ehitusjäätmed nende tekkekohal liigiti kui ehitusjäätmeid tekib eeldatavasti kokku üle 10 m3, kasutades selleks vastavalt tähistatud mahuteid või selleks eraldatud ala ehitusobjektil. Liigiti tuleb koguda vähemalt: puit, paber ja kartong, metall, mineraalsed jäätmed (kivid, tellised, krohv, betoon jms), klaas, pinnas, plastijäätmed, ohtlikud jäätmed, korduskasutuseks sobivad materjalid ja pakendid;
4) andma käesoleva paragrahvi lõike 3 punktis 2 nimetatud jäätmed üle vaid isikule, kellel on vastav õigus nende jäätmete korduskasutamiseks ettevalmistamiseks, ringlussevõtuks või muul moel taaskasutamiseks kui tal endal pole võimalik neid jäätmeid korduskasutada või taaskasutada;
9) tagama, et kinnistul oleksid eraldi märgistatud jäätmemahutid eri liiki jäätmete kogumiseks;
(4) Pinnas loetakse saastunuks kui see sisaldab ohtlikke aineid üle keskkonnaministri määrusega kehtestatud piirnorme (Keskkonnaministri määrus nr 38 11.08.2010 „Ohtlike ainete sisalduse piirväärtused pinnases“).
7. peatükk RIIKLIK JÄRELEVALVE JA VASTUTUS
§ 46. Riiklik järelevalve ja väärtegude menetlemine
(1) Riiklikku järelevalvet jäätmeseaduse ja käesoleva eeskirja nõuete täitmise üle teevad vallavalitsuse poolt volitatud ametnikud.
(2) Jäätmeseaduse § 1207 nimetatud väärteo kohtuväline menetleja on Põhja-Pärnumaa Vallavalitsus.
§ 47. Jäätmekäitluskoha järelhooldus
§ 48. Jäätmete liigiti kogumise ja sortimise arendamise nõuded
(2) Pakendi ja pakendijäätmete taaskasutamise eesmärgiks on pakendijäätmete liigiti kogumise senise osakaalu (49%) suurendamine vähemalt 60%-ni pakendijäätmete kogumassist aastaks 2020. Eesmärgi saavutamiseks tuleb elanikkonda rohkem teavitada pakendijäätmete liigiti kogumisest ning liita pakendijäätmete kogumine korraldatud jäätmeveoga alates 2019 aastal korraldataval riigihankel.
(3) Paberi ja kartongi kogumise eesmärgiks on liigiti kogumine tekkekohas ja taaskasutamine materjalina. Eesmärgiks on hõlmata vanapaberi ja kartongi kogumine korraldatud jäätmeveoga alates 2019. aastal korraldataval riigihankel.
(4) Biolagunevate jäätmete taaskasutamise eesmärgiks on aastaks 2020 vähendada biolagunevate jäätmete osakaal olmejäätmetes 20 massiprotsendini. Eesmärgiks on hõlmata biolagunevate jäätmete kogumine korraldatud jäätmeveoga alates 2019. aastal korraldataval riigihankel.
(5) Suurjäätmete liigiti kogumise eesmärgiks on võimaldada nende jäätmete kogumine tekkekoha lähedal. Eesmärgiks on 2019. aastast jätkata suurjäätmete kogumist Pärnu-Jaagupi ja Vändra jäätmejaama ning Kaisma ja Tootsi kokkukandepunktide kaudu.
(6) Muude taaskasutatavate jäätmete nagu plasti, metalli, klaasi, puidu, tekstiili, vanarehvide, elektri- ja elektroonikaseadmete ning ohtlike jäätmete kogumise eesmärgiks on 2019. aastast jätkata nende jäätmete kokku kogumist Pärnu-Jaagupi ja Vändra jäätmejaama kaudu.
§ 50. Hankelepingute kehtivus
Lisa 1 Korraldatud jäätmeveoga liitumisest erandkorras vabastuse taotluse vorm


Mittetulundusliku tegevuse toetamise kord – Riigi Teataja
Mittetulundusliku tegevuse toetamise kord - sisukord
§ 4 Toetatavad tegevused ja kulu ning toetuse piirmäärad
§ 5 Taotluste menetlemine
§ 6 Toetuse eraldamine
RT IV, 28.08.2018, 5
Vastu võetud 16.08.2018 nr 44
Määrus antakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 1 punkti 5, noorsootöö seaduse § 8 punkti 2 ja spordiseaduse § 3 lõike 2 alusel.
(1) Määrus reguleerib Põltsamaa valla eelarvest mittetulundustegevuse edendamiseks toetuste (edaspidi toetus) taotlemist, taotluste menetlemist, toetuse eraldamist ja toetuse kasutamise üle järelevalve teostamist.
(2) Määrus ei reguleeri Põltsamaa Vallavalitsuse kui ametiasutuse (edaspidi ametiasutus) hallatavate asutuste poolt projekti- ja investeeringutaotluste esitamise ja menetlemise korda.
(1) Toetuse andmise eesmärk on arendada ja laiendada Põltsamaa vallas omaalgatuse toetamise kaudu tegevusi, mis tagaks Põltsamaa valla elanike vaimse ja füüsilise heaolu ning mitmekesise võimete arendamise erinevates käesoleva määruse § 1 lõikes 1 nimetatud tegevusvaldkonnas ning soodustades valla elanike koostööd.
(2) Toetuse liigid on:
1) tegevustoetus;
2) ürituste korraldamise toetus;
3) projektitoetus.
(3) Tegevustoetus on mittetulundusühingu või sihtasutuse (mõlemad edaspidi ühing) põhikirjaliste eesmärkide täitmiseks eraldatav toetus.
(4) Ürituse korraldamise toetus on ühingule või seltsingule ühekordselt makstav toetus kohalikule elanikkonnale suunatud või kohalike elanike korraldatavate ürituste ja ühistegevuste teostamiseks.
(5) Projektitoetus on vallapoolne osalemine ühingu liikmetele ja kogukonnale suunatud investeeringute tegemiseks ning ürituste korraldamiseks esitatud projektitaotluste omaosaluse finantseerimises.
(1) Toetust võivad taotleda kõik ühingud ja seltsingud, kes on registreeritud ja tegelevad valla eri piirkondade elanikele ühistegevuse, kogukondlike tegevuste, hariduse, elukestva õppe, kultuuri-, spordi-, sotsiaal- ja noorsootegevuse võimaluste pakkumisega.
(2) Toetust ei anta:
1) isikutele, kes ei vasta käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud tingimustele;
2) taotlejatele, kes on eelnevalt toetust saanud, kuid ei ole esitanud toetuse kasutamise kohta aruannet või ei ole täitnud nõuet toetus tagasi maksta;
3) maksuvõlglastele.
(3) Taotlus järgmiseks eelarveaastaks toetuste taotlemiseks tuleb esitada jooksva eelarveaasta 15. oktoobriks.
(4) Iga erinevat liiki toetuse saamiseks koostatakse ja esitatakse eraldi taotlus.
(5) Täiendavaid toetusi eelarveaasta jooksul üldjuhul taotleda ei saa.
(6) Erandjuhtudel, kui taotlust ei saanud põhjendatult esitada käesoleva paragrahvi lõikes 3 sätestatud kuupäevaks, võib ürituste korraldamiseks ja projektide finantseerimises osalemiseks esitada taotluse ka taotlustähtaegade vahelisel ajal.
(7) Vormikohasele taotlusele tuleb lisada järgmised dokumendid:
1) seltsingul koopia ühise tegutsemise lepingust;
2) tegevustoetuse taotlemisel järgmise aasta eelarve, ürituse korraldamise toetuse ja projektitoetuse taotluse korral ürituse või projekti eelarve.
(8) Allkirjastatud taotlus esitatakse ametiasutusele paberil või elektronposti teel.
(9) Taotluse vastuvõtjal on vajadusel õigus nõuda taotlejalt täiendavat informatsiooni või lisadokumente, määrates tähtaja nende esitamiseks. Viimasel esitamispäeval esitatud puudulikult täidetud taotlus on õigustagasi lükata.
§ 4. Toetatavad tegevused ja kulu ning toetuse piirmäärad
(1) Abikõlbulikud on need tegevused ja kulu, mis on otseselt vajalikud määruse § 2 lõikes 1 nimetatud eesmärkide saavutamiseks.
(2) Projektitoetuse taotlemisel peab olema täidetud tingimus, et toetatav tegevus või objekt on piirkonna või valla arenguks oluline, ametiasutus on idee eelnevalt heaks kiitnud ja väljastanud garantiikirja omafinantseerimises osalemiseks ning tegevus või objekti arendamine peab olema seotud Põltsamaa valla arengukavaga.
(3) Abikõlbulikud ei ole:
1) ühingu asutamiskulud ja liikmemaksud;
2) trahvid, kohtukulud, viivised;
3) esinduskulud;
5) projektijuhtimisega seotud personalikulud, v.a juhul, kui projektijuhtimise kulud on abikõlbulikud projektis, millele kaasfinantseerimist taotletakse;
7) laenulepingu sõlmimise kulud ja laenuintressid, v.a juhul, kui laenu võetakse valla omandis olevate objektide parendamiseks;
8) toitlustuskulud;
9) projekti elluviimise seisukohast põhjendamata muud kulud.
§ 5. Taotluste menetlemine
(1) Taotlusi menetleb Põltsamaa Vallavolikogu (edaspidi vallavolikogu) kultuuri- ja spordikomisjon (edaspidi komisjon), kes juhtivkomisjonina suunab vastavalt vajadusele taotluse edasi teiste valdkondade komisjonidele.
(2) Komisjon vaatab tähtajaks esitatud taotlused läbi hiljemalt 1. novembriks.
(3) Taotluste hindamisel lähtutakse taotluse vastavusest toetuse andmise eesmärgile, avalikust huvist, kodanikkonna hõlmatusest, otseselt kasu saavate inimeste hulgast, ürituse uudsusest või järjepidevusest ning eetilistest tõekspidamistest. Arvesse võetakse ka muude toetajate, sh vallaväliste programmide toetuse osatähtsust ja eelarve realistlikkust. Mittetähtaegselt esitatud taotlusi ei menetleta.
(4) Komisjon teeb taotluste rahuldamiseks või rahuldamata jätmiseks ettepanekud ametiasutusele. Taotluse rahuldamata jätmise ettepanekule lisatakse põhjendus. Ettepanekud vormistatakse komisjoni koosoleku protokollis.
(5) Taotlusi, mida komisjon otsustas toetada, arvestatakse vastavates summades valla järgmise aasta eelarve eelnõu koostamisel.
(6) Määruse § 3 lõikes 6 nimetatud erandjuhtudel esitatud taotlusi menetleb samuti komisjon ja esitab ettepanekud ametiasutusele.
§ 6. Toetuse eraldamine
(1) Otsustuse toetuse eraldamiseks või mitteeraldamiseks teeb Põltsamaa Vallavalitsus kui täitevorgan (edaspidi vallavalitsus) oma korraldusega kahe nädala jooksul vallaeelarve vastuvõtmisest arvates. Korralduses tuleb märkida:
1) toetuse saaja nimi või nimetus;
2) rahastatava toetuse liik ja nimetus (tegevustoetus, toetus ürituse korraldamiseks, projektitoetus);
4) tähtaeg lepingu sõlmimiseks.
(2) Kui taotlust ei rahuldata ja toetust ei eraldata, tuleb vallavalitsuse korralduses märkida vastavad põhjendused.
(3) Toetuse saajaga sõlmitakse kirjalik koostööleping. Alla 600-eurose toetuse saajatega lepingut ei sõlmita.
(4) Toetus kantakse toetuse saaja arvelduskontole koostöölepingus märgitud tähtajaks ja summas.
(5) Enne vallaeelarve vastuvõtmist ja lepingu sõlmimist võib püsikulusid (töötasu, hoone ülalpidamiskulu) omavale toetuse saajale välja maksta ühe kuu kohta 1/12 osa eelneva aasta eest saadud toetusest.
(6) Erandjuhud toetuse ülekandmisel erinevalt sõlmitud lepingust otsustab vallavalitsus toetuse saaja avalduse alusel.
(1) Järelevalvet eraldatud toetuse sihipärase kasutamise üle korraldavad ametiasutus ja vallavolikogu revisjonikomisjon.
(2) Toetuse saaja on kohustatud esitama ametiasutusele vormikohase aruande toetuse kasutamise kohta.
(3) Aruanne tegevustoetuse kasutamise kohta esitatakse raha kasutamisele järgneva aasta 1. veebruariks. Aruanne ürituse korraldamise toetuse või projektitoetuse kasutamise kohta esitatakse ühe kuu jooksul pärast ürituse toimumist või projekti lõppemist.
(4) Ametiasutusel on õigus nõuda toetus osaliselt või täielikult tagasi:
1) kui toetust ei ole kasutatud sihipäraselt;
2) kui toetuse taotlemisel on esitatud valeandmeid;
3) kui ühing või seltsing on oma tegevuse lõpetanud enne selle kalendriaasta lõppu, milleks tegevustoetus eraldati;
4) muudel koostöölepingus sätestatud juhtudel.
(5) Kui toetuse saaja ei esita käesoleva paragrahvi lõigetes 2 ja 3 nimetatud aruannet või ei täida käesoleva paragrahvi lõike 4 alusel esitatud toetuse tagasimaksmise nõuet, on vallavalitsusel õigus kahe
aasta jooksul taotleja mittetulunduslikku tegevust mitte toetada.
(6) Toetuse saaja on kohustatud eelarveaasta jooksul kasutamata jäänud toetuse Põltsamaa vallale tagasi kandma ühe kuu jooksul koostöölepingu lõppemisest.
(2) Määruse jõustumisel tunnistatakse kehtetuks:
1) Põltsamaa Linnavolikogu 25. märtsi 2002 määrus nr 96 „Põltsamaa linna eelarvest mittetulundusühingutele toetuse andmise korra kehtestamine“;
2) Põltsamaa Vallavolikogu 22. septembri 2011 määrus nr 38 „Mittetulundusliku tegevuse toetamise kord“;
3) Pajusi Vallavolikogu 17. märtsi 2016 määrus nr 38 „Mittetulundusliku tegevuse toetamise kord“;
4) Puurmani Vallavolikogu 12. detsembri 2013 määrus nr 16 „Puurmani valla eelarvest mittetulundustegevuseks toetuse eraldamise kord“.


Eesti Vabariigi põhiseadus / paragrahv 94
Valitsemisalade korraldamiseks moodustatakse seaduse alusel vastavad ministeeriumid.
Vabariigi Valitsusele kuuluvat täidesaatvat riigivõimu (§ 86) ei teosta ainult valitsus (§ 87), vaid ka ministeeriumid (§ 94 lg 1), mis tegutsevad valitsuse liikmeks olevate ministrite juhtimisel (§ 94 lg 2). Valitsuse tegevusvaldkond jaotatakse valitsemisaladeks ja nende korraldamiseks moodustatakse ministeeriumid (§ 94 lg 1). Ministeerium on täidesaatva riigivõimu asutus, täpsemalt valitsusasutus (§ 87 p 2). Ministeerium ei ole põhiseaduslik institutsioon või kõrgem riigiorgan. PS näeb küll ette ministeeriumide moodustamise, kuid ei moodusta neid. Ministeerium on kõrgem täidesaatva riigivõimu asutus ja oma valitsemisala juhtiv asutus. Kõik tema valitsemisalasse kuuluvad täidesaatva riigivõimu asutused on ministeeriumiga ühel või teisel viisil seotud (alluvuse, järelevalve või rahastamise kaudu). Ministeeriumi juhtiv minister vastutab omakorda ministeeriumi tegevuse eest peaministri, valitsuse ja Riigikogu ees. Valitsemisalade piiritlemise alus tänapäeva valitsuste puhul põhineb reaalsüsteemil vastandina sellele ajalooliselt eelnenud territoriaalsüsteemile. See tähendab ülesannete piiritlemist eriala, mitte maa-ala järgi. Samas ei välista PS territoriaalsüsteemi kasutamist ega ka ministeeriumi ülesannete määratlemist ühiskonnagruppide järgi (nt lapsed ja noored, eakad, maarahvas). Valitsemisalade jaotus sõltub ministeeriumide moodustajast ja valitsuse poliitikast, milliste valdkondadega tegelemist peetakse oluliseks ning milliseid valdkondi ja millisel viisil prioritiseeritakse. Valitsuse kogu tegevusväli peab olema jaotatud valitsemisaladeks. Ministeeriumivabu alasid olla ei saa.
Valitsemisala korraldamise ülesanne ei sisalda ainult poliitika elluviimise (halduse) ülesandeid, vaid praktikas on pigem esiplaanile tõusnud poliitika kujundamise (valitsemise) ülesanded (valitsemise ja halduse kohta vt § 86 komm 1.2, § 87 komm 2). See kajastab selle sajandi alguses Eestis valitsevaks kujunenud arusaama jätta ministeeriumile peamiselt poliitika kujundamise ülesanded ja poliitika elluviimise ülesanded anda ministeeriumist eraldiseisvatele täidesaatva riigivõimu asutustele (ametitele, inspektsioonidele ja teistele valitsusasutustele ning valitsusasutuste hallatavatele riigiasutustele), avalik-õiguslikele juriidilistele isikutele või riigi osalusega eraõiguslikele isikutele. Ministeeriumidel on poliitika esmaalgataja ja väljatöötaja roll (§ 96 komm 5). Ministeerium valmistab ette oma valitsemisala poliitikat kujundavad strateegilised arengudokumendid, seaduste ja määruste eelnõud ning eelarve. Poliitika elluviimisel piirdub ministeeriumi roll enamasti selle korraldamisega. Ministeerium ise üldjuhul vahetult haldusakte ei anna ega avalikke teenuseid ei osuta. Ministeerium hoolitseb selle eest, et poliitika elluviimiseks vajalikud organisatsioonid on moodustatud, neile on ülesanded antud ja eesmärgid seatud ning nad on varustatud ülesannete täitmiseks ja eesmärkide saavutamiseks vajalike pädevuste, inimeste ja muude ressurssidega. Ministeeriumi ülesanne on valvata kogu ministeeriumi valitsemisalas toimuva üle ja vajadusel sekkuda (ministri vastutus peaministri, valitsuse ja Riigikogu ees). Samuti on ministeeriumi ülesanne teavitada avalikkust ministeeriumi tegevusest ja valitsuse poliitikast.
Ministeeriumide moodustamise pädevus kuulub senise seadusandliku praktika ja õigusteadlaste domineeriva arvamuse kohaselt seadusandjale. VVS sätestab ministeeriumide loetelu ja valitsemisalad. Eelmine PS kommenteeritud väljaanne möönab, et PS § 94 lg 1 tõlgendamisel võib üksnes keelelisest argumentatsioonist lähtudes jõuda järeldusele, et ministeeriume võib luua seaduse volitusel (seaduse alusel) ka näiteks valitsuse määruse või korraldusega. Sätte tõlgendamisel üksnes sellest aga ei piisa ja olulise tähendusega on siin süstemaatiline argumentatsioon. Vastavalt sellele tuleb sätet tõlgendada koos demokraatia printsiibiga, mis on sätestatud PS §-s 1. Demokraatia printsiip sisaldab muu hulgas ka olulisuse põhimõtet, mis tähendab seda, et riigi toimimise jaoks peab kõik olulised küsimused otsustama Riigikogu ning neid ei saa anda otsustamiseks täidesaatvale riigivõimule. Ministeeriumide moodustamine ja nende valitsemisalade kindlaksmääramine on riigi funktsioneerimise seisukohalt kahtlemata oluline küsimus, mis nõuab kõige otsesemat parlamendi legitimatsiooni. Seega peab seadus sätestama ministeeriumid ja nende valitsemisalad (Eesti Vabariigi põhiseadus. Kommenteeritud väljaanne. Ü. Madise jt (toim). 2012, § 94 komm 1 (K. Merusk, J. Põld)).
Eelmises PS kommenteeritud väljaandes esitatud tõlgenduse vastu räägivad siiski nii sõnastuslikud kui sisulised kaalutlused (vt lähemalt H. Loot. Ministeeriumide moodustamise pädevus. – Juridica 2016/9, lk 649–650). PS § 94 lg 1 ei kasuta seadusandja ainupädevusele viitavat väljendit “seadusega“, vaid väljendit “seaduse alusel“, mis viitab seadusandja ja ministeeriumide moodustaja vahel jaotatud pädevusele. Olulisuse põhimõtte abil ei saa PS § 94 lg 1 tõlgendada selliselt, et ministeeriumide moodustamise jaotatud pädevusest saab seadusandja ainupädevus. Olulisuse põhimõte ei ole PS sätestatud pädevuste ümbermängimise alus (vrd Saksamaa Liidukonstitutsioonikohtu 08.08.1978 otsus. – Entscheidungen des Bundesverfassungsgerichts. Bd. 49, lk 89, samuti lk 126). Olulisuse põhimõtet piiravad PS § 4 sätestatud võimude lahususe ja tasakaalustatuse põhimõte ning PS teistes sätetes kehtestatud pädevused (vrd Kommentar zum Grundgesetz. H. v. Mangoldt (Begr.), F. Klein (Fortgef.), C. Starck (Hrsg.). Bd. 2. 2010, art 20, vnr 187 (K-P. Sommermann)).
Uuema seisukoha kohaselt jaotab PS § 94 lg 1 ministeeriumide moodustamise pädevuse ühelt poolt seadusandja ning teiselt poolt valitsuse või peaministri vahel (lähemalt koos viidetega H. Loot. Ministeeriumide moodustamise pädevus. – Juridica 2016/9, lk 635–654). Seadusandja pädevuses on ministeeriumide moodustamise aluste kehtestamine. Selle hulka võivad kuuluda näiteks ministeeriumide suurim lubatud arv, üldised nõuded ministeeriumi valitsemisalale, teatud küsimustega tegelevate ministeeriumide olemasolu nõuded või teatud küsimuste ühte ministeeriumisse ühendamise keelud. Üksikute ministeeriumide seaduses sätestamine väljub ministeeriumide moodustamise aluste sätestamisest, rääkimata seaduses ministeeriumide täpse ja ammendava loetelu andmisest (vrd VVS § 45). PS jätab otsesõnu lahtiseks, kellele kuulub üksikute ministeeriumide moodustamise ja nende valitsemisalade kindlaksmääramise pädevus. Ühelt poolt võib see kuuluda valitsusele, kelle ülesanne on viia ellu riigi sise- ja välispoliitikat (§ 87 p 1) ja korraldada seaduste täitmist (§ 87 p 3). Teiselt poolt võib ministeeriumide moodustamise pädevus kuuluda ka peaministrile, tulenedes tema valitsuse moodustamise (§ 89) ja valitsuse juhtimise ülesannetest (§ 93). Valitsuse moodustamise käigus tuleb peaministrikandidaadil tegeleda mitte ainult ministri ametikohtadele sobivate isikute leidmisega (valitsuse personaalne koosseis), vaid ka ministri ametikohtade moodustamise (valitsuse organisatsiooniline koosseis) ning neile vastavate ministeeriumide moodustamise ja nende valitsemisalade kindlaksmääramisega. Valitsuse juhtimise pädevus võimaldab hiljem peaministril valitsuse moodustamise käigus tehtud sisulised organisatsioonilised otsused formaalselt kehtestada. Ministeeriumide moodustamise aluste raamides tuleb seadusandjal sätestada, kas omistada ministeeriumide moodustamise ja nende valitsemisalade kindlaksmääramise pädevus valitsusele või peaministrile. Peaministri pädevus tagaks kindlalt valitsuse moodustamise käigus tehtud sisuliste organisatsiooniliste otsuste elluviimise. Samas ei ole peaministri ja valitsuse kooskõlata töövõimeline valitsus mõeldav, seega on praktiliselt vähetõenäoline, et peaminister ei saaks valitsuse moodustamisel tehtud sisulisi organisatsioonilisi otsuseid oma juhitava valitsuse abil ellu viia. Nii võib seadusandja anda ministeeriumide moodustamise ja nende valitsemisalade kindlaksmääramise pädevuse ka valitsusele.
Minister on ühelt poolt valitsuse liige (§ 88) ning teiselt poolt ministeeriumi ja selle valitsemisala juht (§ 94 lg 2). Ministri topeltstaatus võimaldab kaasata valitsemisala erialased kaalutlused ja huvid riigi kui terviku poliitilisse juhtimisse (minister kui ministeeriumi ja selle valitsemisala esindaja valitsuses) ning samas hoida erinevate valitsemisalade erialased kaalutlused ja huvid üldiste huvide ja valitsuse tervikliku poliitika raamides (minister kui valitsuse esindaja ministeeriumis ja valitsemisalas). Ministeeriumi ja valitsemisala juhina täidab minister topeltfunktsioone – nii poliitika kujundamise (valitsemise) kui poliitika elluviimise (haldamise) ülesandeid (vt komm 2). Kahesuguse seisundi ja kahesuguste ülesannete tõttu võib ministrit pidada valitsemise ja halduse ühenduslüliks. Minister ei ole oma tegevuses täiesti iseseisev. Ministeerium on valitsusasutus ning allub valitsuse suunamisele ja koordineerimisele (§ 87 p 2). Valitsuse liikmena peab minister arvestama, et valitsuse tegevust juhib peaminister (§ 93). Minister vastutab oma tegevuse eest peaministri, valitsuse ja Riigikogu ees. Peaminister võib teha Vabariigi Presidendile ettepaneku minister ametist vabastada (§ 90) ja Riigikogu võib avaldada ministrile umbusaldust (§ 97). VVS järgi on ministeeriumid aruandekohustuslikud valitsuse ees ja valitsusel on kohustus teostada ministeeriumide üle teenistuslikku järelevalvet.
Minister juhib ministeeriumi. Minister vastutab, et ministeeriumi tegevuse eesmärgid oleksid saavutatud, tema ülesanded täidetud ning ressursid õiguspäraselt ja efektiivselt kasutatud. Ministril on põhimõtteliselt õigus otsustada kõik ministeeriumi tegevust puudutavad küsimused. PS § 95 lg 4, § 136 lg 2 ja § 141 lg 1 viitavad, et ministri õigusi ministeeriumi juhtimisel võib seadusega piirata. Näiteks VVS kohaselt kinnitab valitsus ministeeriumi põhimääruse, mis peab sisaldama ministeeriumi juhtimise korraldust ning juhtide õigusi ja kohustusi, ministeeriumi struktuuri ja struktuuriüksuste põhiülesandeid ning muid ministeeriumi tegevuse korraldamise olulisi sätteid. Samuti piirab VVS ministri õigusi ministeeriumi ametnike ametisse nimetamisel. ATS kindlustab ministrile õiguse anda ministeeriumi teenistujatele teenistusalaseid juhiseid ja korraldusi. Minister ei pea otsustama kõiki ministeeriumi pädevuses olevaid küsimusi isiklikult. HMS kohaselt määratakse haldusorganisiseselt isikud, kes tegutsevad haldusmenetluses haldusorgani nimel, kui seaduses või määruses ei ole sätestatud teisiti. ATS lubab ministril kui ametiasutuse juhil edasi volitada mitmesuguste teenistusküsimuste otsustamist. Ministrit toetab ministeeriumi juhtimisel kantsler. VVS kohaselt juhib kantsler ministeeriumi struktuuriüksuste tööd, koordineerib ministeeriumi valitsemisalas olevate riigiasutuste tegevust ja korraldab ministeeriumi asjaajamist. ATS kohaselt vabastab valitsus kantsleri ametist, kui ministri hinnangul ministri ja kantsleri koostöö ei laabu.
PS ei välista võimalust nimetada mõni minister juhtima rohkem kui ühte ministeeriumi. VVS järgi võib Vabariigi President peaministri ettepanekul nimetada mõne ministri juhtima kahte ministeeriumi. Siin ei peeta silmas PS § 94 lg-s 3 nimetatud olukorda, kus minister ei saa haiguse või muude takistuste tõttu täita oma ülesandeid, ega ka olukorda, kus ministri koht on ajutiselt vaba ministri volituste lõppemise tõttu. Siin peetakse silmas olukorda, kus üks minister nimetatakse ametisse ülesandega püsivalt, pikema aja kestel juhtida kahte ministeeriumi. Samuti ei keela PS kahte ministrit juhtimast ühte ministeeriumi (J. Raidla. Lühikommentaarid Vabariigi Valitsuse seaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduse eelnõule (09.04.2014). Esitatud Justiitsministeeriumile 15.04.2014). VVS kohaselt võib ühte ministeeriumi valdkonnapõhiselt juhtida kaks ministrit. Peaminister määrab ministrite pädevuse ministeeriumi juhtimisel ja vastutusvaldkonnad. Nendes piirides juhivad mõlemad ministrid ministeeriumi iseseisvalt. Ministrid on võrdsed ega allu üksteisele. Üks minister ei või sekkuda teise ministri vastutusvaldkonda. Ministrid vastutavad oma tegevuse eest peaministri, valitsuse ja Riigikogu ees. Selline lahendus võimaldab suurendada valitsemise paindlikkust, vastata kiiremini ühiskonnas toimuvatele muutustele ja prioritiseerida valitsuse poliitikat ilma, et sellega kaasneksid suuremad ja kulukamad ministeeriumide ümberkorraldamised. VVS ei luba peaministriametiga ühitada ministriametit. 1992. a VVS seda ei keelanud.
Minister korraldab ministeeriumi valitsemisalasse kuuluvaid küsimusi. Minister on nii ministeeriumi kui selle valitsemisala juht. Praktikas on ministri pädevus valitsemisala juhtimisel reguleeritud ulatuslikult seadustega. Nendeks on VVS ja teised valitsemisala tugitegevusi (nt RES, ATS, RVS) või põhitegevusi reguleerivad seadused (nt PGS üldhariduse valdkonnas). RES järgi kinnitab minister ministeeriumi valitsemisala arengukava ja programmid. VVS kohaselt määrab minister ministeeriumi valitsemisalas olevate riigiasutuste struktuuri, asjaajamise ja töökorralduse, kinnitab ministeeriumi valitsemisalas olevate valitsusasutuste teenistuskohtade koosseisu, nimetab ametisse ja vabastab ametist ministeeriumi valitsemisalas olevate riigiasutuste juhid, kinnitab ministeeriumi valitsemisalas olevate riigiasutuste eelarved ja kontrollib nende täitmist ning valvab ministeeriumi valitsemisalas olevate riigiasutuste ülesannete täitmise üle. VVS sätestab ministri üldpädevuse otsustada kõik ministeeriumi valitsemisalasse kuuluvad küsimused, kui nende otsustamine ei ole seaduse või valitsuse määrusega pandud alluvatele ametiasutustele või ametnikele. Viimasel juhul annab VVS ministrile õiguse sekkuda teenistusliku järelevalve korras, kuid ka see õigus võib olla seadusega piiratud. Näiteks VVS järgi ei laiene teenistusliku järelevalve kord riikliku järelevalve toimingutele ning riikliku sunni kohaldamisel antud otsustele. Samuti tunnustavad seadused mõne valitsusasutuse sõltumatust (näiteks TÕAS Patendiameti sõltumatust), mida peab teenistusliku järelevalve teostamisel arvestama. Minister peab oma otsustamisõiguse teostamisel arvestama ka valitsuse õigusega suunata ja koordineerida valitsusasutuste tegevust (§ 87 p 2) ning peaministri õigust juhtida valitsuse tegevust (§ 93 lg 1). VVR kohaselt tuleb ministril esitada valitsusele arutamiseks ja otsustamiseks olulise tähtsusega sise- või välispoliitilised küsimused. Samuti võib peaminister nõuda ministrilt tema pädevusse kuuluvate küsimuste esitamist valitsusele arutamiseks. Seaduse, valitsuse ja peaministri poolt piiramata osas on ministril oma valitsemisala juhtimisel kõik juhile omased õigused. Näiteks on ministril muu hulgas õigus määrata, kes milliseid küsimusi on tema juhitava ministeeriumi valitsemisalas õigustatud ja kohustatud otsustama, anda valitsemisala riigiasutustele juhiseid ja korraldusi, teostada nende suhtes teenistuslikku järelevalvet ning vajadusel otsustamisõigus üle võtta. Erinevalt VVS-s reguleeritud teenistuslikust järelevalvest, mis on reaktiivse iseloomuga ja keskendub üksikjuhtumitele, võivad ministri juhised ja korraldused olla preventiivsed ja üldised. Minister vastutab peaministri, valitsuse ja Riigikogu ees oma valitsemisalas toimuva eest ning tal peavad olema piisavad võimalused sekkumiseks. Arvestades valitsuse seaduste algatamise õigust vastutab minister ka selle eest, et olemasolevad seadused annavad talle piisavalt tegutsemisvõimalusi oma vastutuse kandmiseks.
Minister täidab muid ülesandeid, mis talle on pandud seadusega sätestatud alustel ja korras. Samamoodi kui valitsuse ülesannete loetelu (§ 87 p 9) jätab PS ministri ülesannete loetelu seadusandja jaoks avatuks. Seadusandjal on õigus sätestada ministri täiendavaid ülesandeid. Näiteks paneb ministrile ülesandeid RKKTS. Lisaks juba PS-s sätestatud kohustusele vastata Riigikogu liikmete arupärimistele peab minister vastama Riigikogu liikmete kirjalikele küsimustele, osalema Riigikogu infotunnis ja komisjonide istungitel, valitsuse algatatud seaduseelnõude menetlemisel ja tema suhtes algatatud umbusalduse avaldamise arutelul. Seadusandja ei saa panna ülesandeid konkreetsele ministrile, vaid peab sätestama ülesannete ministrite vahel jaotamise korra. VVS kohaselt määrab ministrite vastutusalad ja ülesanded peaminister oma korraldusega, mis tehakse teatavaks valitsuse istungil ja avaldatakse Riigi Teatajas. PS § 94 ei sulge ministri ülesannete andjate loetelu. Ministrile võivad täiendavaid ülesandeid anda ka valitsus (§ 87) ja peaminister (§ 93).
Tulenevalt Eesti kuulumisest Euroopa Liitu (PSTS § 1) ja ELL-st (eeskätt art 16) paneb VVS ministrile ülesande esindada Eestit Euroopa Liidu Nõukogus ja vastutuse Eesti seisukohtade kujundamise eest EL otsustusprotsessis. ELL järgi täidab nõukogu koos Euroopa Parlamendiga seadusandja ja eelarve kinnitaja ülesandeid, samuti on tal mõnes valdkonnas poliitika kujundamise ja koordineerimise funktsioonid. Nõukogu koosneb kõigi liikmesriikide esindajatest ministri tasandil, kellel on asjaomase liikmesriigi hääleõigus ja volitus võtta valitsust siduvaid kohustusi. VVS-s sätestatud esindamise ülesandega kaasneb ka hääleõigus EL Nõukogus ja volitus võtta valitsust siduvaid kohustusi. EL ainupädevuse ja liikmesriikidega jagatud pädevuse valdkondades on nõukogul õigus võtta vastu liikmesriigile kohustuslikke seadusandlikke akte (EL õiguse ülimuslikkuse kohta vt PSTS § 2 komm-d 16–20.6), mille andmine oleks muidu Riigikogu ja valitsuse pädevuses. Parlamentaarse kontrolli teostamiseks (§ 59 komm 9) kohustab RKKTS esitama Riigikogule seisukohavõtuks selliste EL õigusaktide eelnõud, mille reguleerimisala nõuab vastavalt PS-le seaduse või Riigikogu otsuse vastuvõtmist, muutmist või kehtetuks tunnistamist või mille vastuvõtmisega kaasneks oluline majanduslik või sotsiaalne mõju. Riigikogu osalemine Eesti seisukohtade kujundamisel on vajalik EL-le seadusandliku funktsiooni delegeerimise kompenseerimiseks (§ 59 komm 8). Valitsuse suunamis- ja koordineerimisõiguse (§ 87 p 2) tagamiseks kohustab VVS ministrit esitama valitsusele heakskiitmiseks Eesti seisukohad EL õigusaktide eelnõude ja muude EL asjade kohta, kui need kuuluvad valitsuse pädevusse või kui valitsus peab eelnõu või muu EL asja esitama seisukohavõtuks või arvamuse andmiseks Riigikogule (vt rakendamise kohta täpsemalt Euroopa Liidu asjade menetlemise juhis, p 6 (teatavaks tehtud riigisekretäri 18.12.2014 kirjaga nr 4-2/14-02676-1, jõustunud 01.01.2015). (26.03.2017)). RKKTS ja VVS panevad ministrile kohustuse kinni pidada Riigikogu või valitsuse seisukohast. Kui minister ei ole nii teinud, tuleb seda esimesel võimalusel valitsusele või Riigikogule põhjendada. Seisukoha järgimata jätmine ei mõjuta nõukogus antud hääle kehtivust. Ministri vastutus on poliitiline. Peaminister saab teha ettepaneku minister ametist vabastada (§ 90) ja Riigikogu avaldada ministrile umbusaldust (§ 97). Väljakujunenud parlamentaarse tava kohaselt esitab valitsus Riigikogule ka oma seisukohad EL Nõukogu istungil või mitteametlikul kohtumisel päevakorras olevate küsimuste kohta, minister tutvustab neid enne nõukogu istungit Euroopa Liidu asjade komisjoni või väliskomisjoni istungil ning pärast nõukogu istungit esitab valitsus Riigikogule kirjaliku aruande, mis kajastab kohtumisel langetatud otsuseid, Eesti seisukohavõtte ja informatsiooni Eesti huvide arvestamise kohta (Riigikogu kodu- ja töökorra seadus. Kommentaarid. A. Mõttus (peatoim). 2012, lk 467). VVS järgi korraldab minister ka Eesti esindamist EL Nõukogu töögruppides ning Euroopa komisjoni komiteedes, töögruppides ja ekspertide kohtumistel.
Kui minister ei saa haiguse või muude takistuste tõttu ajutiselt oma ülesandeid täita, paneb peaminister tema ülesanded selleks ajaks mõnele teisele ministrile. Ministri dualistlik seisund väljendub seega ka tema asendamises. Ministrit saab asendada üksnes teine minister. Ministri ajutine asendamine teise ministri, mitte aga näiteks ministeeriumi kantsleri poolt põhineb sellel, et minister kui valitsuse liige kannab poliitilist vastutust Riigikogu ees. Kantsler sellist vastutust ei kanna. PS § 94 lg-s 3 nimetatud muude ajutiste takistuste all tuleks mõista ministri puhkust ja välislähetust, aga ka olukorda, kus ministri asukoht pole teada. Välislähetuse ajal asendatakse ministrit ainult siis, kui minister peab seda ise vajalikuks. Välislähetuses olevat ministrit asendav minister täidab tema ülesandeid üksnes riigisiseselt. Ministri asendaja määrab peaminister, kes võib konkreetsel juhul veelgi täpsemalt piiritleda, millises ulatuses asendamine toimub. Asendaval ministril on valitsuse istungil üks hääl. See tuleneb PS §-st 88, mille kohaselt kuuluvad valitsusse peaminister ja ministrid. Seega ei koosne valitsus mitte ministeeriumide esindajatest, vaid peaministrist ja ministritest. Valitsuse istungil esitab asendav minister asendatava ministri seisukohti ja teda tuleb pidada asjaomaseks ministriks (§ 96 lg 2). VVS kohaselt lükatakse tema põhjendatud taotlusel (näiteks kui arutelu käigus tekivad küsimused, mida oskab selgitada vaid asendatav minister) päevakorda arvatud küsimuse otsustamine edasi (§ 96 komm 5). Asendav minister kirjutab dokumentidele alla oma ametinimetuse ja lisab asendatava ministri ametinimetuse koos sõnaga “ülesannetes”, näiteks “justiitsminister siseministri ülesannetes”. PS sisustab ministri ajutise asendamise alused liialt kitsalt, nimetades ministri ajutist asendamist vaid juhtudel, kui minister haiguse või muude takistuste tõttu ei saa ajutiselt oma ülesandeid täita. VVS järgi tuleb PS § 94 lg-s 3 sätestatud korda rakendada ka siis, kui ministri volitused on lõppenud ja uut ministri ei ole veel ametisse nimetatud.
Vabariigi President võib peaministri ettepanekul nimetada ametisse ministreid, kes ei juhi ministeeriumi. Traditsiooniliselt nimetatakse selliseid ministreid portfellita ministriteks. Portfellita ministrid osalevad valitsuse otsuste tegemisel (§ 88), kuid neil ei ole ministeeriumi, mida juhtida, ega valitsemisala, mida korraldada. Sellest tulenevalt ei ole portfellita ministritel samu õigusi nagu ministritel, kes juhivad ministeeriumi. Näiteks ei ole neil õigust anda määrusi. Samas võivad nad asjaomaste ministritena kirjutada alla valitsuse määrustele. Portfellita ministrite ülesanded määrab kindlaks peaminister. Nende ministrite nimetamine on võimaldanud prioritiseerida või koordineerida valdkondi, mida valitsus peab oluliseks oma poliitika teostamisel (näiteks üleminekureformid 1990. aastate esimesel poolel, hiljem rahvastiku- ja lõimumispoliitika). Samuti on see võimaldanud vastu tulla poliitiliste jõudude soovidele saada valitsuses rohkem ministrikohti kui on ministeeriume, mis võib olla oluline valitsuse moodustamisel. Praktika on siiski näidanud, et portfellita ministrite võimalused valitsuse poliitikat mõjutada on jäänud tagasihoidlikuks. Neil on vähem otsustusõigust ja ressurssi võrreldes ministeeriume juhtivate ministritega ning nende käes olevad koordinatsioonihoovad ei ole piisavalt tugevad, et poliitikat ellu viivaid ministeeriume suunata. Alates 2009. a ei olegi portfellita ministreid enam ametisse nimetatud (välja arvatud 2014. a ajutine üleminekuerand). Alates 2014. a lubab VVS juhtida kahel ministril ühte ministeeriumi ja ühel ministril kahe ministeeriumi valdkondi, mis arvatavasti vähendab veelgi vajadust portfellita ministrite järele. Kuigi PS § 94 lg 4 sõnastus erineb § 89 lg 3 ja § 90 sõnastusest, puudub Vabariigi Presidendil ka portfellita ministri ametisse nimetamisel sisuline otsustusõigus. Valitsuse organisatsioonilise ja personaalse koosseisu üle otsustab sisuliselt peaminister, kellel on valitsuse moodustamise (§ 89 – täpsemalt siis veel peaministrikandidaat, § 90) ja juhtimise (§ 93) õigus.


Varale sissenõude pööramisel võlgniku vara arestitakse ja müüakse. Sissenõudja nõue rahuldatakse müügist saadud raha arvel. Alus: täitemenetluse seadustik § 52. Vara arestimise järjekorra määrab ära kohtutäitur, kuulates ära sissenõudja ettepanekud.
Levinud on arusaam, et kohtutäitur arestib ja müüb võlglasele kuuluvat igasugust vara odavalt. Kohtutäituril on õigus arestida sellist vara, mis on täitemenetluse seadustik mõistes arestitav ning mida on perspektiiv müüa. Enne vara arestimist tuvastatakse asja tegelik turuväärtus, kasutades hinna määramiseks analüüsivõimet, kogemusi ning vajadusel vara valdkonda puudutava eksperdi arvamust. Kui enampakkumine nurjub, siis korrigeeritakse hinda kokkuleppel sissenõudjaga. Hinna määramise ja ümberhindluse tingimused on sätestatud täitemenetluse seadustik § 100 lg 5. Enampakkumine on vara selline müügi viis, mis viib selleni, et enampakkumisel võib osaleda mitmeid osavõtjaid. Enampakkumisel on võimalus, et hind mitte ei lange vaid tõuseb tänu osalejate poolt tehtud pakkumistele. Täitemenetluse eesmärgiks on sissenõudja nõude rahuldamine kõige kiiremal viisil ning mitte kahjustada võlgniku huve.
Võlgnikul on õigus viibida vara arestimise juures (täitemenetluse seadustik § 70 lg 1), osaleda enampakkumisel (täitemenetluse seadustik § 87 lg 1) ning teha toimingu kohta avaldusi või märkusi (täitemenetluse seadustik § 75 lg 5, § 92).
Vara üleskirjutamise või muu võlgniku ruumides tehtava toimingu juures peab viibima kas võlgnik, tema täisealine pereliiget, võlgniku esindaja või peab kohtutäitur kaasama toimingu juurde kaks manukat või politseiametniku (täitemenetluse seadustik § 29, § 70). Välja kuulutatud suulisest enampakkumisest peavad osa võtma manukad (täitemenetluse seadustik § 88 lg 5). Manukate ülesandeks on hilisema vaidluse korral kirjeldada toimingu tegemise asjaolusid ning seda, kas toiming viidi läbi seaduse kohaselt.
Võlgnikul on õigus ise müüa arestitud asi sissenõudja või kohtutäituri nõusolekul väljaspool enampakkumist (täitemenetluse seadustik § 102, § 157). Müük toimub sel juhul kohtutäituri kontrolli all, mis tähendab, et kohtutäitur osaleb lepingu sõlmimisel ja tagab, et asja ei müüdaks arestimise aktis märgitust madalama hinnaga ning et müügihind laekuks kohtutäituri ametialasele arvelduskontole. Sissenõudja nõusolekut ei ole müügiks vaja, kui eelnevalt on enampakkumine nurjunud või võib eeldada, et asja ei õnnestu enampakkumisel müüa või oleks enampakkumisel saadav tulem oluliselt väiksem võrreldes väljaspool enampakkumist müümisega.
Peale arestimist alustatakse sundmüüki ehk kuulutatakse välja enampakkumine varale, mille kohtutäitur on arestinud. Arestitud vallas ja kinnisasjad müüb kohtutäitur reeglina avalikul elektroonilisel enampakkumisel. Enampakkumine toimub kohtutäituri poolt määratud ajal. Asja alghinnaks on täitemenetluse seadustik § 82 lg 1 kohaselt arestimisaktis märgitud hind. Kuulutuse avaldab kohtutäitur väljaandes Ametlikud Teadaanded ja avalikus arvutivõrgus vallasasjade müügi korral vähemalt 10 ja kinnisasjade müügi puhul vähemalt 20 päeva enne enampakkumise toimumist.
Kui enampakkumine nurjub, koostab kohtutäitur enampakkumise nurjumise akti. Enampakkumise nurjumisel on Sissenõudjal on õigus nõuda kordusenampakkumise korraldamist.
Kordusenampakkumine toimub esimese enampakkumise jaoks ettenähtud korras. Kohtutäitur võib asjad alla hinnata, kuid mitte rohkem kui 25 protsenti eelmise enampakkumise alghinnaga võrreldes, küsides allahindamise kohta eelnevalt võlgniku ja sissenõudja seisukohta. Asju ei või alla hinnata rohkem kui 70 protsenti esimese enampakkumise alghinnast.
Kui asja müügi hind on suurem kui võlgnevuse summa Sissenõudjale ja kohtutäiturile kantakse ülejäänud summa Võlgniku poolt näidatud arvelduskontole.
Kohtutäitur korraldab sundmüüki, kuid kohtutäitur ei ole spetsialiseerunud müügiinimene. Seadus sätestab, mida kohtutäitur peab tegema ja seadusest lähtuvalt teeb kohtutäitur kõik selleks, et vara võimalikult kiiresti ning kõrgeima hinnaga realiseerida. Eeltooduga juhime tähelepanu, et võlgnikul on võimalik ja õigus aidata kaasa sundmüügile. (Näiteks: kohtutäituril on võimalik nõustada võlgniku poolt vara müügist huvitatud inimesi.) Mida kiiremini saab võlgniku vara realiseeritud seda väiksem on lisanduv viivis (juhul kui see on täitedokumendis välja mõistetud).
Rohkem informatsiooni enampakkumiste korraldamise õiguste ja kohustuste kohta vaata lisaks meie koduleheküljelt rubriigist Vara –> Enampakkumise läbiviimise kord, osaleja õigused ja kohustused.


Politseiametnikule asutuse põhiülesannetest tulenevate teenistusülesannete täitmise tõttu õnnetusjuhtumi või tema suhtes vägivalla kasutamise tagajärjel hukkumise või töövõimetuks jäämise korral makstavate hüvitiste ja kulude arvutamise ning maksmise kord ja ulatus – Riigi Teataja
Politseiametnikule asutuse põhiülesannetest tulenevate teenistusülesannete täitmise tõttu õnnetusjuhtumi või tema suhtes vägivalla kasutamise tagajärjel hukkumise või töövõimetuks jäämise korral makstavate hüvitiste ja kulude arvutamise ning maksmise kord ja ulatus
Politseiametnikule asutuse põhiülesannetest tulenevate teenistusülesannete täitmise tõttu õnnetusjuhtumi või tema suhtes vägivalla kasutamise tagajärjel hukkumise või töövõimetuks jäämise korral makstavate hüvitiste ja kulude arvutamise ning maksmise kord ja ulatus - sisukord
2 TAOTLUSE ESITAMINE
3 TAOTLUSE LÄBIVAATAMINE
§ 3 Taotluse läbivaatamise kokkuvõte
§ 4 Taotluse lahendamine
§ 5 Taotluse menetlemise erisused
4 HÜVITISTE MAKSMINE JA KULUDE HÜVITAMINE NING HÜVITAMISE ULATUS
§ 6 Hüvitiste maksmine ja kulude hüvitamine
§ 7 Matusekulude hüvitamise ulatus
§ 8 Ravi- ja ravimikulude hüvitamise ulatus
§ 9 Hüvitise maksmine mitme õigustatud isiku puhul
§ 10 Püsiva töövõimetuse hüvitise maksmise kord
RT I 2009, 66, 453
Vastu võetud 29.12.2009 nr 221
Määrus kehtestatakse «Politsei ja piirivalve seaduse» § 75 lõike 14 alusel.
(1) Määrusega kehtestatakse politseiametnikule Politsei- ja Piirivalveameti, Kaitsepolitseiameti või Sisekaitseakadeemia (edaspidi asutus) põhiülesannetest tulenevate teenistusülesannete täitmise tõttu õnnetusjuhtumi või tema suhtes vägivalla kasutamise tagajärjel hukkumise korral makstava ühekordse hüvitise (edaspidi ühekordne hüvitis), püsivalt töövõimetuks jäämise korral makstava hüvitise (edaspidi püsiva töövõimetuse hüvitis) ning sellise kehavigastuse korral, millega kaasneb ajutine töövõime kaotus, makstava ühekordse hüvitise (edaspidi ajutise töövõimetuse hüvitis), samuti politseiametniku matuse korraldamise kulude (edaspidi matusekulud) ning ravi- ja ravimikulude hüvitamise taotlemise, arvutamise ning maksmise kord ja ulatus.
(2) Määruses ettenähtud haldusmenetlusele kohaldatakse «Haldusmenetluse seaduse» sätteid, arvestades «Politsei ja piirivalve seadusest» tulenevaid erisusi.
(3) Teenistusülesannete täitmise tõttu õnnetusjuhtumi või tema suhtes vägivalla kasutamise tagajärjel politseiametniku hukkumise või töövõimetuks jäämise asjaolude registreerimine ja uurimine toimub Vabariigi Valitsuse 3. aprilli 2008. a määruse nr 75 «Tööõnnetuse ja kutsehaigestumise registreerimise, teatamise ja uurimise kord» nõuete kohaselt.
2. peatükk TAOTLUSE ESITAMINE
(1) Asutus informeerib temale teadaolevaid õigustatud isikuid ühekordse toetuse saamise õigusest alates vastava õiguse tekkimisest.
(2) Isik, kellel on õigus saada «Politsei ja piirivalve seaduse» § 75 lõigetes 1, 3 ja 10 ettenähtud hüvitist, esitab asutuse juhile taotluse hüvitise saamiseks. Taotlus tuleb esitada kuue kuu jooksul arvates politseiametniku hukkumise päevast või püsiva töövõimetuse määramise päevast või pärast töövõime ajutist kaotust teenistuskohustuste täitmisele asumise päevast.
1) püsiva töövõimetuse esmakordse ekspertiisi otsus või töövõime ajutist kaotust tõendav dokument;
2) surmatunnistus politseiametniku hukkumise korral ja hüvitise saamise õigust tõendav dokument.
(3) Politseiametniku matused korraldanud isik esitab asutusele matusekulude hüvitamise taotluse, millele on lisatud matusekulude tasumist tõendavad maksedokumendid. Taotlus tuleb esitada kuue kuu jooksul arvates matuse päevast.
(4) Politseiametnik, kellel on õigus saada ravi- ja ravimikulude hüvitist, esitab asutusele ravi- ja ravimikulude hüvitamise taotluse, millele on lisatud ravi- ja ravimikulude tasumist tõendavad maksedokumendid. Taotlus tuleb esitada ühe kuu jooksul arvates ravi- või ravimikulusid tõendava dokumendi väljastamise päevast.
(5) Kui taotlusele ei ole lisatud kõiki vajalikke dokumente või dokumendid on vormistatud puudulikult, teavitab asutus taotluse esitajat sellest kirjalikult ning määrab tähtaja lisadokumentide esitamiseks või puuduste kõrvaldamiseks.
3. peatükk TAOTLUSE LÄBIVAATAMINE
§ 3. Taotluse läbivaatamise kokkuvõte
(1) Taotluse ja kõigi vajalike dokumentide saamisel koostab asutus 10 tööpäeva jooksul taotluse läbivaatamise kokkuvõtte, millele lisatakse:
1) distsiplinaarmenetluse kokkuvõte;
2) tööõnnetuse või kutsehaiguse raport ja uurimise materjalid;
3) raviasutuse ja muud dokumendid, mis tõendavad taotluses esitatud asjaolusid;
4) tõend hüvitise maksmisel aluseks võetava keskmise palga kohta.
2) taotluse põhjendatuse korral väljamakstava summa arvutus ning viide maksmise alusele.
(3) Taotluse läbivaatamise kokkuvõtte kinnitab asutuse juht.
(4) Ravi- ja ravimikulude hüvitamise ja ajutise töövõimetuse hüvitise taotluse läbivaatamise kokkuvõtte võib kinnitada asutuse juhi volitatud ametiisik.
(5) Taotluse läbivaatamise kokkuvõtte koopia saadetakse taotluse esitanud isikule.
§ 4. Taotluse lahendamine
(1) Taotluse läbivaatamise kokkuvõte on aluseks ühekordse hüvitise ning püsiva või ajutise töövõimetuse hüvitise maksmiseks ja matusekulude ning ravi- ja ravimikulude hüvitamiseks.
(2) Juhul kui asutuse eelarvest ei ole võimalik «Politsei ja piirivalve seaduse» § 75 lõigetes 1 ja 3 ettenähtud hüvitiste maksmisega ning hukkunud politseiametniku matusekulude hüvitamisega kaasnevaid kulusid katta, edastab asutus taotluse ja taotluse läbivaatamise kokkuvõtte ning kokkuvõtte koostamise aluseks olevad dokumendid 10 tööpäeva jooksul arvates kokkuvõtte kinnitamisest Siseministeeriumile läbivaatamiseks ning teavitab sellest taotlejat.
(3) Siseministeerium vaatab lõikes 2 nimetatud taotluse läbi ja esitab taotluse saabumisele järgnevast päevast arvates 30 kalendripäeva jooksul taotluse raha eraldamiseks Vabariigi Valitsuse reservist vastavalt kehtivale korrale.
§ 5. Taotluse menetlemise erisused
(1) Politsei- ja Piirivalveameti peadirektorile või Kaitsepolitseiameti peadirektorile hüvitatakse kulud käesolevas määruses ettenähtud korras, arvestades käesolevas paragrahvis sätestatud erisusi.
(2) Politsei- ja Piirivalveameti peadirektor või Kaitsepolitseiameti peadirektor esitab taotluse «Politsei ja piirivalve seaduse» § 75 lõigetes 3 ja 10 ettenähtud hüvitise saamiseks ning lõikes 12 ettenähtud ravi- ja ravimikulude hüvitamiseks Siseministeeriumile.
(3) Taotluse läbivaatamise kokkuvõtte kinnitab Siseministeeriumi kantsler.
(4) «Politsei ja piirivalve seaduse» § 75 lõikes 10 ettenähtud hüvitis makstakse välja ning lõikes 12 ettenähtud ravi- ja ravimikulud hüvitatakse siseministri käskkirja alusel Politsei- ja Piirivalveameti või Kaitsepolitseiameti eelarves selleks ette nähtud vahenditest.
4. peatükk HÜVITISTE MAKSMINE JA KULUDE HÜVITAMINE NING HÜVITAMISE ULATUS
§ 6. Hüvitiste maksmine ja kulude hüvitamine
(1) «Politsei ja piirivalve seaduse» § 75 lõigetes 1 ja 3 ettenähtud hüvitiste maksmisega ning hukkunud politseiametniku matusekulude hüvitamisega kaasnevad kulud kaetakse riigieelarvest Siseministeeriumi valitsemisala eelarve kaudu. Juhul kui Siseministeeriumi valitsemisala vahenditest ei ole võimalik kulusid katta, esitab Siseministeerium taotluse raha eraldamiseks Vabariigi Valitsuse reservist vastavalt kehtivale korrale.
(2) Ajutise töövõimetuse hüvitis makstakse välja ning ravi- ja ravimikulud hüvitatakse asutuse eelarves selleks ette nähtud vahenditest.
§ 7. Matusekulude hüvitamise ulatus
(1) Riik kannab hukkunud politseiametniku «Riikliku matusetoetuse seaduse» §-s 3 sätestatud matuse korraldamise kulud kuni Riigikogus igaks eelarveaastaks kehtestatud matusetoetuse suuruse kümnekordses ulatuses.
(2) Välisriigis hukkunud politseiametniku Eestisse toomise kulusid ei arvestata lõikes 1 nimetatud matusekulude ulatuse määramisel.
§ 8. Ravi- ja ravimikulude hüvitamise ulatus
Õnnetusjuhtumi või vägivalla kasutamise tagajärjel kehavigastuse saanud või haigestunud politseiametniku ravi- ja ravimikulud hüvitab asutus osas, mida «Ravikindlustuse seaduse» ja selle alusel antud õigusaktide kohaselt ei hüvita Eesti Haigekassa.
§ 9. Hüvitise maksmine mitme õigustatud isiku puhul
(1) Kui seoses politseiametniku hukkumisega taotleb hüvitist mitu õigustatud isikut, jagatakse hüvitise summa nende vahel võrdselt.
(2) Kui politseiametniku hukkumise korral teenistusülesannete täitmise tõttu on mitu isikut, kellel on õigus hüvitist saada, kuid nad kõik ei ole taotlust esitanud ja taotluse esitamise tähtaeg ei ole veel möödunud, siis tehakse otsus osalise hüvitise maksmise kohta.
(3) Osalise hüvitise maksmise otsuse kohaselt makstakse taotluse esitanud isikutele esialgu hüvitist kokku kuni hukkunu kuue kuu palga ulatuses.
(4) Taotluse esitamiseks ettenähtud tähtaja möödumisel tehakse hüvitise maksmise kohta lõplik otsus, mille alusel makstakse taotluse esitajatele välja ülejäänud osa hüvitisest.
§ 10. Püsiva töövõimetuse hüvitise maksmise kord
(1) Politseiametniku püsiva töövõimetuse hüvitis makstakse välja osade kaupa. Hüvitise osa suurus sõltub Sotsiaalkindlustusameti esmakordse või korduvekspertiisi otsuses määratud püsiva töövõime kaotuse kestusest.
(2) Hüvitise osa suurus saadakse, kui hüvitise määramise aluseks olev politseiametniku vigastuse saamise kuule eelnenud «Töölepingu seaduse» alusel arvutatud keskmine töötasu korrutatakse töövõimetuse perioodi kuude arvuga.
(3) Väljamakstavate osade summa ei tohi ületada hüvitise maksimummäära, mis on esmakordse ekspertiisi otsuse alusel määratud.
(4) Püsiva töövõime kaotusega politseiametnik on kohustatud korduvekspertiisi otsuse esitama asutusele 10 tööpäeva jooksul.
(5) Kui politseiametniku töövõime kaotuse ulatus ja töövõime kaotuse kestus ei muutu korduvekspertiiside otsuste alusel, makstakse püsiva töövõimetusega politseiametnikule esmakordse ekspertiisi otsuse alusel arvutatud osamakset edasi.
(6) Kui politseiametnikule korduvekspertiisiga püsivat töövõime kaotust ei määrata, siis hüvitist edasi ei maksta.
(7) Kui politseiametniku püsiva töövõime kaotuse ulatus korduvekspertiisiga muutub, lähtutakse hüvitise edasisel maksmisel korduvekspertiisiga määratud püsiva töövõime kaotuse ulatusele vastavast hüvitise määrast.
(8) Kui politseiametniku püsiva töövõime kaotuse kestus korduvekspertiisiga muutub, arvestatakse hüvitise osa ümber vastavalt töövõimetuse perioodi kuude arvule.
(9) Kui Sotsiaalkindlustusameti poolt korduvekspertiisil määratud püsiva töövõime kaotuse periood algab esmakordsele ekspertiisile järgneval kalendriaastal, korrigeeritakse hüvitise arvutamise aluseks olevat palka selle aasta tarbijahinnaindeksiga, mil algas esmakordse ekspertiisi alusel püsiv töövõime kaotus.
(10) Kui korduvekspertiisiga määratud töövõime kaotuse periood algab hiljem kui lõikes 9 sätestatu, korrigeeritakse hüvitise arvutamise aluseks olevat palka tarbijahinnaindeksiga alates püsiva töövõime kaotuse esmakordse määramise aastast kuni viimasele korduvekspertiisile eelneva aastani.
peaministri ülesannetes Tõnis LUKAS
Siseminister Marko POMERANTS