Kääpa Põhikooli põhimäärus – Riigi Teataja
Kääpa Põhikooli põhimäärus
Kääpa Põhikooli põhimäärus - sisukord
§ 2 Kooli tegutsemise vorm
§ 3 Õppe- ja kasvatuse korraldus
§ 4 Kooli juhtimine
§ 5 Õpilaste ja vanemate õigused ning kohustused
§ 6 Õpilaskond ja õpilasesindus
§ 7 Koolitöötajate õigused ja kohustused
§ 8 Majandamise ja asjaajamise alused
§ 9 Kooli ümberkorraldamine ja tegevuse lõpetamine
§ 10 Põhimääruse kinnitamine ja muutmine
§ 11 Lõppsätted
RT IV, 10.04.2019, 29
Vastu võetud 02.04.2019 nr 3
Määrus kehtestatakse põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 66 lg 1 ja lg 2 ning Võru valla põhimääruse § 77 lg 3 alusel.
(1) Kääpa Põhikool (edaspidi kool) on Võru valla munitsipaalkoolina tegutsev üldhariduskool, mis loob võimalused põhihariduse omandamiseks ja koolikohustuse täitmiseks.
(2) Kooli nimi on Kääpa Põhikool.
(3) Kool asub ja tegutseb aadressil Kooli tee 25, Kääpa küla, 65545 Võru vald, Võru maakond.
(4) Kool juhindub oma tegevuses Eesti Vabariigi haridusseadusest, põhikooli- ja gümnaasiumi seadusest, Eesti Vabariigis kehtivatest õigusaktidest, Võru Vallavolikogu (edaspidi volikogu) määrustest ja otsustest, Võru Vallavalitsuse (edaspidi vallavalitsuse) määrustest ja korraldustest ning käesolevast põhimäärusest ning muudest õigusaktidest ja käeolevast põhimäärusest.
(5) Kooli õppekeel on eesti keel.
(6) Koolil on eelarve ja ta võib omada pangaarvet.
(7) Koolil on pitsat ning sümboolika. Sümboolika kirjeldus ja kasutamise kord kinnitatakse kooli direktori käskkirjaga.
(8) Rahvusvahelised sidemed:
1) kool võib luua ja arendada sidemeid välispartneritega;
2) kool valib sõpruskoolidega suhtlemisel koostöövormid;
3) vastastikusel kokkuleppel on koolil õigus vastu võtta välisriikide õpetajaid ja õpilasi ning lähetada oma õpetajaid ja õpilasi välisriikidesse.
§ 2. Kooli tegutsemise vorm
(1) Kääpa Põhikool on põhikool, kus õppekava täitmisel omandatakse põhiharidus. Õppekava täitmise nominaalne õppeaeg on üheksa aastat.
(2) Põhikooli kooliastmed on:
§ 3. Õppe- ja kasvatuse korraldus
(1) Kääpa Põhikooli õpingute alusdokumendiks on riikliku õppekava alusel koostatud kooli õppekava, mille kehtestab kooli direktor. Kooli õppekava ja selle muudatused esitatakse enne kehtestamist arvamuse andmiseks kooli õppenõukogule, hoolekogule ja õpilasesindusele.
(2) Andmed kooli õppekava kohta kantakse Eesti Hariduse Infosüsteemi (edaspidi EHIS) õppekavade ja koolituslubade alamregistrisse.
(3) Kooli tegevuse eesmärgiks on õpilase arengu soodustamine õppe- ja kasvatustöö läbiviimise ja korraldamise kaudu.
(4) Kool lähtub õppe korraldamisel kaasava hariduse põhimõtetest. Tulenevalt õpilase individuaalsetest vajadustest tagatakse õpilasele võimetekohane õpe ja vajalik tugi õpetajate, tugispetsialistide, abiõpetajate ja teiste spetsialistide koostöös.
(5) Õpilase hariduslike erivajaduste väljaselgitamiseks ja õpilasele vajaliku toe pakkumiseks loob võimalused kooli pidaja ning selle korraldab kooli direktor.
(6) Kooli õppe- ja kasvatustöö ülesanne põhikoolis on:
1) aidata kaasa õpilase kasvamisele loovaks, mitmekülgseks isiksuseks, kes suudab ennast täisväärtuslikult teostada erinevates rollides – perekonnas, tööl, avalikus elus ning valida oma võimetele ja huvidele vastava haridustee;
2) luua õpilasele eakohane, turvaline, positiivselt mõjuv ja arendav õppekeskkond, mis toetab tema õpihuvi ja õpioskuste, enesereflektsiooni ja kriitilise mõtlemise, teadmiste ja tahteliste omaduste arengut, loovat eneseväljendust ning sotsiaalse ja kultuurilise identiteedi kujunemist.
(7) Põhikooli õppekeel on eesti keel.
(8) Koolis toimub statsionaarne õpe.
(9) Õppeaasta kestab 1. septembrist järgmise aasta 31. augustini.
(10) Õppeaasta koosneb õppeveeranditest ja koolivaheaegadest.
(11) Õppeveerandites on kokku vähemalt 175 õppepäeva. Lõpueksami toimumise päeval ja vähemalt kahel päeval enne seda õppetunde ei toimu. Lõpueksami toimumise päev ja sellele eelnevad kaks päeva arvatakse õppepäevade hulka.
(12) Õppepäev on kalendripäev, mil õpilane on päevakava või individuaalse õppekava alusel kohustatud õppes osalema. Ühes nädalas on kuni viis õppepäeva.
(13) Õppetund on kooli päevakavas või õpilasele koostatud individuaalses õppekavas juhendatud õppeks ettenähtud ajavahemik. Juhendatud õpe on kooli määratud viisil toimuv õpe, näiteks kontakttund klassiruumis, loeng, individuaaltund, konsultatsioon, e-õpe ja õppekäik, mis on suunatud teadmiste ja oskuste omandamisele ning toimub õppekeskkonnas, milles osalevad nii õpilane kui ka õpetaja. Õppetunni arvestuslik pikkus on 45 minutit. Õppetund vaheldub vahetunniga. Õppetunni võib jagada mitmeks osaks ning kuni kaks õppetundi võib toimuda järjest, ilma vahetunnita. Vahetunni pikkus on vähemalt kümme minutit iga õppetunni kohta.
(14) Põhikoolis võib suvevaheajal korraldada täiendava õppega seotud tegevusi, arvestades, et põhiharidust omandavale õpilasele on tagatud vähemalt kümne järjestikuse nädala pikkune puhkus kõigist õppe- ja eksamitega seotud tegevustest.
(15) Õpilase nädala õppekoormus õppeaineti määratakse kooli õppekavaga. Põhikooli õpilase suurim lubatud nädalaõppekoormus õppetundides on:
1) 1. klassis – 20;
2) 2. klassis – 23;
3) 3. ja 4. klassis – 25;
4) 5. klassis – 28;
5) 6. ja 7. klassis – 30;
6) 8. ja 9. klassis – 32.
(16) Kooli päevakava kajastab õppetegevuste ning kooli õppekava toetavate tegevuste ajalist järjestust ja kestust. Kooli päevakava kehtestab direktor.
(17) Klassi täitumuse ülempiir põhikoolis on 24 õpilast. Kui õpe on korraldatud õpperühmadena, kohaldatakse ka õpperühmadele klassi täitumuse ülemist piirnormi.
(18) Liitklassi võib moodustada juhul, kui kahe või kolme klassi õpilaste arv on põhikoolis kokku 16 või alla selle.
(19) Põhikool on kohustatud võtma õpilaseks vastu kõik selleks soovi avaldavad koolikohustuslikud isikud, kellele see kool on elukohajärgne kool. Vanem võib oma lapsele kooli vabalt valida, kui soovitud koolis on vabu õppekohti.
(20) Õpilane arvatakse koolist välja:
1) kui õpilase vanem on koolile esitanud sellekohase taotluse;
2) kui õpilane on asunud haridust omandama teises üldhariduskoolis või välisriigi õppeasutuses ja ta ei ole esitanud käesoleva paragrahvi lõike 3 kohaselt taotlust;
(21) Ühtsete põhikooli lõpueksamite õppeained, vormid ja ajad kehtestab haridus- ja teadusminister hiljemalt põhikooli lõpueksamitele eelneva õppeaasta 25. maiks.
(22) Põhikooli lõpetamise tingimused täitnud õpilasele või eksternile väljastab kool õppenõukogu otsusel põhikooli lõputunnistuse, mille vormi on kehtestanud Eesti Vabariigi Valitsus.
(23) Klassis on kasvatustöö eest vastutajaks ja selle läbiviijaks ning kodu ja kooli vahelise tegevuse koordineerijaks kooli juhtkonna poolt määratud klassijuhataja. Tema õigused ja kohustused määratakse kindlaks ametijuhendiga.
(24) Vähemalt kord aasta jooksul viiakse õpilasega läbi arenguvestlus, mille eesmärk on õpilase arengu toetamine.
(25) Kooli direktor võib kooli pidaja nõusolekul moodustada koolis pikapäevarühmi põhiharidust omandavatele õpilastele. Pikapäevarühmas korraldatava, õppetööd toetava tegevusena pakutakse õpilasele järelevalvet ning pedagoogilist juhendamist ja suunamist õppest vaba aja sisustamisel, koduste õpiülesannete täitmisel ning huvitegevuses.
(26) Huvitegevus on koolis toimuv või kooli poolt korraldatud õppekava läbimisele kaasaaitav või muu õppekava toetav tegevus. Huvitegevuses kasutatakse erinevaid õppevorme ja – meetodeid. Huvitegevust korraldatakse koolis vastavalt üldtööplaanile.
(27) Koolil on raamatukogu.
(28) Koolil on õpilasesindus, mille tegevus juhindub põhimäärusest, mis kinnitatakse kooli direktori poolt.
(29) Kooli järjepideva arengu tagamiseks koostatakse vähemalt kolmeks aastaks kooli arengukava, milles määratakse kooli arengu eesmärgid ja põhisuunad.
§ 4. Kooli juhtimine
(1) Kooli juhib direktor, kes vastutab oma pädevuse piires õppe- ja kasvatustegevuse ja muude koolis läbiviidavate tegevuste, kooli üldseisundi ja arengu ning rahaliste vahendite õiguspärase ja otstarbeka kasutamise eest.
1) esindab kooli ja tegutseb kooli nimel, teeb kooli eelarve piires tehinguid, mis on seotud tema seaduses sätestatud ülesannete täitmisega;
4) annab oma pädevuse piires välja käskkirju, teostab tehinguid ja sõlmib lepinguid põhimääruses sätestatud eesmärkide ja ülesannete täitmiseks;
6) sõlmib õpetajate ning teiste töötajatega töölepingud;
7) kinnitab vallavalitsuse kehtestatud korras koolitöötajate koosseisu;
8) teeb vallavalitsusele ja hoolekogule ettepaneku suurendada erandjuhul õpilaste arvu klassis;
10) kehtestab arenguvestluste korraldamise tingimused ja korra;
11) täidab teisi seadusega või seaduse alusel kehtestatud õigusaktidega talle antud ülesandeid.
(3) Hoolekogu on alaliselt tegutsev organ, kelle ülesanne on arendada kooli õpilaste, õpetajate, kooli pidaja, õpilaste vanemate, vilistlaste ja kooli toetavate organisatsioonide ühistegevust õppe ja kasvatuse suunamisel, planeerimisel ja jälgimisel ning õppeks ja kasvatuseks paremate tingimuste loomine.
(4) Hoolekogu koosseisu ja töökorra kinnitab vallavalitsus oma korraldusega.
(5) Hoolekogu:
3) annab arvamuse kooli õppekava kehtestamiseks ja muutmiseks;
4) annab nõusoleku suurendada erandjuhul õpilaste arvu klassis;
6) annab nõusoleku haridus- ja teadusministri kehtestatud koolivaheaegade muutmiseks;
8) kehtestab kooli õppe-ja arendusjuhi, õpetajate, tugispetsialistide ning teiste õppe- ja kasvatusalal töötavate isikute ametikohtade täitmiseks korraldatava konkursi läbiviimise korra;
11) annab hinnangu huvitegevuse, pikapäevarühma ja õpilaskodu vajaduse ja töökorralduse kohta;
14) annab arvamuse kooli ümberkorraldamise ja tegevuse lõpetamise kohta;
15) täidab teisi seadusega või seaduse alusel antud õigusaktidega talle pandud ülesandeid ning teeb kooli pidajale ettepanekuid kooliga seotud küsimuste paremaks lahendamiseks.
§ 5. Õpilaste ja vanemate õigused ning kohustused
1) kasutada õppekava toetavates tegevustes tasuta oma kooli rajatisi, ruume, raamatukogu, õppe-, spordi-, tehnilisi ja muid vahendeid kooli kodukorras sätestatu alusel;
2) saada tugispetsialistide teenust;
3) võtta osa huvitegevusest koolis;
4) saada koolist teavet ja selgitusi koolikorralduse ning õpilase õiguste ja kohustuste kohta.
5) Teovõimeline õpilane võib kirjaliku taotlusega keelata juurdepääsu tema kohta kooli valduses olevale teabele.
1) täita õpiülesandeid ja osaleda temale kooli õppekavas või individuaalses õppekavas ettenähtud õppes;
2) järgida kooli kodukorras kehtestatud reegleid.
(3) Lapsevanemal on õigus:
1) saada koolist teavet ja selgitusi koolikorralduse ning õpilase õiguste ja kohustuste kohta;
2) taotleda oma lapsele terviseseisundist tulenevalt ja koolivälise nõustamismeeskonna soovitusel koduõpet;
3) pöörduda kooli poole õpetamist ja kasvatamist puudutavates küsimustes, avaldada arvamust ja teha ettepanekuid;
4) osaleda vanemate koosolekutel;
5) kandideerida vanemate esindajana kooli hoolekogusse.
(4) Lapsevanemal on kohustus:
1) tagada oma lapse koolikohustuse täitmine;
2) teavitada kooli koolikohustusliku õpilase õppest puudumisest ja selle põhjusest;
3) teatada kooli oma kontaktandmed ja teavitada nende muutustest;
4) luua kodus õppimist soodustavad tingimused;
5) teha koostööd kooliga;
6) vajadusel kasutada tugi- ja mõjutusmeetmeid, mida pakub kool või õpilase elukohajärgne vallavalitsus;
7) taotleda vajaduse korral koolilt ja õpilase elukohajärgselt vallavalitsuselt koolikohustuse täitmise tagamise meetmete rakendamist;
8) tutvuda koolielu reguleerivate aktidega;
9) tagada piiratud teovõimega õpilase järelevalve ning õppe korraldamine individuaalse õppekava alusel ajutise õppes osalemise keelu ajal;
10) osaleda kooli kutsel õpilase käitumise arutamisel;
11) pöörduda kooli ettepanekul koolivälise nõustamismeeskonna poole.
§ 6. Õpilaskond ja õpilasesindus
(5) Õpilasesinduse moodustamise kord, õpilasesinduse õigused, kohustused ja vastutus ning töökord sätestatakse õpilasesinduse põhimääruses. Õpilasesinduse põhimääruse koostab õpilaskond, tehes selleks vajaduse korral koostööd direktori või direktori määratud koolitöötajatega. Õpilaskond kiidab õpilasesinduse põhimääruse heaks kooli õpilaskonna üldkoosolekul avaliku hääletamise teel. Õpilasesindus esitab õpilasesinduse põhimääruse kinnitamiseks direktorile. 30 päeva jooksul põhimääruse kättesaamisest arvates kinnitab direktor õpilasesinduse põhimääruse, kui see vastab seadustele, seaduse alusel antud õigusaktidele ja rahvusvaheliselt tunnustatud demokraatlikele põhimõtetele, või esitab kirjalikud põhjendused, miks põhimäärust ei ole võimalik kinnitada.
(6) Õpilasesinduse valimise õigus on kõikidel kooli õpilastel. Esimese õpilasesinduse valimised korraldab direktor kooli õpilasesinduse põhimääruses sätestatud korras, lähtudes demokraatlikest põhimõtetest.
§ 7. Koolitöötajate õigused ja kohustused
(1) Koolitöötajad on direktor, õppe- ja arendusjuht, huvijuht, majandusjuht, õpetajad, tugispetsialistid ja teised töötajad.
(2) Koolitöötajate õigused, kohustused ja vastutus määratakse kindlaks kooli põhimääruses, töökorralduse reeglites, ametijuhendis või töölepingus.
(3) Õpetajate, välja arvatud direktori, ametikohtade täitmiseks korraldab direktor avaliku konkursi. Konkursi läbiviimise korra kehtestab hoolekogu.
(4) Õpetajate ja tugispetsialistide ülesanne on õpilaste õpetamine ja kasvatamine, mis tugineb õpilaste ning õpetajate ja tugispetsialistide vastastikusel lugupidamisel, teineteisemõistmisel ning koostööl õpilaste vanematega.
(5) Teiste töötajate ülesanne on tagada kooli häireteta töö ja majandamine ning vara säilimine ja korrasolek.
(6) Õpetajad ja tugispetsialistid tagavad õppe- ja päevakava järgimise ning iga õpilase arengu toetamise, tehes koostööd oma kolleegide, teiste koolitöötajate ning lapsevanematega.
(7) Koolitöötajatel on õigus:
1) osaleda enesetäienduskoolitustel;
2) kasutada kooli arvuteid ja muid tehnilisi vahendeid väljaspool otseseid tööülesandeid, kui see on seotud enesetäiendamisega ja ei takista kooli õppe- ja kasvatustööd.
(8) Koolitöötajatel on kohustus:
1) osaleda erialasel täiendusõppel ja kooli arengusuundade väljatöötamisel;
2) õpetajatel ja tugispetsialistidel on kohustus osaleda kooli õppekavade ja muude kooli õppe- ja kasvatustööd reguleerivate dokumentide väljatöötamisel.
(9) Kõigil koolitöötajatel on kohustus hoida oma käitumise ja tegevusega kooli head mainet.
(10) Koolitöötajad kannavad isiklikku vastutust nende hoolde usaldatud õpilaste turvalisuse eest.
(11) Koolitöötajad kannavad isiklikku materiaalset vastutust neile kasutamiseks antud kooli vara eest.
§ 8. Majandamise ja asjaajamise alused
(1) Kääpa Põhikoolil on oma eelarve Võru valla eelarves. Kooli eelarve tulud moodustuvad eraldistest riigi- ja vallaeelarvest, laekumistest eraõiguslikelt juriidilistelt isikutelt, annetustest ning koolipõhimääruses sätestatud kooli õppekava toetavatest tegevustest saadud tuludest.
(2) Kooli eelarvekava projekti kohta annab arvamuse kooli hoolekogu.
(3) Kooli eelarve kinnitab vallavalitsus vastavalt kehtivale seadusandlusele.
(4) Kooli vara moodustavad talle sihtotstarbeliseks kasutamiseks ja valdamiseks antud maa, hooned, rajatised, seadmed, inventar ja muu vara.
(5) Varade valdamise, kasutamise ja käsutamise korra kehtestab vallavolikogu.
(6) Kooli tegevuse käigus saadud tulu loetakse valla tuluks.
(7) Kooli finantsmajanduslikku tegevust revideerib vallavalitsus ja vallavolikogu revisjonikomisjon.
(8) Kooli asjaajamist reguleerib kooli direktori poolt kinnitatud asjaajamise kord, mis peab vastama riigi ja valla õigusaktidega sätestatud nõuetele.
(9) Kooli õppe- ja kasvatusalaseid kohustuslikke dokumente peetakse paberil või elektrooniliselt.
(10) Kool avalikustab oma veebilehel kooli vastuvõtu tingimused ja korra, kooli üle riiklikku järelevalvet teostavate asutuste kontaktandmed, kooli õppekava, kooli põhimääruse, arengukava ja kodukorra ning loob koolis võimalused nende dokumentidega tutvumiseks paberil.
§ 9. Kooli ümberkorraldamine ja tegevuse lõpetamine
(1) Kooli korraldab ümber ja kooli tegevuse lõpetab vallavolikogu, kuulates enne ära õppenõukogu, hoolekogu ja õpilasesinduse arvamuse.
(2) Kooli ümberkorraldamine ja tegevuse lõpetamine toimub ajavahemikus 1. juulist sama aasta 31. augustini.
(3) Kooli ümberkorraldamise ja tegevuse lõpetamise otsusest tuleb teavitada Haridus- ja Teadusministeeriumi, kooli, lapsevanemaid, õpilasi ja õpilaste elukohajärgseid valla- või linnavalitsusi kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis vähemalt viis kuud enne uue õppeaasta algust.
§ 10. Põhimääruse kinnitamine ja muutmine
(1) Kooli põhimääruse kinnitab ja muudab vallavalitsus.
(2) Põhimäärus ja selle muudatused esitatakse enne kinnitamist arvamuse andmiseks kooli õppenõukogule, hoolekogule ja õpilasesindusele.
§ 11. Lõppsätted
Kõik käesolevas põhimääruses määratlemata juhud lahendatakse vastavalt kehtivatele õigusaktidele.
Kalmer Puusepp
Inga Leelanss


Tänava- ja turukaubanduse ning kauba või teenuse avalikul üritusel müügi kord – Riigi Teataja
Tänava- ja turukaubanduse ning kauba või teenuse avalikul üritusel müügi kord
Tänava- ja turukaubanduse ning kauba või teenuse avalikul üritusel müügi kord - sisukord
3 KAUPLEJALE JA MÜÜJALE
§ 4 Kaupleja
§ 5 Müüja
4 TÄNAVAKAUBANDUS
§ 7 Tänavakaubandus
§ 8 Tänavakaubanduse taotlus
§ 10 Müügi piirangud tänavakaubanduses
5 TURUKAUBANDUS
§ 11 Turukaubandus
§ 12 Müügi piirangud turukaubanduses
6 KAUBA VÕI TEENUSE MÜÜK AVALIKUL ÜRITUSEL
§ 13 Kaubandus avalikul üritusel
§ 14 Kohustused avalikul üritusel kauplemisel
§ 15 Registreerimistaotlus
7 JÄRELEVALVE JA VASTUTUS KÄESOLEVA KORRA RIKKUMISE EEST
RT IV, 28.12.2016, 16
Vastu võetud 20.04.2006 nr 14
jõustumine 23.04.2006
Käesolev kord sätestab nõuded Narva linna territooriumil tänava- ja turukaubandusele ning kauba või teenuse müügi korra avalikul üritusel.
Käesolevas korras kasutatakse mõisteid Kaubandustegevuse seaduses antud tähenduses.
(1) Kaubanduse korraldaja – isik või asutus, kes majandus- või kutsetegevuse raames korraldab turu- või tänavakaubandust või kaubandust avalikul üritusel, sealhulgas laadal ja messil. Kaubanduse korraldajal on lubatud tegeleda kaubandustegevusega, kui ta on registreeritud majandustegevuse registris (edaspidi register).
(2) Tänava- ja turukaubanduse korraldaja on kohustatud:
2) tagama, et kaupa või teenust müüdaks selleks ettenähtud müügikohas ja kauplemisajal;
3) tagama kaubandustegevuse seaduses sätestatud nõuete täitmise;
4) väljastama müügipileti vastavalt kaubandustegevuse seaduses sätestatud nõuetele.
3. peatükk KAUPLEJALE JA MÜÜJALE
§ 4. Kaupleja
(1) Kaupleja – isik või asutus, kes majandus- või kutsetegevuse raames pakub ja müüb kaupa või pakub ja osutab teenust.
(2) Lisaks käesolevas korras sätestatule on kaupleja oma tegevuses kohustatud järgima kaubandustegevuse seaduses sätestatut, samuti Narva linna heakorraeeskirja.
(3) Isikutel, kes müüvad kaupa või teenust väljaspool majandus- või kutsetegevust tänava- või turukaubanduse korras või avalikul üritusel, on lubatud tegeleda kaubandustegevusega registreeringuta majandustegevuse registrites vaid müügipileti alusel.
§ 5. Müüja
(1) Müüja – kaupleja nimel klienti teenindav füüsiline isik või isik, kes müüb kaupa või osutab teenust väljaspool majandus- või kutsetegevust tänava- või turukaubanduse korras. Müüja on oma tegevuses kohustatud järgima kaubandustegevuse seaduses sätestatut, samuti Narva linna heakorraeeskirja.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud isikud on kohustatud:
Müüdav kaup või teenus peab vastama seadusandja poolt kehtestatud nõuetele.
4. peatükk TÄNAVAKAUBANDUS
§ 7. Tänavakaubandus
(1) Tänavakaubanduse korral müüb kaupa või teenust linnavalitsuse poolt lubatud tänaval või teises üldsusele avatud samalaadses kohas kaubanduse korraldaja omandis või valduses oleva müügikoha kaudu müügipileti alusel tegutsev kaupleja.
§ 8. Tänavakaubanduse taotlus
(1) Müügipileti saamiseks, linnavalitsuse tegutsemise korral kaubanduse korraldajana või tema asutuste, esitab kaupleja Narva Linna Arenduse ja Ökonoomika Ametile taotluse, millele on lisatud Narva Linnavalitsuse Linnamajandusameti ja Narva Linnavalitsuse arhitektuuri- ja linnaplaneerimise ametiga kooskõlastatud asendiplaan ja müügikoha joonised konstruktsioonide ja arhitektuurilise kujunduse kohta.
(2) Kooskõlastuse andmisest keeldumist peab põhjendama.
Lisaks Kaubandustegevuse seaduses sätestatud kohustustele on kaupleja kohustatud:
1) pakkuma kaupa vaid selleks ettenähtud kaubanduse korraldaja omandis või valduses olevatelt või kaupleja poolt paigaldatud müügilettidelt. Kauba paigutamine tänavakattele või haljasalale on keelatud. On keelatud letita müük kastidest, kottidest jmt.
2) lunastama enne kauplemise alustamist müügipileti, mille väljastab kaubanduse korraldaja ja selle alles hoidma kuni kauplemise lõpuni. Volitatud isikute nõudmisel esitama müügipileti;
3) hoidma korras müügikoha ümbruse 5 m raadiuses kauplemise ajal ja pärast kauplemise lõppu koristama müügikoha ja selle ümbruse 5 m raadiuses.
§ 10. Müügi piirangud tänavakaubanduses
5) kasutatud tööstuskaupu ning loomi loomakaitseseaduse (RT I 2001, 3, 4; 93, 566; 2002, 61, 375; 63, 387; 96, 566) tähenduses (edaspidi loom);
6) muud kaupa või teenust seadusega sätestatud juhul.
(2) Istikuid võib müüa selle kaubagrupi jaoks eraldi piiritletud müügikohas.
5. peatükk TURUKAUBANDUS
§ 11. Turukaubandus
(1) Turukaubanduse korral müüb kaupa või teenust linnavalitsuse lubatud piiritletud paigas kaubanduse korraldaja omandis või valduses oleva müügikoha kaudu kindlal kauplemisajal müügipileti alusel tegutsev kaupleja.
(2) Lisaks kaubandustegevuse seaduses sätestatud kohustustele on kaupleja kohustatud:
1) pakkuma kaupa vaid selleks ettenähtud kaubanduse korraldaja omandis või valduses olevatelt või kaupleja poolt paigaldatud müügilettidelt. Kaupa on lubatud pakkuda ka ühe selleks märgistatud sõiduauto pealt. Kauba paigutamine tänavakattele või haljasalale on keelatud. On keelatud letita müük kastidest, kottidest jmt.
§ 12. Müügi piirangud turukaubanduses
(2) Turukaubanduse korras võib toidukaupu, loomi ning istikuid, samuti kasutatud tööstuskaupu, sealhulgas mootorsõidukeid, müüa vaid nende kaupade jaoks eraldi piiratud müügikohtades.
6. peatükk KAUBA VÕI TEENUSE MÜÜK AVALIKUL ÜRITUSEL
§ 13. Kaubandus avalikul üritusel
(1) Avalikul üritusel võib kaupa või teenust müüa kaupleja või kaubanduse korraldaja poolt väljastatud müügipileti alusel.
§ 14. Kohustused avalikul üritusel kauplemisel
(1) Lisaks kaubandustegevuse seaduses sätestatud kohustustele on kaubanduse korraldaja või kauplemiskohtade valdaja avalikul üritusel kohustatud:
5) tagama kauplemispiirkonnas kaubandustegevuse seaduse nõuete täitmise.
(2) Lisaks kaubandustegevuse seaduses sätestatud kohustustele on kauplejad kohustatud:
1) pakkuma kaupa vaid selleks ettenähtud kaubanduse korraldaja omandis või valduses olevatelt või kaupleja poolt paigaldatud müügilettidelt;
2) paigaldama neile kuuluva kauplemiskoha juurde prügiurnid ja tagama nende õigeaegse tühjendamise ning hoidma korras müügikoha ümbruse 5 m raadiuses kauplemise ajal ja pärast kauplemise lõppu koristama müügikoha ja selle ümbruse 5 m raadiuses.
§ 15. Registreerimistaotlus
7. peatükk JÄRELEVALVE JA VASTUTUS KÄESOLEVA KORRA RIKKUMISE EEST
(1) Turul ja tänaval ning avalikul üritusel kauplemist kontrollivad vastavalt oma pädevusele:
1) Narva Linnavalitsuse poolt volitatud ametnikud;


Huvikooli direktori kvalifikatsiooninõuete kinnitamine – Riigi Teataja
Huvikooli direktori kvalifikatsiooninõuete kinnitamine
Huvikooli direktori kvalifikatsiooninõuete kinnitamine - sisukord
§ 2 Huvikooli direktori kvalifikatsiooninõuded
§ 4 Varasema määruse kehtetuks tunnistamine
RT IV, 18.04.2019, 2
Vastu võetud 08.04.2019 nr 3
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 30 lõike 1 punkti 3, huvikooli seaduse § 15 lõike 1 ja Pärnu Linnavolikogu 21. detsembri 2017 otsuse nr 31 „Kooli pidaja pädevusse antud ülesannete delegeerimine“ punkti 2 alusel
Määrusega kehtestatakse Pärnu linna munitsipaalhuvikoolide (edaspidi huvikool) direktorite kvalifikatsiooninõuded.
§ 2. Huvikooli direktori kvalifikatsiooninõuded
(1) Huvikooli direktori kvalifikatsiooninõuded on järgmised:
3) muu kõrgharidus, vähemalt kolmeaastane organisatsiooni juhtimise kogemus, läbitud vähemalt 240-tunnine juhtimiskoolitus ja vähemalt 160-tunnine pedagoogikakursus.
(2) Huvikooli direktor loetakse juhtimiskoolituse osas vastavaks kvalifikatsiooninõuetele kahe aasta jooksul töölepingu sõlmimisest, kui ta on nelja kuu jooksul töölepingu sõlmimisest asunud läbima juhtimiskoolitust.
Huvikooli pedagoogide, kellele on omistatud Pärnu Linnavalitsuse 14. mai 2012 määrus nr 10 „Huvikoolide pedagoogide kvalifikatsiooninõuded ning atesteerimise tingimused ja kord”, alusel tähtajaliselt ametijärgud kehtivad neile antud tähtaja lõpuni.
§ 4. Varasema määruse kehtetuks tunnistamine
Pärnu Linnavalitsuse 14. mai 2012 määrus nr 10 „Huvikoolide pedagoogide kvalifikatsiooninõuded ning atesteerimise tingimused ja kord” tunnistatakse kehtetuks.


RT I, 03.04.2014, 9
Määrus kehtestatakse lennundusseaduse § 48 lõike 7, meresõiduohutuse seaduse § 721 lõike 6 ja § 73 lõike 7 ning raudteeseaduse § 42 lõike 12 alusel.
(1) Arvestades lennundusseaduse § 48 lõikes 23, meresõiduohutuse seaduse § 71 lõikes 1 ja raudteeseaduse § 42 lõikes 5 sätestatud erandeid, korraldab Ohutusjuurdluse Keskus järgmisi ohutusjuurdlusi:
1) väga raske laevaõnnetuse ja raske laevaõnnetuse ohutusjuurdlus;
(2) Veeteede Amet korraldab järgmisi ohutusjuurdlusi:
1) kerge laevaõnnetuse, ohtliku juhtumi ning väikelaevaga, riigihaldusülesandeid täitva laevaga, siseveelaevaga ja alla 15 meetri pikkuse kalalaevaga toimunud laevaõnnetuse ohutusjuurdlus;
2) raske laevaõnnetuse ohutusjuurdlus, kui Ohutusjuurdluse Keskus on selle korraldamise volitanud Veeteede Ametile.


text:
esitatud 23. aprillil 20091(1)
Kohtuasi C‑254/08
Hotel Clyton ja
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunale amministrativo regionale della Campania (Itaalia))
Direktiiv 2006/12/EÜ – Jäätmed – Jäätmete kõrvaldamise kulud – „Saastaja maksab” põhimõte – Võrdne kohtlemine
1. Käesolevas menetluses tuleb selgitada, mil määral piirab jäätmeõiguslik „saastaja maksab” põhimõte liikmesriikide kaalutlusõigust, kui nad reguleerivad, kuidas tuleb jaotada olmejäätmete kõrvaldamise kulud. Nimelt on mitu hotelli vaidlustanud neile määratud jäätmete kõrvaldamise kulud. Nad väidavad, et need kulud ei vasta nende tekitatud jäätmete hulgale.
A. Direktiiv 2006/12/EÜ
2. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. aprilli 2006. aasta direktiiv 2006/12/EÜ jäätmete kohta(2) (edaspidi „direktiiv 2006/12”) sätestab artiklis 15 jäätmeõigusliku „saastaja maksab” põhimõtte:
„Vastavalt „saastaja maksab” põhimõttele tuleb jäätmete kõrvaldamise kulud kanda
– jäätmevaldajal, kes on andnud jäätmed jäätmekogumisettevõttele või artiklis 9 osutatud ettevõttele, ja/või
3. See säte on identne nõukogu 15. juuli 1975. aasta direktiivi 75/442/EMÜ jäätmete kohta,(3) mis kodifitseeriti koos selle muudatustega direktiiviga 2006/12, artikliga 15. Artikkel 20 reguleerib üleminekut vanalt direktiivilt uuele:
„Direktiiv 75/442/EMÜ tunnistatakse kehtetuks, ilma et see mõjutaks liikmesriikide kohustusi, mis on seotud III lisa B‑osas esitatud direktiivide riigisisesesse õigusesse ülevõtmise tähtaegadega.
Viiteid kehtetuks tunnistatud direktiivile käsitatakse viidetena käesolevale direktiivile kooskõlas IV lisas esitatud vastavustabeliga.”
4. III lisa B‑osas on toodud direktiivi 75/442 ja seda muutvate direktiivide ülevõtmise tähtajad.
5. Direktiiv 2006/12 jõustus artikli 21 kohaselt kahekümnendal päeval pärast selle avaldamist, st 17. mail 2006.
6. Vahepeal on vastu võetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 19. novembri 2008. aasta direktiiv 2008/98/EÜ, mis käsitleb jäätmeid ja millega tunnistatakse kehtetuks teatud direktiivid(4) ja mis tunnistab direktiivi 2006/12/EÜ alates 12. detsembrist 2010 kehtetuks. Direktiivi 2008/98 artiklis 14 on sätestatud sarnane jäätmete kõrvaldamise kulude kandmise kord, mis ei hõlma küll kõiki eelmisi valdajaid, kelle tootest jäätmed on tekkinud.
7. Eelotsusetaotluses kirjeldatakse asjaomast õiguslikku olukorda Itaalias põhijoontes järgmiselt.
8. Seni kehtiva õiguse, st seadusandliku dekreedi (Decreto Legislativo) nr 507/1993(5) artikli 58 ja järgmiste artiklite kohaselt kehtestavad omavalitsusüksused tahkete olmejäätmete kõrvaldamise teenuse eest iga-aastase maksu. Maksu kehtestamise kohustus on selle omavalitsusüksuse territooriumil asuvate ruumide ja katmata alade kasutajatel või valdajatel. Maksu suurus sõltub maksustatavast pindalast ja ruumide kasutusotstarbe alusel määratud jäätmete tekitamise võime koefitsiendist.
9. See kord on kavas asendada tariifipõhise maksustamise korraga, mille alused olid algul sätestatud seadusandliku dekreedi nr 22/1997(6) artiklis 49 ning mis nüüd on sätestatud seadusandliku dekreedi nr 152/2006(7) artiklis 238. Selle korra üksikasjad on sätestatud vabariigi presidendi dekreedis (Decreto del Presidente della Repubblica) nr 158/1999(8). See maks koosneb eelkõige kindla suurusega summast, mille eesmärk on katta jäätmehoolduse teenuse peamised kulud ning mis on kindlaks määratud kasutatava või valdusesse kuuluva kinnisvara pindala alusel, ning lisaks muutuvast osast, mis on arvutatud tegelikult kogumisse antud jäätmete koguse alusel.
10. Tariifipõhise maksustamise korra rakendamist on aga pidevalt edasi lükatud, eelkõige seaduse nr 296/2006 artikli 1 lõikega 184.
11. Põhikohtuasjades vaidlustavad mitu Napoli lähedal asuva Casoria hotellindusettevõtjat maksusumma, mida nad on kohustatud tasuma jäätmete kõrvaldamise eest ja mille on määranud sealne kohalik omavalitsus. See summa oli aastal 2006 kaheksa korda suurem ja aastal 2007 üheksa korda suurem kui võrreldavatel erakorteritel.
12. Kaebuse esitajad väidavad, et hotellindusettevõtjatele kehtestatud maks on elumajadega võrreldes ebaproportsionaalselt suur ning et see määratakse tulupõhiselt, mitte aga jäätmete tekitamise võime alusel, võtmata arvesse tubade täituvust, toitlustusteenuse osutamist, hotellipidajate tegevuse hooajalist iseloomu ning teenuste pakkumiseks kasutatavaid pindasid, mida seega ei kasutata majutuseks.
13. Campania halduskohus esitab Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
Kas direktiivi 2006/12 nimetatud artikliga 15 ja „saastaja maksab” põhimõttega on kooskõlas siseriiklikud õigusnormid, mis tulenevad seadusandliku dekreedi nr 507/1993 artiklist 58 ja järgmistest artiklitest ning üleminekusätetest, millega pikendati selle korra kehtivust vastavalt Decreto del Presidente della Repubblica nr 488/1999 artiklile 11 ning järgnevatele muudatustele ja seaduse nr 296/2006 artikli 1 lõikele 184, mis tingivad jäätmete kõrvaldamise teenuse kulude katmiseks kohaldatava maksukorra säilimise ning lükkavad edasi tariifipõhise maksustamise korra kehtestamise, mille kohaselt teenuse kulud katavad jäätmetekitajad ja ‑valdajad?
14. Euroopa Kohtu menetluses esitasid kirjalikke märkusi Casoria omavalitsus, Itaalia Vabariik ja Euroopa Ühenduste Komisjon. Kohtuistungit ei toimunud.
A. Eelotsusetaotluse vastuvõetavus ja tõlgendamine
15. Casoria omavalitsus ja Itaalia valitsus juhivad õigusega tähelepanu sellele, et Euroopa Kohtul ei ole EÜ artikli 234 alusel algatatud menetluse raames õigust otsustada siseriikliku õigusakti sätete ühenduse õigusele vastavuse üle. Samas on Euroopa Kohus pädev andma eelotsuse küsimuse esitanud kohtule kõik ühenduse õiguse tõlgendamiseks vajalikud juhtnöörid, mille alusel siseriiklikul kohtul on võimalik vastavuse üle otsustada.(9)
16. Eelotsusetaotluses on esiplaanil küsimus, kas „saastaja maksab” põhimõttega on vastuolus jäätmete kõrvaldamise kulude maksu kehtestamine. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib nimelt, kas maksusüsteem (sistema di carattere fiscale) tuleb asendada tariifisüsteemiga (sistema tariffario).
17. Samas ei ole vaja selgitada, kuidas Itaalia õigus neid süsteeme konkreetselt defineerib. Põhikohtuasjades tekib pigem sisuline küsimus, kas jäätmetekitaja võib nõuda, et talle määratud jäätmete kõrvaldamise tasu vastaks tema tekitatud jäätmetele ega oleks määratud tema ettevõtte kasumlikkuse alusel.
18. Selles seisneb ka nende kahe kulude kandmise süsteemi põhierinevus: põhikohtuasjades veel kohaldamata uus Itaalia jäätmetariifide kord võtab tasu suuruse arvutamisel kehtiva jäätmemaksu korraga võrreldes rohkem arvesse tekitatud jäätmete hulka.
19. Eelotsuse küsimus seisneb seega selles, kas direktiivi 2006/12 artikliga 15 on vastuolus kord, mille kohaselt jäätmete kõrvaldamise tasud määratakse jäätmetekitaja kasumlikkuse ja kasutatava pinna alusel, mitte aga tegelikult tekitatud jäätmete alusel.
20. Eelotsuse küsimuse tähendus on seega piisavalt selge, mistõttu see taotlus ei ole vastupidi Itaalia seisukohale ka põhjendamatuse tõttu vastuvõetamatu.(10)
B. Direktiivi 2006/12 ajaline kohaldatavus
21. Casoria omavalitsus on seisukohal, et direktiivi 2006/12 ei saa põhikohtuasjades, mis puudutavad aastaid 2006 ja 2007, kohaldada. Direktiivi ülevõtmise tähtaeg lõpeb alles aastal 2008.
22. Tegelikult ei olegi direktiivil 2006/12 ülevõtmise tähtaega: direktiivi 2006/12 artikli 20 lõike 1 kohaselt tunnistatakse direktiiv 75/442 kehtetuks ja lõige 2 selgitab, et selle asemel kehtivad direktiivi 2006/12 sätted kooskõlas IV lisas esitatud vastavustabeliga.
23. See ei muutnud aga õiguslikku olukorda. Pigem on tegemist asjaomaste sätete kohaldatava redaktsiooni korrastamisega.(11) Uus direktiiv 2006/12 asendab seega jõustumise hetkest seni kehtinud sätted ning on seetõttu kohaldatav.
24. Siinkohal ei ole oluline, kas kohaldatavate sätete küsimust tuleks hinnata teisiti, kui tegemist oleks olnud asendatud direktiivi objektiivse muudatusega. Kõnealuse jäätmeõigusliku „saastaja maksab” põhimõtte sisu igatahes ei muudetud.
C. Direktiivi 2006/12 artikkel 15
25. Direktiivi 2006/12 artikkel 15 sätestab jäätmete kõrvaldamise kulude kandmise. Selle punkti a kohaselt tuleb vastavalt „saastaja maksab” põhimõttele jäätmete kõrvaldamise kulud kanda jäätmevaldajal, kes on andnud jäätmed jäätmekogumisettevõttele. Lisaks on punktis b nimetatud eelmist valdajat või tootjat, kelle tootest jäätmed on tekkinud.
26. EÜ artiklist 249 tuleneb, et kuigi liikmesriikidel on õigus valida saavutatava tulemuse vorm ja meetodid, on nad siiski seotud saavutatava tulemusega, milleks on jäätmete kõrvaldamise kulude kandmise kohustus. Sellest tulenevalt on liikmesriigid vastavalt kohtuotsusele Commune de Mesquer kohustatud tagama, et nende siseriiklik õigus võimaldab kõnealuste kulude jätmist eelmiste valdajate või tootja kanda, kelle tootest jäätmed on tekkinud.(12)
27. Direktiivi 2006/12 artikkel 15 jätab seega esiteks teatava kaalutlusõiguse selles osas, kes peab kandma jäätmete kõrvaldamise kulud. Sätte tekst piirab küll kõne alla tulevate isikute ringi, kuid ei määratle seda lõplikult. Teiseks on kaalutlusõigus ka ülevõtmise vormi ja meetodi valiku osas.
28. Käesoleval juhul saab kõne alla tulla üksnes jäätmevaldaja, kes on andnud jäätmed jäätmekogumisettevõttele või jäätmete kõrvaldamisega tegelevale ettevõttele. Käesolevast kontekstist ei ilmne, et oluline roll oleks ka tootjal, kelle tootest jäätmed on tekkinud.(13)
29. Siiski on küsitav, kas direktiivi 2006/12 artikli 15 juhtmõte – „saastaja maksab” põhimõte – lubab määrata jäätmete kõrvaldamise tasud jäätmetekitaja kasumlikkuse ja kasutatava pinna alusel, mitte aga tegelikult tekitatud jäätmete alusel.
1. „Saastaja maksab” põhimõtte põhisisu
30. „Saastaja maksab” põhimõte on vastavalt EÜ artikli 174 lõikele 2 üks ühenduse keskkonnapoliitika põhimõtteid. Selle kohaselt peab saastuse põhjustanud isik kandma selle kõrvaldamise kulud.
31. Keskkonnakaitse jaoks on „saastaja maksab” põhimõte oluline eelkõige seetõttu, et see motiveerib saastajat keskkonnasaastust vältima.(14) Kui see on keskkonda saastava käitumise keelu asemel sätestatud kulude kandmise korrana nagu direktiivi 2006/12 artiklis 15, siis saab saastaja otsustada, kas ta lõpetab saastamise või vähendab seda või kannab hoopis selle saastuse kõrvaldamisega seotud kulud.(15)
32. Lisaks on „saastaja maksab” põhimõtte eesmärk jagada õiglaselt keskkonnasaastusega seotud kulud. Neid ei pea kandma teised, eelkõige mitte üldsus, ning neid ei eirata, vaid need peab kinni maksma isik, kes saastuse eest vastutab.(16) Euroopa Kohus on seetõttu leidnud, et „saastaja maksab” põhimõte on proportsionaalsuse põhimõtte väljendus.(17) Nõuda jäätmete kõrvaldamise kulude kandmist neilt, kes ei ole neid jäätmeid tekitanud, oleks nimelt kohatu.
33. Kulude jaotamise põhimõttena on „saastaja maksab” põhimõte samas ka võrdse kohtlemise ning mittediskrimineerimise põhimõtte täpsustus. Võrdse kohtlemise põhimõte nõuab, et sarnaseid olukordi ei koheldaks erinevalt ja et erinevaid olukordi ei koheldaks ühtemoodi, välja arvatud juhul, kui selline kohtlemine on objektiivselt põhjendatud(18) Asjaolude võrdlemisel ning jäätmete kõrvaldamise kulude kandmise kohustuse võimalikul õigustamisel on „saastaja maksab” põhimõtte puhul määrav kriteerium saastaja osalus. Kui seda põhimõtet kohaldada ettevõtjatele järjepidevalt ja ühetaoliselt, siis tagatakse sel moel ka aus konkurents.(19)
34. Euroopa Kohtu arvates on seega ühest küljest „saastaja maksab” põhimõttega vastuolus, kui jäätmete tekkimisega seotud isikud vabaneksid direktiivis 2006/12 ette nähtud rahalistest kohustustest,(20) teisest küljest ei tohi kedagi kohustada kandma sellise saastuse kõrvaldamisega seotud kulusid, mille tekitamise eest ta ei vastuta.(21) Euroopa Kohus väitis viimast küll veereostuse kontekstis, kuid seda saab üle kanda ka jäätmete kõrvaldamisele.
35. Mina järeldan sellest, et isik ei pea kandma teiste isikute tekitatud jäätmete kõrvaldamise kulusid.(22) Vastasel juhul vabaneksid nimelt teised jäätmetekitajad „saastaja maksab” põhimõttest tulenevatest kohustustest.
36. Eeltoodu alusel võib seega „saastaja maksab” põhimõtet mõista kui kulude jaotamise täpset korda, mis vastab näiteks kausaalsuse kriteeriumile lepinguvälise vastutuse õiguses.(23)
2. Olmejäätmete kõrvaldamise kulude kandmise kord
37. Esmapilgul näib, et kõnealune jäätmete kõrvaldamise kulude kandmise kord on „saastaja maksab” põhimõttega vastuolus, kuna maksu suurus ei vasta tingimata maksekohustuslase tekitatud jäätmete kogumise ja kõrvaldamisega seotud kuludele. Tekitatud jäätmete hulgale täpselt vastav olmejäätmete kõrvaldamise kulude süsteem eeldaks kogutud jäätmete ja tekkinud kulude registreerimist ning jäätmetekitajale arve esitamist. Motivatsioon jäätmeid vältida oleks suhteliselt suur, kuna igasugune jäätmete hulga vähendamine aitaks kulusid kokku hoida.
38. Siiski on küsitav, kas olmejäätmete kõrvaldamisel tuleb kohaldada sellist täpsete kulude arvestamise meetodit.
39. Olmejäätmed on meie praeguse elustiili tagajärg, mida on võimalik ette näha. Neid tekitab terve rida lõpptarbijaid ja väiksemaid ettevõtjaid. Tüüpiline on, et üksikjuhul tekkivad kulud on piiratud. Olmejäätmete kõrvaldamine on seega massiline. Juba see õigustaks kulude jagamist üldiste tariifide alusel ning loobumist kulude täpsest väljaarvutamisest.
40. Sellele lisanduvad kulude täpse arvutamisega seotud suuremad väljaminekud. Maksu määramisega seotud kulutused on ilmselgelt suhteliselt väiksed, kui on näiteks tarvis vaid tänavale tõstetud prügikotid kokku koguda, mille eest iga elanik tasub ühtset maksu. Tekitatud jäätmete hulga täpsem kontroll nõuaks tõenäoliselt lisakulutusi ning põhjustaks suuremaid käituskulusid.
41. Keerulisemad süsteemid lähtuvad jäätmete ligikaudsest hulgast, andes vastava tasu eest elanike käsutusse spetsiaalseid prügikotte või standardsuurusega prügikonteinereid. Veelgi arenenumad süsteemid kaaluvad tekitatud jäätmeid nende kogumisel ning arvestavad kaalu tasu määramisel.
42. Arvesse võiks võtta isegi jäätmete koostist. See põhjustaks aga veelgi suuremaid kulutusi, sest vaja oleks näiteks spetsiaalseid mõõteriistu või tuleks jäätmed läbi vaadata. Pealegi rikuks olmejäätmete koostise intensiivne kontroll jäätmetekitajate eraelu puutumatust. Jäätmete põhjal on nimelt võimalik teha järeldusi eraelu korralduse kohta.
43. Jäätmete kõrvaldamisega seotud kulude täpsel jaotamisel tekivad lisaraskused ehitiste või rajatiste puhul, milles on mitu majapidamist. Kui ühepereelamud annavad kogumiseks ühe majapidamise jäätmed, siis mitmepereelamu jäätmed kogutakse tavaliselt koos. Tekitatud jäätmete individuaalne jaotamine nõuaks elamute halduse raames täiendavaid meetmeid.
44. Nagu komisjon õigesti märgib, tuleb siinkohal silmas pidada ka seda, et liiga suur motivatsioon tekitatud jäätmete vähendamiseks võib viia ka jäätmete ebaseadusliku kõrvaldamiseni. Jäätmetekitajatel on kiusatus vabaneda oma jäätmetest teistest kogumissüsteemidest kasu lõigates (näiteks naabri prügikonteinerit või avalikke prügikaste kasutades) või halvemal juhul jäätmeid looduses ladestades.(24)
45. Pealegi tuleb arvesse võtta ka seda, et olmejäätmete kõrvaldamine nõuab jäätmete kogumise ja kõrvaldamise süsteemi olemasolu.
46. Isegi kui jäätmetekitajad kõrvaldavad oma jäätmed erandkorras ise, näiteks neid komposteerides, ei ole neil ometi põhimõtteliselt huvi ega ka võimalusi kõiki oma jäätmeid nõuetekohaselt kõrvaldada. Pealegi tekib paljudes asulates suur hulk olmejäätmeid. Kui neid ei kogutaks regulaarselt ja kui neid ei taaskasutataks ega kõrvaldataks kiiresti ja nõuetekohaselt, varitseks oluliste keskkonnaprobleemide tekkimise oht.
47. Seega peavad liikmesriigid direktiivi 2006/12 artikli 5 alusel looma ühtse ja sobiva jäätmekõrvaldamisrajatiste võrgustiku (ja seda alal hoidma), võttes arvesse parimat võimalikku tehnoloogiat, mis ei põhjusta liigseid kulutusi. Selline võrgustik on sobiv siis, kui see on võimeline oodatavaid jäätmekoguseid kõrvaldama.
48. Sellega on seotud vajadus luua jäätmekogumise süsteem. Direktiiv 2006/12 ei nõua küll sõnaselgelt selle loomist, kuid praktikas on see ilmselt hädavajalik.
49. Jäätmekõrvaldamisrajatiste ja kogumissüsteemide loomise ja käitamise kulud ei ole vahetult seotud tegelikult tekitatud jäätmete kogusega. Juhul kui tekitatud jäätmete hulk väheneb oluliselt, kuid juba ehitatud rajatist tuleb endiselt finantseerida, ei pruugi kulud jäätmete tekkimisega enam seotud olla.
50. Selline süsteem on üksikisiku jaoks soodne ka siis, kui ta tekitab ainult vähe kõrvaldamist nõudvaid jäätmeid või kui ta neid üldse ei tekita. Ta võib kindel olla, et kui tal siiski erandkorras tekivad jäätmed, võib ta need jäätmekogumissüsteemile üle anda. Ainuüksi see võimalus võib mõnel juhul õigustada teatava tasu maksmist. Tegelikult tekitatud jäätmete kogusel põhinevad tasusüsteemid näevad sageli ette põhitasu hüvitusena juurdepääsu eest jäätmete kõrvaldamise süsteemile. Ka teiste võrgustikuga seotud teenuste puhul kasutatakse sarnaseid finantseerimislahendusi, kuigi ka seal ei ole välistatud ilma põhimaksuta tariifid.
51. Kokkuvõtteks tuleb seega tõdeda, et olmejäätmete kõrvaldamise kulude jaotamine konkreetse jäätmetekitaja põhjustatud kulusid täpselt välja arvutamata võib olla täiesti põhjendatud.
3. „Saastaja maksab” põhimõtte paindlik kohaldamine
52. Siiski on küsitav, kas direktiivi 2006/12 artikli 15 alusel kohaldatav „saastaja maksab” põhimõte võimaldab neid põhjusi arvesse võtta.
53. Euroopa Kohus annab mõista, et „saastaja maksab” põhimõtet on võimalik kohaldada paindlikumalt. Euroopa Kohus ei ole kulude kandmise kohustust kohati sidunud tekitamisega, vaid sellega, et kulusid kandev tekitaja on seotud jäätmete või saastuse tekitamisega.(25)
54. Sellega on kooskõlas täpsest kulude arvutamisest loobumine ning lähtumine sellise grupi liikmeks olemisest, kes vastutab ühiselt keskkonnasaastuse eest. „Saastaja maksab” põhimõttega on ilmselgelt kooskõlas see, kui on kindlaks tehtud, et kõik grupi liikmed on seotud saastuse tekitamisega, kuid asjaomast üksikpanust ja sellele vastavaid kulusid ei ole võimalik üheselt määrata. Grupi vastutust väljendab ka ühine kindlustus kõiki liikmeid puudutava riski vastu, mida Euroopa Kohus on tunnustanud näiteks merel õnnetusjuhtumi tagajärjel tekkinud naftareostuse puhul.(26)
55. „Saastaja maksab” põhimõtte veelgi paindlikuma kohaldamise õiguslik alus tuleneb minu arvates proportsionaalsuse põhimõttest. See põhimõte on üks ühenduse õiguse üldpõhimõtteid,(27) mida liikmesriigid peavad ühenduse õiguse ülevõtmisel ja rakendamisel järgima.(28)
56. Proportsionaalsuse põhimõte nõuab, et meede ei läheks kaugemale sellest, mis on sellega seatud legitiimse eesmärgi saavutamiseks sobiv ja vajalik. Seejuures tuleb juhul, kui on võimalik valida mitme sobiva meetme vahel, rakendada kõige vähem piiravat meedet; lisaks peavad tekitatud piirangud olema vastavuses seatud eesmärkidega.(29)
57. „Saastaja maksab” põhimõtte rakendamisel peavad liikmesriigid kaaluma eelkõige erinevate süsteemide eeliseid ja puudusi. Siinkohal võivad ja peavad nad arvestama eeltoodud kaalutlusi. Sellise kaalumise tulemus sõltub suuresti kohalikust olukorrast, näiteks geograafilistest tingimustest, asustuse liigist, olemasoleva jäätmekogumise ja jäätmete kõrvaldamise süsteemi seisukorrast ning jäätmete ebaseadusliku kõrvaldamise ohu tõenäosusest. Oluline on seejuures ka see, kas individuaalsete kulude täpsem määratlemine toob kaasa kulude märkimisväärse languse või kas konkreetne jäätmetekitaja peab kulukast jäätmekontrollist hoolimata maksma sama palju või suuremate kontrollikulude tõttu koguni rohkem kui seni.
58. Selline kaalumine nõuab seega keeruliste prognoosivate otsuste tegemist. Seejuures on liikmesriikidel põhimõtteliselt lai hindamis- ja kaalutlusruum (kaalutlusõigus).(30) Samas ei pea paika Casoria omavalitsuse ja Itaalia seisukoht, et direktiivi 2006/12 artikkel 15 on liiga ebatäpne, et üksikisik saaks selle rikkumisele tugineda. Liikmesriikide laia kaalutlusõiguse tõttu on selline rikkumine küll ebatõenäoline, kuid kui asjaomased asutused ületavad neile antud kaalutlusõiguse piire, saab üksikisik ühenduse õiguse rikkumisele tugineda.
59. Rikkumise tuvastamise sisuline mõõdupuu on see, kas asjaomased asutused on ilmselgelt valesti aru saanud „saastaja maksab” põhimõtte nõuetest. Keerulises hinnangus saab tavaliselt kahelda üksnes siis, kui ei ole võimalik tuvastada mõistlikku alust.(31) Kuna tegemist on aga „saastaja maksab” põhimõtte teostamisega, siis ei piisa igast mõistlikust kaalutlusest, vaid oluline on see, kas on olemas mõistlik seos jäätmetekitaja osalusega jäätmete tekitamises.
60. Itaalia kulude kandmise süsteemi tuleb selle alusel hinnata.
4. Pindade kasutamine kulude jagamise alusena
61. Kohaldatava Itaalia õiguse kohaselt sõltub tasu suurus ühelt poolt kasutatavate ruumide ja katmata alade suurusest ning teiselt poolt ruumide kasutusotstarbe alusel määratud jäätmete tekitamise võime koefitsiendist.
62. Kumbki tegur iseenesest ei anna kriitikaks selget alust. Kasutatavate pindade suurus ja nende kasutusotstarve võimaldavad põhimõtteliselt teha usutavaid oletusi oodatava jäätmehulga kohta, eriti kui saab tugineda varasematele asjaomastele kogemustele.
63. Nende tulemuseks on küll tüpiseeritud tasusüsteem, mis ei võta arvesse konkreetset tekitatud jäätmete hulka. Asjaomased siseriiklikud asutused võivad aga täpse kulude arvestamise süsteemi eeliseid ja puudusi kaaludes jõuda järeldusele, et tuleb eelistada tasusüsteemi.
5. Kasumlikkuse arvestamine
64. See ei tähenda siiski seda, et kaebuse esitanud hotellindusettevõtjate tasutud summat ei saaks vaidlustada. See põhineb nimelt olulisel määral pindade kasutusotstarbe alusel määratud koefitsiendil. See oli aastal 2006 kaheksa korda suurem ja aastal 2007 üheksa korda suurem kui eraisikute poolt kasutatavate pindade koefitsient. Selle hinnangu aluse selgituseks viitas eelotsusetaotluse esitanud kohus üksnes sellele, et kaebuse esitanud hotellindusettevõtjad väitsid siseriiklikus menetluses, et see ei põhine mitte nende võimel jäätmeid tekitada, vaid põhineb nende kasumlikkusel.
65. Jäätmetekitaja kasumlikkus ei ole otseses seoses tema tekitatud jäätmete hulgaga. Ei saa küll välistada, et suurt kasumit teenivad ettevõtjad tekitavad eriti palju jäätmeid, kui sama kehtib ka vastupidise oletuse kohta. Võimalik, et ressursse säästev käitumine ongi suure kasumi aluseks.
66. Kasumlikkus ei saa ka sotsiaalsest vaatepunktist õigustada suuremaid tasusid. „Saastaja maksab” põhimõtte eesmärk on see, et kõik ühiskonnakihid üritaksid oma käitumisega keskkonda võimalikult vähe kahjustada. Seetõttu oleks selle põhimõttega vastuolus, kui teatavad grupid oleks suurema abivajaduse või väiksema suutlikkuse tõttu vahetult vabastatud nende kulude kandmisest, mis on seotud nende tekitatud keskkonnasaastusega. See ei välista, et neid kulusid võetakse arvesse vastavate sotsiaalabimeetmete määramisel, kuna keskkonnasaastus on elukorralduse vältimatu osa. Sellega säiliks nimelt „saastaja maksab” põhimõtte motivatsioonifunktsioon.
67. Seega tuleb tõdeda, et kasumlikkus on ilmselgelt sobimatu kriteerium „saastaja maksab” põhimõtte rakendamiseks.
6. Muud esitatud kriteeriumid
68. Kaebuse esitanud hotellindusettevõtjad nõudsid põhikohtuasjas, et arvesse tuleb võtta ka tubade täituvust, toitlustusteenuse osutamist, hotellipidajate tegevuse hooajalist iseloomu ning teenuste pakkumiseks kasutatavaid pindasid, mida seega ei kasutata majutuseks.
69. Võimalik, et need kriteeriumid aitavad teha järeldusi oodatava jäätmete hulga kohta ega oleks seega ilmselgelt sobimatud „saastaja maksab” põhimõtte rakendamiseks. Samas ei ole ka ilmselgelt vale loobuda nendest kriteeriumidest. Seega ei pea neid tasude suuruse määramisel tingimata arvesse võtma.
70. Seega teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata eelotsuse küsimusele järgmiselt:
Direktiivi 2006/12/EÜ artiklis 15 sätestatud „saastaja maksab” põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklik kord, mis kohustab üksikisikut kandma ebaproportsionaalselt suuri jäätmete kõrvaldamise kulusid, kuna sellisel korral puudub mõistlik seos jäätmete tekitamisega.
2 –	ELT L 114, lk 9.
3 –	EÜT L 194, lk 39; ELT eriväljaanne 15/01, lk 23, viimati muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrusega (EÜ) nr 1882/2003 EÜ asutamislepingu artiklis 251 osutatud menetlusele vastavates õigusaktides sätestatud rakendusvolituste kasutamisel komisjoni abistavaid komiteesid käsitlevate sätete kohandamise kohta nõukogu otsusega 1999/468/EÜ (ELT L 284, lk 1; ELT eriväljaanne 01/04, lk 447).
4 –	ELT L 312, lk 3.
5 –	GURI (Gazzetta ufficiale della Repubblica italiana, edaspidi „GURI”) nr 288, regulaarne lisa nr 108, 9.12.1993, hiljem ilmselt korduvalt muudetud.
6 –	GURI nr 38, regulaarne lisa nr 33, 15.2.1997.
7 –	GURI nr 88, regulaarne lisa nr 96, 14.4.2006.
8 –	GURI nr 129, regulaarne lisa nr 107, 4.6.1999.
9 –	Vt nt 16. jaanuari 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑134/95: USSL nº 47 di Biella (EKL 1997, lk I‑195, punkt 17); 30. aprilli 1998. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑37/96 ja C‑38/96: Sodiprem jt (EKL 1998, lk I‑2039, punkt 22); 3. oktoobri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑9/99: Échirolles Distribution (EKL 2000, lk I‑8207, punkt 15 jj); 8. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑60/05: WWF Italia jt (EKL 2006, lk I‑5083, punkt 18) ja 22. mai 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑439/06: citiworks (EKL 2008, lk I‑3913, punkt 21).
10 –	Vt 19. aprilli 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑295/05: Asemfo (EKL 2007, lk I‑2999, punkt 32 jj), 28. juuni 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑467/05: Dell'Orto (EKL 2007, lk I‑5557, punkt 41 jj) ja 10. märtsi 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑345/06: Heinrich (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 30 jj).
11 –	Vt direktiivi 2006/12 põhjendus 1.
12 –	24. juuni 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑188/07: Commune de Mesquer (EKL 2008, lk I‑4501, punkt 80).
13 –	Vt selle kohta minu 13. märtsi 2008. aasta ettepanek kohtuasjas C‑188/07: Commune de Mesquer, milles otsus tehti 24. juunil 2008 (EKL 2008, lk I‑4501, ettepaneku punkt 122 jj).
14 –	Vt nõukogu 3. märtsi 1975. aasta soovituse 75/436/Euratom, ESTÜ, EMÜ kulude arvestamise ja riigiasutuste keskkonnaküsimuste alase tegevuse kohta (EÜT L 194, lk 1) lisa punkt 1.
15 –	Vt eespool 14. joonealuses märkuses viidatud soovituse 75/436 lisa punkti 4 alapunkt b.
16 –	Kohtujurist Jacobsi 30. aprilli 2002. aasta ettepanek kohtuasjas C‑126/01: GEMO, milles otsus tehti 20. novembril 2003 (EKL 2003, lk I‑13769, ettepaneku punkt 60). Vt ka eespool 14. joonealuses märkuses viidatud soovituse 75/436 lisa punkt 4.
17 –	29. aprilli 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑293/97: Standley jt (EKL 1999, lk I‑2603, punkt 52).
18 –	13. aprilli 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑292/97: Karlsson jt (EKL 2000, lk I‑2737, punkt 39); 10. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑344/04: International Air Transport Association jt (EKL 2006, lk I‑403, punkt 95); 12. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑300/04: Eman ja Sevinger (EKL 2006, lk I‑8055, punkt 57) ning 11. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑227/04 P: Lindorfer vs. nõukogu (EKL 2007, lk I‑6767, punkt 63).
19 –	19. juuni 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑444/00: Mayer Parry Recycling (EKL 2003, lk I‑6163, punkt 79). Vt ka eespool 14. joonealuses märkuses viidatud soovituse 75/436 lisa punkt 1.
20 –	Eespool 12. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Commune de Mesquer, punkt 72.
21 –	Eespool 17. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Standley jt, punkt 51.
22 –	Vt eespool 13. joonealuses märkuses viidatud ettepanek kohtuasjas Commune de Mesquer, ettepaneku punkt 120.
23 –	Selline olukord oli aluseks 7. septembri 2004. aasta otsusele kohtuasjas C‑1/03: Van de Walle jt (EKL 2004, lk I‑7613, punkt 54 jj) ja eespool 12. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsusele Commune de Mesquer, punkt 69 jj: seal oli vaja kohustada teatavaid tekitajaid kandma õnnetusjuhtumi tagajärjel tekkinud saastusega seotud kulusid.
24 –	See oht ei ole nii suur õnnetusjuhtumi tagajärjel tekkinud saastuse puhul, mis oli eespool 23. joonealuses märkuses viidatud kohtotsuse Van de Walle ja eespool 12. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsuse Commune de Mesquer aluseks.
25 –	Eespool 17. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Standley ja eespool 12. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Commune de Mesquer.
26 –	Eespool 12. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Commune de Mesquer, punkt 81.
27 –	17. detsembri 1970. aasta otsus kohtuasjas 25/70: Köster, Berodt & Co. (EKL 1970, lk 1161, punkt 21 jj); 18. novembri 1987. aasta otsus kohtuasjas 137/85: Maizena jt (EKL 1987, lk 4587, punkt 15); 13. novembri 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑331/88: Fedesa jt (EKL 1990, lk I‑4023, punkt 13); 7. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑310/04: Hispaania vs. nõukogu (EKL 2006, lk I‑7285, punkt 97) ja 17. jaanuari 2008. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑37/06 ja C‑58/06: Viamex Agrar Handel (EKL 2008, lk I‑69, punkt 33).
28 –	24. märtsi 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑2/92: Bostock (EKL 1994, lk I‑955, punkt 16); 18. mai 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑107/97: Rombi ja Arkopharma (EKL 2000, lk I‑3367, punkt 65); 6. novembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑101/01: Lindqvist (EKL 2003, lk I‑12971, punkt 87); 27. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑540/03: parlament vs. nõukogu (EKL 2006, lk I‑5769, punkt 105) ja 26. juuni 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑305/05: Ordre des barreaux francophones et germanophone jt (EKL 2007, lk I‑5305, punkt 28). Vt kuuenda käibemaksudirektiivi rakendamist ja täiendamist puudutavate siseriiklike sätete seotuse kohta proportsionaalsuse põhimõttega 18. detsembri 1997. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑286/94, C‑340/95, C‑401/95 ja C‑47/96: Molenheide jt (EKL 1997, lk I‑7281, punkt 48) ja 10. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑25/07: Sosnowska (EKL 2008, lk I‑5129, punkt 23).
29 –	Vt selle kohta eespool 27. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Köster, Berodt & Co., punktid 28 ja 32, kohtuotsus Fedesa jt, punkt 13, ja kohtuotsus Viamex Agrar Handel, punkt 35, samuti 11. juuli 1989. aasta otsus kohtuasjas 265/87: Schräder HS Kraftfutter (EKL 1989, lk 2237, punkt 21) ja 12. juuli 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑189/01: Jippes jt (EKL 2001, lk I‑5689, punkt 81).
30 –	Vt selle kohta nt 11. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑77/02: Steinicke (EKL 2003, lk I‑9027, punkt 61) ja 22. novembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑144/04: Mangold (EKL 2005, lk I‑9981, punkt 63), mõlemad tööhõivepoliitiliste eesmärkide kohta, ning eespool 13. joonealuses märkuses viidatud ettepanek kohtuasjas Commune de Mesquer, ettepaneku punkt 125.
31 –	Vt minu 10. märtsi 2009. aasta ettepanek kohtuasjas C‑558/07: S.P.C.M. jt, milles otsus tehti 7. juulil 2009 (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, ettepaneku punkt 77 ja seal viidatud kohtupraktika).

matches: Kohus kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus kohus


Head uut maksuaastat! - Raamatupidaja
Head uut maksuaastat!
21. detsember 2009 14:50
MaksuMaksjal on saanud heaks tavaks anda aasta lõpus ülevaade järgmisel aastal jõustuvatest maksumuudatustest. Aasta jooksul leiavad paljud teemad küll kajastamist, kuid koondatult on ikkagi hea pilk peale visata sellele, mis meid uuel aastal ees ootab.
Püüan kompaktselt anda ülevaate olulisematest muudatustest maksuliikide kaupa.
Tulumaksumuudatused
Mäletatavasti pidi algselt 01.01.2009 jõustuma madalam tulumaksumäär (20%), kuid Riigikogu otsustas oma lubadusest taganeda ning maksumäärade järk-järgulist alanemist lükati aasta võrra edasi, jättes ka 2009. aastaks kehtima maksumäära 21%.
Nii nagu oodata võiski, otsustas Riigikogu nüüd lõplikult loobuda tulumaksumäärade alandamisest ning kehtestas alates 2010. aastast kehtivaks maksumääraks 21% (muudatused TuMS § 4 lg-tes 1 ja 11). Maksumäärade alanemise sätet seaduses enam ei ole.
Kuna maksumäära muutmisega seoses peab muutma ka tulumaksuseaduse rakendussätteid, siis aeti ka see asi korda (muudatused TuMS § 61 lg-tes 25, 27 ja 28). Need sätted reguleerivad TuMS § 54 lg 5 alusel mahaarvatava tulumaksu summa arvutamist ning TuMS § 50 lg 1 või 2 ja 53 lg 4 alusel tasumisele kuuluvast tulumaksust mahaarvamiste tegemist muudel juhtudel.
Olgu lugejale siinkohal meelde tuletatud, et maksumäärade alandamisest loobumise põhiseadusevastasus ei ole välistatud. Sama kehtib ka järgmise muudatuse (maksuvaba tulu) kohta.
Ka maksuvaba tulu osas tegutses Riigikogu kõikumatus usus ja vankumatus tahtes kindlustada ja arendada riiki ning hülgas oma varasemad lubadused ? 2010. aastal ja edaspidi on maksuvaba tulu 27 000 krooni. Seadusesse varem sisse kirjutatud ja kord juba edasi lükatud maksuvaba tulu osa suurenemine kaotati (muudatused TuMS §-s 23). Aitäh sellegi eest, et maksuvaba tulu ei vähendatud.
Täiendav mahaarvamine laste osas
2008. aastal oli lapsevanematel võimalik nautida õigust arvata täiendavalt maha maksuvaba tulu iga kuni 17-aastase lapse kohta. 2009. aasta piirati seda õigust ning lubati teha täiendav mahaarvamine alates teisest lapsest, kuid et asi ilusam välja näeks, jäeti esialgu seaduse teksti sisse lubadus taastada esimese lapse soodustus 2010. aastal. Tühjagi. Ka selle sätte võite unustada ja olla õnnelikud, et lapse maksusoodustust üldse ära ei kaotatud.
Erinevalt tulumaksumääradest ja maksuvabast tulust suudeti esimese lapse soodustuse taastamise sätte jõustumine kogemata näha ette alates 01.01.2010, mistõttu ei saa ka rääkida tähtajalisest maksusoodustusest, kuna säte ei ole veel jõustunud. Uus seadus lihtsalt tunnistab varasema seaduse sätte enne selle jõustumist kehtetuks.
Õppelaenu intressid ja ametiühingute liikmemaksud
Alates 01.01.2010 kaotavad nii õpilased kui ka nende vanemad õiguse tulust maha arvata õppelaenuintresse (muudatused TuMS § 26 lg-tes 1, 3 ja 4). Seaduse seletuskirja kohaselt teenib riik sellega 2011. aastal 25 miljonit krooni, st see jääb inimestele 2010. aasta tuludeklaratsioonide alusel tagastamata. 2009. aasta kohta esitatavas tuludeklaratsioonis saab õppelaenuintressid veel maha arvata.
Kuna soodustuste piiramisega muutub lihtsamaks arvepidamine ja tõendite vormistamine, siis tunnistati kehtetuks ka TuMS § 26 lg 4, mille alusel on rahandusministri määrusega kehtestatud koolituskulude ja õppelaenuintresside tulust mahaarvamise täpsem kord. Muu hulgas kaob ära vorm INF 7, millel pangad esitavad MTA-le info õppelaenuintresside kohta. Kuivõrd 2009. aasta kohta vastav soodustus kehtib, lisati seadusesse ka rakendussäte, mis säilitab INF 7 esitamise kohustuse 2009. aasta kohta (TuMS § 61 lg 36).
Alates 01.01.2010 ei saa ka ametiühingutele tasutud sisseastumis- ja liikmemakse enam oma tulust maha arvata. Ka siin on põhjuseks kulude kokkuhoid. Riik võidab sellega umbes 10 miljonit krooni. Ka siin avaldub reaalne mõju inimeste sissetulekule ja riigi väljaminekule alles 2011. aasta kevadel, sest 2009. aasta kohta saab mahaarvamisi teha. Seoses sellega kaob ka ära vorm INF 8.
Sigakoer Eesti maksumaastikul
Riigikogu sai sel aastal maha ka millegagi, mida võiks hellitlevalt kutsuda non plus ultra saavutuseks. Nimelt loetakse tulumaksuseaduse mõistes riigitulundusasutus (konkreetselt Riigimetsa Majandamise Keskus) sisuliselt võrdseks äriühingutega, nähes ette, et riigitulundusasutuse puhaskasumist riigieelarvesse kantud summa maksustatakse TuMS § 50 lg 1 alusel tulumaksuga. Vaja oli seda muudatust selleks, et võtta RMK kasumist suurem osa riigieelarve tuludesse, ikka püha euro nimel.
Kogu konstruktsioon on ajuvaba juba selle pärast, et põhiseaduse § 115 kohaselt peab riigieelarve kajastama kõikide riigiasutuste tulusid ja kulusid, mistõttu ei tohiks olla üldse võimalik teatud osa riigituludest maksustada riigile laekuva maksuga. Hoolimata sellest, et Riigikohus on juba 2000. aasta otsuses (vt kohtuasja 3-4-1-1-00) kirjutanud konkreetselt, et Riigimetsa Majandamise Keskuse kõik tulud ja kulud peavad olema riigieelarves, on seda kohtuotsust siiamaani kasutatud kohvitassialuse või muu sarnase tarbeesemena. Kuigi sellesama euro huvides oleks palju parema tulemuse andnud, kui asuda Riigikohtu otsust täitma ja tuua kogu metsatulu eelarve tuludesse.
Seejuures on riik iseenda vastu sedavõrd helde, et riigitulundusasutusele tekitati kohustus maksta tulumaksu § 50 lg 1 alusel tagasiulatuvalt juba 2009. aasta 1. augustist. Märkimisväärne on aga iseenesest kontseptsioon, kuidas sätet tagasiulatuvalt jõustada, jättes mulje, et see ei ole tagasiulatuv jõustamine. Seadus näeb ette, et Käesoleva seaduse § 1 punktid 1, 3 ja 11 jõustuvad 2009. aasta 1. detsembril ning neid kohaldatakse tagasiulatuvalt alates 2009. aasta 1. augustist. Kuna riik ise on vastava sätte adressaat, on tagasiulatuvast jõustamisest tekkiv riive muidugi näiline.
Alates 01.01.2010 laienevad riigitulundusasutusele ka TuMS §-d 49-52 (lisaks § 50 lg-le 1), st kohustus maksta tulumaksu kingitustelt, annetustelt, vastuvõtukuludelt ja ettevõtlusega mitteseotud kuludelt. Olgu siin igaks juhuks meelde tuletatud, et see muudatus puudutab ainult ühte riigiasutust ? Riigimetsa Majandamise Keskust ?, kõikide teiste riigi- ja omavalitsusasutuste jaoks jääb kõik endiseks, nemad maksavad tulumaksu erisoodustustelt (TuMS § 48) ja peavad väljamaksetelt tulumaksu kinni (TuMS § 40).
Mäletatavasti peatas Riigikogu seadusemuudatusega alates 01.06.2009 sissemaksed fondidesse ning ka kohustatud isikute maksekohustused. Kuni 30.11.2009 oli isikutel võimalik otsustada, kas jätkata alates 01.01.2010 endapoolseid makseid või valida üldskeem, mille kohaselt jätkuvad maksed alles 01.01.2011.
Need, kes otsustasid juba 01.01.2010 jätkata, jagunevad kaheks grupiks. Esiteks 1942.—1954. aastal sündinud isikute puhul jätkub kõik alates 01.01.2010 vanaviisi, st tasutakse 2% kohustatud isiku makset ning 4% riigi poolt. Teiseks 1955. aastal ja hiljem sündinud isikute puhul jätkuvad 01.01.2010 vaid nende endapoolsed maksed (2%). Riik kompenseerib oma osa hiljem.
Konkreetselt raamatupidaja töös tähendab see, et enne aastavahetust tuleb külastada kodulehte www.pensionikeskus.ee ja välja selgitada, kelle tasudelt tuleb 2010. aastal taas 2% kinni pidada, sest nagu ikka, toimub maksustamine väljamakse tegemise aja järgi. See, kas ja kui palju sotsiaalmaksust isiku pensionikontole kantakse, tööandjat ei puuduta.
Muudatused võtab kokku järgnev pensionikeskuse kodulehel avaldatud tabel.
Kogumispensioni maksete protsendid aastatel 2010-2017
Maamaksu muudatused
MaksuMaksja ilmumise ajal ei ole maamaksuseadus veel küll vastu võetud, kuid Riigikogu menetleb aasta lõpus usinalt ning jõustab ulatuslikud maamaksuseaduse muudatused suure tõenäosusega 01.01.2010. Järgnevat tasub eeltoodud põhjusel üle kontrollida, kui seadus on vastu võetud ja avaldatud.
Peamistest kavandatavatest muudatustest on põhjalik MaksuMaksja lugeja juba ülevaate saanud, kuid olgu siinkohal ka lühike kokkuvõte esitatud viidatud artiklist.
Senised kolm maamaksu tasumise tähtaega asendatakse kahega ning seejuures tuuakse esimene tähtaeg ettepoole, samale ajale tuludeklaratsioonide esitamise tähtajaga, et tulumaksu tagastusnõuetega saaks kohe tasaarvestusi teha. Maamaksu esimeseks tähtajaks jääb 31. märts, teiseks tähtajaks on 1. oktoober.
Alla 1000-kroonine maamaks tuleb tasuda tervenisti esimesel tähtajal. Juhul kui maks ületab 1000 krooni, tuleb esimesel tähtajal maksta pool maksusummast, aga mitte vähem kui 1000 krooni.
Maamaksu haldamiseks tehtavate kulude vähendamiseks tõstetakse maamaksu määramise alampiiri 50 kroonini senise 20 krooni asemel.
Maamaksukohustus määratakse aasta täpsusega ning maksukohustus tekib 1. jaanuaril. Kui aasta jooksul omandiõigus või kasutusõigus muutub, siis uuel isikul tekib maksukohustus alles järgmise aasta 1. jaanuaril.
MTA e-teenuse kasutajale, kes on teatanud oma e-posti aadressi, toimetatakse maamaksuteade kätte elektrooniliselt e-maksuameti kaudu. Need, kes ei ole seda teada andnud või teatavad ruttu, et neil ei ole enam e-posti aadressi, saavad maksuteate paberkandjal.
Käibemaksumuudatused
Käibemaksugrupp
Juba 2008. aasta lõpus võttis Riigikogu vastu käibemaksuseaduse muudatused, millest üks osa jõustub alles 01.01.2010. Nimelt ei peetud paslikuks Euroopa õigusega vastuolus oleva korra muutmist tavapärases tempos, selle asemel otsustati jõustumine edasi lükata.
Uus regulatsioon erineb praegusest kardinaalselt. Kehtiv kord näeb ette, et isikud registreeritakse küll ühe käibemaksukohustuslasena, kuid nende maksuarvestuses registreerimise tulemusel suurt midagi ei muutu ? käibedeklaratsioonid esitatakse eraldi, enammakstud maksu osas on arvestus iga isiku osas eraldi, samuti maksukohustuste osas, kuid vastutus on solidaarne. Praegune kord ei loe grupisiseseid tehinguid käibeks vaid juhul, kui teenust või kaupa kasutatakse täielikult maksustatava käibe tarbeks.
Uus kord näeb ette, et isikud käituvad ka sisuliselt käibemaksugrupina. Esiteks tähendab see, et lisaks ema- ja tütarettevõtjale saavad käibemaksugrupina registreerida ka majanduslikult ja organisatsiooniliselt seotud maksukohustuslased ühise taotluse alusel, kui samale isikule kuulub rohkem kui 50% käibemaksugrupi koosseisus registreeritava äriühingu aktsiatest, osalusest või häältest, või kui isikud on seotud frantsiisilepingu alusel. Nad määravad endi hulgast ühe isiku, kes on esindusisik ? st kes esindab käibemaksugruppi, esitab ühe käibedeklaratsiooni kõigi nimel ja esitab käibemaksu enammakse tagastamistaotlusi. Ka enammakstud maks tagastatakse esindusisikule.
Käibemaksugruppi kuuluvate isikute vahelisi tarneid ei loeta käibeks sõltumata sellest, kas see on suunatud maksustatava või maksuvaba käibe genereerimisele. Käibemaksugrupi iga maksukohustuslase tehingut käibemaksugrupi välise isikuga loetakse käibemaksugrupi tehinguks selle isikuga.
Põhjaliku ülevaate saamiseks soovitan tutvuda maksuhalduri selgitustega.
Suur käibemaksupakett
Lisaks eelpool toodule võttis Riigikogu 11.11.2009 vastu väga ulatuslikud käibemaksuseaduse muudatused, mis enamuses jõustuvad 01.01.2010. Nendest muudatustest on suures osas juttu nii selles ajakirjas kui ka varem ilmunud artiklis. Peamiselt muudetakse käibe tekkimise kohaga seonduvaid reegleid ning teine oluline muudatus puudutab teises EL liikmesriigis tasutud käibemaksu tagastamist ning Eestis teise EL liikmesriigi käibemaksukohustuslastele käibemaksu tagastamist.
Käibe mõiste
Lisaks leidis tee seadusesse selline säte, mis loeb expressis verbis kauba tasu eest sundvõõrandamise käibeks (KMS § 4 lg 1 p 4). Põhjendus muudatuse osas on konstateering, et direktiiv reguleerib seda küsimust nii, ja käibemaksuseadus seni otseselt mitte. Midagi sellest aga tegelikult ei muutu, olime ka enne sama õnnelikud, pigem on tegemist selgitusliku sisuga muudatusega.
Muudetakse regulaarsete tarnete käibe tekkimise aja reegleid. KMS § 11 lg 4 uus sõnastus näeb ette, et teenus, mille osutamine kestab kauem kui maksustamisperiood, loetakse osutatuks ja saaduks maksustamisperioodil, mil selle teenuse osutamine lõpeb. Samale ostjale teenuste osutamisel või kaupade regulaarsel võõrandamisel loetakse kauba ostjale lähetamise või kättesaadavaks tegemise või teenuse osutamise või saamise ajaks maksustamisperiood, mil lõpeb ajavahemik, mille kohta arve esitatakse või mille kestel saadud kaupade või teenuste eest tasumine on kokku lepitud, kuid mitte hiljem kui 12 kalendrikuu möödumisel. Teenuse, mille puhul maksukohustus tekib teenuse saajal, regulaarsel osutamisel pikema ajavahemiku jooksul kui üks aasta, loetakse käive tekkinuks teenuse osutamise algusest arvates järgmise kalendriaasta 31. detsembril, kui selle perioodi jooksul ei ole teenuste eest tasutud ning teenuste osutamist ei ole lõpetatud.
12 kuu kriteeriumi sätestamise võimaluse näeb ette käibemaksudirektiivi (2006/112/EÜ) artikli 64 muudatus. Käibemaksuseaduse § 11 lg 4 muudatus puudutab regulaarseid tarneid, mille osas on pooled kokku leppinud n-ö summaarse arvestuse mingi perioodi lõikes (nt esitatakse koondarve kogu 2009. aastal osutatud teenuste eest 31.12.2009 seisuga kõikide osutatud teenuste eest kokku). Muudatus ei puuduta sellise teenuse osutamist, mis vältab kauem kui üks maksustamisperiood (tavapäraselt kalendrikuu). Näiteks kui tellitakse ehitusteenus (maja ehitamine) ja teenust osutatakse 1,5 aastat, siis loetakse teenus osutatuks ikka alles perioodil, mil teenuse osutamine lõpeb (viimane fikseeritakse näiteks tööde vastuvõtu aktiga).
Elektrooniline käibedeklaratsioon
Mäletatavasti nõudis maksuhaldur vastavalt käibedeklaratsiooni täitmise juhendi preambulas sätestatule 2009. aasta algusest deklaratsiooni elektroonilist esitamist, kui isik on olnud käibemaksukohustuslasena registreeritud vähemalt 12 kuud. Kuna õiguskantsler juhtis rahandusministri tähelepanu sellele, et seaduse kohaselt ei ole elektrooniline deklareerimine ette nähtud, muudeti deklaratsiooni vormi ning anti maksukohustuslastele vabad käed deklaratsiooni vormi valikul.
Ka EML tõstatas selle probleemi ning soovitas omapoolset paindlikumat lahendit. Riigikogu on nüüd pakkunud välja omalaadse kompromissi. Edaspidi hakkab olema nii, et käibedeklaratsioon esitatakse elektrooniliselt, kui isik on olnud käibemaksukohustuslane vähemalt 12 kuud. Maksukohustuslase või piiratud maksukohustuslase motiveeritud taotluse alusel võib maksuhaldur lubada käibedeklaratsiooni esitamist paberkandjal (KMS § 27 lg 11).
Seega need käibemaksukohustuslased, kes peaksid alates 01.01.2010 esitama elektroonilisi deklaratsioone, kuid soovivad mingil põhjusel esitada deklaratsiooni paberkandjal, peavad esitama maksuhaldurile vastava motiveeritud taotluse. Maksuhaldur menetleb seda tavapärases korras ning menetluse tulemusel antav haldusakt on üldkorras vaidlustatav.
Kuna deklaratsiooni esitamist puudutav on menetlusõigus, siis tuleb alates 01.01.2010 esitada elektrooniline deklaratsioon sõltumata sellest, et deklareeritakse 2009. aasta detsembri käivet. Kellel tekib uuel aastal vastav kohustus, võiks vana aasta sees oma paberdeklaratsiooni maksuhaldurile üle anda, sest arvestades, et taotlust saab maksuhaldur menetleda kuni 30 päeva ning vajadusel ka menetlustähtaega pikendada, võib 20. jaanuar juba läbi olla ning deklaratsioon esitamata. Kui selleks ajaks ei ole maksuhaldurilt aktsepti saabunud, võiks paberil deklaratsiooni siiski ära esitada, maksuhaldur palub selle peale lihtsalt puudused kõrvaldada ja määrab selleks tähtaja. Deklaratsioon loetakse esitamata jäetuks alles pärast seda, kui tähtaeg on möödunud. Tähtaja määramisel tuleks esitada taotlus tähtaja pikendamiseks kuni esimese taotluse läbivaatamiseni.
Nipet-näpet muudatusi on veel, kuid nendega soovitan huvilistel Riigi Teataja andmebaasi vahendusel tutvuda.
Aktsiisimuudatused
Aktsiisimuudatusi on erinevaid, kuid need, mis lähevad meie lugejale kõige enam korda, on seotud paraku aktsiisimääradega. Seetõttu esitan muudatused tabeli kujul.
Maksukorralduse seaduse osas on tegelikult küll mitu muudatust, kuid siinkohal on paslik ära tuua vaid see, mis puudutab FIE-de ümberregistreerimist.
Ka sellest teemast on MaksuMaksja lugeja juba ülevaate saanud, kuid räägin paari sõnaga siiski tähtsamast. Juba 04.06.2008 võttis Riigikogu vastu kauninimelise seaduse: äriseadustiku, mittetulundusühingute seaduse ja nendega seonduvate teiste seaduste muutmise seaduse.
Seaduste muutmise tulemusena registreeritakse FIE-d edaspidi äriregistris. Need, kes on seni maksuhalduri peetavas registris, saavad kuni 2009. aasta lõpuni tasuta äriregistrisse ümber registreeruda. Kes 2009. aasta lõpuks ei ole end äriregistrisse kanda lasknud, on seaduse mõistes ettevõtlusega tegelemise lõpetanud ning nad kustutatakse maksukohustuslaste registrist. Mida head võib halba sellest juhtuda võib, on MaksuMaksja lugeja just värskelt lugenud käesoleva numbri uudiste rubriigist.
Eelnev ei kehti vandetõlgi, notari ja kohtutäituri kohta ? nemad ei ole FIE-d äriseadustiku mõttes, kuid nende suhtes kohaldatakse maksustamisel FIE-de kohta sätestatut, kui seaduses ei sätestata teisiti.
Artikkel on avaldatud EML ajakirja MaksuMaksja detsembrinumbris.
URL: http://www.raamatupidaja.ee/uudised/2009/12/21/head-uut-maksuaastat