Constitution 1992 | Licodu
Home » Estonia Leggi » Constitution 1992
§59. Seadusandlik võim kuulub Riigikogule.
§60. Riigikogul on sada üks liiget. Riigikogu liikmed valitakse vabadel valimistel proportsionaalsuse põhimõtte alusel. Valimised on üldised, ühetaolised ja otsesed. Hääletamine on salajane.
§120. Eesti Vabariigi suhtlemise korra teiste riikide ja rahvusvaheliste organisatsioonidega sätestab seadus.
§122. Eesti maismaapiir on määratud 1920. aasta 2. veebruari Tartu rahulepinguga ja teiste riikidevaheliste piirilepingutega. Eesti mere- ja õhupiir määratakse rahvusvaheliste konventsioonide alusel.
§131. Erakorralise või sõjaseisukorra ajal ei valita Riigikogu, Vabariigi Presidenti ega kohalike omavalitsuste esinduskogusid ega lõpetata ka nende volitusi.
§135. Riigikontrolör esitab Riigikogule ülevaate riigi vara kasutamise ja säilimise kohta eelmisel eelarveaastal üheaegselt riigieelarve täitmise aruande arutamisega Riigikogus.
§136. Riigikontrolör võib oma ülesannetesse kuuluvais asjus võtta sõnaõigusega osa Vabariigi Valitsuse istungitest.
§137. Riigikontrolli korralduse sätestab seadus.
§138. Riigikontrolöri saab kriminaalvastutusele võtta ainult õiguskantsleri ettepanekul Riigikogu koosseisu enamuse nõusolekul.
§140. Õiguskantsleri nimetab ametisse riigikogu Vabariigi Presidendi ettepanekul seitsmeks aastaks.
§141. Õiguskantsleril on oma kantselei juhtimisel samad õigused, mis on seadusega antud ministrile ministeeriumi juhtimiseks.
§142. Kui õiguskantsler leiab, et seadusandliku või täidesaatva riigivõimu või kohaliku omavalitsuse õigustloov akt on põhiseaduse või seadusega vastuolus, teeb ta akti vastuvõtnud organile ettepaneku viia see kahekümne päeva jooksul põhiseaduse või seadusega kooskõlla.
§143. Õiguskantsler esitab kord aastas Riigikogule ülevaate seadusandliku ja täidesaatva riigivõimu ning kohalike omavalitsuste õigustloovate aktide kooskõlast põhiseaduse ja seadustega.
§144. Õiguskantsleri õigusliku seisundi ja tema kantselei töö korralduse sätestab seadus.
Väljaandja : Rahvahääletusel vastu võetud
Redaktsiooni jõustumise kpv. : 06.01.2004
With unwavering faith and a steadfast will to strengthen and develop the state, which is established on the inextinguishable right of the people of Estonia to national self-determination and which was proclaimed on 24 February 1918, which is founded on liberty, justice and law, which shall protect internal and external peace, and is a pledge to present and future generations for their social progress and welfare, which shall guarantee the preservation of the Estonian nation and culture through the ages, the people of Estonia, on the basis of § 1 of the Constitution which entered into force in 1938, and by a referendum held on 28 June 1992, adopted the following Constitution.
The activities of the Riigikogu*, the President of the Republic, the Government of the Republic, and the courts shall be organised on the principle of separation and balance of powers.
An Estonian citizen has the right to access information about himself or herself held in state agencies and local governments and in state and local government archives, pursuant to procedure provided by law. This right may be restricted pursuant to law to protect the rights and freedoms of others or the confidentiality of a child’s filiation, and in the interests of combating a criminal offence, apprehending a criminal offender, or ascertaining the truth in a criminal procedure.
7) on the proposal of the President of the Republic, appoint to office the Chief Justice of the Supreme Court, the Chairman of the Board of the Bank of Estonia, the Auditor General, the Chancellor of Justice, and the Commander or Commander-in-Chief of the Armed Forces;
15) 15) on the proposal of the President of the Republic, declare a state of war, and order mobilisation and demobilisation;
A member of the Riigikogu has the right to make inquiries to the Government of the Republic and its members, to the Chairman of the Board of the Bank of Estonia, the President of the Bank of Estonia, the Auditor General, the Chancellor of Justice, and the Commander or Commander-in-Chief of the Armed Forces.
11) make proposals to the Riigikogu for appointments to the offices of Chief Justice of the Supreme Court, Chairman of the Board of the Bank of Estonia, Auditor General, Chancellor of Justice, and Commander or Commander-in-Chief of the Armed Forces;
14) on the proposal of the Government of the Republic and the Commander of the Armed Forces, appoint to and release from office the leadership of the armed forces;
18) declare, in the case of aggression against Estonia, a state of war, order mobilization, and appoint the Commander-in-Chief of the Armed Forces, pursuant to § 128 of the Constitution;
The President of the Republic shall assume office by swearing the following oath of office to the people of Estonia before the Riigikogu: “In assuming the office of President of the Republic, I (given name and surname), solemnly swear to steadfastly defend the Consti-tution and the laws of the Republic of Estonia, to exercise the power entrusted to me in a just and impartial manner, and to faithfully perform my duties with all of my abilities and to the best of my under-standing, for the benefit of the people of Estonia and the Republic of Estonia.”
A law shall enter into force on the tenth day after its publication in the Riigi Teataja**, unless the law itself provides otherwise.
The supreme commander of national defence is the President of the Republic.
The National Defence Council is an advisory body to the President of the Republic, and its membership and tasks shall be provided by law.
The Estonian armed forces and national defence organisations shall be led by the Commander of the Armed Forces in peace-time, and by the Commander-in-Chief of the Armed Forces in war-time. The Commander and the Commander-in-Chief of the Armed Forces shall be appointed to and released from office by the Riigikogu, on the proposal of the President of the Republic.
The Riigikogu shall, on the proposal of the President of the Republic, declare a state of war, shall order mobilization and demobilization, and shall decide on the utilisation of the armed forces in the fulfilment of the international obligations of the Estonian state.
In the case of aggression against the Republic of Estonia, the President of the Republic shall declare a state of war, shall order mobilization, and shall appoint the Commander-in-Chief of the Armed Forces without waiting for a Riigikogu resolution.
Local governments are rural municipalities and cities.
Other local governments may be formed on the bases of and pursuant to procedure provided by law.
The representative body of a local government is the council which shall be elected in free elections for a term of three years. The elections shall be general, uniform and direct. Voting shall be secret.
Chapter I “General Provisions” and Chapter XV “Amendment of the Constitution” of the Constitution may be amended only by a referendum.
An amendment to the Constitution regarding the same issue shall not be initiated within one year after the rejection of a corresponding bill by a referendum or by the Riigikogu.
* Riigikogu = the parliament of Estonia
** Riigi Teataja = State Gazette
Last 365 Days Visits: 107,487
Total Visits: 488,758


Muusikaosakonna õppekava
Kinnitatud 26. augustil 2013. a.
Eve Vunk
§ 1 Reguleerimisala ja ülesehitus
Muusikalise põhihariduse õppekava loob eeldused isiksuse muusikakultuurilise aluse ning tervikliku maailmapildi kujunemiseks ja eluegseks muusikaharrastuseks ning annab vajaliku ettevalmistuse muusikaõpingute jätkamiseks kutsekesk- või kõrghariduse astmes.
Õppekava koosneb üldosast ja lisadest. Lisades esitatakse ainekavad.
Õppekava kinnitab direktor oma käskkirjaga.
Alusväärtused ning muusikalise põhihariduse ülesanded
§ 2 Alusväärtused
Muusikalise põhihariduse alusväärtusteks on humanism, demokraatia ja sotsiaalse ning kultuurikeskkonna jätkusuutlik areng ning rahvuslike kultuuritraditsioonide säilitamine ja edasiarendamine, seda eriti pillimängu valdkonnas.
§ 3 Muusikalise põhihariduse ülesanded
Muusikalise põhihariduse ülesanne on toetada õppuri muusikaalast arengut ja tema isiksuse kujunemist nii, et õppur:
1) usub endasse ja on tuleviku suhtes optimistlik;
2) kujundab oma ideaale, püstitab endale lühi- ja pikemaajalisi eesmärke muusika valdkonnas, tegutseb nende nimel, juhib ja korrigeerib oma käitumist ning võtab endale vastutuse oma tegude eest;
3) suudab sihiteadlikult ja kannatlikult töötada oma arengu huvides;
4) suudab tegutseda muusikavaldkonnas nii üksikisikuna kui kollektiivis; on võimeline jätkama muusikaõpinguid järgmises haridusastmes.
(1) Pädevus on teadmistel, oskustel ja väärtushinnangutel põhinev suutlikkus muusikavaldkonnas tulemuslikult toimida. Õppekava ning õpetuse ja kasvatuse kaudu loob kool tingimused õppekavas määratud pädevuste saavutamiseks.
(2) Muusikalise põhihariduse üldpädevused on:
1) õpipädevus – suutlikkus organiseerida õpikeskkonda, planeerida õppimise protsessi ja seda jälgida; suutlikkus mõista, et õppimine on tema enda tegevuse tulemus;
2) suhtlemispädevus – võime töötada erinevates kollektiivides, aktsepteerida inimestevahelisi erinevusi ja nendega arvestada;
3) ettevõtlikkuspädevus – püstitada eesmärke, võtta initsiatiivi.
(3) Muusikavaldkonna pädevused on:
1) suutlikkus mõista muusikakultuuri erinevaid nähtusi, tunda ja teada muusikaajaloo tähtteoseid;
2) oma põhipilli mänguoskuse omandamine põhihariduse õppekavas ettenähtud tasemel;
3) suutlikkus kriitiliselt hinnata oma pillimänguoskuse taset, selle kõlakvaliteeti ja esteetilist mõju kuulajatele;
4) muusikateoreetiliste teadmiste omandamine õppekavas ettenähtud mahus ja tasemel.
§ 5 Pädevused kooliastmeti
Eelpädevused
*rütmitaju
*muusikaline mälu
*muusikaline kuulmine
*häälejuhtimisoskus
(1) Algastme pädevused
Õppur:
*on omandanud esmased pillimänguvõtted
*on omandanud esmased rühmatöö oskused
* mõistab iseseisva töö tähtsust
* omab esinemiskultuuri kogemust
* oskab end muusikaliselt väljendada
* on omandanud algteadmised noodikirjast
(2) Noorema astme pädevused
* on omandanud põhilised pillimänguvõtted
* on omandanud koosmänguks vajalikud mängu- ja noodilugemisoskused
* oskab seostada omandatud muusikateoreetilisi teadmisi praktilise pillimänguga
* on võimeline esinema solistina ja kollektiivi liikmena
* oskab harjutada eesmärgistatult
* on arenenud sisemise kuulmise oskus
(3) Vanema astme pädevused:
* on omandanud muusika esitamiseks ja koosmusitseerimiseks vajaliku pillimänguoskuse, mis võimaldab jätkata muusikaõpinguid
* on õppinud muusikat lugema, kirjutama, kuulama ja tundma tasemel, mis võimaldab jätkata muusikaõpinguid
* omab arenenud loomingulist mõtlemist
* omab muusikalist eneseväljendus- ja esinemisoskust
* oskab teadlikult jälgida ja teadvustada endale oma nõrkusi ja tugevusi
* oskab iseseisvalt töötada
* on omandanud kollektiivis töötamise oskuse
* oskab eristada erinevate ajastute muusikat.
Õppuri oskused ja teadmised, mille alusel toimub õppuri üleviimine ühest astmest teise ning õppekava lõpetamine on määratletud põhihariduse õppekava juurde kuuluvate erinevate huvialade ainekavadega.
Õpi-ja õpetamiskäsitus ning õpikeskkond
§ 6 Õpi- ja õpetamiskäsitus
(1) Õppekava arvestab õppimise kui aktiivse ja eesmärgistatud elukestva protsessiga,
kus lisaks õppuri isiklikele omadustele ja motivatsioonile on suur roll ka õpikeskkonnal.
(2) Õppekava mõistab õpetamist kui õpikeskkonna organiseerimist viisil, mis arvestab ümbritseva sotsiaalse ja kultuurilise keskkonnaga, õppuri varasemate teadmiste ja oskustega.
(3) Õppekava seab õppuri ette tema arengule vastavad, kuid pingutust nõudvad ülesanded, mille kaudu tal on võimalik omandada kavandatud õpitulemused.
On tähtis, et õppur õpib teadlikult jälgima ja teadvustama endale oma nõrkusi ja tugevusi.
(4) Õppetegevuse kavandamisel ja läbiviimisel võetakse arvesse õppuri võimeid
ning püütakse teda suunata aktiivsele ja eesmärgistatud õpiprotsessile.
(5) Õpetuse ülesanne on suunata õppurit pikaaegsele, järjepidevale, sihiteadlikule ja kannatlikule tööle nii üksikisiku kui rühma liikmena.
(6) Kuna muusika õppimine on seotud vastastikuse suhtlemisega, liitub see olulisel määral selle konkreetse sotsiaalse ja kultuurilise keskkonnaga, kus see toimub.
§ 7 Õpikeskkond
(1) Kuna õpitulemuse määrab suurel määral õppija ise, peab õpikeskkond andma õppijale võimaluse seada oma eesmärgid, omandada iseseisva töötamise oskus ning oskuse töötada kollektiivis.
(2) Kõige olulisem on õppuri ja õpetaja vaheline suhtlemine ning erinevate õppimis-, töötamis- ja hinnangusüsteemide arvestamine.
(3) Eesmärgiks peab olema avatud, julgustav ja positiivne õpikeskkond. See võimaldab õppuri suhtlemisoskuse, algatusvõime ja sihikindluse arendamist. See innustab õppurit aktiivsusele, loovusele, iseseisvale mõtlemisele ja lisab õpimotivatsiooni. Õnnestumise kogemused, mis muusikahariduses on pikaajalise sihikindla töötamise tulemuseks, kasvatavad õppuri usku oma võimetesse.
(4) Õpikeskkond peab olema selline, et õppijal on võimalik oma annete ja omandatavate muusikaliste väljendusvahendite eesmärgipärane ning mitmekülgne arendamine.
Õpetuse eesmärgid, maht ja sisu
§ 8 Õpetuse eesmärgid
(1) Muusikalise põhihariduse eesmärgiks on, et õppur:
* omandab muusika esitamiseks ja koosmusitseerimiseks vajaliku pillimänguoskuse, mis võimaldab õpingute jätkamise kutse omandamiseks
*õpib muusikat lugema, kirjutama, kuulama ja tundma tasemel, mis võimaldab õpingute jätkamise kutse omandamiseks
* arendab muusikalist eneseväljendus- ja esinemisoskust
*omandab iseseisva töö oskuse
*omandab kollektiivis töötamise oskuse.
(2) Õpetuse keskne sisu
Pilli- ja koosmänguõpetuse keskseks sisuks on põhipilli põhiliste mängutehnikate ja repertuaari omandamine ning koosmänguoskuste kujundamine.
Muusika tugiained peavad andma muusika lugemis- ja kirjutamisoskuse ning teadmised muusikaajaloo ja eri stiilide kohta.
Võimalikud lisaained peavad toetama õppuri muusikalist arengut.
§ 9. Õpetuse maht ja sisu
(1) Õpetuse maht
1.1. Muusikaline põhiharidus on eelkõige mõeldud kooliealistele lastele.
1.2. Muusikalise põhihariduse maht on kokku 1 295 tundi.
1.3. Muusikalise põhihariduse struktuur:
Pilliõpe ja koosmusitseerimine 665 tundi
Teoreetilised tugiained 630 tundi
Lisaaineid õpetatakse vastavalt õppuri soovile ja kooli võimalustele.
Koosmusitseerimine toimub kogu õpingute aja jooksul alates sellest ajast kui õppuri mänguoskus seda võimaldab ja vastavalt kooli võimalustele (võimalusel alates kolmandast õppeaastast).
1.4. Õppekava võimaldab vastava tasemega pedagoogide olemasolul muusikalise põhiastme lõpetanud andekatele õpilastel jätkata õpinguid lisaastmes kuni käsiloleva üldhariduskooli astme lõpetamiseni.
Tundide maht lisaastmes (2 lisa-aasta jooksul kokku 280 tundi):
pilliõpe ja koosmusitseerimine: 210 tundi
rühmatugiaine: 70 tundi.
(2) Oskused ja teadmised, mille alusel toimub õppuri üleviimine ühest astmest teise ning õppekava lõpetamine, on määratletud õppekava juurde kuuluvate erinevate huvialade ainekavadega.
§ 10. Muusikalise põhihariduse korraldamine
(1) Muusikalise põhihariduse korraldamise aluseks on kooli õppekava.
(2) Muusikalise põhihariduse korraldamisel võetakse arvesse muusikaalase ametikoolituse ja tööelu poolt esitatavad nõuded.
(3) Õpetuse põhitegevused on pillimäng, laulmine, muusikalise kirjaoskuse arendamine, muusikakultuuri ja muusikastiilide tundmaõppimine.
(4) Muusikaline põhiharidus jaguneb astmeteks: I, II ja III aste.
(5) Õppeaasta kestab õppe algusest ühel kalendriaastal uue õppe alguseni järgmisel kalendriaastal. Õppeaasta koosneb õppe- ja eksamiperioodist ning koolivaheaegadest. (6) Õppeaasta algab 1. septembril.
(7) Õppeperioodi arvestusühikud on õppetund, õppepäev, õppenädal, trimester ja poolaasta.
(8) Õppeperioodis on vähemalt 175 õppepäeva (35 nädalat).
(9) Õppurite nädalakoormus õppetundides määratakse kooli õppekavaga.
(10) Tunni pikkus on 45 minutit.
§ 11 Lõputunnistuse sisu
(1) Õppeaasta tunnistus on dokument, mille kaudu kool teavitab õppurit ja vanemat õppuri edasijõudmisest. Tunnistusele kantakse järgmised andmed:
* kooli nimetus ja õppeaasta number;
* õppuri ees- ja perenimi;
* õppeainete kokkuvõtvad hinded või sõnalised hinnangud;
* käitumise ja hoolsuse hinded;
* andmed tasemeeksamite kohta ja järgmisse astmesse üleviimise kohta.
1.1. Tunnistuse sissekanded kinnitatakse kooli direktori ja pilliõpetaja allkirjade ning kooli pitsatiga.
(2) Lõputunnistus
2.1. Lõputunnistus on ametlik dokument, kus arvestatakse õppekavas toodud nõudmistega.
2.2. Tunnistus sisaldab:
* õppeasutuse nimi
* õppekava nimetus
* õppuri nimi ja isikukood
* õpingute aeg
* pilli (huviala) lõpueksami toimumise aeg, tundide maht, hinne ja vastavus õppekava lisana kinnitatud ainekava nõuetele
* muusika põhialuste lõpueksami toimumise aeg, hinne ja vastavus raamõppekava lisana kinnitatud ainekava nõuetele
* muud võimalikud eksamid
* EV Haridus-ja teadusministeeriumi poolt antud koolitusloa andmed
* seadusandlus, millele õpetus tugines
* hinnete skaala.
§ 12 Õppesisuks on:
(1) Eelkoolis:
1. Suunatakse lapsi mängult õppimisele;
(2) Põhikooli võetakse õppurid vastu muusikaliste katsete alusel. Konkursi korraldamiseks moodustatakse koolis vastuvõtukomisjon. Kadrina Kunstidekoolis kuulub vastuvõtukomisjoni vähemalt 3 õpetajat. Vastuvõtutingimused ja kord on kehtestatud vastuvõtueeskirjadega.
Põhikoolis toimub:
õppurite pillimänguoskuse kavakindel arendamine;
tehniliste oskuste arendamine;
ettevalmistus professionaalse muusikahariduse omandamiseks.
Muusikaosakonna vanema astme lõpetamisel antakse õppurile põhikooli lõputunnistus.
(3) Lisa-aastad on õppurile, kes
on edukalt läbinud põhikooli;
omab eeldusi muusikaliseks tegevuseks ning on orienteeritud professionaalse muusikahariduse omandamisele;
vajavad vanuse tõttu järjepidevat õpet kuni üleminekuni kutse omandamiseks.
(4) Õppeainete loend
VI õa
VII õa
Põhipill 490+70
Solfedžo 490+105 595
Muusikalugu 140
Koosmusitseeerimine ** 210
Individuaalne lisaaine ** 210
Õppetundide maht õppeaastas
Kogumaht: 1 505 (eelkool – 1 aasta kuni lisa-aastad – 1 õppeaasta); põhiõppe õppeainete kogumaht 1 295 (arvestatud ka 1 tund koosmusitseerimist)
Põhiõpe – 2 põhipillitundi, 2 solfedžotundi ja 1 muusikalootund nädalas =
1 120 tundi kokku
*Finantseeritakse isemajandavatel alustel.
** Lisaaineid õpetatakse vastavalt õppuri soovile ja kooli võimalustele.
2. Lisaained määratakse lähtuvalt õppuri isikupärast ning kooli võimalustest. Lisaainete õppimisest võib loobuda, st need pole kohustuslikud.
3. Kõikide pillide tehniline arvestus viiakse läbi kaks korda õppeaastas (üks kord poolaastas), hindelised esinemised üks kord esimesel poolaastal ja kaks korda teisel poolaastal.
4. Eksamid on noorema astme ja vanema astme lõpetamisel järgmiselt:
noorema astme lõpetamisel üleminekueksamid põhipillis ja solfedžos;
vanema astme lõpetamisel lõpueksamid põhipillis ja solfedžos.
(4) Ühe õpilase lisaainete tundide arv ei tohi ületada 1 nädalatundi. Erandeid võib vastavalt kooli võimalustele teha väga heade eeldustega õpilastele.
(5) Individuaalne lisaaine
Kõigi huvialade õppuritel on võimalus alates 3. õppeaastast õppida individuaalset lisaainet;
klaveri huviala õppuritel on 7. klassis vastavalt kooli võimalustele ja õpilase soovile individuaalseks lisaaineks saateklass või noodilugemine;
lisaainete õppimise eest ei nõuta lisaõppetasu;
õppur võib õppenõukogu otsuse alusel ja tema individuaalset eripära ning soove arvestades minna põhikoolist üle vabaõppesse.
(6) Vaba õppekavaga õpe/vabaõpe
Vabaõppesse võetakse õppureid ainult erijuhtudel õppenõukogu otsusega vabade kohtade olemasolul;
õpitakse ainult pilli või/ja osaletakse koosmusitseerimise või solfedžo huviala tundides 1-2 õppetundi nädalas;
õppuritele ei väljastata lõputunnistust, vaid tunnistus, kuhu on märgitud õppimise aeg, läbitud huviala(d), nende maht ja hinnang teadmiste tasemele;
arvestuslik ettemängimine toimub 2 korda õppeaastas, kus õppur esitab vähemalt 2 pala vabalt valitud žanris;
vabaõppes õppiva õppuri puhul arvestatakse individuaalõppekava koostamisel tema individuaalset eripära; tema tase peaks vastama samale tasemele kui põhiõppe õppuritel, eeldades, et õppuri huvi õpitava vastu on suur ja ta töötab intensiivsemalt;
vabaõppes on võimalik õppida 1-7 aastat.
(7) Õppeainete loend
Põhipill/aine või
Õppetundide arv õppeaastas
Pop-jazz osakond (töötab alates 2003/pop-jazzlaul; 03.11.2008/löökpillid;)
Löökpillid. Õppeaeg kuni 4 õppeaastat, 1 õppetund nädalas, 35 õppetundi õppeaastas
Laul, õppeaeg 1-7 aastat, 1 õppetund nädalas, 35 õppetundi õppeaastas.
Solfedžo – õppeaeg vastavalt õppuri soovile
Õppemaht oleneb läbitud õppeaastate arvust. Vabaõppes võib õppida mitut huviala (kas korraga või erinevatel õppeaastatel).
(1) Õppurite hindamine toimub viiepallisüsteemis, kus hinne "5" on "väga hea";
hinne "4" on "hea", hinne "3" on "rahuldav", hinne "2 " on "puudulik" ja hinne "1" on "nõrk". Käitumist hinnatakse hinnangutega „meeldiv“, „rahuldav“, „mitterahuldav“; hoolsuse hindamine toimub viiepallisüsteemis.
(2) Õppimise käigus analüüsib ja hindab õppur õpitavat pidevalt ning edukus sõltub õppuri oskusest õppida. Õppur peab arvestama õpitu elluviimise põhimõtet, teadlikkuse, süstemaatilisuse, järjepidevuse printsiipi. Õpetaja on õpitegevuste kavandaja, looja, innustaja. Ta peab õppuri juures arvestama individuaalsuse, ea- ja jõukohasuse, näitlikkuse, lihtsamalt keerulisemale ülemineku põhimõtteid, õppuri kontsentreerumisoskust, jälgima puhkepauside pidamise ja üleõppimisega seotud printsiipe.
(3) Hindamine on osa kooli õppeprotsessist. Õppur peab teadma, mida hinnatakse, milliseid hindamisvahendeid kasutatakse ja millised on hindamise kriteeriumid. Hindamise põhimõtted on ära toodud “Kadrina Kunstidekooli hindamisjuhendis” .
(4) Hindamise põhieesmärgid on:
anda teavet õppimise käigust õppurile, õpetajale, kooli direktorile, vanematele;
määratleda õppurite individuaalsed õpitulemused.
(5) Hindamine võib olla sõnaline (analüüs/hinnang) ja numbriline (hinne), kusjuures Kadrina Kunstidekoolis rakendatakse 5-pallist numbrilist hindamissüsteemi:
arvestuslik hindamine võib olla nii koolisisene kui -väline (avalik ja arvestuslik kontsert, eksam);
koolivälise arvestusliku hindamise ühe vormina kasutame üleriigiliste ja regionaalsete konkursside, ülevaatuste ja kohalikes kultuuri- ja haridusasutuses toimunud esinemiste tulemusi.


text:
Uudised – Lehekülg 3 – Riiklik Lepitaja
Ametiühing nõustus Tallinki palgapakkumisega
23. jaan. 2014 Merle
Tallinki ja meremeeste ametiühingu (EMSA) vahel on palgaläbirääkimised jõudmas lõpule. Ametiühingu tänasel juhatuse koosolekul võeti vastu otsus kiita heaks riikliku lepitaja pakutud palgaskaala.
EMSA juhi Jüri Lemberi sõnul jääb kooskõlastatud palgatõus 10% kanti, mis tähendab siis Tallinkile 10% tõõjõukulude kasvu. Sõltuvalt ametikohast ootab Tallinki töötajad seega veidi erinev palgatõus ning lisatasu lubatakse ka suvel shuttle-tüüpi laevade töötajatele.
Täpsemalt võiks rääkida siis kui leping on allkirjastatud, vaevalt, et me täna seda jõuame, pigem kutsub riiklik lepitaja osapooled kokku homseks,\” rääkis Lember.
\”Palgatõusu protsent on pigem selline kirik keset küla otsus, kogu palgafondi kasv jääb 10% juurde.\”
Tallink pakkus palgatõusuks 8%, EMSA nõuab vähemalt 12%
21. jaan. 2014 Merle
Tallink ja meremeeste ametiühing kohtusid täna palgaläbirääkimisteks riikliku lepitaja juures, kus kumbki osapool tegi uue pakkumise.
Tallinki personalidirektori Vahur Ausmehe sõnul on laevadirma valmis töötajate palka tõstma keskmiselt 8% ning shuttle tüüpi laevade töötajatele suvist lisatasu. See tähendaks tööjõukulude kasvu 9,4% ehk 3,5 miljonit lisaeurot.
Ka meremeeste ametiühing (EMSA) langetas oma nõudmisi, kuid kahe osapoole vahel laiutab endiselt märkimisväärne lõhe. Nimelt nõuab EMSA Tallinkilt palgakulude tõstmist 4,7 miljoni euro võrra ehk veidi üle 12%.
Ausmehe sõnul loodab Tallink, et ametiühing võtab nendepoolse pakkumise vastu – selleks kohtutakse homme riikliku lepitaja juures uuesti ja lastakse lepitajal oma seisukoht kujundada.
Kui EMSA ei nõustu ka lepitaja poolt väljapakutuga, on neil õigus streikida. \”Mittenõustumine on aga igal juhul töötajatele kahjulik ning ükski streik ei mõju töökeskkonnale hästi,\” lausus Ausmees Ärilehele.
Allikas: http://arileht.delfi.ee/news/uudised/tallink-pakkus-palgatousuks-8-emsa-nouab-vahemalt-12.d?id=67651817
EMSA korraldas hoiatusstreigi
14. jaan. 2014 Merle
Eesti meremeeste sõltumatu ametiühingu (EMSA) esimees Jüri Lember ütles tänasel Tallinki töötajate hoiatusstreigil, et kui enne pakuti tööandjale võimalust tõsta palka 10 protsenti, siis nüüd enam alla 15-protsendist palgatõusu arutelu alla ei võeta.
Lemberi sõnul puudutab palga tõstmise nõue 2200 töötajat ja läheks tööandjale maksma «vaid 9 miljonit eurot».
Palgatõusu ajendiks on Lemberi sõnul ka see, et Viking Line maksab oma töötajatele 30 protsenti rohkem kui Tallink.
«Eesti riigis on keskmine palk alates 1997. aastast tõusnud 3,8 korda, aga laevaperel vaid 2,5 korda. Soome-Rootsi lipu all saavad meremehed kaks korda rohkem palka,» kirjeldas Lember.
Oluline info streigi läbiviimise kohta
1. märts 2012 Merle
Streik ja toetusstreik on teemad, mis viimastel nädalat ohtralt käsitlemist on leidnud. Samas ei ole streik, kui mõjutusvahend oma töötingimuste parandamise nõudmiseks töösuhetes, Eestis just laialdast kasutamist leidnud. Seetõttu on teema paljudele võõras ning tekitab ohtralt küsimusi. Järgnevalt toome välja küsimused, millega viimastel nädalatel riikliku lepitaja poole on kõige sagedamini pöördutud ning vastused neile.
Mis on streik?
Streik on töökatkestus, mis toimub töötajate algatusel. Eesmärgiks on saavutada tööandjalt järeleandmisi seaduslikes tööalastes nõudmistes. Näiteks soovivad töötaja, et tööandja tõstaks nende töötasu, pikendaks puhkust, muudaks töökorraldust.
Millal tohib streikida?
Streikida tohib juhul, kui pooled on eelnevalt püüdnud rahumeelselt oma erimeelsusi lahendada, kuid see ei ole õnnestunud ka lepitaja vahendusel. Streikimine tuleb põhjalikult ette valmistada. Streigi toimumisest peab streigi korraldaja tööandjale, lepitajale ja kohalikule omavalitsusele kirjalikult ette teatama vähemalt kaks nädalat. Teates peab olema selgelt kirjas, mis põhjusel streik toimub ehk mida streikijad nõuavad, millal streik algab, kaua kestab ja kes streigis osalevad.
Millal tohib korraldada toetusstreiki?
Toetusstreiki korraldatakse streikivate töötajate toetuseks. Seega on toetusstreigi eelduseks, et samal ajal toimub streik. Toetusstreikijad toetavad streikijate nõudmisi (kui streikijad nõuavad oma töötasu tõstmist, siis toetusstreikijad oma aktsiooniga annavad märku, et ka nemad leiavad, et streikijate töötasu tuleks tõsta). Toetusstreik ei või kesta üle kolme päeva ning sellest tuleb tööandjale ja kohalikule omavalitsusele kirjalikult vähemalt kolm päeva ette teatada. Kui streigi korraldamise eelduseks on eelnev lepitusmenetluse läbimine streiki korraldavate töötajate ja nende tööandja vahel, siis enne toetusstreigi korraldamist lepitusmenetlust läbima ei pea. Põhjuseks asjaolu, et toetusstreikijate ja nende tööandja vahel töötüli ei ole.
Kas töötajad tohivad streikida/toetusstreiki korraldada, kui nad ei ole ametiühingu liikmed?
Streikimine ja toetusstreigi korraldamine ei ole ainult ametiühingu õigus. Kui streigiks või toetusstreigiks vajalikud toimingud on korrektselt teostatud, on ka ühingutesse mitte kuuluvatel töötajatel õigus neid aktsioone korraldada. Meeles peab pidama, et kui ise lepitusmenetlust läbinud ei ole (puudub seos lepitusmenetluse läbinud töötajate ühinguga), ei tohiks streikida. Panustada saab toetusstreiki korraldades. Kui asutuses on lepitusmenetluse läbinud ametiühing ja hulk töötajaid, kes ühingusse ei kuulu, kuid sooviksid samuti oma arvamust just streikides (mitte toetusstreiki korraldades) väljendada, on see võimalik. Põhjuseks asjaolu, et kollektiivsetes töösuhetes võib ametiühing esindada ettevõtte kõiki töötajaid.
Kas tohib streikida, kui asutuses on sõlmitud kollektiivleping?
Läbi kollektiivlepingu on töötajatel võimalik saavutada paremaid töötingimusi. Tööandjale annab kollektiivleping kindluse, et seni kuni kollektiivleping kehtib ning tema omapoolseid kohustusi täidab, töötajad samade tingimuste parendamise nimel streikida ei tohi. Toetusstreigi korraldamise võimalust see aga ei välista. Pooltel on võimalik kollektiivlepingut sõlmides küll kokku leppida ka teistsuguses töörahu klauslis, mis näiteks välistab ka toetusstreigi korraldamise. Seega tuleks enne streigi või toetusstreigi korraldamist meelde tuletada, milles kollektiivlepingut sõlmides kokku sai lepitud.
Mida teha streigi/toetusstreigi ajal töötajaga, kes aktsiooniga ei ole ühinenud?
Streigis ja toetusstreigis osalemine on vabatahtlik ja loomulik on, et kõik ei soovi nende aktsioonidega ühineda. Need töötajad ja tööandja jätkavad töölepingu täitmist vastavalt seal kokkulepitule ehk töötaja peab tegema tööd, tööandja talle selle tagama ja maksma töötasu. Olukorras, kus suur hulk töötajaid tööd ei tee, ei pruugi ka nendel töötajatel, kes aktsioonidega ei ühinenud, olla võimalik oma tööd teha. Sellisel juhul võivad töötaja ja tööandja näiteks kokku leppida võimalikes alternatiivsetest ülesannetes, mida töötaja oleks valmis aktsiooni perioodil täitma, mis teistest töötajatest ei sõltu. Samas võib juhtuda, et parim lahendus on, et selline töötaja jääb neil päevil lihtsalt koju. Töötasu on tal selle aja eest siiski õigus saada, kuna töötakistus ei ole tema poolt põhjustatud.
Kas tööandja tohib töötajal streigis/toetusstreigis osalemise keelata?
Tööandja ei tohi keelata töötajatel streikimist või toetusstreigis osalemist. Töötajal on õigus sellel ajal töötegemisest keelduda. Rakendada hilisemaid sanktsioone töötajate osas, kes osalesid seaduslikus streigis või toetusstreigis just selle pärast, et töötajad neid aktsioonides osalesid, on samuti keelatud.
Kas töötajale tuleb maksta töötasu streikimise/toetusstreigis osalemise aja eest?
Tööandja ei pea streikivale või toetusstreigis osalevale töötajale streikimise aja eest töötasu maksma.
Kas töötaja peab streikima/ toetusstreigis osalema, kui töötajate üldkoosolek või ühing on otsustanud, et streigitakse/korraldatakse toetusstreik?
Streigist ja toetusstreigist osavõtt on vabatahtlik. Töötaja ei pea streikima, vaatamata sellele, et enamus tema kolleegidest on sellise otsuse teinud. Jääb tema otsustada, kas olla teiste töötajatega solidaarne või mitte. Streikijatel ja toetusstreigis osalejatel ei ole lubatud takistada aktsiooniga mitteühinenud töötajate tööleasumist.
Kelle käest saada töökohal informatsiooni toimuma kohta?
Kõige informeeritum inimene streigi/toetusstreigi situatsioonis peaks olema streigijuht. Tema on kohustatud rakendama meetmeid tööandja vara säilimiseks, seaduslikkuse ja avaliku korra tagamiseks ning jagama ka vajalikku informatsiooni.
Otsus menetluse lõpetamise kohta
13. veebr. 2012 Merle
Eesti Haridustöötajate Liidu ja Haridus- ja Teadusministeeriumi, Eesti Linnade Liidu ning Eesti Maaomavalitsuste Liidu vahelise kollektiivse töötüli lepitusmenetluse lõpetamise kohta
Riikliku lepitaja kohusetäitja menetluses on 17. jaanuarist 2012 kollektiivne töötüli Eesti Haridustöötajate Liidu, kui töötajate esindajate ja Haridus- ja Teadusministeeriumi, Eesti Linnade Liidu ning Eesti Maaomavalitsuste Liidu, kui tööandjate esindajate vahel, õpetajate 2012. aasta töötasu alammäärade tõstmise küsimuses. Eesti Haridustöötajate Liit esitas 21.02.2011 ettepanekud õpetajate töötasu alammäärade tõstmiseks 2012-2014. aastal. Osapoolte vahel toimus kolm läbirääkimiste vooru, mis lõppesid tulemusteta ning omavahel kokkuleppele ei jõutud.
Eesti Haridustöötajate Liit esitas avalduse töötüli lepitamiseks 12.01.2012. Riikliku lepitaja kohusetäitja võttis töötüli menetlusse 17. jaanuaril 2012, vastavalt kollektiivse töötüli lepitaja põhimääruse punktile 13. Menetluse esimeses etapis kohtus riikliku lepitaja kohusetäitja töötüli asjaolude väljaselgitamise eesmärgil eraldi Eesti Linnade Liidu ja Eesti Maaomavalitsuste Liidu, Eesti Haridustöötajate Liidu ning Haridus- ja Teadusministeeriumi esindajatega.
Eeltoodust tulenevalt kutsus riikliku lepitaja kohusetäitaja kokku 01.02.2012 lepituskoosoleku. Koosolekul jäid Haridus- ja Teadusministeerium, Eesti Linnade Liit ja Eesti Maaomavalitsuste Liit seisukohale, et ei näe võimalust õpetajate töötasu alammäärade tõstmiseks 20 % ulatuses 2012. aastal, kuna riigieelarves ja kohalike omavalitsuste eelarvetes ei ole selleks vahendeid ette nähtud. Samas esitasid Eesti Linnade Liit ja Eesti Maaomavalitsuste Liit teatise, et neil puudub volitus palgaläbirääkimiste kaudu võtta kohalikele omavalitsustele rahalisi kohustusi. Kohalike omavalitsuste kohustuste täitmiseks vajalikud vahendid sõltuvad riigi, sh Vabariigi Valitsuse ja Riigikogu otsustustest.
Eesti Haridustöötajate Liit jäi oma seisukohale kindlaks, pidades vajalikuks õpetajate töötasu alammäärade tõusu 20 % võrra 2012. aastal. Kuna kokkulepet ei saavutatud otsustati osapoolte vahel koostada ja allkirjastada eriarvamuste protokoll.
06.02.2012 edastas riikliku lepitaja kohusetäitja osapooltele Eesti Haridustöötajate Liidu ja Haridus- ja Teadusministeeriumi, Eesti Linnade Liidu ning Eesti Maaomavalitsuste Liidu vahelise kollektiivse töötüli eriarvamuste protokolli nr 3-1/2. Osapooled allkirjastasid selle 09.02. ja 13.02.2012.
Arvestades väljakujunenud olukorda ja asjaolusid otsustab riikliku lepitaja kohusetäitja lõpetada kollektiivse töötüli lepitusmenetlus Eesti Haridustöötajate Liidu ja Haridus- ja Teadusministeeriumi, Eesti Linnade Liidu ning Eesti Maaomavalitsuste Liidu vahel leppimust saavutamata, vastavalt kollektiivse töötüli lepitaja põhimääruse punktile 26.
Riikliku lepitaja kohusetäitja peab oluliseks, et sotsiaaldialoog haridussektoris jätkuks ning loodab, et 14. veebruaril 2012 toimuv kohtumine Haridus- ja Teadusministeeriumi, Eesti Linnade Liidu ja Eesti Maaomavalitsuste Liidu vahel on tulemuslik ning looks aluse leppimuse saavutamiseks 2013. aasta osas.
Samuti peab riikliku lepitaja kohusetäitja oluliseks, et lepituskoosolekul kõlanud seisukohad selles osas, et Haridus- ja Teadusministeerium oma hallatavate koolide osas ja kohalikud omavalitsused, kui koolipidajad otsivad võimalusi õpetajate töötasu tõstmiseks ka sellel aastal, saaksid teoks.
Riikliku lepitaja kohusetäitja teeb Eesti Linnade Liidule ja Eesti Maaomavalitsuste Liidule ettepaneku viia sisse oma põhikirjadesse täiendus, mis võimaldaks neil kollektiivlepingu seaduse kohaselt olla täievoliline partner palgaläbirääkimistel.
Menetlusse võtmine
17. jaan. 2012 Merle
Riiklik lepitaja võttis 17.01.2012 oma menetlusse kollektiivse töötüli Eesti Haridustöötajate Liidu, Eesti Linnade Liidu, Eesti Maaomavalitsuste Liidu ja Vabariigi Valitsuse vahel õpetajate 2012. aasta töötasu alammäärade tõstmise küsimuses. Avalduse töötüli lahendamiseks esitas Eesti Haridustöötajate Liit 12.01.2012.
Riikliku lepitaja otsus menetluse peatamise kohta
5. dets. 2011 Merle
Eesti Arstide Liidu, Eesti Tervishoiutöötajate Kutseliidu ja
Eesti Haiglate Liidu vahelise lepitusmenetluse peatamise kohta
Tallinn	30.11.2011
Riikliku lepitaja kohusetäitja võttis 10.10.2011 menetlusse kollektiivse töötüli Eesti Arstide Liidu, Eesti Tervishoiutöötajate Kutseliidu ja Eesti Haiglate Liidu vahel kollektiivlepingu sõlmimise küsimuses, vastavalt kollektiivse töötüli lepitaja põhimääruse (edaspidi KTLP) § 13. Avalduse töötüli lahendamiseks esitasid Eesti Arstide Liit ja Eesti Tervishoiutöötajate Kutseliit 05.10.2011.
Lähtudes KTLP § 15 alustas lepitaja lepitusmenetlust töötüli põhjuste ja kõigi asjaolude väljaselgitamisega. 18.10.2011 kohtus riikliku lepitaja kohusetäitja Henn Pärn Eesti Tervishoiutöötajate Kutseliidu esindajate Iivi Luige ja Katrin Olo-Laansooga. 19.10.2011 kohtus lepitaja kohusetäitja Eesti Arstide Liidu esindajate Andrus Mäesalu ja Katrin Rehemaaga ning Eesti Haiglate Liidu esindaja Urmas Sulega.
Peale esitatud dokumentidega tutvumist ja osapooltega kohtumist selgus, et poolte vahel ei ole toimunud ühtegi läbirääkimiste vooru ning kollektiivlepingu sõlmimisel ei ole jõutud ühegi sisulise, ligi sajast punktist koosneva kollektiivlepingu projekti aruteluni.
25.10.2011 kutsus lepitaja kokku lepituskoosoleku 03.11.2011. Enne seda palus Eesti Arstide Liidul ja Eesti Tervishoiutöötajate Kutseliidul täpsustada töötüli põhjust.
03.11.2011 toimunud lepituskoosolekul, kus otsustati muuhulgas, et esmajoones räägivad osapooled läbi 2012. aasta arstide, õdede ja hooldustöötajate töötasu alammäärades. Sellest tulenevalt võttis lepitaja kohusetäitja ülesandeks küsida Haigekassalt hinnangut nõutud töötasu alammäärade tõusu rahalise mõju kohta Haigekassa eelarvele. Lepitaja kohusetäitja saatis vastava taotluse Haigekassale 03.11.2011, vastus saabus 11.11.2011. Vastuses teatatakse, et töötasu alammäärade tõus nõuaks täiendavalt 77,3 miljonit eurot.
Lepitaja kohusetäitja saatis 15.11.2011 osapooltele Haigekassa vastuse ning palus tööandjal anda hinnang töötajate poolt tehtud ettepanekutele, mittenõustumise korral palus anda omapoolsed ettepanekud 2012. aasta töötasu alammäärade kohta. EHL vastas oma 25.11.2011 kirjas, et osapooled ei saa praeguses lepitusmenetluses asuda sõlmima mingisugust muud kollektiivlepingut (sh sõlmima kollektiivlepingut, mis hõlmaks teatud EAL ja ETK 16. septembri 2011. a ettepanekule lisatud kollektiivlepingu punkte), kui seda kollektiivlepingut, mis KLS § 7 lg 2 kohaselt edastati kirjalikult teisele poolele koos teatega soovist läbirääkimisi alustada.
03.11.2011 toimunud lepitusläbirääkimistel, lepiti kokku, et EHL analüüsib läbi EAL ja ETK poolt esitatud kollektiivlepingu projekti ning esitab kirjalikult omapoolsed arvamused nimetatud lepingu punktide kohta. Vaatamata eeltoodule, teatas EHL oma protokolli parandustes, et ta ei saa nõustuda protokolli vastavate otsustega, kuna selliseid kokkuleppeid osapoolte vahel ei olevat sündinud.
03.11.2011 toimunud lepituskoosolekul palus Eesti Haiglate Liit vastata Eesti Arstide Liidul ja Eesti Tervishoiutöötajate Kutseliidul kahele küsimusele: 1. konkreetselt milliseid töötajate gruppe töötüli pooled esindavad ja millest tuleneb selline esindusõigus; 2. milline on kollektiivlepingu projektis sisalduvate tervishoiuala töötajate töötasu tunnipalga alammäärade ja muude töötajatele soodsamate töötingimuste kehtestamise rahaline mõju Haigekassa ravikindlustuse eelarvele ja riigieelarvele ning millised peaksid olema nimetatud kulude katteks vajalikud tuluallikad. Ametiühingud vastasid EHL küsimustele 07.11.2011. Tööandja vastustest riikliku lepitaja kohusetäitjale 15.11.2011 ja 25.11.2011 selgub, et tööandja hinnangul ei ole võimalik töötüli menetlusega edasi minna, kuivõrd EHL ei ole saanud konkreetset vastust keda EAL ja ETK konkreetselt esindavad, samuti jääb tööandja seisukohale, et kollektiivlepingu projekti tuleb vaadata tervikuna, et hinnata ja analüüsida leppe mõju Haigekassa eelarvele ja riigieelarvele.
EAL ja ETK saatsid 23.11.2011 riikliku lepitaja kohusetäitjale pöördumise, kus paluvad riiklikul lepitajal vormistada eriarvamuste protokoll. Riikliku lepitaja kohusetäitja ei saa seda palvet rahuldada, kuna on veendunud, et kõik vajalikud ja võimalikud toimingud kokkuleppe saavutamiseks ei ole veel sooritatud.
Lepitusmenetlus on jõudnud faasi, kus ei ole võimalik teha osapooltele ettepanekut leppimiseks ega riikliku lepitaja poolset ettepanekut.
Arvestades eeltoodut peatab riikliku lepitaja kohusetäitja lepitusmenetluse Eesti Arstide Liidu, Eesti Tervishoiutöötajate Kutseliidu ja Eesti Haiglate Liidu vahel vastavalt KTLP § 24 punktidele 1 ja 3.
Töötüli edasiseks menetlemiseks peab riikliku lepitaja kohusetäitja vajalikuks välja selgitada järgmised asjaolud:
1.	milliseid töötajate gruppe võiks kollektiivlepingu projekt hõlmata?
Selle küsimuse lahendamiseks nõuab riikliku lepitaja kohusetäitja osapooltelt täiendavaid dokumente ning vajadusel kohtub osapooltega.
2.	milline on kollektiivlepingu projektis sisalduvate tervishoiuala töötajate töötasu tunnipalga alammäärade ja muude töötajatele soodsamate töötingimuste kehtestamise rahaline mõju kollektiivlepingu projektiga hõlmatud haiglate eelarvetele?
Kui punktis 1 toodud asjaolu on välja selgitatud, saab hinnata kollektiivlepingu projekti mõjusid.
3.	EHL analüüsib läbi EAL ja ETK poolt esitatud kollektiivlepingu projekti ning esitab kirjalikult omapoolsed seisukohad.
Riikliku lepitaja kohusetäitja määrab asjaolude välja selgitamise tähtajaks 14.12.2011. Seejärel otsustab edasise lepitusmenetluse käigu vastavalt kollektiivse töötüli lepitaja põhimäärusele.
Valitsus nimetas Henn Pärna riikliku lepitaja kohusetäitjaks
21. veebr. 2011 Merle
Valitsus nimetas täna Henn Pärna riikliku lepitaja kohusetäitjaks kuni sotsiaalministeeriumi, tööandjate ja töötajate keskliitude ühise kokkuleppe saavutamiseni.
Pärn on alates tänasest riikliku lepitaja kohusetäitja kuni nimetatud osapooled jõuavad kokkuleppele, keda nimetada riikliku lepitaja ametisse, teatas valitsuse kommunikatsioonibüroo.
Valitsus kaotas teisipäeval lõplikult protsessi Henn Pärna riiklikuks lepitajaks nimetamise kohtuasjas, sest riigikohus ei võtnud valitsuse kaebust alama astme kohtuotsusele arutusele. Kuna riigikohus valitsuse kassatsioonkaebust ei aruta, siis jäi jõusse mullu novembris Tallinna ringkonnakohtus langetatud kohtuotsus.
Mullu jaanuaris pöördusid ametiühinguorganisatsioonid EAKL ja TALO kohtusse, sest nende kinnitusel rikkus valitsus seadust, kui nimetas ametiühingute ettepanekuid arvestamata riiklikuks lepitajaks Henn Pärna.
EAKL ja TALO põhjendasid, et otsusel puudub õiguslik alus, kuna see langetati ilma töötajate ja tööandjate keskliitude vahel kokkulepet saavutamata.
Riiklik lepitaja Ida-Virumaal
24. nov. 2010 Merle
25.-26. novembril on riiklik lepitaja teenistuslähetusel Narvas ja Jõhvis. Visiidi eesmärgiks on töötülide lahendamine Eesti Põlevkivitootjate Ametiühingute Liidu ja Eesti Energia Kaevandused AS-i vahel ning Narva linna ja Ida-Virumaa riigi- ja munitsipaalasutuste ametiühingu Vikerkaar vahel.
Planeeritud on kohtumised Eesti Elektrijaamade juhtkonna ja Balti Elektrijaama Ametiühingu ning Narva Energia Ametiühingu esindajatega.
Menetlusse võtmisest teatamine
23. nov. 2010 28. aug. 2015 Merle
Riikliku lepitaja menetluses on Eesti Veetransporditöötajate Ametiühingute Föderatsiooni avaldus kollektiivlepingu täitmise küsimuses (täiendavad tagatised ja hüvitised).

matches:
§ 13
§ 15
§ 7
§ 24
riigikohus
riigikohus


Eesti Teenindus-ja Kaubandustöötajate Ametiühing » Töötasu maksmise kohustusest
03.03.2010 Meeli Miidla-Vanatalu, tööinspektor-jurist Töölepingu seaduse § 5 lg 1 p 5 seab tööandjale kohustuse teavitada töötajat töölepingu kirjalikus dokumendis töö eest makstavast tasust, sealhulgas majandustulemustelt ja tehingutelt makstavast tasust, töötasu arvutamise viisist, maksmise korrast ning sissenõutavaks muutumise ajast ehk palgapäevast.Seadus eeldab töötasu osas pooltevahelist kokkulepet ehk pooled peavad eelnevalt töötasu maksmise tingimustes pidama läbirääkimisi ja jõudma kokkuleppele, alles seejärel saab tööandja nimetatud kokkulepped fikseerida töölepingu kirjalikus dokumendis.TLS § 29 lg 2 täpsustab, et kui töötajale lepingu järgi makstava töötasu suurust ei ole kokku lepitud või kui kokkulepet ei suudeta tõendada, on töötasu suuruseks kollektiivlepingus ettenähtu. Kui aga ettevõttes kollektiivlepingut ei ole, peab tööandja maksma töötajale sarnase töö eest sarnastel asjaoludel makstavat tasu.Samas peab tööandja tagama töötajale Vabariigi Valitsuse määrusega kehtestatud kindlale ajaühikule vastava töötasu alammäära, mis on 27 krooni tunnis või täistööajaga töötamise korral 4350 krooni kuus.Kuna Vabariigi Valitsuse poolt kehtestatud töötasu alammäärad on seotud ajaühikuga ja selle määra järgimine ning maksmine on tööandjale kohustuslik, siis ei saa tööandja töötajaga kokku leppida töötasu maksmises ainult tükihinnete alusel või protsendina majandustulemustelt või tehingutelt.Eeltoodu tähendab, et töötaja töötasu peab töölepingu kirjalikus dokumendis olema väljendatud seoses ajaühikuga (tunni-, nädala- või kuupalk) ja seejuures peab töötajale olema tagatud palga alammäära maksmine. Kokkulepped madalama töötasu maksmise osas on tühised.Nii TLS § 5 lg 1 p 5 kui ka TLS § 29 lg 3 sätestatakse, et kokkulepitud töötasust arvestatakse maha töötaja maksukohustus ehk töötasust kinnipeetavad seaduses ettenähtud maksud ja maksed. See tähendab, et töötasu peab olema väljendatud alati brutotasuna ja töötaja peab teadma, millised maksud ja maksed on tööandja töötasult kinni pidanud ja maksnud.Töösuhte üldiseks põhimõtteks on, et ilma tööta ei ole kohustust tasu maksta ja ilma tasuta ei ole kohustust tööd teha, kuid TLS § 35 kohaselt peab tööandja töövõimelisele ja töö tegemiseks valmis olevale töötajale maksma keskmist töötasu. Töötasu ei pea täies ulatuses maksma, kui töö andmata jätmise on põhjustanud töötaja süü, sest sel juhul on tööandjal võimalus rakendada töötasu alandamist TLS § 73 alusel või nõuda kahju hüvitamist TLS § 74 sätestatud erisustega. Tulenevalt TLS § 36 tuleb töötasu maksta ka aja eest, kui töötaja täidab tööandja hädavajadusest tulenevat tööülesannet või esindab seaduses või kollektiivlepingus ettenähtud juhtudel töötajaid (näiteks täidab töötajate usaldusisiku või töökeskkonnavoliniku ülesandeid).Lisaks eeltoodule peab tööandja maksma töötajale TLS § 38 alusel keskmist töötasu mõistliku aja eest, mil töötaja ei saa tööd teha tema isikust tulenevast, kuid mitte tahtlikult või raske hooletuse tõttu tekkinud põhjusel või kui töötajalt ei saa töötegemist oodata muul tema isikust mittetuleneval põhjusel.Nimetatud sätte kohaselt on tööandjal kohustus töötajast tuleneva töötamise takistuse korral töötasu maksta näiteks juhul, kui töötaja käib tööajast notariaalset tehingut sõlmimas, arsti vastuvõtul, lähedaste matusel, vereloovutusel, Kaitseressursside Ameti arstlikus komisjonis vms juhul. Oluline on siinjuures alati mõistlik aeg, mida hinnatakse iga üksikjuhtumi puhul eraldi. Kui töö tegemine on takistatud töötaja poolt rohkem kui mõistliku aja võrra, siis on õigustatud ka töötasu mittemaksmine. Näide Töötaja peab pikema aja jooksul igapäevaselt tööajast ühe tunni täitma perekondlikke kohustusi või käima meditsiinilistel protseduuridel, siis ei saa eeldada, et tööandjal on jätkuvalt töötasu maksmise kohustus. Sel juhul oleks mõistlikum poolte kokkuleppel tööaja või töökohustuste ja sellest tulenevalt töötasu muutmine. Töötasu vähendamine
Üldreeglina on töötasu vähendamine võimalik vaid poolte kokkuleppel.Ettenägematute, tööandjast mitteolenevate majanduslike asjaolud ilmnemisel on tööandjal võimalus rakendada ühepoolse otsusega TLS § 37 alusel töötasu vähendamise võimalust kuni 3 kuuks 12-kuulise ajavahemiku jooksul. Töötasu ei saa vähendada alla Vabariigi Valitsuse kehtestatud töötasu alammäära. Töötajale peab jääma vähemalt 27 krooni tunnis või 4350 krooni kuus, kuid silmas tuleb pidada ka mõistlikkuse põhimõtet.TLS § 37 kohaldamine on erandlik meede, seda ei saa kohaldada näiteks töömahu hooajaliste muudatuste korral või sõltuvalt tööandja poolt mõjutatavatest majanduslikest asjaoludest. Tööandjal ei ole õigust ettevõtlusriski maandada töötajate töömahu meelevaldse muutmisega sõltuvalt näiteks tarne- või hankelepingute sõlmimise edukusest.Töötasu vähendamine TLS § 37 alusel peab kaasa tooma ka tööaja vähenemise. Kuivõrd töötajal on õigus keelduda töö tegemisest võrdeliselt töötasu vähendamisega, tähendab see tunnipalgalistel tunnitasu samaks jäämist, kuid tööaja vähenemist. Seega alati ei vähenegi kõnealuse paragrahvi rakendamisel töötasu, vaid kärpida võib ka ainult tööaega.TLS § 37 rakendamisel peab tööandja olema täitnud seadusest tulenevad eeltingimused: enne töötasu vähendamist peab tööandja pakkuma töötajale teist tööd; tööandja on kohustatud kaasama informeerimise ja konsulteerimise kaudu töötajate esindajad või töötajad eesmärgiga leida lahendusi, võimalikult suurel määral arvestava lahenduseni; tööandjal on kohustus teatada töötajatele töötasu vähendamisest vähemalt 14 kalendripäeva ette, et tagada töötajatele võimalus otsida endale ajutiselt või alaliselt teine töö. Töötajal on õigus töötasu vähendamise juhtudel tööleping üles öelda ja saada töölepingu ülesütlemise hüvitist võrdeliselt olukorraga, kus tööandja ütleb töölepingu majanduslikel põhjustel üles.Töömahu vähenemine on fakt, millest tulenevalt vähendatakse töötasu. Kui tööandja on teatanud töötasu vähendamisest näiteks kolmeks kuuks, kuid kuu aja pärast selgub, et töömaht taastub enne kolme kuu möödumist, on tööandjal kohustus anda töötajale tööd koheselt pärast töötasu vähendamist tingivate asjaolude äralangemist töölepingus kokku lepitud mahus ning maksta selle eest vastavalt kokkuleppele tasu. Töötaja ei saa sel juhul keelduda töö tegemisest viidates tööandja esialgsele teatele.Kui tööandja soovib uuesti töötaja töötasu TLS § 37 alusel vähendada, siis tuleb tal järgida ka kõiki nimetatud paragrahvist tulenevaid kohustusi, sealhulgas teise töö pakkumine, tööaja vähenemine, usaldusisiku või töötajate informeerimine, töötasu vähendamisest etteteatamine. Uuesti kuulub kohaldamisele ka 14-kalendripäevane etteteatamise tähtaeg. Eelnevast tulenevalt ei saa teistkordselt töötasu vähendada tuginedes varasemale teatisele.Leidub tööandjaid, kes rakendavad TLS § 37 alusel töötasu vähendamist kolm kuud kahenädalaste intervallidega või nii, et töötajal oleks kogu aasta jooksul vaba näiteks reedene päev. Selline käitumine on seadusega vastuolus ja töötajal on õigus nõuda välja saamata jäänud töötasu.Teatud juhtudel peab tööandja kohaldama töötasu alandamist. Õiguse töötasu alandamiseks annab TLS § 73, kuid vaid juhtudel, kui töötaja on oma tööülesandeid täitnud kokkulepitust kehvemalt. Tegemist on erisättega võlaõigusseaduse § 112, mis tuleb kohaldamisele ulatuses, mis ei lähe vastuollu töölepingu seaduses sätestatuga.Hinna alandamise protsessis töösuhetes vähendatakse tasumisele kuuluvat hinda võrdeliselt kohustuse mittekohase täitmise väärtuse suhtele kohase täitmise väärtusesse. Sealjuures ei või hinda alandada ulatuses, milles töötaja on oma rikkumise heastanud. Tööandja peab töötasu alandamist kasutama viivitamatult pärast mittenõuetekohase töö vastuvõtmist ning teavitama töötajat töötasu alandamisest ja selle põhjustest kirjalikult. Tööandjal on õigus vähendada töötaja töötasu järgmisel palgapäeval.Töötasu alandamisel peab tööandja arvestama täitemenetluse seadustiku § 132 sätestatuga. Hinna alandamisel puhul peab töötajale jääma vähemalt töötasu alammäär või selle ajaühikule vastav osa, kuid tööandjale jääb õigus realiseerida hinna alandamisest tulenevat nõuet ka järgnevate kuude töötasudest, kui sellest on töötajat eelnevalt teavitatud. Tasaarvestamise erisus
TLS § 78 sätestab tasaarvestamise erisuse, täpsustades, et kohtuväliselt võib tööandja oma nõudeid töötaja töötasu nõudega tasaarvestada vaid töötaja kirjalikul nõusolekul, kui seaduses ei ole sätestatud teisiti.Töötaja kaitse eesmärgil on tööandjal ilma töötaja nõusolekuta lubatud töötasust kinni pidada vaid tasu väljatöötamata puhkusepäevade eest töölepingu lõppemisel ning töötajale tehtud ettemakse, mille puhul on töötajal tagasimakse kohustus, näiteks kokkulepitud mobiililimiidi või auto kütuselimiidi ületamisel.Töötaja nõusolekuta on tööandjal lubatud töötasust kinnipidamisi teostada ka muudes seadustes ettenähtud juhtudel, näiteks kohtutäiturilt saadud arestimisakti alusel esitatud nõuded. Tööandjal on kohustus täita arestimisaktist tulenevat nõuet ja töötajal ei teki saamata jäänud töötasu nõuet tööandja vastu. Viimased uudised


text:
ausa kohtumenetluse põhimõte
tõendite vaba hindamise põhimõte
3-1-1-66-15 Riigikohus 07.12.2015
Isikulisest tõendiallikast pärineva teabe usaldusväärsuse hindamisel tuleb ühe keskse momendina uurida ütluste kujunemist ning võimalikku muutust ajas ehk teisisõnu seda, kas isik on enda ütlustes olnud järjepidev. Samuti on asjakohane hinnata, kas ja millisel määral muutuvad ajas isiku poolt esitatud kaitseversioonid. Ühelt ja samalt isikuliselt tõendiallikalt pärineva teabe lahknemine ajas on aluseks tema ebausaldusväärseks lugemisele ning tõendikogumist kõrvaldamisele (vt nt RKKKo 3-1-1-131-13, p 11 jj). (p 11)
Kohtuasjas nr 3-1-1-67-15 pidas Riigikohtu kriminaalkolleegiumi kogu koosseis vajalikuks korrigeerida senist kohtupraktikat. (p 8) Osutatud lahendis märkis kriminaalkolleegiumi kogu koosseis viitega KrMS § 61 lg-tele 1 ja 2, et ühelgi tõendil ei saa ega tohi olla kohtu jaoks ette kindlaksmääratud jõudu, mistõttu peavad ka kohtuvälise menetleja ütlused olema ilma igasuguse eelhinnanguta avatud kohtulikule hindamisele võrdselt teiste väärteoasjas kogutud tõenditega (viidatud otsuse p 17). Sellest järeldub, et nii nagu ei ole põhjendatud aprioorselt välistada menetlusaluse isiku ütluste tõepärasust vaid selle tõttu, et need on vastuolus liiklusjärelevalvetoimingu protokolli ja politseiametniku ütlustega, ei ole alust pidada ka kohtuvälise menetleja ütlusi ebausaldusväärseks või ebapiisavaks pelgalt argumendil, et seda ei toeta mõni täiendav tõend. Seega ei tingi nn sõna sõna vastu olukord vääramatult väärteomenetluse lõpetamist VTMS § 29 lg 1 p 1 alusel. Järelikult ei ole ka välistatud karistusotsuse rajamine ainult kiiruse mõõtmise protokollile ja riiklikku järelevalvet teinud ametniku ütlustele (sama otsuse p 19). Samas on kolleegium toonitanud, et sellises olukorras – tõendite pärinemine ühest tõendiallikast – peab kõiki menetluses tõusetunud kahtlusi põhjalikult vaagima ja veenvalt kummutama (otsuse p 18). (p 9) Isikulisest tõendiallikast pärineva teabe usaldusväärsuse hindamisel tuleb ühe keskse momendina uurida ütluste kujunemist ning võimalikku muutust ajas ehk teisisõnu seda, kas isik on enda ütlustes olnud järjepidev. Samuti on asjakohane hinnata, kas ja millisel määral muutuvad ajas isiku poolt esitatud kaitseversioonid. Ühelt ja samalt isikuliselt tõendiallikalt pärineva teabe lahknemine ajas on aluseks tema ebausaldusväärseks lugemisele ning tõendikogumist kõrvaldamisele (vt nt RKKKo 3-1-1-131-13, p 11 jj). (p 11)
Kõrvaldamata kahtluse tekkeks KrMS § 7 lg 3 tähenduses peavad esinema tõsiseltvõetavad viited ning in dubio pro reo põhimõte ei tähenda seda, et kohtul tuleks isiku süüküsimuse lahendamisel võtta aluseks süüdistatava või menetlusaluse isiku jaoks soodsaim versioon olukorras, kus selleks puuduvad tõenduslikult veenvad toetuspunktid. (Vt ka RKKKo 3-1-1-12-07, p 8). (p 13)
3-1-1-67-15 Riigikohus 07.12.2015
VTMS § 31 3
Tulenevalt VTMS § 123 lg-st 2 arutab maakohus väärteoasja täies ulatuses, kontrollides kohtuvälise menetleja otsuse tegemise aluseks olnud faktilisi ja õiguslikke asjaolusid. VTMS § 125 lg 1 kohaselt peab kohus juhul, kui tal on tekkinud mingi tõendamiseseme asjaolu suhtes kahtlus ja kui seda kahtlust on võimalik kõrvaldada, lükkama kaebuse arutamise edasi ja andma pooltele aega täiendavate tõendite esitamiseks. Juhul, kui väärteoasja arutamisel tekib kohtul kahtlus näiteks kiiruse ületamise või selle fikseerimise asjaolude suhtes, peab kohus välja selgitama, kas pooled soovivad esitada täiendavaid tõendeid või koguma täiendavaid tõendeid omal algatusel (vt ka RKKKo 3-1-1-12-10, p 9; 3-1-1-125-12, p 6). Muu hulgas võimaldab VTMS § 313 kuulata kohtus tunnistajana üle ka kohtuvälise menetleja ametnikku, kes on vahetult tajunud väärteo tehiolusid ja kirjeldanud neid väärteoprotokollis, kiirmenetluse otsuses või hoiatamisotsuses. Juhul kui kohtul tekkinud kahtluse kõrvaldamiseks ei ole võimalik koguda täiendavaid tõendeid, peab kohus in dubio pro reo-põhimõttest tulenevalt väärteomenetluse lõpetama (vt nt RKKKo 3-1-1-89-14, p-d 7–8; 3-1-1-22-12, p 8; 3-1-1-41-10, p 9; 3-1-1-12-10, p 10). (p 20)
Menetlusseadustikest ei tulene õiguslikku alust siduda teo tõendatust mingi kindla tõendite koguse või nende liigiga. Toimingu teatud viisil dokumenteerimise või salvestamise nõue võib tuleneda eeskätt riiklikku järelevalvet reguleerivatest eriseadustest (näiteks mõõteseadus). VTMS § 2 kohaselt kohaldatakse väärteomenetluses kriminaalmenetluse seadustiku sätteid, arvestades väärteomenetluse erisusi. KrMS § 61 lg-te 1 ja 2 kohaselt hindab kohus tõendeid nende kogumis oma siseveendumuse kohaselt. See tähendab, et kohus kujundab uuritud tõendite alusel veendumuse tõendamiseseme asjaolude esinemise või puudumise kohta. Ühelgi tõendil ei ole ette kindlaksmääratud jõudu, muu hulgas peavad ka kohtuvälise menetleja ütlused olema ilma igasuguste eelhinnanguteta kohtulikule hindamisele avatud võrdselt kõigi muude väärteoasjas kogutud tõenditega (RKKKo 3-1-1-82-09, p 14). (p 17)
Liiklusväärtegude tõendamise puhul tuleb arvestada liiklusväärtegude massilisust ja nende tegudega rünnatavate õigushüvede kaalukust ning teiselt poolt ka vajadust tagada isikute kaitseõigus süüteomenetluses. Seetõttu lasub riikliku järelevalve tegijal kohustus kasutada väärteo tõendamiseks enda kasutuses olevaid parimaid võimalikke vahendeid, sealhulgas objektiivsuse tagamiseks võimaluse korral rikkumine salvestada. Liiklusjärelevalve tegemise käigus avastatud väärtegude puhul on nii menetlusökonoomia kaalutlusest kui ka kaitseõiguse tagamise eesmärgist lähtudes põhjendatud nõue, et tuvastatud rikkumine fikseeritakse võimalikult vähe vaidlusi tekitaval viisil. Õigusaktid ei pane praegusel ajal liiklusjärelevalvet tegevale ametnikule kiiruse mõõtmisel salvestusseadme kasutamise kohustust ning see sõltub konkreetsel juhul patrulli käsutuses olevast mõõteseadmest ja selle tehnilistest võimalustest. (p 13) Menetlusseadustikest ei tulene õiguslikku alust siduda teo tõendatust mingi kindla tõendite koguse või nende liigiga. Toimingu teatud viisil dokumenteerimise või salvestamise nõue võib tuleneda eeskätt riiklikku järelevalvet reguleerivatest eriseadustest (näiteks mõõteseadus). VTMS § 2 kohaselt kohaldatakse väärteomenetluses kriminaalmenetluse seadustiku sätteid, arvestades väärteomenetluse erisusi. KrMS § 61 lg-te 1 ja 2 kohaselt hindab kohus tõendeid nende kogumis oma siseveendumuse kohaselt. See tähendab, et kohus kujundab uuritud tõendite alusel veendumuse tõendamiseseme asjaolude esinemise või puudumise kohta. Ühelgi tõendil ei ole ette kindlaksmääratud jõudu, muu hulgas peavad ka kohtuvälise menetleja ütlused olema ilma igasuguste eelhinnanguteta kohtulikule hindamisele avatud võrdselt kõigi muude väärteoasjas kogutud tõenditega (RKKKo 3-1-1-82-09, p 14). (p 17) Riigikohtu praktikas ei ole välistatud isiku süüditunnistamine ja karistamine vaid ühele tõendile tuginedes, rõhutades samal ajal põhjendamiskohustuse täitmise ja kohtuotsuses sisalduvate järelduste jälgitavuse olulisust. Neil juhtudel peab kohus eriti põhjalikult vaagima kõiki selle ühe süüstava tõendi (otsene tõend, sh ütlused) uurimisel tõstatatud kahtlusi ja need veenvalt kummutama (vt nt RKKKKo 3-1-1-114-13, p 9 ja selles viidatud varasem praktika). Selline põhjendamiskohustus on efektiivse kaitseõiguse teostamise põhimõttest lähtudes oluline ka liiklusõiguserikkumiste kontekstis. (p 18) Ei ole põhjendatud välistada seda, et karistusotsus tugineb üksnes liiklusjärelevalvetoimingule, näiteks kiiruse mõõtmise protokollile ja riiklikku järelevalvet teinud ametniku ütlustele. Selline sisuliselt ühest tõendiallikast pärinevatele tõenditele tuginev isiku süüditunnistamine eeldab vältimatult siiski ka seda, et kohus välistab nende tõendite hindamise tulemusel kahtlused tõendite usaldusväärsuses ning menetlusaluse isiku süüdiolekus (KrMS § 7 lg 3, in dubio pro reo-põhimõte). (p 19) Ei ole põhjendatud aprioorselt välistada menetlusaluse isiku ütluste tõepärasust vaid selle tõttu, et need on vastuolus liiklusjärelevalvetoimingu protokolli ja politseiametniku ütlustega. (p 19)
Riigikohtu praktikas ei ole välistatud isiku süüditunnistamine ja karistamine vaid ühele tõendile tuginedes, rõhutades samal ajal põhjendamiskohustuse täitmise ja kohtuotsuses sisalduvate järelduste jälgitavuse olulisust. Neil juhtudel peab kohus eriti põhjalikult vaagima kõiki selle ühe süüstava tõendi (otsene tõend, sh ütlused) uurimisel tõstatatud kahtlusi ja need veenvalt kummutama (vt nt RKKKKo 3-1-1-114-13, p 9 ja selles viidatud varasem praktika). Selline põhjendamiskohustus on efektiivse kaitseõiguse teostamise põhimõttest lähtudes oluline ka liiklusõiguserikkumiste kontekstis. (p 18)
Liiklusväärtegude tõendamise puhul tuleb arvestada liiklusväärtegude massilisust ja nende tegudega rünnatavate õigushüvede kaalukust ning teiselt poolt ka vajadust tagada isikute kaitseõigus süüteomenetluses. Seetõttu lasub riikliku järelevalve tegijal kohustus kasutada väärteo tõendamiseks enda kasutuses olevaid parimaid võimalikke vahendeid, sealhulgas objektiivsuse tagamiseks võimaluse korral rikkumine salvestada. Liiklusjärelevalve tegemise käigus avastatud väärtegude puhul on nii menetlusökonoomia kaalutlusest kui ka kaitseõiguse tagamise eesmärgist lähtudes põhjendatud nõue, et tuvastatud rikkumine fikseeritakse võimalikult vähe vaidlusi tekitaval viisil. Õigusaktid ei pane praegusel ajal liiklusjärelevalvet tegevale ametnikule kiiruse mõõtmisel salvestusseadme kasutamise kohustust ning see sõltub konkreetsel juhul patrulli käsutuses olevast mõõteseadmest ja selle tehnilistest võimalustest. (p 13) Menetlusseadustikest ei tulene õiguslikku alust siduda teo tõendatust mingi kindla tõendite koguse või nende liigiga. Toimingu teatud viisil dokumenteerimise või salvestamise nõue võib tuleneda eeskätt riiklikku järelevalvet reguleerivatest eriseadustest (näiteks mõõteseadus). VTMS § 2 kohaselt kohaldatakse väärteomenetluses kriminaalmenetluse seadustiku sätteid, arvestades väärteomenetluse erisusi. KrMS § 61 lg-te 1 ja 2 kohaselt hindab kohus tõendeid nende kogumis oma siseveendumuse kohaselt. See tähendab, et kohus kujundab uuritud tõendite alusel veendumuse tõendamiseseme asjaolude esinemise või puudumise kohta. Ühelgi tõendil ei ole ette kindlaksmääratud jõudu, muu hulgas peavad ka kohtuvälise menetleja ütlused olema ilma igasuguste eelhinnanguteta kohtulikule hindamisele avatud võrdselt kõigi muude väärteoasjas kogutud tõenditega (RKKKo 3-1-1-82-09, p 14). (p 17) Riigikohtu praktikas ei ole välistatud isiku süüditunnistamine ja karistamine vaid ühele tõendile tuginedes, rõhutades samal ajal põhjendamiskohustuse täitmise ja kohtuotsuses sisalduvate järelduste jälgitavuse olulisust. Neil juhtudel peab kohus eriti põhjalikult vaagima kõiki selle ühe süüstava tõendi (otsene tõend, sh ütlused) uurimisel tõstatatud kahtlusi ja need veenvalt kummutama (vt nt RKKKKo 3-1-1-114-13, p 9 ja selles viidatud varasem praktika). Selline põhjendamiskohustus on efektiivse kaitseõiguse teostamise põhimõttest lähtudes oluline ka liiklusõiguserikkumiste kontekstis. (p 18) Ei ole põhjendatud välistada seda, et karistusotsus tugineb üksnes liiklusjärelevalvetoimingule, näiteks kiiruse mõõtmise protokollile ja riiklikku järelevalvet teinud ametniku ütlustele. Selline sisuliselt ühest tõendiallikast pärinevatele tõenditele tuginev isiku süüditunnistamine eeldab vältimatult siiski ka seda, et kohus välistab nende tõendite hindamise tulemusel kahtlused tõendite usaldusväärsuses ning menetlusaluse isiku süüdiolekus (KrMS § 7 lg 3, in dubio pro reo-põhimõte). (p 19) Ei ole põhjendatud aprioorselt välistada menetlusaluse isiku ütluste tõepärasust vaid selle tõttu, et need on vastuolus liiklusjärelevalvetoimingu protokolli ja politseiametniku ütlustega. (p 19) Tulenevalt VTMS § 123 lg-st 2 arutab maakohus väärteoasja täies ulatuses, kontrollides kohtuvälise menetleja otsuse tegemise aluseks olnud faktilisi ja õiguslikke asjaolusid. VTMS § 125 lg 1 kohaselt peab kohus juhul, kui tal on tekkinud mingi tõendamiseseme asjaolu suhtes kahtlus ja kui seda kahtlust on võimalik kõrvaldada, lükkama kaebuse arutamise edasi ja andma pooltele aega täiendavate tõendite esitamiseks. Juhul, kui väärteoasja arutamisel tekib kohtul kahtlus näiteks kiiruse ületamise või selle fikseerimise asjaolude suhtes, peab kohus välja selgitama, kas pooled soovivad esitada täiendavaid tõendeid või koguma täiendavaid tõendeid omal algatusel (vt ka RKKKo 3-1-1-12-10, p 9; 3-1-1-125-12, p 6). Muu hulgas võimaldab VTMS § 313 kuulata kohtus tunnistajana üle ka kohtuvälise menetleja ametnikku, kes on vahetult tajunud väärteo tehiolusid ja kirjeldanud neid väärteoprotokollis, kiirmenetluse otsuses või hoiatamisotsuses. Juhul kui kohtul tekkinud kahtluse kõrvaldamiseks ei ole võimalik koguda täiendavaid tõendeid, peab kohus in dubio pro reo-põhimõttest tulenevalt väärteomenetluse lõpetama (vt nt RKKKo 3-1-1-89-14, p-d 7–8; 3-1-1-22-12, p 8; 3-1-1-41-10, p 9; 3-1-1-12-10, p 10). (p 20)
Ei ole põhjendatud välistada seda, et karistusotsus tugineb üksnes liiklusjärelevalvetoimingule, näiteks kiiruse mõõtmise protokollile ja riiklikku järelevalvet teinud ametniku ütlustele. Selline sisuliselt ühest tõendiallikast pärinevatele tõenditele tuginev isiku süüditunnistamine eeldab vältimatult siiski ka seda, et kohus välistab nende tõendite hindamise tulemusel kahtlused tõendite usaldusväärsuses ning menetlusaluse isiku süüdiolekus (KrMS § 7 lg 3, in dubio pro reo-põhimõte). Ei ole põhjendatud aprioorselt välistada menetlusaluse isiku ütluste tõepärasust vaid selle tõttu, et need on vastuolus liiklusjärelevalvetoimingu protokolli ja politseiametniku ütlustega. (p 19)
3-1-1-89-14 Riigikohus 08.12.2014
Väärteoasja lahendades jääb kriminaalkolleegium oma varasemas praktikas väljendatud seisukoha juurde. Kolleegium on selgitanud, et kui kohtuvälise menetleja ametnik toimetab liiklusjärelevalvet üksinda, peab ta koguma täiendavaid objektiivseid tõendeid (nt salvestama liiklusjärelevalve toimingu), et tagada nii toimingu tegemise asjaolude kui ka selle tulemuste usaldusväärsuse kontroll (vt nt RKKKo 3-1-1-82-09, p 17; 3-1-1-96-10, p 6 ja 3-1-1-22-12, p 7).
3-1-1-75-10 Riigikohus 09.09.2010
Jahiseadus § 58 1
Riigikohtu kriminaalkolleegiumi varasema praktika kohaselt tuleb väärteomenetluse lõpetamisel VTMS § 30 lg 1 p 1 alusel esmalt kindlaks teha koosseisupärase, õigusvastase ja süülise teo toimepanek (vt nt RKKKo nr 3-1-1-50-08, p-d 6.3-6.4). Kui isiku käitumises süüteokoosseisule vastavaid asjaolusid ei tuvastata, tuleb väärteomenetlus lõpetada VTMS § 29 lg 1 p 1, mitte aga VTMS § 30 lg 1 p 1 alusel. Väärteomenetluse otstarbekuse kaalutlusel lõpetamise küsimus sellises olukorras ei aktualiseeru.
Jahiseaduse § 58^1 (Jahipidamine jahiloata, jahikoerapassita ja suuruluki laskekatse tunnistuseta) objektiivsed tunnused seisnevad jahipidamises jahiloata, jahikoeraga jahikoerapassita või osalemises suurulukijahil kütina, kasutades uluki laskmiseks jahipüssikuuliga laetud padrunit ja omamata selleks suuruluki laskekatse tunnistust. Seega on menetlusaluse isiku karistamine viimati märgitud koosseisulise alternatiivi puhul võimalik siis, kui üheaegselt tuvastatakse järgmised asjaolud: suurulukijahil kütina osalemine, jahipüssikuuliga laetud padruni kasutamine ja suuruluki laskekatse tunnistuse puudumine.
Juhul, kui kohtuvälise menetleja lahendis sisalduvast teokirjeldusest ei tulene ja väärteomenetluse raames pole tuvastatud isiku teo vastavus süüteokoosseisule, siis tuleb KrMS § 7 lg-s 3 sätestatud in dubio pro reo põhimõttest lähtuvalt kõrvaldamata kahtlused süüdistatava süüdiolekus tõlgendada süüdistatava kasuks. Väärteomenetluses lasub tõendamiskoormis süüdistusfunktsiooni kandjal, s.o kohtuvälisel menetlejal (vt RKKKo nr 3-1-1-105-03, p 6).
Tuvastades ebaõigesti, et menetlusaluse isiku tegu vastab väärteokoosseisule, jättes sellest veast tulenevalt väärteomenetluse VTMS § 29 lg 1 p 1 alusel lõpetamata ning lõpetades väärteomenetluse hoopis otstarbekuse kaalutlusel, rikub kohus oluliselt väärteomenetlusõigust VTMS § 150 lg 1 p 1 mõttes.
3-1-1-43-07 Riigikohus 14.09.2007
Vastavalt VTMS § 31 lg-le 2 ja § 123 lg-le 2 peab kohus väärteoasja uurima igakülgselt. Seega, kui kohtul tekivad väärteo tõendatuse osas kahtlused, siis peab ta esmalt astuma samme tuvastamaks, kas need kahtlused on kõrvaldatavad. Kriminaalmenetluse seadustiku § 7 lg 3 kohaselt tõlgendatakse kahtlus kahtlustatava või süüdistatava süüdiolekus küll selle isiku kasuks, kuid seda vaid juhtudel, kui kahtlust ei ole võimalik kõrvaldada. Tulenevalt VTMS § 125 lg-st 1 peaks kohus juhul, kui kahtlust on võimalik kõrvaldada, kaebuse arutamise edasi lükkama, andmaks pooltele aega täiendavate tõendite esitamiseks. (Vt lisaks RKKKo nr 3-1-1-16-06). Seega oli olukorras, kus kohtul tekkis kahtlus sündmuskohta puudutavate asjaolude osas, VTMS § 101 lg-le 2 tuginedes võimalik sündmuskohta täiendavalt vaadelda.
VTMS § 150 lg 2 mõttes on olukord, kus kohus tunnistab kõrvaldamatuks sellise kahtluse, mille kõrvaldamiseks ta ei kasutanud kõiki seadusest tulenevaid võimalusi, väärteomenetlusõiguse oluline rikkumine.
Vastavalt VTMS § 31 lg-le 2 ja § 123 lg-le 2 peab kohus väärteoasja uurima igakülgselt. Seega, kui kohtul tekivad väärteo tõendatuse osas kahtlused, siis peab ta esmalt astuma samme tuvastamaks, kas need kahtlused on kõrvaldatavad. Kriminaalmenetluse seadustiku § 7 lg 3 kohaselt tõlgendatakse kahtlus kahtlustatava või süüdistatava süüdiolekus küll selle isiku kasuks, kuid seda vaid juhtudel, kui kahtlust ei ole võimalik kõrvaldada. Tulenevalt VTMS § 125 lg-st 1 peaks kohus juhul, kui kahtlust on võimalik kõrvaldada, kaebuse arutamise edasi lükkama, andmaks pooltele aega täiendavate tõendite esitamiseks. (Vt lisaks RKKKo nr 3-1-1-16-06).

matches:
Riigikohus
§ 61
§ 29
§ 7
in dubio
Riigikohus
§ 31
§ 123
§ 125
kohus
kohus
§ 313
kohus
in dubio
§ 2
§ 61
kohus
kohus
§ 2
§ 61
kohus
kohus
kohus
kohus
§ 7
in dubio
kohus
§ 2
§ 61
kohus
kohus
kohus
kohus
§ 7
in dubio
§ 123
§ 125
kohus
kohus
§ 313
kohus
in dubio
kohus
§ 7
in dubio
Riigikohus
Riigikohus
§ 58
§ 30
§ 29
§ 30
§ 58
§ 7
in dubio
§ 29
kohus
§ 150
Riigikohus
§ 31
§ 123
kohus
§ 7
§ 125
kohus
§ 101
§ 150
kohus
§ 31
§ 123
kohus
§ 7
§ 125
kohus