Kokku: 51| Näitan: 1 - 20
2-17-12477/109 Riigikohtu tsiviilkolleegium 27.02.2019
TsMS § 232
VÕS § 769 lg 1
VÕS § 758 lg 2
VÕS § 770 lg 1
Diagnoosi- või ravivea (ehk lepingulise kohustuse rikkumise) tuvastamisega VÕS § 770 lg 1 alusel kaasneb eelduslikult VÕS § 762 järgne tavaliselt oodatava hoolsuse puudumise tuvastamine (süü tuvastamine), sest tervishoiuteenuse osutajalt oodatav hoolsus on osa lepingulisest kohustusest, mitte hinnang kohustuse täitmisele. (p 20) VÕS § 762 on kohaldatav ka kinnipeetavale tervishoiuteenuse osutamise korral. Teistsugust järeldust ravi kvaliteedi kohta ei tulene ka vangistusseaduse normidest, mis reguleerivad tervishoiu korraldamist vanglas, eelkõige §-dest 49, 52 ja 53. (p 19.2) Tervishoiuteenuse osutamise lepingu rikkumise korral võib hageja nõuda mittevaralise kahju hüvitamist, kui on täidetud eelkõige järgmised eeldused: · tervishoiuteenuse osutaja on lepingut rikkunud (VÕS § 100, § 770 lg 1); · lepingut on rikutud süüliselt (VÕS § 770 lg 1); · patsiendil on tekkinud mittevaraline kahju (VÕS § 134); · rikkumise ja tekkinud mittevaralise kahju vahel on põhjuslik seos (VÕS § 127 lg 4); · mittevaraline kahju on hõlmatud rikutud lepingulise kohustuse kaitse-eesmärgiga (VÕS § 127 lg 2, VÕS § 134 lg 1); · mittevaraline kahju oli rikkumise võimaliku tagajärjena tervishoiuteenuse osutajale ettenähtav (VÕS § 134 lg 1). (p 13.1) Juhul, kui tervishoiuteenuse osutaja vastutab patsiendile lepingurikkumisega tekitatud mittevaralise kahju eest, peab ta maksma rahalist hüvitist VÕS § 134 lg 1 järgi. Väidetavalt infarktile viitavatele tunnustele reageerimata ja vajalike meditsiinitoimingute tegemata jätmisega ning seetõttu ravi alustamise viibimisega tekitatud mittevaralise kahju hüvitamine on hõlmatud patsiendi väidetavalt rikutud lepingulise kohustuse kaitse-eesmärgiga ning selline kahju on tervishoiuteenuse osutajale ette nähtav (vt ka Riigikohtu 31. oktoobri 2018. a otsus tsiviilasjas nr 2-15-8533/125, p 18). (p 13.2) Üldreegli kohaselt on patsiendi kohustus tõendada tervishoiuteenuse osutaja vastutuse aluseks olevat asjaolu, s.o eelkõige lepingu rikkumist (eelkõige diagnoosi- ja raviviga) ja põhjuslikku seost rikkumise ning tekkinud kahju vahel (erinorm VÕS § 770 lg 4). Tekkinud mittevaralist kahju peab kirjeldama ja tõendama samuti patsient, täpsemalt peab ta tõendama nende asjaolude olemasolu, mille esinemisega seob seadus mittevaralise kahju hüvitamise nõude (vt nt Riigikohtu 22. oktoobri 2008. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-85-08, p 13). (p 13.2) Juhul, kui tervishoiuteenuse osutaja või temaga võrdsustatud isik (VÕS § 758 lg 2) on lepingut rikkunud ja põhjustanud patsiendile sellega mittevaralist kahju, saab ta VÕS § 103 lg-st 1 ja § 770 lg-st 1 tulenevalt tõendada süü puudumist (vt Riigikohtu 8. aprilli 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-171-10, p 17 ja 31. oktoobri 2018. a otsus tsiviilasjas nr 2-15-8533/125, p 17). Seega VÕS § 103 lg-st 1 tulenevalt eeldatakse, et lepingut (sh tervishoiuteenuse osutamise lepingut) rikkunud tervishoiuteenuse osutaja (VÕS § 758 lg 1) oli hooletu. (p 14) Dokumenteerimiskohustuse täitmata jätmise korral tuleneb VÕS § 770 lg-st 3 tõendamiskoormise ümberpööramine tervishoiuteenuse osutaja kahjuks. Asjaolu puhul, mille dokumenteerimise kohustust tervishoiuteenuse osutaja rikkus, pöördub tõendamiskoormis ümber ning tervishoiuteenuse osutaja peab tõendama, et asjaolu ei esinenud (vt ka Riigikohtu 31. oktoobri 2018. a otsus tsiviilasjas nr 2-15-8533/125, p 14). (p 15)
2-16-708/54 Riigikohtu tsiviilkolleegium 21.11.2018
TKindlS § 46 lg 3
TKindlS § 46 lg 1
TLS § 89
TKindlS § 14 1
TsMS § 439 kohaselt ei saa kohus otsuse resolutsiooni formuleerides väljuda hageja esitatud nõudest (vt ka nt Riigikohtu 31. jaanuari 2018. a otsus tsiviilasjas nr 2-14-21710/105, p 15.1). (p 20)
Töötajale teise töö pakkumise kohustust ei saa asendada konkursi korraldamisega vabadele töökohtadele (Riigikohtu 2. veebruari 2012. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-152-11, p 10). TLS § 89 lg 3 mõttes tähendab teise töö pakkumine, et tööandjal on kohustus pakkuda omal initsiatiivil töötajale konkreetseid töökohti, millel ta võimaldaks töötajal ilma töökohale kandideerimata töötamist jätkata. (p 17.1) Teise töö pakkumise kohustuse eesmärgiks on anda töötajale võimalus jätkata töötamist sama tööandja juures. See eesmärk on täidetud, kui töötajale pakutakse sobivat tööd. Tööandja kohustus pakkuda töötajale teist tööd ei saa piirduda erialase töö pakkumisega. Vältimaks töölepingu lõpetamist, tuleb tööandjal kaaluda võimalust pakkuda töötajale muud tööd, mida töötaja on võimeline tegema. TLS § 89 lg 5 ja lg 3 esimese lause järgi ei ole tööandjal olukorras, kus töösuhtes olev töötaja ei sobi vabale töökohale, kohustust töötajale seda tööd pakkuda. Sellisel juhul on tööandjal õigus korraldada vaba töökoha täitmiseks konkurss või võtta sellele uus töötaja ilma konkursita. Kui tööandja leiab aga, et töötaja sobib teisele töökohale, on tööandjal kohustus talle seda pakkuda (Riigikohtu 2. veebruari 2012. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-152-11, p 10). Tööandjal on kohustus pakkuda töötajale kõiki töökohti, sh, ka ajutiselt täitmata töökohti, mis on töölepingu ülesütlemise hetkel vabad ja seotud tööga, mida töötaja on võimeline tegema. Tööandjal on õigus otsustada, kas ta täidab olemasolevad vabad ametikohad. Lisaks on tööandjal õigus kaaluda, kas töötajale täiendusõppe korraldamine on mõistlik, st ei põhjusta tööandjale ebaproportsionaalselt suuri kulusid (TLS § 89 lg 3; Riigikohtu 2. veebruari 2012. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-152-11, p 10). Tööandjal ei ole õigust mitte pakkuda vaba kohta, juhul kui ei esine eeltoodud mõjuvaid põhjuseid. Vabade kohtade täitmata jätmisel tuleb tööandjal TLS § 89 lg 3 teise lause järgi tõendada, et muudatused oleksid tööandjale põhjustanud ebaproportsionaalselt suuri kulusid (vt ka Riigikohtu 2. veebruari 2012. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-152-11, p 10). Eesmärk vältida töölepingu lõpetamist on täidetud ka juhul, kui tööandja pakub töötajale sobivat tähtajalist tööd, sh ajutiselt äraoleva töötaja asendamise ajaks (Riigikohtu 2. veebruari 2012. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-152-11, p 10). Teise töö pakkumise kontekstis tuleb ka ajutiselt täitmata töö- ja ametikohtade puhul hinnata, kas nende täitmine põhjustaks tööandjale ebaproportsionaalselt suuri kulusid. (p 17.2)
Kohus lõpetab töölepingu kooskõlas TLS § 107 lg-ga 2 ja § 97 lg-tega 1 ja 2 ajast, kui see oleks lõppenud etteteatamistähtaja möödumisel (vt Riigikohtu üldkogu 14. mai 2014. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-79-13, p 20; 10. oktoobri 2012. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-82-12, p 16). (p 18) Vt TLS § 109 lg 1 alusel hüvitise maksmise kohta Riigikohtu üldkogu 14. mai 2014. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-79-13, p-d 32.3 ja 32.5 . (p 20) Hüvitis TLS § 109 lg 1 järgi tuleb välja mõista ühe summana. Olukorras, kus kohus jätab mittevaralise kahju eest hüvitise välja mõistmata, tuleb otsus töölepingu erakorralise ülesütlemise tühisust ja TLS § 109 lg 1 alusel väljamõistetavat hüvitist puudutavas osas täielikult tühistada. (p 25) Töövaidluse ajal töötajale makstud töötuskindlustushüvitist tuleb VÕS § 127 lg 5 järgi arvestada TLS § 109 lg 1 järgi väljamõistetava hüvitise suuruse kindaksmääramisel (Riigikohtu üldkogu 14. mai 2014. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-79-13, p 32.7). Eelviidatud seisukoht käib TKindlS § 6 lg-s 1 ja lg 2 p-s 1 sätestatud hüvitise kohta. Riigikohtu üldkogu ei käsitlenud eelnimetatud otsuses Töötukassa makstavat koondamishüvitist. TKindlS § 141 ei näe ette hüvitise maksmist töölepingu lõpetamise korral TLS § 107 lg 2 alusel. Seaduse mõtte kohaselt tuleb TKindlS § 46 lg-d 1 ja 3 tõlgendada selliselt, et olukorras, kus töötajale on makstud koondamise korral kindlustushüvitist ja töövaidlusorgan tunnistab töölepingu erakorralise ülesütlemise koondamise tõttu ebaseaduslikuks ja loeb töölepingu TLS § 107 lg 2 järgi lõppenuks ajast, kui see oleks lõppenud ülesütlemise kehtivuse korral, on Töötukassal õigus nõuda töötajale makstud hüvitist tagasi tööandjalt, mitte töötajalt. (p 23) TLS § 109 lg-s 1 sätestatud hüvitis hõlmab erinevaid kahju liike ning selle hüvitise koosseisus tuleb hüvitada tekkinud mittevaraline kahju (vt ka Riigikohtu 22. märtsi 2017. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-167-16, p 15). Kohustus mitte lõpetada töölepingut ebaseaduslikult on suunatud mittevaralise huvi järgimisele ning tööandja pidi aru saama, et kohustuse rikkumine võib põhjustada mittevaralise kahju. Olukorras, kus tööandja lõpetab töötajaga töölepingu ebaseaduslikult, tuleb mittevaralise kahju eest maksta hüvitist. Hüvituse suurus sõltub töölepingu ebaseadusliku lõpetamise asjaoludest. (p 24)
Vt TLS § 109 lg 1 alusel hüvitise maksmise kohta Riigikohtu üldkogu 14. mai 2014. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-79-13, p-d 32.3 ja 32.5 . (p 20) Hüvitis TLS § 109 lg 1 järgi tuleb välja mõista ühe summana. Olukorras, kus kohus jätab mittevaralise kahju eest hüvitise välja mõistmata, tuleb otsus töölepingu erakorralise ülesütlemise tühisust ja TLS § 109 lg 1 alusel väljamõistetavat hüvitist puudutavas osas täielikult tühistada. (p 25) Töövaidluse ajal töötajale makstud töötuskindlustushüvitist tuleb VÕS § 127 lg 5 järgi arvestada TLS § 109 lg 1 järgi väljamõistetava hüvitise suuruse kindaksmääramisel (Riigikohtu üldkogu 14. mai 2014. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-79-13, p 32.7). Eelviidatud seisukoht käib TKindlS § 6 lg-s 1 ja lg 2 p-s 1 sätestatud hüvitise kohta. Riigikohtu üldkogu ei käsitlenud eelnimetatud otsuses Töötukassa makstavat koondamishüvitist. TKindlS § 141 ei näe ette hüvitise maksmist töölepingu lõpetamise korral TLS § 107 lg 2 alusel. Seaduse mõtte kohaselt tuleb TKindlS § 46 lg-d 1 ja 3 tõlgendada selliselt, et olukorras, kus töötajale on makstud koondamise korral kindlustushüvitist ja töövaidlusorgan tunnistab töölepingu erakorralise ülesütlemise koondamise tõttu ebaseaduslikuks ja loeb töölepingu TLS § 107 lg 2 järgi lõppenuks ajast, kui see oleks lõppenud ülesütlemise kehtivuse korral, on Töötukassal õigus nõuda töötajale makstud hüvitist tagasi tööandjalt, mitte töötajalt. (p 23) TLS § 109 lg-s 1 sätestatud hüvitis hõlmab erinevaid kahju liike ning selle hüvitise koosseisus tuleb hüvitada tekkinud mittevaraline kahju (vt ka Riigikohtu 22. märtsi 2017. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-167-16, p 15). Kohustus mitte lõpetada töölepingut ebaseaduslikult on suunatud mittevaralise huvi järgimisele ning tööandja pidi aru saama, et kohustuse rikkumine võib põhjustada mittevaralise kahju. Olukorras, kus tööandja lõpetab töötajaga töölepingu ebaseaduslikult, tuleb mittevaralise kahju eest maksta hüvitist. Hüvituse suurus sõltub töölepingu ebaseadusliku lõpetamise asjaoludest. (p 24)
Nõudest loobumine tuleb nõuetekohaselt vastu võtta ning taotlus lahendada. (p 15)
VÕS 770 lg-st 3 järeldub, et asjaolu puhul, mille dokumenteerimiskohustust tervishoiuteenuse osutaja rikkus, pöördub tõendamiskoormis ümber ning tervishoiuteenuse osutaja peab tõendama, et asjaolu ei esinenud. (p 14) Tervishoiuteenuse osutaja poolt õige diagnoosi määramata jätmist saab üldjuhul pidada patsiendi haiguse süvenemisega kaasneva mittevaralise kahju põhjuseks. VÕS § 770 lg 4 järgi eeldatakse diagnoosi- või ravivea korral patsiendil terviserikke tekkimisel, mida oleks saanud tavapärase raviga ilmselt vältida, et kahju tekkis vea tagajärjel. VÕS § 770 lg 4 kohaselt peab patsient tõendama tervishoiuteenuse osutaja diagnoosi- või ravivea ja endal terviserikkega kahju tekkimise ning põhistama, miks ta arvab et õige diagnoosi ja ravi korral ei oleks kahju tekkinud. Tervishoiuteenuse osutaja peab aga oma vastutuse välistamiseks tõendama, et kahju ei tekkinud tema diagnoosi- või ravivea tõttu, st puudub põhjuslik seos diagnoosi- ja/või ravivea ning tekkinud kahju vahel (vt Riigikohtu 8. aprilli 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-171-10, p 16). VÕS § 770 lg 4 kohaselt kehtib selline põhjusliku seose eeldus vaid diagnoosi- või ravivea korral. Kui tegemist on aga patsiendi terviseriskist teavitamata jätmisega, siis VÕS § 770 lg 4 ei kohaldu. (p 15) Kui tervishoiuteenuse osutaja on lepingut rikkunud ja põhjustanud patsiendile sellega mittevaralist kahju, tuleb tal kahju hüvitamise kohustusest vabastamiseks tõendada süü puudumist VÕS § 103 lg-st 1 ja § 770 lg-st 1 tulenevalt (vt Riigikohtu 8. aprilli 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-171-10, p 17). (p 17) Kui tervishoiuteenuse osutaja vastutab patsiendile lepingurikkumisega tekitatud mittevaralise kahju eest, peab ta maksma rahalist hüvitist VÕS § 134 lg 1 järgi. Ravi alustamise viibimisega tekitatud mittevaralise kahju hüvitamine on hõlmatud patsiendi väidetavalt rikutud lepingulise kohustuse kaitse-eesmärgiga ning selline kahju on tervishoiuteenuse osutajale ette nähtav. Kahjuhüvitise suuruse kindlaksmääramisel on tähtis ajavahemik, mille jooksul patsient tervishoiuteenuse osutaja rikkumise tõttu ennast ei ravinud. Kui tervishoiuteenuse osutaja vastutab patsiendile mittevaralise kahju tekitamise eest, tuleb kahjuhüvitise suuruse kindlaksmääramisel arvestada kõiki asjaolusid. (p 18)
2-16-5143/42 Riigikohtu tsiviilkolleegium 28.03.2018
VÕS § 134
VÕS § 129
KLS § 4 lg 2
VÕS § 29 lg 1 kohaselt lähtutakse lepingu tõlgendamisel lepingupoolte ühisest tegelikust tahtest. Kui see tahe erineb lepingus kasutatud sõnade üldlevinud tähendusest, on määrav lepingupoolte ühine tahe. VÕS § 29 lg 3 kohaselt, kui üks lepingupool mõistis lepingutingimust teatud tähenduses ja kui teine lepingupool lepingu sõlmimise ajal seda tähendust teadis või pidi teadma, siis tõlgendatakse lepingutingimust selliselt, nagu esimene pool seda mõistis. Samas on ühise tegeliku tahte tõendamise kohustus poolel, kes sellele tugineb. Kui poolte ühist tegelikku tahet ega ka VÕS § 29 lg-s 3 nimetatud asjaolusid ei ole tõendatud, saab lepingu tõlgendamisel lähtuda mõistliku isiku positsioonist (VÕS § 29 lg 4). Lepingu tõlgendamisel tuleb arvestada ka VÕS § 29 lg-s 5 nimetatud asjaolusid, samuti VÕS § 29 lg-t 6, mille kohaselt tuleb lepingutingimust tõlgendada koos teiste lepingutingimustega, andes sellele tähenduse, mis tuleneb lepingu kui terviku olemusest ja eesmärgist (vt Riigikohtu 26. novembri 2015. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-112-15, p 15). (p 13.2)
Kollektiivlepingu seaduse (KLS) § 4 lg 2 kohaselt on tühised kollektiivlepingu tingimused, mis on töötaja jaoks halvemad seaduses või muus õigusaktis ettenähtust, välja arvatud, kui sellise kokkuleppe võimalus on seaduses ette nähtud. KLS § 6 lg 1 p 8 kohaselt võib kollektiivlepinguga kindlaks määrata tagatised ja hüvitused, mida pooled peavad vajalikuks. Seega võib kollektiivlepingu üheks peamiseks eesmärgiks pidada töötajate jaoks seaduses ettenähtust soodsamate tingimuste ettenägemist. Seega võib kollektiivlepingus tööõnnetuse juhtumiks mittevaralise kahju hüvitisele lisaks ette näha lisatoetusi. Mittevaralise kahju hüvitist saab töötaja nõuda VÕS § 134 alusel niigi. Mittevaralise kahju hüvitamise eesmärgiga ei oleks vastuolus see, kui töötaja saaks lisaks hüvitisele ka kollektiivlepinguga ettenähtud toetust. (p 13.3)
Kollektiivlepingus võib tööõnnetuse juhtumiks mittevaralise kahju hüvitisele lisaks ette näha lisatoetusi. Mittevaralise kahju hüvitist saab töötaja nõuda VÕS § 134 alusel niigi. Mittevaralise kahju hüvitamise eesmärgiga ei oleks vastuolus see, kui töötaja saaks lisaks hüvitisele ka kollektiivlepinguga ettenähtud toetust. (p 13.3)
2-15-16007/50 Riigikohtu tsiviilkolleegium 04.10.2017
VÕS § 1050
Kuna VÕS § 1045 lg 1 p 7 ja p 4 ei ole teineteist välistavad, on hagejal õigus nõuda õigusvastaselt tekitatud mittevaralise kahju hüvitamist mõlema sätte alusel. Vt mittevaralise kahju hüvitamise kohta viidatud sätete alusel Riigikohtu 29. märtsi 2017. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-153-16, p 17.4; Riigikohtu 26. novembri 2010. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-83-10, p 14; Riigikohtu 18. veebruari 2015. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-159-14, p 13. vt Riigikohtu 26. juuni 2013. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-18-13, p 12-13). (p 10-12 ja 17) IKS § 11 lg 1 piirab teiste sama seaduse sätete kohaldamist, kuid ei ole ise seaduslik alus andmete töötlemiseks ning sellest sättest ei tulene, et juba avalikustatud isikuandmete töötlemiseks ei peaks olema seaduslikku alust (vt Riigikohtu 12. juuni 2012. a otsus asjas nr 3-3-1-3-12, p 23 ja Riigikohtu 18. veebruari 2015. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-159-14, p 14). (p 15). IKS § 11 lg-s 2 sätestatud erand on rakendatav vaid juhul, kui koos esinevad kõik viidatud sättes nimetatud kolm tingimust: avalikustamiseks on ülekaalukas avalik huvi, see on kooskõlas ajakirjanduseetika põhimõtetega ning andmesubjekti ei kahjustata ülemäära (vt Riigikohtu 18. veebruari 2015. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-159-14, p 14). Vt IKS § 11 lg 2 kohaldamise kohta ka Riigikohtu 23. märtsi 2016. a otsus haldusasjas nr 3-3-1-85-15, p 19-21 ja 23; Riigikohtu 26. juuni 2013. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-18-13, p 15. Ringkonnakohus ei ole kaalunud, kas vaidlusalust artiklit arvestades on sellel, kas hageja on avaliku elu tegelane või mitte, asjas tähtsust. Nimelt ei seostu hageja isikuandmete avaldamine ilmselt artikli sisu ja eesmärgiga. Ringkonnakohtul tuleb vastata eelkõige küsimusele, kas hageja kohta avaldatu seostus avaliku huviga (avaldatu aitas kaasa ühiskondlikule debatile) või mitte, ning anda sellest tulenevalt hinnang avaliku huvi ülekaalukuse kohta.(p 16) VÕS § 134 lg 2 järgi tuleb kahjustatud isikule tema isikuõiguse rikkumisest tekkinud kahju hüvitamise kohustuse olemasolu korral maksta mittevaralise kahju hüvitiseks mõistlik rahasumma. (vt Riigikohtu 26. juuni 2013. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-18-13, p-d 20, 22, 28-29). Juhul kui kostja on hageja isikuõigusi rikkunud, ei ole kostjal hagejale mittevaralise kahju hüvitamise kohustust ainult olukorras, kus hageja on esitanud kostja vastu TsMS § 368 lg 1 järgi üksnes tuvastushagi ning ta ei nõua mittevaralise kahju hüvitamist (vt ka Riigikohtu 29. märtsi 2017. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-153-16, p 19.2). (p 18)
VÕS § 134 lg 2 järgi tuleb kahjustatud isikule tema isikuõiguse rikkumisest tekkinud kahju hüvitamise kohustuse olemasolu korral maksta mittevaralise kahju hüvitiseks mõistlik rahasumma. (vt Riigikohtu 26. juuni 2013. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-18-13, p-d 20, 22, 28-29). Juhul kui kostja on hageja isikuõigusi rikkunud, ei ole kostjal hagejale mittevaralise kahju hüvitamise kohustust ainult olukorras, kus hageja on esitanud kostja vastu TsMS § 368 lg 1 järgi üksnes tuvastushagi ning ta ei nõua mittevaralise kahju hüvitamist (vt ka Riigikohtu 29. märtsi 2017. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-153-16, p 19.2). (p 18)
3-2-1-167-16 Riigikohus 22.03.2017
VõrdKS § 2 lg 3
VõrdKS § 24 lg 1
VõrdKS § 24 lg 2
TLS § 109 lg 2
AÜS § 19 lg 4
TLS § 109 lg 1 või lg 2 alusel väljamõistetav kahjuhüvitis hõlmab mh töölepingu ülesütlemisel töötaja diskrimineerimisega tekitatud mittevaralise kahju hüvitist. Järelikult peab töötaja diskrimineerimisega tekitatud kahju eest hüvitise saamiseks esitama töölepingu ülesütlemise vaidlustamisel töövaidlusorganile faktilised asjaolud, mille alusel võib eeldada, et tööandja on teda diskrimineerinud (VõrdKS § 8 lg 1). Eeltoodut toetab mh ka TLS § 92 lg 1 p s 4 ja lg s 3 sätestatu. Kuna tegemist on TLS § 109 lg 1 või lg 2 alusel väljamõistetava hüvitisega, ei saa töötaja pärast seda, kui nende sätete alusel on talle töövaidlusorgani lahendiga hüvitis välja mõistetud ja see lahend on jõustunud, esitada tööandja vastu sama töölepingu sama ülesütlemise tõttu uut kahju hüvitamise nõuet. (p 15)
VõrdKS § 2 lg 3 ei tähenda kahju hüvitamise iseseisvat alust. Selleks, et töötaja saaks VõrdKS § 1 lg‑s 1 nimetamata tunnuste alusel VõrdKS § 24 lg‑te 1 ja 2 järgi või AÜS § 19 lg 4 järgi nõuda tööandjalt kahju hüvitamist, peab võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumine kujutama endast töölepingu rikkumist, mis peab olema töötaja kahju põhjuseks (VÕS § 127 lg 4) ning mittevabandatav (VÕS § 103), töötaja kahju peab olema hõlmatud rikutud lepingulise kohustuse kaitse-eesmärgiga (VÕS § 127 lg 2) ning see kahju peab olema olnud tööandjale lepingu sõlmimise ajal ettenähtav (VÕS § 137 lg 3). (p 14)
Ametiühingute seaduse § 19 lg 2, lg 3 p 2 ja lg 4 ei anna töötajale iseseisvat täiendavat alust nõuda töölepingu tühise ülesütlemisega tekitatud kahju hüvitamist lisaks TLS § 109 lg‑s 1 või lg‑s 2 sätestatule. Sellise iseseisva kahju hüvitamise nõude alust ei tulene ka AÜS § 19 lg 2, lg 3 p 2 ja lg 4 koostoimest VõrdKS § 2 lg‑ga 3 ning § 24 lg‑tega 1 ja 2. (p 13) VõrdKS § 2 lg 3 ei tähenda kahju hüvitamise iseseisvat alust. Selleks, et töötaja saaks VõrdKS § 1 lg‑s 1 nimetamata tunnuste alusel VõrdKS § 24 lg‑te 1 ja 2 järgi või AÜS § 19 lg 4 järgi nõuda tööandjalt kahju hüvitamist, peab võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumine kujutama endast töölepingu rikkumist, mis peab olema töötaja kahju põhjuseks (VÕS § 127 lg 4) ning mittevabandatav (VÕS § 103), töötaja kahju peab olema hõlmatud rikutud lepingulise kohustuse kaitse-eesmärgiga (VÕS § 127 lg 2) ning see kahju peab olema olnud tööandjale lepingu sõlmimise ajal ettenähtav (VÕS § 137 lg 3). (p 14) TLS § 109 lg 1 või lg 2 alusel väljamõistetav kahjuhüvitis hõlmab mh töölepingu ülesütlemisel töötaja diskrimineerimisega tekitatud mittevaralise kahju hüvitist. Järelikult peab töötaja diskrimineerimisega tekitatud kahju eest hüvitise saamiseks esitama töölepingu ülesütlemise vaidlustamisel töövaidlusorganile faktilised asjaolud, mille alusel võib eeldada, et tööandja on teda diskrimineerinud (VõrdKS § 8 lg 1). Eeltoodut toetab mh ka TLS § 92 lg 1 p‑s 4 ja lg‑s 3 sätestatu. Kuna tegemist on TLS § 109 lg 1 või lg 2 alusel väljamõistetava hüvitisega, ei saa töötaja pärast seda, kui nende sätete alusel on talle töövaidlusorgani lahendiga hüvitis välja mõistetud ja see lahend on jõustunud, esitada tööandja vastu sama töölepingu sama ülesütlemise tõttu uut kahju hüvitamise nõuet. (p 15)
3-2-1-71-14 Riigikohus 15.12.2015
ELTS § 59 2 lg 1
ELTS § 59
ELTS § 59 1
ELTS § 59 2
ELTS § 90 lg 7
ELTS § 108 lg 1
Paragrahv 25
Elektrivarustuse toimimine on elutähtis teenus, mille võrguühenduse katkestamine võib tekitada elektritarbijale märkimisväärseid olmelisi ebamugavusi ja hingelisi üleelamisi. Tavapärast olmelist elukorraldust oluliselt mõjutavad märkimisväärsed ebamugavused ja hingelised üleelamised võivad tekitada isikule mittevaralist kahju, mis võib anda tarbijale õiguse nõuda hüvitist VÕS § 134 lg 1 alusel. (p 130)
Elektrivarustuse toimimine on elutähtis teenus, mille võrguühenduse katkestamine võib tekitada elektritarbijale märkimisväärseid olmelisi ebamugavusi ja hingelisi üleelamisi. Tavapärast olmelist elukorraldust oluliselt mõjutavad märkimisväärsed ebamugavused ja hingelised üleelamised võivad tekitada isikule mittevaralist kahju, mis võib anda tarbijale õiguse nõuda hüvitist VÕS § 134 lg 1 alusel. (p 130) VÕS § 134 lg 1 alusel tuleb kahjustatud isikule mittevaralise kahju tekitamise eest maksta üldjuhul mõistlik rahasumma, mille määramisel arvestatakse rikkumise laadi ja raskust, rikkuja süüd ning selle astet, poolte majanduslikku olukorda, kannatanu enda osa kahju tekkimises jt asjaolusid, millega arvestamata jätmine võiks kaasa tuua ebaõiglase hüvitise määramise. (p 136)
3-2-1-159-14 Riigikohus 18.02.2015
VÕS § 1047 lg 3
Hageja hüvitisenõude õigusliku aluse määramine tähendab nõude kvalifitseerimist, mis on TsMS § 436 lg 7 ja § 438 lg 1 kohaselt kohtu ülesanne sõltumata poolte väidetest (vt Riigikohtu 11. märtsi 2008. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-8-08, p 19). Kui hageja nõudeid saab kvalifitseerida mitme õigusliku aluse järgi, peab kohus välja selgitama, kas hageja soovib tugineda oma nõude mõlemale õiguslikule alusele või ta valib neist välja vaid ühe, ning kas ta esimesel juhul taotleb kohtult nõuete hindamist järjekorras või jätab kohtu valida, missugust nõude õiguslikku alust esimesena kontrollida. Nende küsimuste selgitamiseks saab kohus vajadusel anda hagejale TsMS § 340¹ lg 1 järgi tähtaja (vt Riigikohtu 10. aprilli 2013. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-21-13, p-d 17–18). (p 12)
Võlaõigusseaduse kohaselt on isiku au teotamine ja maine kahjustamine võimalik nii väärtushinnangu, mh ebakohase väärtushinnangu (vt VÕS § 1046 lg 1) kui ka tegelikkusele mittevastava asjaolu õigusvastase avaldamisega (vt VÕS § 1047 lg 2). Kui isiku kohta avaldatakse, et ta on toime pannud kuritegusid, siis ei ole tegemist mitte arvamuse avaldamisega, vaid asjaolu, st faktiväite avaldamisega. Juhul kui avaldatakse, et isiku toime pandud kõiki kuritegusid ei ole avastatud, on sellega kaudselt väidetud, et isik on lisaks avastatud kuritegudele toime pannud veel kuritegusid. Sellisel juhul on tegemist faktiväite avaldamisega VÕS § 1047 mõttes (vt kaudse faktiväite avaldamise kohta Riigikohtu 31. mai 2006. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-161-05, p 12). (p 10) VÕS § 1047 lg-s 3 sätestatud asjaolude tõesuse kontrollimise kohustus lasub isikul ka juhul, kui ta tahab avaldada teise isiku au teotavaid andmeid, mida ta saab riigiasutuselt. Andmed peavad enne avaldamist olema kontrollitud põhjalikkusega, mis vastab võimaliku rikkumise raskusele (vt VÕS § 1047 lg-te 2 ja 3 kohaldamise kohta nt Riigikohtu 26. novembri 2010. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-83-10, p-d 11–14). (p 11) VÕS § 1045 lg 1 p 7 mõttes saavad kaitsenormideks olla ka IKS-i sätted, mis reguleerivad isikuandmete töötlemise (sh avalikustamise) tingimusi ja korda (vt selle kohta ka Riigikohtu 20. juuni 2012. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-169-11, p 13; 25. septembri 2013. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-80-13, p 31). Isikuandmeks IKS § 4 lg 1 järgi on ka isiku kujutis. Andmete avaldamine asja avalikul arutamisel kriminaalmenetluse seadustiku kohaselt kujutab endast andmete avalikustamist seaduse alusel IKS § 11 lg 1 mõttes. Kui isikuandmed on seaduse alusel ilma andmesubjekti nõusolekuta varem mingis vormis avalikustatud (nt andmete avaldamine asja avalikul arutamisel kriminaalmenetluse seadustiku kohaselt), siis ei tähenda see, et edaspidi võib neid isikuandmeid piiramatult ja korduvalt avalikustada. Selline võimalus oleks vastuolus andmetöötluse eesmärgikohasuse, minimaalsuse ja kasutuse piiramise põhimõtetega (IKS § 6 p-d 2–4). Avalikkuse huvi võiks IKS § 11 lg 2 tähenduses jaatada vaid juhul, kui isik on toime pannud tõsise õigusrikkumise, millest teavitamine on üldsuse huvides, eelkõige selliste õigusrikkumiste avastamiseks või ärahoidmiseks tulevikus (vt selle kohta Riigikohtu 13. jaanuari 2010. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-152-09, p 13). (p 13-15) Võlaõigusseaduse kohaselt on isiku au teotamine ja maine kahjustamine võimalik ka tegelikkusele mittevastava asjaolu õigusvastase avaldamisega (vt VÕS § 1047 lg 2). Kui isiku kohta avaldatakse, et ta on toime pannud kuritegusid, siis ei ole tegemist mitte arvamuse avaldamisega, vaid asjaolu, st faktiväite avaldamisega. Juhul kui avaldatakse, et isiku toime pandud kõiki kuritegusid ei ole avastatud, on sellega kaudselt väidetud, et isik on lisaks avastatud kuritegudele toime pannud veel kuritegusid. Sellisel juhul on tegemist faktiväite avaldamisega VÕS § 1047 mõttes (vt kaudse faktiväite avaldamise kohta Riigikohtu 31. mai 2006. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-161-05, p 12). (p 10) VÕS § 1047 lg-s 3 sätestatud asjaolude tõesuse kontrollimise kohustus lasub isikul ka juhul, kui ta tahab avaldada teise isiku au teotavaid andmeid, mida ta saab riigiasutuselt. Andmed peavad enne avaldamist olema kontrollitud põhjalikkusega, mis vastab võimaliku rikkumise raskusele (vt VÕS § 1047 lg-te 2 ja 3 kohaldamise kohta nt Riigikohtu 26. novembri 2010. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-83-10, p-d 11–14). (p 11)
Vt Riigikohtu 27. septembri 2005. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-81-05, p 17; 22. oktoobri 2008. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-85-08, p-d 11–14; 26. juuni 2013. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-18-13, p-d 20–22, 25–29).
Mittevaralise kahju hüvitamiseks on üldjuhul piisav nende asjaolude tõendamine, mille esinemisega seob seadus mittevaralise kahju hüvitamise nõude. Kostja käitumise õigusvastasus tehakse kindlaks kaalumise tulemusena. Mittevaralise kahju eest välja mõistetava hüvitise suuruse otsustab kohus diskretsiooni alusel. Kui hageja on palunud mõista välja õiglase hüvitise kohtu äranägemisel ja väljamõistetud hüvitis ei ole sümboolse suurusega, siis ei saa hageja kohtuotsuse vaidlustamisel nõuda hüvitise suurendamist (vt ka Riigikohtu 9. aprilli 2008. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-19-08, p 13). Hagejal on siiski õigus vaidlustada maakohtu otsus hüvitise ebaõiglasele suurusele tuginedes juhul, kui kohus on hüvitise määramisel oluliselt rikkunud menetlusõiguse norme, sealhulgas näiteks juhul, kui kohus on selgelt rikkunud diskretsiooni piire ja mõistnud välja ilmselgelt sümboolse hüvitise. (p 22) Mittevaralise kahju hüvitisena saab välja mõista kindla rahasumma ning seda ei saa arvutada protsendina kostja käibest. ( p 26) VÕS § 134 lg-s 6 sätestatud asjaolusid võib kohus võtta arvesse hüvitise suuruse määramisel lisaks VÕS § 134 lg-s 5 sätestatud asjaoludele. Kohaldades VÕS § 134 lg-d 5 ja 6 peab kohus mõistma hüvitise välja ühtse summana, mitte eraldi lg 5 ja lg 6 osas. (p 27) Mittevaralise kahju hüvitis väljendab teatud ulatuses alati lisaks kompensatsioonilisele eesmärgile ka ühiskonna hukkamõistu rikkuja õigusvastasele teole ja on leevenduseks kannatanule talle isikliku õiguse rikkumisega tekitatud ülekohtu eest (vt Riigikohtu 17. oktoobri 2001. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-105-01). Kohane rahaline hüvitis, mis peegeldab rikkumise asjaolusid, täidab ka preventsioonifunktsiooni. See ei tähenda aga, et kohus peaks preventsioonifunktsiooni arvestades mõistma kahju tekitajalt välja viimase saadud kasu, vaid et kohus võib VÕS § 134 lg-s 6 nimetatud deliktide puhul hüvitise väljamõistmisel arvestada täiendavate asjaoludega. ( p 29)
3-2-1-73-13 Riigikohus 20.06.2013
Üldise käibekohustuse sisuks on kohustus tegutseda oma õigusi kasutades viisil, mis ei kahjusta teisi isikuid (vt Riigikohtu 17. detsembri 2012. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-161-12, p 10). See tähendab isiku kohustust teha kõik mõistlikult vajalik selleks, et teised isikud ei saaks tema tegevuse tagajärjel kahjustada. Kuna üldine käibekohustus tähendab õigusteoorias üldtunnustatud seisukoha järgi hoolsuskohustust, hooletus on süü üheks vormiks ning kahju õigusvastaselt tekitanud isiku süüd eeldatakse, siis lasub kostjal koormus tõendada, et ta ei rikkunud üldist käibekohustust. Sellise tõendamiskoormuse tekkimiseks peab hageja olema tõendanud, et kahju tekkis kostja loodud ohu tagajärjel ning et kostja süü ehk üldise käibekohustuse rikkumine ei ole juhtumi asjaoludest tulenevalt ilmselgelt välistatud. ( p 10)
Mittevaralise kahju hüvitamiseks on üldjuhul piisav hagejal nende asjaolude tõendamine, mille esinemisega seob seadus mittevaralise kahju hüvitamise nõude. Küll aga oleneb mittevaralise kahju eest väljamõistetava rahalise hüvitise suurus kehavigastuse ja tervisekahjustuse raskusest, samuti muudest negatiivsetest mittevaralistest tagajärgedest, mis tekkisid kehavigastuse tõttu. Hüvitamisele kuuluva mittevaralise kahju eest väljamõistetava rahalise hüvitise suuruse otsustab kohus diskretsiooni alusel (vt Riigikohtu 22. oktoobri 2008. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-85-08, p-d 11–13). VÕS § 130 lg 2 järgi tuleb rahalise hüvitise suuruse määramisel arvestada erineva isikukahju (nt erineva tervisekahjustuse) tekkimisel selle tagajärgi kannatanule, st tema eeldatavat „valu suurust" (vt Riigikohtu 9. aprilli 2008. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-19-08 p 14), samuti ka hageja võimalikku hooletust ja selle raskust endale tervisekahjustuse või kehavigastuse ja sellega kahju tekkimises või suurenemises (vt viidatud tsiviilasjas nr 3-2-1-85-08 tehtud otsuse p 14). VÕS § 130 lg 2 kohaldamisel tuleb arvestada ka hageja hooletust, hageja kehavigastuse raskust ja muid kehavigastusega kaasnenud negatiivseid mittevaralisi tagajärgi (vt Riigikohtu 31. mai 2007 otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-54-07, p 14). (p 13)
Aegumisele tuginemiseks piisab selgest suulisest vastuväitest (vt ka Riigikohtu 10. oktoobri 2007. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-41-07, p 24). Kutsehaigusega põhjustatud tervisekahjustuse korral õiguste rikkumisest teadasaamiseks tuleb lugeda tervisekahjustusest tuleneva varalise kahju tekkimisest teadasaamise aeg. Tervisekahjustusest tuleneva nõude aegumist ei arvestata ositi ja TsÜS § 154 kohaldamisele ei kuulu. Asjas kohaldub TsÜS § 153 (surma põhjustamisest, kehavigastuse tekitamisest, tervise kahjustamisest või vabaduse võtmisest tuleneva nõude aegumine), mis on TsÜS § 150 suhtes erinormiks (vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 7. novembri 2012. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-126-12, p 14). Mittevaralise kahju puhul saab vähemalt üldjuhul eeldada, et kannatanu saab sellest teadlikuks kohe, kui talle saavad teatavaks nõude aluseks olevad asjaolud.
Igaühel on õigus teada tema tsiviilasja lahendavat kohtukoosseisu nimeliselt, et põhjendatud vajadusel esitada koosseisu liikmete vastu taandusi. Kohtukoosseisu määramine ja asendamine peab toimuma objektiivsete kriteeriumite järgi ning määramise kord peab olema ka menetlusosalistele arusaadav. Samuti peab kõrgema astme kohtul olema võimalik kohtukoosseisu määramist kontrollida. See on üks erapooletu õigusemõistmise garantiidest (vt Riigikohtu 23. veebruari 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-172-10, p 10). Kui ringkonnakohtu koosseisu vahetumine ei ole poolte ega kõrgema astme kohtu jaoks kontrollitav, on tegemist menetlusõiguse normi olulise rikkumisega, mis toob kaasa kohtuotsuse tühistamise (vt Riigikohtu 17. märtsi 2008. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-10-08, p 13). Erandina võib selline rikkumine mitte tuua kaasa kohtuotsuse tühistamist juhul, kui uus kohtukoosseis sai menetlusosalistele teatavaks kohtuistungil (vt Riigikohtu 1. veebruari 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-125-10, p-d 74, 79 ja 80; 23. veebruari 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-172-10, p 10). Kui tsiviilasi lahendatakse kirjalikus menetluses ja otsuse peab mingil põhjusel tegema esialgu välja kuulutatud kohtukoosseisust erinev koosseis, tuleb sellest menetlusosalistele enne teatada. Ainult nii on tagatud menetlusosalise TsMS § 199 lg 1 p-s 1 nimetatud õigus teada ja TsMS § 199 lg 1 p-s 3 sätestatud õigus esitada taandusi kohtukoosseisu vastu. Nende sätete rikkumine kirjalikus menetluses on käsitatav menetlusõiguse normi olulise rikkumisena TsMS § 669 lg 2 mõttes, sest sellised rikkumised võivad mõjutada asja läbivaatamise tulemust.
Kui ringkonnakohtu koosseisu vahetumine ei ole poolte ega kõrgema astme kohtu jaoks kontrollitav, on tegemist menetlusõiguse normi olulise rikkumisega, mis toob kaasa kohtuotsuse tühistamise (vt Riigikohtu 17. märtsi 2008. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-10-08, p 13). Erandina võib selline rikkumine mitte tuua kaasa kohtuotsuse tühistamist juhul, kui uus kohtukoosseis sai menetlusosalistele teatavaks kohtuistungil (vt Riigikohtu 1. veebruari 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-125-10, p-d 74, 79 ja 80; 23. veebruari 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-172-10, p 10). Kui tsiviilasi lahendatakse kirjalikus menetluses ja otsuse peab mingil põhjusel tegema esialgu välja kuulutatud kohtukoosseisust erinev koosseis, tuleb sellest menetlusosalistele enne teatada. Ainult nii on tagatud menetlusosalise TsMS § 199 lg 1 p-s 1 nimetatud õigus teada ja TsMS § 199 lg 1 p-s 3 sätestatud õigus esitada taandusi kohtukoosseisu vastu. Nende sätete rikkumine kirjalikus menetluses on käsitatav menetlusõiguse normi olulise rikkumisena TsMS § 669 lg 2 mõttes, sest sellised rikkumised võivad mõjutada asja läbivaatamise tulemust.
3-2-1-169-11 Riigikohus 20.06.2012
IKS § 4 lg 2 p 8
KrMS § 214 lg 1
Mittevaralise kahju rahalise hüvitamise kohustuse tekkimine VÕS § 1045 lg 1 p 4 alusel eeldab mh seda, et kõnealune faktiväide on hageja au teotav (õigusvastane) ja au teotavate andmete avaldamine on õigusvastane. Tegelikkusele vastava faktiväide, isegi kui see teotab isiku au ja kahjustab tema mainet, avaldamine ei ole õigusvastane, kui avaldaja tõendab, et faktiväide vastab tegelikkusele. Seadusest tulenevat kohustust rikkuva käitumisega peetakse VÕS § 1045 lg 1 p 7 tähenduses silmas mis tahes õigusnormi, millest tuleneb kahju tekitanud isikule kohustus teha teatud tegu või hoiduda teatava teo tegemisest. Seadusest tuleneva kohustuse rikkumine on seatud sõltuvusse rikutud sätte kaitse-eesmärgist, st igal konkreetsel juhul tuleb analüüsida, kas hageja kaitsmine ja tema tekkinud kahju ärahoidmine oli kostja rikutud sätte (kaitsenormi) eesmärgiks. Kuna VÕS § 1045 lg 1 p 7 ja p 4 ei ole teineteist välistavad, on hagejal õigus nõuda õigusvastaselt tekitatud mittevaralise kahju hüvitamist nii tulenevalt VÕS § 1045 lg 1 p-st 4 kui ka sama sätte p-st 7. IKS § 4 lg 2 p 8 eesmärgiks on kaitsta süüteo (väärteo või kuriteo) toimepanijat (tulenevalt süütuse presumptsiooni põhimõttest (põhiseaduse § 22)) kui ka selle ohvrit enne avalikku kohtuistungit, otsuse tegemist või asja menetluse lõpetamist. Alates 1. septembrist 2011 laieneb KrMS § 214 lg-s 1 sätestatud keeld kohtueelse menetluse andmete avaldamise kohta ka menetlusvälistele isikutele.
Mittevaralise kahju rahalise hüvitamise kohustuse tekkimine VÕS § 1045 lg 1 p 4 alusel eeldab mh seda, et kõnealune faktiväide on hageja au teotav (õigusvastane) ja au teotavate andmete avaldamine on õigusvastane. Tegelikkusele vastava faktiväite, isegi kui see teotab isiku au ja kahjustab tema mainet, avaldamine ei ole õigusvastane, kui avaldaja tõendab, et faktiväide vastab tegelikkusele. Seadusest tulenevat kohustust rikkuva käitumisega peetakse VÕS § 1045 lg 1 p 7 tähenduses silmas mis tahes õigusnormi, millest tuleneb kahju tekitanud isikule kohustus teha teatud tegu või hoiduda teatava teo tegemisest. Seadusest tuleneva kohustuse rikkumine on seatud sõltuvusse rikutud sätte kaitse-eesmärgist, st igal konkreetsel juhul tuleb analüüsida, kas hageja kaitsmine ja tema tekkinud kahju ärahoidmine oli kostja rikutud sätte (kaitsenormi) eesmärgiks. Kuna VÕS § 1045 lg 1 p 7 ja p 4 ei ole teineteist välistavad, on hagejal õigus nõuda õigusvastaselt tekitatud mittevaralise kahju hüvitamist nii tulenevalt VÕS § 1045 lg 1 p-st 4 kui ka sama sätte p-st 7.
3-2-1-4-12 Riigikohus 19.03.2012
TsMS § 162 lg 1
TsMS § 366
TsMS § 163
Kui hageja nõuab mittevaralise kahju hüvitamist isikuõiguste rikkumise tõttu, paludes kohtul kostjalt välja mõista õiglase hüvitise oma äranägemisel ja kohus rahuldab hagi, mõistes kostjalt oma äranägemisel välja rahasumma, siis ei kohaldu asjas TsMS § 163, sest asjas ei saa kindlaks määrata osa, milles hagi rahuldatakse, ja osa, milles hagi jääb rahuldamata.
Kui hageja nõuab mittevaralise kahju hüvitamist isikuõiguste rikkumise tõttu, jättes nõudesumma kohtu otsustada, siis sel juhul määrab hüvitise kohus kõiki asjaolusid arvestades õiglase äranägemise järgi. Mittevaraline kahju hõlmab eelkõige kahjustatud isiku füüsilist ja hingelist valu ning kannatusi. Isikuõiguste rikkumise korral tuleb kahjustatud isikule hüvitada mittevaraline kahju üksnes juhul, kui rikkumise raskus, eelkõige kehaline või hingeline valu, seda õigustab.


Põllumajandusministri 13. märtsi 2007. a määruse nr 20 "Referentlaboratooriumina tegutsemiseks volituse andmise taotluse sisunõuded, taotlusele lisatavate dokumentide loetelu ning taotluse menetlemise kord" muutmine – Riigi Teataja
Põllumajandusministri 13. märtsi 2007. a määruse nr 20 "Referentlaboratooriumina tegutsemiseks volituse andmise taotluse sisunõuded, taotlusele lisatavate dokumentide loetelu ning taotluse menetlemise kord" muutmine
RTL 2007, 101, 1684
Vastu võetud 20.12.2007 nr 159
Määrus kehtestatakse «Toiduseaduse» § 53 lõike 7ning «Veterinaarkorralduse seaduse» § 6 lõike 8 alusel.
§ 1. Põllumajandusministri 13. märtsi 2007. a määrust nr 20 «Referentlaboratooriumina tegutsemiseks volituse andmise taotluse sisunõuded, taotlusele lisatavate dokumentide loetelu ning taotluse menetlemise kord» (RTL 2007, 24, 427) muudetakse järgmiselt:
«Nõuded referentlaboratooriumile ning referentlaboratooriumina tegutsemiseks volituse andmise taotluse sisunõuded, taotlusele lisatavate dokumentide loetelu ja taotluse menetlemise kord1»;
«Määrus kehtestatakse «Toiduseaduse» § 53 lõike 7 ning «Veterinaarkorralduse seaduse» § 6 lõike 8 alusel.»;
«Määrusega kehtestatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 882/2004 ametlike kontrollide kohta, mida tehakse sööda- ja toidualaste õigusnormide ning loomatervishoidu ja loomade heaolu käsitlevate eeskirjade täitmise kontrollimise tagamiseks (ELT L 165, 30.04.2004, lk 1–141), artiklis 33 sätestatud riiklikule referentlaboratooriumile (edaspidi referentlaboratoorium) esitatavad bioohutusnõuded ning referentlaboratooriumina tegutsemiseks volituse andmise taotluse sisunõuded, taotlusele lisatavate dokumentide loetelu ja taotluse menetlemise kord.»;
« § 21. Referentlaboratooriumi bioohutusnõuded
(4) Sigade aafrika katku diagnoosimiseks peab referentlaboratoorium vastama Euroopa Komisjoniotsuses 2003/422/EÜ sigade aafrika katku diagnostika käsiraamatu heakskiitmise kohta (ELT L 143, 11.06.2003, lk 35–49) toodud bioohutusnõuetele.»;
5) määrust täiendatakse normitehnilise märkusega 1 järgmises sõnastuses:
«1 Nõukogu direktiiv 2003/85/EÜ ühenduse meetmete kohta suu- ja sõrataudi tõrjeks, millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 85/511/EMÜ ja otsused 89/531/EMÜ ja 91/665/EMÜ ning muudetakse direktiivi 92/46/EMÜ (ELT L 306, 22.11.2003, lk 1–87), muudetud direktiiviga 2006/104/EÜ (ELT L 363, 20.12.2006, lk 352–367)».
§ 2. Põllumajandusministri 9. aprilli 2003. a määrus nr 37 «Nõuded laboratooriumile, kes soovib saada volitust tegutseda referentlaboratooriumina, volituse taotlemise ja volituse andmise kord, volitamise kriteeriumid ning referentlaboratooriumi ülesanded1» (RTL 2003, 49, 727, 2003, 113, 1793) tunnistatakse kehtetuks.


PlayStation Plus tasuta mängud – Veebruar 2019 | Punktid Blog
Igal kuul pakub PlayStation kõigile PS Plus liikmetele valiku tasuta mänge. Allpool teeme ülevaate 2019. aasta veebruarikuu tasuta mängudest, mis PlayStation Plus Liikmeaja omanikele saadaval on. Iga mängu juurde toome välja ka Metacriticu hinnangud antud mängule, nii kriitikute (Metascore) kui ka kasutajate poolt.
Veebruar on ka viimane kuu, mil valikus on veel mänge PS3 ja PS Vita konsoolidele, kuna alates märtsist hakkab Sony tasuta mänge pakkuma ainult PS4 konsoolile. Seetõttu antakse PS3 ja PS Vita konsoolide omanikele ka veidi lisaaega mängude alla laadimiseks. Kui PS4 mängud vahetuvad välja juba 5. märtsil, siis PS3 ja PS Vita mängud on saadaval kuni 8. märtsini.
Teise uuendusena tõstetakse PS Plus liikmetele pakutavad pilveruumi, mis saab olema tavapärase 10GB asemel hoopis 100GB.
Uue kuu mänge on võimalik PlayStation Store’st alla laadida alates 5. veebruarist. Selle ajani on veel võimalus kasutada ära eelmise kuu pakkumisi ja tõmmata alla jaanuari mänge. Vaata valikut siit: PlayStation Plus Jaanuar
Kasutajate hinnang: 6.1/10
Kasutajate hinnang: 7.9/10
Metascore: 65 /100
Kasutajate hinnang: 7.1 /10
Metascore: 94 /100
Kasutajate hinnang: 8.8 /10
Metascore: – /100
Kasutajate hinnang: – /10
Kasutajate hinnang: 10 /10
Xbox Live Gold tasuta mängud – Veebruar 2020
PlayStation Plus tasuta mängud – Veebruar 2020
PlayStationi kümnendi parimad mängud
PS4 mängud vähema kui 20€ eest


Maa korralisel hindamisel kasutatav metoodika – Riigi Teataja
Maa korralisel hindamisel kasutatav metoodika - sisukord
2 ERISUSED SIHTOTSTARBE LIIKIDE JA KÕLVIKUTE HINDAMISEL
§ 27 Haritava maa hindamine:
§ 29 Metsamaa hindamine:
Vastu võetud 05.06.2001 nr 193
RT I 2001, 51, 302
jõustumine 11.06.2001
Määrus kehtestatakse «Maa hindamise seaduse» § 5 lõike 4 alusel.
§ 1. Määruses sätestatakse maa korralisel hindamisel kasutatavate hindamisvõtete ja -meetodite süsteem ning määratletakse hindamise erisused sihtotstarbe liikide ja kõlvikute kaupa.
§ 2. Maa korralisel hindamisel kasutatakse tehingute võrdlemise (turuväärtuse), puhastulu- või kulumeetodit, mille rakendamisel lähtutakse rahvusvaheliselt tunnustatud põhimõtetest.
§ 3. Hindaja valib meetodi vastavalt hindamise hetkel valitsevale turusituatsioonile ja kasutada olevatele algandmetele.
§ 4. Hindamisel kasutatakse otsest ja kaudset turuinformatsiooni.
§ 5. Otsese turuinformatsioonina käsitatakse maaregistri tehingute andmebaasi kantud vallas- ja kinnisasja tehingu- ja rendiinformatsiooni.
§ 6. Kaudse turuinformatsioonina käsitatakse muud maatüki väärtust mõjutavat teavet (piirkonna üldine majanduslik areng, tööpuuduse tase, kasutamata hoonete ja hooneosade osakaal, kasutamata haritava maa osakaal, piirkonna arenguperspektiivid jne).
§ 7. Ühesuguse väärtustaseme ja väärtuse moodustumise mehhanismiga (nõudluse-pakkumise vahekord, maa tulutootlikkuse võime, asustustüüp, planeeringud, valdav sihtotstarve jne) piirkonnast moodustatakse hinnatsoon.
§ 8. Hinnatsoonid määratakse kogu maale, kusjuures hinnatsoon peab paiknema ühe valla või linna territooriumil.
§ 9. Kõikides hinnatsoonides määratakse väärtused sihtotstarbe liikide või kõlvikute kaupa.
§ 10. Maa hindamisel võetakse aluseks Vabariigi Valitsuse 23. oktoobri 2008. a määruses nr 155 «Katastriüksuse sihtotstarvete liigid ja nende määramise kord» sätestatud katastriüksuse sihtotstarbe liigid.
§ 11. Hinnatsoonis paiknevate maatükkide väärtused peavad olema omavahel ja naabertsooniga loogiliselt võrreldavad ja peegeldama tegelikku turusituatsiooni.
§ 12. Hinnatsooni piirid peavad üldjuhul ühtima maatükkide piiridega. Mitmesse hinnatsooni jäävate maatükkide maksustamishinna arvutamiseks leitakse sihtotstarbe liigile või kõlvikule vastav omavalitsusüksuse või selle osa maa keskmine väärtus, mis esitatakse hindamise tulemustes.
§ 13. Kui otsesele ja kaudsele turuinformatsioonile tuginedes ei ole võimalik leida maa väärtust, siis rakendatakse parandustegureid, milleks on ühest erinevad positiivsed arvud. Parandustegurid iseloomustavad sihtotstarbe liigist, metsakasvukohatüübist ja metsa boniteedist tulenevat erisust väärtustasemes.
§ 14. Hindamisel rakendatakse ainult §-des 29 ja 34 sätestatud parandustegureid, kusjuures neid tuleb rakendada hindamise käigus ja parandustegurist tulenev erisus väärtustasemes peab kajastuma hindamise tulemustes.
§ 15. Hinnatsooni sees ei või sama sihtotstarbe liigi või kõlvikuga ja samadel alustel hinnatud maa väärtus oluliselt erineda hinnatsooni väärtusest. Kui tsooni kuulub katastriüksus, mille pinnaühiku väärtus erineb tsoonihinnast üle 20 protsendi, moodustatakse uus tsoon või leitakse katastriüksusele selle iseärasusi arvesse võttev väärtus.
§ 16. Hinnatsooni väärtus määratakse 1 krooni täpsusega maatüki ruutmeetri või krundi ehitusõiguse ruutmeetri kohta, maatulundusmaa kõlvikute, välja arvatud õuemaa, osas aga 100 krooni täpsusega hektari kohta.
§ 17. Hindamisel lähtutakse maakatastris registreeritud katastriüksuse sihtotstarbe liigist ja kõlvikust.
§ 18. Kui maatükk ei ole maakatastris registreeritud, võetakse hindamisel aluseks linna- või vallavalitsuse andmed tegeliku maakasutuse kohta.
§ 19. Kui tegemist on sihtotstarbe liigi või kõlvikuga, mille osas turuinformatsioon puudub, võib hindamisel kasutada eeldatavale alternatiivsele kasutusele vastavat samas piirkonnas (hinnatsoonis) oleva maa väärtust.
§ 20. Piirkondades, kus sihtotstarbe liigi osas on välja kujunenud ja eristatavad standardkrundid, määratakse need hindamise käigus. Standardkrunt on turupiirkonnas enim esineva suurusega krunt.
§ 21. Standardkrundi väärtus on aluseks tsoneerimisel ja eri tsoonide omavahelisel võrdlemisel.
§ 22. Standardkrundile ja standardkrundi suurust ületava(te)le maatüki osa(de)le leitakse väärtus (kroonides maatüki või ehitusõiguse ruutmeetri kohta) hindamise käigus ning maatüki eri osadele kohaldatavad väärtused esitatakse maa väärtuste loetelus hinnatsoonide ja sihtotstarvete või kõlvikute kaupa.
§ 23. Ühe omavalitsusüksuse piires määratakse ühele sihtotstarbe liigile üldjuhul üks standardkrunt.
§ 24. Hindamisel võetakse arvesse ka need maa väärtust tõstvad tegurid, mis ei ole seotud sihtotstarbelise kasutusega, kui nimetatud tegurid mõjutavad väärtust üle 20 protsendi.
§ 25. Paragrahvis 24 nimetatud põhimõtet rakendatakse ehituslikku või puhkeotstarbelist potentsiaali omava maatulundusmaa hindamisel eeldusel, et väärtuse tõus kajastub kasutatavas turuinformatsioonis.
2. peatükk ERISUSED SIHTOTSTARBE LIIKIDE JA KÕLVIKUTE HINDAMISEL
§ 26. Kõlvik on ühetaolise majandusliku sihtotstarbe ja/või loodusliku seisundiga katastriüksuse osa, mida ei piiritleta piirimärkidega vastavalt «Maakatastriseaduse» (RT I 1994, 74, 1324; 2001, 9, 41) § 2 punktile 11.
§ 27. Haritava maa hindamine:
1) haritava maa hulka arvatakse põllumaa, puuviljaaia ja puukooli maa ning püsirohumaa (turvasmuldadel paiknev haritav maa);
2) olemasolevate maa viljakuse andmete alusel piiritletakse haritava maa viljakustsoonid, kus maa viljakust iseloomustatakse boniteedi abil. Eelmise korralise hindamise käigus moodustatud viljakustsoone võib ühendada eeldusel, et erinevus boniteedis on alla 5 hindepunkti;
3) väärtuse leidmiseks seotakse viljakustsoonile vastavad boniteediandmed tehinguandmetega.
§ 28. Loodusliku rohumaa ja muu maa hindamisel leitakse väärtus turuinformatsiooni alusel, arvestades haritava maaga võrreldes madalamat tulutootlikkuse võimet (iseloomulik looduslikule rohumaale) või selle otsest puudumist (iseloomulik muule maale).
§ 29. Metsamaa hindamine:
1) metsamaa (baas)väärtus (kr/ha) määratakse tehinguinformatsiooni või turuinformatsioonil põhineva metsamaalt saadava puhastulu alusel;
2) metsakasvukohatüübile vastava potentsiaalse tulutootlikkuse arvessevõtmiseks rakendatakse järgmisi parandustegureid:
lubikaloo
leesikaloo, sinika, madalsoo, savine ja liivane puiste
sambliku ja tarna
osja ja turbane puiste
kastikuloo ja karusambla
karusambla-mustika, lodu ja saviliivane puiste
tarna-angervaksa
kõdusoo-pohla
mustika, angervaksa ja sõnajala
jänesekapsa-pohla
jänesekapsa-mustika
jänesekapsa-naadi
3) metsakasvukohatüübi piires rakendatakse viljakuse erisuste arvessevõtmiseks metsa boniteediklassist tulenevaid parandustegureid vahemikus 0,7–1,4;
4) leitakse punktides 2 ja 3 esitatud parandustegurite korrutamise teel metsamaa suhteline väärtus;
5) leitakse maatükkide väärtused (kr/ha) punktis 1 nimetatud (baas)väärtuse ja punktis 4 nimetatud suhtelise väärtuse korrutamise teel;
6) leitakse punktis 5 saadud andmete põhjal omavalitsusüksuse metsamaa keskmine väärtus.
§ 30. Tsoonides, kus puudub võimalus standardkrundi leidmiseks, loetakse elamumaa ja maatulundusmaa õuemaa suuruseks 1000 m 2.
§ 31. Kuni 1000 m2 suurune elamumaa ja maatulundusmaa loetakse kogu ulatuses vastavalt elamumaaks ja maatulundusmaa õuemaaks, seda ületava pinna hindamisel lähtutakse tsooni valdava sihtotstarbe liigi või kõlviku väärtusest.
§ 32. Kuni 10 000 m2 suurune tootmismaa loetakse kogu ulatuses tootmismaaks, seda ületava pinna hindamisel lähtutakse tsooni valdava sihtotstarbe liigi või kõlviku väärtusest.
§ 33. Tsooni valdava sihtotstarbe liigi väärtus koos selgitustega selle leidmise ja rakendamise kohta esitatakse iga tsooni kohta seletuskirjas.
§ 34. Kui turuinformatsioonile tuginedes ei ole võimalik määrata sotsiaalmaa, veekogude maa, transpordimaa, jäätmehoidlamaa, riigikaitsemaa, kaitsealuse maa ja sihtotstarbeta maa väärtust, kasutatakse hindamise alusena piirkonna (näiteks tsooni) valdavale sihtotstarbe liigile või kõlvikule vastavat keskmist väärtust, mida korrigeeritakse parandusteguriga 0,2.
§ 35. Kui maa saadud väärtus on madalam kui hinnatsoonis paikneva muu maa väärtus, kasutatakse maa hindamise alusena vastava hinnatsooni muu maa väärtust.
§ 36. Riigikaitse- ja kaitsealuse maa hindamisel kasutatakse hindamise alusena omavalitsusüksuse keskmist metsamaa väärtust.
§ 37. Mäetööstusmaa hindamisel on turuinformatsiooni puudumisel aluseks hinnatsooni valdav sihtotstarbe liik või kõlvik. Andmed hinnatsooni valdava sihtotstarbe liigi või kõlviku kohta esitatakse hindamise tulemustes.


Tulumaksuseaduse ja sotsiaalmaksuseaduse muutmise seadus – Riigi Teataja
Vastu võetud 24.10.2001
Vabariigi Presidendi 13. novembri 2001. a otsusega nr 25
Tulumaksuseaduses (RT I 1999, 101, 903; 2001, 11, 49; 16, 69; 50, 283; 59, 359; 79, 480) tehakse järgmised muudatused ja täiendused:
« (3) Paragrahvides 49–52 sätestatud tulumaksuga maksustatakse residendist juriidilise isiku poolt tehtud kingitused, annetused ja vastuvõtukulud, jaotatud kasum, ettevõtlusega mitteseotud kulud ja väljamaksed.»;
2) paragrahvi 10 lõike 2 preambulis asendatakse sõnad «on saadud:» sõnadega «moodustab tulu:»;
3) paragrahvi 13 lõike 3 punktid 5 ja 6 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
« 5) seoses tööõnnetusega või kutsehaigusega makstavaid hüvitisi, mis ei ületa kalendrikuus ühte rahvapensioni määra isiku kohta;
6) laevade ja tsiviillennunduse lennukite meeskondadele, laevapere liikmetele ja tsiviilõhusõiduki meeskonnaliikmetele antava tasuta kollektiivtoitlustamise ratsiooni maksumust reisidel viibimise ajal, mis ei ületa 90 krooni isiku kohta päevas;»;
4) paragrahvi 14 lõige 5 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (5) Äriregistrisse kantud või elukohajärgses Maksuameti kohalikus asutuses registreeritud füüsilisest isikust ettevõtja võib teha oma ettevõtlustulust 6. peatükis lubatud mahaarvamisi.»;
5) paragrahvi 14 täiendatakse lõikega 6 järgmises sõnastuses:
« (6) Äriregistrisse kantud või elukohajärgses Maksuameti kohalikus asutuses registreeritud füüsilisest isikust ettevõtja kohta käesolevas seaduses sisalduvad sätted laienevad ka notarile ja kohtutäiturile.»;
6) paragrahvi 15 lõiget 4 täiendatakse punktiga 9 järgmises sõnastuses:
« 9) tulu osaluse (aktsiad, osad, osamaks, sissemakse) vahetamisest äriühingute või mittetulundusühistute ühinemise, jagunemise või ümberkujundamise käigus.»;
7) paragrahvi 18 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (2) Dividend on väljamakse, mida tehakse juriidilise isiku pädeva organi otsuse alusel puhaskasumist või eelmiste majandusaastate jaotamata kasumist ning mille aluseks on dividendi saaja osalus juriidilises isikus (aktsiate või osade omamine, täis- või usaldusühingu osanikuks või tulundusühistu liikmeks olemine või muud osaluse vormid vastavalt äriühingu asukohamaa seadustele).»;
8) paragrahvi 19 lõike 3 punkt 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 3) seaduse alusel või riigieelarvest makstavaid stipendiume ning seaduse alusel makstavaid toetusi, välja arvatud neid stipendiume ja toetusi, mida makstakse seoses ettevõtlusega, töö- või teenistussuhtega, samuti seoses juriidilise isiku juhtimis- või kontrollorgani liikmeks olekuga;»;
9) paragrahvi 19 lõiget 3 täiendatakse punktiga 9 järgmises sõnastuses:
« 9) seaduse alusel makstavat ajateenija toetust, seoses ettevõtlusega seaduse alusel antavaid mitterahalisi toetusi, samuti töötu riiklikku abiraha.»;
10) paragrahvi 20 lõige 42 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (42) Kui käesoleva paragrahvi lõikes 41 nimetatud isik on riikliku pensionikindlustuse seaduses sätestatud vanaduspensioni eas, maksustatakse tulumaksuga väljamaksed, mida isik saab Eesti riigi poolt seaduse ja kogumispensionide seaduse alusel, välja arvatud täiendav kogumispension, kokku osas, mis ületab §-s 23 sätestatud kolmekordset maksuvaba tulu määra.»;
11) paragrahvi 20 lõige 6 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (6) Lõigetes 1–4, 41, 42 ning §-s 21 nimetamata kindlustussummasid ja -hüvitisi ning elukindlustuslepingu lõpetamisel makstavat tagasiostuväärtust, samuti lõikes 3 nimetatud lepingu alusel väljamakstud surmajuhtumi kindlustuse hüvitisi ei maksustata tulumaksuga.»;
12) paragrahvi 25 lõige 1 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Residendist füüsilisel isikul on õigus maksustamisperioodi tulust maha arvata endale, oma abikaasale, vanematele või lastele eluasemeks elamu või korteri soetamiseks võetud laenu või kapitalirendi (liisingu) intressid, mis on maksustamisperioodil tasutud residendist krediidi- või finantseerimisasutusele või mitteresidendist krediidiasutuse Eesti äriregistrisse kantud filiaalile.»;
13) paragrahvi 27 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Residendist füüsilisel isikul on õigus maksustamisperioodi tulust maha arvata § 11 lõikes 1 nimetatud nimekirja kantud või § 11 lõikes 2 nimetatud isikule või riigi või kohaliku omavalitsusüksuse teadus-, kultuuri-, spordi-, haridus- või sotsiaalhoolekandeasutusele, kaitseala valitsejale või avalik-õiguslikule ülikoolile maksustamisperioodil tehtud dokumentaalselt tõendatud kingitused ja annetused, välja arvatud kingituse ja annetusena osutatud teenused.»;
14) paragrahvi 27 täiendatakse lõikega 4 järgmises sõnastuses:
« (4) Lõikes 1 nimetatud kingitused ja annetused võivad olla tehtud rahalises või mitterahalises vormis. Mitterahalise kingituse või annetuse maksumuseks on vara turuhind, kusjuures vara soodushinnaga müügi korral on kingituse või annetuse maksumuseks vara turuhinna ja müügihinna vahe.»;
15) seaduse 4. peatükki täiendatakse §-ga 282 järgmises sõnastuses:
« § 282. Tulust tehtavate mahaarvamiste piirang
Käesoleva seaduse §-des 25–27 sätestatud mahaarvamisi võib maksustamisperioodil teha kokku kuni 100 000 krooni maksumaksja kohta, kuid mitte rohkem kui 50% ulatuses maksumaksja sama maksustamisperioodi tulust, millest on tehtud ettevõtlusega seotud mahaarvamised.»;
16) paragrahvi 29 lõike 6 punktist 4 jäetakse välja sõnad «või litsentsitasu maksjaks»;
17) paragrahvi 29 lõike 6 punkt 5 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 5) paragrahvi 16 lõikes 3 nimetatud tööstuslikku, kaubanduslikku või teadusalast sisseseadet või oskusteavet kasutatakse Eestis.»;
18) paragrahvi 29 lõige 8 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (8) Tulumaksuga maksustatakse mitteresidendi poolt residendist äriühingult saadud dividendid (§ 18 lõige 2) ja muud kasumieraldised. Kui mitteresidendist juriidilisele isikule, välja arvatud madala maksumääraga territooriumil (§ 10) asuvale juriidilisele isikule, kuulub dividendi väljakuulutamise või väljamaksmise ajal vähemalt 25% dividende maksva residendist äriühingu aktsia- või osakapitalist või häältest, saadud dividende tulumaksuga ei maksustata.»;
19) paragrahvi 36 lõige 7 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (7) Äriregistrisse kantud või elukohajärgses Maksuameti kohalikus asutuses registreeritud füüsilisest isikust ettevõtja võib residendist krediidiasutuses või mitteresidendist krediidiasutuse Eesti äriregistrisse kantud filiaalis avada erikonto, millel oleva summa kasv maksustamisperioodil arvatakse maha sama perioodi ettevõtlustulust ja kahanemine maksustamisperioodil liidetakse sama perioodi ettevõtlustulule, kui on täidetud kõik alljärgnevad tingimused:
3) erikontol oleva summa kasv maksustamisperioodil ei ületa maksumaksja sama maksustamisperioodi ettevõtlustulu ja seoses ettevõtlusega seaduse alusel saadud toetuste summat, millest on tehtud §-s 32 lubatud ettevõtlusega seotud mahaarvamised.»;
20) paragrahvi 36 täiendatakse lõikega 8 järgmises sõnastuses:
« (8) Krediidiasutuse poolt makstud intressid raha hoiustamise eest lõikes 7 nimetatud erikontol loetakse kontoomaniku ettevõtlustuluks. Ettevõtluse lõpetamisel lisatakse erikontol olev summa ettevõtlustulule.»;
21) paragrahvi 38 täiendatakse lõikega 6 järgmises sõnastuses:
« (6) Erineva hinnaga ja erineval ajal soetatud samanimeliste väärtpaberite soetamismaksumuse arvestamisel tuleb järjepidevalt lähtuda ühest alljärgnevatest meetoditest:
2) kaalutud keskmise meetod – ühe võõrandatud väärtpaberi soetamismaksumus leitakse võõrandamise hetkeks olemasolevate samanimeliste väärtpaberite soetamismaksumuse summa jagamisel nende arvuga.»;
22) paragrahvi 40 lõiget 2 täiendatakse tekstiga järgmises sõnastuses:
«Tulumaksu ei peeta kinni järgmistelt väljamaksetelt:
3) äriregistrisse kantud või Maksuameti kohalikus asutuses registreeritud füüsilisest isikust ettevõtjale tehtud väljamaksetelt, kui väljamakse on saaja ettevõtlustuluks või seotud vara soetamisega füüsilisest isikust ettevõtjalt, sealhulgas kapitalirendi tingimustel.»;
23) paragrahvi 40 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (3) Füüsilisest isikust tööandja (välja arvatud füüsilisest isikust ettevõtja) ning Eestis tööandjana tegutsev mitteresident, kellel ei ole Eestis püsivat tegevuskohta (§ 7), on kohustatud pidama tulumaksu kinni ainult § 41 punktides 1 ja 2 nimetatud väljamaksetelt.»;
24) paragrahvi 41 punkt 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 3) füüsilisele isikule tööettevõtu-, käsundus- või muu võlaõigusliku lepingu alusel makstud töö- või teenustasult, sealhulgas spordiseaduse § 13 lõikes 2 sätestatud lepingu alusel tehtud väljamakselt;»;
25) paragrahvi 41 punktid 7 ja 10 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
« 7) mitteresidendile või residendist füüsilisele isikule makstavalt üüri- või renditasult või tasult asja piiratud asjaõigusega koormamise eest (§ 16 lõige 1, § 29 lõike 6 punktid 1–3) ning residendist füüsilisele isikule makstud litsentsitasult (§ 16 lõiked 2 ja 3);»;
« 10) mitteresidendile Eestis osutatud teenuste eest makstavalt tasult (§ 29 lõige 3);»;
26) paragrahvi 46 lõike 1 esimene lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«Maksuameti kohalik asutus arvutab juurdemaksmisele kuuluva maksusumma (juurdemakse) ning saadab maksumaksjale sellekohase kirjaliku maksuteate.»;
27) paragrahvi 46 lõike 2 esimene lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«Maksustamisperioodi tulumaksu kogusummast arvatakse maha tulumaks, mis on maksustamisperioodi jooksul kas kinni peetud või makstud §-de 41 ja 47 alusel.»;
28) paragrahvi 46 lõige 6 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (6) Füüsilise isiku poolt enammakstud maksusumma tagastab Maksuamet maksudeklaratsioonil näidatud pangakontole, välja arvatud maksukorralduse seaduses ettenähtud juhtudel. Enammakstud maksusumma tuleb tagastada hiljemalt lõikes 3 sätestatud tähtpäevaks, lõikes 4 nimetatud maksumaksja puhul aga lõikes 4 nimetatud tähtpäevaks.»;
29) paragrahvi 48 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (3) Töötajaks lõike 1 tähenduses on töölepingu alusel töötav isik, avalik teenistuja (§ 13 lõige 1), juhtimis- või kontrollorgani liige (§ 9), samuti füüsiline isik, kes müüb tööandjale kaupu pikema aja jooksul kui kuus kuud. Töötajaks lõike 1 tähenduses loetakse ka tööettevõtu-, käsundus- või muu võlaõigusliku lepingu alusel töötavat või teenust osutavat füüsilist isikut.»;
30) paragrahvi 48 lõike 4 preambulist jäetakse välja sõnad «või kingitus»;
31) paragrahvi 49 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (2) Residendist juriidiline isik maksab tulumaksu lõike 3 punktides 1 ja 3 nimetamata residendist juriidilistele isikutele tehtud kingitustelt ja annetustelt.»;
32) paragrahvi 49 lõike 3 punkt 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 1) paragrahvi 11 lõikes 1 nimetatud nimekirja kantud või § 11 lõikes 2 nimetatud isikule, samuti riigi või kohaliku omavalitsusüksuse teadus-, kultuuri-, spordi-, haridus- või sotsiaalhoolekandeasutusele või kaitseala valitsejale tehtud kingitustelt ja annetustelt;»;
33) paragrahvi 49 täiendatakse lõikega 41 järgmises sõnastuses:
« (41) Kui residendist juriidiline isik ei ole lõike 3 punktis 2 nimetatud väljamaksete tegemise kuul kohustatud maksma sotsiaalmaksu, siis maksustatakse tulumaksuga kalendrikuu jooksul tehtud lõike 3 punktis 2 nimetatud väljamaksete kogusumma, mis ületab 500 krooni.»;
34) paragrahvi 50 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Residendist äriühing (sealhulgas ka täis- ja usaldusühing) maksab tulumaksu dividendina (§ 18 lõige 2) või muu kasumieraldisena jaotatud kasumilt.»;
35) paragrahvi 53 lõige 4 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (4) Paragrahvi 50 alusel maksustatakse tulumaksuga:
3) püsiva tegevuskoha kaudu või püsiva tegevuskoha arvel kolmandale isikule tehtavad väljamaksed nende väljamaksete eest kaupa või teenust vastu saamata.»;
36) paragrahvi 54 lõige 5 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (5) Kui residendist äriühing on saanud dividende mitteresidendist äriühingult, võib dividendide saaja § 50 lõike 1 alusel tasumisele kuuluvast tulumaksust maha arvata välismaal dividendidelt kinnipeetud tulumaksu. Kui dividende saanud residendist äriühingule kuulus dividendide väljamaksmise ajal vähemalt 20% dividende maksnud mitteresidendist äriühingu aktsiatest, osadest või häältest, võib dividendide saaja § 50 lõike 1 alusel tasumisele kuuluvast tulumaksust maha arvata lisaks dividendidelt kinnipeetud tulumaksule ka dividendide aluseks olevalt kasumiosalt välismaal tasutud tulumaksu. Käesoleva lõike alusel § 50 lõike 1 alusel tasumisele kuuluvast tulumaksust maha arvatava tulumaksu summa ei tohi ületada 26/74 mitteresidendi poolt makstud dividendide summast. Maha võib arvata ainult selle osa välisriigi tulumaksust, mille tasumine oli vastava riigi seaduse või välislepingu alusel kohustuslik. Igas riigis tasutud tulumaksu kohta peetakse eraldi arvestust.»;
37) paragrahvi 54 täiendatakse lõikega 51 järgmises sõnastuses:
« (51) Kui residendist äriühing või mitteresidendi Eestis registreeritud püsiv tegevuskoht on saanud dividende residendist äriühingult ning dividendide saajale kuulus dividendide maksmise ajal vähemalt 20% dividendide maksja aktsiatest, osadest või häältest, võib dividendide saaja § 50 lõike 1 või § 53 lõike 4 alusel tasumisele kuuluvast tulumaksust maha arvata summa, mis võrdub 26/74-ga residendist äriühingult saadud dividendidest.»;
38) paragrahvi 56 lõiked 21 ja 3 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
« (21) Residendist äriühing on kohustatud § 50 lõikes 1 nimetatud dividendide ja muude kasumieraldiste suuruse ning saajate kohta esitama deklaratsiooni oma asukohajärgsele Maksuameti kohalikule asutusele. Deklaratsiooni vorm ja täitmise kord kehtestatakse rahandusministri määrusega.
(3) Lõikes 2 sätestatud teade ja lõikes 21 sätestatud deklaratsioon tuleb esitada väljamakse või kasumieraldise tegemise kuule järgneva kalendrikuu 10. kuupäevaks.»;
39) seaduse 11. peatükki täiendatakse §-ga 571 järgmises sõnastuses:
« § 571. Maksusoodustustega seonduv informatsioonikohustus
(1) Residendist krediidi- või finantseerimisasutus ja mitteresidendist krediidiasutuse Eesti äriregistrisse kantud filiaal on kohustatud Maksuameti kohalikule asutusele esitama deklaratsiooni kalendriaastal füüsiliste isikute poolt tasutud §-s 25 nimetatud eluasemelaenu intresside kohta.
(3) Paragrahvi 11 lõikes 1 nimetatud nimekirja kantud ja lõikes 2 nimetatud isik, avalik-õiguslik ülikool ning mittetulundusühingute ja sihtasutuste registrisse kantud ametiühing, ametiühingute liit ja ametiühingute keskliit on kohustatud Maksuameti kohalikule asutusele esitama deklaratsiooni kalendriaastal saadud kingituste ja annetuste ning nende kasutamise kohta.
(6) Lõigetes 1–5 nimetatud deklaratsioon esitatakse kalendriaastale järgneva aasta 1. märtsiks. Deklaratsiooni vorm ja esitamise kord kehtestatakse rahandusministri määrusega.»;
40) paragrahvi 60 lõiked 3–5 ja 7 tunnistatakse kehtetuks;
41) paragrahvi 60 lõige 6 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (6) Äriühing, kellele on enne 2003. aasta 1. jaanuari teise residendist äriühingu poolt üle kantud lõigetes 1 ja 2 sätestatud tulumaksu mahaarvamise õigust, võib lisaks lõikes 2 nimetatud tulumaksule § 50 lõike 1 alusel tasumisele kuuluvast tulumaksust maha arvata ka ülekantud tulumaksu, kuid kokku mitte rohkem kui maksustamisperioodil § 50 lõike 1 alusel tasumisele kuuluv tulumaksu summa. Mahaarvamise tulemusena tekkinud ülekantud tulumaksu jääki võib maha arvata järgnevatel maksustamisperioodidel § 50 lõike 1 alusel tasumisele kuuluvast tulumaksust.»;
42) paragrahvi 61 täiendatakse lõikega 8 järgmises sõnastuses:
« (8) Paragrahvi 54 lõiget 51 ei kohaldata dividendidele, mis on residendist äriühingule või mitteresidendi Eestis registreeritud püsivale tegevuskohale makstud enne 2003. aasta 1. jaanuari.»
Sotsiaalmaksuseaduses (RT I 2000, 102, 675; 2001, 50, 285; 59, 359; 79, 480) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 2 lõike 4 punkt 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 2) töötaja või teenistuja puhul, kellele on töö- ja puhkeaja seaduse (RT I 2001, 17, 78) § 5 lõike 1 alusel kehtestatud lühendatud tööaeg sellel kuul.»;
2) paragrahvi 3 punkt 5 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 5) puhkuseseaduse (RT I 2001, 42, 233) §-s 26, töö- ja puhkeaja seaduse §-des 18 ja 23 ning palgaseaduse (RT I 1994, 11, 154; 1995, 12, 120; 1999, 29, 397; 2000, 10, 59; 40, 248; 2001, 42, 233; 50, 287) §-s 24 sätestatud täiendavate puhkusepäevade ja lapse toitmise vaheaegade eest makstavat palgahüvitist;»;
3) paragrahvi 3 punkt 6 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 6) laevade ja tsiviillennunduse lennukite meeskondadele, laevapere liikmetele ja tsiviilõhusõiduki meeskonnaliikmetele antava tasuta kollektiivtoitlustamise ratsiooni maksumust reisidel viibimise ajal, mis ei ületa 90 krooni isiku kohta päevas;»;
4) paragrahvi 9 lõike 3 punkt 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 2) tasuma käesoleva paragrahvi lõike 6 punktis 1 nimetatud juurdemaksmisele kuuluva maksusumma 1. oktoobriks Maksuameti pangakontole.»;
« (6) Maksuamet on kohustatud:
1) arvutama füüsilise isiku tuludeklaratsiooni ning maksumaksjate ja maksu kinnipidajate registri andmete alusel juurdemaksmisele kuuluva maksusumma ning väljastama füüsilisest isikust ettevõtjale maksuteate juurdemaksmisele kuuluva maksusumma kohta vähemalt 30 päeva enne maksu tasumise tähtpäeva;
2) tagastama enammakstud sotsiaalmaksu summa maksustamisperioodile järgneva aasta 1. oktoobriks füüsilisest isikust ettevõtja poolt maksudeklaratsioonil näidatud pangakontole, välja arvatud maksukorralduse seaduses ettenähtud juhtudel.»
(2) Seaduse § 1 punktid 34–37 ja 40–42 jõustuvad 2003. aasta 1. jaanuaril.
(3) Seaduse § 2 punkt 4 jõustub tagasiulatuvalt 2001. aasta 1. jaanuarist.


Kanakulli püsielupaikade kaitse alla võtmine ja kaitse-eeskiri – Riigi Teataja
Kanakulli püsielupaikade kaitse alla võtmine ja kaitse-eeskiri
Kanakulli püsielupaikade kaitse alla võtmine ja kaitse-eeskiri - sisukord
§ 1 Kaitse alla võtmise eesmärk
§ 2 Kanakulli püsielupaikade kaitse alla võtmine
§ 3 Püsielupaiga valitseja
§ 4 Kaitsekord
RT I, 09.06.2017, 13
Kanakulli püsielupaikade kaitse alla võtmine ja kaitse-eeskiri1
Vastu võetud 13.12.2006 nr 73
RTL 2006, 89, 1656
jõustumine 23.12.2006
21.01.2009 RTL 2009, 11, 131 01.02.2009
26.03.2010 RTL 2010, 18, 316 12.04.2010
10.09.2015 RT I, 15.09.2015, 15 25.09.2015
19.04.2017 RT I, 26.04.2017, 1 06.05.2017
29.05.2017 RT I, 09.06.2017, 3 19.06.2017
Määrus kehtestatakse «Looduskaitseseaduse» § 10 lõike 2 alusel.
§ 1. Kaitse alla võtmise eesmärk
Määrusega võetakse kaitse alla Vabariigi Valitsuse 20. mai 2004. a määruse nr 195 «I ja II kaitsekategooriana kaitse alla võetavate liikide loetelu» § 8 lõike 2 punkti 15 kohaselt II kaitsekategooriasse kuuluva liigi kanakulli (Accipiter gentilis) väljaspool kaitsealasid asuvad elupaigad, mida tuleb kaitsta liigi soodsa seisundi tagamiseks.
§ 2. Kanakulli püsielupaikade kaitse alla võtmine
(1) Harju maakonnas võetakse kaitse alla järgmised kanakulli püsielupaigad:
1) Vääna, Harku vallas Vahi külas;
2) Vatsla, Saue vallas Vatsla külas ja Harku vallas Sõrve külas;
3) Tugamanni, Harku vallas Liikva ja Vahi külas;
4) Kobru, Padise vallas Kobru külas.
[RT I, 15.09.2015, 15 - jõust. 25.09.2015]
(11) Hiiu maakonnas võetakse kaitse alla Ristna kanakulli püsielupaik Hiiu vallas Kalana külas.
(2) Jõgeva maakonnas võetakse kaitse alla järgmised kanakulli püsielupaigad:
1) Kaave, Puurmani vallas Tammiku külas;
2) Viruvere, Jõgeva vallas Viruvere ja Vaimastvere külas.
(3) Järva maakonnas võetakse kaitse alla Karjaküla kanakulli püsielupaik Türi vallas Karjaküla külas.
(4) Lääne maakonnas võetakse kaitse alla järgmised kanakulli püsielupaigad:
1) Hullo, Vormsi vallas Hullo külas;
2) Kiili, Hanila vallas Kuke külas;
3) Kunila, Lihula vallas Kunila külas;
4) Kuusemaa, Martna vallas Jõesse külas.
(5) Lääne-Viru maakonnas võetakse kaitse alla järgmised kanakulli püsielupaigad:
1) Toolse, Vihula vallas Toolse külas;
2) Hirla, Avanduse vallas Hirla külas.
(6) Pärnu maakonnas võetakse kaitse alla järgmised kanakulli püsielupaigad:
1) Sahamaa, Halinga vallas Roodi külas;
2) Pitsalu, Halinga vallas Pitsalu külas;
3) Uruste, Audru vallas Kihlepa külas;
4) Lennuvälja, Sauga vallas Eametsa külas;
5) [kehtetu - RT I, 26.04.2017, 1 - jõust. 06.05.2017]
6) Kutja, Saarde vallas Sigaste külas;
7) Puujala, Saarde vallas Lodja külas;
8) Tali, Saarde vallas Tali külas;
9) Surjupera, Surju vallas Lähkma külas;
10) Vardja, Saarde vallas Kanaküla külas.
(7) Põlva maakonnas võetakse kaitse alla järgmised kanakulli püsielupaigad:
1) Varesmäe, Mikitamäe vallas Varesmäe külas;
2) Koolma, Veriora vallas Jõeveere külas;
3) Naruski, Põlva vallas Naruski külas;
4) Lauga, Laheda vallas Vana-Koiola külas;
5) Paabo, Kanepi vallas Rebaste külas;
6) Kooraste 1, Kanepi vallas Kooraste külas;
7) Kooraste 2, Kanepi vallas Kooraste külas;
8) Kivijärve, Põlva vallas Uibujärve külas;
9) Krootuse, Kõlleste vallas Krootuse ja Tuulemäe külas.
(71) Rapla maakonnas võetakse kaitse alla Nurtu-Nõlva kanakulli püsielupaik Märjamaa vallas Nurtu-Nõlva külas.
(8) Saare maakonnas võetakse kaitse alla järgmised kanakulli püsielupaigad:
1) Kodaramäe, Mustjala vallas Võhma külas;
2) [kehtetu - RT I, 09.06.2017, 3 - jõust. 19.06.2017]
3) Rannaküla, Orissaare vallas Rannakülas;
4) Metsküla, Leisi vallas Metsküla ja Peederga külas.
(9) Tartu maakonnas võetakse kaitse alla järgmised kanakulli püsielupaigad:
1) Ringtee, Laeva vallas Valmaotsa külas;
2) Karussaare, Tartu vallas Metsanuka külas;
3) Tüki, Tähtvere vallas Tüki külas;
4) Meeri, Nõo vallas Meeri külas;
5) Külaaseme, Konguta vallas Külaaseme külas;
6) Kaagvere, Mäksa vallas Kaagvere külas;
7) Haavametsa, Meeksi vallas Haavametsa külas;
8) Keeri, Nõo vallas Keeri külas.
(10) Valga maakonnas võetakse kaitse alla järgmised kanakulli püsielupaigad:
1) Purtsi, Puka vallas Purtsi külas;
2) Palu, Palupera vallas Hellenurme külas;
3) Restu, Sangaste vallas Restu külas;
4) Konnopera, Tõlliste vallas Korijärve külas;
5) Kähu, Helme vallas Kähu külas.
(11) Viljandi maakonnas võetakse kaitse alla järgmised kanakulli püsielupaigad:
1) Lehtsaare, Suure-Jaani vallas Karjasoo külas;
2) Soosaare, Kolga-Jaani vallas Taganurga külas;
3) Poka, Kolga-Jaani vallas Kaavere külas;
4) Päidre, Pärsti vallas Vardi külas;
5) Vilimeeste, Tarvastu vallas Vilimeeste külas;
6) Veisjärve, Karksi vallas Sudiste külas.
(12) Võru maakonnas võetakse kaitse alla järgmised kanakulli püsielupaigad:
1) Antsioja, Antsla vallas Antsioja külas;
2) Nursi, Rõuge vallas Nursi külas;
3) Konnamets, Võru vallas Võrumõisa külas;
4) Kuningakopli, Vastseliina vallas Paloveere külas.
(13) Püsielupaikade ja nende vööndite piirid on kantud kaartidele, mis on esitatud määruse lisas.
§ 3. Püsielupaiga valitseja
«Looduskaitseseaduse» § 21 lõike 1 kohaselt on püsielupaiga valitsejaks Keskkonnaamet.
[RTL 2009, 11, 131 - jõust. 01.02.2009]
§ 4. Kaitsekord
(1) Kanakulli püsielupaikade maa-ala jaguneb vastavalt kaitsekorra eripärale ja majandustegevuse piiramise astmele sihtkaitsevööndiks ja piiranguvööndiks.
(2) Püsielupaigas kehtib «Looduskaitseseaduses» sätestatud kaitsekord selle määruse erisustega.
(3) Püsielupaigas on lubatud inimeste viibimine, jahipidamine, marjade ja seente korjamine.
(4) Püsielupaika jäävatel teedel ja radadel on lubatud sõidukiga sõitmine.
(5) Püsielupaiga valitseja nõusolekul on sihtkaitsevööndis 1. septembrist 28. veebruarini lubatud:
1) maaparandussüsteemide hoiutööd;
2) olemasolevate ehitiste hooldustööd;
3) koosluse kujundamine vastavalt kaitse eesmärgile ning kanakulli elutingimuste säilitamiseks ja parandamiseks vajalikud tegevused, sealhulgas alusmetsa, järelkasvu ja puistu teise rinde harvendamine.
(6) Püsielupaiga piiranguvööndis on lubatud uuendus- ja hooldusraie 1. septembrist 28. veebruarini, kusjuures raielangi suuruse ja kuju osas tuleb arvestada järgmiste piirangutega:
1) lageraie korral ei tohi langi suurus ületada 0,5 ha ning laius 30 meetrit;
2) turberaie korral ei tohi langi suurus ületada 1 ha;
3) [kehtetu - RT I, 15.09.2015, 15 - jõust. 25.09.2015]
4) hooldusraiejärgselt peab metsa täius olema vähemalt 0,6.
(7) Piiranguvööndis tuleb raiete tegemisel arvestada, et üle 60 aasta vanuse metsa osakaal ei tohi jääda väiksemaks kui 50%.
(8) Piiranguvööndis on keelatud puidu kokku- ja väljavedu külmumata pinnaselt. Püsielupaiga valitseja võib lubada puidu kokku- ja väljavedu külmumata pinnaselt 1. septembrist 28. veebruarini juhul, kui pinnas seda võimaldab.
[Kehtetu - RT I, 15.09.2015, 15 - jõust. 25.09.2015]
2 Looduskaitseseaduse § 53 lõike 2 alusel ei avaldata Riigi Teatajas püsielupaikade kaarte, nendega saab tutvuda Keskkonnaministeeriumis, Keskkonnaametis või keskkonnaregistris.


Soodustingimustel vanaduspensione ja väljateenitud aastate pensione käsitlevate õigusaktide osalise muutmise seadus – Riigi Teataja
Soodustingimustel vanaduspensione ja väljateenitud aastate pensione käsitlevate õigusaktide osalise muutmise seadus
RT I 1994, 51, 856
(õ) 26.11.2008 22:25
otsusega nr. 376
§ 1. Soodustingimustel vanaduspensionide seaduse (RT 1992, 21, 292; RT I 1993, 40, 596; 1994, 24, 398) § 3 1. ja 2. lõikes asendatakse sõnad "85 protsenti miinimumpalgast" ja "miinimumpalgast" sõnaga "rahvapension" vastavas käändes ja 2. lõikes arv "1,5" arvuga "1,8".
§ 2. Väljateenitud aastate pensionide seaduses (RT 1992, 21, 294; RT I 1993, 40, 596; 1994, 24, 398) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 3 1. lõikes ja § 10 3. ja 4. lõikes asendatakse sõnad "85 protsenti miinimumpalgast", "miinimumpalgast" ja "miinimumpalga" sõnaga "rahvapension" vastavas käändes ja § 3 2. lõikes sõna "palgamiinimumist" sõnaga "rahvapensionist";
2) paragrahvi 11 täiendatakse pärast sõnu "riiklike elatusrahade seaduse §-des" arvuda "1,".
§ 3. Eesti Vabariigi Ülemnõukogu 1992. aasta 14. mai otsuse "Väljateenitud aastate pensionide seaduse rakendamise kohta" (RT 1992, 21, 295; RT I 1993, 40, 596; 1994, 24, 398) punkti 4 4. ja 5. lõikes asendatakse sõna "miinimumpalga" sõnaga "rahvapensioni".
§ 4. Käesolevas seaduses sätestatud muudatusi rakendatakse alates 1994. aasta 1. juulist.


Planeerimisseaduse, kinnisasja sundvõõrandamise seaduse ja looduskaitseseaduse muutmise seadus – Riigi Teataja
07.02.2013 otsus nr 226
Vastu võetud 23.01.2013
§ 1. Planeerimisseaduse muutmine
1) paragrahvi 17 lõike 2 punktid 5 ja 6 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
„5) maakonnaplaneeringu, üldplaneeringu ja detailplaneeringu – Kaitseministeeriumiga, kui planeeringuga kavandatav võib kaasa tuua riigikaitselise objekti planeeritud töövõime vähenemise;
6) maakonnaplaneeringu, üldplaneeringu ja detailplaneeringu – Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi, Keskkonnaministeeriumi, Veeteede Ameti, Lennuameti ja Muinsuskaitseametiga, kui planeeringuga kavandatakse avaliku veekogu koormamist ehitisega;”;
2) paragrahvi 17 lõiget 2 täiendatakse punktidega 7 ja 8 järgmises sõnastuses:
„7) maakonnaplaneeringu, üldplaneeringu ja detailplaneeringu – Kaitseministeeriumiga, kui planeeritavale maa-alale või avalikku veekogusse kavandatakse üle 28 meetri kõrgusi ehitisi, ning Kaitseministeeriumi ja Siseministeeriumiga, kui planeeritavale maa-alale või avalikku veekogusse kavandatakse üle 45 meetri kõrgusi ehitisi;
8) maakonnaplaneeringu, üldplaneeringu ja detailplaneeringu – Kaitseministeeriumi ja Siseministeeriumiga, kui planeeritavale maa-alale või avalikku veekogusse kavandatakse üle 28 meetri kõrgusi tuulegeneraatoreid.”;
3) paragrahvi 291 lõige 5 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(5) Pärast joonehitise asukohavaliku maakonnaplaneeringu kehtestamist kantakse joonehitise asukoht ja maakonnaplaneeringuga kindlaks määratud maa- ja veealade üldised kasutamistingimused vastavasse varem kehtestatud üldplaneeringusse 30 päeva jooksul maakonnaplaneeringu kehtestamisest arvates.”;
4) paragrahv 30 tunnistatakse kehtetuks;
5) seaduse 7. peatükki täiendatakse §-ga 462 järgmises sõnastuses:
„§ 462. Joonehitise asukohavaliku maakonnaplaneeringu jõustumine
Enne 2013. aasta 1. märtsi kehtestatud maakonnaplaneering, millega kavandatud joonehitise asukoht ei ole kantud üldplaneeringusse vastavalt käesoleva seaduse § 291 lõikele 5, jõustub 2013. aasta 1. märtsil.”
§ 2. Kinnisasja sundvõõrandamise seaduse muutmine
Kinnisasja sundvõõrandamise seaduse § 3 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(2) Kinnisasja omanik võib taotleda talle kuuluva kinnisasja võõrandamist riigi või kohaliku omavalitsuse poolt õiglase ja kohese tasu eest, kui kehtestatud avalik-õiguslikud kitsendused ei võimalda kinnisasja kasutamist vastavalt senisele sihtotstarbele.”
§ 3. Looduskaitseseaduse muutmine
Looduskaitseseaduse § 38 täiendatakse lõikega 51 järgmises sõnastuses:
„(51) Ehituskeeld ei laiene kehtestatud maakonnaplaneeringuga kavandatud joonehitisele.”
Käesolev seadus jõustub 2013. aasta 1. märtsil.


Ühingu põhikiri | Varsinais-Suomen Viro-keskus
§ 1 NIMI JA TEGUTSEMISKOHT
Ühingu nimi on Varsinais-Suomen Viro-keskus ry (kasutatakse ka mitteametlikku eestikeelset nime Edela-Soome Eesti-keskus).
Ühing on nii soome kui rootsikeelne.
Käesolevas põhikirjas kasutatakse edaspidi ühingu nime keskus. Keskuse tegutsemiskoht on Turu.
§ 2 EESMÄRK JA TEGEVUS
Keskuse eesmärk on arendada koostööd Edela-Soome ja Eesti vahel, anda teavet Eesti kohta ja edendada eesti keele tundmist Soomes ning toetada liikmetevahelist koostööd. Keskus toetab ja arendab sidemeid Turu ja Tartu, Tallinna ning Kuressaare vahel.
Keskus toimib Edela-Soomes elavate eestlaste ühendajana, eesmärgiks sotsiaalse heaolu suurendamine ja lõimumise toetamine.
Keskus edendab osasaamist Eesti kultuurist ja toetab Eesti keele säilitamist.
Eesmärgi saavutamiseks keskus teavitab ja avaldab materjale, korraldab koosolekuid, koolitus- ja kultuuriüritusi ning külastusi.
Tegevuse toetamiseks kogub keskus liikmetelt liikmemaksu. Keskus võib omada ja hallata kinnis- ja vallasvara. Keskus võib korraldada tasulisi pidulikke, hobidega seotud jms üritusi, korjandusi, õnneloosi ja väljamüüke. Keskus võib ühes tegutsemiskohas pidada toitlustusettevõtet ja kirjastustegevust.
Võimalikku tulu kasutatakse keskuse eesmärkide saavutamiseks.
Keskuse liikmed on avalduse alusel keskuse juhatuse poolt heakskiidetud üksikisikud ja juriidilised isikud.
§ 4 LIIKMETE VÄLJAASTUMINE JA VÄLJAARVAMINE
Liikmel on õigus keskuse liikmelisusest loobuda, kui ta teavitab lahkumisest juhatust või juhatuse esimeest kirjalikult või teatab lahkumisest keskuse koosolekul. Väljaastumine jõustub kohe, kui info selle kohta on eelnimetatud viisil keskusele saabunud. Väjaastumise aastal välja astunud liikmele liikmemaksu ei tagastata. Keskusel on õigus liikmeid välja arvata ühinguseaduses sätestatud põhimõtetel.
§ 5 LIIKMEMAKS
Liikmetelt kogutava iga-aastase liikmemaksu suuruse üle otsustab keskuse sügiskoosolek.
§ 6 KESKUSE KOOSOLEKU KOKKU KUTSUMINE
Keskuse koosolekud kutsub kokku juhatus, andes sellest teada keskuse liikmetele vähemalt 7 (seitse) päeva enne koosolekut kirja teel, milles nimetatakse koosolekul käsitletavad päevakorra punktid.
§ 7 KESKUSE KOOSOLEKUD
Keskuse korralised koosolekud on kevadkoosolek ja sügiskoosolek.
Kevadkoosolek peetakse veebruaris või märtsis. Teave päevakorrapunktidest, mida liikmed soovivad kevadkoosolekul käsitleda, tuleb esitada juhatusele kevadkoosolekule eelneva detsembrikuu jooksul.
Kevadkoosolekul arutletakse järgmisi päevakorrapunkte:
esitatakse eelmise kalendriaasta aastaaruanne, bilansiaruanne ja revidendi arvamus
kinnitatakse bilansiaruanne ja otsustatakse vastutusvabaduse lubamise üle juhatusele ja muudele aruandekohuslastele
muud koosolekukutses nimetatud punktid.
Sügiskoosolek peetakse oktoobris või novembris. Teave sügiskoosolekul käsitletavatest arutelupunktidest tuleb toimetada juhatusele sügiskoosolekule eelneva augustikuu jooksul.
Sügiskoosolekul käsitletakse järgmiseid päevakorrapunkte:
kinnitatakse järgmise kalendriaasta tegevuskava, liikmemaksud ja eelarve
määratakse juhatuse liikmete arv
valitakse juhatuse esimees, esimene aseesimees ja teine aseesimees ning juhatuse muud liikmed
valitakse kaks revidenti ja kaks revidendi abi
muud koosolekukutses nimetatud teemad.
Keskuse lisakoosolek peetakse, kui keskuse koosolek nii otsustab või juhatus käsitleb asjassepuutuvat arutelupunkti või vähemalt 1/10 (üks kümnendik) keskuse hääleõiguslikest liikmetest teavitavad asja käsitlemiseks kirjalikult juhatust.
Lisakoosolek peetakse keskuse koosoleku või juhatuse määratud ajal.
Juhul, kui lisakoosolek peetakse eelnimetatud liikmete nõudmisel, tuleb see pidada 30 (kolmekümne) päeva jooksul alates sellest ajast, kui nõudmine on esitatud.
Keskuse koosolekul on hääleõigus nii keskuse liikmena oleval üksikisikul kui juriidilisel isikul. Igaühel on 1 (üks) hääl. Juriidilise isiku hääleõigust kasutab nende õiguslikult volitatud esindaja. Otsused tehakse koosolekul lihthäälteenamuse teel, juhul kui antud põhikirjas ei ole sätestatud teisiti. Juhul, kui häälte arv on võrdne, otsustab juhatuse esimehe hääl või valimistel loos.
§ 8 KESKUSE JUHATUS
Keskuse tegevuse eest kannab hoolt sügiskoosolekul valitud juhatus, kuhu kuulub esimees, esimene aseesimees ja teine aseesimees ning vähemalt 6 (kuus), maksimaalselt 11 (üksteist) muud liiget.
Juhatuse tegutsemisaeg on kalendriaasta
Juhatus otsustab oma sisemise tööjaotuse üle ise.
Juhatus rakendab ka juhatuse väliseid volitatuid isikuid. Juhatus võib luua tegutsemisajaks vajalikke osakondasid.
Juhatus koguneb juhatuse esimehe või tema puudumise korral, juhatuse aseesimehe kutsel või kui vähemalt pooled juhatuse liikmed seda nõuavad.
Juhatus on otsustusvõimeline, kui kohal on vähemalt pooled juhatuse liikmed. Üks kohalolijatest peab siiski olema kas juhatuse esimees või aseesimees.
Otsused tehakse juhatuse koosolekul lihthäälteenamusega. Võrdsete häälte korral otsustab koosoleku juhataja hääl või valimistel loos.
§ 9 KESKUSE AMETLIK ALLKIRJAÕIGUS
Keskuse ametlik allkirjaõigus on juhatuse esimehel, esimesel aseesimehel, teisel aseesimehel ja peasekretäril. Ametliku allkirja andmiseks, tuleb allkiri anda nimetatuist kahel korraga.
Ühingut puudutavate asjade korraldamises on ühingu tegevjuhil allkirjaõigus üksinda.
§ 10 KESKUSE ARUANDEPERIOOD JA REVIDEERIMINE
Keskuse aruandeperiood on kalendriaasta. Eelmise kalendriaasta aastaaruanne ja bilansiaruanne tuleb esitada revidentidele vähemalt kolm nädalat enne kevadkoosolekut. Revidentidel tuleb esitada kirjalik otsus juhatusele vähemalt kaks nädalat enne kevadkoosolekut.
§ 11 PÕHIKIRJA MUUTMINE
Otsus käesoleva põhikirja sätete muutmise kohta tuleb esitada keskuse koosolekul vähemalt ¾ (kolm neljandikku) enamusega hääletusel antud häältest. Koosolekukutsel tuleb ära märkida põhikirja muutmise kavatsus.
§ 12 KESKUSE TEGEVUSE LÕPETAMINE
Otsus keskuse tegevuse lõpetamise kohta tuleb teha keskuse koosolekul vähemalt 4/5 (neli viiendikku) enamusega häältest. Koosolekukutses tuleb ära mainida keskuse tegevuse lõpetamise kavatsus. Keskuse tegevuse lõpetamisel kasutatakse selle varad keskuse eesmärgi arendamiseks vastavalt tegevuse lõpetamise otsustanud koosoleku korraldusele.
§ 13 LIIKMETE ÕIGUSED
Liikmel säilivad liikmeõigused, mis on jõustunud enne seda sättemuudatust.
Sätteid redigeeriti 30.5.2017.


Põllumajandusministri 16. märtsi 2010. a määruse nr 29 „Põllumajandus- ja toidusektoris ning metsandussektoris uute toodete, töötlemisviiside ja tehnoloogiate arendamise alase koostöö tegemise toetuse saamise nõuded, toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord” muutmine – Riigi Teataja
Põllumajandusministri 16. märtsi 2010. a määruse nr 29 „Põllumajandus- ja toidusektoris ning metsandussektoris uute toodete, töötlemisviiside ja tehnoloogiate arendamise alase koostöö tegemise toetuse saamise nõuded, toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord” muutmine
RT I, 04.02.2011, 13
Vastu võetud 31.01.2011 nr 8
Põllumajandusministri 16. märtsi 2010. a määrust nr 29 „Põllumajandus- ja toidusektoris ning metsandussektoris uute toodete, töötlemisviiside ja tehnoloogiate arendamise alase koostöö tegemise toetuse saamise nõuded, toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord” (RTL 2010, 13, 245; RT I, 23.11.2010, 1) muudetakse järgmiselt:
„(1) Toetust võib taotleda:
2) põllumajandusministri 11. märtsi 2010. a. määruse nr 25 „Tootjarühma tunnustamise taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord” alusel ja korras tootjarühmana tunnustatud tulundusühistu.”;
2) paragrahvi 2 lõike 2 sissejuhatav lause sõnastatakse järgmiselt:
„Lõike 1 punktides 1 ja 2 nimetatud isik (edaspidi taotleja) peab olema kantud äriregistrisse ja vastama järgmistele nõuetele:”;
„4) taotleja suhtes ei ole ajavahemikus taotluse esitamise kuule vahetult eelnenud 12 kuu jooksul tehtud turuinfo esitamise, toidu- ja söödaohutuse, looma- ja taimetervise, loomade heaolu, tarbijakaitse ning keskkonnanõuete rikkumise eest puuduste kõrvaldamiseks ettekirjutust, mis on jäetud tähtpäevaks täitmata, või tema suhtes ei ole eespool nimetatud ajavahemikus jõustunud süüdimõistev otsus süüteo toimepanemise eest;”;
4) paragrahvi 2 lõike 2 punkt 6 tunnistatakse kehtetuks;
5) paragrahvi 3 lõikes 4 ja § 8 lõike 3 punktides 2 ja 3 asendatakse sõnad „Ühenduse asutamislepingu” sõnadega „Liidu toimimise lepingu”;
6) paragrahvi 5 lõike 1 punkt 1 sõnastatakse järgmiselt:
„1) projekti elluviimisega seotud personalikulud, sealhulgas töötasu või lepingujärgne tasu ning tööandja või tellija tasutav sotsiaalmaks ja töötuskindlustusmakse ning puhkusetasu. Taotleja personalikulud ei või ületada 12% projekti abikõlbliku kulu maksumusest;”;
7) paragrahvi 5 lõike 1 punkti 2 esimene lause sõnastatakse järgmiselt:
„sellise tarkvara, katse- ja uurimisseadme ning vahendi ostmise või rentimise kulud, mis on vajalik projekti elluviimiseks.”;
8) paragrahvi 5 lõike 3 punkt 1 sõnastatakse järgmiselt:
„1) tootmis- või töötlemisseadmesse ja ehitisse tehtava investeeringu kulud;”;
9) paragrahvi 5 lõike 3 punktis 12 asendatakse sõnad „juriidilise konsultatsiooni” tekstiosaga „õigus-”;
10) paragrahvi 6 lõigetes 1 ja 2 asendatakse tekstiosa „10 000 eurot” tekstiosaga „5000 eurot”;
11) paragrahvi 7 lõike 3 punkti 2 teine lause sõnastatakse järgmiselt:
„Euroopa Liidu toimimise lepingu lisas 1 nimetatud toodete või metsasaaduste ja nimetatud toodete või saadustega seotud toodete töötlemisele ja turustamisele suunatud võrdlusuuringu puhul ei tohi toetuse suurus koos jooksva majandusaasta ja kahe eelmise majandusaasta jooksul eraldatud vähese tähtsusega abiga ületada 200 000 eurot projektis osaleva taotleja kohta ning Euroopa Komisjoni teatise „Ajutine ühenduse riigiabi meetmete raamistik praeguses finants- ja majanduskriisis rahastamisele juurdepääsu toetamiseks” (ELT C 16, 22.01.2009, lk 1–9) punkti 4.2.2 alapunkti g ja Euroopa Komisjoni teatise „Euroopa Liidu riigiabi meetmete ajutine raamistik praeguses finants- ja majanduskriisis rahastamisele juurdepääsu toetamiseks” (ELT C 6, 11.01.2011, lk 5–15) punkti 2.2 alapunkti h kohaselt ei tohi taotlejale ajavahemikul 1. jaanuarist 2008 kuni 31. detsembrini 2011 eraldatud ühisturuga kokkusobiva piiratud summas antava riigiabi ja antud vähese tähtsusega abi suurus kokku ületada 500 000 eurot projektis osaleva taotleja kohta.”;
12) paragrahvi 8 lõike 3 punktid 1 ja 4 tunnistatakse kehtetuks;
13) paragrahvi 8 lõike 3 punkti 3 täiendatakse pärast sõna „saamise” tekstiosaga „ja 2008. aastal saadud vähese tähtsusega abi”;
14) paragrahvi 8 lõike 4 punktist 3 jäetakse välja tekst „või „Raamatupidamise seaduse” kohaselt kassapõhist raamatupidamise arvestust pidava füüsilisest isikust ettevõtja puhul taotluse esitamise aastale vahetult eelnenud kalendriaasta kohta Maksu- ja Tolliametile esitatud residendist füüsilise isiku ettevõtlusest saadud tulu deklareerimise vormi E ärakiri, mis kajastab ettevõtja tegevust vähemalt kuue kuu jooksul”;
15) paragrahvi 8 lõike 4 punkt 4 ja lõige 7 ning § 10 lõiked 2 ja 3 tunnistatakse kehtetuks;
„(41) Lõikes 4 nimetatud dokumente ei pea esitama taotleja, kelle majandusaasta lõppeb vähem kui 60 tööpäeva enne lõike 2 kohaselt teatatud taotluse esitamise tähtaja viimast päeva.”;
17) paragrahvi 8 lõige 5 sõnastatakse järgmiselt:
„(5) Taotleja esitab järgmised kavandatava projekti nõuetekohasust tõendavad dokumendid:
3) ärakiri § 4 lõike 1 punktis 1 nimetatud lepingust.”;
18) paragrahvi 10 lõiked 4 ja 5 sõnastatakse järgmiselt:
„(4) PRIA esitab Tarbijakaitseametile pärast taotluse esitamise tähtaja viimast päeva nimekirja kõikide taotlejate kohta. Tarbijakaitseamet teavitab PRIA-t tarbijakaitsenõudeid rikkunud taotlejatest, kelle suhtes on ajavahemikus taotluse esitamise kuule vahetult eelnenud 12 kuu jooksul tehtud puuduste kõrvaldamiseks ettekirjutus, mis on jäetud tähtpäevaks täitmata, või kelle suhtes on eespool nimetatud ajavahemikus jõustunud süüdimõistev otsus süüteo toimepanemise eest.
(5) PRIA esitab Keskkonnainspektsioonile (edaspidi KKI) pärast taotluse esitamise tähtaja viimast päeva nimekirja kõikide taotlejate kohta. KKI teavitab PRIA-t keskkonnanõudeid rikkunud taotlejatest, kelle suhtes on ajavahemikus taotluse esitamise kuule vahetult eelnenud 12 kuu jooksul tehtud puuduste kõrvaldamiseks ettekirjutus, mis on jäetud tähtpäevaks täitmata, või kelle suhtes on eespool nimetatud ajavahemikus jõustunud süüdimõistev otsus süüteo toimepanemise eest.”;
19) paragrahvi 10 täiendatakse lõigetega 51 ja 61 järgmises sõnastuses:
„(51) PRIA esitab Veterinaar- ja Toiduametile (edaspidi VTA) pärast taotluse esitamise tähtaja viimast päeva nimekirja kõikide taotlejate kohta. VTA teavitab PRIA-t toidu- ja söödaohutuse, looma- ja taimetervise ning loomade heaolu nõudeid rikkunud taotlejatest, kelle suhtes on ajavahemikus taotluse esitamise kuule vahetult eelnenud 12 kuu jooksul tehtud puuduste kõrvaldamiseks ettekirjutus, mis on jäetud tähtpäevaks täitmata, või kelle suhtes on eespool nimetatud ajavahemikus jõustunud süüdimõistev otsus süüteo toimepanemise eest.”
20) paragrahvi 13 lõige 1 tunnistatakse kehtetuks;
21) paragrahvi 14 lõiget 2 täiendatakse punktiga 4 järgmises sõnastuses:
22) paragrahvi 15 pealkirjast jäetakse välja sõnad „ja kontrollimine”;
23) paragrahvi 15 lõike 2 punktist 9 jäetakse välja sõnad „või projekti eeldatava maksumuse arvestus kululiikide kaupa”;
24) paragrahvi 15 lõike 3 sissejuhatavat lauset täiendatakse pärast sõna „korras” tekstiosaga „lõikes 2 nimetatud”;
25) paragrahvi 15 täiendatakse lõikega 41 järgmises sõnastuses:
„(41) Kui toetuse saaja sai § 7 lõike 2 punkti 2 kohaselt toetust kõrgema toetusmäära alusel, esitab ta ka lõigetes 2 ja 3 nimetatud dokumendid, mis tõendavad, et projektis osalev partner on kandnud vähemalt 10% projekti abikõlbliku kulu maksumusest.”;
26) määrust täiendatakse paragrahviga 161 järgmises sõnastuses:
„§ 161. Toetuse maksmine osaliselt tasutud kuludokumentide alusel
(4) PRIA võib keelduda toetuse saajale osaliselt tasutud kuludokumentide alusel toetuse väljamaksmisest, kui toetuse saaja ei ole täitnud lõikes 2 ja 3 sätestatud nõudeid või kui kuludokumendid ei ole nõuetekohased.”;
27) määruse lisa 1 tabel A2 sõnastatakse järgmiselt:
A2 Projekti kulud8
Kulud etappides
Taotleja personalikulud
– brutosumma või lepingujärgne tasu
– tööandja või tellija tasutav sotsiaalmaks
– töötuskindlustusmakse
A2.28¹
Tarkvara, seadme ja vahendi ostmise või rentimise kulud
Ostetud uuringu, tehnilise teabe ja turuhinnaga ostetud
või litsentseeritud patendi ning konsultatsiooni jms kulud
Taotleja muud tegevuskulud
Muud kulud (sh mitteabikõlblikud kulud)
Projekti kulud KOKKU
28) määruse lisa 1 täiendatakse normitehnilise märkusega, tähistades selle ülemise indeksiga „8¹” järgmises sõnastuses:
„8¹ Juhul kui taotleja taotleb määruse § 7 lõike 2 punkti 2 kohaselt toetust kõrgema toetusmäära alusel, märgitakse ridadele A2.2–A2.3.4 ja A2.6 lisaks projekti igas etapis kavandatud kulude suurusele ka see, kas nimetatud kulud kannab taotleja või projektis osalev partner.”;
29) määruse lisa 1 normitehnilist märkust 9 täiendatakse viienda lausega järgmises sõnastuses:
„Taotleja taotletava toetuse suurus arvutatakse vaid tema enda kantud kulude põhjal.”;
30) määruse lisa 1 normitehnilist märkust 41 täiendatakse teise lausega järgmises sõnastuses:
„Määruse § 4 lõike 1 punkti 2 kohaselt viib partner projekti ellu taotleja nimel või teevad taotleja ja partner projekti elluviimiseks koostööd Euroopa Komisjoni teatise „Ühenduse raamistik teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antava riigiabi kohta” punktide 3.2.1 ja 3.2.2 kohaselt. See tähendab, et taotleja ja partner peavad projekti elluviimiseks valima ühe võimaluse kahest, mõlemat võimalust ühel ajal kasutada ei saa.”;
31) määruse lisa 2 punkti 1.1 alapunkti „Milline on projekti etapiviisiline ülesehitus? Kirjeldada:” täiendatakse punktiga järgmises sõnastuses:
„○ avalduse real A2.2 märgitud projekti elluviimiseks vajamineva tarkvara, seadme ja vahendi täpsemaid andmeid (nimetus, mark ja tüüp, võimsus, maht).”;
32) määruse lisa 4 ja 6 kehtestatakse uues sõnastuses (lisatud).