text:
Eesti Vabariigi põhiseadus / paragrahv 27
Kommenteeritav paragrahv käsitleb küsimusi, mis puudutavad perekonda, abielu, vanemaid ja lapsi.
PS § 27 sõnastamisel oli eeskujuks 1938. aasta PS, mille § 21 kõlas:
“Perekond rahva püsimise ja kasvamise ning riigielu alusena on riigi kaitse all.
Abielu korraldavad seadused tugenevad abikaasade üheõigusluse põhimõttele, kuivõrd see on kokkukõlastatav perekonna ühise hüvega, järelkasvu huvidega ja vastastikuse toetamisega.
Abikaasade varavahekorrad määratakse seadusega, kusjuures seadusjärgne varavahekord ei või kitsendada ühe abikaasa varaõiguslikku teovõimet.
Seadusega korraldatakse emade ja laste kaitse. Lasterikaste perekondade eest hoolitsetakse eriti.”
1938. a PS § 28 lg-s 1 oli sätestatud: “Abivajaja eest hoolitsemine lasub eeskätt perekonna liikmeil.”
Perekonna, abikaasade, vanemate ja laste õigusi kajastavad sätted sisaldusid juba PS eelnõu ettevalmistamisel aluseks võetud J. Adamsi töögrupi poolt ettevalmistatud eelnõus. Eelnõu § 21 lg 1 kõlas: “Perekond ja abielu on riigi kaitse all. Abikaasad on võrdõiguslikud. Seadus kaitseb emasid ja lapsi.” Eelnõu § 21 lg 2 ütles: “Laste kasvatamine ja nendele hariduse andmine on vanemate kohus. Riik toetab lasterikkaid perekondi.” Eelnõu § 27 lg-s 1 oli sätestatud perekonnaliikmete kohustus hoolitseda abivajaja eest.
PS § 27 sisaldab viit lõiget, mille sisu ja õiguslikku iseloomu saab tõlgendada mitut moodi. PS § 27 lg-s 1 on sätestatud põhiseaduslik perekonnaõigus, mis hõlmab nii tõrjeõigust, sooritusõigust (perekonna kaitseõiguse kujul) kui perekonna instituudi garantiid. Kuigi PS § 27 lg 2 on esmapilgul eriline võrdsusõigus, on seda võimalik käsitada ka abielu kui õigusinstituudi garantiina. PS § 27 lg 5 sätestab põhikohustuse. Keerulisem on selgitada PS § 27 lg-te 3 ja 4 tähendust.
PS § 27 lg 1 sätestab põhiseadusliku perekonnaõiguse, mida võib käsitada erisättena PS § 26 tagatud eraelu sfääri kaitsva üldsäte suhtes. PS § 27 lg 1 tagab perekonnaelu kaitse ilma seadusereservatsioonita ja on võrreldes PS §-ga 26 põhiõiguse kaitse seisukohalt soodsam säte. Teine võimalus oleks tõlgendada PS § 27 lg 1 eelkõige perekonna kaitset tagava sättena (õigus riigi positiivsele tegevusele perekonnaelu kaitseks), kuid jätta perekonnaelu tõrjeõiguslik pool § 26 kaitsealasse (PS §-de 26 ja 27 konkurentsi kohta vt PS § 26 komm p-d 16–18).
Paragrahvi 27 lg 1 tagab perekonda puudutava tõrjeõiguse, mis annab põhiõiguse kandjale õiguse oodata, et riik ei sekkuks tema perekonnaellu, ning kohustab riiki hoiduma perekonnaellu sekkumisest. Kaitseala riivena on käsitatav perekonnaelu igasugune ebasoodne mõjutamine. Riigikohus on leidnud, et perekonnaliikmetel on õigustatud ootus, et riik ei tee õigusvastaseid ja ülemääraseid takistusi pereliikmete kooselule (RKHKm 13.10.2005, 3-3-1-45-05, p 16). Teiseks sätestab § 27 lg 1 perekonna ja perekonnaelu erilise kaitseõiguse, mis kohustab riiki kehtestama perekonnaelu kaitseks õigusliku raamistiku ja kohased menetlused.
Paragrahvi 27 lg 1 sõnastusest võib jääda mulje, et perekond väärib põhiseaduslikku kaitset üksnes tingimusel ja sedavõrd, kui perekond on rahva püsimise ja kasvamise ning ühiskonna aluseks. Sellisel juhul oleks perekond üksnes kollektiivne hüve ja § 27 lg-st 1 ei tuleneks subjektiivset õigust riigi kaitsele. Kuivõrd perekond on siiski väärtus, mille kaitse on ka üksikisiku huvides, ei ole põhjendatud § 27 lg-s 1 sisalduvat kaitseõigust tõlgendada sedavõrd kitsalt ja näha selles üksnes kollektiivsete väärtuste kaitset. Pigem tuleneb § 27 lg-st 1 ikkagi ka subjektiivne õigus sellele, et riik tagaks perekonna kaitse. “Paragrahvi 27 lg 1 sõnastusest ei saa järeldada, et perekond on kaitstud vaid niivõrd, kui see tagab rahva püsimise ja kasvamise. See säte tõstab esile perekonna kui erilist kaitset vajava ühiskonna aluse, tagades perekonnale põhiseadusliku kaitse. Kui perekond oleks vaid rahva püsimise ja kasvamise tagatis, siis poleks seda Põhiseaduses vaja eraldi mainida. Paragrahv 27 lg. 1 tõendab, et perekonnal on Põhiseaduse seisukohalt iseseisev väärtus.” (Vt RKHKo 18.05.2000, 3-3-1-11-00, p 2.)
Kolmandaks võib välja tuua, et § 27 lg-s 1 on sätestatud perekonna kui õigusinstituudi garantii. PS kinnitab sellega, et perekond kui õigusinstituut peab olemas olema ja alles jääma. Seadusandja on sellest tulenevalt kohustatud looma eraõiguslikud regulatsioonid, mis võimaldavad ja tagavad perekonna kui õigusinstituudi olemasolu ja säilimise.
Isikuliselt kaitsealalt on § 27 lg-s 1 tagatud õigus kõigi ja igaühe õigus. Paragrahvi 27 lg 1 kaitse laieneb nii Eesti kodanikule kui ka Eestis viibivale välisriigi kodanikule ja kodakondsuseta isikule (§ 9). Selle õiguse kaitseala ei laiene juriidilisele isikule, sest perekonnaelu saab olla vaid füüsilisel isikul.
Paragrahvi 27 lg 1 ei sisalda piiranguklauslit. See tähendab, et § 27 lg 1 tagab perekonna ja perekonnaelu kaitse ilma seadusereservatsioonita. Ilma seadusereservatsioonita tagatud põhiõigused ei ole siiski piiramatud, nende piirangu põhjuseks võib olla mõni teine sama kaaluga õigusväärtus. Piirangu põhjustena saab arvesse võtta teiste isikute põhiõigusi ja vabadusi või PS norme, mis kaitsevad kollektiivseid hüvesid (vt RKPJKo 05.03.2001, 3-4-1-2-01, p 15). Nimetatud kohtuasjas käsitles Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium PS § 27 lg-s 1 tagatud perekonna kaitseõiguse piirangu põhjusena VMS-st tulenevalt riigi julgeolekut.
Kommenteeritava sätte isikuline ja esemeline kaitseala – kellele ja millistele suhetele sätte kaitse laieneb – sõltub perekonna ja perekonnaelu mõiste sisustamisest. Perekonnaelu kaitseala hõlmab perekonnaliikmete suhete eri tahke, eelkõige õigust elada koos, et rahuldada üksteise emotsionaalseid ja sotsiaalseid vajadusi. Riigikohus on märkinud, et õigus perekonnaelu puutumatusele tähendab muu hulgas õigust hoida perekondlikke sidemeid nende kõige laiemas tähenduses (RKPJKo 04.04.2011, 3-4-1-9-10, p 43; Riigikohus ütles seda PS § 26 riive tuvastamise kontekstis). PS-s ega seadustes pole perekonna mõistet sätestatud. Ka EIK pole andnud perekonnaelu ammendavat definitsiooni, vaid määratleb EIÕK art 8 kaitse alla kuuluva perekonnaelu mõistet faktilistest suhetest lähtuvalt. EL põhiõiguste harta art 9 ütleb, et õigus abielluda ja õigus luua perekond tagatakse nende õiguste kasutamist reguleerivate riigisiseste õigusaktide kohaselt.
EIK perekonnaelu tõlgendus on avar. EIK praktikas mahub perekonnaelu mõiste alla nii mehe ja naise ametlikult registreerimata kooselu kui ka ebatraditsioonilised perekonnad, nt homo- ja transseksuaalide kooselud ning nende lapsed, kes on sündinud sperma loovutamise ja ühe partneri kunstliku viljastamise või surrogaatema abil. Kohus on märkinud: “artikli 8 mõiste “perekonnaelu” ei kätke ainult abielul rajanevaid perekondi ning see võib hõlmata ka muid de facto suhteid. [...] Otsustades selle üle, kas mingi suhe kujutab endast perekonnaelu, võivad olla asjakohased mitmed tegurid, sealhulgas see, kas paar elab koos, kui pikk on nendevaheline suhe ja kas nad on teineteisele pühendumist väljendanud koos lapsi saades või mis tahes muul moel”. (EIKo X, Y ja Z vs.Ühendkuningriik, 22.04.1997). Samas on EIK kohati piiranud perekonnaelu “tuumperekonna” mõistega. Nii ei ole EIK perekonnaeluna tunnustanud täiskasvanud lapse ja tema vanema vahelisi suhteid, kui täiendavalt ei ole tõendatud nendevaheline sõltuvussuhe (Slivenko vs.Läti, 09.10.2003, 97; Senchishak vs.Soome, 18.11.2014, 54-55). EIK praktika kohaselt ei ole kooselu alati perekonna obligatoorne tunnus, nt kui tegemist on sidemega lapse ja vanema vahel (EIKo Boughanemi vs.Prantsusmaa, 24.04.1996) või kui isikud on püsivas pühendunud suhtes (Vallinatos, 49, 73; Oliari 169). EIK tunnistab perekonnaeluks art 8 tähenduses ka sidemed lähedaste sugulaste vahel (EIKo Marckx vs.Belgia, 13.06.1979).
Kui varasemalt pidas EIK samasooliste kooselu pigem eraeluna kaitstavaks, siis alates 2010. aastast on ka samasooliste kooselu EIK praktikas kaitstav perekonnaeluna. EIK ei näinud põhjust pidada heteropaaride kooselu perekonnaeluks, kuid samasooliste paaride kooselu seevastu pelgalt eraeluks, kuna samasoolised paarid võivad samamoodi elada püsivalt koos (EIKo Shalk ja Kopf vs.Austria, 24.06.2010; Vallianatos ja teised vs. Kreeka, 07.11.2013). Nimetatud kohtuasjades hindas EIK EIÕK art 8 koosmõju ebavõrdset kohtlemist keelava art-ga 14. Hiljem on EIK pidanud samasooliste paaride püsivale kooselule piisava õigusliku kaitse tagamata jätmist õiguse perekonnaelule rikkumiseks (EIKo Oliari ja teised vs.Itaalia, 21.06.2015).
Paragrahvi 27 lg 1 kaitse alla mahuvad suhted ametlikus abielus oleva mehe ja naise vahel. Arvestades inimestevaheliste suhete mitmekesisust tänapäeva ühiskonnas, ei saa siduda põhiseaduslikku perekonna mõistet üksnes ametliku abieluga (abielu kaitse kohta vt PS § 27 lg 2 komm allpool). Sellist käsitlust toetavad ka geneetilised argumendid. Paragrahvi 27 lg 1 eeskujuks oli 1938. a PS § 21 lg 1. 1938. aasta PS § 21 lg 2 rääkis abielust ja perekonnast, luues nende vahele selge seose. Kuigi kommenteeritav säte peaaegu sõna-sõnalt kordab 1938. a PS § 21 lg 1, ei võtnud PS § 27 üle sellist seost perekonna ja abielu vahel. Ka Riigikohus on pidanud perekonnaks sellist mehe ja naise perekondlikku kooselu, mis pole seaduses sätestatud tingimustel ja korras vormistatud (nii nt RKHKo 19.06.2000, 3-3-1-16-00, p 1; RKPJKo 16.11.2016, 3-4-1-2-16, p 93).
Mitteabielulist kooselu reguleerib 2014. aastal vastu võetud ja 2016. aasta jaanuaris jõustunud kooseluseadus. Seaduse eesmärk on reguleerida selliste inimeste õigussuhteid – ja tagada neile piisav õiguslik kaitse –, kes ei ole abielus, kuna ei soovi (heteropaaride kooselud) või ei saa abielluda (samasoolised paarid). Kooselu registreerimiseks tuleb sõlmida kooseluleping, millest tulenevad elukaaslaste vastastikused kohustused. KooS küll jõustus 1. jaanuaril 2016, kuid selleks, et perekonnaelu kaitse realiseeruks, tuleks vastu võtta ka kooseluseaduse rakendusseadus, mille menetlemine Riigikogus 2016. a jaanuaris soikus. Rakendusaktide vastu võtmata jätmist, mis takistab kooselulepingu sõlminud paaridel oma seadusest tulenevaid õigusi teostada, saab pidada PS § 27 lg-st 1 tuleneva perekonnaelu kaitsmise kohustuse rikkumiseks.
Paragrahvi 27 lg 1 perekonnaelu hõlmab vanemate suhtlemise lapsega ning lapse ja vanemate vastastikuse õiguse teineteise seltsis olla. Sealjuures ei ole oluline, kas laps on sündinud abielust või väljaspool abielu või kas ta on lapsendatud. Samuti võib perekonnaelu olla lapse suhted kasuvanema ja kasuperekonnaga. Riigikohtu praktikast võib järeldada, et perekonna mõiste alla on arvatud ka täiskasvanud isiku abivajav vend ja ema (RKPJKo 27.06.2005, 3-4-1-2-05, p 64).
Oluline on piiritleda PS § 27 lg 1 kaitseala lg 3 omast, mis sõnastuse kohaselt annab vanematele õiguse ja paneb kohustuse kasvatada oma lapsi ja hoolitseda nende eest. Allpool on § 27 lg 3 tõlgendatud ainult põhikohustust sisaldava sättena (vt allpool p-d 31–34). See tähendab, et vanema õigus last kasvatada ja tema eest hoolitseda, sh õigus sellele, et riik ei takistaks tal seda teha, kuuluks PS § 27 lg 1 kaitse alla. Samamoodi tuleks mõista § 27 lg 5, mis paneb perekonnale põhikohustuse hoolitseda oma abivajavate liikmete eest (vt allpool p 43).
Perekonnaelu võib riivata vanema õiguste piiramine ja lapse lahutamine vanemast. ÜRO lapse õiguste konventsioon ei luba eraldada last vanematest vastu nende tahtmist, välja arvatud juhul, kui pädevad ametivõimud otsustavad kooskõlas seadusega, et niisugune eraldamine toimub lapse huvides (art-d 7 ja 9). Inimõiguste kohus on kasutanud kaheosalist testi perekonnaellu sekkumise kontrollimiseks. Esiteks peavad võimud näitama ära “asjakohased ja küllaldased põhjused”, õigustamaks lapse vanematelt äravõtmist ja/või selle olukorra püsimajäämise kasuks otsustamist. Teiseks on riigil kohustus kaasata lapse vanemad otsuse tegemisse (EIKo Olsson vs.Rootsi, 24.03.1988). Kohustus anda võimalus kõigile huvitatud pooltele osaleda menetluses ja teha teatavaks oma seisukohad tuleneb ka lapse õiguste konventsiooni art-st 9. Konventsiooni art 12 rõhutab, et ka lapsele, kes on võimeline iseseisvaks seisukohavõtuks, peab olema tagatud õigus kõikides teda puudutavates küsimustes vabalt väljendada oma vaateid, mida tuleb hinnata vastavalt tema vanusele ja küpsusele.
Üldjuhul on vanemal õigus nõuda lapse väljaandmist igalt isikult, kes last vastu vanema tahtmist õigusvastaselt enda juures hoiab (PKS § 126 lg 1). PKS võimaldab piirata vanemate õigusi, kui lapse heaolu on ohus, seejuures ei pea last ähvardav oht olema üksnes füüsiline, vaid ohustatud võib olla ka lapse vaimne ja hingeline heaolu (PKS § 134 lg 1). Lapse võib vanematest eraldada või võtta ära vanema hooldusõigus lapse suhtes üksnes juhul, kui lapse huvisid ei ole võimalik kaitsta muude vahenditega (PKS § 135 lg-d 1 ja 2). Riigikohus on rõhutanud, et enne hooldusõiguse äravõtmist tuleb kohaldada muid abinõusid ja anda vanemale võimalus näidata, kas ta suudab olukorda muuta ja last ähvardanud ohu kõrvaldada (RKTKo 16.12.2015, 3-2-1-78-15, p 18; 16.11.2016, 3-2-1-99-16, p 19).
Riigikohus on leidnud, et ametniku ja tema perekonnaliikmete õigust perekonnaelule võib kahjustada ametniku nõusolekuta üleviimine teisele teenistuskohale, millega kaasneb elukoha muutus (vt RKPJKo 25.11.1998, 3-4-1-9-98). Vahistatud isiku perekonnaelu puutumatust riivab keeld saada pereliikmega pikaajaliselt kokku (RKPJKo 04.04.2011, 3-4-1-9-10, p 44; 16.11.2016, 3-4-1-2-16, p 93).
Õigust perekonnaelule võib riivata välismaalase väljasaatmine riigist. Välismaalastena ei käsitata EL liikmesriigi kodanikke ja nende perekonnaliikmeid vastavalt ELKS-le. Rahvusvahelise õiguse põhimõtete kohaselt on igal riigil õigus otsustada välismaalaste riiki sisenemine, nende sealviibimine ja riigist väljasaatmine, kuid riik peab arvestama välismaalaste õigust perekonnaelule.
Riigikohtu halduskolleegium on käsitlenud perekonnaelu riivena välismaalastele elamisloa andmata või selle pikendamata jätmist (RKHKo 18.05.2000, 3-3-1-11-00; 12.06.2000, 3-3-1-15-00, 19.06.2000, 3-3-1-17-00) ja välismaalasele Eestist lahkumise ettekirjutuse tegemist (RKHKo 19.06.2000, 3-3-1-16-00). Riigikohtu halduskolleegiumi seisukoha järgi võib juba elamisloa andmisest keeldumine, sõltumata sellest, kas keeldumisele järgneb või ei järgne ettekirjutus Eestist lahkumiseks, rikkuda õigust perekonnaelu puutumatusele (RKHKo 22.06.1999, 3-3-1-27-99). Riigikohus on leidnud samas, et olenevalt olukorrast võib elamisloa pikendamisest keeldumine riivata kas õigust perekonnaelule või õigust eraelule (RKHKo 17.03.2003, 3-3-1-10-03; 13.12.2007, 3-3-1-73-07).
Kauaaegsete sisserändajate väljasaatmine on EIK praktikas perekonnaelu kaitsva EIÕK art 8 kohaldamisel enim vaidlusi tekitanud. Üldjuhul on kauaaegsete sisserändajate väljasaatmine nende perekonnaelu puutumatuse rikkumine, kuid erandlikel asjaoludel, eriti avaliku korra ja riigi julgeoleku eesmärgil, on väljasaatmine EIK hinnangul õigustatud (EIKo Bouchelka vs.Prantsusmaa, 29.01.1997; El Boujaidi vs.Prantsusmaa, 27.09.1997; Üner vs.Madalmaad, 18.10.2006). EIK kaalub, kui tõsised on raskused, mis võivad abikaasal väljasaatmise korral tekkida, kusjuures pelk tõsiasi, et abikaasal võib oma mehe või naisega kaasa minnes raskusi tekkida, ei välista iseenesest väljasaatmist (EIKo Boultif vs.Šveits, 02.08.2001). Kohus on osutanud olulist tähendust asjaolule, kas isik on sündinud riigis, kust teda soovitakse välja saata, on sinna saabunud lapseeas või täiskasvanuna ning kui kaua on ta riigis elanud (EIKo Üner vs.Madalmaad, 18.10.2006). Kui isik on õiguspäraselt tulnud riiki ja elanud selles riigis lapseeast saati, siis peavad olema väga kaalukad põhjused, et teda võiks riigist välja saata (EIKo Maslov vs.Austria, 23.06.2008). EIK on tunnistanud kaebajate perekonnaelu puutumatuse rikkumiseks nende väljasaatmise riigist pärast abielu purunemist (EIKo Berrehab vs.Madalmaad, 21.06.1988; Ciliz vs.Madalmaad, 11.07.2000). Mõlemal juhtumil olid abielust sündinud lapsed. Kohtu arvates ohustas esimese juhtumi puhul isiku väljasaatmine isa ja lapse häid suhteid, mistõttu puudus kohane tasakaal kaitstava huvi ja kasutatud vahendi vahel. Teisel juhul märkis kohus, et riigil on ühelt poolt kohustus kindlustada, et perekonnaelu vanemate ja laste vahel jätkuks ka pärast lahutust, ning teiselt poolt kohustus hoiduda sammudest, mis võivad põhjustada perekondlike sidemete katkemise.
Paragrahvi 27 lg 2 on käsitletud erilise võrdsusõigusena. Arvestades asjaolu, et PS-s on olemas üldine võrdsusõigus (§ 12), millele § 27 lg 2 midagi täpsustavat ei lisa, ei oma kommenteeritav säte võrdsusõigusena praktilist tähendust. Seetõttu tekib küsimus, kas poleks põhjendatud tõlgendada § 27 lg 2 laiemalt kui PS-s abielu tähtsust rõhutavat ja abielu kui õigusinstituuti garanteerivat sätet.
Tekkelooliselt võib § 27 lg 2 eeskujuks pidada 1938. aasta PS § 21 lg 2. Oluline on aga arvestada ka 1938. aasta PS § 21 lg 3, mis oli eelmise lõikega seotud (vt kommenteeritava paragrahvi komm p 2). On märgatav, et 1938. aasta PS-s oli nimetatud sätetel märksa laiem tähendus kui üksnes abikaasade võrdsuse sätestamine. Võib öelda, et 1938. aasta PS § 21 lg-d 2 ja 3 sätestasid abielu kui õigusinstituudi garantii ning andsid seadusandjale ette juhtnööre, kuidas vastav õigusinstituut peaks olema korraldatud.
EIÕK art 12 tagab abieluealisele mehele ja naisele õiguse abielluda ja luua perekond kooskõlas selle õiguse kasutamist reguleerivatele riigisiseste seadustega (EIKo Cossey vs.Ühendkuningriik, 27.09.1990). EIK on rõhutanud, et kuigi üha enam liikmesriike on seadustanud samasooliste abielu, ei anna EIÕK art 12 samasoolistele paaridele õigust abielluda (EIKo Oliari ja teised vs.Itaalia, 21.06.2015). Samas ei viita EL põhiõiguste harta art 9 abielust rääkides mehele ja naisele. EIK praktikas on vaidlusi tekitanud usuabielude tunnustamine konventsiooniosalistes riikides. Kohus ei pidanud konventsiooni rikkumiseks seda, kui Šveits ei tunnustanud Iraanis alaealisega (14-aastane) sõlmitud usuabielu (ZH ja RH vs.Šveits, 08.12.2015).
EIÕK 7. protokolli (RT II 2010, 14, 55) art 5 täpsustab abikaasade võrdsuse sisu: “Abikaasadel on võrdsed õigused ja kohustused nendevahelistes eraõiguslikes suhetes, samuti nende suhetes lastega, abielu eel, selle ajal ja lahutuse järel. Käesolev artikkel ei takista riike rakendamast abinõusid, mis on vajalikud laste huvides.” Kodaniku- ja poliitiliste õiguste pakt (RT II 1994, 10, 11) lisab abikaasade võrdsuse abielu lahutamise osas (art 23). Kodaniku- ja poliitiliste õiguste paktis märgitakse, et ühtegi abielu ei tohi sõlmida abiellujate vaba ja täieliku nõusolekuta (art 23). Seejuures on EIK leidnud, et konventsiooni art-st 12 ega ka art-st 8 ei tulene õigust lahutusele (Babiarz vs.Poola, 10.01.2017, 49).
Paragrahvi 27 lg 2 sõnastus ei välista, et abielu võiks PS-s olla laiem kui üksnes mehe ja naise vaheline õigussuhe ehk laieneda ka samasoolistele paaridele. Teisalt ei tähendaks tõlgendus, et PS mõttes on abielu mehe ja naise vahel, ei seda, et samasooliste paaride õiguste kaitseks abielule sarnase õigusliku raamistiku loomine kahjustaks § 27 lg-s 2 tagatud abielu instituuti. Samasoolistele paaridele õiguskaitse andmine ei saa riivata nende inimeste õigusi, kellel on põhiseaduslik õigus abielluda.
Abielu sõlmimist ja lõppemist ning abikaasade õigusi ja kohustusi reguleerib PKS. PKS järgi võivad abielu sõlmida täisealine mees ja naine (PKS § 1 lg-d 1 ja 2). Kohus võib laiendada vähemalt 15-aastaseks saanud isiku teovõimet abielu sõlmimiseks vajalike toimingute tegemiseks. Piiratud teovõimega isik võib abielluda juhul, kui ta saab piisavalt aru abielu õiguslikest tagajärgedest. Kui isikule on määratud eestkostja, eeldatakse, ei isik ei saa sellest aru (PKS § 1 lg-d 3 ja 4). Abielluda on keelatud veresugulaste vahel (otsejoones üleneja ja alaneja; venna ja õe; poolvenna ja poolõe (PKS § 2)) ning lapsendamissuhtes olevate isikute vahel (PKS § 3). Samuti on keelatud olla mitmes abielus korraga (PKS § 4). PKS reguleerib abikaasade varasuhteid ning kohustusi ja õigusi laste suhtes. Abielulahutuse võivad algatada mõlemad abikaasad. Abikaasade kokkuleppel lahutatakse abielu perekonnaseisuasutuses ühise avalduse alusel, muul juhul ühe abikaasa hagi põhjal kohtus (PKS § 64 jj). Abielu lõppedes võib lahutatud abikaasal tekkida õigus saada ülalpidamist (vt selle kohta PS § 27 lg 5 komm).
Paragrahvi 27 lg 3 ütleb, et vanematel on õigus ja kohustus kasvatada oma lapsi ja hoolitseda nende eest. Eesti Vabariigi 1938. a PS-s sarnase sisuga sätet ei olnud, seetõttu tuleb sätte tekkelugu otsida PS ettevalmistamise materjalidest. J. Adamsi töögrupi koostatud põhiseaduse eelnõu § 21 lg 2 esimene lause ütles: “Laste kasvatamine ja nendele hariduse andmine on vanemate kohus.” Põhiseaduse Assamblee redaktsioonitoimkonna ettepanekul lisati sättesse ka vanemate õigus kasvatada oma lapsi. Selline lisandus pidi garanteerima, et “Eesti Vabariigi seadustega ei saa minna kergekäeliselt vanemlike õiguste äravõtmise teed”. (L. Hänni Põhiseaduse Assamblee 30. istungil).
Sätte esialgne sõnastus oli seega suunatud eelkõige vanemliku põhikohustuse sätestamisele. Põhiseaduse Assamblee redaktsioonitoimkonna ettepanekul lisati sellele tõrjeõiguslik dimensioon – õigus tõrjuda riigi sekkumist vanemliku põhiõiguse teostamisse. Kuivõrd näha PS § 27 lg-s 1 üldist perekonnaelu kaitsvat sätet, mis hõlmab ka laste ja vanemate vahelisi suhteid ning sätestab tõrjeõiguse riigi sekkumise vastu, tekib küsimus, kas on põhjendatud eraldada üks perekonnaelu tahk PS § 27 lg 3 kaitse alla. Paragrahvi 27 lg 1 on ilma seadusreservatsioonita tagatud põhiõigus. Paragrahvi 27 lg 3 piiramise tingimused on aga ebaselged. Põhiseaduse ekspertiisikomisjon leidis, et § 27 lg 4 sätestab § 27 lg 3 suhtes seadusereservatsiooni (selle kohta vt allpool § 27 lg 4 komm).
Pigem võiks § 27 lg 3 näha vanemlikku põhikohustust sisaldava sättena, mis paneb vanematele kohustuse hoolitseda oma laste eest ja kasvatada neid. See põhiseaduslik kohustus teenib eelkõige laste huve, tagades nende õiguse saada oma vanematelt hoolitsust. ÜRO lapse õiguste konventsioon reguleerib vanemate kohustusi peamiselt art-tes 5 ja 18. Artikli 18 järgi peavad lapse parimad huvid (vt laste õiguste kohta allpool komm § 27 lg-le 4, p-d 38–41) olema vanemate tähelepanu keskpunktis. Artiklist 5 tuleneb lapse õiguste realiseerimisel keskse tähendusega “lapse arenevate võimete kontseptsioon“, mis kohustab vanemaid tagama lapsele kohase suunamise ja juhendamise, mis on kooskõlas lapse arenevate võimetega. Vanemad peavad seega kohandama juhendamist vastavalt lapse vanusele – mida vanem ja küpsem on laps, seda suurem on tema võime ise oma elu puudutavaid otsuseid vastu võtta. Näiteks on ÜRO lapse õiguste komitee rõhutanud, et noortel (10–18-aastastel) on õigus saada konfidentsiaalselt meditsiinilist nõustamist ja abi ilma vanema nõusolekuta (ÜRO lapse õiguste komitee üldkommentaar nr 20 (2016)). PKS-s on lapse arenevate võimete põhimõte sätestatud § 116 lg-s 3 – last hooldades ja kasvatades arvestavad vanemad, et tema võime ja vajadus iseseisvalt ja vastutusvõimeliselt tegutseda suureneb. ÜRO lapse õiguste konventsioon rõhutab vajadust tunnustada põhimõtet, et mõlemad vanemad vastutavad ühiselt lapse üleskasvatamise ja arendamise eest. Vanematel või teatud juhtudel seaduslikel hooldajatel lasub esmane vastutus lapse üleskasvatamise ja arendamise eest (art 18).
Paragrahvi 27 lg-s 3 sätestatud põhikohustuse kandjaks on vanemad. Põhikohustuste puhul tuleb silmas pidada, et kohustused piiravad põhiõigusi. Paragrahvi 27 lg-st 3 tulenev põhikohustus piirab põhiõigusi, kõige üldisemalt § 19 lg-s 1 tagatud üldist tegevusvabadust, kuid kohustus hoolitseda lapse ainelise heaolu eest võib piirata ka vanema omandivabadust (§ 32) ja muid põhiõigusi. Kuivõrd põhikohustused piiravad põhiõigusi, ei saa neid realiseerida otse PS alusel, vaid üksnes juhul, kui parlament on põhikohustuse eelnevalt seadusega konkretiseerinud. PS põhikohustused ei kaota ära põhiõiguste piiramisel üldist seadusereservatsiooni ega ka üksikute põhiõiguste konkreetseid seadusereservatsioone. Vanemlikku põhikohustust on konkretiseeritud PKS-s.
Paragrahvi 27 lg-s 3 nimetatud kohustust tuleb pidada erisätteks § 27 lg-s 5 sätestatud kohustuse suhtes hoolitseda abivajava perekonnaliikme eest (vt allpool p 43 jj). Paragrahvi 27 lg 3 võiks tõlgendada nii, et see kohustab hoolitsema (sh last ülal pidama) lapse eest kuni lapse täisealiseks saamiseni. Pannes laste eest hoolitsemise kohustuse vanematele, vabaneb riik teatud piirini laste hoolekandekohustusest. Siin on § 27 kokkupuutepunkt sotsiaalsete põhiõigustega, eelkõige § 28 lg-st 2 tuleneva õigusega riigi abile puuduse korral. Paragrahvi 27 lg 3 ei vabasta riiki § 28 lg-st 2 tulenevast kohustusest hoolitseda puudust kannatavate laste eest.
Paragrahvi 27 lg 4, mis ütleb, et seadus sätestab vanemate ja laste kaitse, on käsitatud seadusereservatsioonina § 27 lg-s 3 sätestatud õiguste ja kohustuste suhtes (vt põhiseaduse ekspertiisikomisjoni 1998. a lõpparuanne Justiitsministeeriumi kodulehel). Sätet on käsitletud ka perekonna kaitseõigusena (vt R. Alexy. Põhiõigused Eesti põhiseaduses. Juridica 2001 eriväljaanne).
Sätte eeskujuks oli 1938. aasta PS § 21 lg 4: “Seadusega korraldatakse emade ja laste kaitse.” Sarnases sõnastuses oli säte ka J. Adamsi töögrupi poolt ette valmistatud põhiseaduse eelnõu § 21 lg 1 kolmandas lauses (Põhiseaduse Assamblee hilisemates eelnõudes vastavalt § 22 lg 1 kolmas lause ja § 25 lg 1 kolmas lause). Emade kaitse asendati hiljem vanemate kaitsega põhjusel, et Põhiseaduse Assamblee liikmetes ja avalikkuses tekkis küsimus, kas isad ei väärigi seaduse kaitset. Esialgu põhjendati üksnes emade kaitset sellega, et kuna säte puudutab eelkõige lastekaitset, siis on emal eriline roll lapsega tiheda seotuse tõttu (vt V. Saatpalu, V. Rumesseni ja H. Runneli mõttevahetust eelnõu § 21 lg 1 kolmanda lause üle Põhiseaduse Assamblee 13. istungil ja L. Hänni sõnavõttu (eelnõu § 25 kohta) 22. istungil).
Geneetilised argumendid räägivad seega pigem selle kasuks, et käsitleda § 27 lg 4 erilise kaitseõigusena, mis täiendab ja täpsustab juba § 27 lg-st 1 tulenevat perekonna kaitseõigust ja § 13 lg 1 esimesest lausest tulenevat üldist põhiseaduslikku kaitsekohustust. Paragrahvi 27 lg-st 4 võib kõigepealt tuletada riigi kohustuse kaitsta lapsi. Lisaks sellele võib sättest tuletada ka kohustuse tagada perekonna seesmine kaitse ehk kaitsta perekonnaliikmeid nende omavahelistes suhtes. Paragrahvi 27 lg-st 4 ei tulene üksnes riigi objektiivne kohustus, vaid ka põhiõiguse kandja subjektiivne õigus saada riigilt kaitset. Sellele põhiseaduslikult kaitstud positsioonile saab isik tugineda juhul, kui riik jätab oma kaitsmiskohustuse täitmata.
Laste kaitset reguleerivad mitmed rahvusvahelised konventsioonid, millega Eesti on ühinenud: ÜRO lapse õiguste konventsioon (RT II 1996, 16, 56), ILO konventsioon nr 182 “Lapsele sobimatu töö ja muu talle sobimatu tegevuse viivitamatu keelustamine” (RT II 2001, 20, 109), riikidevahelises lapsendamises laste kaitseks tehtava koostöö konventsioon (RT II 2001, 31, 157). EL põhiõiguste harta art 24 sätestab samuti laste põhiõigused – õigus kaitsele ja hoolitsusele; õigus väljendada oma seisukohti, mida võetakse arvesse vastavalt lapse vanusele ja küpsusele; lapse õigus tema parimate huvide esikohale seadmisele; õigus säilitada regulaarsed isiklikud suhted ja otsene kontakt oma mõlema vanemaga, kui see ei ole lapse huvidega vastuolus. Kuigi EL ei ole ÜRO lapse õiguste konventsiooniga liitunud, on EL väljendanud tahet olla seotud konventsioonis sätestatud lapse õiguste põhimõtetega (2006. a otsuses asjas C-540/03 Euroopa Parlament vs.nõukogu tunnustas Euroopa Kohus põhimõtet, et hindamaks EL õiguse vastavust laste põhiõigustele, tuleb lähtuda ÜRO lapse õiguste konventsioonist, mis on liikmesriikidele siduv (otsuse p-d 35–37)).
Lapse õiguste konventsiooni art 3 lg 1 annab lapsele õiguse, et kõigis teda puudutavates toimingutes või otsustes (nii avalikus kui erasfääris) tuleb esikohale seada lapse parimad huvid. Lapse parimate huvide esikohale seadmine on põhimõte, mida tuleb arvesse võtta kõigi muude lapse õiguste tõlgendamisel. Arvestada tuleb ka õigust võrdsele kohtlemisele (art 2), sünnipärast õigust elule, ellujäämisele ja arengule (art 6) ning lapse õigust ärakuulamisele (art 12). Lapse õiguste konventsioon ei pea vajalikuks mitte üksnes riigisiseste põhimõtete sõnastamist, vaid ka seadusandlike, administratiivsete, sotsiaalsete ja haridusalaste abinõude rakendamist, et kaitsta last igasuguse füüsilise ja vaimse vägivalla, ülekohtu või kuritarvituse, hooletusse jätmise, hooletu või julma kohtlemise või ekspluateerimise eest, kui laps viibib vanemate, seadusliku hooldaja või mõne teise lapse eest hoolitseva isiku hoole all (art 19).
Paragrahvi 27 lg-st 4 tulenevalt peab riik kehtestama laste kaitsmiseks vajaliku menetluse ja korralduse – lastekaitsesüsteemi. Seejuures tuleks § 27 lg-s 4 tõlgendada “laste kaitset” avaralt, st laste õiguste kaitsena, mitte kitsalt laste kaitsena vägivalla ja väärkohtlemise eest. ÜRO lapse õiguste konventsiooni art 6 lg 2 paneb riigile kohustuse tagada lapse areng võimalikult maksimaalselt. Selle kohustuse täitmine eeldab kõigi ÜRO lapse õiguste konventsioonis sätestatud õiguste kaitset ja lastekaitsesüsteemi olemasolu, mis võimaldab sekkuda, kui lapse õigusi rikutakse ja lapse areng on seeläbi ohus.
Lastekaitse korraldus on reguleeritud LasteKS-s, kus on muu hulgas sätestatud riigi ja kohaliku omavalitsuse üksuste ülesanded laste õiguste ja heaolu tagamisel. Riigi ja kohaliku omavalitsuse üksuste ametiasutused peavad arendama välja meetmed lapse abivajaduse ennetamiseks ning olemasolevate probleemide vähendamiseks (LasteKS § 6 lg 2). LasteKS lähtub ÜRO lapse õiguste konventsiooni põhimõtetest.
Paragrahvi 27 lg-st 4 tulenev perekonna seesmine kaitse hõlmab riigi kohustuse pakkuda pereliikmetele kaitset perevägivalla eest. Perevägivallaks peetakse nii paarisuhtevägivalda, laste väärkohtlemist, vägivalda vanemate või vanavanemate suhtes, samuti õdede-vendade vahelist vägivalda. 2011. aastal võttis Euroopa Nõukogu Ministrite Komitee Istanbulis vastu naistevastase vägivalla ja perevägivalla ennetamise ja tõkestamise konventsiooni, mida kommentaari kirjutamise ajal ei ole Riigikogu veel ratifitseerinud. Konventsioon kohustab riike looma õigusliku raamistiku perevägivalla vastu võitlemiseks ja eraldama piisavalt raha meetmete elluviimiseks. Perevägivald on konventsiooni art 3 (b) kohaselt igasugused füüsilise, seksuaalse ja psühholoogilise vägivalla aktid, mis leiavad aset perekonnas või koduseinte vahel või endiste või praeguste abikaasade või partnerite vahel, sõltumata sellest, kas vägivallatseja elab või on elanud koos ohvriga samas elukohas. Kuigi konventsiooni põhirõhk on võitlusel naiste ja tütarlaste vastu suunatud vägivallaga, on konventsioon kohaldatav kõigi perevägivalla ohvrite suhtes. Konventsiooni art 26 kohustab andma kaitset ja tuge vägivalla pealtnägijaks olnud lastele.
Sarnaselt § 27 lg-ga 3 sätestab § 27 lg 5 põhikohustuse – kohustuse hoolitseda abivajava perekonnaliikme eest. Säte on peaaegu sõna-sõnalt üle võetud 1938. aasta PS-st (§ 28 lg 1). Kui käsitleda § 27 lg 1 nii nagu eespool välja pakutud, st ulatuslikku kaitset pakkuva põhiseadusliku perekonnaõigusena, tuleneb sellest ka perekonnaliikme õigus hoolitseda abivajaja eest ja oodata, et riik ei takistaks tal seda teha. Sellest käsitlusest erinevalt on Riigikohus leidnud, et juhtimisõiguse äravõtmine riivab PS § 27 lg 5, kuna takistab isikul hoolitseda abivajava pereliikme eest (RKPJKo 27.06.2005, 3-4-1-2-05, p 64).
Paragrahvi 27 lg 5 on sõnastatud väga üldiselt. Sätte sõnastus ei täpsusta, kes on § 27 lg 5 tähenduses pereliikmed ehk kes on põhikohustuse kandja ja kelle abistamisele kohustus laieneb. Samuti ei ole täpsustatud, millist hoolitsust on silmas peetud ning kus lõpeb pereliikme kohustus ja algab riigi hoolekandekohustus. Sedavõrd laia sõnastuse tõttu on soovitatud kommenteeritavat sätet muuta ja sõnastada kohustuse kujundamiseks seadusereservatsioon (nii nt R. Alexy. Põhiõigused Eesti põhiseaduses (1997). Juridica 2001 eriväljaanne, samuti põhiseaduse ekspertiisikomisjoni 1998. a lõpparuanne Justiitsministeeriumi kodulehel).
Riigikohus on tõlgendanud PS § 27 lg 5 sättena, mis paneb paika selle, kus lõpeb perekonna ja algab riigi kohustus hoolitseda abivajava isiku eest. Paragrahvi 28 lg 2 annab õiguse riigi abile vanaduse, töövõimetuse, toitjakaotuse ja puuduse korral. Riigi sotsiaalabi ja selle ulatuse üle otsustamisel tuleb arvestada § 27 lg-ga 5, mis kohustab perekonda hoolitsema oma abivajavate liikmete eest. PS-st tuleneb seega, et puudust kannatava isiku nõudeõigus riigi vastu § 28 lg 2 alusel langeb täiesti või osaliselt ära, kui tal on perekonnaliikmed, kes on võimelised oma puudust kannatava perekonnaliikme eest hoolitsema (vt RKPJKo 21.01.2004, 3-4-1-7-03; 05.05.2014, 3-4-1-67-13, p 32).
Hoolitsust § 27 lg 5 tähenduses on Riigikohus sisustanud nii pereliikmele ainelise abi andmisena kui ka isikliku hooldusena (RKÜKo 03.06.2011, 3-3-1-44-11, p 62). Kui § 27 lg 3 puhul on vanema kohustust hoolitseda alaealise lapse eest põhjendatud tõlgendada laiemalt kui üksnes ülalpidamiskohustusena, siis ülejäänud pereliikmete puhul ei saa seda nii kindlalt väita. Riigikohtu eelnimetatud seisukoht on pärit otsusest, kus kohus tuletas § 27 lg-s 5 nimetatud põhikohustusest õiguse – nimelt eakate vanemate õiguse saada hoolitsust oma täisealiselt lapselt. Kohtuasjas ei olnud küsimuse all aga see, et täisealine laps oleks keeldunud oma kohustust täitmast, vaid see, kas riik tohib vanematele elamisloa andmisest keeldumisega takistada Eestis elaval täisealisel lapsel oma hoolitsemiskohustust täitmast (RKÜKo 03.06.2011, 3-3-1-44-11, p 62). Sarnaselt oli § 27 lg 5 kohaldamine küsimuse all ka põhiseaduslikkuse järelevalve asjas 2005. aastal, kus juhtimisõiguse äravõtmist käsitati perekonnaelu riivena põhjusel, et see takistas isikul hoolitseda oma täisealise venna ja eaka vanema eest (RKPJKo 27.06.2005, 3-4-1-2-05, p 64). Mõlemad olukorrad on siin välja pakutud tõlgenduse kohaselt aga paigutatavad § 27 lg 1 kaitsealasse. Kuna tegemist on tõrjeõigusega, on põhjendatud seda laiendavalt tõlgendada. Paragrahvi 27 lg-s 5 sätestatud põhikohustus riivab aga kohustuse kandja põhiõigusi, mistõttu on soovitatav seda kohustust kitsalt tõlgendada. Täisealise abivajava perekonnaliikme eest hoolitsemise kohustuse sätestamisel seaduses tuleb seadusandjal arvestada, et kohustus ei riivaks kohustuse kandja põhiõigusi ülemääraselt.
PKS seob omavahel ülapidamiskohustusega kolm põlvkonda – vanavanemad, vanemad ja lapsed (vt PKS §-d 96 ja 80). Lisaks alaealisele ja täisealisele õppivale lapsele laiendab PKS § 97 p 3 ülalpidamiskohustust abivajavale alanejale või ülenejale sugulasele, kes ei ole võimeline ennast ise ülal pidama. PKS ei sätesta enam külgjoones sugulaste (venna ja õe) vastastikust ülalpidamiskohustust. Seega on PKS järgi kohustatud alaealist last või täisealist õppivat last kuni 21-aastaseks saamiseni ülal pidama lisaks vanematele ka vanavanemad, juhul kui vanemad kui lähima astme ülenejad sugulased ei saa ülalpidamist anda (vt PKS § 105, mis määrab kindlaks ülalpidamiskohustuse järjestuse, ja PKS § 104, mis sätestab ülalpidamisnõude piiramise võimalused). Täisealiseks saanud laps on aga kohustatud ülal pidama oma abivajavat vanemat või vanavanemat. Vanavanema ülalpidamise kohustus tekib juhul, kui vanemad (kui lähima astme alanejad sugulased) ei saa vanavanemat ülal pidada. Lisaks sellele näeb seadus ette kohustuse pidada teatud juhtudel ülal lahutatud abikaasat.

matches:
§ 27
§ 21
§ 28
§ 21
§ 21
§ 27
§ 27
§ 27
§ 27
§ 27
§ 27
§ 27
§ 26
§ 27
§ 27
§ 26
§ 26
Riigikohus
§ 27
§ 27
§ 27
§ 27
§ 27
§ 27
§ 27
§ 27
Riigikohus
Riigikohus
§ 26
Kohus
§ 27
§ 21
§ 21
§ 21
§ 27
Riigikohus
§ 27
§ 27
§ 27
§ 27
§ 27
kohus
§ 126
§ 134
§ 135
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
Kohus
§ 27
§ 27
§ 27
§ 21
§ 21
§ 21
Kohus
§ 27
§ 1
Kohus
§ 1
§ 2
§ 3
§ 4
§ 64
§ 27
§ 21
§ 27
§ 27
§ 27
§ 27
§ 27
§ 27
§ 27
§ 116
§ 19
§ 27
§ 27
§ 28
§ 28
§ 27
§ 21
§ 21
§ 22
§ 25
§ 21
§ 25
§ 27
§ 27
§ 13
Kohus
§ 27
§ 6
§ 27
§ 27
§ 27
Riigikohus
§ 27
§ 27
Riigikohus
§ 27
§ 27
§ 28
§ 27
Riigikohus
§ 27
kohus
§ 27
§ 27
§ 27
§ 97
§ 105
§ 104


Viru-Nigula valla ehitusmäärus – Riigi Teataja
Viru-Nigula valla ehitusmäärus
Viru-Nigula valla ehitusmäärus - sisukord
§ 3 Kohaliku omavalitsuse ülesannete jaotus ja tähtajad planeerimise- ja ehitusvaldkonna korraldamisel
2 Ruumiline planeerimine
§ 4 Ruumilise planeerimise põhimõtted
§ 6 Planeeringutest teavitamine
§ 7 Planeeringu koostamise õigus ja planeeringu vormistamine
§ 19 Detailplaneeringu koostamise kohustuslikkus
3 Ehitise ehituslikud ja arhitektuursed isatingimused ning nende määramise kord
§ 20 Ehitise ehituslikud ja arhitektuursed lisatingimused
§ 21 Ehituslikud lisatingimused
§ 22 Arhitektuursed lisatingimused
§ 23 Nõuded krundile
§ 24 Nõuded piiretele
§ 25 Lisatingimuste määramise kord
4 Ajutine ehitis
§ 26 Ajutise ehitise ehitamise kord ja alad
5 Projekteerimistingimused, ehitusluba ja kasutusluba
§ 27 Projekteerimistingimuste taotlemine
§ 28 Projekteerimistingimuste määramine ja avalikustamine
§ 29 Ehitusluba
§ 30 Kirjalik nõusolek
§ 31 Ehitise kasutusluba
IV MILJÖÖVÄÄRTUSLIK HOONESTUSALA
§ 32 Miljööväärtusliku hoonestusala määramine
7 Planeerimine, projekteerimine ja ehitamine miljööväärtuslikul hoonestusalal
§ 33 Planeerimise nõuded miljööväärtuslikul hoonestusalal
§ 34 Projekteerimise ja ehitamise nõuded miljööväärtuslikul hoonestusalal
8 Ehitusmääruse rakendamine
§ 35 Riiklik ehitisregister
RT IV, 08.05.2012, 24
Vastu võetud 16.12.2010 nr 27
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 7 lõike 1 ja § 22 lõike 1 punkti 29 ning planeerimisseaduse § 5 alusel ja kooskõlas ehitusseaduse § 19 lõikega 4.
(1) Valla ehitusmääruses kehtestatakse:
1) planeeringute koostamise, vastuvõtmise ja kehtestamise põhimõtted;
2) vallavolikogu ja vallavalitsuse ülesannete jaotus planeerimise- ja ehitusvaldkonna korraldamisel.
3) valla osade, sealhulgas miljööväärtuslike hoonestusalade planeerimise ja ehitamise põhimõtted ja nõuded;
4) ehitise ehituslike ja arhitektuursete lisatingimuste määramise kord;
5) projekteerimistingimuste avalikustamise kord;
6) ajutise ehitamise kord ja alad.
(2) Vallavalitsus avaldab ajalehes Viru-Nigula Teataja (edaspidi ajalehes) ja vajadusel Viru-Nigula valla veebilehel (edaspidi koduleheküljel) teabe järgmiste toimingute kohta:
1) planeeringu algatamine ja vastuvõtmine;
§ 3. Kohaliku omavalitsuse ülesannete jaotus ja tähtajad planeerimise- ja ehitusvaldkonna korraldamisel
(1) Vallavolikogu ülesanneteks on:
2) üld- ja teemaplaneeringute algatamine, vastuvõtmine ja kehtestamine;
3) üld- ja teemaplaneeringute ning üldplaneeringut muutvate detailplaneeringute lähteseisukohtade kinnitamine;
4) üldplaneeringut muutvate detailplaneeringute algatamine, vastuvõtmine ja kehtestamine;
5) detailplaneeringute vastuvõtmine ja kehtestamine;
(2) Vallavalitsuse ülesanneteks on:
4) kirjalike nõusolekute andmine;
5) projekteerimistingimuste väljastamine;
6) ehitise nõuetele vastavuse kontrollimine;
7) vajadusel ehitise nõuetele vastavuse kontrollimiseks ekspertiiside tegemise korraldamine;
8) vajadusel ehitusprojekti nõuetele vastavuse kontrollimiseks ekspertiiside tegemise korraldamine;
9) ehitusettevõtja, projekteerimisettevõtja, omanikujärelevalvet tegeva ettevõtja, ehitusgeoloogilisi ja –geodeetilisi töid tegeva ettevõtja, ehitusprojektide ekspertiise tegeva ettevõtja, ehitiste ekspertiise tegeva ettevõtja ja ehitusjuhtimisega tegeleva ettevõtja nõuetele vastavuse kontrollimine;
10) vajadusel ehitistega toimunud avariide põhjuste uurimise korraldamine;
11) vajadusel ettekirjutuste tegemine;
12) detail-, üld- ja teemaplaneeringute koostamise korraldamine;
13) detailplaneeringute algatamine ja nende lähteseisukohtade kinnitamine, välja arvatud käesoleva määruse § 3 lg 1 punktis 4 sätestatud juhtudel;
14) põhjendatud vajaduse korral detailplaneeringu koostamise algatamine aladel ja juhtudel, mille korral ei ole planeerimisseadus sätestatud detailplaneeringu koostamise kohustust;
15) ehitusgeoloogiliste ja -geodeetiliste tööde tulemuste säilitamine;
16) kirjaliku nõusoleku andmisega seotud dokumentide säilitamine;
17) ehitusloa väljastamisega seotud dokumentide säilitamine;
18) kasutusloa väljastamisega seotud dokumentide säilitamine;
19) ehitise ülevaatuse teostamine enne kasutusloa väljastamist;
20) vajadusel ehitise ülevaatuse teostamisele kaasata pädevaid isikuid ja institutsioone;
21) ettekirjutuste tegemise pädevusega ametiisikute määramine;
22) riiklikule ehitisregistrile andmete esitamine ja ehitisregistri andmete kinnitatud väljavõtete väljastamine;
23) projekteerimistingimuste avalikustamine.
II. osa PLANEERIMINE
2. peatükk Ruumiline planeerimine
(1) Ruumiline planeerimine Viru-Nigula valla haldusterritooriumil tagatakse:
1) valla arengukavaga;
5) osalemisega valla naabrusesse jäävate kohalike omavalitsuste territooriumile koostavate üldplaneeringute koostamisel ja nende kooskõlastamisel;
6) osalemisega maakonnaplaneeringu koostamisel.
(1) Valla või selle osa üldplaneeringu, teemaplaneeringu algatamise ettepanek esitatakse vallavolikogule. Valla või selle osa üldplaneeringu, teemaplaneeringu lähteülesande koostab vallavalitsus.
(2) Detailplaneeringu koostamise algatamise ettepanek esitatakse vallavalitsusele. Vallavalitsus korraldab ettepaneku tegijale planeeringuga seotud organisatsiooniliste, sisuliste ja tehniliste üksikasjade tutvustamise ning väljastab detailplaneeringu koostamise algatamise taotluse vormi. Taotluse vormi kinnitab vallavalitsus.
(3) Vallavalitsus koostab nelja nädala jooksul arvates taotluse esitamisest detailplaneeringu lähteülesande või detailplaneeringu algatamisest keeldumise põhjenduse.
(4) Valla või selle osa üldplaneeringu, teemaplaneeringu lähteülesandes sätestatakse:
1) valla üld- ja teemaplaneeringutest tulenevad nõuded;
6) täiendavate uuringute, keskkonnamõjude hindamise vajaduse või muinsuskaitse või muu vajaliku institutsiooni eritingimuste koostamise vajadus miljööväärtuslikes piirkondades või muinsuskaitsealal;
(6) Vallavalitsuse planeeringutega tegeleval ametnikul on planeeringu algatamise ettevalmistamiseks õigus nõuda planeeringu koostamisest huvitatud isikult täiendavaid planeeringuga seotud materjale. Kui detailplaneeringuga taotletakse valla või selle osa üldplaneeringu muutmist, tuleb planeeringust huvitatud isikul kirjalikult esitada üldplaneeringu muutmise vajaduse põhjendus.
(7) Planeeringutega tegelev vallavalitsuse ametnik esitab detailplaneeringu koostamise algatamise ja lähteülesande kinnitamise või planeeringu koostamise algatamisest keeldumise otsuse haldusakti eelnõu nelja nädala jooksul alates taotluse saamisest vallavalitsusele. Kui käesolevast määrusest tulenevalt on planeeringu algataja vallavolikogu, edastab vallavalitsus vastava otsuse eelnõu koos omapoolsete seisukohtadega vallavolikogule nelja nädala jooksul arvates taotluse saamisest.
3) üldplaneeringut muutva detailplaneeringu.
(10) Vallavalitsus võib otsustada detailplaneeringu koostamise algatamisest loobumise, kui:
1) algatamise ettepanek on vastuolus piirkonna väljakujunenud vallaehitusliku miljööga;
3) algatamise ettepanek ei ole põhjendatud (algatamise ettepanek on vastuolus valla või selle osa üldplaneeringuga või teemaplaneeringuga);
4) detailplaneeringu kehtestamine võib kaasa tuua avalikule sektorile põhjendamatuid kulutusi või sellega kaasneb oluline keskkonnamõju;
(11) Detailplaneeringu algatamise otsustamisel võib vallavalitsus kehtestada planeeringu koostamise ajaks ajutise ehituskeelu. Vallavalitsus teatab kinnisasja omanikule, keda ajutine ehituskeeld puudutada võib, ajutise ehituskeelu kehtestamise kavatsusest ja põhjustest hiljemalt kaks nädalat enne selle kehtestamist.
(12) Vallavalitsus võib sõlmida detailplaneeringu koostamisest huvitatud isikuga detailplaneeringu finantseerimise ja koostamise lepingu.
(13) Kooskõlastatud detailplaneering tuleb esitada vallavalitsusele 18 kuu jooksul arvates haldusakti vastuvõtmisest detailplaneeringu koostamise algatamise kohta. Kui nimetatud tähtaja jooksul ei ole planeeringu koostamisele asutud, kaotab lähteülesanne kehtivuse. Haldusakti kehtetuks tunnistamise otsuse eelnõu koostab ja esitab vallavalitsusele planeeringutega tegelev ametnik. Detailplaneeringu koostamisest huvitatud isiku põhjendatud taotluse alusel võib vallavalitsus otsustada detailplaneeringu koostamise tähtaja pikendamise. Kirjalik taotlus tuleb esitada 30 päeva enne käesolevas lõikes sätestatud tähtaja möödumist vallavalitsusele.
(1) Vallavalitsus korraldab avalikkuse teavitamist planeeringutest.
(2) Kavatsetavatest planeeringutest teavitab vallavalitsus avalikkust üks kord aastas pärast valla aastaeelarve vastuvõtmist vallavolikogu poolt.
(4) Teade peab ajalehes ja koduleheküljel ilmuma hiljemalt ühe kuu jooksul pärast haldusakti vastuvõtmist planeeringu algatamise kohta.
(5) Kui detailplaneeringu algatamisel on teada, et detailplaneeringu kehtestamine võib kaasa tuua kinnisasja või selle osa võõrandamise vajaduse, teatab vallavalitsus tähtsaadetisena edastatud kirjaga detailplaneeringu algatamisest vastava kinnisasja omanikule kahe nädala jooksul planeeringu algatamise otsuse tegemisest.
(6) Vallavalitsus edastab teate detailplaneeringu algatamise kohta planeeritava maa-ala kinnisasjade omanikele, kes ei ole detailplaneeringu algatamise ettepanekut teinud, ja naaberkinnisasjade omanikele, kahe nädala jooksul planeeringu algatamise otsuse tegemise päevast arvates.
(7) Vallavalitsus teavitab maavanemat planeeringu algatamisest kahe nädala jooksul pärast planeeringu algatamise otsuse tegemist. Vastavasisulised materjalid valmistab ette planeeringutega tegelev ametnik.
(2) Valla üldplaneeringu koostamist korraldab vallavalitsus.
4) teised huvitatud isikud, sealhulgas planeeritava ala naaberkinnistute omanikud.
(2) Planeeringu lisades tuleb esitada dokumendid, mis tõendavad käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud koostöö toimumist.
(3) Koostööd maakonnaplaneeringu, valla või selle osa üldplaneeringu koostamisel korraldab vallavalitsus.
(4) Valla või selle osa üldplaneeringu, teemaplaneeringu, valla või selle osa üldplaneeringut muutva detailplaneeringu ja detailplaneeringu osas, mida koostatakse kaitse alla võetud maa-alale või muudel planeeringu lähteülesandega määratud juhtudel, korraldab vallavalitsus koostöös planeeringu koostajaga vähemalt ühe planeeringu lähteseisukohti ja eskiislahendusi tutvustava avaliku arutelu.
(5) Valla või selle osa üldplaneeringu, teemaplaneeringu lähteseisukohad ja eskiislahenduse kiidab heaks ja suunab tutvustamiseks avalikule arutelule vallavolikogu.
(6) Muude käesoleva paragrahvi lõikes 5 nimetamata planeeringute lähteseisukohad ja eskiislahenduse kiidab heaks ning suunab tutvustamiseks avalikule arutelule vallavalitsus.
(7) Vallavalitsus teatab ajalehes ja koduleheküljel arutelu toimumise aja ja koha. Teade peab ajalehes ja/või koduleheküljel ilmuma hiljemalt üks nädal enne arutelu algust.
(1) Planeeringu koostaja esitab kooskõlastusteta planeeringu vallavalitsusele. Detailplaneering peab olema koostatud detailsusega, mis võimaldab selle alusel ehitusprojekti koostamise.
1) planeeringu lähteülesandele vastavuse kontrollimise;
2) hiljemalt kolme nädala jooksul planeeringu tagastamise ettepaneku koostajale kooskõlastamiseks ja vajadusel täiendamiseks ning parandamiseks.
(3) Kui planeeritaval alal asub riikliku kaitse alla võetud maa-ala või üksikobjekt või planeeringuga tehakse ettepanek selle kaitse alla võtmiseks, kooskõlastab vallavalitsus planeeringu enne selle vastuvõtmist:
1) Keskkonnaameti Viru regiooniga;
(4) Valla või selle osa üldplaneeringule, teemaplaneeringule ja valla või selle osa üldplaneeringut muutvale detailplaneeringule taotleb planeeringu riigiasutuse või maakonna keskkonnateenistusega kooskõlastamise vajaduse määramise maavanemalt vallavalitsus.
(5) Käesoleva paragrahvi lõikes 4 nimetatud taotlus esitatakse pärast planeeringu lähteseisukohti ja eskiislahendust tutvustavat arutelu.
(6) Maavanema poolt määratud riigiasutuste ja muud planeeringu lähteülesandes sätestatud kooskõlastused hangib planeeringu koostaja.
(7) Vallavolikogu kooskõlastab:
2) valla naabrusesse jäävate kohalike omavalitsustega ühise üldplaneeringu..
(8) Vallavolikogu poolt algatatud planeeringu puhul võtab seisukoha planeeringu kooskõlastustega esitatud ettepanekute ja vastuväidete kohta vallavalitsus.
(1) Vallavalitsuse planeeringutega tegelev ametnik esitab koos vastava haldusakti eelnõuga planeeringu vallavalitsusele, kes esitab vallavolikogule haldusakti eelnõu planeeringu vastuvõtmiseks ning avaliku väljapaneku aja ja koha määramiseks;
(2) Vallavalitsus teatab planeeringu avaliku väljapaneku aja ja koha ajalehes ja koduleheküljel. Teade peab ajalehes ilmuma vähemalt üks nädal enne avaliku väljapaneku alguskuupäeva.
(3) Planeeringu avalik väljapanek korraldatakse vallavalitsuses. Avaliku väljapaneku ajal on vallavalitsuse tööaja jooksul tagatud huvitatud isikute juurdepääs planeeringule ja kõigile planeeringuga seotud materjalidele.
(4) Avalikul väljapanekul esitatakse planeeringule antud kooskõlastused ning vallavalitsuse ja vallavolikogu vastava komisjoni seisukohad kooskõlastustega esitatud ettepanekute ja vastuväidete kohta, samuti teave avaliku väljapaneku kestuse ning kirjalike ettepanekute ja vastuväidete esitamise korra kohta.
(5) Kui detailplaneeringuga kavandatu toob kaasa kinnisasja sundvõõrandamise vajaduse või muudab omaniku tahte vastaselt senist maakasutust või krundi ehitusõigust, teatab vallavalitsus tähtsaadetisena edastatud kirjaga vastava kinnisasja omanikule planeeringu avaliku väljapaneku aja ja koha hiljemalt kaks nädalat enne avaliku väljapaneku algust.
(1) Avaliku väljapaneku jooksul esitatud kirjalikud (sealhulgas elektronposti teel edastatud) ettepanekud ja vastuväited registreeritakse vallavalitsuse elektroonilises dokumendiregistris. Ettepanek või vastuväide registreeritakse, kui sellel on esitaja nimi, kontaktandmed ja ettepaneku tegemise kuupäev.
(3) Vallavalitsus teatab arutelu toimumise aja ja koha ajalehes ning koduleheküljel. Teade peab ajalehes ilmuma hiljemalt üks nädal enne arutelu algust.
(4) Vallavolikogu poolt vastuvõetud planeeringu avaliku väljapaneku ajal laekunud ettepanekute ning vastuväidete osas võtab seisukoha volikogu vastav komisjon. Vastused ettepanekutele ja vastuväidetele koostab vallavalitsus vastavalt volikogu komisjoni seisukohale.
(5) Vallavalitsus teatab avaliku väljapaneku ajal ettepanekuid ning vastuväiteid esitanud isikutele vallavalitsuse seisukoha ettepanekute ning vastuväidete kohta ning avaliku arutelu toimumise aja ja koha kahe nädala jooksul pärast avaliku väljapaneku lõppemist.
(6) Avaliku väljapaneku tulemuste tutvustamiseks korraldatava avaliku arutelu viib läbi vallavalitsus. Arutelu kohta koostatakse protokoll.
(7) Vallavalitsus korraldab teabe avaliku väljapaneku ning avaliku arutelu tulemuste kohta ajalehes ja koduleheküljel hiljemalt kahe nädala jooksul.
(8) Vallavalitsus edastab avaliku väljapaneku ja avaliku arutelu tulemused kirjalikult planeeringu koostajale. Planeeringu koostaja teeb planeeringus vajalikud parandused ja täiendused.
Vallavalitsus esitab seadusest tulenevatel juhtudel planeeringu koos teabega arvestamata jäänud vastuväidete kohta järelevalve teostamiseks maavanemale.
(1) Planeeringu kehtestab vallavolikogu.
(2) Vallavalitsus teatab planeeringu kehtestamisest ajalehes ja koduleheküljel. Teade peab ilmuma ühe kuu jooksul pärast planeeringu kehtestamist.
2) teatab tähtsaadetisena edastatud kirjaga üldplaneeringu või detailplaneeringu kehtestamisest ühe nädala jooksul pärast planeeringu kehtestamist isikutele ja kinnisasja omanikele, kelle ettepanekuid ja vastuväiteid planeeringu kehtestamisel ei arvestatud; kinnisasja omanikele, kelle senist maakasutust või ehitusõigust kehtestatud planeeringu alusel kitsendatakse; kinnisasja omanikele, kelle kinnistule kehtestati planeeringu koostamise ajal ehituskeeld.
Kui isik on teinud ettepaneku kehtestatud planeeringu või planeeringu kehtestamise otsuse seaduse või muu õigusaktiga vastavusse viimiseks, teeb otsuse ettepaneku kohta planeeringu kehtestaja.
(1) Planeeringu kehtetuks tunnistamise ettepaneku teeb vallavolikogule vallavalitsus. Sellekohase otsuse haldusakti eelnõu valmistab ette planeeringutega tegelev ametnik.
(2) Kehtestatud planeeringu või selle osa tunnistab kehtetuks volikogu.
1) peab planeeringute lähteülesannete ning planeeringute arvestust;
3) korraldab planeeringu paljundamise (sealhulgas digitaalsel kujul) teabenõude esitamisel.
(1) Kehtestatud planeeringud vaatab üle ja esitab valla või selle osade üldplaneeringute ülevaatamise tulemused maavanemale vallavalitsus. Sellekohase otsuse haldusakti eelnõu valmistab ette vallavalitsuse planeeringutega tegelev ametnik.
(2) Vallavalitsus teavitab avalikkust planeeringu ülevaatamise tulemustest ajalehes ja koduleheküljel.
(1) Vallavalitsus võib planeerimisseaduse § 22 sätestatud juhtudel loobuda planeeringu avalikustamise nõuete täitmisest ja asendada need planeeritava krundi ning naaberkruntide omanike kooskõlastustega.
(2) Lihtsustatud korras koostatava detailplaneeringu kooskõlastab planeeritava maa-ala ja naaberkinnistute omanikega planeeringu koostaja.
§ 19. Detailplaneeringu koostamise kohustuslikkus
Detailplaneeringu koostamine on kohustuslik üldplaneeringus sätestatud aladel ja tingimustel ning alljärgnevatel juhtudel:
1) ranna ja kalda piiranguvööndis kinnistute jagamise korral;
2) ridaelamu ja korruselamu ehitamisel;
3) autoteenindusjaama ja bensiinijaama ehitamisel;
4) kämpingu ja majutusettevõtte ehitamisel;
5) tegevuse planeerimisel kui tootmisest tulenevad negatiivsed mõjud (müra, gaasid, heitgaasid jms) väljuvad tootmismaa piiridest ning mõjutavad lähiümbrust. Sellisel juhul tuleb detailplaneeringu koostamise käigus hinnata majandusele, sotsiaalsele ja looduskeskkonnale avalduvaid mõjusid;
6) uue tootmisala planeerimisel;
7) miljööväärtuslikul alal.
III. osa EHITAMINE
3. peatükk Ehitise ehituslikud ja arhitektuursed isatingimused ning nende määramise kord
§ 20. Ehitise ehituslikud ja arhitektuursed lisatingimused
Ehitise arhitektuursed ja ehituslikud lisatingimused on vallavalitsuse poolt väljastatavad tingimused, mis:
1) detailplaneeringu kohustusega alal täpsustavad detailplaneeringut;
2) detailplaneeringu kohustuse puudumise korral on projekteerimistingimuste koostamise aluseks.
§ 21. Ehituslikud lisatingimused
(1) Ehitis peab olema projekteeritud ja ehitatud hea ehitustava järgi. Ehitis peab:
2) sobima ümbritsevasse keskkonda ja arvestama väljakujunenud arhitektuurset olukorda ning looduskeskkonda. Vallavalitsus võib otsustada, kas ehitis sobib keskkonda ja arvestab juba väljakujunenud arhitektuurset olukorda ning looduskeskkonda;
(3) Hoone paigutatakse planeeringuga või projekteerimistingimustega ette nähtud kohustuslikule hoonestusalale. Hoonestusalast ei tohi üle ulatuda ükski ehitise osa, välja arvatud trepp, trepi varikatus, rõdu, ärkel või katuseräästas.
(5) Ehitise kõik väljaulatuvad osad peavad paiknema kinnisasja (krundi) piires, millel ehitis asub, välja arvatud juhul, kui kinnisasja kasuks on seatud servituut. Hoone fassaadi paiknemisel krundi tänava poolsel piiril võivad hoone väljaulatuvad osad (trepid, keldriakende valguskaevud, rõdud, karniisid) üldkasutatavale kõnniteele ulatuda nii, et oleks tagatud kõnnitee normaalne kasutamine.
(6) Ehitise omanik on kohustatud tagama temale kuuluva ehitise ning selle juurde kuuluva krundi korrashoiu ja ohutuse ehituse ajal, ehitise kasutamisel ja selle lammutamisel.
§ 22. Arhitektuursed lisatingimused
(1) Lubatud üksikelamu või suvila kõrguseks maapinnast on kuni kaheksa ja pool meetrit ja korruselisus kuni kolm korrust koos katusekorrusega.
(2) Hoone piirdekonstruktsioonidena on soovitav eelistada naturaalseid materjale ning jälgida asustuse üldist ehitusjoont.
(3) Akende projekteerimisel ja paigaldamisel puithoonetele on soovitav eelistada täispuidust aknaid.
(4) Hoonete puhul, mis on ehitatud enne 1945.a ei soovitata muuta aknaraamide laiust ja impostide jaotust.
(5) Olemasolevates elamupiirkondades tuleb hoonete laiendamisel ja rekonstrueerimisel ning uute hoonete projekteerimisel lähtuda konkreetse piirkonna ehitustraditsioonist, loodus- ja kultuurimiljööst.
§ 23. Nõuded krundile
(1) Moodustatava elamu krundi minimaalne lubatud pindala elamualal on sätestatud üldplaneeringus. Erandjuhtudel võib väiksemaks jagamine toimuda vaid detailplaneeringuga.
(2) Maaüksusele (krundile) elamumaa sihtotstarbe määramisel väljaspool elamuala on selle minimaalseks lubatud pindalaks 1,5 ha, millele antakse ehitusõigus.
(3) Krundi piirile ei tohi püstitada uusi hooneid lähemale kui viis meetrit, välja arvatud naaberkinnistu omaniku kirjalikul nõusolekul.
(4) Kahe elamu vaheline miinimumkaugus ei tohi olla väiksem kui nelikümmend meetrit, kui üldplaneeringus ei ole teisiti sätestatud.
§ 24. Nõuded piiretele
1) mööda katastriüksuse piire;
(3) Piiret on keelatud rajada väljapoole maaüksuse piiri ja Viru-Nigula alevikus paiknevate korterelamute ümber, v.a juhul, kui see määratakse detailplaneeringuga.
§ 25. Lisatingimuste määramise kord
Konkreetsele ehitise arhitektuursed ja ehituslikud lisatingimused määrab vallavalitsus, arvestades seaduses ja käesolevas määruses kehtestatud nõudeid.
4. peatükk Ajutine ehitis
§ 26. Ajutise ehitise ehitamise kord ja alad
(1) Ajutine ehitis on piiratud ajaks, kuid mitte kauemaks kui 5 aastaks ehitatud ehitis.
(2) Vallavalitsus määrab ajutise ehitise ehitusloas ja kasutusloas või kirjalikus nõusolekus ajutise ehitise kasutamise tähtaja.
(3) Kui ajutine ehitis ei ole lammutatud või likvideeritud ehitusloas ja kasutusloas või kirjalikus nõusolekus määratud tähtajaks, korraldab ehitise lammutamise vallavalitsus korralduse alusel asendustäitmise ja sunniraha seaduses ettenähtud korras.
5. peatükk Projekteerimistingimused, ehitusluba ja kasutusluba
§ 27. Projekteerimistingimuste taotlemine
(1) Enne projekteerimistööde alustamist teavitatakse vallavalitsust ehituskavatsusest vormikohase projekteerimistingimuste taotluse esitamisega. Taotluse vormi saab koduleheküljelt või vallavalitsusest.
(2) Taotlus projekteerimistingimuste määramiseks esitatakse vallavalitsusele kavandatavatele hoonetele ja järgmiste rajatiste ehitusprojekti koostamiseks:
1) tänavad, teed, parklad;
2) sillad;
3) torujuhtmed, side- ja elektriliinid;
4) spordi- ja puhkerajatised;
5) puhke- ja virgestusalad;
6) tiigi või muu tehisveekogu rajamisel.
(3) Vallavalitsusel on õigus lubada käesoleva paragrahvi lõikes 3 loetletud rajatiste ehitusprojektide koostamist projekteerimistingimusi määramata.
§ 28. Projekteerimistingimuste määramine ja avalikustamine
(1) Projekteerimistingimused määrab vallavalitsus detailplaneeringu koostamise kohustuse puudumise korral või vajadusel detailplaneeringute nõuete täpsustamiseks.
(3) Teave projekteerimistingimuste väljastamise kohta avalikustatakse:
1) koduleheküljel ühe nädala jooksul alates projekteerimistingimuste väljastamisest;
2) kohalikus ajalehes ühe kuu jooksul alates projekteerimistingimuste väljastamisest.
§ 29. Ehitusluba
(1) Ehitusloa väljastamise või sellest keeldumise otsustab vallavalitsus. Ehitusloa väljastab vallavalitsuse korralduse alusel ehitusspetsialist 20 päeva jooksul ehitusloa taotluse ja ehitusprojekti ning vastava nõude olemasolu korral ehitusprojekti ekspertiisi saamise päevast.
(2) Ehitise omanik on kohustatud vähemalt kolm tööpäeva enne ehitise, välja arvatud väikeehitise, ehitamise alustamist esitama vallavalitsusele vormikohase ehitamise alustamise teatise ja taotlema kaevetööde loa vastavalt valla kaevetööde eeskirjale.
§ 30. Kirjalik nõusolek
(1) Vallavalitsus annab kirjaliku nõusoleku või keeldub selle andmisest 10 päeva jooksul kirjaliku nõusoleku taotluse saabumise päevast arvates või ehitusprojekti nõude korral ehitusprojekti esitamise päevast arvates. Kirjalik nõusolek on nõutav kui:
1) asendatakse detailplaneeringu kohustusega miljööväärtuslikel hoonestusaladel üksikelamu, suvila, aiamaja, taluhoone, väikeehitise või kahe ja mitme korteriga elamus ühe korteri, trepikoja või keldri piires välimisi avatäiteid;
2) asendatakse kahe ja mitme korteriga elamus korteri, trepikoja või keldri piires välimisi avatäiteid, kui vahetamisel jääb avatäidete asukoht konstruktsioonis samaks ning ei halvene ehitise tuleohutusomadused, kuid muutub ehitise välisilme;
3) ehitatakse väikeehitist, mille ehitisealune pind on 20–602;
4) muudetakse ehitise tehnosüsteemi või asendatakse kogu tehnosüsteem samaväärsega;
5) püstitatakse detailplaneeringu koostamise kohustusega aladel maa-ala piiramiseks piirdeaedasid, mille ehitamiseks on vajalikud kaevetööd;
(2) Detailplaneeringu kohustusega aladel peab ehitise omanik kuni 20 m2 ehitisealuse pinnaga väikeehitise püstitamise kavatsusest teavitama kohalikku omavalitsust. Teavitamiseks tuleb kümme tööpäeva enne väikeehitise püstitamise alustamist esitada majandus- ja kommunikatsiooniministri kehtestatud vormi kohane taotlus ehitise püstitamiseks ja ehitise asukoha kirjeldus krundil. Kui kohalik omavalitsus ei esita nimetatud tähtaja jooksul väikeehitise püstitamisele täiendavaid tuleohutusnõudeid või krundi ja ümbruse varasemast hoonestusest tulenevaid nõudeid või ei nõua ehitise omanikult lisaandmeid, võib ehitise omanik alustada väikeehitise püstitamist. Ehitise omanik esitab ehitise teatise viie tööpäeva jooksul väikeehitise püstitamise päevast arvates.
(1) Ehitise kasutusloa väljastamise või väljastamisest keeldumise ja kehtetuks tunnistamise otsustab vallavalitsus.
(2) Kasutusluba väljastatakse ehitisele kui tervikule. Kasutusloa võib ehitise püstitamisel väljastada ka ehitise osale, kui seda on võimalik funktsionaalselt ja ohutult kasutada. Ehitise osale väljastatud kasutusluba kehtib kuni ehitisele kui tervikule kasutusloa väljastamiseni.
IV. osa MILJÖÖVÄÄRTUSLIK HOONESTUSALA
(1) Miljööväärtuslik hoonestusala on ala, kus looduskeskkond, ehitised või mõlemad koos moodustavad erilist kaitset vääriva keskkonna.
(2) Miljööväärtuslikud hoonestusalad määratakse kindlaks üldplaneeringuga.
7. peatükk Planeerimine, projekteerimine ja ehitamine miljööväärtuslikul hoonestusalal
§ 33. Planeerimise nõuded miljööväärtuslikul hoonestusalal
(1) Planeeringute koostamisel miljonväärtuslikul hoonestusalal juhindutakse üldplaneeringus sätestatud tingimustest.
(2) Miljööväärtuslikul alal tuleb detailplaneeringu lähteülesandes selgitada, milles seisneb ala miljööväärtuslik olemus, kavandada miljööväärtusliku ala piir ja esitada soovitused ja nõuded ala planeerimisel.
§ 34. Projekteerimise ja ehitamise nõuded miljööväärtuslikul hoonestusalal
Projekteerimisel ja ehitamisel miljööväärtuslikul hoonestusalal juhindutakse üldplaneeringus sätestatud nõuetest.
8. peatükk Ehitusmääruse rakendamine
Riiklikku ehitisregistrisse edastab andmeid ja väljastab kinnitatud väljavõtteid vallavalitsuse poolt volitatud ametnik vastavalt ametijuhendile.
(1) Käesoleva määruse jõustumisega kaotab kehtivuse Viru-Nigula Vallavolikogu 26. veebruar 2004 määrus nr 2 "Viru-Nigula valla ehitusmäärus".
(2) Määrus jõustub 22. detsembril 2010. a.


Mustvee valla noortevolikogu tegutsemise kord – Riigi Teataja
Mustvee valla noortevolikogu tegutsemise kord
Mustvee valla noortevolikogu tegutsemise kord - sisukord
§ 7 Liikme volituste ennetähtaegne lõppemine
§ 8 Tegutsemisvõimetus
§ 9 Tegutsemise korra vastuvõtmine ja muutmine
RT IV, 06.04.2018, 55
Vastu võetud 28.03.2018 nr 11
(1) Mustvee valla noortevolikogu (edaspidi noortevolikogu) on kohalikul tasandil tegutsev nõuandva õigusega noorte osaluskogu, mis esindab Mustvee valla noorte huve.
(2) Noortevolikogu tegevus rajaneb demokraatia põhimõttel, liikmete omaalgatusel ja ühistegevusel.
(3) Noortevolikogu ettepanekud on Mustvee Vallavolikogule (edaspidi vallavolikogu) ja Mustvee Vallavalitsusele (edaspidi vallavalitsus) soovituslikud.
1) valla noorte seisukohtade väljaselgitamine valla elu suhtes ja nende seisukohtade esitamine noorsootöötajale, vallavolikogule või vallavalitsusele;
2) ülevallaliste noorteürituste korraldamine;
3) noorte kaasatuse parandamine ja omaalgatuslike projektide elluviimine.
1) arutada Mustvee valla noori puudutavaid küsimusi ning teha ettepanekuid vallavolikogule ja vallavalitsusele;
2) esitada ettepanekuid vallavolikogu vastavale komisjonile vallavolikogu menetluses oleva õigusakti eelnõu kohta, mis on seotud noorte huvidega ja osaleda ettepanekute aruteludel;
3) saada vallavolikogult noori puudutavate küsimuste kohta informatsiooni;
4) algatada ülevallalisi noorteüritusi ning moodustada nende organiseerimiseks töögruppe;
6) algatada heategevuslikke üritusi, millest saadav tulu läheb noorte olukorra parandamiseks vallas;
7) kaasata oma tegevusse eksperte ja volikogu liikmeid ning teha koostööd teiste noortevolikogude ja noorteühendustega;
8) kasutada vallavolikogu või -valitsuse ruume koosolekute pidamiseks;
9) valida liikmete hulgast isikud, kes esindavad Mustvee valla noori maakondlikul, riiklikul või rahvusvahelisel tasandil.
(2) Noortevolikogul ja tema liikmetel on kohustus:
1) esitada oma seisukoht noori puudutavate õigusaktide eelnõude kohta hiljemalt enne vallavolikogu eestseisuse toimumist, eestseisuse toimumise päevaks;
2) arvestada valla noorte ettepanekuid;
3) toetada ja aidata kaasa valla noorsootöö arendamisele;
4) teha koostööd valla koolide õpilasesinduste ning Huvitegevuse ja Noorsootöö sihtasutusega (edaspidi sihtasutus);
5) olla informatsiooni vahendajaks vallavolikogu ja vallavalitsuse ning noorte vahel;
6) esitada kord aastas vallavolikogu noorsootöö küsimustega tegeleva komisjoni koosolekul ülevaade oma tegevusest;
7) järgida ja olla valla noortele eeskujuks tervislike eluviiside, eetiliste tõekspidamiste ning käitumisega.
(1) Kandideerimisõigus on noortel vanuses 12–26 aastat, kelle registreeritud elukoht on Mustvee vald või kes õpivad Mustvee valla territooriumil asuvates haridusasutustes.
(2) Noortevolikogu koosneb 15 liikmest. Kui kandideerimisavaldusi laekub vähem, siis valimisi ei toimu. Kui kandideerimisavaldusi laekub 15, võetakse kõik kandidaadid liikmeks ja valimisi ei korraldata.
(3) Noortevolikogu liikmed valitakse korralistel valimistel kaheks aastaks.
(4) Noortevolikogu valimised toimuvad oktoobrikuus välja arvatud esimese koosseisu valimised.
(5) Valimisõigus on 11–26-aastastel noortel, kes elavad või õpivad Mustvee valla territooriumil.
(6) Vallavalitsus kinnitab korraldusega noortevolikogu valimisteks 3–5-liikmelise valimiskomisjoni, määrab kandideerimise ja valimiste aja, kandideerimisviisid ning valimisjaoskondade asukohad.
(7) Valimistulemused selgitab ja kinnitab valimiskomisjon.
(8) Valimiste toimumise info ja valimistulemused avaldatakse Mustvee Valla Teatajas, Jõgevamaa noorteinfoportaalis ja Mustvee valla kodulehel.
(1) Noortevolikogu tegevust juhib esimees. Esimehe äraolekul asendab teda aseesimees.
(2) Esimees ja aseesimees valitakse salajasel hääletusel.
(3) Noortevolikogu võib esimehe või aseesimehe vabastada enne tähtaega kui selleks on mõjuv põhjus ja selle poolt hääletab 2/3 noortevolikogu liikmetest.
4) täidab teisi talle noortevolikogu tegutsemise korraga pandud ülesandeid.
(2) Noortevolikogu koosoleku kutsub kokku ja seda juhatab noortevolikogu esimees.
(4) Noortevolikogu koosolekud protokollitakse ja protokollid avaldatakse Mustvee valla veebilehel.
(5) Noortevolikogu koosolek on otsustusvõimeline, kui sellest võtab osa üle poole koosseisust.
(7) Noortevolikogu koosolekud on avalikud.
(8) Kord aastas esitab noortevolikogu ülevaate oma tegevuse kohta vallavolikogule korralise vallavolikogu istungi raames.
§ 7. Liikme volituste ennetähtaegne lõppemine
(1) Liikme volitused lõppevad ennetähtaegselt:
1) noortevolikogu koosseisu 2/3 häälteenamusega, kui liige ei täida temale antud ülesandeid või kahjustab oma tegevusega noortevolikogu mainet;
2) kui liige ei ole osalenud kolmel järjestikusel koosolekul;
3) liikme 27-aastaseks saamisel;
4) isiku avalduse alusel.
(2) Liikme, kelle volitused on ennetähtaegselt lõppenud, asemele asub pingereas järgmine kandidaat kelle määrab oma käskkirjaga valimiskomisjoni esimees või nende puudumisel väheneb noortevolikogu koosseis.
§ 8. Tegutsemisvõimetus
(1) Noortevolikogu on tegutsemisvõimetu, kui ta:
1) pole pidanud otsustusvõimelisi koosolekuid vähemalt neli korda aastas;
2) pole kolmel korral kalendriaasta jooksul andnud vallavolikogule või vallavalitsusele tähtaegselt kooskõlastust või arvamust talle kooskõlastamiseks või arvamuse andmiseks esitatud õigusakti eelnõu kohta;
3) liikmete arv on alla 3;
4) ei esita kord aastas, ülevaadet oma tegevusest.
(2) Kui noortevolikogu osutub tegutsemisvõimetuks, loetakse kõigi tema liikmete volitused ennetähtaegselt lõppenuks. Sellisel juhul kutsub noortevolikogu koosoleku kokku ja seda juhatab kuni noortevolikogu esimehe valimiseni valimiskomisjoni esimees.
§ 9. Tegutsemise korra vastuvõtmine ja muutmine
Noortevolikogu tegutsemise korra kinnitab, muudab ja tunnistab kehtetuks vallavolikogu noortevolikogu ettepanekul.
§ 11. Määrus jõustub kolmandal päeval pärast Riigi Teatajas avaldamist.


Tallinna parkimiskorralduse andmekogu põhimäärus – Riigi Teataja
Tallinna parkimiskorralduse andmekogu põhimäärus - sisukord
2 ANDMEKOGU PIDAMINE, ANDMEKOGUSSE SISESTATAVAD ANDMED JA JUURDEPÄÄS ANDMETELE
§ 6 Andmekogu vastutav töötleja
§ 7 Andmekogu vastutava töötleja õiguste teostaja
§ 8 Andmekogu peaadministraator
§ 9 Andmekogu administraator
§ 10 Andmekogu volitatud töötleja
§ 11 Andmekogusse kantud andmete kaitse
2 Andmekogusse sisestatavad andmed
§ 12 Isikud, kelle kohta sisestatakse andmed andmekogusse
§ 13 Andmete sisestamise alused
§ 14 Andmekogusse sisestatavad andmed
§ 15 Andmekogusse sisestatavad füüsilise isiku andmed
§ 16 Andmekogusse sisestatavad juriidilise isiku andmed
§ 17 Andmed viivistasu otsuse kohta
§ 18 Andmed vaidemenetluse kohta
§ 19 Ametlikes Teadaannetes avaldatud andmed
§ 20 Andmed viivistasu otsuse postiteenuse osutajale saatmise kohta
§ 21 Andmed viivistasu otsuse sundtäitmise kohta
§ 22 Andmed parkimistasu maksusoodustuse kohta
§ 23 Andmed parkimistasu maksuvabastuse kohta
§ 24 Andmed Tallinna vanalinnas jalakäijate alale juurdepääsu loa kohta
§ 25 Andmed liikumispuudega või pimedat inimest teenindava sõiduki parkimiskaardi kohta
§ 26 Andmekogu pidamist ja järelevalvet abistavad andmed
§ 27 Andmete õiguslik tähendus
3 Andmete sisestamine andmekogusse ja juurdepääs andmetele
§ 28 Andmete sisestamine andmekogusse ja päringute tegemine teistesse andmekogudesse
§ 29 Andmete säilitamine andmekogus
§ 30 Andmete väljastamine
§ 31 Järelevalve andmekogu pidamise üle
RT IV, 29.08.2018, 55
Vastu võetud 18.03.2015 nr 14
RT IV, 27.03.2015, 2
jõustumine 30.03.2015
22.08.2018 RT IV, 29.08.2018, 21 01.09.2018
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lg 3 p 2, § 30 lg 1 p 2 alusel ning kooskõlas Tallinna Linnavolikogu 17. mai 2012 otsuse nr 76 „Tallinna parkimiskorralduse andmekogu asutamine“ p-ga 4.
Määrusega kehtestatakse Tallinna parkimiskorralduse andmekogu (edaspidi andmekogu) pidamise kord, andmete koosseis, andmete andmekogusse sisestamise, andmete säilitamise, andmekogu haldamise ja andmekogust andmete väljastamise kord.
Andmekogu pidamise eesmärk on pidada arvestust ja teostada kontrolli:
1) parkimistasu maksuvabastuse saajate üle;
2) parkimistasu maksusoodustuse saajate üle;
3) viivistasu otsuste ja nende peale esitatud vaiete üle;
4) mootorsõidukiga Tallinna vanalinnas jalakäijate alale juurdepääsu lubade üle;
5) liikumispuudega või pimedat inimest teenindava sõiduki parkimiskaartide kehtivuse üle;
6) sundtäitmisele saadetud viivistasu otsuste üle.
(1) Andmekogu ametlik nimetus on Tallinna parkimiskorralduse andmekogu.
(2) Andmekogu lühinimi on tlnpark.
2. peatükk ANDMEKOGU PIDAMINE, ANDMEKOGUSSE SISESTATAVAD ANDMED JA JUURDEPÄÄS ANDMETELE
(2) Andmekogus säilitatakse andmeid digitaalkujul.
(3) Andmete andmekogusse sisestamise, muutmise, kustutamise ja väljastamise, andmekogule juurdepääsu õiguse ning andmekogusse tehtud päringute üle peetakse arvestust digitaalselt.
(4) Andmekogus säilitatakse logifailid:
5) andmete päringute kohta;
6) andmekogule juurdepääsu õiguse andmise kohta.
(5) Andmete töötlemise logifailid säilitatakse kuni andmete automaatse kustutamiseni andmekogust. Andmete töötlemise logifaile ei arhiveerita.
Andmekogu pidamise, sh arendamise ja majutamise kulud kaetakse Tallinna linna eelarves linnakantseleile tsentraliseeritud infotehnoloogia kulude katteks ette nähtud vahendite arvelt või volitatud töötleja eelarve vahendite arvelt.
§ 6. Andmekogu vastutav töötleja
1) korraldab ja kontrollib andmekogu tööd;
2) sisestab andmekogusse andmeid isikutele parkimistasu maksuvabastuste andmise kohta;
3) sisestab andmekogusse andmeid isikutele parkimistasu maksusoodustuste andmise kohta;
4) sisestab andmekogusse viivistasu otsuste andmed;
5) sisestab andmekogusse viivistasu otsuste peale esitatud vaiete, neile lisatud dokumentide ja vaidemenetluses tehtud otsuste andmed;
6) edastab viivistasu otsuse kolmanda eksemplari liiklusregistrisse kantud mootorsõiduki või selle haagise omanikule või vastutavale kasutajale e-posti teel;
7) edastab väljaandele Ametlikud Teadaanded viivistasu otsuse andmed;
8) edastab viivistasu otsuse kolmanda eksemplari postiteenuse osutajale;
9) edastab tähtajaks tasumata viivistasu otsuse sundtäitmiseks Kohtutäiturite ja Pankrotihaldurite Kojale;
10) sisestab andmekogusse mootorsõidukiga Tallinna vanalinnas jalakäijate alale juurdepääsu lubade andmed;
11) sisestab andmekogusse liikumispuudega või pimedat inimest teenindava sõiduki parkimiskaardi andmed;
12) annab volitatud töötlejale juurdepääsu andmekogule ja andmete sisestamise õiguse;
13) kontrollib andmekogu kasutamist, andmete sisestamist ja sisestatud andmete õigsust;
14) annab volitatud töötlejale juhiseid andmekogu põhimäärusest tulenevate ülesannete täitmiseks;
15) teostab järelevalvet andmekogusse sisestatud andmete, andmekogusse tehtud päringute ja nende põhjendatuse üle;
16) vastutab andmekogu pidamise seaduslikkuse eest;
17) täidab muid õigusaktidest tulenevaid ülesandeid andmekogu pidamisel.
(3) Andmekogu vastutav töötleja on kohustatud vältima kõrvaliste isikute juurdepääsu andmetele ning ära hoidma andmete omavolilise töötlemise andmekogus.
§ 7. Andmekogu vastutava töötleja õiguste teostaja
(1) Andmekogu vastutava töötleja juht määrab vastutava töötleja õiguste teostajad, kes täidavad järgmisi ülesandeid:
1) sisestab andmekogusse andmed isikutele parkimistasu maksuvabastuste andmise kohta;
2) sisestab andmekogusse andmed isikutele parkimistasu maksusoodustuste andmise kohta;
3) sisestab andmekogusse viivistasu otsuste andmed;
4) sisestab andmekogusse viivistasu otsuste peale esitatud vaiete, neile lisatud dokumentide ja vaidemenetluses tehtud otsuste andmed;
5) edastab viivistasu otsuse kolmanda eksemplari liiklusregistrisse kantud mootorsõiduki või selle haagise omanikule või vastutavale kasutajale e-posti teel;
6) edastab väljaandele Ametlikud Teadaanded viivistasu otsuse andmed;
7) edastab viivistasu otsuse kolmanda eksemplari postiteenuse osutajale;
8) edastab tähtajaks tasumata viivistasu otsuse kolmanda eksemplari sundtäitmiseks Kohtutäiturite ja Pankrotihaldurite Kojale;
9) sisestab andmekogusse mootorsõidukiga Tallinna vanalinnas jalakäijate alale juurdepääsu lubade andmed;
10) sisestab andmekogusse liikumispuudega või pimedat inimest teenindava sõiduki parkimiskaardi andmed.
(2) Andmekogu vastutava töötleja õiguste teostajatel on õigus andmekogusse sisestatud andmeid töödelda käesoleva põhimäärusega sätestatud ulatuses.
§ 8. Andmekogu peaadministraator
(1) Andmekogu vastutava töötleja juht määrab oma haldusaktiga andmekogu peaadministraatori.
(2) Andmekogu peaadministraator:
1) annab ja tühistab andmekogu administraatorite juurdepääsuõigusi;
2) teeb andmekogu vastutava töötleja juhile andmekogu administraatorite juurdepääsuõiguste andmise ja tühistamise ettepanekuid;
3) teostab järelevalvet vastutava töötleja õiguste teostajate tegevuse üle andmekogu andmete töötlemisel;
4) teostab järelevalvet andmekogu administraatorite tegevuse üle juurdepääsuõiguse kasutamisel;
5) vastutab andmekogusse kantud isikuandmete töötlemise õigsuse eest.
(3) Andmekogu peaadministraatoril on keelatud sisestada andmekogusse parkimistasu maksuvabastust ja maksusoodustust saavate isikute andmeid.
§ 9. Andmekogu administraator
(1) Andmekogu administraator töötleb andmekogus Tallinna Linnavalitsuse korraldusega Tallinna linna ametiasutustele, linna osalusega äriühingutele, sihtasutustele ja mittetulundusühingutele, riigiasutusele või muule isikule (edaspidi asutus) antud parkimistasu maksusoodustusi (edaspidi asutuse maksusoodustus).
(2) Andmekogu administraatori õiguste andmiseks ja tühistamiseks esitab asutuse juht andmekogu peaadministraatorile taotluse.
(3) Andmekogu administraatori õigused annab ja tühistab andmekogu vastutava töötleja juht oma haldusaktiga andmekogu peaadministraatori ettepanekul.
(4) Andmekogu administraator:
1) muudab andmekogus asutusele antud parkimistasu maksusoodustuses käesoleva põhimääruse § 22 punktis 3 nimetatud andmeid;
2) kasutab andmekogu kooskõlas käesoleva põhimäärusega;
3) vastutab andmekogusse kantud asutuse parkimistasu maksusoodustuse andmete töötlemise õigsuse eest.
§ 10. Andmekogu volitatud töötleja
(1) Andmekogu volitatud töötleja on juriidiline või füüsiline isik või asutus, kellele on haldus- või hankelepinguga või õigusaktiga antud õigus:
1) teostada liiklusjärelevalvet liiklusseaduse alusel;
[RT IV, 29.08.2018, 21 - jõust. 01.09.2018]
2) korraldada ja kontrollida parkimistasu maksmist Tallinna avalikul tasulisel parkimisalal;
3) õigus teha viivistasu otsuseid.
1) sisestab andmekogusse viivistasu otsuste, nende peale esitatud vaiete ning vaidele lisatud dokumentide andmed;
2) kasutab andmekogu üksnes temaga sõlmitud haldus- või hankelepingus või õigusaktiga kindlaks määratud ülesannete täitmiseks;
3) teavitab viivitamata vastutavat töötlejat andmekogusse kantud ebaõigetest andmetest, andmete mittesihipärasest kasutamisest ja andmekogu kasutamisel tekkinud tehnilistest probleemidest;
4) vastutab enda sisestatud andmete õigsuse eest;
5) osaleb andmekogu arendustöödel ja arenduste juurutamisel;
6) täidab vastutava töötleja seaduslikke korraldusi andmekogu kasutamisel.
(3) Andmekogu volitatud töötleja juht määrab volitatud töötleja õiguste teostajad.
(4) Andmekogu volitatud töötleja õiguste teostajal on õigus sisestada andmekogusse viivistasu otsuste, nende peale esitatud vaiete ning vaidele lisatud dokumentide andmed.
§ 11. Andmekogusse kantud andmete kaitse
(1) Andmekogu vastutav ja volitatud töötleja tagavad andmekogu andmete töödeldavuse, tervikluse ja konfidentsiaalsuse organisatsiooniliste, füüsiliste ja infotehnoloogiliste turvameetmetega.
2. jagu Andmekogusse sisestatavad andmed
§ 12. Isikud, kelle kohta sisestatakse andmed andmekogusse
Andmekogusse sisestatakse andmed isikute kohta, kellele on:
1) tehtud viivistasu otsus;
2) Tallinna Linnavolikogu 20. detsembri 2012 määruse nr 30 „Tallinna avalik tasuline parkimisala ja parkimistasu" alusel antud maksuvabastus;
3) Tallinna Linnavolikogu 20. detsembri 2012 määruse nr 30 „Tallinna avalik tasuline parkimisala ja parkimistasu" alusel antud maksusoodustus;
4) Tallinna Linnavalitsuse 13. juuni 2012 määruse nr 28 „Liikluskorraldus Tallinna vanalinnas" alusel antud mootorsõidukiga Tallinna vanalinnas jalakäijate alale juurdepääsu luba;
5) antud liikumispuudega või pimedat inimest teenindava sõiduki parkimiskaart.
§ 13. Andmete sisestamise alused
Andmete sisestamise aluseks on:
1) füüsilise või juriidilise isiku kirjalik avaldus;
2) rahvastikuregistrist, liiklusregistrist ja äriregistrist ning kohaliku omavalitsuse andmekogudest saadud andmed;
3) andmed füüsilise või juriidilise isiku poolt maksuhalduri pangakontole makstud maksusummade kohta;
4) isiku suhtes antud haldusakt;
5) isiku avaldused andmekogusse kantud andmete muutmise või täpsustamise kohta.
§ 14. Andmekogusse sisestatavad andmed
Andmekogusse sisestatakse:
1) määruse §-s 12 nimetatud isikute andmed;
2) viivistasu otsuste andmed;
3) andmed viivistasu otsuse kolmanda eksemplari e-posti teel edastamise kohta liiklusregistrisse kantud mootorsõiduki või selle haagise omanikule või vastutavale kasutajale;
4) viivistasu otsuste peale esitatud vaiete, nendele lisatud dokumentide ja vaidemenetluses tehtud otsuste andmed;
5) tähtajaks tasumata viivistasu otsuste sundtäitmisele saatmise andmed;
6) Ametlikes Teadaannetes avaldatud viivistasu otsuste andmed;
7) viivistasu otsuste postiteenuse osutajale saatmise andmed;
8) parkimistasu maksuvabastuste andmed;
9) parkimistasu maksusoodustuste andmed;
10) mootorsõidukiga Tallinna vanalinnas jalakäijate alale juurdepääsu loa andmed;
11) liikumispuudega või pimedat inimest teenindava sõiduki parkimiskaardi andmed;
12) andmekogu pidamist ja järelevalve teostamist abistavad andmed.
§ 15. Andmekogusse sisestatavad füüsilise isiku andmed
Füüsilise isiku kohta sisestatakse andmekogusse:
3) isiku rahvastikuregistri järgne elukoha aadress;
4) telefoninumbrid ja e-posti aadress;
5) andmed isiku õigusvõime kohta.
§ 16. Andmekogusse sisestatavad juriidilise isiku andmed
Juriidilise isiku, välisriigi äriühingu filiaali ning riigiasutuse või kohaliku omavalitsuse asutuse kohta sisestatakse andmekogusse:
2) äriregistri, mittetulundusühingute ja sihtasutuste registri, riigi- või kohaliku omavalitsuse asutuste riikliku registri või maksukohustuslaste registri kood;
5) õiguslik vorm.
§ 17. Andmed viivistasu otsuse kohta
Viivistasu otsuse kohta sisestatakse andmekogusse:
1) viivistasu otsuse koostamise koht, kuupäev ja kellaaeg;
2) viivistasu otsuse koostanud ametiisiku ees- ja perekonnanimi;
3) mootorsõiduki või selle haagise tüüp, mark ja registreerimismärk;
4) vähemalt üks kõrgresolutsiooniga foto parkimistasu maksmise nõuet eiranud mootorsõidukist või selle haagisest;
5) viivistasu otsuse tegemise aluseks olevate asjaolude lühikirjeldus;
6) viivistasu otsuse tegemise õiguslik alus;
7) määratud viivistasu;
8) viivistasu maksmise kuupäev;
9) kuupäev ja kellaaeg, millal viivistasu otsuse kolmas eksemplar e-posti teel edastati liiklusregistrisse kantud mootorsõiduki või selle haagise omanikule või vastutavale kasutajale ja millal see kätte saadi;
10) viivistasu otsuse sundtäitmise andmed.
§ 18. Andmed vaidemenetluse kohta
Viivistasu otsuse peale esitatud vaide kohta sisestatakse andmekogusse:
1) vaide esitamise kuupäev ja kellaaeg;
2) vaide aluseks olevate asjaolude kirjeldus;
3) vaidemenetluses tehtud otsused, sh vaideotsus;
4) menetleja ees- ja perekonnanimi ning ametinimetus.
§ 19. Ametlikes Teadaannetes avaldatud andmed
Ametlikes Teadaannetes avaldatud viivistasu otsuste kohta sisestatakse andmekogusse:
1) viivistasu otsuse number, koostamise kellaaeg, kuupäev ja koht, sõiduki registreerimisnumber ning viivistasu suurus;
2) teate avaldamise kuupäev;
3) viivistasu maksmise aeg;
4) viivistasu maksma kohustatud isiku ees- ja perekonnanimi ning isikukood;
5) makse saaja andmed ja tema pangakonto rekvisiidid;
6) teate avaldaja kontaktandmed.
§ 20. Andmed viivistasu otsuse postiteenuse osutajale saatmise kohta
Viivistasu otsuse postiteenuse osutajale saatmise kohta sisestatakse andmekogusse:
1) viivistasu otsuse postiteenuse osutajale saatmise kuupäev ja kellaaeg;
2) viivistasu otsuse kolmas eksemplar.
§ 21. Andmed viivistasu otsuse sundtäitmise kohta
Viivistasu otsuse sundtäitmise kohta sisestatakse andmekogusse:
1) sundtäitmisele saadetud viivistasu otsuse andmed;
4) muud sundtäitmisega seotud asjaolud.
§ 22. Andmed parkimistasu maksusoodustuse kohta
Maksusoodustuse kohta sisestatakse andmekogusse:
1) maksusoodustuse andmise õiguslik alus;
2) mootorsõiduki tüüp, mark ja registreerimismärk;
3) maksusoodustuse kehtivuse aeg.
§ 23. Andmed parkimistasu maksuvabastuse kohta
Maksuvabastuse kohta sisestatakse andmekogusse:
2) mootorsõiduki tüüp, mark ja registreerimismärk,
3) maksuvabastuse kehtivus.
§ 24. Andmed Tallinna vanalinnas jalakäijate alale juurdepääsu loa kohta
Mootorsõidukiga Tallinna vanalinnas jalakäijate alale juurdepääsu loa kohta sisestatakse andmekogusse:
1) juurdepääsuloa number;
2) mootorsõiduki või selle haagise registreerimismärk;
3) juurdepääsuloa kehtivuse aeg;
4) Tallinna vanalinnas jalakäijate alal liikumise marsruut ja aadress;
5) juurdepääsuloa andmise aluseks olevate asjaolude lühikirjeldus.
§ 25. Andmed liikumispuudega või pimedat inimest teenindava sõiduki parkimiskaardi kohta
Liikumispuudega või pimedat inimest teenindava sõiduki parkimiskaardi kohta sisestatakse andmekogusse:
1) parkimiskaardi number;
2) parkimiskaardi kehtivuse aeg;
3) parkimiskaardi andmise õiguslik alus.
§ 26. Andmekogu pidamist ja järelevalvet abistavad andmed
2) andmete sisestaja ees- ja perekonnanimi;
3) andmete töötlemise logifailid.
§ 27. Andmete õiguslik tähendus
3. jagu Andmete sisestamine andmekogusse ja juurdepääs andmetele
§ 28. Andmete sisestamine andmekogusse ja päringute tegemine teistesse andmekogudesse
(1) Andmed sisestab andmekogusse vastutav või volitatud töötleja.
(2) Vastutav või volitatud töötleja sisestab andmed andmekogusse esimesel võimalusel, kuid hiljemalt kolme tööpäeva jooksul andmete saamisest arvates.
(3) Vastustav töötleja võib liiklusseaduse § 167 lõike 4 ja § 188 lõigete 2 ja 3 alusel talle pandud ülesannete täitmiseks esitada päringuid ja saada andmeid rahvastikuregistrist, liiklusregistrist ja äriregistrist ning kohaliku omavalitsuse andmekogudest.
(4) Liikumispuudega või pimedat inimest teenindava sõiduki parkimiskaardi taotlemisel teeb vastutav töötleja parkimiskaardi taotleja õigusvõime kindlaks tegemiseks päringu rahvastikuregistrisse. Automaatpäringuga rahvastikuregistrisse kontrollitakse liikumispuudega või pimedat inimest teenindava sõiduki parkimiskaardi omaniku õigusvõimet parkimiskaardi kehtivuse ajal.
(5) Parkimistasu maksusoodustuse andmisel teeb vastutav töötleja päringu rahvastikuregistrisse. Automaatpäringuga rahvastikuregistrisse kontrollitakse parkimistasu maksusoodustuse saaja elukoha andmeid.
(6) Viivistasu otsuse kolmanda eksemplari saatmiseks teeb vastutav töötleja päringu liiklusregistrisse mootorsõiduki või selle haagise andmete, omaniku või vastutava kasutaja tuvastamiseks ja rahvastikuregistrisse mootorsõiduki või selle haagise omaniku või vastutava kasutaja elukoha või asukoha aadressi tuvastamiseks.
(7) Andmekogu teostab automaatselt päringud registritesse kord ööpäevas.
§ 29. Andmete säilitamine andmekogus
(1) Andmekogus säilitatakse:
1) andmeid isikute kohta, kes on jätnud parkimistasu maksmata ja kelle suhtes on tehtud viivistasu otsus;
2) andmeid parkimistasu maksuvabastuse saajate kohta;
3) andmeid parkimise maksusoodustuse saajate kohta;
4) andmeid isikute kohta, kellele on antud mootorsõidukiga Tallinna vanalinnas jalakäijate alale juurdepääsu luba;
5) andmeid isikute kohta, kellele on antud liikumispuudega või pimedat inimest teenindava sõiduki parkimiskaart;
6) andmeid füüsiliste ja juriidiliste isikute kohta;
7) andmeid viivistasu otsuste kohta;
8) andmeid viivistasu otsuste peale esitatud vaiete ja vaidemenetluse läbiviimise kohta;
9) andmeid viivistasu otsuste sundtäitmise kohta;
10) andmeid parkimistasu maksusoodustuste kohta;
11) andmeid parkimistasu maksuvabastuste kohta;
12) andmeid mootorsõidukiga Tallinna vanalinnas jalakäijate alale juurdepääsu lubade kohta;
13) andmeid liikumispuudega või pimedat inimest teenindava sõiduki parkimiskaardi kohta;
14) Ametlikes Teadaannetes avaldatud andmeid;
15) andmeid viivistasu otsuste postiteenuse osutajale edastamise kohta;
16) andmekogu pidamist ja järelevalve korraldamist abistavaid andmeid.
(2) Andmeid säilitatakse andmekogus alates sisestamisest kuus aastat ning kustutatakse seejärel automaatselt ega arhiveerita.
§ 30. Andmete väljastamine
(1) Vastutaval töötlejal on õigus andmekogust väljastada:
2) maksukorralduse seaduse § 27 lõike 1 punktides 4, 5 ja 6 sätestatud andmeid;
3) andmeid maksukorralduse seaduse § 28 lõikes 4 ja §-s 29 sätestatud juhtudel.
(2) Isikule väljastatakse andmekogust tema kohta käivaid andmeid kirjaliku avalduse alusel, kus näidatakse soovitud andmed.
(3) Käesoleva paragrahvi lõike 1 punktis 2 sätestatud juhtudel võib andmeid väljastada kirjalikult, elektrooniliselt või telefoni teel esitatud järelepärimise alusel või avaldada Tallinna linna veebilehel. Maksukorralduse seaduse § 27 lõikes 1 punktides 4, 5 ja 6 sätestatud andmete väljastamise taotlused ja väljastatud andmed registreerib vastutav töötleja dokumendihaldussüsteemis Postipoiss.
(4) Käesoleva paragrahvi lõike 1 punktis 3 sätestatud juhtudel väljastatakse andmed kirjaliku järelepärimise alusel. Ärakiri andmete väljastamise kohta saadetakse isikule, kelle kohta andmeid väljastati.
(5) Riigi, kohaliku omavalitsuse või muu avalik-õigusliku isiku või avalikke ülesandeid täitva eraõigusliku isiku andmekogule väljastatakse andmeid neile seadusega pandud ülesannete täitmiseks riigi infosüsteemi andmevahetuskihi (X-tee) kaudu. Andmekogu võib vahetada andmeid Tallinna linna teiste andmekogudega üksnes avalike ülesannete täitmiseks.
(6) Andmeid väljastatakse tasuta.
§ 31. Järelevalve andmekogu pidamise üle
(1) Järelevalvet andmekogu pidamise ja andmete õiguspärase töötlemise üle teostab vastutav töötleja ja teised isikud, kellel on selleks seadusest tulenev õigus.
(2) Andmekogu pidamist reguleerivate õigusaktide rikkumise ja andmete ebaseadusliku töötlemise eest vastutavad selles süüdi olevad isikud seaduses ette nähtud korras.
(2) Andmekogu pidamise lõpetamisel otsustatakse andmete teise andmekogusse või riiklikku arhiivi üleandmine või andmete hävitamisele kuulumine ja nende üleandmine või hävitamise tähtaeg.
Andmed on kantud andmekogusse 15. juuni 2012 seisuga.