text:
Euroopa Kohtu (teine koda) otsus, 10. jaanuar 2006.
Euroopa Ühenduste Komisjon versus Euroopa Liidu Nõukogu.
Tühistamishagi - Nõukogu otsus 2003/106/EÜ, mis käsitleb Rotterdami konventsiooni heakskiitmist - Eelnevalt teatatud nõusoleku protseduur - Ohtlikud kemikaalid ja pestitsiidid rahvusvahelises kaubanduses - Õigusliku aluse valik - EÜ artiklid 133 ja 175.
Kohtuasi C-94/03.
Kohtuasi C-94/03
Tühistamishagi – Nõukogu otsus 2003/106/EÜ, mis käsitleb Rotterdami konventsiooni heakskiitmist – Eelnevalt teatatud nõusoleku protseduur – Ohtlikud kemikaalid ja pestitsiidid rahvusvahelises kaubanduses – Õigusliku aluse valik – EÜ artiklid 133 ja 175
1. Institutsioonide aktid – Õigusliku aluse valik – Kriteeriumid – Ühenduse õigusakt, mis taotleb kahte eesmärki või millega reguleeritakse kahte valdkonda
2. Rahvusvahelised lepingud – Sõlmimine – Rotterdami konventsioon
(EÜ artikkel 133, EÜ artikli 175 lõige 1 ja EÜ artikli 300 lõike 2 esimene lõik ja lõike 3 esimene lõik)
1. Ühenduse õigusakti, sh sellise õigusakti, mis võetakse vastu rahvusvahelise lepingu sõlmimiseks, õigusliku aluse valik peab põhinema kohtulikult kontrollitavatel objektiivsetel teguritel, mille hulka kuuluvad eelkõige õigusakti eesmärk ja sisu.
Kui ühenduse õigusakti kontrollimise käigus selgub, et see taotleb kahte eesmärki või et sellega reguleeritakse kahte valdkonda ning üks neist on määratletav peamise või ülekaalukana, samas kui teine on kõrvalise tähtsusega, peab õigusaktil olema üksainus õiguslik alus, st peamise või ülekaaluka eesmärgi või valdkonna tõttu nõutav õiguslik alus. Seevastu erandina peab õigusakt, juhul kui sellel on mitu lahutamatult seotud eesmärki või valdkonda, ilma et mõni neist oleks teisega võrreldes teisejärguline või kaudne, põhinema vastavatel erinevatel õiguslikel alustel. Kahe õigusliku aluse kasutamine on siiski välistatud juhul, kui ühe ja teise õigusliku aluse jaoks ettenähtud menetlused on ühildamatud ja/või juhul, kui õiguslike aluste kumuleerumine võib kahjustada parlamendi õigusi.
(vt punktid 34–36 ja 52)
2. Rotterdami konventsioonil teatavate ohtlike kemikaalide ja pestitsiidide rahvusvahelises kaubanduses rakendatava eelnevalt teatatud nõusoleku protseduuri rakendamise kohta on nii sellega taotletavaid eesmärke kui ka sisu silmas pidades kaks lahutamatult seotud reguleerimisvaldkonda, millest üks kuulub ühise kaubanduspoliitika ja teine inimeste tervise ja keskkonnakaitse valdkonda, ilma et üht neist saaks teisega võrreldes pidada teisejärguliseks või kaudseks. Otsus 2003/106, mis käsitleb selle konventsiooni heakskiitmist Euroopa Ühenduse nimel, oleks pidanud põhinema kahel vastaval õiguslikul alusel, st EÜ artiklil 133 ja EÜ artikli 175 lõikel 1 koostoimes EÜ artikli 300 asjakohaste sätetega.
Selles suhtes tuleb esiteks märkida, et tuginemine korraga EÜ artiklile 133 ja EÜ artikli 175 lõikele 1 ei ole välistatud nende kahe õigusliku aluse jaoks ettenähtud menetluste ühildamatuse tõttu. Rotterdami konventsioon ei kuulu selliste lepingute kategooriasse, mille vastuvõtmiseks on EÜ artikli 133 lõike 5 kohaselt vajalik nõukogu ühehäälne otsus, mistõttu EÜ artikli 133 täiendaval kasutamisel ei oleks käesoleval juhul mingisugust mõju nõukogus kohaldatavatele hääletusreeglitele, kuna viimati nimetatud säte näeb põhimõtteliselt samamoodi nagu ka EÜ artikli 175 lõige 1 ette kvalifitseeritud häälteenamuse kasutamise. Teiseks ei kahjusta tuginemine korraga EÜ artiklile 133 ja EÜ artikli 175 lõikele 1 ka parlamendi õigusi, kuna esimene neist koostoimes EÜ artikli 300 lõike 3 esimese lõiguga ei näe kaubanduspoliitika valdkonda kuuluvate lepingute sõlmimisel ette eelnevat parlamendiga konsulteerimist, kuid teine seevastu nõuab seda.
Sellest lähtuvalt tuleb otsus 2003/106 tühistada, kuna see põhineb üksnes EÜ artikli 175 lõikel 1 koostoimes EÜ artikli 300 lõike 2 esimese lõigu esimese lause ja lõike 3 esimese lõiguga.
(vt punktid 51–54 ja 56)
10. jaanuar 2006(*)
Kohtuasjas C‑94/03,
mille esemeks on 28. veebruaril 2003 EÜ artikli 230 alusel esitatud tühistamishagi,
Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: G. Zur Hausen, L. Ström van Lier ja E. Righini, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,
Euroopa Liidu Nõukogu, esindajad: B. Hoff-Nielsen ja M. Sims-Robertson, hiljem M. Sims-Robertson ja K. Michoel,
keda toetasid:
Prantsuse Vabariik, esindajad: G. De Bergues, F. Alabrune ja E. Puisais, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,
Madalmaade Kuningriik, esindajad: H. G. Sevenster ja S. Terstal ning N. A. J. Bel,
Austria Vabariik, esindaja: E. Riedl, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,
Soome Vabariik, esindaja: T. Pynnä, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,
Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik, esindaja: R. Caudwell, keda abistas barrister A. Dashwood, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,
Euroopa Parlament, esindajad: C. Pennera ja M. Moore, hiljem M. Moore ja K. Bradley, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,
koosseisus: koja esimees C. W. A. Timmermans (ettekandja) ning kohtunikud J. Makarczyk, C. Gulmann, P. Kūris ja J. Klučka,
arvestades kirjalikus menetluses ja 7. aprilli 2005. aasta kohtuistungil esitatut,
olles 26. mai 2005. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
1 Euroopa Ühenduste Komisjon taotleb nõukogu 19. detsembri 2002. aasta otsuse 2003/106/EÜ, mis käsitleb Rotterdami konventsiooni teatavate ohtlike kemikaalide ja pestitsiidide rahvusvahelises kaubanduses rakendatava eelnevalt teatatud nõusoleku protseduuri rakendamise kohta heakskiitmist Euroopa ühenduse nimel (ELT 2003, L 63, lk 27; ELT eriväljaanne 11/46, lk 91; edaspidi „vaidlustatud otsus”), tühistamist, kuna see tugineb EÜ artikli 175 lõikele 1, mitte EÜ artiklile 133.
2 Rotterdami konventsiooni (edaspidi „konventsioon”), mis võeti vastu 10. septembril 1988 ja avati sellele järgneval päeval allakirjutamiseks kõikidele riikidele ja piirkondlikele majandusintegratsiooni organisatsioonidele, artikli 1 kohaselt on selle eesmärk „edendada konventsiooniosaliste jagatud vastutust ja ühiseid jõupingutusi teatavate ohtlike kemikaalide rahvusvahelises kaubanduses, et kaitsta inimeste tervist ja keskkonda võimaliku kahjuliku mõju eest ja aidata kaasa nimetatud kemikaalide keskkonnaohutule kasutamisele”. Samas artiklis on täpsustatud, et selle eesmärgi saavutamiseks tuleb „hõlbusta[da] nende [toodete] omadusi käsitlevat teabevahetust, kehtestades kõnealuste kemikaalide impordi ja ekspordi suhtes siseriikliku otsustamisprotsessi ning edastades asjakohased otsused konventsiooniosalistele”.
3 Konventsiooni kohaldamisala käsitleva artikli 3 kohaselt kohaldatakse konventsiooni „keelustatud või rangelt piiratud käitlemisega kemikaalid[e]” ja „eriti ohtlik[e] pestitsiidivormid[e]” suhtes, välja arvatud artikli lõikes 2 loetletud tooted. Konventsiooni kohaldamisalasse kuuluvad tooted on täpsemalt määratletud konventsiooni artiklis 2.
4 Artikli 2 punktidest b ja c tuleneb, et mõistetega „keelustatud” või „rangelt piiratud käitlemisega” „kemikaalid” tähistatakse kemikaale, mille kas „igasugune” või „peaaegu igasugune” „kasutamine […] on inimeste tervise või keskkonna kaitseks ühenduse lõpliku regulatiivmeetmega keelatud”. „Eriti ohtlik pestitsiidivorm” on määratletud punktis d kui „kahjuritõrjeks ettenähtud kemikaal, mis nõuetekohasel kasutamisel lühikese aja möödudes põhjustab ühe- või mitmekordse kokkupuute järel tõsiseid tagajärgi tervisele või keskkonnale”. Sedalaadi toodete suhtes kohaldatav kord on ette nähtud konventsiooni artiklites 5 ja 6.
5 Keelustatud või rangelt piiratud käitlemisega kemikaalide osas on konventsiooni artikli 5 lõigetes 1–3 sisuliselt ette nähtud, et kui konventsiooniosaline on võtnud lõpliku regulatiivmeetme – mis on artikli 2 punktis e määratletud kui „konventsiooniosalise võetud meede, mis ei nõua nimetatud konventsiooniosaliselt edaspidiseid regulatiivtoiminguid ja mille eesmärk on teatava kemikaali keelustamine või selle käitlemise range piiramine” – , peab ta sellest teatama nii kiiresti kui võimalik konventsiooniga loodud sekretariaadile, kes kontrollib, kas saadud teatis sisaldab konventsiooni I lisas nõutud andmeid, mis puudutavad eelkõige asjakohast kemikaali ning selle füüsikalis-keemilisi, toksikoloogilisi ja ökotoksikoloogilisi omadusi, samuti inimeste tervise ja keskkonnaga seotud põhjendusi, mis olid lõpliku regulatiivmeetme vastuvõtmise aluseks. Kui see nõue on täidetud, edastab sekretariaat kõikidele konventsiooniosalistele saadud andmete kokkuvõtte. Vastupidisel juhul teavitab sekretariaat sellest puuduliku teatise esitanud konventsiooniosalist, et viimati nimetatu saadaks talle viivitamatult puuduva teabe. Konventsiooni artikli 5 lõige 4 näeb ette, et sekretariaat edastab iga kuue kuu järel konventsiooniosalistele kokkuvõtte lõigete 1 ja 2 kohaselt saadud andmetest, „kaasa arvatud teabe selliste teatiste kohta, mis ei sisalda kõiki I lisas nõutud andmeid”.
6 Konventsiooni artikli 5 lõike 5 kohaselt „[k]ui sekretariaat on saanud kummastki piirkonnast, mille suhtes kohaldatakse eelnevalt teatatud nõusoleku protseduuri [mida nimetatakse ka „eelnevalt teavitatud nõusoleku protseduuriks”, edaspidi „PIC-protseduur”], vähemalt ühe konkreetset kemikaali käsitleva teatise, mille vastavust I lisa nõuetele ta on kontrollinud, edastab ta need kemikaalide hindamise komiteele. […]”. Sama artikli lõike 6 kohaselt vaatab komitee läbi asjakohases teatises esitatud andmed ja esitab II lisas kehtestatud kriteeriumide alusel – mis puudutavad põhiliselt lõplike regulatiivmeetmete vastuvõtmise aluseid ja põhjendusi ning nende tegelikke või hinnangulisi tagajärgi inimeste tervisele või keskkonnale – konventsiooniosaliste konverentsile soovituse, kas kõnealuse kemikaali suhtes tuleks kohaldada PIC-protseduuri ning kas see tuleks soovitusest tulenevalt lülitada konventsiooni III lisas esitatud nimekirja.
7 Konventsiooni artiklis 6 on eriti ohtlike pestitsiidivormide jaoks ette nähtud samalaadne kord. Artikli lõike 1 kohaselt „[k]ui konventsiooniosaline on arenguriik või üleminekujärgus majandusega riik ning tal esineb probleeme seoses eriti ohtliku pestitsiidivormiga, mida tema territooriumil nõuetekohaselt kasutatakse, võib see riik teha sekretariaadile ettepaneku lülitada eriti ohtlik pestitsiidivorm III lisas esitatud nimekirja”. Artikli lõigetes 2–5 kirjeldatud kord, mida sellisel juhul järgida, sarnaneb üldjoontes käesoleva otsuse punktides 5 ja 6 kirjeldatud korraga, mida kohaldatakse keelustatud või rangelt piiratud käitlemisega kemikaalide suhtes.
8 Konventsiooni artiklites 7 ja 9 on kirjeldatud korda, mida tuleb järgida vastavalt kemikaalide III lisasse lülitamiseks ja sealt väljaarvamiseks, samas kui artiklis 8 on täpsustatud tingimused, mida tuleb järgida kemikaalide, mille suhtes kohaldati enne konventsiooni jõustumist ÜRO Keskkonnaprogrammi (edaspidi „UNEP”) ja ÜRO Toitlus- ja Põllumajandusorganisatsiooni (edaspidi „FAO”) aastal 1989 kehtestatud vabatahtlikku eelnevalt teatatud nõusoleku protseduuri, lülitamiseks samasse lisasse. Konventsioonis ettenähtud PIC-protseduuri on üksikasjalikult kirjeldatud konventsiooni artiklites 10 ja 11, mis käsitlevad vastavalt III lisasse kuuluvate kemikaalide impordi ja ekspordiga seotud kohustusi.
9 Artikkel 10 sätestab:
„1. Konventsiooniosalised rakendavad asjakohaseid õigus- ja haldusmeetmeid, et tagada õigeaegsed otsused III lisas loetletud kemikaalide impordi suhtes.
2. Konventsiooniosalised edastavad sekretariaadile nii kiiresti kui võimalik ja mitte hiljem kui üheksa kuud pärast [artikli 7 lõikes 3 nimetatud] otsustamise juhenddokumendi [mis lisatakse konventsiooniosaliste konverentsi poolt uue kemikaali lülitamisele III lisasse] saatmise kuupäeva asjakohase kemikaali edaspidist importi käsitleva vastuse. Kui konventsiooniosaline seda vastust muudab, esitab ta muudetud vastuse sekretariaadile.
3. Lõikes 2 sätestatud aja möödumisel esitab sekretariaat konventsiooniosalisele, kes ei ole vastust esitanud, vastavasisulise kirjaliku nõudmise. Kui konventsiooniosaline ei tule vastuse esitamisega toime, abistab sekretariaat teda vajaduse korral vastuse koostamisel, et esitada see artikli 11 lõike 2 viimases lauses sätestatud aja jooksul.
4. Lõike 2 kohaselt koostatud vastus sisaldab kas:
a) õigus- ja haldusmeetmetele tuginevat lõplikku otsust:
i) lubada importi;
ii) keelata import; või
iii) lubada importi ainult teatavatel konkreetsetel tingimustel; või
b) vahevastust, mis võib sisaldada:
i) vaheotsust, mis lubab importi teatavatel konkreetsetel tingimustel või ilma nendeta, või mis keelab impordi vaheperioodi jooksul;
ii) seletust, et lõplik otsus on kaalumisel;
iii) taotlust sekretariaadile või lõplikust regulatiivmeetmest teatanud konventsiooniosalisele esitada täiendavaid andmeid;
iv) taotlust sekretariaadile abi saamiseks asjakohase kemikaali hindamisel.
5. Lõike 4 punktides a ja b sätestatud vastus käsitleb III lisas nimetatud kemikaali suhtes määratud kategooriat või kategooriaid.
8. Iga konventsiooniosaline teeb käesoleva artikli kohaselt koostatud vastuse kättesaadavaks oma pädevusalas olevatele asjaomastele isikutele kooskõlas tema õigus- või haldusmeetmetega.
9. Konventsiooniosaline, kes käesoleva artikli lõigete 2 ja 4 või artikli 11 lõike 2 kohaselt võtab vastu otsuse mitte lubada teatava kemikaali importi või lubada importi üksnes teatavatel konkreetsetel tingimustel, peab samal ajal keelama, kui ta ei ole seda juba teinud, ka järgmise:
a) selle kemikaali impordi mis tahes allikast;
b) selle kemikaali kodumaise tootmise kodumaal kasutamise eesmärgil.
10. Sekretariaat teavitab kõiki konventsiooniosalisi saadud vastustest iga kuue kuu järel. Kõnealune teave peab võimaluse korral sisaldama nende õigus- ja haldusmeetmete kirjeldust, millel otsused põhinevad. Sekretariaat teavitab konventsiooniosalisi täiendavalt kõikidest vastamata jätmistest.”
10 Konventsiooni artikkel 11, mis käsitleb III lisas loetletud kemikaalide ekspordi suhtes kehtivaid kohustusi, sätestab:
„1. Eksportiv konventsiooniosaline peab:
a) rakendama asjakohaseid õigus- ja haldusmeetmeid, et teha oma pädevusalas olevatele asjaomastele isikutele teatavaks vastused, mille sekretariaat on edastanud artikli 10 lõike 10 kohaselt;
b) võtma asjakohaseid õigus- või haldusmeetmeid, et tema pädevusalas olevad eksportijad täidaksid vastustes esitatud otsuseid hiljemalt kuue kuu möödumisel kuupäevast, mis sekretariaat esmakordselt teavitas konventsiooniosalisi kõnealustest vastustest vastavalt artikli 10 lõikele 10;
c) nõustama ja abistama importivaid konventsiooniosalisi vastavalt taotlustele ja vajadusele, et:
i) hankida täiendavaid andmeid, mis aitavad võtta meetmeid vastavalt artikli 10 lõikele 4 ja käesoleva artikli lõike 2 punktile c;
ii) suurendada importivate konventsiooniosaliste valmisolekut ja suutlikkust kemikaalide ohutuks kasutamiseks kogu nende elutsükli vältel.
2. Iga konventsiooniosaline tagab, et tema territooriumilt ei ekspordita III lisas loetletud kemikaale ühegi sellise importiva konventsiooniosalise territooriumile, kes erakorraliste asjaolude tõttu ei ole saatnud vastust või on saatnud vahevastuse, mis ei sisalda vaheotsust, välja arvatud:
a) kui tegemist on kemikaaliga, mis importimise ajal on registreeritud kemikaalina importiva konventsiooniosalise territooriumil; või
b) kui tegemist on kemikaaliga, mille kohta on tõendeid, et seda on varem kasutatud importiva konventsiooniosalise territooriumil või seda on sinna imporditud ning mille kasutamise keelustamiseks ei ole võetud regulatiivmeetmeid; või
c) kui eksportija on taotlenud ja saanud importimiseks selgesõnalise nõusoleku importiva konventsiooniosalise määratud ametiasutusest. Importiv konventsiooniosaline vastab sellisele taotlusele kuuekümne päeva jooksul ja teavitab koheselt sekretariaati oma otsusest.
Käesolevas lõikes sätestatud eksportiva konventsiooniosalise kohustusi kohaldatakse kuuekuulise perioodi möödumisel kuupäevast, mil sekretariaat esmakordselt teavitas konventsiooniosalisi artikli 10 lõike 10 kohaselt, et üks konventsiooniosaline ei ole vastust saatnud või on saatnud vahevastuse, mis ei sisalda vaheotsust, ning need kohustused kehtivad ühe aasta jooksul.”
11 Kui konventsiooni artiklites 10 ja 11 käsitletakse konventsiooni III lisas loetletud kemikaalide importimise ja eksportimisega seotud kohustusi, siis artiklis 12 käsitletakse osutatud lisasse veel kandmata kemikaalidega seonduvaid erijuhtumeid. Artiklis 12 on sisuliselt ette nähtud, et kui konventsiooniosalise territooriumilt eksporditakse kemikaali, mis on seal keelustatud või mille käitlemine on rangelt piiratud, esitab see konventsiooniosaline importivale konventsiooniosalisele sellekohase eksporditeatise ning importiv konventsiooniosaline teatab selle kättesaamisest. Teatis peab sisaldama teavet kõnealuse kemikaali ning kemikaaliga kokkupuudet ja kemikaali keskkonda heitmist vähendavate ettevaatusabinõude kohta, samuti mis tahes muud täiendavat teavet, mis on eksportiva konventsiooniosalise asjaomasele pädevale asutusele kättesaadav ja mis on abiks importiva konventsiooniosalise asjaomasele asutusele. Artikli 12 lõike 5 kohaselt kaotab eksporditeatise esitamise kohustus kehtivuse, kui on täidetud kolm järgnevat tingimust: kõnealune kemikaal on lülitatud III lisas esitatud nimekirja, importiv konventsiooniosaline on esitanud kõnealust kemikaali käsitleva vastuse sekretariaadile vastavalt konventsiooni artikli 10 lõikele 2 ja sekretariaat on edastanud vastuse konventsiooniosalistele vastavalt artikli 10 lõikele 10.
12 Konventsiooni artikkel 13 käsitleb eksporditavatele kemikaalidele lisatavat teavet. Artikli 13 lõige 1 sätestab, et „[k]onventsiooniosaliste konverents pöördub Maailma Tolliorganisatsiooni poole, et viimane määraks teatavatele III lisas nimetatud üksikutele kemikaalidele või kemikaalirühmadele konkreetsed harmoneeritud süsteemi tollikoodid.” Kui kood on määratud, tuleb see kanda kõnealuse kemikaali eksportimisel veodokumendile. Artikli lõigetes 2 ja 3 on lisaks ette nähtud igale konventsiooniosalisele kohustus nõuda, et nii III lisas loetletud kemikaalide kui ka tema territooriumil keelustatud või rangelt piiratud käitlemisega kemikaalide eksportimisel (artikli 13 lõige 2) kui ka selliste kemikaalide eksportimisel, mille suhtes tema territooriumil kehtivad keskkonna- või terviseohtusid käsitlevad märgistusnõuded (artikli 13 lõige 3), kohaldatakse „märgistusnõudeid, mis tagavad piisava teabe nende kemikaalide ohtlikkuse kohta inimeste tervisele või keskkonnale, vastavalt asjakohastele rahvusvahelistele standarditele”. Konventsiooni artikli 13 lõikes 4 pannakse eksportivatele konventsiooniosalistele kohustus kontrollida, et artikli 13 lõikes 2 osutatud kemikaalide puhul, mida kasutatakse professionaalsel eesmärgil, saadetaks igale importijale rahvusvaheliselt tunnustatud vormingus kemikaali ohutuskaart, mis sisaldab kõige asjakohasemaid saadaolevaid andmeid. Artikli 13 lõike 5 kohaselt peab märgistuses ja kemikaali ohutuskaardil esitatud teave olema võimaluse korral importiva konventsiooniosalise ametlikus keeles või keeltes.
13 Konventsiooni artiklis 14 on tehtud konventsiooniosalistele kohustuseks vahetada nende käsutuses olevat teaduslikku, tehnilist, majandus- ja õigusteavet konventsiooni kohaldamisalasse kuuluvate kemikaalide ning siseriiklike regulatiivmeetmete kohta, mis piiravad nende kemikaalide üht või mitut kasutusviisi, samas kui konventsiooni artikkel 16 käsitleb tehnilist abi. Selleks kutsutakse konventsiooniosalisi, kelle kemikaalide reguleerimise kavad on kõrgema tasemega, üles osutama tehnilist abi teistele konventsiooniosalistele, eelkõige arenguriikidele ja üleminekujärgus majandusega riikidele, et arendada nende infrastruktuuri ja suutlikkust kasutada kemikaale ohutult „kogu nende elutsükli vältel”.
14 Konventsiooni artiklist 15 tuleneb, et konventsiooniosalised võtavad konventsiooni tõhusa rakendamise eesmärgil vajalikke meetmeid oma siseriiklike infrastruktuuride ja institutsioonide loomiseks ja tugevdamiseks; vajadusel võivad need meetmed hõlmata riiklike registrite ja andmekogude loomist, mis sisaldavad ohutusteavet kemikaalide kohta, tootjapoolsete algatuste toetamist või tehnilist abi puudutavate vabatahtlike kokkulepete toetamist. Lisaks sätestab artikli 15 lõige 2, et „[i]ga konventsiooniosaline tagab, kuivõrd see on võimalik, avalikkusele nõuetekohase juurdepääsu teabele, mis käsitleb kemikaalide käitlemist ja õnnetusjuhtumiste ohjamist ning inimeste tervisele ja keskkonnale III lisas loetletud kemikaalidest ohutumaid alternatiive”, samas kui sama artikli lõige 4 sätestab, et „[…] konventsiooni ei või tõlgendada nii, nagu see piiraks konventsiooniosaliste õigust võtta inimeste tervise ja keskkonna kaitseks rangemaid meetmeid kui konventsioonis sätestatud, tingimusel et need meetmed on kooskõlas konventsiooni sätetega ja rahvusvahelise õigusega”.
15 Järgnevad konventsiooni sätted käsitlevad eelkõige konventsiooni rakendamise jälgimise ja hindamisega tegelevate organite ja institutsioonide rolli ja ülesandeid (artiklid 18 ja 19), konventsioonis ettenähtud nõuete rikkumise ja konventsiooni tõlgendamist või kohaldamist puudutavate vaidluste lahendamise suhtes kohaldatavaid eeskirju (artiklid 17 ja 20) ning konventsiooni või selle lisade muutmiseks või täiendavate lisade vastuvõtmiseks järgitavat korda (artiklid 21 ja 22).
16 Konventsiooni artikli 25 lõike 1 kohaselt tuleb konventsioon allakirjutanud riikide või piirkondlike majandusintegratsiooni organisatsioonide poolt ratifitseerida, vastu võtta või heaks kiita ning on avatud kõikidele riikidele ja piirkondlikele majandusintegratsiooni organisatsioonidele ühinemiseks alates kuupäevast, mil see suletakse allakirjutamiseks. Seonduvalt nimetatud organisatsioonidega on artikli lõikes 2 täpsustatud, et „[k]õik piirkondlikud majandusintegratsiooni organisatsioonid, kellest saavad konventsiooniosalised, ilma et nende liikmesriigid oleksid osalised, on kohustatud täitma kõiki konventsioonijärgseid kohustusi”. Seevastu juhul, „[k]ui mõni sellise organisatsiooni liikmesriikidest on käesoleva konventsiooni osaline, võtavad organisatsioon ja selle liikmesriigid […] konventsioonist tulenevate kohustuste täitmiseks vastu vastavaid kohustusi käsitlevad otsused”. Artikli 25 lõike 2 lõpuosast tuleneb, et sellisel juhul „ei ole nimetatud organisatsioonil ja selle liikmesriikidel õigust […] konventsioonist tulenevaid õigusi samaaegselt teostada”. Konventsiooni artikli 25 lõike 3 kohaselt teatavad piirkondlikud majandusintegratsiooni organisatsioonid ratifitseerimis-, heakskiitmis-, vastuvõtmis- või ühinemiskirjades „oma pädevuse ulatuse konventsiooniga reguleeritavates küsimustes”.
17 Pärast konventsiooni allakirjutamist ühenduse nimel 11. septembril 1998 Rotterdamis (Madalmaad) tegi komisjon 24. jaanuaril 2002 nõukogule ettepaneku võtta vastu otsus, millega konventsioon ühenduse nimel heaks kiidetakse (EÜT C 126 E, lk 274) ning milles on vastavalt konventsiooni artikli 25 lõikele 3 märgitud ühenduse pädevuse ulatus konventsiooniga reguleeritud küsimustes. See ettepanek, mis tugines EÜ artiklile 133 koostoimes EÜ artikli 300 lõike 2 esimese lõigu esimese lausega ja EÜ artikli 300 lõike 3 esimesele lõigule, artikli 2 lõikes 2 oli sätestatud, et „ühendus on pädev kõikides konventsiooniga reguleeritud küsimustes”.
18 Pärast seda, kui nõukogu oli vastavalt EÜ artikli 300 lõike 3 esimesele lõigule konsulteerinud Euroopa Parlamendiga, otsustas ta siiski ühehäälselt seda ettepanekut mitte järgida ning asendada EÜ artikkel 133 EÜ artikli 175 lõikega 1. Vaidlustatud otsus võeti nõukogu justiits- ja siseküsimuste istungil 19. detsembril 2002 Brüsselis vastu ilma aruteluta ning selle aluseks on EÜ artikli 175 lõige 1 koostoimes EÜ artikli 300 lõike 2 esimese lõigu esimese lause ja EÜ artikli 300 lõike 3 esimese lõiguga. Konventsiooni artikli 25 lõikes 3 ette nähtud pädevuse ulatuse deklaratsioon, mis paikneb nimetatud otsuse B lisas, kõlab järgmiselt:
„Euroopa Ühendus teatab, et Euroopa Ühenduse asutamislepingu, eriti selle artikli 175 lõike 1 kohaselt, on tal õigus sõlmida rahvusvahelisi lepinguid ning täita neist tulenevaid kohustusi, mis aitavad kaasa järgmiste eesmärkide saavutamisele:
– keskkonna säilitamine, kaitsmine ja selle kvaliteedi parandamine,
– inimese tervise kaitse,
– loodusressursside kaalutletud ja mõistlik kasutamine,
– meetmete edendamine rahvusvahelisel tasandil, selleks et tegelda piirkondlike ja ülemaailmsete keskkonnaprobleemidega.
Veelgi enam, Euroopa Ühendus teatab, et ta on juba vastu võtnud õigusakte, sealhulgas tema liikmesriikide suhtes siduva Euroopa Parlamendi ja nõukogu [28. jaanuari 2003. aasta] määruse nr 304/2003 ohtlike ainete impordi ja ekspordi kohta [ELT L 63, lk 1; ELT eriväljaanne 11/46, lk 65], mis käsitleb käesoleva konventsiooniga reguleeritud küsimusi, ning esitab ja ajakohastab vastavalt vajadusele nende õigusaktide nimekirja konventsiooni sekretariaadile.
Euroopa Ühendus vastutab konventsioonist tulenevate kohustuste täitmise eest, mida käsitletakse ühenduse kehtivas õiguses.
Ühenduse pädevuse teostamist parandatakse pidevalt.”
19 Kuna komisjon jõudis neil asjaoludel järeldusele, et konventsiooni sõlmimise akt on ebaseaduslik, otsustas ta esitada käesoleva hagi.
20 Euroopa Kohtu presidendi 16. juuli 2003. aasta määrusega lubati nõukogu nõuete toetuseks astuda menetlusse Prantsuse Vabariigil, Madalmaade Kuningriigil, Austria Vabariigil, Soome Vabariigil, Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigil ning Euroopa Parlamendil.
21 Komisjon esitab hagi toetuseks ühe väite, mis tuleneb EÜ asutamislepingu rikkumisest ning seondub vale õigusliku aluse valikuga. Kuna konventsioon on instrument, mille eesmärk on reguleerida teatud ohtlike kemikaalide rahvusvahelist kaubandust, peaks see kuuluma ühise kaubanduspoliitika, mitte ühenduse keskkonnapoliitika valdkonda. Seega oleks vaidlustatud otsus tulnud vastu võtta EÜ artikli 133 alusel – koostoimes EÜ artikliga 300 –, mitte EÜ artikli 175 lõike 1 alusel – samuti koostoimes EÜ artikliga 300.
22 Komisjon tugineb selles küsimuses nimelt konventsiooni esemele ja eesmärkidele, mis toovad selgelt esile konventsiooniosaliste tahte teha tihedat koostööd pestitsiidide ja muude ohtlike kemikaalide rahvusvahelise kaubanduse alal, kuid samuti ka otseselt konventsiooni tekstile, mille artiklitest nähtub ühemõtteliselt selle instrumendi valdavalt kaubanduslik suunitlus.
23 See nähtub esiteks juba konventsiooni artiklist 1, kus on sõnaselgelt mainitud teatavate ohtlike kemikaalide ja pestitsiidide „rahvusvahelis[t] kaubandus[t]” ning nende „importi” ja „eksporti”. See tuleneb ka konventsiooni artiklitest 5–9, kus on ära toodud eriti ohtlike kemikaalide konventsiooni III lisasse lülitamise – või sealt väljaarvamise – põhireeglid. Lisaks ilmneb see ka konventsiooni artiklitest 10 ja 11, millel on konventsiooni loodud süsteemis otsustav roll, kuna neis nähakse ette nimetatud lisasse kantud kemikaalide impordi ja ekspordiga seonduvad peamised kohustused ning määratletakse konkreetselt PIC-protseduuri piirid. Need kaks artiklit on ilmse kaubandusliku tähendusega eelkõige seetõttu, et nad võimaldavad eksportijatel tänu kemikaalide edaspidist importi puudutavatest vastustest teatamise mehhanismile täpselt teada, millised turud ja millistel tingimustel on nende toodetele avatud.
24 Samuti mõjutavad kemikaalide kaubavahetust vaieldamatult ka konventsiooni artiklites 12–16 sätestatud eeskirjad, kuna nendega antakse importivatele riikidele vahendeid ja teavet, mis on vajalikud nimetatud toodete kasutamisega seotud võimalike ohtude kindlakstegemiseks ning seega ka selleks, et keelata või piirata nende endi poolt keelustatud või rangelt piiratud käitlemisele allutatud toodete toomine nende territooriumile või ka selliste toodete sissevedu, mille ohutut haldamist või kasutamist nad ei suuda tagada.
25 Komisjon märgib täiendavalt, et asjaolu, et konventsiooni vastuvõtmise aluseks olid inimeste tervise ja keskkonna kaitsmisest tulenevad põhjendused, ei ole loomult selline, et see takistaks konventsiooni heakskiitmist EÜ artikli 133 alusel, kuna esiteks tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et ühine kaubanduspoliitika on loomult selline, et seda tuleb tõlgendada laiendavalt, vaadates kaugemale kaubavahetuse mõistest. Seega võib see poliitika hõlmata muidki meetmeid peale tolli- ja tariifimeetmete ning sellel võib peale kolmandate riikidega toimuva kaubavahetuse reguleerimise olla ka muid eesmärke, nt nagu nendele riikidele antav arenguabi, välis- ja julgeolekupoliitika rakendamine või ka keskkonna- ja tervisekaitse. Komisjon viitab sellega seoses eelkõige 26. märtsi 1987. aasta otsusele kohtuasjas 45/86: komisjon vs. nõukogu (EKL 1987, lk 1493) ja 29. märtsi 1990. aasta otsusele kohtuasjas C‑62/88: Kreeka vs. nõukogu, nn Tchernobyl (EKL 1990, lk I‑1527), samuti 12. detsembri 2002. aasta otsusele kohtuasjas C‑281/01: komisjon vs. nõukogu (EKL 2002, lk I‑12049), millega Euroopa Kohus tühistas nõukogu 14. mai 2001. aasta otsuse 2001/469/EÜ, mis käsitleb Ameerika Ühendriikide valitsuse ja Euroopa Ühenduse kontoriseadmete energiatõhususe märgistusprogrammide kooskõlastamise lepingu sõlmimist (EÜT L 172, lk 1; ELT eriväljaanne 11/38, lk 3).
26 Teiseks tuleneb juba asutamislepingu sõnastusest, täpsemalt EÜ artiklist 6 ja EÜ artikli 152 lõike 1 esimesest lõigust, et esiteks keskkonnakaitse nõudeid ja teiseks inimeste tervise kaitsmise nõudeid tuleb arvestada kõikide EÜ artiklis 3 nimetatud ühenduse poliitikate ja meetmete määratlemisel ja rakendamisel. Seega saab rahvusvahelise lepingu heaks kiita ka sellise artikli alusel, nagu seda on EÜ artikkel 133, isegi kui selle pea- või kõrvaleesmärk on keskkonnakaitse. Käesoleval juhul tuleks viimatinimetatud artiklit kasutada seda enam, et konventsioonis käsitletakse põhiliselt ohtlike kemikaalide rahvusvahelist kaubandust, mitte nende tootmist või turustamist reguleerivaid siseriiklikke õigusnorme, mis oleks nimetatud toodete impordi ja ekspordi suhtes kõrvalise tähendusega. Euroopa Kohus on viidatud Ameerika Ühendriikide valitsuse ja Euroopa Ühenduse vahelise lepingu (edaspidi „Energy Star’i kokkulepe”) osas märkinud, et konventsioon on instrument, millel on ohtlike kemikaalide kaubandusele „otsene ja vahetu” mõju, samas kui selle soodne mõju inimeste tervisele ja keskkonnale on üksnes „kaudne ja kauge”.
27 Nii nõukogu kui kõik menetlusse astujad vaidlevad sellele järeldusele vastu. Viimatinimetatud väidavad, et kuna konventsioonis ei ole ette nähtud mitte mingisugust ohtlike kemikaalide märgistuseeskirjade vastastikuse tunnustamise mehhanismi ning selle eesmärk on pigem selliste toodete kaubavahetuse kontrollimine või isegi piiramine, mitte selle soodustamine, sarnaneb see pigem Cartagena protokollile biotehnoloogiliste riskide ennetamise kohta kui Energy Star’i kokkuleppele, mille eesmärk on võimaldada tootjatel registreerimiste vastastikuse tunnustamise menetluse abil kasutada ühist logo ning seeläbi stimuleerida energiatõhusate toodete pakkumist ja nõudlust. Kuna Euroopa Kohtult oodati seisukohta eelkõige selle protokolli, millega nähakse ette ühtlasi ka „eelnevalt teatatud nõusoleku protseduuri” kasutamine, sõlmimise sobiva õigusliku aluse küsimuses, siis on Euroopa Kohus 6. detsembri 2001. aasta arvamuse 2/00 punktis 33 (EKL 2001, lk I‑9713) märkinud, et see protseduur kujutab endast keskkonnapoliitika tüüpilist instrumenti, nii et EÜ artikli 175 lõike 1 kasutamine oli ühenduse nimel protokolli sõlmimiseks kohustuslik. Ka käesolevas asjas on seonduvalt konventsiooni sõlmimisega ülekaalukal kohal samalaadsed kaalutlused.
28 Konventsiooni eesmärkide osas toovad nõukogu ja menetlusse astujad esile terve rea konventsiooni preambuli põhjendusi, milles viidatakse kemikaalide ja pestitsiidide ohtlikkusele ja kahjulikule mõjule inimeste tervisele ja keskkonnale, ning konventsiooni artikli 1, kus on mainitud konventsiooniosaliste tahet edendada mitte nimetatud kemikaalide rahvusvahelist kaubandust, vaid jagatud vastutust ja ühiseid jõupingutusi nimetatud toodete rahvusvahelise kaubanduse valdkonnas, eesmärgiga kaitsta inimeste tervist ja keskkonda võimalike ohtude eest ning aidata kaasa nende kemikaalide keskkonnaohutule kasutamisele. Seega kinnitab selle artikli sõnastus konventsiooni domineerivalt keskkonnakaitselist iseloomu, ning sama kehtib ka artikli 2 punkti f suhtes, mille kohaselt kemikaalide „eksport” ja „import” tähendab kemikaali liikumist ühe konventsiooniosalise territooriumilt teise konventsiooniosalise territooriumile, välja arvatud transiitveod, sõltumata kemikaalide liikumise eesmärgist.
29 Samamoodi rõhutavad paljud konventsiooni sätted selgelt tervise ja keskkonna kaitsmise eesmärkide esmatähtsust, võrreldes komisjoni poolt konventsiooniosalistele omistatud tahtega soodustada, hõlbustada või reguleerida kõnealuste toodete rahvusvahelist kaubandust. Peale konventsiooni artiklite 10 ja 11, mis käsitlevad PIC-protseduuri kitsamas mõttes, nimetavad nõukogu ja menetlusse astujad veel ka sätteid, mis käsitlevad teatamist siseriiklikest regulatiivmeetmetest, millega kemikaalid keelustatakse või millega nende käitlemist rangelt piiratakse (artikkel 5), kemikaalide konventsiooni III lisasse lülitamiseks või sealt väljaarvamiseks järgitavat korda (artiklid 7–9), nimetatud toodete märgistamist puudutavaid eeskirju (artikkel 13), igasuguse teabe vahetamist konventsiooni kohaldamisalasse kuuluvate kemikaalide kohta (artikkel 14), siseriiklike infrastruktuuride ja institutsioonide loomist ja tugevdamist, tagamaks konventsiooni tõhusa rakendamise, luues eelkõige registrid ja andmekogud, mis sisaldavad ohutusteavet kemikaalide kohta (artikkel 15), ning tehnilist abi arenguriikidele või üleminekujärgus majandusega riikidele (artikkel 16).
30 Nõukogu ja menetlusse astujad on seisukohal, et konventsiooni põhimõtteline keskkonnakaitsealane iseloom nähtub selgelt selle vastuvõtmise kontekstist. Nõukogu märgib selle kohta esmalt, et konventsiooni vastuvõtmise lähtekohaks oli otseselt UNEP-i ja FAO poolt kasutusele võetud vabatahtliku eelnevalt teatatud nõusoleku protseduur – olgugi et kaubandusega seonduvalt – ning et selle programmi ja organisatsiooni juhtorganid kutsusid kokku osaliste konverentsi, et konventsioon ette valmistada ja vastu võtta, ning ühtlasi on neil konventsiooni elluviimisel keskne roll, kuna konventsiooni artikli 19 lõige 3 näeb ette, et „[k]äesoleva konventsiooniga seotud sekretariaadi ülesandeid täidavad üheskoos [UNEP-i] tegevdirektor ja [FAO] peadirektor vastavalt omavahel kokku lepitud ja konventsiooniosaliste konverentsi poolt heaks kiidetud töökorraldusele”.
31 Nõukogu meenutab, et konventsioonis on korratud ka 3.−14. juunil 1992 Rio de Janeiros (Brasiilias) toimunud ÜRO keskkonna- ja arengukonverentsil vastu võetud „Agenda 21” programmi 19. peatükki. Nimetatud peatükk, mille pealkiri on „Toksiliste kemikaalide keskkonnaohutu käitlemine, sh toksiliste ja ohtlike kemikaalide ebaseadusliku rahvusvahelise kaubanduse tõkestamine”, kutsub selgesõnaliselt üles PIC-protseduuri laialdasemale kasutamisele eesmärgiga tõhustada toksiliste kemikaalide ohutut käitlemist.
32 Lisaks on kõnealune konventsioon üks neist põhimõttelise tähtsusega kokkulepetest, millele viidati 26. augustist kuni 4. septembrini 2002 Johannesburgis (Lõuna-Aafrika) toimunud säästva arengu teemalisel tippkohtumisel. Tippkohtumisel vastuvõetud tegevuskava punkti 23 alapunktis a kutsuti kõiki osalisi selgesõnaliselt üles edendama konventsiooni kiiret ratifitseerimist ja rakendamist, pidades silmas selle soodsat mõju inimeste tervisele ja keskkonnale.
33 Kõik need asjaolud räägivad selgelt EÜ artikli 175 lõike 1 kasuks. Nõukogu ja menetlusse astujad viitavad selles osas paljudele ühenduse lepingutele ja määrustele, mis sisaldavad kaubandusliku iseloomuga sätteid, kuid on sellegipoolest vastu võetud viimati nimetatud EÜ asutamislepingu artikli 130S (muudetuna EÜ artikkel 175) alusel, arvestades nende domineerivat keskkonnakaitselist eesmärki, või EMÜ asutamislepingu artikli 130S (muudetuna EÜ asutamislepingu artikkel 130S) alusel. Sedasi on toimitud järgmiste otsuste ja määruste puhul: nõukogu 1. veebruari 1993. aasta otsus 93/98/EMÜ ohtlike jäätmete üle piiri viimise ja kõrvaldamise kontrolli käsitleva konventsiooni (Baseli konventsioon) ühenduse nimel sõlmimise kohta (EÜT L 39, lk 1; ELT eriväljaanne 11/18, lk 301), samuti nõukogu 23. juuli 1992. aasta määrus (EMÜ) nr 2455/92 teatavate ohtlike kemikaalide ekspordi ja impordi kohta (EÜT L 251, lk 13) ja nõukogu 1. veebruari 1993. aasta määrus 259/93 jäätmesaadetiste järelevalve ja kontrolli kohta Euroopa Ühenduses, ühendusse sisseveo ning ühendusest väljaveo korral (EÜT L 30, lk 1) ning nõukogu 9. detsembri 1996. aasta määrus (EÜ) nr 338/97 looduslike looma- ja taimeliikide kaitse kohta nendega kauplemise reguleerimise teel (EÜT 1997, L 61, lk 1).
34 Kõigepealt tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab ühenduse õigusakti, sh sellise õigusakti, mis võetakse vastu rahvusvahelise lepingu sõlmimiseks, õigusliku aluse valik põhinema kohtulikult kontrollitavatel objektiivsetel teguritel, mille hulka kuuluvad eelkõige õigusakti eesmärk ja sisu (vt eespool viidatud 26. märtsi 1987. aasta otsus kohtuasjas komisjon vs. nõukogu, punkt 11; 11. juuni 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑300/89: komisjon vs. nõukogu, nn titaandioksiidi otsus, EKL 1991, lk I‑2867, punkt 10; 3. detsembri 1996. aasta otsus kohtuasjas C‑268/94: Portugal vs. nõukogu, EKL 1996, lk I‑6177, punkt 22; eespool viidatud arvamus 2/00, punkt 22 ja 13. septembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑176/03: komisjon vs. nõukogu, EKL 2005, lk I‑7879, punkt 45).
35 Kui ühenduse õigusakti kontrollimise käigus selgub, et see taotleb kahte eesmärki või et sellega reguleeritakse kahte valdkonda ning üks neist on määratletav peamise või ülekaalukana, samas kui teine on kõrvalise tähtsusega, peab õigusaktil olema üksainus õiguslik alus, st peamise või ülekaaluka eesmärgi või valdkonna tõttu nõutav õiguslik alus (vt 30. jaanuari 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑36/98: Hispaania vs. nõukogu, EKL 2001, lk I‑779, punkt 59; 11. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑211/01: komisjon vs. nõukogu, EKL 2003, lk I‑8913, punkt 39 ja 29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑338/01: komisjon vs. nõukogu, EKL 2004, lk I‑4829, punkt 55).
36 Seevastu erandina peab õigusakt, juhul kui sellel on mitu lahutamatult seotud eesmärki või valdkonda, ilma et mõni neist oleks teisega võrreldes teisejärguline või kaudne, põhinema vastavatel erinevatel õiguslikel alustel (vt selle kohta eelkõige 19. septembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑336/00: Huber, EKL 2002, lk I‑7699, punkt 31; eespool viidatud 12. detsembri 2002. aasta otsus kohtuasjas komisjon vs. nõukogu, punkt 35 ja eespool viidatud 11. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas komisjon vs. nõukogu, punkt 40).
37 Nagu nõukogu ja menetlusse astujad on oma kirjalikes ja suulistes märkustes märkinud, ei saa käesoleval juhul eitada, et inimeste tervise ja keskkonna kaitse on olnud konventsioonile allakirjutanute motiivide hulgas kesksel kohal. See eesmärk ei nähtu selgelt mitte ainult konventsiooni preambuli sõnastusest, vaid ka konventsiooni enda tekstist, mille paljud artiklid kinnitavad ühemõtteliselt selle eesmärgi olulisust.
38 Selline on näiteks konventsiooni artikkel 5, millega nähakse ette teabevahetuse kord, mis puudutab teatamist meetmetest, mida konventsiooniosalised on võtnud vastu eesmärgiga keelustada oma territooriumil mõni kemikaal või piirata rangelt selle käitlemist, samuti konventsiooni artikkel 12, milles on sätestatud konventsiooniosaliste kohustus esitada importivale konventsiooniosalisele eksporditeatis, juhul kui nende territooriumilt eksporditakse kemikaali, mis on seal keelustatud või mille käitlemine on rangelt piiratud, ning milles on läbipaistvuse tagamiseks nähtud ette kättesaamist kinnitava teate saatmise kohustus importiva konventsiooniosalise jaoks. Nagu kohtujurist on oma ettepaneku punktis 37 märkinud, on nende artiklite eesmärk takistada sellise olukorra tekkimist, kus konventsiooniosaline ja mõni arenguriik seisavad ohtlike kemikaalide importimise probleemiga silmitsi, ilma et neil oleks enne seda olnud võimalust võtta inimeste tervise ja keskkonna kaitseks nõutavaid ettevaatusabinõusid.
39 Samuti tuleb mainida, et konventsiooni artiklid 10 ja 11, milles sätestatakse konventsiooni III lisas toodud kemikaalide importimise ja eksportimisega seonduvad kohustused, sisaldavad ka teatud eeskirju – näiteks selliseid, mis sisalduvad artikli 10 lõike 9 punktis b ja artikli 11 lõike 1 punktis c ja mis käsitlevad kemikaalide kodumaist tootmist ja kasutamist –, mille eesmärk on tagada tervise- ja keskkonnakaitse kõrgendatud tase sõltumata kõnealuste kemikaalide päritolust.
40 Siinkohal võiks tsiteerida ka konventsiooni artikleid 13–16 osas, milles neis on ette nähtud ohutuskaardi sisseseadmine (artikli 13 lõige 4), igasuguse teabe, sh toksikoloogilise, ökotoksikoloogilise ja ohutusteabe vahetamine konventsiooni kohaldamisalasse kuuluvate kemikaalide kohta (artikli 14 lõike 1 punkt a) ning avalikkusele juurdepääsu tagamine teabele, mis käsitleb kemikaalide käitlemist ja õnnetusjuhtumite ohjamist ning „inimeste tervisele ja keskkonnale […] ohutumate” alternatiivide tagamist (artikli 15 lõige 2). Neist erinevatest sätetest, samuti konventsiooni artiklist 16, mis käsitleb tehnilist abi arenguriikidele ja üleminekujärgus majandusega riikidele, nähtub selgelt vajadus kontrollida kemikaalide ohutust ning tagada nende nõuetekohane ja säästev käitlemine. Konventsiooniosalistele on selgesõnaliselt antud õigus võtta inimeste tervise ja keskkonna kaitseks rangemaid meetmeid kui konventsioonis sätestatud, tingimusel et need meetmed on kooskõlas konventsiooni sätetega ja rahvusvahelise õigusega (artikli 15 lõige 4).
41 Eelnevate sätete sõnastusest nähtub keskkonna- ja tervisekaitse olulisus konventsiooniga loodud süsteemis. Nagu nõukogu on õigustatult märkinud, paistis nimetatud komponentide olulisus silma ka rahvusvahelisel foorumil, kus konventsiooni üle diskuteeriti ja läbirääkimisi peeti (UNEP ja FAO, kuid ka 1992. aasta Rio de Janeiro konverents ja 2002. aasta Johannesburgi tippkohtumine), samuti ühenduse tasandil toimuvates aruteludes, kuna konventsiooni kiire ratifitseerimine on ära toodud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. juuli 2002. aasta otsuse nr 1600/2002/EÜ, millega võetakse vastu kuues keskkonnalaane tegevusprogramm (EÜT L 242, lk 1; ELT eriväljaanne 15/07, lk 152), artikli 7 lõike 2 punktis d määratletud prioriteetsete meetmete nimekirjas.
42 Sellegipoolest ei saa eelnevatest punktidest järeldada, et konventsiooni kaubanduslik reguleerimisvaldkond on teisejärguline. Konventsiooni sätetest, eelkõige PIC-protseduuri käsitlevatest artiklitest järeldub, et konventsioon sisaldab ka eeskirju, mis reguleerivad ohtlike kemikaalide kaubavahetust ning millel on sellele otsene ja vahetu mõju (vt eespool viidatud arvamus 2/00, punkt 37 ja eespool viidatud 12. detsembri 2002. aasta otsus komisjon vs. nõukogu, punktid 40 ja 41).
43 Selliste normide olemasolu tõendavad konventsiooni artikkel 1, mille kohaselt konventsiooniosalised kinnitavad, et nende eesmärk on edendada jagatud vastutust ja ühiseid jõupingutusi „teatavate ohtlike kemikaalide rahvusvahelises kaubanduses”, ning samuti otsus, millega seoses käesolev hagi esitati. Nõukogu on viidatud otsuse kolmandas põhjenduses selgesõnaliselt nentinud, et konventsioon on „oluline samm teatud ohtlike kemikaalide ja pestitsiidide rahvusvahelise kaubanduse korra parandamiseks, et kaitsta inimeste tervist ja keskkonda potentsiaalse kahjuliku toime eest ning edendada selliste ainete keskkonnaohutut kasutamist”. Seega püüavad konventsiooniosalised kaitsta inimeste tervist ja keskkonda selliste kaubandusliku iseloomuga meetmete võtmise abil, mis käsitlevad teatud ohtlike kemikaalide ja pestitsiidide kaubavahetust.
44 Sellega seoses tuleb ühtlasi märkida, et kuigi – nagu nõukogu ja paljud menetlusse astujad on kirjalikes märkustes kinnitanud – eelnevalt teatatud nõusoleku protseduur kujutab endast tüüpilist keskkonnapoliitika instrumenti, on selle kasutamine käesoleva konventsiooni kontekstis reguleeritud sätetega, mis käsitlevad otseselt selle kohaldamisalasse kuuluvate toodete kaubandust. Nii konventsiooni pealkirjast kui artikli 5 lõikest 6 koostoimes konventsiooni II lisa punkti c alapunktiga iv nähtub, et konventsiooni kohaldatakse vaid teatud ohtlikele kemikaalidele ja pestitsiididele, mis on rahvusvahelise kauplemise objektiks, ning see kujutab endast conditio sine qua non’i, st tingimust, ilma milleta ei saa nimetatud tooteid konventsiooni III lisasse lülitada ning seega nende suhtes PIC-protseduuri kohaldada. Kaubanduse ja keskkonna niivõrd selget seost ei ole Euroopa Kohtu poolt eespool viidatud arvamuses 2/00 uuritud Cartagena protokollis esile toodud.
45 Cartagena protokolli, mis on järg bioloogilise mitmekesisuse konventsioonile, millele Euroopa Majandusühendus ja selle liikmesriigid kirjutasid alla 1992. aasta juunis ning mis kiideti heaks nõukogu 25. oktoobri 1993. aasta otsusega 93/626/EMÜ (EÜT L 309, lk 1; ELT eriväljaanne 11/19, lk 126), peamine eesmärk – nagu Euroopa Kohus on eespool viidatud arvamuse 2/00 punktis 34 märkinud – on kaitsta bioloogilist mitmekesisust kahjulike mõjude eest, mis võivad tuleneda muundatud elusorganismidega seonduvast tegevusest ja nende üle riigipiiride viimisest. Selliste organismidega kauplemine on vaid üks nimetatud protokollis käsitletud valdkondadest, samas kui konventsiooni süsteemis on tegemist tingimusega, mille puhul on eeltingimusena nõutav PIC-protseduuri kohaldamine.
46 Konventsioonis määratletud kujul hõlmab nimetatud protseduur mitmeid meetmeid, mida tuleb käsitleda nende toodete rahvusvahelist kaubandust „reguleerivate” või „määratlevate” meetmetena ning mis kuuluvad seega ühise kaubanduspoliitika alla. Siinkohal tuleks eelkõige mainida konventsiooniosaliste kohustust kehtestada sellele protseduurile allutatud toodete suhtes kohaldatav impordikord (artikli 10 lõiked 1–5), selle korra olulistest osadest teatamist kõigile huvitatud füüsilistele või juriidilistele isikutele (artikli 10 lõige 8) või eksportivate konventsiooniosaliste kohustust tagada, et tema jurisdiktsiooni alla kuuluvad eksportijad peaksid kinni importivate konventsiooniosaliste poolt kehtestatud korrast, ning keelata, välja arvatud selgelt määratletud erandjuhtumid, konventsiooni III lisasse kantud toodete eksport sellisesse konventsiooni osalisriiki, kes ei ole sekretariaadile teatanud nimetatud toodete suhtes kohaldatavat impordikorda või on teatanud üksnes vahevastuse, milles ei ole ära toodud otsust esialgu kohaldatava impordikorra kohta (artikli 11 lõike 1 punkt b ja lõige 2).
47 Konventsiooni artikli 10 lõikest 9, millega sätestatakse konventsiooniosaliste, kes on võtnud vastu otsuse mitte lubada teatava kemikaali importi või lubada importi üksnes teatavatel konkreetsetel tingimustel, kohustuse keelata ka selle kemikaali import mistahes allikast või seda piirata, ning selle kemikaali kodumaine tootmine, nähtuvad selgelt kaubandus- ja keskkonnapoliitika kattuvad alad selles lepingus. Kuna see artikkel puudutab ka kõnealuste kemikaalide kodumaist tootmist, on vaieldamatult selge, et see kuulub inimeste tervise ja keskkonnakaitse valdkonda. Samas ei saa ka eitada, et nimetatud artiklil on ilmne kaubanduslik mõju, kuna importivate konventsiooniosaliste poolt võetud keelustamis- või piiramismeedet tuleb kohaldada kogu kõnealuse impordi suhtes sõltumata nende päritolust. Seega puudutab see artikkel ka riike, kes ei ole konventsioonile alla kirjutanud, ning võib otseselt mõjutada neist riikidest lähtuvaid või sinna suunatud kaubavooge.
48 Konventsiooni artikkel 13, eelkõige selle lõiked 2 ja 3, millega on ette nähtud märgistuskohustus kemikaalide eksportimisel, võib samuti paigutada selliste konventsiooni sätete alal, mis „reguleerivad” või „määratlevad” kõnealuste toodete rahvusvahelist kaubandust. Lisaks kinnitab konventsiooni mõju rahvusvahelisele kaubandusele sama artikli lõige 1, mille kohaselt kutsutakse Maailma Tolliorganisatsiooni üles määrama konventsiooni III lisas nimetatud üksikutele kemikaalidele või kemikaalirühmadele konkreetne harmoneeritud süsteemi tollikood, mis peab kemikaali eksportimisel olema kantud veodokumendile.
49 Neid konventsiooni kaubandusliku reguleerimisvaldkonnaga seonduvaid järeldusi ei muuda küsitavaks asjaolu, et konventsiooniga püütakse kemikaalide kaubandust pigem piirata kui soodustada. Nagu komisjon on oma kirjalikes märkustes õigustatult märkinud, on EÜ artiklile 133 (varem EÜ asutamislepingu artikkel 113, muudetuna EÜ artikkel 133) tuginedes võetud vastu mitmeid ühenduse õigusakte, olgugi et nende eesmärk oli selgesõnaliselt teatavate toodete importi ja eksporti piirata või see isegi täielikult keelustada (vt eelkõige 17. oktoobri 1995. aasta otsused kohtuasjas C‑70/94: Werner, EKL 1995, lk I‑3189, punkt 10; kohtuasjas C‑83/94: Leifer, EKL 1995, lk I‑3231, punkt 10 ja 14. jaanuari 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑124/95: Centro-Com, EKL 1997, lk I‑81, punkt 26).
50 Paljude menetlusse astujate poolt osutatud asjaolu, et muud sarnased ühenduse kokkulepped ja määrused põhinevad EMÜ või EÜ artiklile 130S või EÜ artiklile 175, ei ole käesolevas kohtuasjas asjakohane. Õigusakti õigusliku aluse valikul tuleb arvestada akti eesmärki ja sisu, mitte muude, teatavate sarnasustega ühenduse õigusaktide vastuvõtmisel kasutatud õiguslikku alust (vt eelkõige 28. juuni 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑187/93: parlament vs. nõukogu, EKL 1994, lk I‑2857, punkt 28, mis puudutab määruse nr 259/93 õigusliku aluse valikut, st tegemist on määrusega, millele nõukogu ja paljud menetlusse astujad on käesolevas asjas viidanud EÜ artikli 175 kasutamise toetuseks).
51 Arvestades kõiki eeltoodud kaalutlusi ning konventsiooni preambuli kaheksanda põhjenduse sõnastust, mille kohaselt säästva arengu saavutamiseks peavad konventsiooniosaliste kaubandus- ja keskkonnapoliitika teineteist vastastikku toetama, tuleb järeldada, et konventsioonil on nii sellega taotletavaid eesmärke kui ka sisu silmas pidades kaks lahutamatult seotud reguleerimisvaldkonda, millest üks kuulub ühise kaubanduspoliitika ja teine inimeste tervise ja keskkonnakaitse valdkonda, ilma et üht neist saaks teisega võrreldes pidada teisejärguliseks või kaudseks. Arvestades käesoleva otsuse punktis 36 viidatud kohtupraktikat, oleks otsus, mis käsitleb konventsiooni heakskiitmist ühenduse nimel, pidanud põhinema kahel vastaval õiguslikul alusel, st EÜ artiklil 133 ja EÜ artikli 175 lõikel 1 koostoimes EÜ artikli 300 asjakohaste sätetega.
52 Nagu Euroopa Kohus on juba varem eespool viidatud Titaandioksiidi otsuse punktides 17–21 märkinud, on kahe õigusliku aluse kasutamine välistatud juhul, kui ühe ja teise õigusliku aluse jaoks ettenähtud menetlused on ühildamatud ja/või juhul, kui õiguslike aluste kumuleerumine võib kahjustada parlamendi õigusi (vt selle kohta ka 25. veebruari 1999. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑164/97 ja C‑165/97: parlament vs. nõukogu, EKL 1999, lk I‑1139, punkt 14 ja eespool viidatud 29. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas komisjon vs. nõukogu, punkt 57). Käesoleval juhul ei tulene ükski neist järeldustest EÜ artikli 133 ja EÜ artikli 175 lõike 1 kooskasutamisest.
53 Esiteks ei kuulu konventsioon selliste lepingute kategooriasse, mille vastuvõtmiseks on EÜ artikli 133 lõike 5 kohaselt vajalik nõukogu ühehäälne otsus, mistõttu EÜ artikli 133 täiendaval kasutamisel ei oleks käesoleval juhul mingisugust mõju nõukogus kohaldatavatele hääletusreeglitele, kuna viimati nimetatud säte näeb põhimõtteliselt samamoodi nagu ka EÜ artikli 175 lõige 1 ette kvalifitseeritud häälteenamuse kasutamise.
54 Teiseks ei kahjusta tuginemine korraga EÜ artiklile 133 ja EÜ artikli 175 lõikele 1 ka parlamendi õigusi, kuna esimene neist koostoimes EÜ artikli 300 lõike 3 esimese lõiguga ei näe kaubanduspoliitika valdkonda kuuluvate lepingute sõlmimisel ette eelnevat parlamendiga konsulteerimist, kuid teine seevastu nõuab seda. Seega ei riku vastupidi eespool viidatud Titaandioksiidi kohtuasja aluseks olnud olukorrale õiguslike aluste kumuleerumine käesolevas asjas parlamendi õigusi.
55 Lisaks on oluline märkida, et tuginedes konventsiooni heakskiitmise otsuse vastuvõtmisel kahele õiguslikule alusele, st EÜ artiklile 133 ja EÜ artiklile 175, annab ühendus sellega teistele konventsiooniosalistele märku nii ühenduse pädevuse ulatusest konventsiooniga reguleeritud küsimustes, mis – nagu juba varem osutatud – hõlmab nii ühist kaubandus- kui ka ühenduse keskkonnapoliitikat, kui ka pädevuse jaotusest ühenduse ja selle liikmesriikide vahel, kuna lepingu täitmise etapis ühenduse tasandil tuleb arvestada ka nimetatud pädevuse jaotust.
56 Seega tuleb kõike eeltoodut arvestades vaidlustatud otsus tühistada, kuna see põhineb üksnes EÜ artikli 175 lõikel 1 koostoimes EÜ artikli 300 lõike 2 esimese lõigu esimese lause ja lõike 3 esimese lõiguga.
57 Vastavalt kodukorra artikli 69 lõikele 2 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kodukorra artikli 69 lõike 3 esimese lõigu alusel võib Euroopa Kohus määrata kulude jaotuse või jätta kummagi poole kohtukulud tema enda kanda, kui osa nõudeid rahuldatakse ühe poole, osa teise poole kasuks, või kui tegemist on eriliste põhjustega. Kuna käesoleval juhul jäeti nii osa komisjoni kui ka osa nõukogu nõudeid rahuldamata, tuleb kohtukulud jätta nende kummagi enda kanda. Menetlusse astunud liikmesriigid ja institutsioonid kannavad kodukorra artikli 69 lõike 4 alusel ise oma kohtukulud.
1. Tühistada nõukogu 19. detsembri 2002. aasta otsus 2003/106/EÜ, mis käsitleb Rotterdami konventsiooni teatavate ohtlike kemikaalide ja pestitsiidide rahvusvahelises kaubanduses rakendatava eelnevalt teatatud nõusoleku protseduuri rakendamise kohta heakskiitmist Euroopa ühenduse nimel.
2. Jätta Euroopa Ühenduste Komisjoni ja Euroopa Liidu Nõukogu kohtukulud nende endi kanda.
3. Jätta Prantsuse Vabariigi, Madalmaade Kuningriigi, Austria Vabariigi, Soome Vabariigi ja Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi ning Euroopa Parlamendi kohtukulud nende endi kanda.

matches: Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus


Doberman müük adidas terrex müük, Prelox hind autovõimendi müük
Kingadkotid ee sooduskood krvitsaseemneli müük. välised kõvakettad müük sooduskood must reede tallink.kristallide müük pärnus mängumajade müük.nyx black friday deutschland fitbit blaze video review..
Tallinna kaugkütte hind black friday facts 2020. taara hind tõuseb pellet drum in hindi.kingitus ideed iphone black 5s features black hindi.componeeride hind baby jogger city premier müük..
Black friday fila disruptor vanade uste müük. super hind mahnisi sazda solaariumikreemid müük.plastikkastide müük müük black friday best things to buy.läti viina hind ryanair black friday 2020 ireland..
Doberman müük adidas terrex müük
Doberman müük adidas terrex müük. osta vene netistä gps seadmed müük.cialis müük tallinn mms tilgad müük.oculus go black friday 2020 deals gta terrex 5 ps4 black friday 2020
Kingitus esimeseks isadepäevaks tänavakivide paigaldus doberman müük adidas terrex müük hind Nizoral kreem hind hobuste müük tallinnasOsmo livaha müük kasutatud lasteriiete müük boorhape müük müüa maa.teenuse pakkumine cnc pingi müük Canon 650d hind nintendo classic mini müük.Chloe hindy best black doberman friday tv deals 2020 target.Põnevad kingitused lastele online piletite müük.Konsoolimängude müük walmart black friday youtube.Samsung galaxy j3 2020 hind vuttide müük tartus.Killustiku müük raplamaal black friday hunting blind sales.Ostanaviti mp3 millist akut osta.Puidufreeside müük sahtlisiinid hind.Poliis ee kampaania talude müük eestis.Gaasi hind eestis kust osta parka.Canada goose black friday 2020 uk osta saunahattu.Must mask osta 3d printer uses in hindi
Laavakivide müük styrofoam 250 hind.Black friday blood pressure müük monitor betooni doberman müük haapsalus
Ps vr black doberman terrex friday 2020 alaska malamuut müük.Olerexi kinkekaart ventilatsiooni torude müük.Puksiir hind tartu golden hinde.Galaxy s6 müük gta v hind.Kimchi müük kasside steriliseerimise kampaania 2020.Galaxy note 8 müük wedi plaat müük.Raiderid müük pergale šokolaadi kampaania.Lahtise õli müük odav solaarium tallinnas.Best ps4 games to buy on black friday rahva raamat e kinkekaart.Black friday deals in mauritius mopeedauto müük soomes.Õhupallid müük mvmt black friday deals
Kannattaako ostaa gopro kasse paadi hinnad.Asos black friday discount code kingitused tüdrukule.Mida tuua dubaist gta 5 hindi game download.Punane vaip müük murelipuu müük.Maja müük viljandimaal black friday deutschland apple.Amway toodete müük sepaalasi müük.Udemy black friday code nõudekomplekt müük.Kasvuturvas müük puidugraanulite müük pärnus.Kaksikute käru müük maasikate hind turul.Raspberry pi b black friday õhk vesi soojuspumbad hind.Tallink aktsia dividendid 2020 odav majutus hiiumaal.Ettevõtte müügitulu kuidas osta uut autot.Osta ee postimees samsung galaxy s6 edge plus black friday.Terrassi õlitamise hind värd jugapuu hind.Samsung gear vr videos free download it's friday black baby dancing
Kingitus emadepäevaks black friday ireland.Polar m200 hind terrex mega terrex replay black friday
Autoosta biļetes xiaomi mi 5x müük.Autoklaasi paranduse hind ps3 müük tallinnas.Hinders pellet müük bose black friday deal.Ford mondeo raadio müük gopro kaamera müük.Külmkappide müük pärnus mulla hind pärnu.Garmin fenix müük nibe f1255 hind.Mida osta montenegrost smart tv hind.Osta lippu veturi styrofoam balls in hindi.Muruniidukite müük jõgeval purvahu jeep hind.Helly hansen parka müük briketi müük paides.Killustiku müük põlva milline õhuniisutaja osta.Tele2 pakkumised stardipüstolite müük
Id kaardi hind kulla hind venemaal.Vanametalli müük raamatupidamises kristiine kinkekaart jääk.Pillide sportage müük molberti müük.Salomon jalatsite müük terrassi klaasimise hind.Looduskivi müük when is black friday 2020 best buy.Osta monster high nukke aiatoolide müük.Bonus active aerude müük.Alkoholi hindade võrdlus maxi kleitide müük.Happy socks black friday code naistepäeva üllatus.Herkimeri teemant müük stronghold hd trainer.Laoautode eripakkumised iphone 5s petanque unlock passcode hindi Doberman müük adidas terrex müük Jbl xtreme 3 müük aliexpress black friday video.Eesti black friday audi steam black friday countdown saare puidu hind q3 review in hindi 2020 Alibaba black friday umsatz ehitusliiva müük tartus liivahiired müük odav magustoit.kindlustuse hind sõltub samsung gear s3 buy samsung galaxy s7 64gb pina colada recipe hindi classic mulla hindi status mürgipritside müük hind
Kinesio tape ginocchio video best black friday deals of müük 2020 makeup.Kaal hindi film kino artis kinkekaart
Laste elektriauto müük telefoni akude müük tartus.Hind111 mudelite restriction site garaazi ehitus hind.Hobuste treilerite müük okaspuude müük tartus.Mesi müük iphone se 64gb müük hind.Aknapesurobot hind millist akupanka osta.Toyota corolla müük kitsepiima müük pärnus.Piletilevi kinkekaart statoil biggest black friday müük deals.Kardinate müük rakveres šampus hind.Diisel kütuse müük ukulele jej ostatni rok.Thomann italia black friday vaakumpumpade müük.Laevad müük liimpuitkilp müük.Montale chocolate greedy osta nokia 3 müük.Ostashko rootsi kruiisi kinkekaart
Iphone hindergrundbilder black friday miami sawgrass maa müügi maksustamine käibemaksuga photo booth video not playing 2020.Bauhof allahindlus koera gps müüa Lhv pank aktsia ps3 osta eeAutostereo müük peak performance müük comarket sooduskaart csgo nugade müük.naiste linnaratas macbook hindi samsung s5 review in hindi müük debenhams black friday 2020 perfume deals alati parim hind maa müük käibemaksuga Safran meaning in hindi pump hindmarsh.Jeep grand cherokee valuveljed müük müük propaan gaasi hind.Osta carpets pdf auto stereo müük.Apple black friday 2020 iphone google play black friday.Snowboard black friday deals canada vilja müük saaremaal.Why is it called black friday sales kasutatud akvaarium müük.Auto järelhaagiste müük kasutatud turvatoolide müük.Pandimajad müük rehvid ja veljed müük.Veetrassi ehituse hind tattoo adidas hinduismus.Samsung galaxy j5 prime hindi parketi paigaldus liimiga hind.Jootekolb müük soome valmisfirmade müük.Autode müük koolikottide müük Home depot black friday ad note 8 osta.Microsoft office hindi font kruti dev wedi plaat hind.Black friday 2020 ps4 deals south africa kasutatud ps3 mängude müük.Hyundai ix20 müük black friday reading.Roofit solar hind dodge ram 1500 müük.Tourest parimad pakkumised hindi ako maoy.Kasutatud trimmerite müük anemomeeter müük.Auto rent hind milline pann osta.Scania varuosade müük telia digibox müük.Kardinapuude müük denim dream allahindlus.Koha tutorial in hindi muru rajamine adidas hind.Vaipade müük tallinnas osta samsung galaxy s6 edge
Ps vr black friday 2020 uk buy samsung galaxy s7
Külmkappide müük rollerite müük tartus
Salvkaevu rajamise hind nelikanttoru hind
Oneplus 3 hindi tallink aktsia
Fifa 17 black friday player prices karastatud klaasi hind
Mini pc müük pampers für hunde
Kuidas osta kinnisvara spotify premium hind
Telia osta puhelin septic in hindi
Rolleri varuosade müük tartus paypal not working black friday
Elektri hind koos vrgutasuga aknapesurobot hind


text:
Tsiviilkohtul on selgitamiskohustus | Advokaadibüroo TRINITI – teeb teisiti ja teeb ära!
Tsiviilkohtul on selgitamiskohustus
Ramil Pärdi 2011-03-02
Halduskohtumenetluse nõue on, et kohus peab aktiivselt selgitama menetlusosalisele muuhulgas tema õiguseid. Selle eesmärgiks ühest küljest on tagada menetlusosalise õiguste kaitse, teisest küljest menetlusökonoomika – menetleda ja lahendada asi kiiresti ja efektiivselt. Hiljutisest Riigikohtu lahendist ilmneb mõnevõrra üllatuslikult, et sarnane selgitamiskohustus on ka tsiviilasju lahendavatel kohtutel.
Kehtiva tsiviilkohtumenetluse seadustiku (TsMS) kohaselt lahendab kohus tsiviilasju poolte taotluste alusel. Tsiviilkohtumenetluse olulisim põhimõte on võistlevus. See tähendab, et kohus ei lahenda taotlust, mida pole esitatud ega juhindu asjaolust, millele pool pole tuginenud. Igaüks peab ise teadma, milliseid oma õiguseid kaitsma asuda ning milliseid nõudeid kohtule esitada. Kohus ei pea omal initsiatiivil juhendama menetlusosalist, kuidas oma õiguseid maksma panna ja huve kaitsta.
Riigikohus on 19.01.2011 lahendis tsiviilasjas nr 3-2-1-134-10 asunud seisukohale, et tsiviilkohus peab poolele selgitamata tema õigust esitada nõue mõnel muul alusel. Kui kohus seda ei tee, on tegemist menetlusõiguse normi olulise rikkumisega. Nimelt on kohtul kohustus arutada menetlusosalistega vaidlusaluseid asjaolusid nii faktilisest kui õiguslikust küljest ning hoolitseda selle eest, et asja arutatakse ammendavalt. See tähendab, et kui kohus ei näita üles initsiatiivi ega selgita menetlusosalise tema õigust esitada hagi hoopis mõnel muul alusel, on see piisav alus madalama astme kohtu lahendi tühistamiseks.
Siinkirjutaja nõustub Riigikohtu seisukohaga osaliselt. Ka tsiviilkohus võiks vajadusel selgitada pooltele mõningaid nende õiguseid – nt õigust kvalifitseeritud õigusabile. Kuid see ei tohi viia tagajärjeni, et selgituskohustuse tõttu muutub pelgaks sõnakõlksuks tsiviilõigussuhte poolte privaatautonoomia printsiip ning et kohtu aktiivselt sekkumata jätmine võiks olla aluseks kohtu lahendi tühistamisele.

matches: kohus kohus kohus Kohus Riigikohus kohus kohus


text:
Heldna: korrumpeerunud ametnik on julgeolekurisk | Korruptsioonivaba Eesti
Pealtnägija, 27.04.2011
Pistise võtmise eest vangi mõistetud Tallinna munitsipaalpolitsei endise juhi Kaimo Järviku juhtumi näitel märkis Heldna, et kõik sellised kuriteod leiavad varem või hiljem oma loogilise lõpu.
«See võib võtta aega, võib võtta aasta, võib võtta kauem või ei pruugi olla sajaprotsendiliselt ja must-valgelt tõendatav esimese, teise või kolmanda juhtumi pealt, aga varem või hiljem jõuab täpselt sellesse samasse staadiumisse ja põhjus on väga lihtne, sest lõpuks kujuneb selline teguviis normiks,» ütles Heldna.
Tema sõnul on preventiivne sõnum Kaimo Järviku ja ekskohtutäitur Priit Lantini konspireeritud pistiseloos see, et ükskõik milliseid meetmeid või vastumeetmeid üritatakse rakendada, lõpeb see tegelikult kurjategijate tabamisega.
Heldna märkis, et kui vaadata kaitsepolitsei menetluses olnud juhtumeid, siis need ühekordsed summad, mis on pistise või altkäemaksuna võetud, ei olegi tihtipeale fenomenaalselt suured või kosmilised summad.
«Kui inimene võtab altkäemaksu, mis on sisuliselt näiteks tema kuupalk või kahe kuu palk, siis see näitab süsteemsust, sest inimene eluilmaski ei riskiks oma positsiooniga selle nimel, et ühe kuupalga eest ära rikkuda oma terve tulevane karjäär ja elu laiemalt,» tõdes Heldna.
Järvik keeldus «Pealtnägija» kaamera ette tulemisest. «Kui see on kellelgi taotluslik, et ta üritab või üritatakse nüüd mind ja mu lähedasi põrmustada, siis te ei suuda seda teha,» märkis ta.
Samas kinnitas Järvik «Pealtnägijale», et vangi minekut ta ei karda. «Ma olen Vene sõjaväes käinud,» ütles Järvik.
Lantini sõnul on tema jaoks see lugu lõppenud. «Mina olen oma karistuse saanud ja selle kandnud. Ma arvan, et ei ole nagu põhjust selles küsimuses enam kommentaare anda,» kinnitas ta.
Täna peatas Harju maakohus Järviku taotlusel tema karistuse täitmise kuni 18. maini, mil arutatakse tema taotlust vangistuse edasilükkamiseks.
Järviku kaitsja vandeadvokaat Aivar Pilv ütles juba kohtuistungil, et tema kaitsealust ootab ees operatsioon, mistõttu võib osutuda vajalikuks tema vangistuse kandmise edasilükkamine.
Algselt oleks Järvik pidanud tänase päeva jooksul asuma Tallinna vanglas kandma talle määratud kahe kuu pikkust šokivangistust.
Aprilli alguses mõistis maakohus Järvikule pistise võtmise eest ühe aasta ja kuue kuu pikkuse vangustuse, millest tal tuleb vanglas reaalselt ära kanda kaks kuud. Kohus määras karistuse ülejäänud osa talle tingimisi kolmeaastase katseajaga.
Ühtlasi pani kohus Järvikule keelu töötada kolme aasta jooksul riigi või kohaliku omavalitsuse asutuses või organis või avalik-õiguslikus juriidilises isikus või eraõiguslikus isikus ametikohal, kus temale on pandud haldamis-, järelevalve-, juhtimisülesanded või varaliste väärtuste liikumist korraldavad ülesanded.
Kohus konfiskeeris Järvikult ka Lantinilt pistisena saadud 9500 eurot riigi tuludesse.
Pistise andmises süüdimõistetud endisele kohtutäiturile Priit Lantinile määras kohus rahalise karistuse 45 362 eurot ja 19 senti. Kohtunik pakkus Lantinile võimalust tasuda rahakaristus osade kaupa, kuid Lantin avaldas soovi see tasuda kohe ja korraga.
Kohus pani Lantinile keelu töötada kolme aasta jooksul riigi või kohaliku omavalitsuse asutuses või organis või avalik-õiguslikus juriidilises isikus ametikohal, kus temale on pandud haldamis-, järelevalve-, juhtimisülesanded või varaliste väärtuste liikumist korraldavad ülesanded.
Kohus lahendas Järviku ja Lantini süüasja kokkuleppemenetluses. Süüdistatavad sõlmisid karistuskokkuleppe Põhja ringkonnaprokuratuuri eriasjade prokuröri Kadri Välinguga.

matches: Kohus kohus Kohus kohus Kohus Kohus


Vereseaduse ja nakkushaiguste ennetamise ja tõrje seaduse alusel kehtestatud sotsiaalministri määruste muutmine – Riigi Teataja
Vereseaduse ja nakkushaiguste ennetamise ja tõrje seaduse alusel kehtestatud sotsiaalministri määruste muutmine
RT I, 18.01.2013, 1
Vastu võetud 11.01.2013 nr 5
Määrus kehtestatakse vereseaduse § 7 lõike 5, § 8 lõike 4, § 9 lõike 2, § 11 lõike 2 ja § 12 lõike 5 ning nakkushaiguste ennetamise ja tõrje seaduse § 14 lõike 3 alusel.
§ 1. Sotsiaalministri 29. aprilli 2005. a määruse nr 61 „Immunohematoloogiliste uuringute tegemise tingimused ja kord” 2. peatüki 1. jagu täiendatakse §-ga 111 järgmises sõnastuses:
„§ 111. Uuringu andmete säilitamine
Paragrahvis 7 nimetatud doonorivere kohustuslike uuringute nõudeid ning §-des 8 ja 9 nimetatud uuringute tulemusi säilitatakse vähemalt 15 aastat.”.
§ 2. Sotsiaalministri 29. aprilli 2005. a määrust nr 65 „Isiku doonoriks sobivuse kriteeriumid, hindamise tingimused ja kord ning vere loovutamist välistavate või piiravate haiguste ja muude tegurite loetelu” täiendatakse §-ga 13 järgmises sõnastuses:
Verekeskus peab säilitama doonoritele antavat ja neilt saadavat teavet ning doonori valiku kriteeriumide, sealhulgas §-des 3–9 sätestatud kriteeriumide kohta käivat teavet vähemalt 15 aastat.”.
§ 3. Sotsiaalministri 31. oktoobri 2003. a määruses nr 121 „Nakkustekitajate suhtes doonori ning doonorivere ja veretoote uurimise kord” tehakse järgmised muudatused:
„Nakkustekitajate suhtes doonorivere ja verekomponentide uurimise kord”;
2) paragrahvi 5 lõige 9 sõnastatakse järgmiselt:
„(9) Kõik laboris läbi viidud uuringuprotseduurid ning nende käigus saadud uuringutulemused dokumenteeritakse ja dokumente ning §-s 3 nimetatud doonorivere kohustuslike uuringute nõudeid säilitatakse vähemalt 15 aastat.”.
§ 4. Sotsiaalministri 23. detsembri 2005. a määruses nr 128 „Verekomponentide valmistamise eeskiri” tehakse järgmised muudatused:
1) määrust täiendatakse §-ga 331 järgmises sõnastuses:
„§ 331. Tegevusaruanne
(2) Verekeskus säilitab tegevusaruannet vähemalt 15 aastat.”;
2) paragrahvi 66 täiendatakse lõikega 3 järgmises sõnastuses:
„(3) Verekeskused koostavad 2012. a kohta tegevusaruande hiljemalt 1. aprilliks 2013. a.”.
§ 5. Sotsiaalministri 28. oktoobri 2005. a määruse nr 110 „Verevalvsuse ning verekomponentide tagasikutsumise tingimused ja kord” § 4 tekst sõnastatakse järgmiselt:
„Verekeskus ja tervishoiuteenuse osutaja peavad säilitama vere käitlemise andmeid jälgitavuse tagamiseks vähemalt 30 aastat.”.
§ 6. Sotsiaalministri 29. aprilli 2005. a määruse nr 62 „Vereülekande tingimused ja kord” § 3 täiendatakse lõigetega 3 ja 4 järgmises sõnastuses:
„(3) Autoloogse vereülekande puhul peab tervishoiuteenuse osutaja andma patsiendile teavet järgmiste asjaolude kohta:
(4) Autoloogse vereülekande puhul kinnitab patsient, et on saanud teavet lõikes 3 nimetatud asjaolude kohta.”.


Koduteenuste osutamise kord – Riigi Teataja
Koduteenuste osutamise kord
Koduteenuste osutamise kord - sisukord
§ 2 Teenuse saajad
§ 3 Teenuse osutaja
§ 4 Teenuste loetelu
§ 5 Teenuse taotlemine
§ 6 Teenuse määramine
RT IV, 29.12.2017, 88
Vastu võetud 19.12.2017 nr 8
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lg 1, § 22 lg 1 p 5 ja sotsiaalhoolekande seaduse § 14 lg 1 ja § 17 alusel.
(1) Määrus sätestab koduteenuste loetelu, nende osutamise tingimused ja korra Kambja vallas.
(2) Koduteenus (edaspidi teenus) on isikule abi osutamine igapäevaeluks vajalike tegevuste läbiviimisel ja eneseteeninduses tema eluruumis ning asjaajamisel väljaspool tema eluruumi, et tagada isiku võimalikult iseseisev toimetulek temale harjumuspärases keskkonnas.
(3) Käesoleva määrusega kehtestatud koduteenuste osutamisega seotud kulud kaetakse Kambja valla eelarvest selleks ettenähtud vahenditest.
(4) Määruses sätestatud avalduse, hoolduskava ja lepingu vormid kinnitab vallavalitsus.
§ 2. Teenuse saajad
(1) Teenust saavad taotleda pensioniealised või puudega isikud, kelle elukoht rahvastikuregistri andmetel on Kambja vald ja kelle tegelik elukoht on Kambja vald, kes vajavad kõrvalist abi igapäevase eluga toimetulekul ning:
1) kellel puuduvad seadusjärgsed ülalpidajad või
2) kellel on seadusjärgsed ülalpidajad, kuid viimastel ei ole võimalik või nende materiaalsed võimalused ei ole piisavad isiku iseseisvaks toimetulekuks ja vajaliku hoolduse kindlustamiseks.
(2) Teenust saavad taotleda terviserikke või operatsioonijärgsel perioodil ajutist koduteenust vajavad tööealised isikud, kelle elukoht rahvastikuregistri andmetel on Kambja vald ja kelle tegelik elukoht on Kambja vald.
(3) Teenust ei osutata isikutele, kelle igapäevane elu harjumuspärases keskkonnas on rahuldavalt korraldatud ja täiendavat tugiteenust ei vaja.
§ 3. Teenuse osutaja
(1) Teenust osutab koduhooldustöötaja, kellel on Kambja Vallavalitsusega (edaspidi vallavalitsus) sõlmitud tööleping.
(2) Koduhooldustöötaja lähtub teenuste osutamisel käesolevast korrast, oma töölepingust ja ametijuhendist, kliendiga sõlmitud lepingust ja hoolduskavast.
§ 4. Teenuste loetelu
(1) Teenus jaguneb koduabiteenuseks ja tugiteenusteks.
(2) Kambja vallas pakutavad koduabiteenused on:
1) kütte eluruumi toomine ja tuha väljaviimine (kaugkütte puudumisel);
2) vee tuppa toomine ja heitvee väljaviimine (veevärgi puudumisel);
3) olmejäätmete väljaviimine;
4) toiduainete, majapidamistarvete, ravimite, tehniliste abivahendite ja valmistoiduga varustamine lähimast müügikohast;
5) eluatoa ja köögi esmane koristamine isikule kuuluvate vahenditega kuni kaks korda kuus;
6) abi toidu valmistamisel ja vajadusel nõude pesemisel;
7) abistamine pesemisel või kliendi pesemisvõimaluste korraldamisel.
(3) Kambja vallas pakutavad tugiteenused on:
1) riiete pesemise korraldamine;
2) elektri-, gaasi- ja veenäitude teatamine;
3) kommunaal- ja muude maksete tasumine;
4) abistamine asjaajamisel ametiasutuses või vajalike dokumentide vormistamisel;
5) abivajaja saatmine ametiasutustes;
6) sotsiaalalase transporditeenuse osutamine.
§ 5. Teenuse taotlemine
(1) Teenuse saamiseks tuleb teenuse taotlejal (edaspidi klient), tema lähedastel, naabritel või teistel asjast huvitatud isikutel esitada vallavalitsusele avaldus, milles põhjendatakse teenuste taotlemise vajadust.
(2) Teenuse määramise vajaduse, sageduse ja mahu teeb kindlaks vallavalitsuse sotsiaalosakonna ametnik kodukülastuse käigus, hinnates kliendi toimetulekuvõimet, kuulates ära kliendi, tema ülalpidajate ja lähedaste tahte ning arvamuse.
§ 6. Teenuse määramine
(1) Hinnang teenuse määramise või mittemääramise kohta antakse kahe nädala jooksul avalduse laekumisest. Vallavalitsuse sotsiaalosakonna ametnikul on õigus vajadusel kliendilt nõuda täiendavaid dokumente, kaasata kliendi olukorra selgitamiseks spetsialiste, teha koostööd kliendi perearstiga.
(2) Juhul kui teenuse osutamata jätmine põhjustab kliendi elule või tervisele ohtliku olukorra, osutatakse teenust koheselt ja dokumendid täidetakse hiljemalt kahe nädala jooksul.
(1) Teenust osutatakse vallavalitsuse ja kliendi vahelise kirjaliku koduteenuse osutamise lepingu alusel, kus märgitakse osutatavate teenuste loetelu, maht ja tingimused ning poolte õigused ja kohustused.
(2) Leping sõlmitakse tähtajaliselt, kuid mitte kauemaks kui kolmeks aastaks.
(3) Lepingut võib muuta, täiendada, pikendada või lõpetada poolte kokkuleppel igal ajal, kui selleks tekib põhjendatud vajadus. Täiendused ja muudatused fikseeritakse kirjalikult lepingu lisana ja kinnitatakse poolte allkirjadega.
(4) Leping lõpeb tähtaja möödumisel, samuti kliendi surma korral.
(5) Vallavalitsusel on õigus leping lõpetada:
1) teenuse vajaduse lõppemisel või kliendi soovil;
2) kliendi paigutamisel hooldekodusse;
3) kliendi elama asumisel teise omavalitsusüksuse haldusterritooriumile;
4) kui kliendi käitumine teeb võimatuks teenuse osutamise (agressiivsus, ebaviisakas käitumine, alkoholi või narkootiliste ainete kuritarvitamine vms).
(6) Vallavalitsus teatab kliendile või tema seaduslikule esindajale lepingu lõpetamisest kirjalikult 5 tööpäeva ette.
(7) Lepingu juurde kuuluvad kliendi avaldus ja hoolduskava, mis koos annavad täieliku informatsiooni kliendile osutatavate teenuste loetelu, osutamise koha, osutamise aja ning koduteenuste mahu kohta.
(1) Koduteenuse korraldamise eest vastutab sotsiaalosakonna juhataja.
(2) Järelevalvet teenuste osutamise üle ja teenuse nõuetele vastavust teostab sotsiaalosakonna juhataja.
(1) Ülenurme Vallavolikogu 11.04.2014 määrus nr 4 „Koduteenuste osutamise kord“ tunnistatakse kehtetuks.
(2) Määrus jõustub 1. jaanuaril 2018. aastal.


text:
Laevapere liikmete Eestisse lubamise kord - sisukord
1 LAEVAPERE LIIKMETE EESTISSE LUBAMINE
§ 1 Laevapere liikme Eestisse lubamine
§ 2 Laevapere liikme transiitreisijana Eestisse lubamine
§ 3 Laevapere haige või vigastatud liikme Eestisse lubamine
§ 4 Piirikontroll
§ 5 Määruse kohaldamise erisused
§ 6 Muudatused teistes õigusaktides
RT I, 08.11.2016, 8
26.04.2004 RT I 2004, 31, 216 01.05.2004
03.11.2016 RT I, 08.11.2016, 7 01.01.2017
1. peatükk LAEVAPERE LIIKMETE EESTISSE LUBAMINE
(1) Laevapere liige lubatakse Eestisse välismaalaste seaduses sätestatud alustel.
(2) Laevapere liige lubatakse laeva Eesti sadamas viibimise ajal sadama või sadamaga piirneva maakonna territooriumile rahvusvahelistele nõuetele vastava ja Eesti tunnustatud reisidokumendi alusel.
[RT I, 08.11.2016, 7 - jõust. 01.01.2017]
(1) Laevapere liikme võib transiidiks vajalikuks ajaks Eestisse lubada, kui Eestisse saabumise eesmärk on Eesti sadamas asuval laeval laevapere liikmena töötamise alustamine või töötamise lõpetamine, tööle asumine teisele Eesti sadamas asuvale laevale, välislepingus ettenähtud juhtudel siirdumine laevale teises riigis või päritoluriiki tagasipöördumine.
(2) Laevapere liige lubatakse Eestisse rahvusvahelistele nõuetele vastava ja Eesti tunnustatud reisidokumendi ning viisa alusel. Viisat ei vaja laevapere liige, kellele on meremehe isikut tõendava dokumendi väljastanud riik, kes on ühinenud Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni konventsiooniga meremeeste riiklike isikut tõendavate dokumentide kohta (ILO 108 või ILO 185), või kes on sellise välisriigi kodanik, kellega on sõlmitud leping viisavaba liikumise kohta või kelle puhul on Eesti ühepoolselt viisanõudest loobunud, või kellel on muu välismaalaste seadusest tulenev seaduslik alus Eestis viibida.
(21) Lõike 2 teises lauses nimetatud isikule väljastatakse transiidiks vajalikuks ajaks viisa, kui see on vajalik teiste Schengeni konventsiooni liikmesriikide territooriumi läbimiseks.
(3) Lõikes 1 nimetatud laevapere liige peab tõendama enda või peab laeva kapten või laevaagent tõendama nimetatud isiku asjaolusid Eestisse sisenemiseks.
(4) Lõikes 3 nimetatud laevapere liige peab Eestisse saabumisel politseiametniku nõudmisel tõendama, et tal on Eestis viibimise ja Eestist lahkumise kulude kandmiseks piisavalt rahalisi vahendeid. Piisavateks rahalisteks vahenditeks iga Eestis viibida lubatud päeva kohta loetakse 0,2-kordne Vabariigi Valitsuse kehtestatud kuupalga alammäär.
(1) Laeva kapten teavitab Politsei- ja Piirivalveameti Pääste- ja Koordinatsioonikeskust laevapere haige või vigastatud liikme Eesti meditsiiniasutusse paigutamise või temale esmaabi andmise vajadusest, kirjeldades üksikasjalikult selle isiku seisundit.
[RT I 2004, 31, 216 - jõust. 01.05.2004]
(4) Laevapere liikmel peab olema kindlustusleping, mis tagab tema haigusest või vigastusest tingitud ravikulude tasumise, selle puudumisel laeva kapteni või laevaagendi väljastatud garantiikiri, mis tagab laevapere liikme ravikulude tasumise ja päritoluriiki või tagasi laevale transportimise kulude kandmise.
(1) Laevapere liikme piirikontroll toimub piiripunktis, laeval, laevatrapi juures või muus selleks ettenähtud kohas. Kui laeval ei ole võimalik sadamas silduda, võib laeva piirikontroll toimuda sisemerel Politsei- ja Piirivalveametiga kooskõlastatud kohas ja ajal. Laevapere liige lubatakse Eestisse, kui laeva saabumisega seotud formaalsused on täidetud.
§ 6. Muudatused teistes õigusaktides

matches:
§ 1
§ 2
§ 3
§ 4
§ 5
§ 6
§ 6


text:
Eesti Vabariigi põhiseadus / paragrahv 17
Kellegi au ega head nime ei tohi teotada.
Keeluna sõnastatud norm mitte teotada kellegi au ja head nime tähendab esmalt kõigi kohustatust hoiduda kaasinimeste au ja hea nime teotamisest. Teisalt sisaldab see norm igaühe subjektiivset õigust aule ja heale nimele. Seega on PS seadnud õiguse aule ja heale nimele iseseisvaks põhiõiguseks. Au ja hea nimi on ühelt poolt inimese subjektiivne enesehinnang, tema minapilt. Teisalt on see objektiivne, teiste inimeste arvamus temast ehk inimese sotsiaalne maine. Seda kannavad teised inimesed ja avalik arvamus. Au on isikuline, füüsilisele isikule omane, seda kannab inimene ise. Hea nimi, maine ehk reputatsioon võib olla omane ka institutsioonile ja organisatsioonile.
Au ja hea nimi on inimväärikuse osa. Inimväärikuse austamine on meie põhiseaduse ja riigikorralduse aluspõhimõtted. Neil väärtustel on sügav eetilis-sotsiaalne tähendus, mistõttu vajavad need ka õiguslikku kaitset.
EL põhiõiguste harta art 1 kohaselt “inimväärikus on puutumatu, seda tuleb austada ja kaitsta”. EIÕK otsesõnu sellekohast iseseisvat õigust ette ei näe, kuid samas peetakse erialakirjanduses inimväärikust üheks inimõiguste ja -vabaduste alusväärtuseks. Inimõiguste õiguses on inimväärikust tunnustanud sõnavabadust tasakaalustava tegurina. Nii on art-s 10.2 lubatud sõnavabadust piirata “kaasinimeste reputatsiooni või õiguste kaitseks”. EIK on maine ehk reputatsiooni tunnistanud ka art-ga 8 kaitstava eraelu üheks komponendiks. EIK on oma lahendites tunnistanud õiguse aule ja heale nimele ehk reputatsioonile tsiviilõiguseks, mis langeb EIÕK art 6 kaitse alla (nt Werner vs.Poola, 15.11.2001). Põhimõtteliselt sama teeb ka PS § 45, mis loeb teiste inimeste au ja hea nime kaitse vajaduse sõnavabaduse riive üheks õigustatud aluseks.
Paragrahvi tuleb sõltuvalt kontekstist vaadelda seoses inimväärikuse printsiibi (§ 10) või süütuse presumptsiooniga (§ 22), õigusega eraelu puutumatusele (§ 26), õigusega arvamuste ja veendumuste vabadusele (§ 41), õigusega väljendusvabadusele (§ 45) või ka õigusega kahju hüvitamisele (§ 25).
Õiguse kandjaiks on võrdselt kõik füüsilised isikud – igaüks, seega nii era- kui ka avaliku elu tegelased sõltumata nende positsioonist, haridusest, vanusest jmt. Maine ehk reputatsioon võib olla, kuigi vaieldavalt, omane ka ühingule, organisatsioonile või juriidilisele isikule. Ka surnu au ja head nime ei tohi teotada. KarS § 149 annab surnu mälestusele kriminaalõigusliku kaitse.
Au ja hea nime kriminaal- ehk karistusõiguslik kaitse Eestis puudub. Au ja hea nime kaitse toimub tsiviilkorras VÕS alusel.
Au ja hea nime riived võivad avalduda erinevalt. Inimväärikuse riive võib aset leida nii kitsas ringis üksikute isikute vahel kui ka avalikkuse ees. Hea nime, maine ehk reputatsiooni riive eeldab aga avalikku, laia publiku ees aset leidvat või suurt hulka inimesi mõjutavat sekkumist.
Au ja väärikuse kui individuaalse subjektiivse väärtuse kahjustamine võib ilmneda nii inimesele antud hinnangutega, temale ja tema kohta öelduga, isiku panemisega au ja väärikust riivavatesse, alandavatesse ehk teotavatesse oludesse kui ka selliste tegudega isiku suhtes, mis pole küll füüsiliselt suunatud tema vastu, kuid mille eesmärk on tema au ja väärikustunde tõsine riivamine, tema alandamine, kahjustamine või teotamine. Hea nime ehk maine kahjustamine toimub avaliku arvamuse mõjutamise kaudu. Tavaliselt tehakse seda mainet pahatahtlikult kahjustavate avalike hinnangutega meediakanalite kaudu või mõnel muul üldsust kaasaval viisil nagu avalik esinemine, avaldamine trükises või küberruumis.
Norm annab kaitse au ja hea nime teotamise eest. Teotamine on haavamise (riive) raskeim vorm, mille oluliseks tunnuseks on ründe pahatahtlik taotluslik iseloom ning häbistav ja alandav viis. Seetõttu jääb normi kaitse alt välja objektiivne heas usus tehtud kriitika, sh ka siis, kui selles on kasutatud teravat sõnastust (vt ka PS § 45 komm).
Riigikohus on au ja hea nime sisustanud nähtusena, mis “väljendab ühiskonna positiivset hinnangut inimesele kui isiksusele ning inimese enda suhtumist iseendasse (enesehinnang). Üldjuhul hindab ühiskond isiksust tema tegude alusel. Inimese enesehinnang põhineb tema kujutlusel iseenda väärtusest ja väärikusest.” (RKTKo 30.10.1997, 3-2-1-123-97). Riigikohus on sisustanud au ja hea nime teotamist Euroopa praktika eeskujul nii ebakohase väärtushinnangu kui tõele mittevastava faktiväitega. Esimest ei saa tõestada, teist saab. See, kas au ja head nime on riivatud, ei sõltu ainult vaidlevate poolte hinnangust (vt RKTKo 10.10.2007, 3-2-1-53-07). Riive tuvastamine sõltub kontekstist ja eeldab põrkuvate väärtuste mitmekülgset kaalumist. Parlamendiväitlustes antud au ja head nime riivavad hinnangud langevad parlamendiimmuniteedi kaitse alla. Reegel on, et mida kõrgem on avaliku elu tegelase (poliitiline) positsioon, seda madalam on tema maine kaitstuse lävi.
Milline au ja hea nime riive on teotamine, on fakti, asjaolude ja hinnangu küsimus ning seda tuleb alati vaadelda üksikjuhtumite kaupa. Teotamise üks olulisi tunnuseid on teadlikkus, s.o tahtlik, sihipärane soov kellegi mainet oluliselt kahjustada, ning pahausksus. Pahausksuse üks tunnuseid on teadvalt valede andmete kasutamine ning õigustatud kriitika piiri teadlik ja tarbetu ületamine sooviga teist inimest kahjustada. Teine tunnus on modus operandi ehk toimimisviisi või meetodi häbistav, alandav ja naeruvääristav iseloom. Mitte igasugune end puudutatuna tundmine ei ole veel teotamine – riive kvalifitseerimine teotamisena vajab teatud tugevusmäära (-astet). Teotamise kvalifitseerimine eeldab hinnangut, mis omakorda nõuab konteksti, isikute, teoviisi ja huvide hindamist ja tasakaalustamist.
Teotamine on tugevam rünne kui haavamine või solvamine. Oluline tegur kasutatud väljendite ja antud hinnangute teotamisena hindamisel on kontekst ning väitluse aines, ulatus ja ühiskondlik tähendus, milles au ja head nime kahjustavad teod või hinnangud aset leidsid (vt EIKo Nilsen ja Johnsen vs.Norra, 25.09.1999; Dalban vs.Rumeenia, 28.09.1999; Otegi Mondragon vs.Hispaania, 15.03.2011 ja Altug Taner Akcam vs.Türgi, 25.10.2011).
Kõige sagedasem käsitletava õiguse konflikt muude põhiõiguste ja vabadustega on konflikt väljendus- ehk sõnavabadusega (§ 45). Kuigi erialakirjanduses ja kohtuotsuste eriarvamustes on väljendatud seisukohta, et sõnavabadus on eraelu, sh au ja väärikuse arvelt üle kaitstud, ollakse siiani üldjuhul seda meelt, et nende kahe põrkuva väärtuse puhul tuleb lõppkokkuvõttes eelistada väljendusvabadust, vaba diskussiooni ja arvamusvahetust kui demokraatlikule ühiskonnale olulisemat väärtust (vt § 45 komm). Nagu otsustas EIK asjas Handyside vs.Ühendkuningriik, on “sõnavabadus [...] üks demokraatliku ühiskonna alustalasid ja üks peamisi tingimusi demokraatliku ühiskonna arenguks ning iga indiviidi eneseteostuseks. Vastavalt [...] ei kohaldata seda mitte ainult teabe ja mõtete suhtes, mis leiavad heatahtlikku vastuvõttu või mida peetakse kahjutuks või neutraalseks, vaid ka selliste avalduste suhtes, mis on solvavad, šokeerivad või häirivad. Sellised on pluralismi ja sallivuse nõuded, ilma milleta pole demokraatlikku ühiskonda.” (EIKo Handyside vs.Ühendkuningriik, 07.12.1976).
Juhul kui tegu on piiripealse juhtumiga ning au ja väärikuse riive on esitatud meedias, peab igaühel olema õigus vastata samas meediakanalis ning meediakanalil on kohustus see vastus avaldada. Ilma õiguseta vastata teravale poleemilisele artiklile on inimesel raske kaitsta oma au ja head nime ning avalikkusel raske kujundada oma hinnangut või arvamust isikutest ja probleemidest. Vastulausest keeldumine väljaande poolt võib tähendada sõnavabaduse õigustamatut piiramist.
Demokraatlikule liberaalsele ühiskonnale omaselt ei ole Eestis riiklikku tsensuuri (§ 45 lg 2). See aga ei tähenda, et headest kommetest ning edastatava informatsiooni objektiivsuse nõudest lähtuv enesetsensuur ja väljaandetsensuur ei oleks vajalik. Mõistagi tuleb arvestada era- ja avalikku huvi ning ühe ohverdamist teise nimel tuleb püüda vältida nii palju kui võimalik (vt ka § 45 komm). Tasakaalustatust aitab saavutada mõlema poole argumentide esiletoomine.
On välja kujunenud mõned standardid au ja väärikuse kaitse ulatusest eri situatsioonides ja eri isikute puhul. Selles osas annab suuna Lingensi kohtuasi EIK-s, kus selgelt määratleti, et poliitiline väljendusvabadus ning avaliku elu tegelase au ja väärikuse kriitika piirid on laiemad kui eraisikute puhul. Rõhutades, et poliitilise debati pidamise vabadus on üheks konventsiooni läbiva demokraatliku ühiskonna mõiste nurgakiviks, leidis kohus, et “lubatava kriitika piirid poliitiku puhul on laiemad kui eraisiku puhul. Erinevalt viimasest on poliitik vältimatult ja teadlikult andnud nii ajakirjandusele kui ka laiemale avalikkusele loa jälgida tähelepanelikult iga oma sõna ja tegu ning sellest tulenevalt peab poliitik üles näitama ka suuremat sallivust. Kahtlemata on artikli 10 lõige 2 mõeldud kaasinimeste – ehk siis kõigi isikute – reputatsiooni kaitseks ning see kaitse kehtib ka poliitikute puhul, isegi kui nad ei käitu eraisikutena, kuid sellisel juhul peab selle kaitse nõudeid kaaluma avatud poliitilise diskussiooni huvidega seoses”. (EIKo Lingens vs.Austria, 08.07.1986.) Rõhutagem, et ulatusliku ja karmi kriitika ning teotamise vahel on vahe ning esimese lubatavus ei tähenda siiski automaatselt ka teise lubatavust.
Riigi positiivseks kohustuseks on luua efektiivsed kaitseabinõud juhuks, kui kellegi au ja head nime on teotatud. See tähendab esmajoones võimalust pöörduda oma rikutud õiguse kaitseks kohtusse (PS § 15), kasutada kõiki ausa õigusemõistmise garantiisid ning saada kompensatsiooni juhul, kui teotamine on kohtuotsusega tuvastatud (PS § 25). Sellesisulised vaidlused lahendatakse Eestis tsiviilkohtupidamise korras.
Au ja hea nime põhiseaduslik kaitse seondub ka õigusega mitte olla nimetatud avalikkuse ees kurjategijaks enne sellekohase lõpliku kohtuotsuse jõustumist ehk süütuse presumptsiooniga (vt PS § 22 komm).
Au ja hea nimi peavad olema kaitstavad nii vertikaalsete ehk avaliku võimu rünnete eest ehk avaliku õiguse sfääris kui ka horisontaalsete ehk kaasinimeste või eraõiguslike subjektide rünnete eest ehk eraõiguse sfääris.
EIK on näiteks asjas Castells vs. Hispaania möönnud, et “kompetentsetel riigivõimudel kui avaliku korra tagajatel on õigus kehtestada abinõud, isegi kriminaalõiguslikud, et asjakohaselt, kuid mitte ülemäära reageerida alusetutele või pahatahtlikele laimavatele süüdistustele” (otsus Castells vs.Hispaania, 23.04.1992). Oluline osa on siin ka ühiskonna eneseregulatsioonil kasvatuse, aukoodeksite ja -kohtute ning valitsusväliste institutsioonide, nagu Avaliku Sõna Nõukogu jmt olemasolul ja efektiivsel toimimisel, kellel on oluline osa väljendusvabaduse standardite ja kutse-eetika kujundamisel.
Kuigi press ei tohi ületada teatud piire, eriti mis seonduvad teiste inimeste reputatsiooni ja õigustega ning vajadusega kaitsta konfidentsiaalse informatsiooni avalikustamist, lasub pressil sellegipoolest kohustus edastada kooskõlas oma kohustuste ja vastutusega informatsiooni ja arvamusi kõigis avaliku elu küsimustes (Jersild vs.Taani, 23.09.1994; Janowski vs.Poola, 21.01.1999).
Paragrahv on sõnastatud reservatsioonideta keeluna. Reservatsioonita põhiõigusesse sekkumist võivad õigustada põhiseaduslikud printsiibid ja teised põhiõigused (nt sõnavabadus; vt II ptk sissejuhatust). Et säte pakub kaitset just teotamise kui teadlikult pahatahtliku akti eest, siis teotamiseks aktsepteeritavat õigustust ei ole võimalik leida.
“Mistahes põhiõiguse kasutamisele seab piirid PS § 19 lg 2, mille kohaselt peab igaüks oma õiguste ja vabaduste kasutamisel ning kohustuste täitmisel austama ja arvestama teiste inimeste õigusi ja vabadusi ning järgima seadust, ” on sedastanud Riigikohus (RT III, 29.12.1997, 33, 352).
Riigikohus on kohtupraktika üldistamiseks viidanud, et VÕS § 1064 lg 1 esimesest lausest tulenevalt on isiku au teotamine, muu hulgas ebakohase väärtushinnanguna, eelduslikult õigusvastane. Sellest eeldusest tulenevalt ei ole isikul juhul, kui ta esitab tema mainet kahjustava väärtushinnangu avaldamisega seoses hagi oma õiguste kaitseks, kohustust vaidlustada väärtushinnangu põhjendamiseks kasutatud faktiväiteid. Seega lasub nende faktiväidete tõendamise koormis kostjal sõltumata sellest, kas hageja on neid faktiväiteid eraldi vaidlustanud (RKTsK määrus 3-2-137-15, 20.11.2015).
Au ja hea nimi on väärtused. Õigushüve kahjustamine võib kaasa tuua moraalse ja/või materiaalse kahju. Juhul kui au ja hea nime teotamine on tuvastatud, lubab see tõstatada põhiseaduslikult õigustatud nõude “ükskõik kelle poolt õigusvastaselt tekitatud moraalse ja materiaalse kahju hüvitamisele” (§ 25). Au ja hea nimi on mittemateriaalsed kategooriad. Seega tuleb kõigepealt kõne alla moraalse kahju ehk ebameeldivuste, häirituse, kannatuste, üleelamiste, stressi jmt tuvastamine, hindamine ja kompenseerimine. Kompenseerimine võib toimuda põhiliselt kahel viisil: rahalise hüvitisena ja/või teoga, s.o avaliku vabandamise ning au ja head nime teotava informatsiooni avaliku tagasivõtmise või kummutamisega.
Rahaline kompensatsioon on kokkuleppeline või kohtu määrata, kui pooled ei jõua kokkuleppele. Et selles puudub objektiivne arvestuslik alus, toimub see hinnangulisel (equitable) alusel. Au ja hea nime teotamise kaudu ei ole välistatud ka materiaalse kahju tekitamine näiteks juhul, kui isiku väärikus ja maine kahjustub sedavõrd, et ta vajab haiglaravi või on teatud aja töövõimetu; jääb ilma mõnest lepingust põhjusel, et tema maine on avalikult ja ebaõiglaselt ning alusetult seatud kahtluse alla või on ta usaldusväärsuse kaotamise või olulise kahjustumise tõttu kaotanud töö, sissetuleku, klientuuri vms. Sel viisil tekitatud materiaalne kahju peab aga olema otsene ning mõõdetav ja tõestatav. On võimalik ka institutsiooni või äriühingu mainekahjustusest tuleneva materiaalse kahju hüvitamine. See peab toimuma arvestuslikul alusel (ettevõtja maine kahjustamisega seoses vt Steel ja Morris vs.Ühendkuningriik, 15.02.2005).
Eesti kohtud on olnud seisukohal, et ka moraalne kahju peab olema mõõdetav ja tõestatav (RT III, 03.03.2004, 6, 66). Ometigi on PS § 25 reservatsioonideta norm, mis tähendab, et seda ei saa tõlgendada kohtuotsuse või seadusega kitsendavalt ning kohtutel lasub kohustus (PS § 14) välja mõista hüvitis teotamise eest ka siis, kui see otseselt mõõdetav ei ole ehk hinnangulisel alusel.

matches:
§ 45
§ 149
§ 45
Riigikohus
Riigikohus
§ 45
§ 45
§ 15
§ 25
§ 22
§ 19
Riigikohus
Riigikohus
§ 1064
§ 25
§ 14


Lekkisid PS5 ja Xbox Series X-i tehnilised andmed - kumb neist on parem?
Pilt: Marko Deichmann | Pixabay
Kumb saab olema parem konsool, kas PS5 või Xbox Series X? Millised on uute mängukonsoolide tehnilised andmed? Kumb neist on võimsam? Neid küsimusi on viimastel kuudel sotsiaalmeedias korduvalt küsitud.
Hoolimata kõikidest leketest, ei tea me endiselt milleks uue põlvkonna konsoolid võimelised on või kumb neist võiks olla parem ost. Kasutajamugavuse poolest on täna Xbox One endiselt peajagu parem kui PS4, kuid aastate jooksul on Sony teinud mitmeid muudatusi ja olukord on märgatavalt paranenud. Kuidas saab see olukord olema PS5 ja Xbox Series X-i puhul?
Microsoft on lubanud, et uue Xboxi turule toomise ajal pole seal eksklusiivseid mänge, mistõttu pole esimese aasta või paari jooksul kasutajatel veel otsest vajadust oma senist Xboxi uue vastu välja vahetada. Kuid pikemas perspektiivis võib võimsam konsool ja lisavõimalused seda olukorda muuta. PS5 aga pidi müügile tulema koos eksklusiivmängudega, mida PS4 omanikud mängida ei saa. Sellega püüab Sony meelitada kasutajaid uut konsooli ostma. Kuidas asetub siia pilti aga kasutusmugavus ning konsooli võimsus ja võimalused?
Tänu uuele 4chan’i lekkele saame me nüüd ehk mõned vastused küsimustele, mida mängijad on viimaste kuude jooksul esitanud. Siinkohal tasub muidugi meeles pidada seda väikest tõsiasja, et tegemist ei ole ametlikult kinnitatud andmetega ning vabalt võib olla tegemist järjekordse valeinformatsiooniga.
Postituse autor kirjutab, et tegemist on teise, mõni aeg tagasi muudetud arenduskomplektide tehniliste andmetega, mistõttu ei tohiks need väga palju lõppversioonist erineda.
See kinnitab ja selgitab mitmeid varasemaid kuulujutte uue põlvkonna konsoolide kohta, kus ühest küljest on uus Xbox veidi võimsam ning samal ajal pakub PS5 omakorda jälle võimsamat GPU-d ja rohkem mälu. Kulmu paneb siinkohal kortsutama ainult SSD suurused, mida on natuke vähe, sest juba praegu on mitmeid mänge mis vajavad 100GB kuni 200GB vaba ruumi. Õnneks on tegemist siiksi arenduskomplektidega ning loodetavasti müügile tulevate mängukonsoolide puhul on seal vähemalt kaks korda rohkem ruumi.