Metsa- ja maastikupõlengute likvideerimise võimekuse ja merereostustõrjevõimekuse arendamine perioodil 2014–2020 – Riigi Teataja
Metsa- ja maastikupõlengute likvideerimise võimekuse ja merereostustõrjevõimekuse arendamine perioodil 2014–2020
Metsa- ja maastikupõlengute likvideerimise võimekuse ja merereostustõrjevõimekuse arendamine perioodil 2014–2020 - sisukord
§ 9 Toetuse piirmäär ja osakaal
3 Kava koostamine
§ 10 Kava
§ 11 Kavasse ettepaneku esitamine
§ 12 Ettepanekute menetlemine
§ 14 Projektide valikukriteeriumid ning valiku kord
§ 15 Kava koostamine
§ 16 Kavasse mittelisamisest teavitamise kord
§ 17 Kava muutmine
4 Nõuded taotlejale ja taotlusele
§ 18 Taotleja kohustused
§ 19 Nõuded taotlusele
§ 20 Taotluse esitamine
§ 22 Taotleja, taotluse ja projekti nõuetele vastavaks tunnistamine
§ 23 Taotluse rahuldamise või rahuldamata jätmise tingimused ja kord
§ 24 Taotluse osaline või kõrvaltingimusega rahuldamine
7 Hankedokumentide kontrollimine ning toetuse maksmise tingimused
§ 26 Toetuse kasutamisega seotud hangete läbiviimine
§ 27 Toetuse maksmine
§ 28 Toetuse kasutamisega seotud aruannete esitamine
9 Toetuse saaja ning rakendusüksuse õigused ja kohustused
§ 29 Toetuse saaja õigused
§ 31 Rakendusüksuse õigused ja kohustused
RT I, 28.04.2015, 16
Vastu võetud 23.04.2015 nr 25
(1) Määrus on kehtestatud „Ühtekuuluvuspoliitika fondide rakenduskava 2014–2020” (edaspidi rakenduskava) prioriteetse suuna „Roheline infrastruktuur ja hädaolukordadeks valmisoleku suurendamine” Euroopa Liidu vahendite kasutamise eesmärgi „Kliimamuutuste ja ulatuslike reostuste põhjustatud hädaolukordadele reageerimise võimekuse kasv” (edaspidi hädaolukordade meede) eesmärkide saavutamiseks.
(2) Toetust antakse kooskõlas riigieelarve strateegiaga ning „Siseturvalisuse arengukava 2015–2020” (edaspidi STAK) ja „Eesti merenduspoliitika 2012–2020” (edaspidi MERPOL) eesmärkidega.
Määruses kasutatakse termineid perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse ja selle alusel kehtestatud määruste tähenduses.
(1) Toetuse andmise eesmärk on tõhustada kliimamuutustele vastupanuvõimet suurendavaid tegevusi ning suurendada kliimamuutustest ja ulatuslikest reostustest tulenenud hädaolukordadele reageerimise võimekust.
(2) Toetuse andmise tulemusena on soetatud vähemalt 83 multifunktsionaalset varustusega komplekteeritud päästesõidukit ja 14 paakkonteinerit ning kaks merereostustõrjesõidukit koos vajaliku tehnika ja varustusega vastavalt Vabariigi Valitsuse 15. detsembri 2014. a korralduse nr 557 „„Perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse meetmete nimekirja” kinnitamine” (edaspidi meetmete nimekiri) meetme tegevusele nr 8.2.2.
(1) Rakendusüksus on vastavalt meetmete nimekirjale Sihtasutus Keskkonnainvesteeringute Keskus (edaspidi rakendusüksus).
(2) Rakendusasutus on vastavalt meetmete nimekirjale Siseministeerium (edaspidi rakendusasutus).
Rakendusüksuse toimingu või otsuse peale peab enne halduskohtusse kaebuse esitamist esitama vaide rakendusüksusele vastavalt perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse §-le 51. Vaide lahendab rakendusüksus haldusmenetluse seaduses sätestatud korras.
(1) Toetust antakse projektile, mille elluviimine panustab otseselt käesoleva määruse §-s 3 nimetatud tulemuse saavutamisse, kooskõlas rakenduskava prioriteetse suuna „Roheline infrastruktuur ja hädaolukordadeks valmisoleku suurendamine” Euroopa Liidu vahendite kasutamise eesmärgi hädaolukordade meetme tulemus- ja väljundnäitajatega ning mis on perioodi 2014–2020 keskkonnahädaolukordadele reageerimiseks valmisoleku suurendamise investeeringute kavasse (edaspidi kava) lisatud ning loetletud STAK-is ja MERPOL-is.
(2) Toetatakse järgmisi tegevusi:
1) multifunktsionaalsete päästesõidukite ja paakkonteinerite soetamine ja nende komplekteerimine varustusega;
2) merereostustõrjesõidukite, reostustõrje tehnika ja varustuse soetamine.
(3) Toetust ei anta projektile, mille raames on käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud tegevused lõpetatud enne taotluse esitamist.
(1) Kulu on abikõlblik, kui see vastab Vabariigi Valitsuse 1. septembri 2014. a määruse nr 143 „Perioodi 2014–2020 struktuuritoetusest hüvitatavate kulude abikõlblikuks lugemise, toetuse väljamaksmise ning finantskorrektsioonide tegemise tingimused ja kord” (edaspidi ühendmäärus) §-des 2–5 ja käesolevas määruses sätestatud tingimustele ning taotluse rahuldamise otsusele.
(2) Abikõlblikud on käesoleva määruse § 6 lõikes 2 nimetatud tegevuste elluviimiseks vajalikud kulud, arvestades käesoleva määruse §-s 9 sätestatud osakaalu ja taotluse rahuldamise otsust:
1) multifunktsionaalsete päästesõidukite ja paakkonteinerite soetamine ning multifunktsionaalsete päästesõidukite ja paakkonteinerite kasutuselevõtmisega seotud personali koolituskulud;
2) merereostustõrjesõidukite, reostustõrje tehnika ja varustuse soetamine ning merereostustõrjesõidukite kasutuselevõtmisega seotud personali koolituskulud;
3) sõidukulud, majutuskulud ja päevaraha välislähetuse puhul, mis toimub käesoleva määruse § 6 lõikes 2 nimetatud tegevuste raames või tegevuste ettevalmistamiseks vajalike turu-uuringute tegemiseks. Päevaraha on abikõlblik Vabariigi Valitsuse 19. detsembri 2012. a määruses nr 112 „Ametniku teenistuslähetusse saatmise, lähetuskulude hüvitamise ning päevaraha maksmise tingimused ja kord ning päevaraha määr” kehtestatud välislähetuse päevaraha määra ulatuses;
4) käibemaks vastavalt ühendmääruse § 4 punktis 11 sätestatud piirangutele;
5) juriidilise nõustamise tasud, sealhulgas nõustamine hankelepingu koostamiseks ja notaritasud;
6) tehnilise või finantsekspertiisi kulud ning omanikujärelevalve kulud hankelepingu täitmise ajal;
7) projektide ettevalmistamisega seotud kulud, sealhulgas riigihanke lähteülesande koostamine;
8) projekti sisutegevustega seotud personali kulu ning projektijuhtimise ja aruandlusteenuse kulu;
9) objektide tähistamisega seotud kulud, mis on vajalikud näitamaks, et projekti kaasrahastati Euroopa Liidu Ühtekuuluvusfondist, ning projektide nõuetekohase avalikustamisega seotud kulud.
(3) Lisaks ühendmääruse §-s 4 loetletud mitteabikõlblikele kuludele on mitteabikõlblikud järgmised kulud:
1) erisoodustusena käsitatav kulu ja tasutav maks;
2) projekti raames soetatud sõidukite ja seadmete ülalpidamis- ja hoolduskulud.
(1) Projekti abikõlblikkuse periood on taotluse rahuldamise otsuses määratud ajavahemik, millal peavad projekti tegevused algama ja lõppema. Abikõlblikkuse periood peab jääma ajavahemikku 1. jaanuarist 2014. aastal kuni 31. detsembrini 2023. aastal.
(2) Projekti abikõlblikkuse periood algab projekti taotluse esitamisega või taotluse rahuldamise otsuses määratud varasema kuupäevaga.
§ 9. Toetuse piirmäär ja osakaal
(1) Toetuse piirmäär on projekti maksimaalne toetuse summa.
(2) Toetuse osakaal on protsent abikõlblikest kuludest. Projekti toetuse maksimaalne osakaal on 100 protsenti.
(3) Projektile antava toetuse osakaal ja piirmäär kinnitatakse kavas. Omafinantseering peab katma abikõlblikest kuludest osa, mida toetus ei kata.
(4) Projektile antava toetuse ja riikliku kaasfinantseeringu suuruse kehtestab taotluse rahuldamise otsuses rakendusüksus.
(5) Projektile antava toetuse minimaalne summa on 300 000 eurot ning maksimaalne summa on 30 000 000 eurot. Kui hanke tulemusena selgub projekti odavnemine või kallinemine, on rakendusüksusel õigus kooskõlas käesoleva määruse §-des 17 ja 25 sätestatuga muuta projektile antavat toetussummat.
3. peatükk Kava koostamine
§ 10. Kava
(1) Meetmest toetuse taotlemise aluseks on perioodi 2014–2020 keskkonnahädaolukordadele reageerimiseks valmisoleku suurendamise kava.
(2) Kava koostamist korraldab rakendusasutus ja kava kinnitab rakendusasutuse juht käskkirjaga.
(3) Kava koostatakse eelistusnimekirjana käesoleva määruse § 6 lõikes 2 nimetatud tegevuste põhjal.
(4) Kavas nimetatakse projektid, millele taotleja võib toetust taotleda. Iga projekti kohta nimetatakse kavas perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse § 15 lõikes 4 nimetatud andmed, taotluse esitamise tähtaeg ning investeeringu objektide edasise kasutuse püsikulu suurus ja selle rahastamisallikad objekti sihipärase kasutamise perioodi jooksul.
(5) Kava alusel antav toetus ei ole käsitatav riigiabina.
§ 11. Kavasse ettepaneku esitamine
(1) Kavasse võib ettepaneku esitada:
(2) Rakendusasutus teavitab käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud asutusi kava koostamise alustamisest kirja teel, määrates ettepanekute esitamise tähtajaks vähemalt 22 tööpäeva.
(3) Ettepanek lisada projekt kavasse esitatakse rakendusasutusele käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud kirjas määratud tähtajaks.
(4) Ettepanekud esitatakse käesoleva määruse lisas esitatud vormil.
(5) Ettepanekus kirjeldatud projekt peab sisaldama lisaks perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse § 15 lõikes 4 sätestatule järgmist teavet:
1) teave, mis kinnitab, et projekt on vajalik STAK-i või MERPOL-i eesmärkide saavutamiseks;
2) teave, mis kinnitab, et projekti eesmärk on kooskõlas meetme eesmärkide ja käesoleva määruse § 6 lõikes 1 nimetatud rakenduskava tulemus- ja väljundnäitajatega;
3) ajakava, millest nähtub, et projekt on kavandatud ellu viia abikõlblikkuse perioodil;
4) teavitusnõuete täitmiseks kavandatavate tegevuste kirjeldus.
§ 12. Ettepanekute menetlemine
(1) Tähtajaks esitatud ettepanekud registreeritakse rakendusasutuses üldises korras.
(2) Kui ettepanekut ei esitata tähtajaks, võib rakendusasutus oma otsusega jätta ettepaneku tähtaega ennistamata vastu võtmata.
(3) Rakendusasutus edastab ettepaneku esitajale ettepaneku vastu võtmata jätmise otsuse viie tööpäeva jooksul ettepaneku esitamisest arvates.
(4) Rakendusasutus kontrollib tähtajaks esitatud ettepanekute vastavust käesoleva määruse §-s 11 loetletud nõuetele.
(5) Kui ettepanek ei vasta meetme tingimustes kehtestatud nõuetele või projekti kohta on vaja lisateavet, on rakendusasutusel õigus nõuda ettepaneku vastavusse viimist meetme tingimustes kehtestatud nõuetega, lisadokumentide esitamist või ettepanekus nimetatud tegevuste muutmist.
(6) Rakendusasutus teeb 40 tööpäeva jooksul ettepanekute esitamise tähtaja lõppemisest arvates otsuse tunnistada ettepanekud käesoleva määruse §-s 11 loetletud nõuetele vastavaks või mittevastavaks. Otsuse tegemiseks ettenähtud aeg peatub ettepanekute vastavusse viimise ajaks ettepaneku esitaja poolt.
(7) Rakendusasutus edastab ettepaneku esitajale käesoleva määruse §-s 11 loetletud nõuetele vastavaks või mittevastavaks tunnistatud ettepanekute kohta tehtud otsuse viie tööpäeva jooksul otsuse vastuvõtmisest arvates.
(1) Projektide hindamiseks moodustab rakendusasutuse juht projektide valikukomisjoni ja kinnitab projektide valimise metoodika. Vajaduse korral kaasatakse hindamisse eksperte.
(2) Valikukomisjoni liikmed ja kaasatud eksperdid peavad vastama perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse § 21 lõikes 4 sätestatud nõuetele.
§ 14. Projektide valikukriteeriumid ning valiku kord
(1) Projekte hinnatakse järgmiste valikukriteeriumide kaupa:
1) projekti eesmärgipüstitus on põhjendatud, pakutud lahendus vastab vajadustele ning valitud on kõige parem alternatiiv;
2) eelarve koostamise aluseks olevad arvutused ja hinnangud ning planeeritud kulude vajalikkus ja mõistlikkus;
3) projekti panus meetme eesmärkide ja väljundnäitajate saavutamisse;
4) projekti mõju meetmete nimekirjas märgitud läbivatele teemadele;
5) toetuse taotleja kvalifikatsioon, õiguslikud ja tehnilised eeldused viia projekt ellu kavandatud viisil.
(2) Projekte hinnatakse käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud valikukriteeriumide kaupa skaalal 0–4.
(3) Koondhinde arvutamisel liidetakse projektide valikukomisjoni liikmete antud punktide aritmeetilised keskmised valikukriteeriumide lõikes. Võrdsete koondhinnete korral eelistatakse projekti, mille käesoleva paragrahvi lõike 1 punktis 3 nimetatud valikukriteeriumi koondhinne oli suurem.
(4) Projekti, mis saab vähemalt ühe käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud valikukriteeriumi hindeks nulli, kavasse ei lisata.
(5) Koondhinde alusel moodustatakse projektidest eelistusnimekiri, mille alusel koostab rakendusasutus kava eelnõu ja teeb rakendusasutuse juhile ettepaneku see kinnitada.
§ 15. Kava koostamine
(1) Rakendusasutus koostab projektide hindamistulemuste alusel kava eelnõu, mis koosneb põhinimekirjast ja lisanimekirjast. Kava projektide põhinimekiri koostatakse käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud eelarve ulatuses ning selle projektid peavad täitma kõik käesoleva määruse § 3 lõikes 2 nimetatud tulemused. Kava lisanimekirja esitatud projekt peab olema kooskõlas STAK-i või MERPOL-i eesmärkidega.
(2) Käesoleva määruse § 6 lõikes 2 nimetatud tegevuste eelarve on sätestatud meetmete nimekirja tegevuses nr 8.2.2.
(3) Kavasse lisatakse käesoleva määruse §-s 11 loetletud nõuetele vastavaks tunnistatud projekt, mis on käesoleva määruse § 14 lõikes 2 loetletud valikukriteeriumide alusel saanud koondhindeks vähemalt 15. Juhul kui koondhinne on alla 15, projekti hindamine lõpeb ja tehakse otsus, et projekti kava eelnõusse ei lisata.
§ 16. Kavasse mittelisamisest teavitamise kord
Kui projekti ei lisata kava eelnõusse, teeb rakendusasutus kavasse lisamata jätmise otsuse vastavalt Vabariigi Valitsuse 21. augusti 2014. a määruse nr 133 „Perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse taotlemise ja taotluste menetlemise nõuded ja tingimused toetuse andmise tingimuste kehtestamiseks” (edaspidi taotluste menetlemise määrus) §-le 8 ja teavitab ettepaneku tegijat vastavalt perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse § 15 lõikele 7.
§ 17. Kava muutmine
(1) Kava vaadatakse üle ja muudetakse vastavalt vajadusele, muu hulgas juhul, kui kavasse lisatud projekti kohta ei ole esitatud taotlust või tehtud taotluse rahuldamise otsust või kui see on vajalik taotluse rahuldamise otsuse muutmise taotluse tõttu.
(2) Kava muudetakse kava kehtestamise korda järgides.
(3) Kavas loetletud projektide odavnemise korral jagatakse vabanenud raha ümber kallinenud või lisanimekirjas olevatele projektidele, eelistades põhinimekirjas olevaid kallinenud projekte. Kava põhinimekirjas oleva projekti kallinemise katmisel teise projekti odavnemise arvelt muudab rakendusasutus rakendusüksuse ettepanekul kava.
(4) Projekti maksumuse odavnemisest või kallinemisest peab toetuse saaja rakendusüksust viivitamata teavitama. Rakendusüksus teavitab projekti maksumuse odavnemisest või kallinemisest rakendusasutust kümne tööpäeva jooksul.
(5) Kui põhinimekirja lisatud projekti ei ole võimalik täielikult või osaliselt ellu viia, peab kavasse lisatud toetuse saaja sellest viivitamata rakendusüksust teavitama. Sellisel juhul viiakse ellu lisanimekirjas olevad projektid prioriteetsuse järjekorras ning vastavalt vabanenud rahale kava muutmata.
(6) Kui kava põhinimekirja projektide odavnemise tulemusena tekib rahajääk, mis on võimalik suunata kava lisanimekirja projektidele, teavitab rakendusüksus sellest toetuse saajat ja annab tähtaja taotluse esitamiseks.
(7) Kava põhi- ja lisanimekirjas olevate projektide taotluse kohta võib rakendusüksus teha osalise rahuldamise otsuse. Enne lisanimekirjas oleva projekti taotluse rahuldamise otsuse tegemist võib rakendusüksus pidada läbirääkimisi toetuse saajaga projekti eelarve ja tulemuste täpsustamiseks, arvestades vabanenud raha ja kavas märgitud piirsummat. Rakendusüksus kooskõlastab rakendusasutusega, kas täpsustatud projekti taotlus vastab kavale.
4. peatükk Nõuded taotlejale ja taotlusele
§ 18. Taotleja kohustused
Lisaks perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse § 21 lõikes 2 sätestatule on toetuse taotleja kohustatud:
1) võimaldama kontrollida taotluse nõuetele vastavust ning esitatud andmete vastavust tegelikkusele, sealhulgas teha paikvaatlust;
2) täitma teisi õigusaktides sätestatud kohustusi ja esitama rakendusüksusele teavet, mis võib mõjutada taotluse kohta otsuse tegemist.
§ 19. Nõuded taotlusele
(1) Toetuse taotlemiseks peab kavasse lisatud projektile toetuse taotleja esitama taotluse struktuuritoetuse registri vahendusel ning lisama sellele käesoleva paragrahvi lõigetes 3, 4 ja 6 nimetatud kinnitused, andmed ja teised vajalikud dokumendid. Kui registrit ei ole võimalik objektiivsetel põhjustel kasutada, võib taotluse esitada e-posti teel. E-posti teel esitatava taotluse vormi kehtestab ja avalikustab rakendusüksus oma veebilehel pärast kava kinnitamist ning rakendusasutuselt vastava teabe saamist.
(2) Taotlus peab olema esitatud kavasse lisatud projekti kohta ja sisaldama käesoleva määruse §-s 6 märgitud tegevusi.
(3) Lisaks taotluste menetlemise määruse § 4 lõikes 1 sätestatule peab taotluses esitama järgmised andmed:
1) projekti toetatavate tegevuste elluviimise eeldatav ajakava;
2) projekti kogueelarve, eristades abikõlblikud ja mitteabikõlblikud kulud ning puhastulu;
3) maksete eeldatav ajakava.
(4) Lisaks taotluste menetlemise määruse § 4 lõikes 2 sätestatud kinnitustele peab taotlus sisaldama järgmisi kinnitusi, andmeid või dokumente:
1) dokumendid, mis põhjendavad taotluse eelarve kujunemist;
2) projekti elluviimise järel tekkivate püsikulude kirjeldus koos nende suuruse arvutusega ning rahastamisallikatega;
3) kinnitus, et taotleja nõustub elektroonilisel teel teabe saamisega taotluses nimetatud e-posti aadressil;
4) kinnitus, et taotleja ei ole saanud ega saa sama kulu hüvitamiseks toetust riigieelarvest, Euroopa Liidu või muudest välisabi vahenditest;
5) kinnitus, et taotleja ei ole võtnud tööle Eestis ilma seadusliku aluseta viibivat isikut, kellel puudub õiguslik alus Eestis töötada.
(5) Taotluse allkirjastab digitaalselt taotleja esindusõiguslik isik.
(6) Kui taotleja on projektile või projekti osadele tegevustele taotlenud toetust samal ajal mitmest meetmest või muudest riigieelarvelistest, Euroopa Liidu või muudest välisabi vahenditest, peab taotleja esitama sellekohase teabe.
(7) Rakendusüksusel on õigus nõuda taotluse ja taotleja nõuetele vastavuse hindamiseks lisadokumente.
§ 20. Taotluse esitamine
(1) Kinnitatud kava põhinimekirja lisatud projektile toetuse taotleja esitab pärast rakendusasutuse juhi poolt kava kinnitamist ja rakendusüksuselt vastavasisulise teate saamist 90 päeva jooksul käesoleva määruse §-s 19 sätestatud korras taotluse kavas märgitud projekti kohta.
(2) Põhjendatud juhtudel ja rakendusüksuse nõusolekul on võimalik taotluse tähtaega pikendada. Rakendusüksus arvestab taotluse esitamise tähtaja pikendamisel järgmisi asjaolusid:
1) projekt on võimalik ellu viia abikõlblikkuse perioodil;
2) projekti hilisem elluviimine ei mõjuta oluliselt projekti tulemuste saavutamist kavas sätestatud tähtajaks.
(1) Rakendusüksus registreerib taotluse viivitamata.
(2) Taotluse menetlemise tähtaeg on kuni 60 päeva arvates taotluse registreerimisest rakendusüksuses. Kui taotluses avastatakse puudusi, teatatakse sellest viivitamata taotlejale ja talle antakse puuduste kõrvaldamiseks mõistlik tähtaeg, mille võrra pikeneb taotluse menetlemise tähtaeg.
(3) Rakendusüksus võib taotluse menetlemise käigus nõuda taotlejalt selgitusi ja lisadokumente taotluses esitatud andmete kohta, taotluse täiendamist või muutmist, kui ta leiab, et taotlus ei ole piisavalt selge või selles esinevad puudused, märkides ühtlasi, milliseid asjaolusid on vaja selgitada, muuta või mille kohta on vaja esitada lisateavet. Kui puudus kõrvaldatakse, loetakse puudusega seotud nõue täidetuks.
(4) Kui taotlust ei esitata tähtajaks, ei võeta taotlust perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse § 21 lõike 3 alusel vastu. Taotlus loetakse tähtajaks esitatuks, kui seda kinnitab struktuuritoetuse registri märge või e-kirja laekumise kuupäev.
(5) Rakendusüksus edastab taotlejale taotluse vastu võtmata jätmise otsuse viie tööpäeva jooksul taotluse esitamisest arvates.
§ 22. Taotleja, taotluse ja projekti nõuetele vastavaks tunnistamine
(1) Rakendusüksus kontrollib taotleja ja taotluse vastavust nõuetele ning kavale.
(2) Taotleja tunnistatakse nõuetele vastavaks, kui ta vastab taotluste menetlemise määruse §-s 2 ja käesolevas määruses sätestatud nõuetele.
(3) Taotlus tunnistatakse nõuetele vastavaks, kui see vastab taotluste menetlemise määruses ja käesolevas määruses sätestatud nõuetele ning kavale.
1) taotlus ei vasta käesoleva määruse §-s 19 sätestatud nõuetele ja taotleja ei ole taotluses esinevaid puudusi määratud tähtaja jooksul kõrvaldanud;
2) taotleja ei võimalda perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse § 21 lõike 7 alusel kohapealse kontrolli raames tuvastada taotluses esitatud andmete õigsust;
3) taotluse hindamisel selgub, et taotluses on esitatud mittetäielikke või valeandmeid.
§ 23. Taotluse rahuldamise või rahuldamata jätmise tingimused ja kord
(1) Rahuldatakse taotlused, mille puhul taotleja ja taotlus vastavad neile sätestatud nõuetele ning kavale.
(2) Rakendusüksusel on õigus täpsustada taotluse rahuldamise otsuses toetuse saaja õigusi ja kohustusi. Lisaks taotluste menetlemise määruse § 8 lõikes 4 sätestatule märgitakse otsuses:
3) muud vajalikud kõrvaltingimused.
(3) Taotlus ja selle kohta esitatud lisateave on taotluse kohta tehtud otsuse lahutamatu lisa.
(4) Lisaks käesolevas määruses sätestatule jäetakse taotlus rahuldamata taotluste menetlemise määruse § 8 lõikes 2 sätestatud juhtudel.
(5) Taotluse rahuldamata jätmise otsuses märgitakse taotluste menetlemise määruse § 8 lõikes 5 sätestatud teave.
(6) Taotlejale tehakse tema taotluse kohta tehtud otsus viivitamata teatavaks struktuuritoetuse registri vahendusel või e-posti teel, kui taotlus esitati e-posti teel.
§ 24. Taotluse osaline või kõrvaltingimusega rahuldamine
(1) Taotluse võib osaliselt rahuldada taotluste menetlemise määruse §-s 9 sätestatud tingimustel, kui esinevad asjaolud, mille tõttu ei ole üht või mitut projektis ja kavas sisalduvat tegevust võimalik või mõistlik ellu viia, või kui projekti elluviimiseks on vaja täita tingimus. Sellisel juhul rahuldatakse taotlus üksnes elluviidavate tegevuste ulatuses.
(2) Taotluse võib taotluste menetlemise määruse § 9 lõike 1 kohaselt osaliselt rahuldada tingimusel, et taotleja on nõus rakendusüksuse ettepanekuga vähendada taotletud toetuse summat või muuta projektis kavandatud tegevusi. Kui taotleja ei ole nõus rakendusüksuse ettepanekuga, teeb rakendusüksus taotluse rahuldamata jätmise otsuse ning teavitab sellest taotlejat ja rakendusasutust.
(3) Taotluse kõrvaltingimusega rahuldamise otsuse tegemisel ei teki toetuse saajal õigust toetuse maksetele enne, kui rakendusüksus tuvastab tingimuse saabumise või täitmise toetuse saaja esitatud teabe põhjal, välja arvatud juhul, kui rakendusüksusel on seda teavet võimalik tuvastada avalikust andmeallikast.
(4) Taotluse osalise või kõrvaltingimusega rahuldamise otsus vormistatakse käesoleva määruse § 23 lõigetest 5 ja 6 lähtudes.
(2) Toetuse saaja on kohustatud taotlema rakendusüksuselt taotluse rahuldamise otsuse muutmist juhul, kui tekib põhjendatud vajadus muuta:
1) projekti elluviimise perioodi;
2) projekti eelarvet;
3) projekti tegevusi, kui projekti eelarves on selleks vaba raha. Sellisel juhul ei ole kava muutmine vajalik;
4) projekti muid asjaolusid.
(3) Käesoleva paragrahvi lõike 2 punktis 2 nimetatud juhul ei pea toetuse saaja taotluse rahuldamise otsuse muutmist taotlema, kui projekti eelarvet kululiikide kaupa muudetakse vähem kui 20 protsendi võrra ning projekti kogueelarve ei suurene. Sellisest muudatustest peab viivitamata teavitama rakendusüksust.
(4) Rakendusüksusel on õigus keelduda taotluse rahuldamise otsuse muutmisest juhul, kui muudatus on vastuolus kinnitatud kavaga või seab kahtluse alla projekti oodatava tulemuse saavutamise või projekti tegevuste lõpetamise abikõlblikkuse perioodil.
(5) Taotluse rahuldamise otsuse muutmise otsustab rakendusüksus 60 päeva jooksul vastavasisulise taotluse saamisest arvates.
(6) Rakendusüksus tunnistab taotluse rahuldamise otsuse osaliselt või täielikult kehtetuks perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse § 22 lõikes 3 ja § 47 lõikes 3 nimetatud alustel.
(7) Taotluse rahuldamise otsust võib muuta tagasiulatuvalt, kui see on põhjendatud ja kui muudatus aitab kaasa projekti tulemuste saavutamisele.
7. peatükk Hankedokumentide kontrollimine ning toetuse maksmise tingimused
§ 26. Toetuse kasutamisega seotud hangete läbiviimine
(1) Siseministeerium koostab riigihanke (edaspidi ka hange) piirmäära ületavate hangete hankedokumendid vastavalt toetuse saaja esitatud hanke tehnilistele tingimustele ning viib hanked läbi. Hanke tehniliste tingimuste kvaliteedi eest vastutab toetuse saaja.
(2) Toetuse taotleja ja Siseministeerium võivad omal vastutusel alustada hangete ettevalmistamist ja läbiviimist enne kava kinnitamist ja taotluse rahuldamise otsuse tegemist. Hankijal on õigus lükata kõik pakkumused tagasi kooskõlas riigihangete seadusega.
(3) Kui Siseministeerium viib läbi riigihanke, mille eeldatav maksumus ületab riigihanke piirmäära, edastab Siseministeerium enne hanketeate avaldamist hankedokumentide eelnõu rakendusüksusele ülevaatamiseks või teeb selle rakendusüksusele nähtavaks riigihangete registris.
(4) Toetuse saaja viib lihthanke hankemenetluse läbi elektrooniliselt riigihangete registris.
(5) Toetuse saaja esitab hankelepingu muutmise eelnõu enne hankelepingu muutmist rakendusüksusele ülevaatamiseks.
§ 27. Toetuse maksmine
(1) Toetuse väljamaksete tegemisel lähtutakse perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse §-dest 28 ja 29, ühendmääruse §-st 14 ning käesolevas määruses ja taotluse rahuldamise otsuses sätestatud tingimustest ja korrast.
(2) Välja makstakse ainult tekkinud ja täies mahus tasutud abikõlblik kulu. Kulu on abikõlblik, kui see on ühendmääruse § 2 kohaselt põhjendatud, tõendatud ja makstud ning tekkinud projekti abikõlblikkuse perioodil.
(3) Toetuse saaja esitab maksetaotluse rakendusüksuse kehtestatud vormil, mis avaldatakse rakendusüksuse veebilehel, ja lisab sellele vähemalt järgmised dokumendid:
1) hanke korraldamist tõendavad dokumendid, kui hange ei ole läbi viidud riigihangete registris ja tehingu eeldatav hind on 5000 eurot ilma käibemaksuta või suurem ja dokumente ei ole enne rakendusüksusele esitatud;
2) leping, mille alusel on kohustus võetud. Lepingut ei lisata juhul, kui leping on enne rakendusüksusele esitatud ja lepingut ei ole muudetud, ning juhul, kui leping on kättesaadav riigihangete registrist;
3) lepingu muudatused, lepingukohase reservi kasutamist õigustav dokument ning õiguskaitsevahendite kasutamise teavitused nende olemasolu korral;
4) arve või muu kulu tasumist tõendav raamatupidamisdokument;
5) asjade, teenuste või ehitustööde üleandmist ja vastuvõtmist tõendava dokumendi koopia.
(4) Lisaks käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud dokumentidele võib rakendusüksus nõuda lisadokumente, nimetades need taotluse rahuldamise otsuses.
(5) Toetuse saaja kasutab kulude eest maksmiseks välisabi sildfinantseerimist vastavalt rahandusministri 10. septembri 2014. a määruse nr 30 „Kassalise teenindamise eeskiri” 4. peatükile. Sellisel juhul esitab toetuse saaja maksetaotluse tekkinud ja makstud kulude kohta riigihanke piirmääraga võrdse või seda ületava maksumuse korral abikõlblike kulude kohta korra kuus ja muudel juhtudel vähemalt kord kvartalis.
(6) Kui hanked ei ole läbi viidud riigihangete registris, esitatakse rakendusüksusele hanke korraldamist tõendavad dokumendid, kui tehingu eeldatav maksumus ilma käibemaksuta on 5000 eurot või rohkem, ning hankelepingu viivitamata pärast hankelepingu sõlmimist, kuid kõige hiljem koos maksetaotlusega.
(7) Maksetaotlus esitatakse struktuuritoetuse registri kaudu või e-posti teel digitaalselt allkirjastatuna aadressil info@kik.ee.
(8) Rakendusüksus kontrollib 30 päeva jooksul maksetaotluse ja sellele lisatud dokumentide nõuetele vastavust, kulude abikõlblikkust ning vastavust taotluse rahuldamise otsusele. Puuduste korral määrab rakendusüksus toetuse saajale tähtaja nende kõrvaldamiseks. Maksetaotluse menetlemise aeg pikeneb aja võrra, mis toetuse saajal kulub puuduste kõrvaldamiseks.
(9) Viimane maksetaotlus esitatakse pärast projekti tegevuste elluviimise tõendamist koos projekti kogu raamatupidamise väljavõttega ning projekti lõpparuandega.
(10) Rakendusüksus võib peatada maksetaotluse menetlemise osaliselt või täielikult perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse § 30 lõikes 1 sätestatud juhul.
(11) Lõppmakse tehakse pärast seda, kui rakendusüksus on lugenud projekti tegevused elluviiduks.
§ 28. Toetuse kasutamisega seotud aruannete esitamine
(1) Toetuse saaja esitab rakendusüksusele projekti vahe- ja lõpparuande taotluse rahuldamise otsuses sätestatud tähtpäevadel rakendusüksuse kehtestatud vormil koos nõutud lisadega e-posti teel digitaalselt allkirjastatuna aadressil info@kik.ee.
(2) Toetuse saaja esitab projekti vahearuande projekti iga aruandlusperioodi kohta.
(3) Projekti vahearuanne sisaldab vähemalt projekti aruandlusperioodi tegevuste ülevaadet, teavet projekti eesmärgi, väljundnäitajate ja tulemuste saavutamise olukorra kohta ning hinnangut projekti eesmärgi, väljundnäitajate ja tulemuste saavutamise kohta projekti lõpuks.
(4) Projekti lõpparuanne sisaldab vähemalt kogu projekti peamiste tegevuste ülevaadet ning teavet projekti eesmärgi, väljundnäitajate ja tulemuste saavutamise kohta.
(5) Toetuse saaja esitab projekti lõpparuande 20 päeva jooksul pärast projekti abikõlblikkuse perioodi lõppu. Rakendusüksus võib põhjendatud juhul tähtaega pikendada.
(6) Rakendusüksusel on õigus nõuda toetuse sihipärase kasutamise hindamiseks toetuse saajalt aruannete esitamist projekti abikõlblikkuse perioodile järgneva viie aasta jooksul.
(7) Kui toetuse saaja ei täida talle pandud kohustust või ta ei vasta talle kehtestatud nõudele, teavitab rakendusüksus sellest Rahandusministeeriumi perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse § 50 lõikes 1 sätestatud korras.
9. peatükk Toetuse saaja ning rakendusüksuse õigused ja kohustused
§ 29. Toetuse saaja õigused
Toetuse saaja tagab perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse §-s 24 sätestatud kohustuste täitmise, projekti juhtimise ja selle eduka elluviimise taotluse rahuldamise otsuses nimetatud tähtaegadel ja tingimustel, sealhulgas:
1) esitab rakendusüksusele tähtajaks nõutud teabe ja aruanded, ühtlasi seirab järjepidevalt projekti tulemus- ja väljundnäitajate täitmist vastavalt taotluse rahuldamise otsuses sätestatud tingimustele ja tähtaegadele;
2) tagab projekti eesmärkide elluviimise, saavutab taotluse rahuldamise otsuses sätestatud tulemused ning tagab projekti raames valmiva objekti eeldatava funktsionaalsuse kokku lepitud eelarvega;
3) teavitab viivitamata rakendusüksust projekti maksumuse odavnemisest, kallinemisest või muudest olulistest asjaoludest, mis võivad mõjutada projekti elluviimist.
§ 31. Rakendusüksuse õigused ja kohustused
(1) Lisaks perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse § 8 lõikes 2 loetletud ülesannetele on rakendusüksus kohustatud:
1) sisestama e-posti teel esitatud taotluse, projekti seire- ja muud andmed struktuuritoetuse registrisse;
2) seirama vähemalt üks kord kuus meetmete rahajääki ja esitama vajaduse korral rakendusasutusele selle kohta ülevaateid;
3) kooskõlastama rakendusasutusega kõik rakendusüksuse otsused, mis puudutavad taotluse muutmist või tühistamist, ning teavitama rakendusüksust kohe kava muutmise vajadusest;
4) konsulteerima vajaduse korral korraldusasutusega hankedokumentide läbivaatamisel;
5) teavitama kohe rakendusasutust projekti maksumuse kallinemisest läbiviidud hangete tõttu;
6) vaatama läbi toetuse saaja koostatud projekti lõpparuande, seda vajaduse korral täiendama ja kooskõlastama selle toetuse saajaga ning edastama kinnitatud aruande rakendusasutusele teadmiseks;
7) vaatama enne üle toetuse saaja või Siseministeeriumi koostatud hankedokumendid, kontrollima hankedokumentide vastavust taotluse rahuldamise otsusele ja riigihangete seadusele ning hindama hankedokumentide tehnilist kvaliteeti;
8) nõustama toetuse saajat ja Siseministeeriumit riigihangete läbiviimisel;
9) koostama ja avalikustama oma veebilehel toetuse andmise ja kasutamise ülevaated;
10) teostama projektide järelkontrolli viie aasta jooksul pärast projekti abikõlblikkuse tähtaja lõppu veendumaks, et perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse § 24 punktis 14 sätestatud nõue on tagatud ning projekti elluviimise tulemusena soetatud vara säilitatakse ja kasutatakse sihtotstarbeliselt;
11) teavitama toetuse saajat vastavalt perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse § 24 punktides 14 ja 17 sätestatud vara sihipärase säilitamise ning dokumentide ja tõendite säilitamise tähtaja algusest ja lõpust;
12) tegema toetuse saaja juures kontrolle vastavalt perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse § 40 lõikele 1 ning §-dele 42 ja 43;
13) tegema muid perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduses ja selle alusel kehtestatud õigusaktides ning käesolevas määruses sätestatud toiminguid.
(2) Rakendusasutusel on muu hulgas õigus:
1) nõuda toetuse saajalt kooskõlastamiseks riigihanke läbiviimiseks vajalikke dokumente ja andmeid ning protokolle;
3) osaleda vaatlejana tööde tegemise käigus toimuvatel nõupidamistel ja koosolekutel;
4) tutvuda toetuse saaja juures projekti ettevalmistamisega ning tööde tegemise käigus koostatavate dokumentidega;
5) teha vajaduse korral rakendusüksusele ettepanek taotluse rahuldamise otsuse muutmiseks.
(3) Kui toetuse tagasimaksmise tähtpäevaks toetust tagasi ei maksta, peab toetuse saaja maksma viivist vastavalt perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse §-s 49 sätestatule.
Lisa Kavasse ettepaneku lisamise vorm


2-17-12857/119 Riigikohtu tsiviilkolleegium 04.03.2020
AÕS § 143 lg 1
Avaldus määrata kindlaks juurdepääs ja selle tingimused, on põhjendatud olukorras, kus pooled ei vaidle, et avaldajate kasuks ei ole AÕS § 156 alusel määratud juurdepääsuteed ja seda kinnistusraamatusse kantud ning asja materjalidest nähtub, et menetlusosalised ei jõudnud kokkuleppele juurdepääsutee kasutamise tingimustes, kuigi puudutatud isikud on nõus võimaldama avaldajate kinnisasjale üle puudutatud isikute kinnisasja juurdepääsu suletava värava kaudu koodi ja puldi abil (vt ka Riigikohtu 28. mai 2014. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-46-14, p 14; 30. märtsi 2004. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-33-04, p 23). (p-d 15 ja 16)
Elamumaa sihtotstarbega kinnisasjal ei ole välistatud tasulise parkla pidamine. Juurdepääsu tingimuste määramisel tuleb puudutatud isikute huve kaaludes mh arvestada juurdepääsutee kasutamise intensiivsust. (p 17.2)
Kindlaksmääratud juurdepääsuõigus ei välista huvitatud isikul tulevikus juurdepääsutee kasutamise intensiivsuse või muude asjaolude muutumise tõttu AÕS § 156 alusel kohtusse pöördumist, et muuta juurdepääsu, selle tingimusi või tasu või lõpetada juurdepääsuõigus (vt ka Riigikohtu 30. märtsi 2004. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-33-04, p 23. (p 17.4)
Juurdepääsu määramine AÕS § 156 järgi tähendab eelkõige juurdepääsutee asukoha, juurdepääsu tasu ja tingimuste otsustamist. Viidatud sätte alusel ei saa panna isikule kohustusi, mis ei ole seotud juurdepääsuga. Kui valitsevalt kinnisasjalt lähtuvad mõjutused kahjustavad oluliselt koormatava kinnisasja kasutamist, on selle omanikul võimalik rikkumise lõpetamiseks esitada AÕS § 89 või § 143 lg 1 alusel negatoorhagi. (p 18)
Kui valitsevalt kinnisasjalt lähtuvad mõjutused kahjustavad oluliselt koormatava kinnisasja kasutamist, on selle omanikul võimalik rikkumise lõpetamiseks esitada AÕS § 89 või § 143 lg 1 alusel negatoorhagi. (p 18)
2-14-23161/207 Riigikohtu tsiviilkolleegium 13.02.2019
TsMS § 658 lg 2
AÕS § 158 lg 1
AÕS § 158 lg 3
Asja uuesti läbivaatavale kohtule on TsMS § 658 lg 2 järgi kohustuslikud üksnes ringkonnakohtu otsuse seisukohad materiaal- ja menetlusõiguse normi tõlgendamisel ja kohaldamisel. Asja maakohtule uueks läbivaatamiseks saatmise korral ei ole ringkonnakohtul vajadust ja mõistlikku põhjendust hinnata tõendeid ning tuvastada asjaolusid, kuivõrd selles osas ei ole ringkonnakohtu lahendi seisukohad maakohtule siduvad. (p 16.1)
Ka tehnorajatise asukoha määramisel peab kohus sarnaselt AÕS § 156 lg-ga 1 arvestama kõikide asjaoludega ning kaaluma mõlema poole huve. (p 18)
Tehnorajatisega koormatava kinnisasja omanikul on õigus saada AÕS § 158 lg 3 järgi tasu tehnovõrgu talumise eest ning tasu määrates saab lähtuda põhimõtteliselt samadest asjaoludest, nagu juurdepääsu puhul. (p 19.2)
Kohtulahendi resolutsiooni tuleks tasu juurdepääsu ja tehnorajatise eest märkida eraldi kooskõlas AÕS § 156 lg-ga 1, § 158 lg-ga 3 ja TsMS § 442 lg-ga 5. (p 19.4)
2-16-14722/50 Riigikohtu tsiviilkolleegium 10.10.2018
VÕS § 136 lg 5
AÕS § 156 lg 1 ei anna avaldajale õigust nõuda teisele isikule kuuluvale kinnisasjale juurdepääsu määramist üle omaenda kinnisasja. (p 11)
AÕS § 156 lg 1 ei anna avaldajale õigust nõuda juurdepääsu eest tasu olukorras, kus asjaosalised ei ole juurdepääsus kokku leppinud ning seda ei ole kindlaks määranud ka kohus. Viidatud säte ei kohaldu ning avaldaja õigused on kaitstavad hagimenetluses. Kui kasutatakse võõral kinnisasjal asuvat teed, võib kinnisasja omanikul olla tee kasutaja vastu kasutuseeliste hüvitamise nõue VÕS § 1037 lg 1 järgi või kahju hüvitamise nõue VÕS § 1043 jj järgi. Samuti võib kinnisasja omanikul olla õigus nõuda kahju hüvitamist sel viisil, et ta nõuab tee kasutajalt kinnisasja kasutamise kohta lepingu sõlmimiseks nõusoleku andmist VÕS § 136 lg 5 järgi (vt Riigikohtu 27. septembri 2017. a otsus tsiviilasjas nr 2-15-18478, p-d 11 ja 14). Ülal kirjeldatud nõuded lahendatakse hagimenetluses. (p 12)
Kui kasutatakse võõral kinnisasjal asuvat teed, võib kinnisasja omanikul olla tee kasutaja vastu kasutuseeliste hüvitamise nõue VÕS § 1037 lg 1 järgi või kahju hüvitamise nõue VÕS § 1043 jj järgi. Samuti võib kinnisasja omanikul olla õigus nõuda kahju hüvitamist sel viisil, et ta nõuab tee kasutajalt kinnisasja kasutamise kohta lepingu sõlmimiseks nõusoleku andmist VÕS § 136 lg 5 järgi (vt Riigikohtu 27. septembri 2017. a otsus tsiviilasjas nr 2-15-18478, p-d 11 ja 14). ( p 12)
Kohus peab sõltumata menetlusosalise seisukohast menetlusse võtmisel otsustama, kas nõudeid tuleks menetleda hagi- või hagita menetluses. See tähendab, et kui kohtusse pöördunud isik eksib menetlusliigi valikul, ei tohi kohus keelduda asja menetlemast. Vajadusel saab kohus TsMS § 3401 lg 1 järgi anda kohtusse pöördunud isikule tähtaja avalduse või nõude täpsustamiseks (vt Riigikohtu 27. veebruari 2015. a otsus põhiseaduslikkuse järelevalve asjas nr 3-4-1-54-14, p 50; Riigikohtu 2. oktoobri 2013. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-90-13, p 12). (p 13)
2-16-3663/95 Riigikohtu tsiviilkolleegium 03.10.2018
TsMS § 291 lg 2
Seadusest ei tulene, et vaatluse peaks ise vahetult tegema see kohtunik, kes asjas lahendi teeb. Näiteks TsMS § 291 lg 2 võimaldab vaatluse teha kohtunikul, kes tegelikult asja lahendust ei otsusta. Tsiviilasjas on asja lahendava kohtuniku jaoks tõendiks vaatlusprotokoll, mida kohus hindab TsMS § 232 lg-te 1 ja 2 kohaselt koos teiste tõenditega. (p 16)
Juurdepääsutasu peab ühe komponendina kindlasti sisaldama ka hüvitist omandiõiguse riive eest. Seetõttu ei saanud maakohus välja mõista üksnes maamaksu suurusele vastavat tasu. (p 18)
Kui lisaks juurdepääsule on koormataval kinnisasjal veel mingi ala, mida selle omanik ei saa juurdepääsu tõttu sihtotstarbeliselt kasutada, siis tuleb ka see omandiõiguse riive koormatud kinnisasja omanikule hüvitada. (p 20)
Põhimõtteliselt on võimalik, et teed hooldab ja sellega seotud kulud kannab valitseva kinnisasja omanik. Samuti võib kohus määrata juurdepääsu sellise tingimusega, kui pooled seda taotlevad. Sellisel juhul tuleb neid kulusid kandma kohustatud isik ka juurdepääsu tingimustes kindlaks määrata ning seda ka määruse resolutsioonis kajastada. (p 22)
Kuigi hagita menetluses kohaldub uurimispõhimõte, ei seisne selle esmane tähtsus aktiivses informatsiooni kogumises ning tõendite otsimises. Uurimispõhimõtte eesmärgiks on tagada, et asja lahendamiseks olulised asjaolud ei jääks välja selgitamata ainuüksi selle tõttu, et menetlusosaline ei osanud ette näha vajadust esitada lisatõendeid (Riigikohtu 17. aprilli 2013. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-46-13, p 13). Seega on kohtul asjaolude väljaselgitamiseks kõrgendatud selgitamiskohustus ning samas õigus nõuda omal algatusel isikutelt teabe esitamist ja tõendite kättesaadavaks tegemist. Kohtul ei ole kohustust igaks juhuks kontrollida mingite asjaolude esinemist või puudumist, kui menetlusosaliste esitatud teave ei anna selleks alust. Menetlusosalise heausksus hagita menetluse kontekstis tähendab mh seda, et menetlusosaline teeb oma parima, et esile tuua ja ka tõendada asjaolud, mis on tema õiguste tagamise seisukohalt asja lahendamiseks tähtsad. (p 23)
2-14-60492/165 Riigikohtu tsiviilkolleegium 28.03.2018
Koormatud kinnisasja omanikule AÕS § 156 lg 1 järgi määratav juurdepääsutasu peab sisaldama kindlasti ühe komponendina ka hüvitist omandiõiguse riive eest (hüvitis kasutuseelise alusel) sõltumata asjaolust, kas juurdepääsu puudumine on tingitud juurdepääsu taotlejast sõltuvatest asjaoludest või temast sõltumatutest asjaoludest. Erisus kahe olukorra vahel on vaid selles, et juhul kui juurdepääs kaotati juurdepääsu taotlejast sõltumatutel asjaoludel, annab see alust väljamõistetava hüvitise vähendamiseks, ning juhul kui juurdepääs kaotati juurdepääsu taotlejast sõltuvatel asjaoludel, ei saa juurdepääsu taotleja hüvitise vähendamisega arvestada (vt Riigikohtu 16. juuni 2016. a tehtud määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-180-15, p 32 jj). (p 16)
3-2-1-31-17 Riigikohus 09.06.2017
PlanS § 131 lg 1
Juurdepääsu talumise eest tuleb koormatud kinnisasja omanikule maksta tasu ka juhul, kui juurdepääs määratakse mööda olemasolevat erateed, ja ka juhul, kui koormatud kinnisasja omanik kas olemasolevat või juurdepääsuõiguse alusel rajatavat teed ise kasutab. Kui koormatav kinnisasi ongi mõeldud kasutamiseks teena ja kinnisasja omanik väljendab, et ta ise ei soovi seda kasutada, ei ole küll põhjust rääkida koormatud kinnisasja omanikul juurdepääsutee alla jääva maatüki kasutamise võimaluse kaotusest, küll aga säästaks juurdepääsu taotleja oma vara, kui ta saaks juurdepääsuteed tasuta kasutada. Seda silmas pidades peab makstav hüvitis eeltoodud juhtudel hõlmama ka juurdepääsu taotleja kulutusi, mida ta AÕS § 156 kohaldamisega säästab koormatud kinnisasja omaniku kulul saadud kasutuseelise ulatuses, ehk saadavat kasutuseelist kui kasu TsÜS § 62 lg 1 mõttes. (p 15.2.)
Kasutuseelise suuruse määramisel võib lähtekohaks olla kasu, mida nõude esitaja võinuks saada, arvestades ka kulutusi, mida ta kasu saamiseks oleks pidanud tegema Silmas tuleb seejuures pidada konkreetse kinnisasjaga võimalikult sarnaste maatükkide kasutusõiguse väärtust. (p 15.3.)
Kohus ei saa AÕS § 156 lg 1 alusel määrata juurdepääsu nii, et selle tulemuseks on kahju tekkimine koormatava kinnisasja omanikule või kolmandatele isikutele. Analoogiliselt olukorraga, kus teenivale kinnisasjale seatakse reaalservituut valitseva kinnisasja kasuks ja kus tulenevalt AÕS § 172 lg st 2 ei või reaalservituut teeniva kinnisasja omanikku kohustada mingiteks tegudeks (v.a abistavad teod), ei või ka AÕS § 156 lg 1 alusel juurdepääsu määramise korral koormatava kinnisasja omanikku sellisteks tegudeks kohustada. (p 12)
Kui isik taotleb AÕS § 156 lg 1 alusel juurdepääsu üle teise isiku kinnisasja teatud tingimustel, peab kohus hindama, kas juurdepääsu määramine taotletud tingimustel on võimalik. Juhul kui juurdepääsuks kasutatav tee ei ole valmis või ei vasta selle kasutamise nõuetele ja koormatava kinnisasja omanik avaldab, et ta ei kavatse seda valmis ehitada või et ta ei kavatse seda viia vastavusse kasutamise nõuetega, peab ta võimaldama juurdepääsu taotlejal endal seda teha. (p 13)
AÕS § 156 lg 1 mõtte kohaselt tuleb juurdepääsu kindlaksmääramise korral üldjuhul määrata koormatava kinnisasja omanikule juurdepääsu talumise eest tasu ning see koormatud kinnisasja igakordse omaniku kasuks välja mõista. (p 14)
Kui kohus määrab esialgse õiguskaitse korras kinnisasjale juurdepääsu, peab ta määrama ka selle juurdepääsu kehtivuse ajaks juurdepääsutasu. (p 18)
Olukorras, kus eraõiguslikule isikule kuulub kinnistu, mis on detailplaneeringu ja sihtotstarbe järgi piirkonna kinnistute jaoks ainus võimalik juurdepääsutee avalikult kasutatavale teele, oleks kõigi isikute jaoks, kes planeeringu järgi peaksid kõnealust teekinnistut kasutama juurdepääsuks avalikule teele, kõige mõistlikum lahendus, kui kinnistu kui eratee määrataks avalikuks kasutamiseks kas piiratud asjaõiguse seadmise teel või sundvalduse seadmisega. Kui eratee omanik ei ole nõus leppima kokku piiratud asjaõiguse seadmises, on riigil või kohalikul omavalitsusel asjaõiguse omandamiseks õigus taotleda sundvalduse seadmist. (p 19.2.)
Isikul, kelle õigusi rikutakse, on õigus taotleda, et kohalik omavalitsus määraks transpordimaa sihtotstarbega detailplaneeringujärgse eratee, mis on ainus või peamine võimalik juurdepääs avalikult kasutatavale teele, avalikuks kasutamiseks ja algataks sellele sundvalduse seadmise või sundvõõrandamise menetluse. (p 19.4.)
3-2-1-27-17 Riigikohus 19.04.2017
Koormatava kinnisasja omanikele määratav tasu peab lisaks juurdepääsutee korrashoiu kulude hüvitamisele sisaldama hüvitist omandiõiguse riive eest (vt RKTKm nr 3-2-1-180-15, p 33). Hüvitise määramisel ei ole õige lähtuda kinnisasja väärtuse väidetavast vähenemisest, vaid kinnisasja omanikele makstav perioodiline hüvitis peab vastama juurdepääsutee kasutamisest saadavale kasutuseelisele. Olukorras, kus juurdepääs määratakse mööda olemasolevat erateed või koormatava kinnisasja omanik hakkab juurdepääsuteed ka ise kasutama, peab hüvitis hõlmama juurdepääsu taotleja kulutusi, mida ta on AÕS § 156 kohaldamisega koormatud kinnisasja omaniku kulul saadud kasutuseelise ulatuses säästnud, ehk saadavat kasutuseelist kui kasu TsÜS § 62 lg 1 mõttes. (p 14)
Juurdepääsutee talumise tasu suuruse määramisel tuleb muu hulgas arvestada seda, kui palju on hooneühistul liikmeid, kes teed kasutavad ja sellest kasutuseeliseid saavad. Kinnisasjade või nende osade puhul saab kasutuseelise arvestamisel lähtuda näiteks eeldatavast keskmisest üürihinnast, mida konkreetse kinnisasjaga võimalikult sarnaste maatükkide kasutamise eest oleks võimalik nõuda, arvestades samas ka vajalikke kulutusi, mida üürides tuleks teha (vt nt RKTKo nr 3-2-1-46-09, p 14; RKTKo nr 3-2-1-64-05, p 16). Ka maamaksu ja tee korrashoiu kulude proportsionaalsel jaotamisel taotleja ja tee omaniku vahel on oluline arvestada, kui palju isikuid tegelikult saadus loa alusel juurdepääsuteed kasutama hakkavad. (p 15)
Kui koormatav kinnisasi on jagatud korteriomanditeks, ei ole õige määrata juurdepääsutasu kinnisasja omanikele ühiselt. Juurdepääsutee koormab iga korteriomandiga ühendatud kaasomandi osa ja seeläbi iga korteriomandit. Sellest tulenevalt on igal korteriomanikul õigus saada juurdepääsutee talumise eest tasu, mis vastab tema kaasomandi osale. Korteriomanike õigust tasu saamiseks on võimalik tagada kahel viisil. Esiteks võib tasu määrata iga korteriomandi kohta eraldi ning sellisel juhul peab juurdepääsutee taotleja maksma tasu otse korteriomanikele. Teiseks võib tasu määrata korteriühistule või korteriomandite valitsejale, kes on kohustatud tasu korteriomanikele vastavalt nende kaasomandiosa suurusele välja maksma. Analoogselt on korraldatud tehnorajatise talumise eest tasu maksmine AÕS § 158^2 lg 6 järgi. Sellisel juhul tekib juurdepääsutee taotlejal tasu maksmise kohustus korteriühistu või korteriomandite valitseja vastu. (p 16)
3-2-1-169-16 Riigikohus 22.02.2017
AÕS § 148 lg 2
AÕS § 148 lg 2 alusel perioodilise hüvitise või maatüki omandamise nõudmiseks tuleb naaberkinnisasja omanikul esitada iga tema kinnisasja piiridesse ulatuva ehitise ehitaja vastu konkreetne nõue hagina. (p 15)
Kui kohus tuvastab heauskse piiriülese ehitamise AÕS § 148 lg 2 alusel, puudub vajadus sama sissesõidutee osas määrata juurdepääs AÕS § 156 alusel. Kui tegemist on pahauskse piiriülese ehitamisega, tuleb nõuet hinnata AÕS § 156 alusel (vt ka RKTKo nr 3-2-1-172-13, p 15). (p 17)
AÕS § 156 lg-s 1 sätestatud tasuna on eratee omanikul õigus nõuda vähemalt tee kasutamisega kaasnevate ja tee omaniku kohustuste täitmiseks vajalike kulutuste hüvitamist. Tasu suuruse määramisel tuleb arvestada, millised abinõud on igal üksikul juhul tee omanikule tee korrashoiu ja ohutu liiklemise tagamiseks mõistlikult vajalikud. Seega tuleb üldjuhul juurdepääsutasu määramisel arvesse võtta ka tee hooldamiskulusid. Tee omamisega kaasnevaks kohustuseks saab pidada ka maamaksu tasumise kohustust maa eest, mis vastab kasutatava tee pindalale. (vt ka RKTKm nr 3-2-1-180-15, p 31) (p 16)
3-2-1-180-15 Riigikohus 16.06.2016
TeeS § 37 lg 3
Kasutuseelise suuruse määramisel võib lähtekohaks olla kasu, mida nõude esitaja võinuks saada, arvestades ka kulutusi, mida ta kasu saamiseks oleks pidanud tegema (vt RKTKo nr 3-2-1-60-09, p 13; RKTKo nr 3-2-1-64-05, p 16). Hindamise aluseks on kasutuseelise objektiivne väärtus, mille saab leida abstraktselt - võrreldes kasutusõiguse väärtust sarnase asja kasutusõiguse keskmise väärtusega (vt RKTKo nr 3-2-1-137-05, p 13). Kinnisasjade või nende osade puhul saab kasutuseelise arvestamisel lähtuda nt eeldatavast keskmisest üürihinnast, arvestades seejuures ka vajalikke kulutusi, mida üürides tuleks teha. Silmas tuleb seejuures pidada mitte lihtsalt maa kasutusõiguse keskmist väärtust, vaid konkreetse kinnisasjaga võimalikult sarnaste maatükkide kasutusõiguse väärtust (vt nt RKTKo nr 3-2-1-46-09, p 14; RKTKo nr 3-2-1-64-05, p 16). (p 39)
Kohtu poolt juurdepääsu määramine on kitsenduse seisukohast võrreldav AÕS § 148 lg 2 teises lauses reguleeritud olukorraga. Samuti on juurdepääsu talumise kohustus võrreldav AÕS §-des 158 ja 158^1 sätestatud tehnovõrkude ja -rajatiste talumise kohustusega (vrd nt RKTKo nr 3-2-1-189-13, p 16). Ka neil juhtudel ei ole tegemist eeskätt mitte kinnisasja väärtuse vähenemise hüvitamisega, vaid kinnisasja ainukasutamise õiguse kaotusega, mis tuleb koormatud kinnistu omanikule õiglases määras hüvitada. Sarnaselt üle-ehituse ning tehnovõrgu või -rajatise talumise eest määratava perioodilise hüvitisega võimaldab ka juurdepääsu alla jääva maatüki ainukasutusõiguse perioodiline hüvitamine arvestada koormatud kinnistu väärtuse võimalikku vähenemist ja aitab seda ära hoida või leevendada. Samas saab sellise hüvitise tasumise koormatud kinnisasja kasutamise vajaduse lõppemise korral lõpetada, ilma et kerkiks makstud hüvitise tagasimaksmise küsimust. (p 38)
AÕS § 156 lg 1 mõtte kohaselt tuleb juurdepääsutasu kindlaks määrata ja välja mõista avaldajalt puudutatud isikute kasuks, et selleks tuleb välja selgitada asjaolud, mis on vajalikud juurdepääsutasu määramise diskretsiooniotsuse tegemiseks ning et tasu üle otsustamiseks tuleb kohtul kaaluda tasu määramise põhjendamiseks esitatud erinevaid asjaolusid (vt nt RKTKm nr 3-2-1-170-12, p-d 10-12). (p 27)
Teeomanikul on õigus nõuda tee kasutajatelt tasuna vähemalt TeeS § 37 lg 3 järgses ulatuses tee kasutamisega seotud kulutuste hüvitamist ning et arvestada tuleb ka tee omamisega kaasnevaid kohustusi, mis tulenevad TeeS-st. Seejuures on eratee omanikul õigus nõuda tee kasutajatelt tasuna vähemalt TeeS § 37 lg 3 järgses ulatuses tee kasutamisega kaasnevate kulutuste ja tee omaniku kohustuste täitmiseks vaja minevate kulutuste hüvitamist ka juhul, kui erateed kasutatakse AÕS § 156 alusel määratud juurdepääsu teena. Sellisel juhul on määratav hüvitis osaks AÕS § 156 lg 1 kolmandas lauses sätestatud juurdepääsutasust (vt nt RKTKm nr 3-2-1-170-12, p 12; RKTKo nr 3-2-1-111-11, p 14; RKTKo nr 3-2-1-90-11, p-d 11 ja 12; RKTKm nr 3-2-1-44-11, p 28). (p 27)
Kohtul tuleb tee kasutamise eest määratava tasu suuruse üle otsustamisel arvestada, millised abinõud on igal üksikul juhul tee omanikule tee korrashoiu ja ohutu liiklemise tagamiseks mõistlikult vajalikud. Sõltuvalt abinõudest ja nende maksumusest kujuneb kulutuste suurus, mida eratee omanik peab regulaarselt kandma, et neid kohustusi täita (vt RKTKm nr 3-2-1-170-12, p 12; RKTKo nr 3-2-1-111-11, p 14; RKTKo nr 3-2-1-90-11, p-d 11 ja 12; RKTKm nr 3-2-1-44-11, p 28). Samuti saab pidada tee omamisega kaasnevaks kohustuseks maamaksu tasumise kohustust maa eest, mis vastab kasutatava tee pindalale (vt RKTKm nr 3-2-1-170-12, p 12). (p 31)
Eratee omaniku tasunõuet ei välista juurdepääsu taotlenud tee kasutaja vastu asjaolu, et tema ise või mõni muu isik kasutab sama teed (vt RKTKo nr 3-2-1-90-11, p 12). Sellisel juhul tuleb tasu suuruse määramisel arvesse võtta iga isiku osa tee kasutamisel, kusjuures neid osi tuleb eelduslikult pidada võrdseteks (vt RKTKm nr 3-2-1-170-12, p 12; RKTKo nr 3-2-1-111-11, p 14). Seda seisukohta ei mõjuta asjaolu, et TeeS on tunnistatud kehtetuks. (p 31)
Lisaks juurdepääsutee korrashoiu ja liikluskorralduse tagamise kulutuste hüvitamisele peab koormatava kinnisasja omanikule määratav hüvitis põhimõtteliselt sisaldama ka hüvitist omandiõiguse riive eest. Omand on põhiõigusena kõrgendatud kaitse all ja seepärast tähendab iga sunniviisiline kinnisomandi kitsendamine omandipõhiõiguse riivet (vt RKÜKo nr 3-3-1-15-10, p 44; RKÜKo nr 3-3-1-69-09, p 57). Kohustust arvestada koormatava kinnisasja omaniku huve rõhutab otsesõnu AÕS § 156 lg 1 neljas lause. (p 33)
Juurdepääsutasu suuruse kindlakstegemisel tuleb arvestada, kui palju väheneb koormatud kinnistu turuväärtus juurdepääsu olemasolu tõttu (vt nt RKTKo nr 3-2-1-90-11, p 10; RKTKm nr 3-2-1-170-12, p 12; RKTKo nr 3-2-1-85-05 ja RKTKo nr 3-2-1-47-08). Diskretsiooniotsuse tegemisel juurdepääsutasu suuruse kohta võib kohus muu hulgas hinnata koormatud kinnisasja väärtuse vähenemist juurdepääsu tõttu, kuid eratee omanik võib nõuda hüvitist teise isiku teekasutuse tõttu kinnistu turuväärtuse vähenemise eest vaid ulatuses, milles see on suurem tee kasutamise kulutuste ja tee korrashoiu tagamiseks makstavast hüvitisest (vt RKTKo nr 3-2-1-90-11, p 12). (p 34)
Kohtu poolt AÕS § 156 alusel juurdepääsu määramisega tekib juurdepääsu taotlejal õigus kasutada koormatud kinnisasja avalikult kasutatavalt teelt juurdepääsuks oma kinnisasjale. Koormatud kinnisasja omaniku jaoks tähendab see kohtulahendi alusel tekkivat kitsendust (vt RKTKo nr 3-2-1-33-04, p 22), mis toob kaasa juurdepääsu alla jäävas osas kinnisasja ainukasutamise õiguse lõppemise. Selline kitsendus tähendab, et kinnisasja omanik jääb vastavas osas ilma kinnisasja kasutuseelisest TsÜS § 62 lg 1 mõttes (vrd RKTKo nr 3-2-1-46-09, p 14; RKTKo nr 3-2-1-64-05, p-d 15, 16 ja 19; RKTKo nr 3-2-1-123-05, p 28). (p 37)
Minimaalne hüvitis, mida õigustatud kinnisasja omanik peaks maatüki kasutamise eest koormatud maatüki omanikule maksma, ei või olla väiksem, kui juurdepääsualuse maatükiosa maamaksu suurus (vrd RKTKo nr 3-2-1-41-08, p 23; vt RKTKm nr 3-2-1-170-12, p 12). (p 40)
AÕS § 156 lg 1 mõtte kohaselt tuleb juurdepääsu kindlaksmääramise korral üldjuhul alati määrata teeniva kinnisasja omanikule juurdepääsu talumise eest tasu ning see koormatud kinnisasja igakordse omaniku kasuks välja mõista. Tasu välja mõistmata jätmine on erandina lubatav üksnes juhul, kui teeniva kinnisasja omanik on väljendanud kohtule selgelt, et ta tasu ei soovi. Olukorras, kus juurdepääsuga koormatava kinnisasja omanik ei avalda vaatamata kohtu ettepanekule, kas ja kui suurt tasu ta soovib juurdepääsu eest saada, peab kohus ise koguma tõendeid, et õiglane juurdepääsutasu kindlaks määrata (vt nt RKTKo nr 3-2-1-172-13, p 16; RKTKm nr 3-2-1-170-12, p 11). (p 42)
Kohus võib tasu määramisel kokkuleppe saavutamise eesmärgil teha menetlusosalistele ettepanekuid juurdepääsutasu suuruse kohta. Avaldaja ja teeniva kinnisasja omanik võivad kokku leppida tasu suuruses ka tingimuslikult, st juhuks, kui kohus rahuldab avalduse ja määrab juurdepääsu vaatamata teeniva kinnisasja omaniku vastuseisule. Selline võimalus on otsesõnu sätestatud AÕS § 156 lg-s 1. Kui selline kokkulepe saavutatakse, peab kohus sellega arvestama ega pea juurdepääsutasu määramiseks ise tõendeid koguma. Kui teeniva kinnisasja omanik on tasu suuruse avaldanud, ei või kohus määrata tasuks juurdepääsu eest sellest suuremat summat (vt RKTKo nr 3-2-1-172-13, p 16; RKTKo nr 3-2-1-172-13, p 16; RKTKo nr 3-2-1-33-04, p 22). (p 45)
AÕS § 156 lg 2 eesmärgiks on säilitada tavana väljakujunenud ühendus avalikult kasutatava teega, koormamata omanikke, kelle kinnisasja ei ole avalikult kasutatava teega ühenduse pidamiseks kasutatud. AÕS § 156 lg-st 2 tuleneb, et juurdepääsu määramise võimalusi ühenduse pidamiseks avalikult kasutatava teega kaalutakse selle kinnisasja piires, mille kaudu ühendus seni toimus (vt RKTKm nr 3-2-1-42-10, p 29; RKTKo nr 3-2-1-36-09, p 10). (p 48)
AÕS § 156 lg-te 1 ja 2 järgi ei eelda juurdepääsu määramise nõude rahuldamine, et taotletud juurdepääsu asukohas juba paikneks tee. Juurdepääsu määramine ise võib olla alles tee rajamise aluseks (vt ka RKTKm nr 3-2-1-42-10, p 31). (p 50)
Juurdepääsu eest tasu määramisel on sobiv koormatava kinnisasja igakordsele omanikule perioodilise hüvitise maksmine kinnisasja ainukasutusõiguse kaotuse eest. Kinnisasja omanik, kes jääb vastavas osas ilma kinnisasja kasutuseelisest TsÜS § 62 lg 1 mõttes, peab saama selle eest hüvitist. Asja kasutuseeliseks on kõik need eelised, mis tulenevad asja kasutamisest valduse abil. (p 38)
Kinnisasja koormamisel juurdepääsuga kasutuseelise kaotamise hüvitamise eesmärk on tagada kinnisasja omaniku samasugune seisund, milles ta oleks olnud, kui ta oleks saanud juurdepääsualust maatükki juurdepääsuta ise kasutada, sh kasutada tee alla jäävat maad mõnel muul otstarbel. Seda silmas pidades tuleb hüvitise suuruse määramisel hinnata, kuidas ja millise kasu saamiseks võiks kinnisasja omanik juurdepääsualust maad kasutada, arvestades maatükil paiknevaid ehitisi, ehituslikke, muinsuskaitselisi, maa otstarbest tulenevaid jms piiranguid ning kõiki muid selles osas tähtsaid asjaolusid (vrd RKTKo nr 3-2-1-41-08, p 23). (p 39)
3-2-1-172-13 Riigikohus 19.02.2014
Kui tekib vajadus nt kiirabi või meditsiiniabi osutamiseks, saab teise isiku kinnisasja kasutamist/ületamist õigustada hädaseisund (vt TsÜS § 141 lg 1). Päästesõidukitele on tagatud juurdepääs hagejate kinnistutele üle kostja kinnisasja päästeseaduse § 23 lg 1 kohaselt (vt ka Riigikohtu 21. mai 2008. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-41-08, p 21). (p 11) AÕS § 156 alusel on isikutel õigus esitada juurdepääsunõue, sõltumata sellest, kas nad olid piiriülesel ehitamisel pahausksed või mitte. (p 15) Olukorras, kus teeniva kinnisasja omanik, vaatamata kohtu ettepanekule, ei avalda, kui suurt tasu ta soovib juurdepääsu määramise eest saada, peab kohus ise koguma tõendeid, et määrata kindlaks õiglane juurdepääsu tasu. Seejuures võib kohus kokkuleppe saavutamise eesmärgil teha menetlusosalistele ettepanekuid juurdepääsu tasu suuruse kohta. Avaldaja ja teeniva kinnisasja omanik võivad kokku leppida tasu suuruses tingimuslikult, st juhuks kui kohus rahuldab avalduse ja määrab juurdepääsu vaatamata teeniva kinnisasja omaniku vastuseisule. Sellise kokkuleppe korral ei pea kohus juurdepääsutasu määramiseks ise tõendeid koguma. Kui teeniva kinnisasja omanik on tasu suuruse avaldanud, ei või kohus määrata juurdepääsu tasuks sellest suuremat summat. Kui menetlusosalised on juurdepääsu tasu suuruses kokku leppinud, siis peab kohus selle kokkuleppega arvestama . (p 16) Erandlikult võib lugeda kinnisasja omaniku keeldumist nõusoleku andmisest või kokkuleppe sõlmimisest õigusvastaseks kahju tekitamiseks VÕS § 1043 mõttes. Kõne alla võib tulla ka kinnisasja omaniku õigusvastane käitumine VÕS § 1045 lg 1 p 5 järgi hageja omandit rikkuva käitumisena, mille puhul võib hageja nõuda kahju tekitamisest tulenevalt kahju hüvitamist mh sel viisil, et keelata kahju tekitamine VÕS § 1055 lg 1 alusel. (p 18)
Ka juhul, kui tegemist on heauskse piiriülese ehitamisega, ei saa nõuda, et naaberkinnisasja omanik taluks tema kinnisasja piiridesse ulatuva ehitise osa tasuta. Ehitamisõiguse tuvastamisega kaasneb lisaks kasutusõigusele ka hüvitise maksmise kohustus (vt AÕS § 148 lg 2 alusel perioodilise hüvitise suuruse määramise kohta ka Riigikohtu 21. mai 2008. a otsust tsiviilasjas nr 3-2-1-41-08, p 23). (p 14) Kui tegemist on pahauskse piiriülese ehitamisega, on naaberkinnisasja omanikul õigus nõuda hagejalt oma kinnisasja piiridesse ulatuva ehitise osa kõrvaldamist (vt AÕS § 148 lg 3 alusel pahausksuse tuvastamise kohta ka Riigikohtu 17. oktoobri 2011. a otsust tsiviilasjas nr 3-2-1-89-11, p 14). Pahauskse piiriülese ehitamise korral tuleks jätta hagejate nõuded AÕS § 148 lg 2 alusel rahuldamata. Samas peab maakohus sellisel juhul hindama nende hagejate nõudeid AÕS § 156 alusel kui juurdepääsu nõudeid avalikult kasutatavale teele.
3-2-1-170-12 Riigikohus 16.01.2013
AÕS § 156 lg 1 mõtte kohaselt tuleb juurdepääsu tasu kindlaks määrata ja välja mõista avaldajalt puudutatud isikute kasuks. Juurdepääsu kasutamise eest tasu määramine on kohtu diskretsiooniotsus (vt Riigikohtu 12. oktoobri 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-90-11, p 11), sest otsuse tegemisel tuleb kohtul kaaluda tasu määramise põhjendamiseks esitatud erinevaid asjaolusid. Olukorras, kus teeniva kinnisasja omanik, vaatamata kohtu ettepanekule, ei avalda, kui suurt tasu ta soovib juurdepääsu määramise eest saada, peab kohus ise koguma tõendeid, et määrata kindlaks õiglane juurdepääsu tasu. Seejuures on kohtul võimalik teha menetlusosalistele juurdepääsu tasu suuruse kohta kokkuleppe saavutamise eesmärgil summa osas konkreetseid ettepanekuid. Avaldaja ja teeniva kinnisasja omanik võivad kokku leppida tasu suuruses tingimuslikult, st juhuks kui kohus rahuldab avaluse ja määrab juurdepääsu vaatamata teeniva kinnisasja omaniku vastuseisule. Selline võimalus on otsesõnu sätestatud AÕS § 156 lg-s 1. Sellise kokkuleppe korral ei pea kohus juurdepääsutasu määramiseks ise tõendeid koguma. Kui teeniva kinnisasja omanik on tasu suuruse avaldanud, ei või kohus määrata juurdepääsu tasuks sellest suuremat summat (vt Riigikohtu 30. märtsi 2004. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-33-04, p 22). Kui menetlusosalised on juurdepääsu tasu suuruses kokku leppinud, siis peab kohus selle kokkuleppega arvestama. Tasu/hüvitis eratee kasutamise eest pole ainuüksi teeomaniku vaba otsustus. Teeomanikul on õigus nõuda tee kasutajatelt tasuna vähemalt TeeS § 37 lg 3 järgses ulatuses tee kasutamisega seotud kulutuste hüvitamist ning arvestada tuleb ka tee omamisega kaasnevaid kohustusi, mis tulenevad teeseadusest ja heakorraeeskirjast (vt Riigikohtu 12. oktoobri 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-90-11, p-d 11 ja 12; 7. juuni 2011. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-44-11, p 28). Tee omamisega kaasneva kohustusena saab käsitada ka maamaksu tasumise kohustust maa eest, mis vastab juurdepääsutee pindalale.
3-2-1-48-10 Riigikohus 03.06.2010
AÕS § 44 lg 1
AÕS § 156 lg 1 eesmärk on võimaldada kinnisasja omanikule vajalik juurdepääs avalikult teelt üle teise kinnisasja oma kinnisasjale nii, et võimalikult vähe koormata koormatava kinnisasja omaniku huve (vt Riigikohtu 12. aprilli 2004. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-45-04, p 14). Avalikult kasutatavale teele juurdepääsu nõude AÕS § 156 lg 1 alusel rahuldamise eeldusteks on juurdepääsu taotleja kinnisasjal avalikule teele juurdepääsu puudumine, taotletava juurdepääsu maakorralduslik võimalikkus ja juurdepääsu taotleja juurdepääsu vastu omatava huvi ülekaalukus, võrreldes kinnisasja, mille kaudu juurdepääsu soovitakse, omaniku õiguste juurdepääsust tuleneva kitsendusega (vt nt Riigikohtu otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-85-05, p 16; 26. oktoobri 2006. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-14-06, p 25; 21. mai 2008. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-41-08, p 20). Vaidlus kinnisasjale juurdepääsuõiguse tagamiseks tuleb lahendada poolte huvide kaalumise teel ning kaaluda tuleb mh, milliseid kulutusi peab hageja tegema oma kinnisasjalt avalikule teele pääsemiseks ning kas kostja kinnisasja juurdepääsuõigusega koormamine võiks olla hageja jaoks oluliselt odavam ja kostjat kui kinnisasja omanikku vähem koormav (vt Riigikohtu otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-14-06, p 28).
Lisaks avalikule teele pääsemisele tagab AÕS § 156 lg 1 kinnisasja omanikule juurdepääsu kinnisasjale ka oma kinnisasja eraldi seisvalt osalt.
Detailplaneering ei asenda poolte asja- või võlaõiguslikku kokkulepet eratee kasutamiseks, samuti ei ole detailplaneering seadusjärgne kinnisasja kitsendus (vt Riigikohtu 22. märtsi 2006. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-5-06, p 22).
Kui asja ei saa lahendada AÕS § 156 alusel (kuigi selle põhimõtteid tuleb järgida), tuleb asi lahendada hagimenetluses, mitte hagita menetluses, TsMS § 475 lg 1 p 131 ja § 6181 lg 1 alusel (vt ka Riigikohtu 17. mai 2010. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-42-10, p 21).
Kolleegiumi arvates saab AÕS § 156 põhimõtteid ja kohtupraktikat nimetatud sätte kohaldamisel asja lahendamisel siiski arvestada ja rakendada ka AÕS § 40 lg 2 ja § 44 lg 1 ning § 89 sisustamisel, kui analoogne vaidlus tekib kinnistamata maatükkide puhul.
AÕS § 156 näol on tegemist erinormiga AÕS § 89 suhtes, milles on üldiselt sätestatud nn negatoornõue, st asja omaniku nõue kolmandate isikute vastu omandi rikkumise kõrvaldamiseks ja edasisest rikkumisest hoidumiseks. Erisätte puudumisel tuleb kohaldada üldsätet, st asja lahendamisel saab kohaldada AÕS § 89.
Kui tegemist on valduse rikkumisega AÕS § 40 lg 3 tähenduses, annab see kinnisasja valdajale AÕS § 44 lg 1 järgse nõude rikkumise kõrvaldamiseks ja edasise rikkumise ärahoidmiseks (vt ka Riigikohtu 17. detsembri 2001. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-154-01). Hageja hoidumisnõude õiguslikuks aluseks võib olla ka VÕS § 1055 lg 1.
Seega võib hageja põhimõtteliselt valida, millisele nõude alusele (AÕS § 44 lg 1, § 89, VÕS § 1055 lg 1) ta tugineb. Seejuures ei ole kõigi nimetatud hoidumisnõuete (sh VÕS § 1055 lg 1 järgse nõude) rahuldamise eelduseks rikkuja süü. Asja endisel kujul taastamise nõue ei ole olemuslikult ei valduse ega omandi rikkumise lõpetamisele tuginev nõue AÕS § 89 esimese lause ega ka mitte § 44 lg 1 mõttes. Asjaõigusseaduse § 44 lg 1 ja § 89 esimene lause tagavad asja valdajale ja/või omanikule nõudeõiguse igaühe vastu, kes nende valdust ja/või omandit rikub, valdavalt vältava rikkumise lõpetamiseks. Asja endisel kujul taastamise nõude saab esitada VÕS §-le 1043 tuginedes ja nõuda õigusvastaselt tekitatud kahju hüvitamist. Sellise nõude rahuldamise eelduseks on esmajoones VÕS § 1045 lg 1 p 5 järgi hageja omandi rikkumine kui õigusvastane tegu ja § 1050 lg 1 järgi hageja süü kahju tekitamises. Eelkõige näeb seadus (VÕS § 132, § 136 lg 1) asja hävimise või kahjustamise puhul ette võimaluse nõuda selle taastamise kulude rahas hüvitamist, mida VÕS § 128 lg 3 järgi võib nõuda ka eelnevalt. Erandlikult on VÕS § 136 lg 5 järgi aga võimalik nõuda kahju hüvitamist ka muul viisil kui rahalise hüvitise maksmisega, mh endise olukorra taastamist n.ö natuuras, kui see on mõistlik. Ehitise taastamisväärtuse väljamõistmise eelduseks on ehitise taastamise õigus ja võimalus, hüvitatavaks õigushüveks võib aga olla ka valdus (vt ka Riigikohtu 2. oktoobri 2002. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-91-02, p 9; 13. juuni 2005. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-64-05, p 18).
Kolleegiumi arvates saab AÕS § 156 põhimõtteid ja kohtupraktikat nimetatud sätte kohaldamisel asja lahendamisel siiski arvestada ja rakendada ka AÕS § 40 lg 2 ja § 44 lg 1 ning § 89 sisustamisel, kui analoogne vaidlus tekib kinnistamata maatükkide puhul. Asja endisel kujul taastamise nõue ei ole olemuslikult ei valduse ega omandi rikkumise lõpetamisele tuginev nõue AÕS § 89 esimese lause ega ka mitte § 44 lg 1 mõttes. Asjaõigusseaduse § 44 lg 1 ja § 89 esimene lause tagavad asja valdajale ja/või omanikule nõudeõiguse igaühe vastu, kes nende valdust ja/või omandit rikub, valdavalt vältava rikkumise lõpetamiseks. Asja endisel kujul taastamise nõude saab esitada VÕS §-le 1043 tuginedes ja nõuda õigusvastaselt tekitatud kahju hüvitamist. Sellise nõude rahuldamise eelduseks on esmajoones VÕS § 1045 lg 1 p 5 järgi hageja omandi rikkumine kui õigusvastane tegu ja § 1050 lg 1 järgi hageja süü kahju tekitamises. Eelkõige näeb seadus (VÕS § 132, § 136 lg 1) asja hävimise või kahjustamise puhul ette võimaluse nõuda selle taastamise kulude rahas hüvitamist, mida VÕS § 128 lg 3 järgi võib nõuda ka eelnevalt. Erandlikult on VÕS § 136 lg 5 järgi aga võimalik nõuda kahju hüvitamist ka muul viisil kui rahalise hüvitise maksmisega, mh endise olukorra taastamist n.ö natuuras, kui see on mõistlik. Ehitise taastamisväärtuse väljamõistmise eelduseks on ehitise taastamise õigus ja võimalus, hüvitatavaks õigushüveks võib aga olla ka valdus (vt ka Riigikohtu 2. oktoobri 2002. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-91-02, p 9; 13. juuni 2005. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-64-05, p 18).
3-2-1-36-09 Riigikohus 28.04.2009
Ringkonnakohus rikkus asja lahendamisel TsMS § 436 lg-t 3, kui käsitles esiletoodud asjaolusid pooltest erinevalt. Nimetatud sätte järgi võib kohus tugineda otsust tehes üksnes tõenditele, mida pooltel oli võimalik uurida, ja asjaoludele, mille kohta oli pooltel võimalik oma arvamust avaldada. Sama paragrahvi lg 4 teise lause järgi ei või kohus hinnata esiletoodud asjaolu otsuses erinevalt mõlemast poolest, välja arvatud juhul, kui kohus on juhtinud sellisele võimalusele enne poolte tähelepanu ja andnud neile võimaluse avaldada oma seisukoht.
AÕS § 156 lg 2 kohaselt, kui kinnisasja osalise võõrandamise tagajärjel võõrandatud või allesjäänud osa kaotab ühenduse avalikult kasutatava teega, peab selle osa omanik, mille kaudu ühendus seni toimus, võimaldama teise osa omanikul ühendust pidada oma kinnisasja kaudu AÕS § 156 lg-s 1 nimetatud tingimustel. Selle sätte eesmärgiks on säilitada tavana väljakujunenud ühendus avalikult kasutatava teega, koormamata omanikke, kelle kinnisasja ei ole avalikult kasutatava teega ühenduse pidamiseks kasutatud. AÕS § 156 lg-st 2 tuleneb, et tee (juurdepääsu) määramise võimalusi ühenduse pidamiseks avalikult kasutatava teega kaalutakse selle kinnisasja piires, mille kaudu ühendus seni toimus. Nii AÕS § 156 lg 1 kui ka sama paragrahvi lg 2 kohaselt tuleb juurdepääsu määramisel arvestada koormatava kinnisasja omaniku huve, kuid AÕS § 156 lg 2 tähenduses tuleb eeltoodut arvestades juurdepääsu määramisel kaaluda selle omaniku huve, kelle kinnisasja ühenduse pidamiseks avalikult kasutatava teega seni kasutati.
3-3-1-73-03 Riigikohus 24.11.2003
HMS § 53 lg 1
Haldusmenetluse seaduse § 54 sätestab haldusakti õiguspärasuse tingimused. Haldusmenetluse seaduse § 55 lg 1 kohaselt peab haldusakt olema selge ja üheselt mõistetav ning § 56 lg 2 järgi tuleb haldusakti põhjendustes ära märkida haldusakti andmise faktiline ja õiguslik alus.
Haldusakt võib sisaldada kõrvaltingimusi, mille eesmärgiks on tagada paindlikkus haldusülesannete täitmisel ja erinevate huvide arvestamine. Kuna vaidlustatud korralduses ei ole märgitud ja kohtumenetluses ei selgunud selle faktilised ja õiguslikud alused ning selgusetu on seegi, kas tegemist on põhimõtteliselt võimaliku kõrvaltingimusega, ei ole korraldus kontrollitav.


Puu raieloa andmise tingimused ja kord Räpina vallas – Riigi Teataja
Puu raieloa andmise tingimused ja kord Räpina vallas - sisukord
§ 6 Raieloa andmine ja andmisest keeldumine
RT IV, 29.01.2019, 2
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 2, looduskaitseseaduse § 45 alusel ja Räpina Vallavolikogu 21.märtsi 2018 määruse nr 10 „Ülesannete delegeerimine vallavalitsusele“ § 1 lõige 1 punkti 11 alusel.
(1) Raieloa andmise tingimused ja kord (edaspidi kord) reguleerib Räpina valla haldusterritooriumil kehtiva üldplaneeringuga määratud tiheasustusaladel puu raieks või hoolduslõikuseks loa taotlemist, andmist ning loa andmisel võimalike kõrvaltingimuste seadmist.
(2) Käesolev kord ei reguleeri kasvava metsa raiet metsaseaduse tähenduses ja viljapuude raiet.
1) puu - puu, mille rinnasdiameeter on vähemalt 15 cm ning puul on selgelt nähtav(ad) või määratav(ad) tüvi ja võra;
2) raie - puu likvideerimine;
3) hoolduslõikus - puu okste lõikamine võra olulise kujundamise teel, mille käigus säilitatakse puu elujõulisus;
4) raieluba - luba, mis annab õiguse puu raieks ja hoolduslõikuseks ning vajadusel määrab selle lisatingimused;
5) asendusistutus - raiutava puu asemele uue puu või põõsa istutus samal kinnistul või kokkuleppel muus kohas;
6) raierahu periood - ajavahemik lindude pesitsemise ja puude aktiivse vegetatsiooni ajal, millal puu raiumist võib mitte lubada (aprillist kuni juuli lõpuni);
7) rinnasdiameeter – puu tüve läbimõõt, mõõdetuna 1,3 meetri kõrguselt juurekaelast.
(1) Puu raiet ja hoolduslõikust teostatakse Räpina vallas käesoleva korra kohaselt antud loa alusel, mille väljastab Räpina vallavalitsus (edaspidi vallavalitsus).
1) puu raieks, mille rinnasdiameeter 1,3 meetri kõrguselt on alla 15 cm;
2) viljapuude raieks;
3) eravalduses olevate põõsaste ja hekkide eemaldamiseks kinnistu omaniku poolt omal territooriumil;
4) tuulemurru, tuuleheite või muul põhjusel osaliselt või täielikult murdunud/langenud puule;
5) kuivanud puu ja okste raieks;
6) vallavalitsuse poolt tellitud puude hoolduslõikuseks Räpina valla avalikel aladel;
7) puude raieks päästetöödel.
(3) Raieloa taotlemisel peab taotleja võimaldama vallavalitsuse esindajale juurdepääsu puule.
(5) Vallavalitsus võib puu raieks loa andmisel seada kõrvaltingimusi raiutud puu käitlemise, puu asendusistutuse korraldamise ning raie keelamise osas raierahu perioodil. Kõrvaltingimuste täitmisega kaasnevad kulud kannab isik, kellele luba on antud.
3) valla omandis oleva kinnistu korral kinnistu valitseja või valitsema volitatud isik või ettevõtja, kes teostab valla tellimusel ehitus-, kaeve- või hooldustöid või muu huvitatud isik;
6) tänavate, trasside ja muude kommunikatsioonide rajamisel ettejäävate puude raieks või hooldusraieks esitab taotluse trasside valdaja või tema poolt volitatud isik. Vajalik on maaomaniku kooskõlastus.
(2) Raieloa taotlus esitatakse vallavalitsusele kirjalikult või elektrooniliselt digitaalselt allkirjastatult. Raieloa taotluses peavad sisalduma järgmised andmed:
3) taotleja omakäelist joonist puu asukoha selgitamiseks või puu äranäitamist puu kasvukoha asendiplaanil või asendiskeemil;
4) raiutava puu liik, kogus (hulk) ja kirjeldus;
5) puu raie või hoolduslõikuse põhjendus;
8) taotluse esitamise kuupäev, taotleja allkiri.
3) puu kasvukoha kinnistu omaniku kirjalik volitus, kui taotluse esitab volitatud isik;
4) kaitstava loodusobjekti valitseja nõusolek, kui see on nõutav kaitstava loodusobjekti kaitse-eeskirjas;
5) Muinsuskaitseameti nõusolek, kui raiutav puu asub muinsuskaitsealal, kinnismälestisel või selle kaitsevööndis;
6) Keskkonnaameti nõusolek kui raiutav puu asub veekaitsevööndis.
4) korraldab raieloa andmise korral vajadusel raiutava(te) puu(de) looduses märgistamise;
5) määrab vajadusel korra § 3 lõikes 5 sätestatud raieloa kõrvaltingimused;
6) nõuab puu asendusistutuse korral garantiikirja, milles on näidatud raieloa taotleja kohustus istutada määratud ajaks vastav arv puid ning istutuskoht;
7) vormistab puu(de) raieloa digitaalselt või kahes eksemplaris (paberkandjal), millest üks eksemplar väljastatakse taotlejale, teine eksemplar jääb vallavalitsusse;
§ 6. Raieloa andmine ja andmisest keeldumine
(1) Raieloa annab välja Räpina Vallavalitsus.
2) raiekoha andmed;
3) raiutavate puude liik ja arv;
4) kaasnevad täiendavad tingimused ning tähtaeg, milleni raieluba on kehtiv;
5) raiejääkide utiliseerimise ja raiekoha korrastamise tingimused.
(3) Raieluba annab õiguse puu raieks ühe (1) aasta jooksul selle andmise kuupäevast. Juhul, kui objektiivsetel põhjustel ei ole tööd lõpetatud, on võimalik taotleda loa kehtivusaja pikendamist.
(4) Raieloa andmisest võib keelduda, kui:
7) puu on elujõuline ning ei varjuta valgust, ei ohusta hoonet (vundamenti, katust), rajatist või avalikus kohas liiklejaid;
9) puu on riikliku või kohaliku looduskaitse all, on haruldane liigilt või mõõtmetelt või tegemist on olulise tähtsusega põlispuuga;
10) taotluse esitaja soovib teha raiumist raierahu perioodil.
(5) Raieloa muutmine, kehtetuks tunnistamine ja peatamine vormistatakse ja allkirjastatakse volitatud isiku poolt ning edastatakse loa taotlejale.
(1) Volitatud isiku poolt määratud asendusistutuse kohustust peab täitma 12 kuu jooksul alates raie lõpu kuupäevast ning sellest peab teavitama vallavalitsuse volitatud isikut kirjalikult, kas paberkandjal või digitaalselt.
(2) Üldjuhul üks raiutud puu asendatakse samaväärse puu ühe istikuga, kui vallavalitsuse volitatud isik ei ole otsustanud teisiti. Asendusistutusega seotud kulud kannab raieloa taotleja.
(3) Vallavalitsuse volitatud isiku poolt määratud asendusistutuse täitmisel istutatud puud peavad säilima vähemalt 5 aastat pärast istutamist. Juhul, kui mainitud puud hävivad varem, peab neid uuesti istutama. Istiku hävimisest peab vallavalitsuse volitatud isikut kirjalikult teavitama.
(1) Järelevalvet käesoleva korra täitmise üle teostab Räpina Vallavalitsus oma pädevuse kohaselt.
(1) Enne määruse jõustumist puude raieks välja antud load kehtivad neis märgitud tingimustel kehtivuse tähtaja lõpuni või loa kehtetuks tunnistamiseni.
(2) Määrus jõustub 01.02.2019.


text:
Elatusraha maksmisest kõrvalehoidumisena KarS § 169 tähenduses on vaadeldav see, kui kohustatud isik rikub lapse ülalpidamise kohustust olukorras, kus tal on – või võiks temalt mõistlikult eeldatava käitumise korral olla – võimalik ülalpidamiskohustus täita või vähemalt teha seda suuremas ulatuses. Eeskätt on elatusraha maksmisest kõrvalehoidumisega KarS § 169 mõttes tegemist järgmistel juhtudel: 1) kohustatud isik ei maksa lapsele tähtaegselt elatist vaatamata sellele, et tal on selleks piisavalt vara ja ei ole mõjuvaid põhjuseid, mis takistaksid soorituse (nt pangaülekande) tegemist (nt kohustatud isiku raske haigus). Seejuures tuleb varana, mille arvelt isik peab täitma lapsele elatise maksmise kohustust, käsitada isiku kogu vara, arvestades PKS §-st 102 ja täitemenetluse seadustiku §-st 132 tulenevaid erandeid. KarS § 169 järgi esitatud süüdistust arutav kohus on õigustatud lähtuma PKS §-s 102 sätestatud "enese tavalise ülalpidamise" ja "enda ning lapse ühetaolise ülalpidamise" kriteeriumidest ka juhul, kui tsiviilasjas ei ole kohus selle sätte alusel elatise vähendamist otsustanud; 2) kohustatud isik maksab kohtuotsusega välja mõistetud elatist väiksemas ulatuses kui tema varaline seisund seda võimaldaks või 3) kohustatud isik, kellel ei ole elatise nõutavas summas maksmiseks piisavalt vara, jätab elatise täielikult või osaliselt maksmata olukorras, kus ta ei ole teinud mõistlikke jõupingutusi oma varalise seisundi parandamiseks määrani, mis võimaldaks tal ülalpidamiskohustust võimalikult suures ulatuses täita, või kus ta on end ise asetanud maksejõuetuse seisundisse. Sellise olukorraga on tegemist näiteks siis, kui elatise jätab osaliselt või täielikult maksmata isik, kes pole otsinud piisava intensiivsusega tööd või muud legaalset sissetulekuallikat; kes pole müünud elatise maksmiseks vara, mis pole tarvilik tema enda ülalpidamiseks PKS §-st 102 tulenevas ulatuses; kes on lahkunud vabatahtlikult töölt, ehkki tal pole uut töökohta ega vara ülalpidamiskohustuse täitmiseks või kes võõrandab oma vara moel, et selle tagajärjel muutub ülalpidamiskohustuse täitmine võimatuks. Lisaks eeldab elatise maksmata jätmise kvalifitseerimine selle maksmisest kõrvalehoidumiseks kõigil juhtudel ka seda, et kohustatud isik rikuks elatise maksmise kohustust süstemaatiliselt või pikema aja vältel. Ebaolulised hilinemised elatise maksmisega ei ole käsitatavad elatise maksmisest kõrvalehoidumisena KarS § 169 tähenduses. (p 25–26)
Kohus saab ülalpidamiskohustuse täitmise võimalikkust kinnitavad asjaolud, mis annavad aluse käsitada elatise maksmata jätmist selle maksmisest "kõrvalehoidumisena" KarS § 169 mõttes, tuvastada üksnes siis, kui need asjaolud on süüdistuse sisus välja toodud. Seda ka juhul, kui tegemist on selliste negatiivsete asjaoludega, mille tõendamise koormus lasub erandina süüdistataval ja kaitsjal. (p 28)
KarS § 169 loeb kuriteoks vanema kuritahtliku kõrvalehoidumise oma nooremale kui kaheksateistaastasele lapsele või täisealiseks saanud, kuid abi vajavale töövõimetule lapsele kohtu poolt väljamõistetud igakuise elatusraha maksmisest. Seega ei ole lapsele elatusraha ehk perekonnaseaduse (edaspidi PKS) §-s 100 nimetatud elatise maksmata jätmine karistatav mitte kõikidel juhtudel, vaid üksnes siis, kui see on vaadeldav elatise maksmisest "kuritahtliku kõrvalehoidumisena".
Elatise maksmata jätmist tuleb käsitada selle maksmisest kuritahtliku kõrvalehoidumisena KarS § 169 mõttes eeskätt järgmistel juhtudel: 1) kohustatud isik ei maksa lapsele tähtaegselt elatist, vaatamata sellele, et tal on selleks piisavalt vara ja ei ole mõjuvaid põhjuseid, mis takistaksid soorituse (nt pangaülekande) tegemist (nt kohustatud isiku raske haigus). Seejuures tuleb varana, mille arvelt isik peab täitma lapsele elatise maksmise kohustust, käsitada isiku kogu vara, arvestades PKS §-st 102 ja täitemenetluse seadustik (edaspidi TMS) §-st 132 tulenevaid erandeid. KarS § 169 järgi esitatud süüdistust arutav kohus on elatise mittemaksmise kuritahtlikkust hinnates õigustatud lähtuma PKS §-s 102 sätestatud ""enese tavalise ülalpidamise"" ja ""enda ning lapse ühetaolise ülalpidamise"" kriteeriumidest ka juhul, kui tsiviilasjas ei ole kohus selle sätte alusel elatise vähendamist otsustanud; 2) kohustatud isik maksab kohtuotsusega välja mõistetud elatist väiksemas ulatuses kui tema varaline seisund seda võimaldaks või 3) kohustatud isik ei tee mõistlikke jõupingutusi oma varalise seisundi parandamiseks määrani, mis võimaldaks tal elatise maksmise kohustust võimalikult suures ulatuses täita. Lisaks eelmärgitule eeldab elatise mittemaksmise kuritahtlikkus kõigil juhtudel ka seda, et kohustatud isik rikuks elatise maksmise kohustust süstemaatiliselt või pikema aja vältel (vt ka RKKKo 3-1-1-92-01, p 5.1). Ebaolulised hilinemised elatise maksmisega ei ole käsitatavad elatise maksmisest kuritahtliku kõrvalehoidumisena KarS § 169 tähenduses.
Isiku karistusõigusliku vastutuse eelduseks saavad olla vaid süüdistuses kirjeldatud faktilised asjaolud, mis määravad ära piiri, millest kohus asja arutamisel väljuda ei saa. Kaitseõiguse tagamiseks peavad süüdistuse tekstis piisava selguse ja täpsusega kajastuma kõik faktilised asjaolud, mis on isiku karistusõigusliku vastutuse eelduseks. Süüdistusakti lõpposas sisalduvas süüdistatava tegevuse kirjelduses tuleb näidata kõik need isiku käitumise aspektid, mis prokuratuuri hinnangul moodustavad kuriteokoosseisu. Olukorras, kus süüdistus on koostatud puudulikult, ei ole kohtul võimalik süüdistuses nimetamata vastutuse eeldusi isikule omistada. (Vt nt RKÜKo 3-1-1-24-05, p 14 ja RKKKo 3-1-1-31-10, p 9; 3-1-1-106-10, p 8; 3-1-1-68-11, p 10 ning 3-1-1-97-11, p 15.3).
Süüdistatavale etteheidetava käitumise kirjeldust ei saa tuletada süüdistusakti tekstist tervikuna, sest see oleks otseselt vastuolus KrMS § 154 lg 3 p-des 2 ja 3 sätestatuga. Viidatud sätete kohaselt tuleb just süüdistusakti lõpposas esitada süüdistuse sisu, st süüdistatavale inkrimineeritava käitumise kirjeldus. Menetlusõiguslikult ei ole aktsepteeritav olukord, kus toimepanija käitumise erinevaid aspekte, mis moodustavad tervikuna kuriteokoosseisu, kajastatakse süüdistusakti erinevates osades ja üksnes süüdistuse teksti erinevate osade kogumis vaatlemisel selgub, milles isikule inkrimineeritav tegu seisnes. (Vt RKKKo 3-1-1-31-10, p 14.)
3-1-1-95-03 Riigikohus 19.06.2003
Apellatsioonkaebus tuleb jätta läbi vaatamata, kui apellant maakohtu otsust sisuliselt ei vaidlusta, vaid taotleb, et erasüüdistusasja raames lahendataks kriminaalkohtumenetluses täiendavalt küsimused, mis kuuluvad lahendamisele täitemenetluse ja tsiviilkohtumenetluse korras (elatise summa täpsustamine).

matches:
§ 169
§ 169
§ 169
kohus
kohus
§ 169
Kohus
§ 169
§ 169
§ 169
§ 169
kohus
kohus
§ 169
kohus
§ 154
Riigikohus


3-2-1-121-11 Riigikohus 14.11.2011
Aprillist 2011 kehtiv PankrS § 171 lg 2 p 5 annab kohtule juhul, kui on täidetud sättes nimetatud eeldused, õiguse otsustada, kas kohustustest vabastamise menetlust algatada või mitte. Kuigi enne 5. aprilli 2011 kehtinud PankrS § 171 lg 2 sõnastuse kohaselt ei olnud kohtul kaalutlusõigust, kas võlgniku kohustustest vabastamise menetlus algatada või mitte (kohus pidi jätma menetluse algatamata), tuli kohtul ka siis enne kontrollida, kas on täidetud menetluse algatamata jätmise eeldused, st kas võlgniku käitumine vastab PankrS § 171 lg 2 p-s 5 toodud asjaoludele. PankrS § 171 lg 2 p-s 5 nimetatud esimese eelduse kohaselt peab võlgnik olema esitanud oma varalise seisukorra kohta ebaõigeid või puudulikke andmeid või rikkunud teisi pankrotiseadusest tulenevaid kohustusi. Teiseks eeldab nimetatud säte võlgniku süülist käitumist, kas tahtlust või rasket hooletust. PankrS § 171 lg 2 p-s 5 toodud eeldused on võlgniku pahatahtlikkust iseloomustavad asjaolud. Kohtul tuleb PankrS § 171 lg 2 p 5 järgi tuvastada, kas võlgnik rikkus sättes loetletud kohustusi raske hooletusega või tahtlikult. Mõlemal juhul tuleb kohtul oma seisukohta põhjendada, st tuua välja asjaolud, millest raske hooletus või tahtlus järeldub.