text:
22. jaanuar 2015 ( *1 )
„Eelotsusetaotlus — ELTL artiklid 49 ja 56 — Asutamisvabadus — Teenuste osutamise vabadus — Hasartmängud — Liikmesriigi õigusnormid — Tegevuslubade süsteemi ümberkorraldamine lubade kehtivuse lõpptähtaegade ühtlustamise teel — Uue hanke väljakuulutamine — Varem väljastatud tegevuslubadest lühema kehtivusajaga tegevusload — Piirang — Üldistest huvidest lähtuvad ülekaalukad põhjused — Proportsionaalsus”
Kohtuasjas C‑463/13,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Consiglio di Stato (Itaalia) 2. juuli 2013. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 23. augustil 2013, menetluses
Stanleybet Malta Ltd,
Cogetech Gaming Srl,
koosseisus: koja president M. Ilešič, kohtunikud A. Ó Caoimh, C. Toader (ettekandja), E. Jarašiūnas ja C. G. Fernlund,
arvestades kirjalikus menetluses ja 22. oktoobri 2014. aasta kohtuistungil esitatut,
Stanley International Betting Ltd, esindajad: avvocato D. Agnello ja avvocato M. Mura,
Stanleybet Malta Ltd, esindajad: avvocato F. Ferraro, avvocato R. A. Jacchia, avvocato A. Terranova ja avvocato D. Agnello,
SNAI SpA, esindajad: avvocato A. Fratini ja avvocato F. Filpo,
Lottomatica Scommesse Srl, esindajad: avvocato A. Vergerio di Cesana, avvocato C. Benelli ja avvocato G. Fraccastoro,
Sisal Match Point Spa, esindajad: avvocato L. Medugno, avvocato A. Auteri, avvocato G. Fraccastoro ja avvocato F. Vetrò,
Itaalia valitsus, esindaja: G. Palmieri, keda abistas avvocato dello Stato S. Fiorentino, ja esperto I. Volpe,
Belgia valitsus, esindajad: J.‑C. Halleux ja L. Van den Broeck, keda abistas advocaat P. Vlaemminck,
Portugali valitsus, esindaja: L. Inez Fernandes,
Euroopa Komisjon, esindajad: E. Montaguti ja H. Tserepa-Lacombe,
Eelotsusetaotlus käsitleb ELTL artiklite 49 ja 56 ning võrdse kohtlemise ja tõhususe põhimõtete tõlgendamist.
Taotlus on esitatud ühelt poolt Stanley International Betting Ltd (edaspidi „Stanley International Betting”) ja Stanleybet Malta Ltd (edaspidi „Stanleybet Malta”) ning teiselt poolt Ministero dell’Economia e delle Finanze ja l’Agenzia delle Dogane e dei Monopoli di Stato vahelises kohtuvaidluses uue hanke korraldamise üle, millega kavandatakse anda varem väljastatud tegevuslubadest lühema kehtivusajaga tegevusload.
Itaalia õigusnormid näevad sisuliselt ette, et hasartmängude korraldamises osalemiseks, sealhulgas kihlveopanuste kogumiseks, peab hankima tegevusloa ja politseiloa.
Kuni kohaldatavate õigusnormide muutmiseni 2002. aastal ei saanud kapitaliühinguna asutatud ettevõtjatele, kelle aktsiad on noteeritud reguleeritud turgudel, hasartmängudeks tegevusluba anda. Seetõttu jäid need ettevõtjad 1999. aasta jooksul tegevuslubade andmiseks korraldatud hankemenetlusest välja. Sellise väljajätmise vastuolu EÜ artiklitega 43 ja 49 tuvastati kohtuotsuses Placanica jt (C‑338/04, C‑359/04 ja C‑360/04, EU:C:2007:133).
Itaalia hasartmängusektoris viidi 4. juuli 2006. aasta dekreetseadusega nr 223, mis puudutab kiireloomulisi sätteid majandusliku ja sotsiaalse elavdamise, riiklike kulude piiramise ja ratsionaliseerimise, tulude valdkonnas sekkumise ja maksupettustega võitlemise kohta, mis on seadusena vastu võetud 4. augusti 2006. aasta seadusega nr 248 (GURI nr. 18, 11.8.2006), lõpule reform, mille eesmärk oli viia see sektor kooskõlla liidu õigusest tulenevate nõuetega.
Pärast kohtuotsust Costa ja Cifone (C‑72/10 ja C‑77/10, EU:C:2012:80) reformiti hasartmängusektorit 2. märtsi 2012. aasta dekreetseadusega nr 16, mis puudutab kiireloomulisi sätteid maksustamise lihtsustamise, tõhususe suurendamise ja kontrollimenetluste tugevdamise kohta (GURI nr 52, 2.3.2012, lk 1), seadusena kinnitatud koos muudatustega 26. aprilli 2012. aasta seadusega nr 44 (GURI nr 99, 28.4.2012, regulaarne lisa nr 85, lk 1 jj, konsolideeritud redaktsioon, lk 23 jj, edaspidi „dekreetseadus nr 16”).
Dekreetseaduse nr 16 artikli 10 lõigetes 9octies ja 9novies on ette nähtud:
„9 octies Käesoleva lõike eesmärk on hasartmänge, sealhulgas spordisündmuste ja samuti hobuste võiduajamiste ning spordiga mitteseotud sündmuste kihlveopanuste kogumist käsitlevate sätete ümberkorraldamise raames soodustada seda ümberkorraldamist kõnealuste kihlveopanuste kogumise tegevuslubade kehtivuse lõpptähtaegade esialgse ühtlustamise teel, arvestades seejuures nõuet kohandada vastavalt kohtuotsuses [Costa ja Cifone, EU:C:2012:80] väljatoodud põhimõtetele siseriiklikke eeskirju, mille alusel valitakse isikuid, kes riigi nimel koguvad spordisündmuste ja samuti hobuste võiduajamiste ning spordiga mitteseotud sündmuste kihlveopanuseid. Selleks kuulutab sõltumatu riigimonopolide amet nimetatud kihlveopanuste kogumise teatava hulga tegevuslubade kehtivuse eelseisvat lõppemist arvestades viivitamatult ja igal juhul hiljemalt 31. juulil 2012 välja hanke kihlveopanuseid koguvate isikute valimiseks vähemalt järgmisi kriteeriume arvestades:
osaleda on võimalik isikutel, kes juba tegelevad kihlveopanuste kogumisega Euroopa Majanduspiirkonna riikides oma registrijärgse asukoha riigi õiguskorras kehtivate sätete alusel saadud kehtiva ja tegeliku loa alusel, on hea mainega ja usaldusväärsed ning kelle puhul on täidetud sõltumatu riigimonopolide ameti nõutavad majanduslikud ja varalised tingimused […];
30. juunil 2016 lõppevad tegevusload väljastatakse spordisündmuste ja samuti hobuste võiduajamiste ning spordiga mitteseotud sündmuste kihlveopanuste kogumiseks üksnes füüsilises võrgus kuni 2000‑le agentuurile, kelle ainus tegevusala on hasartmängutoodete turustamine, nägemata ette piiranguid minimaalsete vahemaade kohta nende agentuuride vahel või nende ja samasuguseid kihlveopanuseid koguvate muude juba tegutsevate kogumispunktide vahel;
hinna koostisosana on ette nähtud minimaalne lepingutasu 11000 eurot agentuuri kohta;
antava tegevusloa sisu puhul arvestatakse kõiki teisi kohtuotsuses [Costa ja Cifone, EU:C:2012:80] väljatoodud põhimõtteid ning kõiki nendega kooskõlas olevaid siseriiklikke sätteid hasartmängude valdkonnas;
agentuure on võimalik juhtida mis tahes kommuunist või provintsist ilma territooriumist lähtuvate digitaalsete piiranguteta ja tingimusteta, mis soodustavad samasuguste kihlveopanuste kogumise luba juba omavaid isikuid või mis igal juhul võivad viimastele kasulikuks osutuda;
esitatakse tagatised […].
9novies Lõikes 9octies nimetatud tegevusloa omanikud, kelle tegevusluba lõpeb 30. juunil 2012, jätkavad panuste kogumist kuni uute tegevuslubade andmiseni vastavalt eelmisele lõikele. […]”
Stanley International Betting ja Stanleybet Malta esitasid Consiglio di Statole (Itaalia kõrgeim halduskohus) apellatsioonkaebuse Tribunale amministrativo regionale del Lazio (Lazio maakonna halduskohus) otsuse nr 1884/2013 muutmiseks.
Selles kohtuotsuses käsitleti hankemenetlust, mis puudutas 2000 tegevusloa väljastamist hasartmängude ühiseks korraldamiseks füüsiliste müügikohtade võrgu loomise ja selle juhtimise teel vastavalt dekreetseaduse nr 16 artikli 10 lõigetele 9octies ja 9novies (edaspidi „hankemenetlus”).
Ühendkuningriigis asuv äriühing Stanley International Betting ning tema Malta tütarettevõtja Stanleybet Malta tegutsevad Itaalias „andmeedastuskeskusteks” nimetatavate üksuste kaudu, mis asuvad üldsusele avatud kohtades ja mille käitajad annavad mängijate käsutusse arvutiühenduse ja edastavad andmed üksikute mängude lõikes põhikohtuasja apellantidele.
Seda tegevust on Itaalias umbes 15 aastat teostatud andmeedastuskeskuste käitajate vahendusel käsunduslepinguna käsitatava lepingu alusel ilma tegevus‑ ja politseiluba omamata.
Kuna põhikohtuasja apellandid leiavad, et nad jäeti eelmistest, 1999. ja 2006. aasta hangetest kõrvale, taotlevad nad uue hanke tühistamist, tuginedes selle diskrimineerivusele ja vastuolule kohtuotsustega Placanica jt (EU:C:2007:133) ning Costa ja Cifone (EU:C:2012:80), ning nõuavad uue hanke korraldamist.
Põhikohtuasja apellandid kritiseerivad täpsemalt diskrimineerimist seoses uute tegevuslubade 40‑kuulise kehtivusajaga, mis on tunduvalt lühem varasematest 9–12‑aastase kehtivusajaga tegevuslubadest, ning hasartmängutoodete turustamise ainuõiguslikkust ja tegevuslubade üleandmise keeldu.
Muu hulgas rõhutavad nad, et need piiravad tingimused ei võimalda neil hankemenetluses tulemuslikult osaleda, arvestades eelkõige karistusi, mis on seotud tegevusloa kehtetuks tunnistamise, peatamise või tühistamisega, näiteks tagatisest ilmajäämine tegevusloa tühistamise korral ning mängupanuste juhtimis- ja kogumisvõrgu moodustava omandi hulka kuuluva materiaalse ja immateriaalse vara kasutusõiguse tasuta üleminek tegevusloa kehtivuse lõpptähtaja saabudes.
Nad rõhutasid, et valitseb tõsine oht, et tegevusload, mis nad võivad saada, tunnistatakse kehtetuks või tühistatakse vaidluste tõttu andmeedastuskeskuste üle, mille kaudu nad Itaalias tegutsevad. Seetõttu leidsid põhikohtuasja apellandid, et nad on pandud olukorda, kus nad peavad valima, kas loobuda Itaalias tegutsemisest ja võtta võimalike tegevuslubade tühistamise ja makstud tagatiste kaotamise risk.
Tribunale amministrativo regionale del Lazio jättis kaebuse, mille ta tunnistas vastuvõetavaks, rahuldamata põhjusel, et põhikohtuasja apellandid ei olnud osalenud hankemenetluses, mille tühistamist nad nõuavad. Selle kohtuotsuse järel pöördusid põhikohtuasja apellandid Consiglio di Statosse.
Viimati nimetatud kohus leiab, et kuigi on tõsi, et uusi tegevuslube puudutavad vaidlusalused sätted on varasematest rangemad ja üksikasjalikumad, on need siiski selged, suunatud kõikidele osalistele, sealhulgas varasematele tegevusloa omanikele, ja kohaldatavad ka olemasolevatele õigussuhetele, mistõttu on raske mõista, milles seisneb väidetav varasemate tegevusloa omanike „soodustamise” seadustamine.
Pealegi ei ole vaidlusaluse hankemenetluse ülejäänud umbes 120 osalejat, sealhulgas olulised välismaised kontsernid, kes ei ole seotud olemasolevate ettevõtjatega ja kellel on põhikohtuasja apellantidega sarnane organisatsiooniline struktuur, seda hanget mingil moel kritiseerinud.
Lisaks leiab see kohus, et kuigi uued tegevusload on varem väljastatud tegevuslubadest lühema kehtivusajaga, on need loataotlejate jaoks ka odavamad ja majanduslikult vähem koormavad.
Seetõttu peab eelotsusetaotluse esitanud kohus olenemata oma arvamusest, et vaidlusalused siseriiklikud sätted ei ole ELTL artiklitega 49 ja 56 vastuolus, vajalikuks pöörduda selles küsimuses Euroopa Kohtu poole.
Neil asjaoludel otsustas Consiglio di Stato menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
Kas ELTL [artikleid 49 jj] ning ELTL [artikleid 56 jj] ja samuti põhimõtteid, mida on tunnustatud […] [kohtuotsusega Costa ja Cifone (EU:C:2012:80)], tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus hanke korraldamine varem väljastatud tegevuslubadest lühema kehtivusajaga tegevuslubadele, kui nimetatud hange on välja kuulutatud teatud hulga ettevõtjate hankemenetlustest ebaseadusliku kõrvaldamise tagajärgede heastamiseks?
Kas ELTL [artikleid 49 jj] ning ELTL [artikleid 56 jj] ja samuti põhimõtteid, mida on tunnustatud Euroopa […] Kohtu [kohtuotsusega Costa ja Cifone (EU:C:2012:80)], tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, et vajadust süsteem tegevuslubade kehtivuse lõpptähtaegade ühtlustamise teel ümber korraldada peetakse piisavaks põhjenduseks, miks hanketeates osutatud tegevuslubade kehtivusaeg on lühem võrreldes varem väljastatud tegevuslubade kehtivusajaga?”
Lottomatica Scommesse Srl vaidlustab sisuliselt Euroopa Kohtu pädevuse. Ta väidab, et liikmesriikide kaalutlusõigust arvestades ei ole Euroopa Kohtus pädev lahendama küsimust, kas hasartmängu tegevuslubade kehtivusaja rohkemal või vähemal määral lühendamine on kooskõlas ELTL artiklitega 49 ja 56. Küsimus sellest kooskõlast ei kuulu Euroopa Kohtu pädevusse, vaid liikmesriigi kohtu pädevusse.
Sellega seoses tuleb tõdeda, et nimetatud äriühing ei vaidle vastu sellele, et asjassepuutuvad Itaalia õigusaktid peavad olema kooskõlas ELTL artiklitega 49 ja 56. ELTL artiklite 49 ja 56 kohaldamisala hindamine on aga Euroopa Kohtu ülesanne ja eelotsusetaotluse esitanud kohus just palubki neid artikleid tõlgendada, et teha kindlaks, kas kõnealuste tegevuslubade kehtivusaeg on nendega kooskõlas.
Seetõttu tuleb asuda seisukohale, et Euroopa Kohus on pädev esitatud küsimustele vastama.
Itaalia valitsus leiab, et eelotsusetaotlus tuleb tunnistada vastuvõetamatuks, sest eelotsusetaotluses ei ole kirjeldatud faktilist raamistikku piisavalt täpselt selleks, et Euroopa Kohtul oleks võimalik anda küsimustele tarvilik vastus.
Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt eeldatakse, et liidu õiguse tõlgendamist puudutavad küsimused, mis siseriiklik kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille täpsuse kontrollimine ei ole Euroopa Kohtu ülesanne, on asjakohased. Siseriikliku kohtu esitatud eelotsusetaotluse saab Euroopa Kohus jätta läbi vaatamata vaid siis, kui on ilmne, et liidu õigusnormi tõlgendamine, mida siseriiklik kohus palub, ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, või ka juhul, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (kohtuotsus Melki ja Abdeli, C‑188/10 ja C‑189/10, EU:C:2010:363, punkt 27 ja seal viidatud kohtupraktika).
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb veel, et vajadus anda liidu õiguse tõlgendus, mis oleks küsimuse esitanud siseriiklikule kohtule tarvilik, eeldab, et siseriiklik kohus määratleb faktilise ja õigusliku raamistiku, millega seoses eelotsusetaotluse küsimused on esitatud, või vähemalt selgitab faktilisi hüpoteese, millel need küsimused põhinevad. Lisaks peavad eelotsusetaotluses olema välja toodud täpsed põhjused, miks siseriiklikul kohtul on liidu õiguse tõlgendamise küsimus tekkinud ja miks ta on pidanud vajalikuks esitada Euroopa Kohtule eelotsuse küsimused (kohtuotsus Mulders, C‑548/11, EU:C:2013:249, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).
Eelotsusetaotluses on aga põhikohtuasja faktilisi ja õiguslikke asjaolusid piisavalt kirjeldatud ning eelotsust taotleva kohtu esitatud andmed võimaldavad määrata kindlaks esitatud küsimuse ulatuse.
Neil asjaoludel tuleb eelotsusetaotlus lugeda vastuvõetavaks.
Esimese ja teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt välja selgitada, kas ELTL artikleid 49 ja 56 ning võrdse kohtlemise ja tõhususe põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus hasartmängude valdkonda käsitlevad liikmesriigi õigusaktid, mis näevad süsteemi tegevuslubade kehtivuse lõpptähtaegade ühtlustamise teel ümberkorraldamise tõttu ette uue hanke korraldamise varem väljastatud tegevuslubadest lühema kehtivusajaga tegevuslubade väljastamiseks.
Ühest küljest tuleb analüüsida, kas põhikohtuasjas vaidluse all olevad õigusnormid, mis näevad ette varem väljastatud tegevuslubadest lühema kehtivusajaga tegevusload, on kooskõlas võrdse kohtlemise ja tõhususe põhimõtetega.
Sellega seoses tuleb täpsustada, et kuigi Euroopa Kohus analüüsis kohtuotsuses Costa ja Cifone (EU:C:2012:80) Itaalia õigusnormide kooskõla ka läbipaistvuse kohustuse ja õiguskindluse põhimõttega, ei ole sellise analüüsi tegemine käesolevas asjas enam vajalik, kuna eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul on põhikohtuasjas vaidluse all olevad sätted piisavalt selged ja neile ei saa enam ette heita selgelt, täpselt ja üheselt mõistetavalt sõnastamata jätmist.
Teisest küljest tuleb hinnata, kas põhjendus, mille liikmesriigi ametiasutused esitasid uute tegevuslubade lühema kehtivusaja õigustamiseks, ehk süsteemi ümberkorraldamine tegevuslubade kehtivuse lõpptähtaegade ühtlustamise teel võib õigustada aluslepingutega tagatud vabaduste piiramist.
Võrdse kohtlemise ja tõhususe põhimõtted
Põhikohtuasjas taotlevad apellandid kehtivate tegevuslubade kehtetuks tunnistamist, viimase hankemenetluse tühistamist ja nõuavad uue hanke korraldamist mittediskrimineerivatel alustel. Nad väidavad, et Itaalia ametiasutustel ei olnud õigust teha valikut varasemate tegevuslubade kehtetuks tunnistamise ja uuesti väljaandmise ning piisava hulga uute tegevuslubade enampakkumisele panemise vahel, ja et tehtud valik eirab igal juhul võrdse kohtlemise ja tõhususe põhimõtteid.
Euroopa Kohus on siiski juba asunud seisukohale et nii vanade tegevuslubade kehtetuks tunnistamine ja uuesti väljaandmine kui ka piisava hulga uute tegevuslubade panemine enampakkumisele võib olla kohane lahendus. Need mõlemad kaks lahendust võivad põhimõtteliselt vähemalt tulevikuks parandada teatud ettevõtjate ebaseaduslikku väljajätmist, lubades neil turul tegutseda samadel tingimustel olemasolevate ettevõtjatega (kohtuotsus Costa ja Cifone, EU:C:2012:80, punkt 52).
Sellest järeldub, et liikmesriigi ametiasutustel on õigus teha valik nende lahenduste hulgast, kuna liikmesriikidel on ühtlustamata valdkonnas, näiteks seoses hasartmängudega, kaalutlusruum, mida siiski piiravad võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtted.
Vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikale tuleb liikmesriigi õiguskorras sätestada menetluslikud eeskirjad, mis tagavad ettevõtjatele liidu õigusest tulenevate õiguste vahetu mõju tingimusel, et need ei ole vähem soodsad eeskirjadest, mis reguleerivad sarnaseid siseriiklikke olukordi (võrdväärsuse põhimõte), ja et need ei muuda liidu õiguskorraga antud õiguste kasutamist tegelikkuses võimatuks või ülemäära raskeks (tõhususe põhimõte) (kohtuotsused Placanica jt, EU:C:2007:133, punkt 63, ning Costa ja Cifone, EU:C:2012:80, punkt 51).
Lisaks peab selleks, et hasartmängu loa andmise kord vastaks võrdse kohtlemise põhimõttele ja läbipaistvuskohustusele, see põhinema objektiivsetel, mittediskrimineerivatel ja varem teada olevatel kriteeriumidel nii, et ametiasutuste kaalutlusõiguse teostamine oleks piiritletud ja seda ei saaks meelevaldselt kasutada (kohtuotsus Garkalns, C‑470/11, EU:C:2012:505, punkt 42).
Euroopa Kohus on aga juba otsustanud, et asjaolu, et olemasolevad ettevõtjad said oma tegevust alustada mõni aasta varem, kui ebaseaduslikult välja jäetud ettevõtjad, ning neil oli seega võimalus turul ennast teatava maine ja püsiklientuuriga sisse seada, annab iseenesest neile põhjendamatu konkurentsieelise. Uute tegevusloa omanikega võrreldes „täiendavate” konkurentsieeliste andmine olemasolevatele ettevõtjatele säilitab ja tugevdab viimastest hankemenetlusest ebaseadusliku väljajätmise mõju ning see kujutab endast võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist. Lisaks muudab selline meede viimasest hankemenetlusest ebaseaduslikult välja jäetud ettevõtjatele liidu õigusega antud õiguste teostamise ülemäära raskeks ja seega ei vasta see tõhususe põhimõttele (vt kohtuotsus Costa ja Cifone, EU:C:2012:80, punkt 53).
Sellest järeldub, et võrdse kohtlemise ja tõhususe põhimõtetega kooskõlas olemiseks ei tohi liikmesriigi õigusnormid anda olemasolevatele ettevõtjatele uute tegevusloa omanikega võrreldes „täiendavaid” konkurentsieeliseid.
Seoses võrdse kohtlemise põhimõttega tuleb märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul ei ole põhikohtuasjas vaidluse all olevad sätted enam ebaselged, need hõlmavad kõiki osalejaid, sealhulgas varasemaid tegevusloa omanikke ja laienevad ka juba olemasolevatele tegevuslubadele, andmata olemasolevatele ettevõtjatele „täiendavaid” konkurentsieeliseid. Kuigi on tõsi, et põhikohtuasja apellandid ei jaga seda arvamust, tuleb sellega seoses meelde tuletada, et Euroopa Kohus ei tõlgenda eelotsusemenetluses liikmesriigi õigusnorme ega otsusta eelotsusetaotluse esitanud kohtu antud tõlgenduse õigsuse üle (vt eelkõige kohtuotsus Angelidaki jt, C‑378/07–C‑380/07, EU:C:2009:250, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika).
Teisalt tuleb silmas pidada asjaolu, et nähtuvalt eelotsusetaotlusest on põhikohtuasja apellandid umbes 15 aastat tegutsenud Itaalias andmeedastuskeskuste kaudu, ilma et neil oleks tegevusluba ega politseiluba, nii et neid ei saa õigupoolest käsitada „uute turule sisenejatena”.
Seoses tõhususe põhimõttega tuleb endiselt, tuginedes eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangule, märkida, et kuigi uued tegevusload on varem väljastatud tegevuslubadest lühema kehtivusajaga, on need loataotlejate jaoks samas ka odavamad ja majanduslikult vähem koormavad.
Niisiis ilmneb, et põhikohtuasjas vaidluse all olevas asjas on tagatud võrdse kohtlemise ja tõhususe põhimõtete järgimine.
ELTL artiklitega 49 ja 56 tagatud vabaduste piiramise õigustus
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt piiravad asutamisvabadust ja/või teenuste osutamise vabadust kõik meetmed, mis keelavad või takistavad ELTL artiklitega 49 ja 56 tagatud vabaduste teostamist või muudavad need vähem atraktiivseks (vt eelkõige kohtuotsus Duomo Gpa jt, C‑357/10–C‑359/10, EU:C:2012:283, punktid 35 ja 36 ning seal viidatud kohtupraktika).
Seetõttu kujutavad sellised liikmesriigi õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mis seavad majandustegevuse teostamise tingimuseks tegevusloa omamise ja näevad ette erinevad alused tegevusloa tühistamiseks, endast ELTL artiklitega 49 ja 56 tagatud vabaduste piiramist (vt kohtuotsus Costa ja Cifone, EU:C:2012:80, punkt 70).
Siiski tuleb hinnata, kas selline piirang võib olla lubatud ELTL artiklites 51 ja 52 avaliku korra, julgeoleku või tervishoiu huvides sõnaselgelt sätestatud erandite alusel, mida kohaldatakse ka teenuste osutamise vabaduse valdkonnas vastavalt ELTL artiklile 62, või põhjendatud Euroopa Kohtu praktika kohaselt ülekaaluka üldise huvi tõttu (kohtuotsus Digibet ja Albers, C‑156/13, EU:C:2014:1756, punkt 22 ja seal viidatud kohtupraktika).
Nii võivad väljakujunenud kohtupraktika kohaselt hasartmängusektori piirangud olla õigustatud ülekaalukast üldisest huvist lähtuvatel põhjustel nagu tarbijate kaitse ning pettuste ja kodanike mängimisega seonduvale liigsele kulutamisele õhutamise ennetamine (kohtuotsus Digibet ja Albers, EU:C:2014:1756, punkt 23 ja seal viidatud kohtupraktika).
Pealegi on Euroopa Kohus seoses Itaalia hasartmängualaste õigusnormidega juba sedastanud, et eesmärk võidelda hasartmängudega seotud kuritegevuse vastu võib õigustada sellistest õigusnormidest tulenevat põhivabaduste piiramist (vt kohtuotsus Biasci jt, C‑660/11 ja C‑8/12, EU:C:2013:550, punkt 23).
Käesoleval juhul tuleb seoses liikmeriigi ametiasutuste poolt uute tegevuslubade kehtivusaja lühendamise õigustuse ehk „tegevuslubade süsteemi ümberkorraldamine lubade kehtivuse lõpptähtaegade ühtlustamise teel” käsitamisega ülekaalukast üldisest huvist lähtuva põhjusena märkida, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab tõesti paika, et puhtalt halduslikud kaalutlused ei õigusta liikmesriigi poolt liidu õigusnormidest kõrvalekaldumist. Seda põhimõtet kohaldatakse eriti rangelt kõrvalekallete suhtes, mis takistavad või piiravad liidu õigusest tulenevate põhivabaduste teostamist (vt kohtuotsus Arblade jt, C‑369/96 ja C‑376/96, EU:C:1999:575, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).
Sellega seoses tuleb siiski meelde tuletada hasartmängualaste õigusnormide eripära, kuivõrd need kuuluvad valdkondadesse, kus liikmesriikide vahel esinevad märkimisväärsed kõlblusest tulenevad, usulised ja kultuurilised erinevused. Kuna antud valdkonda ei ole liidu tasandil ühtlustatud, siis on iga liikmesriigi ülesanne määratleda selles valdkonnas vastavalt oma väärtuste skaalale nõuded, mis tagavad asjaomaste huvide kaitse, kusjuures liikmesriigi õigusnormidega tegelikult taotletavate eesmärkide tuvastamine ELTL artikli 267 alusel Euroopa Kohtu lahendada oleva kohtuasja raames kuulub eelotsusetaotluse esitanud kohtu pädevusse (kohtuotsus Digibet ja Albers, EU:C:2014:1756, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika).
Seetõttu on liikmesriigi ametiasutustel selles konkreetses valdkonnas lai kaalutlusõigus tarbijate ja avaliku korra kaitsest tulenevate nõuete määratlemisel, ning kui Euroopa Kohtu praktikast tulenevad tingimused on samuti täidetud, on iga liikmesriigi pädevuses hinnata, kas taotletavate õiguspäraste eesmärkide raames on vajalik keelata mängude ja kihlvedudega seotud tegevus täiesti või osaliselt või seda ainult piirata ja selles osas ette näha rohkem või vähem range kontrollikord (vt kohtuotsus Digibet ja Albers, EU:C:2014:1756, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).
Sellest järeldub, et selles konkreetses valdkonnas võib tegevuslubade süsteemi ümberkorraldamine lubade kehtivuse lõpptähtaegade ühtlustamise teel, nähes uute tegevuslubade puhul ette varem väljastatutest lühema kehtivusaja, aidata kaasa kuritegevuse vastu võitlemise ja mängimisvõimaluste vähendamise õiguspäraste eesmärkide saavutamisele ning ühtlasi olla kooskõlas proportsionaalsuse nõudest tulenevate tingimustega.
Kui liikmesriigi ametiasutused peaksid tulevikus soovima vähendada väljastatud tegevuslubade arvu või teostada rangemat kontrolli tegevuse üle hasartmängu valdkonnas, siis hõlbustab nende meetmete võtmist see, et kõik tegevusload on antud samaks kehtivusajaks ja lõpevad samal ajal.
Kõiki eelnevaid kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimustele vastata, et ELTL artikleid 49 ja 56 ning võrdse kohtlemise ja tõhususe põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus hasartmängude valdkonda käsitlevad sellised liikmesriigi õigusaktid, nagu on vaidluse all põhikohtuasjas ja mis näevad süsteemi tegevuslubade kehtivuse lõpptähtaegade ühtlustamise teel ümberkorraldamise tõttu ette uue hanke korraldamise varem väljastatud tegevuslubadest lühema kehtivusajaga tegevuslubade väljastamiseks.
ELTL artikleid 49 ja 56 ning võrdse kohtlemise ja tõhususe põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus hasartmängude valdkonda käsitlevad sellised liikmesriigi õigusaktid, nagu on vaidluse all põhikohtuasjas ja mis näevad süsteemi tegevuslubade kehtivuse lõpptähtaegade ühtlustamise teel ümberkorraldamise tõttu ette uue hanke korraldamise varem väljastatud tegevuslubadest lühema kehtivusajaga tegevuslubade väljastamiseks.
( *1 )	Kohtumenetluse keel: itaalia.

matches: kohus kohus kohus Kohus kohus Kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus


Sotsiaalministri 18. augusti 2004. a määruse nr 101 "Eesti Haigekassas kindlustuskaitse tekkimiseks, lõppemiseks ja peatumiseks vajalike dokumentide loetelu ning nendes sisalduvate andmete koosseis" muutmine – Riigi Teataja
Sotsiaalministri 18. augusti 2004. a määruse nr 101 "Eesti Haigekassas kindlustuskaitse tekkimiseks, lõppemiseks ja peatumiseks vajalike dokumentide loetelu ning nendes sisalduvate andmete koosseis" muutmine
RTL 2006, 77, 1442
Vastu võetud 30.10.2006 nr 55
§ 1. Sotsiaalministri 18. augusti 2004. a määruses nr 101 «Eesti Haigekassas kindlustuskaitse tekkimiseks, lõppemiseks ja peatumiseks vajalike dokumentide loetelu ning nendes sisalduvate andmete koosseis» (RTL 2004, 115, 1799) tehakse järgmised muudatused:
« (2) Kindlustuskaitse tekkimiseks, peatumiseks või lõppemiseks vajalikud dokumendid esitatakse haigekassale.»;
« § 3. Andmevahetus
Haigekassale esitatavad dokumendid edastatakse läbi infosüsteemide andmevahetuskihi (edaspidi X-tee) või digitaalselt allkirjastatud elektroonilise dokumendina või allkirjastatud paberdokumendina.»;
3) paragrahvi 5 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«Ravikindlustuse seaduse» § 5 lõikes 3 nimetatud isiku kindlustuskaitse tekkimiseks esitatav dokument on kindlustatavate isikute nimekiri.»;
« (2) «Ravikindlustuse seaduse» § 5 lõike 4 punktis 2 nimetatud isiku kindlustuskaitse tekkimiseks saab haigekassa andmed X-tee päringu kaudu Eesti rahvastikuregistrist teatisena (edaspidi teatis).»;
5) paragrahvi 6 lõige 5 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (5) «Ravikindlustuse seaduse» § 5 lõike 4 punktis 5 nimetatud:
2) välisriigi samaväärses õppeasutuses õppiva isiku kindlustuskaitse tekkimiseks esitatav dokument iga õppeaasta alguses on välisriigi õppeasutuses õppimist tõendav dokument.»;
6) paragrahvi 7 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«Välislepingutest tulenevat kindlustuskaitset taotleva isiku kindlustuskaitse tekkimiseks esitatav dokument on kindlustatavate isikute nimekiri.»;
7) paragrahvi 8 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«Andmed kindlustatud isiku isikuandmete ja elukoha aadressi muutumisest saab haigekassa X-tee päringu kaudu Eesti rahvastikuregistrist.»;
8) 3. peatüki pealkirja muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«KINDLUSTUSKAITSE PEATUMISEKS VÕI LÕPPEMISEKS ESITATAV DOKUMENT»;
9) paragrahv 9 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« § 9. Kindlustuskaitse peatumiseks või lõppemiseks esitatav dokument
Käesoleva määruse § 4, § 5 ja § 6 lõigetes 3–5 nimetatud isikute kindlustuskaitse peatumiseks või lõppemiseks esitatav dokument on teade kindlustuskaitse peatumisest või lõppemisest.»;
10) paragrahvid 10 ja 11 tunnistatakse kehtetuks;
11) paragrahvi 12 täiendatakse lõikega 11 järgmiselt:
« (11) Käesoleva paragrahvi lõike 1 punktides 2–4 sätestatud andmed esitatakse haigekassale siis, kui dokumendid esitatakse kas digitaalselt allkirjastatud elektroonilise dokumendina või allkirjastatud paberdokumendina.»;
12) määrust täiendatakse paragrahviga 131 järgmiselt:
« § 131. Teatis
4) elukoha aadress.»;
13) paragrahvi 14 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«Avaldus peab sisaldama järgmisi andmeid:
9) allkiri.»;
14) paragrahvi 16 senine tekst loetakse lõikeks 1 ning paragrahvi täiendatakse lõikega 2 järgmiselt:
« (2) Käesoleva paragrahvi lõike 1 punktides 2–4 sätestatud andmed esitatakse haigekassale siis, kui dokumendid esitatakse kas digitaalselt allkirjastatud elektroonilise dokumendina või allkirjastatud paberdokumendina.».


3-2-1-23-2010
Raul Heno v. Nemm Auto Ltd.
En l’espèce, il s’agit des articles 217(2)(6) de la Loi sur le droit des obligations estonien et 2(2)(d) de la directive 99/44.
Kohtuasja number 3-2-1-23-10
Otsuse kuupäev Tartu, 7. aprill 2010. a
Kohtukoosseis Eesistuja Ants Kull, liikmed Henn Jõks ja Lea Laarmaa
Kohtuasi Raul Heno hagi OÜ Nemm Auto vastu 90 894 krooni Väljamõistmiseks
Vaidlustatud kohtulahend Tartu Ringkonnakohtu 30. novembri 2009. a otsus tsiviilasjas nr 2-08-2720
Kaebuse esitaja ja kaebuse Raul Heno kassatsioonkaebus
Tsiviilasja hind Riigikohtus 81 537 krooni
Menetlusosalised ja nende Hageja Raul Heno (isikukood xxxxxxxxxxx), esindaja
esindajad Riigikohtus vandeadvokaat Indrek Veso Kostja OÜ Nemm Auto (registrikood 10738149), esindaja vandeadvokaat Anu Pärtel
Asja läbivaatamise kuupäev 15. märts 2010. a, kirjalik menetlus
1. Tühistada Tartu Ringkonnakohtu 30. novembri 2009. a otsus tsiviilasjas nr 2-08-2720 ja saata asi samale ringkonnakohtule uueks läbivaatamiseks.
2. Kassatsioonkaebus rahuldada osaliselt.
3. Tagastada Raul Henole kassatsioonkaebuselt 15. detsembril 2009. a tasutud kautsjon 815 (kaheksasada viisteist) krooni 40 senti.
1. Raul Heno (hageja) esitas 22. jaanuaril 2008. a Tartu Maakohtule hagi OÜ Nemm Auto (kostja) vastu 90 894 krooni väljamõistmiseks.
Hagiavalduse kohaselt sõlmisid hageja, kostja ning AS Hansa Liising Eesti 25. mail 2007 müügilepingu, mille alusel AS Hansa Liising Eesti ostis kokkuleppel hagejaga kostjalt sõiduauto Audi A6. Samal kuupäeval anti üleandmis-vastuvõtmisaktiga sõiduauto hagejale üle. Kuna auto ostmise päeval ei olnud võimalik Tartus selle tehnilist seisukorda kontrollida, tegi hageja seda Tallinnas kaks nädalat hiljem. Autole tehti tehniline kontroll ja vajalik pisiremont. Hageja kasutas autot heaperemehelikult, käies autoga hoolduses, remonditöökojas ja autopesulas. Autol oli täiskasko kindlustus ja kindlustusterritooriumiks oli Eesti Vabariik. Autot hoiti hageja elukohajärgse korterelamu esisel lahtisel parkimisplatsil. Viimati käis hageja hoolduses 9. oktoobril 2007, et lasta auto talveks ette valmistada - autol vahetati Itaalia jahutusvedelik külmakindlama vastu ja paigaldati esimesed porikummid. Kuna korralist hooldust tehakse sõiduautole Audi A6 15 000 kilomeetri läbisõidu järel ja 9. oktoobriks 2007 oli auto läbinud 11 000 kilomeetrit, siis korralist hooldust veel vaja teha ei olnud. 9. oktoobril 2007 vee äravoolulutte ei kontrollitud. Hageja sai autot kasutada neli kuud.
10. oktoobril 2007 pesi hageja autot AS Eesti Statoil autopesulas. Pärast pesulast väljasõitu auto mootor seiskus ega käivitunud enam. Auto toimetati OÜ Reval Auto teenindusse, kust 11. oktoobril 2007 teavitati hagejat telefoni teel, et sõiduauto mootor on kasutuskõlbmatu, kuna vesi on tunginud mootorisse ja seda kahjustanud. Hageja tellitud ekspertiisi käigus selgus, et vesi ei voolanud aknavannist ära, kuna äravoolu kummilutid olid ummistunud okaspuu okastega ning seetõttu täitus pidurivõimendi paun veega, mis mootori käivitamisel imeti vaakumtoru kaudu mootorisse. Hiljem selgus, et ummistuse põhjustanud okkad on pärit Vahemeremaadest. 16. novembril 2007 esitas hageja kostjale nõude varjatud puudusega müüdud sõiduauto Audi A6 mootori parandamiseks või asendamiseks. Kostja ei tunnistanud varjatud puudust, oletades hoopis, et hageja on ise põhjustanud mootori kahjustumise. Kuna uue mootori ost ja remondikulud pidid kujunema suureks, võttis hageja koos abikaasaga pangast reservlaenu. Uue mootori ostmiseks võitis hageja kõigepealt 25. novembril 2007 eBay internetioksjoni ja viis päeva hiljem tegi saadud laenurahaga välismakse Saksamaa firmale Kfz-Teile Köllnick. 27. detsembril 2007 lõpetati OÜ Reval Auto teeninduses mootorivahetus, mille kohta esitatud arve maksis hageja reservlaenuga. Hageja lootis autot ostes, et selle tehniline seisund ostmise hetkel vastab sarnaste kasutatud sõiduautode kvaliteedile. Kostja esitatud hooldusraamatu kohaselt oli sõiduautot korrapäraselt hooldatud Itaalia Audi esinduses. Sellest tulenevalt ei võinud hageja arvata, et temale müüakse varjatud puudusega sõiduauto. Kuna auto lepingutingimustele mittevastavus sarnaste kasutatud autode puhul, mis on käinud korralises hoolduses, ilmnes vähem kui kuue kuu jooksul pärast auto ostmist, oli selline puudus olemas juba auto ostmise ajal. Kuivõrd kostja keeldus täitmast hageja nõuet mootori parandamiseks, parandas hageja oma kuludega auto mootori ise. Vana mootori müüs hageja 8000 krooni eest. Hageja nõudis kostjalt varjatud puudusega müüdud sõiduauto mootori remondikulude eest hüvitist 90 894 krooni. Menetluskulud palus hageja jätta kostja kanda.
AS Eesti Statoil arved on vormistatud hageja nimele, olles seega seotud hageja sõiduauto pesemise või tankimisega. Mootorivahetuse kohta esitatud arve sisaldab nii aja- kui ka materjalikulu. Kalkulatsioonis esitatud summa erineb arvel toodud summast, kuna hageja jättis arvestusest välja tagumiste porikummide ostu ja paigalduse hinna 2410 krooni koos käibemaksuga, sest nimetatud kuluartiklid ei ole otseselt seotud mootori vahetuse või sellele veekahjustuse tõttu tekkinud vigastuste kõrvaldamisega. Hagejale müüdud sõiduauto müügikuulutuses kostja kodulehel lubas kostja lisaks makse- ja vahetusvõimalusele ka garantiid, millest kostja nüüd soovib kõrvale hoida. Hageja leiab, et tema 4-kuuline auto kasutamine ei saanud mitte kuidagi viia selleni, et vee äravoolulutid aknavannis ummistuvad sedavõrd, et vesi ei jõua sealt välja voolata isegi ööpäeva jooksul. Aknavann pidi olema täitunud juba auto ostmise ajal okaste ja muu prahiga, mis vajusid koos veega äravooluluttidesse ja tekitasid ummistuse.
2. Kostja ei tunnistanud hagi. Hageja nõue ei ole põhjendatud. Hageja esitatud tõendid kinnitavad vaid ummistuse tekkimist, mitte asjaolu, mis ummistuse põhjustas. Kuna sõidukeid kasutatakse välitingimustes, võib nii sõiduki kapoti alla kui ka mõnedesse detailidesse sattuda mustust, okkaid, lehti vms. Hageja oli teadlik, et tegemist on kasutatud autoga, mistõttu on üsna mõistlik eeldada, et mõningane praht on kapoti alla sattunud, mis aga ei luba üheselt väita, et tegemist on varjatud puudusega. Kui lähtuda hageja seisukohast, siis võiks auto mootor seiskuda ka tugeva vihmasaju korral, kui vesi satub aknavanni ja võimaliku ummistuse tõttu mootori silindrisse. Meelevaldne on ka hageja väide, nagu oleks okkad ja muu praht kogunenud pikema aja jooksul. Hagejale müüdud sõiduki hooldusraamatu järgi oli müüdud sõidukit hooldatud Itaalia Audi esinduses. Väidetavalt kontrollitakse vee äravooluluttide seisundit korralise hoolduse käigus. Hageja on ise märkinud, et viis 9. oktoobril 2007 auto hooldusesse, et valmistada seda ette talveks. Seega võib eeldada, et hageja kasutuses olevale sõidukile tehtigi korraline hooldus, mistõttu tekib küsimus, kuidas teenindus korralise hoolduse käigus ei tuvastanud midagi vee äravooluluttide seisundi kohta. Asjakohatu on hageja väide osutatud puuduse olemasolu kohta juba lepingu sõlmimise ajal. AS Eesti Statoil arved ja kviitung hõbepesu kohta ei tõenda asjaolu, et pesulas käidi just vaidlusaluse sõidukiga. Kostjale jääb selgusetuks, kuidas on hageja arvestanud mootorivahetuse maksumuseks 26 540 krooni, kui arve nr 61658 kohaselt on mootorivahetuse maksumuseks 11 714 krooni 76 senti.
3. Tartu Maakohus rahuldas 16. detsembri 2008. a otsusega hagi osaliselt ja mõistis kostjalt hageja kasuks välja 81 537 krooni. Maakohus jättis menetluskuludest 90% kostja kanda ja 10% hageja kanda.
Maakohtu otsuse põhjenduste kohaselt tegutses kostja autot müües oma majandustegevuse raames ja hageja oli järelmaksuga müügilepingut sõlmides tarbijaks võlaõigusseaduse (VÕS) § 34 mõttes. 25. mail 2007 sõlmitud müügileping on tarbijaleping VÕS § 208 lg 4 tähenduses. Hageja nõude (tarbijalemüügilepingu alusel ostjale üleantud lepingutingimustele mittevastava asja parandamisest tekkinud kulude hüvitamise nõude) rahuldamise eeldusteks on müüdud asja lepingutingimustele mittevastavus ja müüja vastutus selle eest. Tarbijalemüügi puhul on VÕS § 217 lg-s 1 sätestatu tarbijast ostja kasuks imperatiivne (VÕS § 237 lg 1). VÕS § 217 lg 2 p 6 kohaselt ei vasta asi muu hulgas lepingutingimustele, kui tarbijalemüügi puhul ei ole asi seda liiki asjadele tavaliselt omase kvaliteediga, mida ostja võis mõistlikult eeldada, lähtudes asja olemusest ja arvestades asja müüja poolt asja teatud omaduste suhtes avalikult tehtud avaldusi, eelkõige asja reklaamimisel või etikettidel.
Nii hagejale kui ka kostjale oli müügilepingut sõlmides teada, et tegemist on kasutatud sõiduautoga, mis on toodud Itaaliast. Asja materjalidest nähtub, et sõiduauto ehitusaasta on 2002. Kostja seadusliku esindaja väitel hindas ta 15 aastat autode müügiga tegelenud isikuna sõiduki väga heas seisukorras olevaks, sest vaid sellisel juhul lisatakse müügikuulutusele märkusena juurde garantii. Vaidlusaluse sõiduauto müügikuulutusele on tehtud märge garantii kohta. Lubatud garantiist tekkis hagejal põhjendatud ootus müüdud asja kvaliteedi suhtes. Mõlemad pooled lähtusid lepingut sõlmides asjaolust, et sõiduautole oli kuus kuud tagasi tehtud hooldus Itaalias Audi esinduses.
Kuigi tarbijast ostjal ei ole asja ülevaatamise kohustust, lasi hageja 11. juunil 2007 teha au tole müügijärgse kontrolli ja vajaliku pisiremondi. Samas oli asja ülevaatamise kohustus kostjal sõiduauto Itaaliast ostmisel, sest siis oli kostja müügilepingut sõlmides ise ostjaks ja tehing tehti kostja majandustegevuse raames. Ülevaatusel tuleb järgida käibes vajalikku hoolsust. Samas tuleb ülevaatusel eristada tavapärasel ülevaatamisel avastatavaid puudusi varjatud puudustest. 2. novembri 2007. a eksperdiarvamuse nr 07/147 kohaselt oli vee äravool aknavannist takistatud aku kinnituskoha all oleva äravoolu trapi ja äravoolu kummiluttide ummistuse tõttu, mille põhjustasid trappi ja luttidesse sattunud okaspuuokkad. Maakohus leidis, et tegemist on puudusega, mida pooltel ei olnud võimalik avastada autot väliselt üle vaadates (varjatud puudusega). Lepingutingimustele mittevastavust tuleb kasutatud asja puhul jaatada siis, kui asjal on puudusi, mida müüdud asjaga võrreldavatel kasutatud asjadel tavaliselt ei esine. Kuna äravoolu trapi ja kummiluttide ummistuse tõttu täitus pidurivõimendi paun veega, mis mootori käivitamisel imeti vaakumtoru kaudu automootori silindrisse, pidas ekspert mootori seiskumise põhjuseks hüdraulilist lööki, mille tekitas vee sattumine mootori silindrisse. Audi ametliku maaletooja OÜ Reval Auto Tallinn juhatuse liikme Villu Vackermanni vastusest hageja 29. novembri 2007. a järelepärimisele nähtub, et neil ei ole informatsiooni analoogsete juhtumite kohta. Kostja ei ole tõendanud, et mootor muutus kasutuskõlbmatuks hagejast tulenevate asjaolude tõttu. Seega on asjas leidnud tõendamist, et kostja müüs hagejale varjatud puudusega sõiduauto ehk lepingutingimustele mittevastava asja VÕS § 217 lg 2 p 6 tähenduses. Viidates VÕS § 218 lg-tele 1 ja 2, leidis maakohus, et lepingutingimustele mittevastavus ilmnes 10. oktoobril 2007, seega kuue kuu jooksul asja ostjale üleandmisest 25. mail 2007, mistõttu saab eeldada lepingutingimustele mittevastavuse olemasolu asja üleandmise ajal ja jaatada müüja vastutust asja lepingutingimustele mittevastavuse eest. Selles vaidluses ei ole selline eeldus vastuolus asja või puuduse olemusega.
Lepingutingimustele mittevastavuse põhjustas aknavannist takistatud vee äravool trapi ja kummiluttide ummistuse tõttu. Eksperdiarvamuse kohaselt olid ummistajateks nii Himaalaja seedri kui ka merimänni okkad. Kumbki ei kasva Eestis vabas õhus. Merimänd kasvab looduslikult Vahemeremaades (kesk- ja lääneosas) ning Himaalaja seedrit kasvatatakse Lääne-, Kesk- ja Lõuna-Euroopa parkides. Kuna tarbijalemüügi puhul välistab VÕS § 237 üldjuhul igasuguse müüja seaduses sätestatud vastutust piirava kokkuleppe kehtivuse ja kohus ei ole tuvastanud erandite esinemist müüja suhtes sätestatud vastutusstandardist, vastutab kostja lepingutingimustele mittevastavuse eest VÕS § 218 lg 2 alusel. VÕS § 222 kohaselt saab ostja lepingu täitmise nõude kaudu võimaluse nõuda lepingutingimustele mittevastava asja parandamist või asendamist. Asja materjalidest nähtuvalt nõudis hageja 16. novembril 2007, et kostja parandaks või asendaks temale müüdud Audi A6 mootori, mida müüja ei teinud. Hageja tellis Saksamaalt uue mootori ja lasi auto korda teha OÜ Reval Auto Tallinna esinduses. Kohtule esitatud kulude kalkulatsioonist nähtuvalt kandis hageja mootori purunemise tõttu erinevaid kulusid kogusummas 90 894 krooni. Kohtuistungil vaidlustas kostja esitatud kalkulatsioonist vaid mootori remondiga seotud kuludest mootori vahetuse maksumuse, leides, et nimetatud summast tuleb maha arvata 1357 krooni, kuna see kulu ei ole seotud mootori remondiga. Hageja nõustus kostja sellekohase vastuväitega. Samas juhtis kostja kohtu tähelepanu asjaolule, et hageja on kasutuskõlbmatu mootori müünud ning saanud selle eest 8000 krooni. Kuivõrd hageja on kasutuskõlbmatu mootori, millele kostjal oleks õigus VÕS § 222 lg 3 kohaselt, võõrandanud, tuleb kostjalt hageja kasuks väljamõistetavat summat vähendada 8000 krooni võrra VÕS § 189 lg 2 p 2 alusel. Eeltoodu alusel rahuldas maakohus hagi osaliselt ja mõistis kostjalt hageja kasuks välja 81 537 krooni (90 894 – 1357 - 8000). Kuivõrd hageja viitas VÕS §-le 113 esimest korda kohtuvaidlustes, jättis maakohus hageja viivisenõude tähelepanuta.
4. Kostja esitas maakohtu otsuse peale apellatsioonkaebuse, milles palus maakohtu otsuse tühistada ja teha uue otsuse, millega jätta hagi rahuldamata ning menetluskulud hageja kanda.
Kostja leidis, et auto ei ole lepingutingimustele mittevastav, vaid hageja ise või asja hageja poolt hooldama tellitud isik ei ole järginud asja kasutamisel hoolsusnõudeid. Maakohus jättis hindamata, kas auto ülevaatamine 11. juunil 2007 oli korraline või erakorraline, ning selle, kas võimalik äravoolu trapi luttide ülevaatus oleks võinud olla ka selle ülevaatuse osaks. Maakohus jättis tähelepanuta, et hageja tellis hooldustööd ja lisatööd. Hooldustööd pidid hõlmama ka äravoolu trappide ja luttide kontrolli. Eksperdiarvamuse p-s 4 märgib ekspert, et vee äravoolu kummiluttide seisukord ja okastega täituvus võib selguda pärast nende leidmist mootori ja käigukasti vahelisest ruumist, kuhu mõlemad aknavanni tühjendamise käigus kukkusid. Seega ei saanud ekspert järeldada, et kummilutid olid ummistunud just okastega või et nad üldse olid ummistunud, kuivõrd ekspert ei ole saanud tulenevalt arvamuse pst 4 neid vaadelda. Maakohus on kohaldanud vääralt materiaalõigust, leides, et asi ei vastanud lepingutingimustele VÕS § 217 lg 2 p 6 tähenduses.
5. Hageja vaidles apellatsioonkaebusele vastu ja palus jätta selle rahuldamata ning maakohtu otsuse muutmata. Menetluskulud palus hageja jätta kostja kanda.
6. Tartu Ringkonnakohus tühistas 30. novembri 2009. a otsusega maakohtu otsuse, rahuldas apellatsioonkaebuse ja tegi uue otsuse, millega jättis hagi rahuldamata ning menetluskulud hageja kanda.
Ringkonnakohus ei nõustunud hagejaga, et kostja vastutab hagejale mootori purunemise tõttu tekkinud kahju eest. Hageja väitel rikkus kostja müügilepingut, kuna asjal oli varjatud puudus, milleks oli aknavanni äravoolu avade (kummiluttide) ulatuslik ummistus. A. Leppiku arvamuse kohaselt viis mootori seiskumiseni tõenäoliselt järgmine sündmuste ahel: auto survepesu käigus täitus aknavann veega, kuna vee äravool oli takistatud aku kinnituskoha all oleva äravoolu trapi ja äravoolu kummiluttide ummistuse tõttu. Ummistuse põhjustasid trappi ja luttidesse sattunud okaspuuokkad. Pidurivõimendi paun täitus veega, mis mootori käivitamisel imeti vaakumtoru kaudu automootori silindritesse (toimiku I kd, lk 23). Hageja nimetas nõude materiaalõigusliku alusena VÕS § 217 lg 2 p 6, mille kohaselt ei vasta asi lepingutingimustele, kui tarbijalemüügi puhul ei ole asi seda liiki asjadele tavaliselt omase kvaliteediga, mida ostja võis mõistlikult eeldada, lähtudes asja olemusest ja arvestades asja müüja, tootja, varasema müüja või muu vahendaja poolt asja teatud omaduste suhtes avalikult tehtud avaldusi, eelkõige asja reklaamimisel või etikettidel.
Ringkonnakohtu arvates ei ole vee äravoolu kanalite ummistus umbes pool aastat pärast ostmist käsitatav asja varjatud puudusena. Tegemist oli puudustega asja hooldamisel. Kuna hageja pesi autot survepesuga autopesulas korduvalt (vähemalt neljal korral enne mootori seiskumist), enne kui aknavannide äravool lõplikult ummistus, siis ei saanud olla tegemist varjatud puudusega. Müügihetkel ei olnud aknavannid nii ummistunud, et see oleks põhjustanud mootori seiskumise. Vahemeremaade päritolu okaste leidmine küll viitab võimalusele, et auto aknavanni äravooluavasid ei olnud nõuetekohaselt puhastatud, kuid hageja esitatud tõendite alusel pidi äravooluavade ummistamiseks veel midagi toimuma - aknavannis olev mustus pidi ümber paiknema, muunduma või juurde tekkima. Vastasel korral oleks ummistuse tagajärg pidanud saabuma juba esimesel autopesul pärast ostmist.
Õige on kostja väide, et eksperdiarvamusega ei saa lugeda tõendatuks, et kahju tekitasid okkad, mis olid auto müümise hetkel aknavannis. Ekspert kirjeldab alapealkirja all ıkokkuvõte" tõenäoliselt toimunud sündmuseid. Kuna tegemist ei olnud ringkonnakohtu hinnangul varjatud puudusega, polnud ummistuse põhjus asja lahendamisel tuvastamist vajav asjaolu.
Tegemist polnud VÕS § 217 lg 2 p-s 6 toodud juhuga, mil asi ei vasta lepingutingimustele. Hageja esitatud asjaolud ei anna alust kohaldada ka teisi VÕS § 217 lg-s 2 toodud aluseid. Kuna asi vastas lepingutingimustele ja mootori purunemise tingis eksperdi arvamuse kohaselt tõenäoliselt aknavannide äravoolu kanalite ummistuse tõttu mootorisse sattunud vesi, mis ei ole asja varjatud puudus, vaid asja hooldamisest tekkinud probleem, siis ei vastuta kostja puudustega asja müümise eest hagejale. Asjas esitatud asjaolude alusel puuduvad ka muud müügilepingu rikkumisest tulenevad vastutuse alused.
7. Hageja esitas ringkonnakohtu otsuse peale kassatsioonkaebuse, milles palub ringkonnakohtu otsuse tühistada ning teha uus otsus, millega jätta jõusse maakohtu otsus. Menetluskulud palub hageja jätta kostja kanda.
Kassatsioonkaebuse kohaselt ei ole ringkonnakohus tulenevalt tsiviilkohtumenetluse seadustiku (TsMS) § 442 lg-st 8 hinnanud kõiki hageja esitatud väiteid ega tõendeid ega põhjendanud hageja esitatud väidete ja tõendite ebakohasust hagi rahuldamata jätmisel.
Kostja poolt hagejale üleantud auto ei vastanud lepingutingimustele tulenevalt sellise kasutatud asja olemusest. Kostja reklaamis autot garantiiga, millest hagejal tekkis arusaam, et tegemist on põhjalikult kontrollitud, kvaliteetse, tehniliselt korras ja usaldusväärse kasutatud autoga.
Kostja on nõustunud, et Himaalaja seedri ja merimänni okkad põhjustasid auto mootoririkke. Samas ei ole ringkonnakohus sellist kostja seisukohta arvesse võtnud ega põhjendanud, miks ei analüüsitud Itaalias tehtud korralise hoolduse seost tekkinud rikkega. Ringkonnakohus rikkus oluliselt menetlusõiguse normi, kui jättis Itaalia Audi esinduses tehtud korralise hoolduse hindamata, kuna ringkonnakohus on jätnud hagi rahuldamata põhjusel, et pärast auto müüki ei ole tehtud nõuetekohast hooldust.
Kui aknavann oleks üle vaadatud ja puhastatud Itaalias tehtud korralise hoolduse käigus, siis ei oleks auto aknavannis olnud sedavõrd suurt kogust Himaalaja seedri ja merimänni okkaid, mis neli kuud pärast auto ostmist põhjustasid mootoririkke. Ekspert ei tuvastanud muud olulist põhjust ummistuse tekkel kui Himaalaja seedri ja merimänni okkad.
OÜ Reval Auto on 17. detsembril 2007 märkinud vastuseks hagejale, et vee äravoolu luttide seisundit kontrollitakse korralise hoolduse käigus. Auto ostujärgsel kontrollimisel seda ei kontrollita. Hageja lasi teha OÜ-s Reval Auto müügijärgse kontrolli ja pisiremonttöid, mitte korralist hooldust. Itaalias auto korralise hoolduse käigus oleks pidanud eemaldatama okkad aknavannist. Väheusutav on, et auto aknavanni kogunes mõne kuuga pärast korralist hooldust niivõrd suur kogus Himaalaja seedri ja merimänni okkaid, et need põhjustasid pool aastat pärast korralist hooldust aknavanni ummistuse ja mootoririkke.
Hageja süüks ei saa panna okaste ümberpaiknemist, mil need lõplikult ummistasid vee äravoolu kummilutid, kuna okaste ümberpaiknemine auto kasutuse ajal oli vältimatu füüsikaline mõju. Tegemist on varjatud puudusega, kuna asjaolu, et aknavanni äravoolu ummistus võib põhjustada mootoririkke, on erakordne juhus. Ringkonnakohus ei ole põhjendanud VÕS § 218 lg 2 kohaldamata jätmist, millele hageja on pidevalt tuginenud. Väär on ringkonnakohtu seisukoht, et tegemist pole varjatud puudusega. Ringkonnakohus on sellisele seisukohale jõudnud tõendite väära hindamise ja osa tõendite hindamata jätmise tõttu. Kuna autole oli tehtud Itaalias korraline hooldus enne mootoririket, mille käigus oleks pidanud aknavanni puhastama, siis on alusetu väita, et tegu ei olnud varjatud puudusega, kuna just välismaise päritoluga okkad põhjustasid ummistuse.
8. Kostja vaidleb kassatsioonkaebusele vastu ja palub jätta see läbi vaatamata või rahuldamata ning menetluskulud hageja kanda.
9. Kolleegium leiab, et ringkonnakohtu otsus tuleb TsMS § 692 lg 1 p-de 1 ja 2 alusel tühistada materiaalõiguse normi väära kohaldamise ning menetlusõiguse normi olulise rikkumise tõttu ja asi tuleb saata TsMS § 691 p 2 alusel samale ringkonnakohtule uueks läbivaatamiseks.
10. Tulenevalt VÕS § 365 lg-st 1 võib liisinguvõtja esitada otse müüja vastu liisinguandja kui ostja nõude, mis tekib sellest, et müüja rikub liisinguandjaga sõlmitud müügilepingut. Sellist nõuet esitades on liisinguvõtjal kõik ostja õigused ja kohustused, välja arvatud eseme eest maksmise kohustus ja õigus nõuda eseme omandi üleandmist. Pooled ei vaidle selle üle, et hageja on tarbija VÕS § 34 mõttes ning et hageja saab tugineda tarbijalemüügi sätetele.
11. Pooled vaidlevad selle üle, kas hagejale üleantud auto vastas lepingutingimustele või mitte. Hageja väitel ei vastanud üleantud auto lepingutingimustele tulenevalt sellise kasutatud asja olemusest. Kostja reklaamis autot garantiiga, millest hagejal tekkis arusaam, et tegemist on põhjalikult kontrollitud, kvaliteetse, tehniliselt korras ja usaldusväärse kasutatud autoga. Auto aknavannis oli suur kogus Himaalaja seedri ja merimänni okkaid, mis põhjustasid vee äravoolu trapi ja äravoolu kummiluttide ummistuse ja mootoririkke. Hageja arvates on tegemist varjatud puudusega. Kostja sellega ei nõustu. Ringkonnakohus leidis, et kuna hageja pesi autot survepesuga autopesulas korduvalt (vähemalt neljal korral enne mootori seiskumist), enne kui aknavannide äravool lõplikult ummistus, siis ei saanud olla tegemist varjatud puudusega. Tegemist oli ringkonnakohtu arvates puudusega asja hooldamisel.
12. VÕS § 217 lg 2 p 6 kohaselt ei vasta asi muu hulgas lepingutingimustele, kui tarbijalemüügi puhul ei ole asi seda liiki asjadele tavaliselt omase kvaliteediga, mida ostja võis mõistlikult eeldada, lähtudes asja olemusest ja arvestades asja müüja, tootja, varasema müüja või muu vahendaja poolt asja teatud omaduste suhtes avalikult tehtud avaldusi, eelkõige asja reklaamimisel või etikettidel. Pooled ei vaidle selle üle, et tegemist oli kasutatud autoga. Kasutatud asjade puhul tuleb kolleegiumi arvates arvestada sellega, et asja senisest tavapärasest kasutamisest tingitud kulumine ja sellega kaasnevad puudused, mida sarnastel uutel asjadel ei esine, ei kujuta endast veel lepingutingimustele mittevastavusi. Samas tuleb lepingutingimustele mittevastavust jaatada siis, kui asjal on puudusi, mida müüdud asjaga võrreldavatel kasutatud asjadel tavaliselt ei esine. Maakohtu otsuse kohaselt nähtub Audi ametliku maaletooja OÜ Reval Auto Tallinn juhatuse liikme Villu Vackermanni vastusest, et neil ei ole informatsiooni analoogsete juhtumite kohta. Kasutatud asjade puhul võib asja puudus olla tekkinud ka mittenõuetekohase hoolduse tagajärjel. Kuna asjas on tuvastatud eksperdiarvamuse alusel, et okkad olid pärit puudelt, mida Eestis ei kasva, olid okkad aknavannis olemas eelduslikult juba asja üleandmise hetkel.
Kolleegium nõustub hagejaga, et kui auto hooldusraamatusse oli märgitud, et autole on teh tud enne Itaalias korraline hooldus, ning kui kostja reklaamis autot garantiiga, võis hageja mõistlikult võttes eeldada, et tegemist on kontrollitud, kvaliteetse ja korras kasutatud autoga. Andes eeltoodud asjaoludel hagejale üle auto, mille aknavann ja vee äravoolu kummilutid olid täitunud okastega, mis olid pärit okaspuudelt, mida Eestis ei kasva, andis kostja hagejale üle varjatud puudusega ehk lepingutingimustele mittevastava asja VÕS § 217 lg 2 p 6 mõttes. Väär on seega ringkonnakohtu järeldus, et autol ei saanud esineda varjatud puudust. Asja uuel läbivaatamisel tuleb ringkonnakohtul mh võtta seisukoht, kas okaste olemasolu aknavannis ja vee äravoolu kummiluttides on põhjuslikus seoses tekkinud ummistusega ja selle tagajärjel tekkinud mootoririkkega. Selleks tuleb vastata küsimusele, kas ka ilma okasteta oleks tekkinud ummistus, mis tõi kaasa aknavanni täitumise veega ja mootoririkke.
13. Kostja on apellatsioonkaebuses väitnud, et ekspert ei ole eksperdiarvamuse p-st 4 tulenevalt saanud vaadelda kummilutte. Sellele kostja väitele ringkonnakohus vastanud pole. Samuti on kostja apellatsioonkaebuses väitnud, et hageja lasi teha 11. juunil 2007 autole hoolduse, mis pidi hõlmama ka vee äravoolu trappide ja luttide kontrolli. Ka sellele väitele pole ringkonnakohus vastanud. Ka maakohus pole tuvastanud, mis liiki hooldus hageja autole 11. juunil 2007 tehti. Kuna ringkonnakohus pole kõigile kostja apellatsioonkaebuses esitatud väidetele TsMS § 654 lg 5 alusel vastanud ning Riigikohus on TsMS § 688 lg 4 järgi seotud alama astme kohtute tuvastatud faktiliste asjaoludega ega uuri TsMS § 688 lg 5 järgi ise tõendeid, tuleb ringkonnakohtu otsus tühistada ja saata asi ringkonnakohtule uueks läbivaatamiseks, võttes arvesse Riigikohtu juhiseid. Ringkonnakohus peab asja uuel läbivaatamisel võtma muu hulgas seisukoha kostja apellatsioonkaebuses esitatud väidete kohta.
14. Kui asja uuel läbivaatamisel ringkonnakohus tuvastab, et kahju tekkis osaliselt hagejast tulenevatel asjaoludel, annab see aluse VÕS § 139 lg 1 kohaldamiseks. Selliseks asjaoluks võib muu hulgas olla ka see, kui hageja lasi 11. juunil 2007 teha autole korralise hoolduse, kus tuli kontrollida ka vee äravoolu trappe ja lutte.
15. Menetluskulude jaotus määratakse kindlaks asja uuel läbivaatamisel sõltuvalt selle tulemusest.
16. Hageja kassatsioonkaebuse osalise rahuldamise tõttu tuleb talle TsMS § 149 lg 4 esimese lause alusel tagastada kassatsioonikautsjon.
Ants Kull, Henn Jõks, Lea Laarmaa


Riigieelarvest paljulapseliste ja vähekindlustatud perede noorte huvihariduse ja huvitegevuse toetuse andmise kord – Riigi Teataja
Riigieelarvest paljulapseliste ja vähekindlustatud perede noorte huvihariduse ja huvitegevuse toetuse andmise kord - sisukord
§ 3 Huvihariduse ja huvitegevuse toetus
§ 6 Toetuse taotlemine ja menetlemine
RT IV, 29.12.2018, 56
Vastu võetud 18.12.2018 nr 37
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 1 punkti 5 alusel ja arvestades noorsootöö seaduse § 15¹ kohaselt antava toetuse kasutamise põhimõtteid
Määrusega kehtestatakse rahvastikuregistri andmetel Maardu linnas elavate 7–19-aastaste noorte huvihariduses või huvitegevuses osalemise toetamiseks noorsootöö seaduse § 15¹ kohaselt Maardu linna eelarvesse eraldatud vahenditest huvihariduse ja huvitegevuse toetuse andmise kord (edaspidi kord).
1) huvikool on Eesti Hariduse Infosüsteemis registreeritud munitsipaal- või erahuvikool, mis pakub täiendavaid võimalusi hariduse omandamiseks ja isiksuse arenguks ning kus õpe toimub üldhariduskoolide õppetegevusest vabal ajal. Huvikoolis omandatakse huviharidus;
2) huvitegevus on süsteemne juhendatud tegelemine vaba tahte alusel üldhariduskoolide õppetegevusest vabal ajal, et omandada teadmisi ja oskusi valitud huvialal ning mis pakutakse juriidilise isiku või füüsilisest isikust ettevõtja poolt;
3) paljulapseline pere on pere, kus on vähemalt kolm alaealist last;
4) vähekindlustatud pere on isik või pere, kelle ühe kuu sissetulek esimese pereliikme kohta jääb alla kolmekordse riikliku toimetulekupiiri. Pere teise ja iga järgneva liikme sissetuleku piiriks on 75% pere esimese liikme sissetuleku piirist.
§ 3. Huvihariduse ja huvitegevuse toetus
Huvihariduse ja huvitegevuse toetus on toetus, mida makstakse 7–19-aastaste noortele või alaealise lapse (edaspidi laps) seaduslikule esindajale süsteemse ja juhendatud huvihariduse ja huvitegevuse kättesaadavuse ja mitmekesisuse parandamiseks.
2) laps või noor, kes käib huvikoolis või osaleb huvitegevuses on pärit paljulapselisest või vähekindlustatud perest.
Toetuse suuruse ühe lapse või noore kohta kehtestab Maardu Linnavalitsus (edaspidi linnavalitsus) lähtuvalt riigieelarvest eraldatud toetuse suurusest. Toetust makstakse jaanuar - juuni ja september – detsember ajavahemiku eest.
§ 6. Toetuse taotlemine ja menetlemine
(1) Toetuse taotlemiseks esitab lapse seaduslik esindaja või täisealine noor linnavalitsusele vormikohase taotluse. Taotluse vormi kinnitab linnavalitsus.
(2) Taotlust saab esitada iga kuu, kuid mitte hiljem kui kulutuse tegemisest või huvikoolis või huvitegevuses osalemisest on möödunud 2 kalendrikuud.
(3) Linnavalitsuse sotsiaalabi osakond kontrollib esitatud taotluse nõuetekohasust ning taotleja nõuetele vastavust. Vajadusel võib taotluse menetlemisel nõuda taotlejalt täiendavaid dokumente.
(4) Otsuse toetuse maksmise või maksmisest keeldumise kohta teeb linnavalitsuse sotsiaalabi osakonna juhataja 10 tööpäeva jooksul taotluse ja täiendavate dokumentide laekumisest.
Toetuse saaja on kohustatud kasutama toetust sihtotstarbeliselt:
(1) Linnavalitsusel on õigus kontrollida lapse või noore huvikoolis õppimist või huvitegevuses osalemist ja kulutuste tegemist.
(2) Käesoleva korra sätete rikkumise korral on linnavalitsusel õigus alusetult makstud toetus tagasi nõuda.
(2) Määrust rakendatakse alates 01.01.2019. a.


19. jaanuar 2018 09:00
Kersti Puuri tutvustab muudatusi õigusaktides
Uus „Rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise seadus”
17.11.2017 avaldati Riigi Teatajas 26.10.2017 vastu võetud uus „Rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise seadus” (RT I 17.11.2017), mis asendab varasema, 19.12.2007 vastu võetud seaduse. Uus seadus jõustus 27.11.2017. Uues seaduses on muudetud muuhulgas nende isikute loetelu, kelle majandus-, kutse- ja ametitegevuses seadust kohaldatakse. Näiteks varasemalt kohaldati seadust kauplejatele kaubandustegevuse seaduse tähenduses, kui neile tasutakse sularahas üle 15 000 euro või võrdväärne summa muus vääringus. Uut seadust aga kohaldatakse kauplejatele, kui neile tasutakse või nad tasuvad sularahas üle 10 000 euro või sellega võrdväärse summa muus vääringus. Samuti kohaldatakse uut seadust ka virtuaalvääringuga tegelevatele isikutele ning piiriülest sularaha ja väärtpaberite veo teenust osutavatele ettevõtjatele. Sarnaselt varasemaga kohaldatakse nimetatud seadust audiitorite ja raamatupidamisteenuse pakkujate majandus-, kutse- ja ametitegevuses.
Seoses uue rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise seadusega on tehtud mitmeid väiksemaid muudatusi ka teistes nimetatud seadust puudutavates seadustes ja määrustes, näiteks krediidiasutuste seaduses, korruptsioonivastases seaduses, väärtpaberituru seaduses, hasartmänguseaduses jms. Samuti võeti 27.11.2017 vastu siseministri määrus nr 42 „Rahapesu andmebüroole esitatava teate sisu ja vorm ning teate esitamise juhend” (RT I 01.12.2017), millega kehtestati rahapesu andmebüroole esitatava teate vorm ja teate esitamise juhend.
Muudatused kindlustustegevuse seaduses
17.11.2017 avaldati Riigi Teatajas 26.10.2017 vastu võetud „Kindlustustegevuse seaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seadus” (RT I 17.11.2017). Avaldatud muudatused jõustuvad suuremas osas 23.02.2018, kuid osaliselt juba 27.11.2017 ja 03.01.2018. Peamine muudatus on seotud mõiste „kindlustusvahendus” asendamisega mõistega „kindlustuse turustamine”. Uue mõiste selgitamiseks on ümber sõnastatud kindlustustegevuse seaduse § 5. Muudatustega kaasneb ka muid sisulisi muudatusi, näiteks kindlustuse turustajale ettenähtud nõuded, kuid ka näiteks tingimus, et Eestis asutatud ja Finantsinspektsioonilt tegevusloa saanud kindlustusandja peakontor peab olema Eestis.
Eelnevast tulenevalt on väiksemad muudatused ka finantsinspektsiooni seaduses, kogumispensionide seaduses, tulumaksuseaduses ja võlaõigusseaduses seoses kindlustuslepingutega.
Muudatused liiklusseaduses seoses teekasutustasu kasutusele võtmisega
20.12.2017 jõustus oluline liiklusseaduse muudatus, mille raames täiendati liiklusseadust peatükiga 121 „Teekasutustasu” (RT I 04.07.2017). Teekasutustasu on rahaline kohustus, mille tasumine annab isikule õiguse kasutada üle 3500-kilogrammise täismassiga veoautoga ja selle haagisega avalikult kasutatavat teed kindla ajavahemiku jooksul. Teekasutustasu määr sõltub veoauto ja selle haagise täismassidest, telgede arvust ning veoauto heitgaasiklassist, vastavalt liiklusseaduse § 1903 sätestatule. Liiklusseaduse § 1904 lg 1 kohaselt on teekasutustasu tasumise kohustus veoauto omanikul. Kui liiklusregistrisse on kantud veoauto vastutav kasutaja, on teekasutustasu tasumise kohustus vastutaval kasutajal.
01.12.2017 avaldati Riigi Teatajas majandus- ja taristuministri 28.11.2017 määrus nr 66 „Teekasutustasu ja teenustasu tasumise ning tagastamise kord”, millega määratakse ära teekasutustasu ja teenustasu tasumise viisid, teekasutustasu tasumisel esitatavad andmed ja teekasutustasu tagastamise taotluse nõuded.
Muudatused makseasutuste ja e-raha asutuste seaduses
07.12.2017 avaldati makseasutuste ja e-raha asutuste seaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seadus (RT I 07.12.2017), mis toob kaasa muudatused makseasutuste ja e-raha asutuste seaduses. Nimetatud seadusega reguleeritakse makseteenuste ja e-raha teenuste osutamist, makseasutuste ja e-raha asutuste tegevust ning vastutust ja järelevalvet nende asutuste üle. Muudatused on näiteks seotud sellega, mis on makseteenuste hulgast välistatavad tehingud ehk mida makseteenusena ei käsitata ja millele nimetatud seaduses sätestatut ei kohaldata. Samuti on muutunud erandite taotlemine ja teises lepinguriigis filiaali asutamine ning piiriüleste teenuste osutamise tingimused. Tehtud muudatused jõustuvad 13.01.2018.
Seoses muudatustega makseasutuste ja e-raha asutuste seaduses, toimuvad väiksemad muudatused ka finantsinspektsiooni seaduses ja võlaõigusseaduses.
Muudatused põhivara sisendkäibemaksu korrigeerimisel seoses sõiduautode ettevõtluses kasutamise osatähtsusega
Rahandusministri 30.03.2004 määruse nr 39 „Osaliselt mahaarvatud sisendkäibemaksu ümberarvutuse käibedeklaratsioonis kajastamise kord ja soetatud põhivara ning selle tarbeks soetatud kauba või saadud teenuse sisendkäibemaksu korrigeerimise kord” suhtes avaldati 24.11.2017 muudatused, mille kohaselt tuleb sõiduauto ettevõtluses kasutamise osatähtsusel arvestada lisaks käibemaksuseaduse § 29 lõikes 4 ning § 30 lõikes 4 sätestatule ka § 30 lõigetes 7 ja 8 sätestatud erisusi. Käibemaksu seaduse § 30 lg 7 ja lg 8 reguleerivad seda, millisel juhul ei kohaldata sama paragrahvi lõikes 3 nimetatud piirangut, mille kohaselt ettevõtluses kasutatava sõiduauto soetamisel või kasutuslepingu alusel kasutamisel ning sellise sõiduauto tarbeks kaupade soetamisel ja teenuste saamisel arvatakse arvestatud käibemaksust maha 50 protsenti sisendkäibemaksust. Nii määruse kui ka käibemaksuseaduse viidatud muudatused jõustusid 01.01.2018.
Muudatused Vabariigi Valitsuse 15.09.2016 määruses nr 102 „Regionaalsete investeeringutoetuste programmi vahenditest toetuse taotlemise, andmise, kasutamise ning tagasinõudmise tingimused ja kord”
10.11.2017 jõustusid muudatused Vabariigi Valitsuse 15.09.2016 määruses nr 102 „Regionaalsete investeeringutoetuste programmi vahenditest toetuse taotlemise, andmise, kasutamise ning tagasinõudmise tingimused ja kord” (RT I, 07.11.2017). Määrusega reguleeritakse regionaalsete investeeringutoetuste programmi vahenditest toetuse taotlemist, andmist, kasutamist ja tagasinõudmist. Programmi eesmärk on investeeringute kaudu parandada maakonna tasandi teenuste kättesaadavust ja kvaliteeti ning kohaliku tasandi teenuste säästlikumat korraldamist. Suurimad muudatused on tehtud nimetatud määruse § 5 suhtes, milles reguleeritud toetuste ja omafinantseeringu suurust ja taotluste arvu, ja § 9 suhtes, mis reguleerib taotluste esitamise tähtaega ja nõudeid. Näiteks kui varasemalt oli maksimaalne toetuse summa 80 000 eurot, siis 10.11.2017 jõustunud muudatustega on maksimaalne toetuse summa 120 000 eurot ning minimaalne 20 000 eurot. Samuti on muutunud taotluste esitamise tähtaeg, mis varem oli 15. jaanuar, kuid nüüd 1. märts.
Muudatused välislähetusse saatmisel kaasasoleva perekonnaliikme eest välislähetustasu suurendamise ja maksmise korras
14.11.2017 avaldati Riigi Teatajas Vabariigi Valitsuse 19.12.2012 vastu võetud määruse nr 115 „Ametniku pikaajalisse välislähetusse saatmise kord, lähetustasu lähtesummad ning lähetustasu arvutamise ja maksmise kord, lähetuskulude hüvitamise tingimused ja kord, hüvitatavate ravikulude loetelu, kaasasoleva perekonnaliikme eest välislähetustasu suurendamise ja maksmise kord ning abikaasatasu maksmise tingimused ja kord” muudatused (RT I, 14.11.2017), mis jõustuvad 01.02.2018, ja mille kohaselt muutub kõrgemaks kaasasolevate perekonnaliikmete eest makstava lähetustasu suurendamise protsent. Näiteks ametnikuga kaasas oleva mittetöötava abikaasa eest suurendatakse ametniku lähetustasu 70 protsenti senise 25 protsendi asemel.
Sarnased muudatused on Vabariigi Valitsuse 14.12.2006 määruses nr 256 „Välislähetustasu ja abikaasatasu maksmise ning teenistuja kulude katmise kord” (RT I, 14.11.2017).
Muudatused apostilli taotlemises, väljastamises ja kontrollimises
28.11.2017 avaldati Riigi Teatajas muudatused justiitsministri 27.11.2009 määruses nr 38 „Eesti avaliku dokumendi tunnistuse ehk apostilliga kinnitamise ja kehtetuks tunnistamise kord” (RT I 28.11.2017) ja justiitsministri 31.12.2009 määruses nr 51 „Tunnistuste (apostillide) registri põhimäärus” (RT I 28.11.2017). Muudatused on seotud e-apostilliregistri ja e-apostilli kasutusele võtmisega alates 01.12.2017. Need lihtsustavad apostillide taotlemist, väljastamist ja kontrollimist ning dokumentide riikidevahelist ringlust.
Kersti Puuri, Iuring Õigusbüroo juht
URL: http://www.raamatupidaja.ee/uudised/2018/01/18/muudatused-oigusaktides


Liidu ettepanekud uuele ühisveevärgi- ja kanalisatsiooniseaduse eelnõule - Omanikud
Omanike Keskliit saatis ettepanekud ühisveevärgi- ja kanalisatsiooniseaduse (ÜVVKS) eelnõule.
Lp minister Siim Kiisler
Eesti Omanike Keskliit toetab uue seaduseelnõu väljatöötamist, kuna tegemist on omanikele väga olulise teenusvaldkonnaga ning eelnõu on senisest oluliselt põhjalikum ja regulatiivsem, mis puudutab teenuste osutamist ja hinnakujundust. Kohati on seadus isegi liiga kasuistlik ja detailne, mistõttu iga tulevane pisimuudatus vajab seadusandja sekkumist. EOKL on siiski mitmed märkused ja ettepanekud, mida palume eelnõu osas arvestada.
1. Liitumispunkti asukoht ja selle määratlus on omanike jaoks keskse tähendusega. Leiame, et senine praktika, kus liitumispunkt asub väljaspool kinnistu piire pole õige ja see tekitab palju õiguslikke probleeme. Praktikas asuvad kinnistu liitumised avaliku võrguga kinnistu piiril ja seetõttu peaks ka vee- ja kanalisatsiooni puhul sätestama §-s 4 põhimõtte, et veevärgi- ja kanalisatsiooniteenust tarbiva isiku liitumispunkt asub tema kinnisasja ja avalikult kasutatava maa piiril. Juhul, kui veevärgi- ja kanalisatsiooniteenust kasutaval kinnisasjal puudub ühine piir avalikult kasutatava maaga, siis määratakse liitumispunkti asukoht vee-ettevõtja ja kinnisasja omanike, kelle maad veevärgi ja kanalisatsioonivõrk läbib, kokkuleppega. Juhul, kui vee-ettevõtja ja kinnisasja omanikud nimetatud kokkulepet ei saavuta, siis määrab liitumispunkti kohaliku omavalitsuse üksus oma korraldusega 3 kuu jooksul peale kokkuleppest huvitatud isikult vastavasisulise taotluse saamist. Omanike jaoks on oluline, et kohalikule omavalitsusele oleks ka sätestatud tähtaeg vastava taotluse lahendamiseks.
Kui liitumispunkt asub väljaspool kinnistu piiri, siis puudub omanikul õiguslik alus selles osas tehnorajatise omamiseks väljaspool oma kinnistut või tuleks selle meetri pärast seada servituut. Kui omaniku omavõrk asub võõral maal, siis tekib probleem, kuidas ta saab seda võrguosa korrashoida ja renoveerida. Liitumispunkti määramisel kinnistu piirile peab lisama ka vastava tagasiulatuva rakendussätte. Samuti ei ole vastuvõetav ja korrektne §4 lg 4 lahendus – kohaliku omavalitsuse korraldusega ei saa tekkida kolmanda isiku (maaomaniku) talumiskohustust, sest selle tekkimiseks tuleb seda servituut või sundvaldus vastavat seadusega reguleeritud menetlust järgides.
2. Eelnõu peab sätestama selge põhimõtte, et võõrale maale tohib veevärki ja kanalisatsiooni rajada kokkuleppel maaomanikuga ja selleks tuleb seada eelnevalt servituut või vajadusel sundvaldus, kui rajatis on avalikes huvides. Täiesti arusaamatu ja vastuvõetamatu on eelnõu §35 lg sätestatud abstraktne maaomaniku kohustus seada servituut vee-ettveõtja kasuks. Ühel poolt jääb lahtiseks, mis tingimustel see servituut seatakse ja teisalt on selge, et selline rajatis on võõrale maale tekkinud ebaseaduslikult, mille legaliseerimiseks ei saa olla omanikul kohustust.
3. Seaduseelnõu peaks ühisveevärgi – ja kanalisatsiooni arendamise määratlema kohaliku omavalitsuse kohustusena eesmärgiga tagada teenuse kättesaadavus tiheasustusalal. Hetkel jääb sõnastusest mulje, et omavalitsus korraldab seda juhul kui seda oluliseks peab (vt §12). Arvestades osade arendusprojektide kurba ajalugu, peab seadus sätestama omavalitsuse kohustuse tagada üldteenusteks vajaliku taristu rajamine, kui planeering on kinnitatud.
Muud märkused-ettepanekud
4. Eelnõu §3 lg 3 tõlgendab vääralt asjaõigusseaduse §107 ühendamise mõistet. Vaevalt, et kahe toru ühendamine saaks kaasa tuua omandi muutust seaduse alusel.
5. Eelnõu §13 lg 3 – mis liiki kaebuse ja menetlusega on tegemist, st sellest sõltub kaasamine, tähtajad, vormistamine jne?
6. Eelnõu §17 lg 3 – liitumistasu peaks saama tagasi ikka see isik, kes vastava kulu kandis.
7. Eelnõu §21 lg2 – kui vee-ettevõtjaga on sõlmitud leping, siis miks tal peaks olema õigus ennetähtaegselt teenuse osutamist peatada või lõpetada või siis peaks need küsimused olema lepingus kokku lepitud.
8. Eelnõu §25 lg 10 – teenuslepingute sõlmimisel tuleb järgida tsiviilõiguse üldist korda lepingute sõlmimisel, mis eeldab mõlema poole tahteavaldust.
9. Eelnõu §33 lg 8 – peame ebaproportsionaalselt piiravaks esitada teenuse ostmise lõpetamiseks mingeid kinnituskirju.
10. Eelnõu §35 – tuletõrjevee kasutamises osas vajab täpsemat sätestamist, kes selle tarbitud vee eest siis tasub, st ebaõiglane oleks seda kulu jagada teiste tarbijatega (seda eriti olukorras, kus hoone võis olla kindlustatud). Vastavalt peaks see kulurida kajastuma ka vee-ettevõtja raamatupidamises (§22).
11. Eelnõu §38 lg 1 p 6 – seadus võiks ka lahti seletada, mis asi on abonenttasu.
12. Eelnõu §40 peaks sisaldama ühe toetuse võimaliku liigina ka liitumistasu toetuse (§14). Olukorras, kus paljud majapidamised ei saa kasutada ühisveevärgi ja kanalisatsiooniteenuseid ja EL silmis on Eestil selles osas suur mahajäämus, on kohaliku omavalitsuse ülesanne ka oma kogukonna abivajavaid liikmeid rahaliselt toetada.
13. Eelnõu §41 – täpsustamist vajab, kui tihti võib vee-ettevõtja hinna muutmist taotleda? Teeme ettepaneku, et hinna kooskõlastamisele oleks kaasatud ka tarbijate (omanike) kohalikud esindusühendused, kellelt küsitakse seisukohta.
Eelnõud saate lugeda siit.
Eelnõu seletuskirja saate lugeda siit.