text:
Eesti Vabariigi põhiseadus / paragrahv 11 Eesti Vabariigi põhiseadus
Õigusi ja vabadusi tohib piirata ainult kooskõlas põhiseadusega. Need piirangud peavad olema demokraatlikus ühiskonnas vajalikud ega tohi moonutada piiratavate õiguste ja vabaduste olemust.
Paragrahvil 11 on keskne koht põhiõiguste piiramise tingimuste määratlemisel. “See paragrahv on kõiki põhiõigusi hõlmav keskne norm, mis sisaldab põhiõiguste, vabaduste ja kohustuste tõlgendamise ja kohaldamise fundamentaalseid põhimõtteid.” (RKÜKo 11.10.2001, 3-4-1-7-01, p 12; 03.01.2008, 3-3-1-101-06, p 27). Eesti Vabariigi varasemates põhiseadustes sarnast üldklauslit ei olnud. Põhiseaduse Assambleel oldi seisukohal, et § 11 kujutab endast üldnormi ja suunavat printsiipi: “§-s 11 meie praeguses eelnõus on sätestatud üldprintsiip, millele peavad vastama piirangud. See on kooskõlas põhiseadusega ja vajalik demokraatlikus ühiskonnas. Piirangud ei tohi moonutada piiratavate õiguste ja vabaduste olemust. See on samuti üldnorm ja suunav printsiip kõigi teiste sätete jaoks.” (L. Hänni. Põhiseadus ja Põhiseaduse Assamblee, lk 762).
Paragrahv 11 nimetab kolm eeldust, millele põhiõiguse riive peab vastama. Esiteks peab iga riive olema põhiseadusega kooskõlas (§ 11 esimene lause). Teiseks peab piirang olema demokraatlikus ühiskonnas vajalik (§ 11 teise lause esimene pool). Kolmandaks ei tohi riive moonutada piiratavate õiguste ja vabaduste olemust (§ 11 teise lause teine pool).
Õigusi ja vabadusi tohib piirata ainult kooskõlas põhiseadusega. “See tähendab, et põhiõiguse iga riive peab vastama kõigile põhiseaduse normidele.” (RKPJKo 26.11.2007, 3-4-1-18-07, p 35). Näiteks on Riigikohus leidnud, et “õigusvastane kohustuste või keeldude kehtestamine haldusaktiga rikub alati haldusakti adressaadi õigusi” (RKEKo 20.12.2001, 3-3-1-15-01, p 22). Põhiseadusega kooskõla tingimused sõltuvad sellest, mis liiki põhiõigusega on tegu.
Tõrjepõhiõiguste piiramisel on kaks mõõdet: formaalne ehk vormiline ja materiaalne ehk sisuline. “Põhiõigusi piirav õigustloov akt on põhiseaduspärane, kui see on formaalselt ja materiaalselt põhiseadusega kooskõlas.” (Praktika alates RKPJKo 13.06.2005, 3-4-1-5-05, p 7).
“Põhiõiguse riive formaalse põhiseaduspärasuse nõuet ei saa alahinnata, sest ka põhiseaduse formaalsete nõuete eesmärgiks on põhiõiguste ja -vabaduste kaitse.” (RKPJKo 26.11.2007, 3-4-1-18-07, p 35). “Põhiseaduses ette nähtud pädevus- ja vorminõuete eesmärgiks on tagada põhiseaduse kandvate printsiipide (näiteks õigusselgus, õiguskindlus, võimude lahusus ja tasakaalustatus) järgimine ja tõhusam põhiõiguste kaitse.” (RKÜKo 03.12.2007, 3-3-1-41-06, p 21; 02.06.2008, 3-4-1-19-07, p 25; RKKKm 12.11.2012, 3-1-1-102-12, p 12). Ka formaalsed eeskirjad, millel pole põhiõigusega iseenesest mingit pistmist, teenivad niisiis lõppastmes individuaalset vabadust.
“Formaalne põhiseaduspärasus tähendab, et põhiõigusi piirav õigustloov akt peab vastama pädevus-, menetlus- ja vorminõuetele ning määratuse ja seadusereservatsiooni põhimõtetele.” (alates RKPJKo 13.06.2005, 3-4-1-5-05, p 8; RKÜKo 01.07.2015, 3-4-1-20-15, p 44; 26.04.2016, 3-2-1-40-15, p 40; RKPJKo 26.11.2007, 3-4-1-18-07, p 35; 01.07.2008, 3-4-1-6-08, p 43; 14.12.2010, 3-4-1-10-10, p 47; 27.02.2015, 3-4-1-54-14, p 47). Kõigepealt peab põhiõigust riivav seadus vastama niisiis kõigile põhiseaduse pädevus-, menetlus- ja vormieeskirjadele. “Pädevus-, menetlus- ja vorminõuete kohaselt peab akt olema antud selleks pädeva organi poolt, järgides kõiki menetlus- ja vormireegleid.” (RKPJKo 13.06.2005, 3-4-1-5-05, p 8). Seaduse puhul vajab eelkõige vastust küsimus, kas seadus on vastu võetud, ettenähtud korras välja kuulutatud (§ 107 lg 1) ja Riigi Teatajas avaldatud (§ 3 lg 2 ja § 108) (RKPJKo 12.06.2002, 3-4-1-6-02, p 11). Riigikohus on öelnud: “Õigusakti vastuvõtmiseks ettenähtud korra rikkumine toob kaasa akti mitteõiguspärasuse.” (RKPJKo 11.01.1995, III-4/A-12/94, p III). See kehtib siiski ainult oluliste menetlusvigade korral. Näiteks ei ole seadus põhiseadusega vastuolus, kui seaduseelnõu esitamisel ei järgitud päris täpselt Riigikogus menetletavate eelnõude normitehnika eeskirja, kuid juhatus siiski võttis eelnõu menetlusse. Pädevus- või vorminõuete eiramise korral on õigusakt põhiseadusega vastuolus. Kehtida saab ainult eestikeelne seadus (§ 6). Arvestada tuleb ka § 104 lg-s 2 sätestatud konstitutsionaalsete seaduste kataloogiga, mis on parlamendireservatsiooni ehk olulisuse põhimõtte üheks väljenduseks (RKÜKm 26.06.2014, 3-2-1-153-13, p 72; RKÜKo 26.04.2016, 3-2-1-40-15, p 44). Paragrahvi 104 lg-s 2 loetletud seadusi saab kehtestada ja muuta ainult Riigikogu koosseisu häälteenamusega PSRS § 3 lg 6 neljanda osalause mõttes (RKPJKo 17.07.2009, 3-4-1-6-09, p-d 17 ja 18; varasema praktika kohta vrd RKPJKo 04.11.1993, III-4/1-4/93; 05.02.1998, 3-4-1-1-98, p III jj; 04.11.1998, 3-4-1-7-98, p II jj; 22.09.1999, 3-4-1-3-99, p 16 jj).
Seadus on nõuetekohaselt avaldatud siis, kui see on avaldatud Riigi Teatajas põhiseaduse mõttes. Selleks peab seadus olema piisavalt kättesaadav (RKKKo 09.09.1997, 3-1-1-86-97. RKPJK-l tuli kord otsustada, kas ka 1934. aastal ilmunud Riigi Teatajas avaldatud seaduse tekst, mis oli uuesti kehtestatud viitenormiga, on ilmunud Riigi Teatajas põhiseaduse mõttes ning on selle adressaatidele piisavalt kättesaadav (RKPJKo 03.05.2001, 3-4-1-6-01). Piisava kättesaadavuse määratlemiseks võib kasutada subjektiivset (lähtudes konkreetsest menetlusosalisest) või objektiivset (lähtudes üldisest kättesaadavusest) kriteeriumi. Riigikohus valis subjektiivse kriteeriumi, leides et konkreetsele kaebajale oli seaduse tekst kättesaadav. Selline lahendus on kaheldav, kuna seab hoolikama menetlusosalise halvemasse olukorda. Soovitatav on lähtuda objektiivsest kriteeriumist, sest seadus kehtib kõigile ühtviisi. Seaduse täisteksti avaldamist elektroonilises Riigi Teatajas (https://www.riigiteataja.ee) tuleb tänapäeval pidada piisavaks, et õigusakt oleks selle adressaatidele kättesaadav.
Määratuse ehk õigusselguse põhimõtte kohta vt § 13 komm-d; seadusereservatsiooni, täpsemalt küll parlamendireservatsiooni ehk olulisuse põhimõtte kui formaalse põhiseaduspärasuse nõude kohta vt § 3 komm-d.
Ebapiisavaks tuleb lugeda järgmist määratlust: “Norm on formaalselt põhiseaduspärane siis, kui selle on vastu võtnud õige organ kohases menetluses ja norm on piisavalt õigusselge.” (RKÜKm 18.06.2013, 3-2-1-169-12, p 47). Puudu on vorminõuded ja seadusreservatsiooni põhimõte.
Materiaalses plaanis peab riivel olema legitiimne eesmärk ja riive peab olema proportsionaalne. “Materiaalne kooskõla põhiseadusega tähendab, et põhiõigust riivav õigusakt on kehtestatud põhiseadusega lubatava eesmärgi saavutamiseks ning on selle saavutamiseks proportsionaalne abinõu.” (RKPJKo 26.03.2009, 3-4-1-16-08, p 28). Teisisõnu: “Norm on materiaalselt põhiseaduspärane, kui riive eesmärk on legitiimne ja riive on proportsionaalne legitiimse eesmärgi suhtes.” (RKÜKm 18.06.2013, 3-2-1-169-12, p 49). Viimane nõue tuleneb § 11 teisest lausest (legitiimse eesmärgi nõude kohta vt II ptk sissejuhatust). Kui seadus on formaalselt põhiseadusega vastuolus, siis materiaalset põhiseaduspärasust kontrollima ei pea (vt nt RKÜKo 03.12.2007, 3-3-1-41-06, p 27).
Soorituspõhiõiguste (kaitsepõhiõiguste, põhiõiguste korraldusele ja menetlusele ning sotsiaalsete põhiõiguste) riivete põhiseaduspärasuse hindamisel on ainult materiaalne mõõde. Et sooritusõiguste puhul seisneb riive tegevusetuses, siis puudub õigusakt, mille formaalseid nõudeid saaks kontrollida (vt § 13 lg 1, § 14 ja § 28 lg 2 komm-d). Materiaalset põhiseaduspärasust tuleb kontrollida ka tegevusetuse põhiseaduspärasuse hindamisel (vrd nt RKÜKo 14.04.2009, 3-3-1-59-07, IV osa).
Võrdsuspõhiõiguste riivete korral tuleb diferentseerida. Originaarsel kohaldamisel on vähemalt neil juhtudel, kui kõne alla tuleb ühtlasi mõne vabaduspõhiõiguse riive (nt § 31 kaasuses RKPJKo 26.09.2007, 3-4-1-12-07), vajalik teostada ka formaalse põhiseaduspärasuse kontrolli, sest üldine vabaduspõhiõigus ei tohi muutuda formaalselt põhiseadusvastaste vabadusepiirangute legitimeerimise tagaukseks (vt lähemalt § 12 lg 1 komm). Enamikul juhtudel piirdub ebavõrdse kohtlemise kontroll siiski materiaalse kontrolliga ning taandub mõistliku ja asjakohase põhjuse otsimisele, mille leidmiseks tuleb kaaluda (vt § 12 lg 1 komm).
Paragrahvi 11 teise lause kohaselt peavad põhiõiguste piirangud olema vajalikud demokraatlikus ühiskonnas. See sõnastus pärineb EIÕK-st, kus see on sätestatud art-tes 8–11 ning 4. lisaprotokolli art-s 2. EIK ei piirdu siiski kitsamas tähenduses vajalikkuse tuvastamisega, vaid tõlgendab seda klauslit proportsionaalsuse põhimõttena (nt EIKo Funke vs.Prantsusmaa 25.02.1993, 10828/84, p 55 jj; Z vs.Soome 25.02.1997, 22009/93, p 94). Termin “vajalikkus” implitseerib, et riik ei tohi võtta tarvitusele intensiivsemaid meetmeid, kui on legitiimse eesmärgi järgimiseks tarvis. EIK analüüsib, kas riive jaoks on tungiv ühiskondlik vajadus ning kas riive on taotletava eesmärgi saavutamiseks proportsionaalne (vt nt EIKo Handyside vs.Ühendkuningriik 07.12.1976, 5493/72, p 49; Barthold vs.Saksamaa 25.03.1985, 8734/79, p 55; Lingens vs.Austria 08.07.1986, 9815/82, p 40; Observer ja Guardian vs.Ühendkuningriik 26.11.1991, 13585/88, p 59). Väljend “demokraatlikus ühiskonnas” võimaldab EIK-l analüüsida riive vajalikkust konkreetse riigi ja ühiskonna kontekstis. EIK lähtub vajalikkust kontrollides esmajoones Euroopa Nõukogu standarditest, kasutades seejuures nii Euroopa Nõukogu Ministrite Komitee soovitusi kui ka teisi Euroopa Nõukogu konventsioone (vt The use of Council of Europe treaties in the case-law of the European Court of Human Rights. Council of Europe 2011). EIK teeb oma praktikas vahet proportsionaalsuse põhimõtte eri astmetel, rakendades sisuliselt kord sobivuse kriteeriumi (nt EIKo Groppera Radio AG jt vs.Šveits 28.03.1990, 10890/84, p 70 jj), kord vajalikkust kitsamas tähenduses (nt EIKo Barthold vs.Saksamaa 25.03.1985, 8734/79, p 52 jj), kord mõõdukust, viies läbi vastassuunaliste põhimõtete kaalumise (nt EIKo Moustaquim vs.Belgia 18.02.1991, 12313/86, p 46). RKHK on seostanud proportsionaalsuse põhimõtte ka EL õigusega: “Proportsionaalsuse põhimõte on ka Euroopa Liidu õiguse aluspõhimõte ning Euroopa Kohus on asunud seisukohale, et nii EL õiguse kui ka EL õigusaktidele tugineva riigisisese õiguse rakendamisel tuleb arvestada EL õiguse üldpõhimõtetega, sh proportsionaalsuse põhimõttega.” (RKHKo 18.12.2014, 3-3-1-77-14, p 17). Seejuures viitas RKHK EK lahenditele LSG-Gesellschaft zur Wahrnehmung von Leistungsschutzrechten 19.02.2009, C-557/07, p 29; Promusicae 29.01.2008, C-275/06, p 68; Ordre des barreaux francophones et germanophone jt 26.06.2007, C-305/05, p 28. Tõsi küll, neist viimati nimetatud otsuses EK proportsionaalsuse põhimõtet ei maini.
RKPJK tunnustas proportsionaalsuse põhimõtte kehtimist Eesti õiguskorras esimest korda 1997. aastal, kui kohus märkis: “Alaealiste liikumisvabaduse piiramine on iseenesest võimalik, kui on põhjendatud, et see piirang on vajalik alaealiste järelevalvetuse ärahoidmiseks, proportsionaalne soovitava eesmärgiga ja soovitud eesmärki pole muul viisil võimalik saavutada.” (RKPJKo 06.10.1997, 3-4-1-3-97, p I). Selle üsna kohmaka sõnastuse asendas RKPJK vähem kui aasta hiljem formuleeringuga, millega sõnastas proportsionaalsuse põhimõtte tuuma: “Õigusriigis kehtiva proportsionaalsuse printsiibi kohaselt peavad rakendatavad abinõud vastama soovitavale eesmärgile.” (RKPJKo 30.09.1998, 3-4-1-6-98, p III). Samal aastal lisas RKPJK ka põhjenduse: “Konstitutsioonilise jurisdiktsiooni põhimõtteks on, et konfliktis olevate õiguste või pädevuste hindamisel tuleb leida lahendus, mis ei kahjustaks põhiseaduslikku stabiilsust ning kitsendaks õigusi võimalikult vähesel määral ning säilitaks õiguse põhiseadusliku olemuse ning tagaks nende õiguste põhistatud ja põhiseadusepärase kasutamise.” (RKPJKo 14.04.1998, 3-4-1-3-98, p IV).
Kolmeastmeline proportsionaalsuse põhimõte kajastus Riigikohtu praktikas esimest korda 2000. aastal (RKPJKo 28.04.2000, 3-4-1-6-00, p-d 13, 16 jj). Alates 2002. aastast on Riigikohus rakendanud kõrgetasemelist käsitlust, mis on tänaseks muutunud järjekindlaks praktikaks: “Proportsionaalsuse põhimõte tuleneb põhiseaduse § 11 teisest lausest, mille kohaselt õiguste ja vabaduste piirangud peavad olema demokraatlikus ühiskonnas vajalikud. Proportsionaalsuse põhimõttele vastavust kontrollib kohus järjestikku kolmel astmel – kõigepealt abinõu sobivust, siis vajalikkust ja vajadusel ka proportsionaalsust kitsamas tähenduses ehk mõõdukust. Ilmselgelt ebasobiva abinõu korral ei ole vaja kontrollida abinõu vajalikkust ja mõõdukust. Sobiv on abinõu, mis soodustab piirangu eesmärgi saavutamist. Sobivuse seisukohalt on vaieldamatult ebaproportsionaalne abinõu, mis ühelgi juhul ei soodusta piirangu eesmärgi saavutamist. Sobivuse nõude sisuks on kaitsta isikut avaliku võimu tarbetu sekkumise eest. Abinõu on vajalik, kui eesmärki ei ole võimalik saavutada mõne teise, kuid isikut vähem koormava abinõuga, mis on vähemalt sama efektiivne kui esimene. Abinõu mõõdukuse üle otsustamiseks tuleb kaaluda ühelt poolt põhiõigusse sekkumise ulatust ja intensiivsust ning teiselt poolt piirangu eesmärgi tähtsust. Mida intensiivsem on põhiõiguse riive, seda kaalukamad peavad olema seda õigustavad põhjused.” (RKPJKo 17.07.2009, 3-4-1-6-09, p 21; 15.12.2009, 3-4-1-25-09, p 24; alates RKPJKo 06.03.2002, 3-4-1-1-02, p 15; vrd RKPJKo 12.06.2002, 3-4-1-6-02, p 12; 30.04.2004, 3-4-1-3-04, p 31; RKÜKo 17.03.2003, 3-1-3-10-02, p 30; 17.06.2004, 3-2-1-143-03, p 20 jj; 03.01.2008, 3-3-1-101-06, p 27; 07.12.2009, 3-3-1-5-09, p 37; 21.01.2014, 3-4-1-17-13, p 32 jj; RKHKo 17.03.2003, 3-3-1-10-03, p 46; 17.03.2003, 3-3-1-11-03, p 48).
Proportsionaalsuse põhimõte ehk ülemäärasuse keeld seob kogu riigivõimu, sellega “peab arvestama mitte üksnes õiguse kohaldaja, vaid ka seadusandja” (RKPJKo 28.04.2000, 3-4-1-6-00, p 13; 05.03.2001, 3-4-1-2-01, p 16; 03.05.2001, 3-4-1-6-01, p 17; RKÜKo 11.10.2001, 3-4-1-7-01, p 21). See on üks õigusriigi keskne põhimõte ja selle aluseks on idee, et riik tohib isiku vabadussfääri üldistes huvides piirata üksnes niivõrd, kuivõrd see on möödapääsmatu (vrd RKPJKo 14.04.1998, 3-4-1-3-98, p IV). Keeld piirata individuaalset vabadust ülemäära tuleneb kõigi vabadusele rajatud õiguskordade loomusest. Eesti õiguskord on vabadusele rajatud õiguskord. See tuleneb nii preambuli kolmandast osalausest, mille kohaselt on Eesti riik rajatud esmajoones vabadusele, kui ka II peatükist tervikuna, mille enamik sätetest sisaldavad vabaduspõhiõigusi. Põhiõigused saavad oma kaitsejõudu realiseerida üksnes siis, kui sobimatud, mittevajalikud ja ülemäärased piirangud on välistatud. Seadus on demokraatlikus ühiskonnas vajalik siis, kui see on püstitatud eesmärgi saavutamiseks sobiv ehk kohane, vajalik kitsamas tähenduses ehk tarvilik ning mõõdukas ehk proportsionaalne kitsamas tähenduses (vt proportsionaalsuse põhimõtte kohta: R. Alexy, Põhiõigused Eesti põhiseaduses. – Juridica 2001 eriväljaanne, lk 38 jj). Proportsionaalsuse põhimõtte osadeks on niisiis sobivus, vajalikkus kitsamas tähenduses ja mõõdukus.
Enne proportsionaalsuse testi tuleb tõlgendamise teel välja selgitada kontrollitava normi eesmärk ning kontrollida selle lubatavust ehk legitiimsust. Eesmärgi legitiimsus sõltub põhiõiguse piiriklauslist (vt II ptk sissejuhatus).
“Sobiv on abinõu, mis soodustab eesmärgi saavutamist. Vaieldamatult ebaproportsionaalne on sobivuse mõttes abinõu, mis ühelgi juhul ei soodusta eesmärgi saavutamist. Sobivuse nõude sisuks on kaitsta isikut avaliku võimu tarbetu sekkumise eest.” (RKPJKo 06.03.2002, 3-4-1-1-02, p 15; 12.06.2002, 3-4-1-6-02, p 12; 30.04.2004, 3-4-1-3-04, p 31; 17.07.2009, 3-4-1-6-09, p 21; 15.12.2009, 3-4-1-25-09, p 24; RKÜKo 17.03.2003, 3-1-3-10-02, p 30; 17.06.2004, 3-2-1-143-03, p 22; 25.01.2007, 3-1-1-92-06, p 31; 03.01.2008, 3-3-1-101-06, p 27; 07.12.2009, 3-3-1-5-09, p 37; 21.01.2014, 3-4-1-17-13, p 32).
Nõutav ei ole, et abinõu eesmärgi absoluutse kindlusega saavutaks. Piisab, kui tegemist on sammuga õiges suunas, vahendiga, mis seatud eesmärgi saavutamisele kaasa aitab, seda edendab. Seejuures ei pruugi kaasaaitamine üksikjuhul avalduda. Seadus ei tohi nõuda midagi tegelikult või õiguslikult võimatut ega panna peale eesmärgi saavutamiseks täiesti ebasobivaid kohustusi. Et sobivuse nõude lävi on üsna madal, saab see riivele võrdlemisi harva komistuskiviks. Ainult abinõud, mis ühelgi juhul ei soodusta eesmärgi saavutamist, on põhiseadusega vastuolus ja seega keelatud. Sobivuse tuvastamisel tuleb lähtuda seaduse vastuvõtmise hetkest ja arvestada seadusandja teadmisi sel hetkel. Riigikohus märgib õigusega: “Ilmselgelt ebasobiva abinõu korral ei ole vaja kontrollida abinõu vajalikkust ja mõõdukust.” (RKÜKo 17.03.2003, 3-1-3-10-02, p 30; 03.01.2008, 3-3-1-101-06, p 27; 04.04.2011, 3-4-1-9-10, p 58; vrd ka juba RKPJKo 06.03.2002, 3-4-1-1-02, p 15).
RKPJK tunnistas ebasobivuse tõttu põhiseadusvastaseks KMS sätte, mis keelas ettevõtjal sisseostetud kaubalt käibemaksu maha arvata, kui ta oli tasunud üle 50 000 krooni maksva kauba eest sularahas. Käibemaksu mahaarvamiseks pidi käibemaksukohuslane tasuma kas rahaülekandega või maksma sularaha müüja pangakontole. Säte ei olnud Riigikohtu arvates püstitatud eesmärgi – makspettuste vältimise – saavutamiseks sobiv (RKPJKo 06.03.2002, 3-4-1-1-02, p 16). On siiski kaheldav, kas selline keeld oli maksupettuste vältimiseks täiesti kohatu. Kui asuda seisukohale, et säte aitas eesmärgi saavutamisele vähemalt natukenegi kaasa, siis oleks tulnud kontrollida vajalikkust kitsamas tähenduses ning seejärel mõõdukust. Viimase hindamisel oleks KMS säte osutunud ilmselt ikkagi ebaproportsionaalseks. Riigikohus viitab ka ise väärtushinnangu kohaldamisele, nimetades otsuses KMS regulatsiooni ebamõistlikuks.
Riigikohus tunnistas ebasobivaks abinõuks ka nt endise avalikust teenistujast ametiisiku suhtes kehtestatud keelu asuda juht- või järelevalveorgani liikmeks riigi või kohaliku omavalitsuse osalusega äriühingus, mille tegevuse üle järelevalvamine või tegevust otseselt mõjutavate otsuste tegemine ei olnud isiku endise ameti õiguspädevuses. Piirang ei soodustanud selle kehtestamise eesmärgi – abstraktse korruptsiooniohu vähendamise – saavutamist (RKÜKo 25.01.2007, 3-1-1-92-06, p 31 jj).
RKPJK leidis mitmes otsuses, et avalduse esitamise viisist sõltuv riigilõivumäärade diferentseerimine on ebasobiv vahend menetlusökonoomia edendamiseks (RKPJKo 10.12.2013, 3-4-1-20-13, p-d 57–67; 10.03.2014, 3-4-1-6-14, p 17; 27.03.2014, 3-4-1-2-14, p 43; 26.05.2014, 3-4-1-12-14, p 17; 10.06.2014, 3-4-1-14-14, p 16). RLS sätestas tsiviilkohtumenetluses avalduse elektroonilisel esitamisel veebilehe www.e-toimik.ee kaudu riigilõivule soodusmäärad, mis olid madalamad kui muul viisil (nt kirja teel) avalduse esitamise puhul. Riigikogu selgitas, et riigilõivude erinevate määrade eesmärk on menetlusökonoomia. RKPJK leidis, et kui avaliku e-toimiku kaudu dokumentide esitamine aitabki mõningaid tehnilisi tööoperatsioone vähendada, suurendab see samal ajal teiste sarnase iseloomuga tööprotsesside hulka, et riigilõivumäärade diferentseerimine võib tekitada uut liiki vaidlusi, nt selle üle, kas paberil või elektronpostiga esitatud avalduselt tasutud täiendav riigilõiv on põhjendatud menetluskuluna kohtuvaidluse kaotanud poolelt välja mõistetav, samuti et tasandusregulatsioon, mis võimaldas kohaldada soodusmäära ka taotluse alusel mõjuval põhjusel, toob kaasa täiendavaid taotlusi ja vaidlusi. RKPJK märkis veel, et kohtute tehnilise töökoormuse vähendamine ei suurenda menetlusökonoomiat, kui sellega ei vähene õigusemõistmisega kaasnev ressursikulu ühiskonnas tervikuna, osutades seejuures menetlusosalistele põhjustatavale täiendavale ressursikulule. Samuti leidis RPKJK, et kohtu ja isikute vahelisel suhtlemisel osa suhtluskanalite täiendav lõivustamine ei paranda ega edenda juurdepääsu õigusemõistmisele.
Riigikohus leidis, et apteekide asutamispiirangud on mittesobiv abinõu apteegiteenuse kättesaadavuse tagamiseks suure nõudlusega piirkondades (RKÜKo 09.12.2013, 3-4-1-2-13, p-d 128–154; 22.12.2014, 3-4-1-30-14, p-d 71–88). Viimati nimetatud otsuses rääkis Riigikohus vajalikkuse kaalumisest. See terminikasutus on pisut eksitav, kuna vajalikkust ei kaaluta, vaid hinnatakse.
RKHK leidis õigusega, “et pensionärile tööloa nõude seadmine relvaloa omandamise eeltingimusena ei ole sobiv vahend tagamaks relvaloa väljastamisel riiklikku julgeolekut, avalikku korda või kolmandate isikute õigusi ja vabadusi.” (RKHKm 16.10.2003, 3-3-1-60-03, p 18). Riigikohtu üldkogu seda ei kinnitanud ega kummutanud (RKÜKo 25.02.2004, 3-3-1-60-03, p 24 jj).
Eristamaks vajalikkust § 11 teise lause tähenduses kui vajalikkust demokraatlikus ühiskonnas ning vajalikkust proportsionaalsuse põhimõtte teise astme tähenduses, nimetatakse viimast vajalikkuseks kitsamas tähenduses. “Abinõu on vajalik, kui eesmärki ei ole võimalik saavutada mõne teise, kuid isikut vähem koormava abinõuga, mis on vähemalt sama efektiivne kui esimene. Arvestada tuleb ka seda, kuivõrd koormavad erinevad abinõud kolmandaid isikuid, samuti erinevusi riigi kulutustes.” (RKPJKo 06.03.2002, 3-4-1-1-02, p 15; 12.06.2002, 3-4-1-6-02, p 12; 30.04.2004, 3-4-1-3-04, p 31; 17.07.2009, 3-4-1-6-09, p 21; 15.12.2009, 3-4-1-25-09, p 24; RKÜKo 17.03.2003, 3-1-3-10-02, p 30; 17.06.2004, 3-2-1-143-03, p 23; 03.01.2008, 3-3-1-101-06, p 27; 07.12.2009, 3-3-1-5-09, p 37; 21.01.2014, 3-4-1-17-13, p 34). Avaliku võimu abinõu on vajalik kitsamas tähenduses, kui puudub teine sobiv ja vähemalt sama mõjus, kuid põhiõigusi vähem kitsendav abinõu. Eelduseks on, et leebem vahend on ilma kahtluseta eesmärgi saavutamiseks sama kohane ega rõhu lisaks kolmandaid isikuid ega üldsust. Riigilt ei saa nõuda alternatiivset vahendit, mille tagajärjeks oleks talumatult kõrge finantskoormus. Näiteks õigustatakse kaebeõiguse piiranguid sageli just menetlusökonoomiaga, mille üheks tagamõtteks on ka kulude kokkuhoid. Kokkuvõttes kontrollitakse vajalikkust kitsamas tähenduses Pareto-optimaalsuse põhimõtte järgi: abinõu on mittevajalik vaid siis, kui on olemas üks teine abinõu, mille rakendamisel läheb vähemalt ühel asjaosalisel (abinõu adressaadil) paremini, kuid mitte kellelgi halvemini. Vajalikkuse tuvastamisel lähtutakse seadusandja perspektiivist seaduse vastuvõtmise hetkel. Alternatiivsete lahenduste leidmiseks tuleb vaadata õigusakti loomeprotsessis välja pakutud alternatiivlahendusi, teiste maade praktikat ning kui muu ei aita, siis pakkuda kohtu poolt välja võimalikke lahendusvariante.
Riigikohus on mõnel korral võtnud seisukoha, et “[k]ui aga abinõu on sobiv, kuid pole vajalik, siis puudub vajadus kontrollida selle mõõdukust” (RKÜKo 17.03.2003, 3-1-3-10-02, p 30; 03.01.2008, 3-3-1-101-06, p 27; vrd RKÜKo 25.01.2007, 3-1-1-92-06, p 30; 17.06.2004, 3-2-1-143-03, p 20). Parem oleks siiski mittevajalikuks osutunud abinõu põhiseadusvastaseks tunnistamisel eelnevalt kontrollida selle mõõdukust. Mõõdukuse kontrolli vajadus tuleneb sellest, et vajalikkus kitsamas tähenduses on suunatud asjaolude optimeerimisele, mõõdukus on aga vastassuunaliste õigusprintsiipide optimeerimise meetod. See, mis on konkreetsel juhul keelatud või kästud, selgub printsiipide kaalumisel, kus abinõu mittevajalikkus on üheks argumendiks. Mittevajalikuks osutunud abinõu on üldjuhul ka ebamõõdukas, kuid argumentatsioon, mis tugineb üksnes mittevajalikkusele, ei põhjenda põhiseadusvastasust ammendavalt.
Riigikohus tunnistas mittevajalikkuse tõttu põhiseadusvastaseks Eesti Haigekassa seaduse sätte, mis andis haigekassale õiguse nõuda sotsiaalmaksu maksjalt sisse kulud, mida haigekassa kandis kindlustatu ravikindlustushüvitiste tasumisel, kui sotsiaalmaksu maksja oli jätnud sotsiaalmaksu tähtajaks maksmata. See kohustus ei vabastanud sotsiaalmaksu maksjat sotsiaalmaksu maksmise kohustusest (RKÜKo 17.06.2004, 3-2-1-143-03, p 23 jj). Riigikohus leidis, et “[r]iigi maksuregulatsioon sisaldas […] piisaval hulgal meetmeid, millega sundida sotsiaalmaksuvõlglast oma kohustusi täitma.” (RKÜKo 17.06.2004, 3-2-1-143-03, p 24). Samuti oli haigekassal seaduslik kohustus moodustada piisav kassatagavara. Kuna eesmärk oli saavutatav sotsiaalmaksumaksjat vähem koormavalt, polnud abinõu vajalik eesmärgi saavutamiseks.
RKPJK tunnistas mittevajalikkuse tõttu põhiseadusvastaseks EVKS sätte osas, milles see ei sisaldanud õiguslikku alust osaühingu osade Eesti väärtpaberite keskregistrist kustutamiseks osanike otsuse alusel, kui see ei olnud seotud äriühingu ümberkujundamisega ja kui osaühingu osad ei olnud panditud. RKPJK leidis: “EVKS § 18 lg-s 2 sisalduv piirang osaühingu osade EVK-st kustutamiseks väljaspool äriühingu ümberkujundamist [ei ole] vajalik abinõu, et kaitsta osaühingu osanike õigusi, sh õigust teada, kellele osa kuulub ja millal see omanikku vahetab. Sama eesmärki on võimalik osanikke ja osaühingut vähem koormates saavutada, kui osanike nimekirja peab osaühingu juhatus (ÄS § 182 lg 1). Osanike õiguste kaitse tagab osade võõrandamise tehingute notariaalne tõestamine (ÄS § 149 lg 4) ning tehinguandmete edastamine avalikule äriregistrile (ÄS § 28 lg 1). Lisaks on osanikel võimalus vaidlustada osaühingu juhtimiseks vastuvõetud osanike otsused kohtus (ÄS § 178 lg-d 1 ja 3).” (RKPJKo 06.07.2012, 3-4-1-3-12, p 68).
RKPJK leidis, et avalduse esitamise viisist sõltuv riigilõivumäärade diferentseerimine on mittevajalik vahend menetlusökonoomia edendamiseks (RKPJKo 10.12.2013, 3-4-1-20-13, p-d 68–70). Kuna sama abinõu oli RKPJK samas otsuses eelnevalt ebasobivaks tunnistanud (p-d 57–67), siis ei saanud see enam loogiliselt osutuda vajalikuks. Mittevajalikkuse eraldi väljatoomiseks abinõu ebasobivuse korral puudub dogmaatiline vajadus, kuid see ei ole ka kahjustav.
Riigikohus leidis, et apteekide asutamispiirangud ei ole vajalikud apteegiteenuse kättesaadavuse tagamiseks kogu riigis (RKÜKo 09.12.2013, 3-4-1-2-13, p-d 156–161).
Riigikohus leidis, et 130 000-kroonine (8308, 51 eurot) kohtulõiv on mittevajalik abinõu, ja määras riigilõivu suuruseks 69 250 krooni (4425, 88 eurot) (RKÜKo 29.11.2011, 3-3-1-22-11). Samas jääb arusaamatuks, miks on just 4425, 88-eurone riigilõiv vajalik ja mõõdukas (vrd riigikohtunik Tõnu Antoni eriarvamus RKÜKo 29.11.2011, 3-3-1-22-11 juurde) ning miks ei hinnanud RKÜK vaidlusaluse riigilõivu mõõdukust. Skaleeritavate suuruste puhul nagu rahasumma tuleb olla väiksema väärtuse puhul ettevaatlik samaväärse efektiivsuse tuvastamisel, sest väiksem rahasumma kujutab endast väiksemat takistust ega ole seetõttu juba per defintionem vähemalt sama efektiivne. Samuti ei võimalda vajalikkuse kriteerium erinevalt mõõdukuse kriteeriumist kindlaks määrata riigilõivu lubatavat ülempiiri. Järgneval perioodil tunnistas Riigikohus mittevajalikuks järgmised kohtulõivud: 220 000 krooni (14 060, 56 eurot) (RKÜKo 06.03.2012, 3-2-1-67-11), 5 432, 49 eurot ja 9 267, 18 eurot (RKPJKo 07.05.2012, 3-4-1-7-12), 30 000 eurot (RKPJKo 20.06.2012, 3-4-1-10-12), 16 617, 02 eurot (RKPJKo 20.06.2012, 3-4-1-9-12), 53 685, 78 eurot (RKPJKo 28.06.2012, 3-4-1-12-12), 14 060, 56 eurot ja 19 173, 49 eurot (RKPJKo 18.10.2012, 3-4-1-15-12), 4 473, 81 eurot, 4 793, 37 eurot ja 8 308, 51 eurot (RKPJKo 30.10.2012, 3-4-1-14-12), 17 895, 26 eurot (RKPJKo 11.12.2012, 3-4-1-11-12), 7 349, 83 eurot (RKPJKo 11.12.2012, 3-4-1-23-12), 11 184, 53 eurot (RKPJKo 18.12.2012, 3-4-1-24-12), 4 154, 25 eurot (RKPJKo 19.02.2013, 3-4-1-28-12), 95 851, 50 eurot (RKÜKo 28.02.2013, 3-4-1-13-12), 6 391, 16 eurot (RKPJKo 05.03.2013, 3-4-1-29-12), 4 793, 37 eurot (RKPJKo 10.04.2013, 3-4-1-27-12), 4 473, 81 eurot (RKPJKo 10.04.2013, 3-4-1-30-12), 3 195, 58 eurot (RKPJKo 11.04.2013, 3-4-1-31-12), 100 000 krooni (6 391, 16 eurot) (RKPJKo 18.04.2013, 3-4-1-5-13), 10 225, 86 eurot (RKPJKo 02.05.2013, 3-4-1-9-13), 8 308, 51 eurot (RKPJKo 07.05.2013, 3-4-1-11-13), 85 000 krooni (5 432, 49 eurot) (RKPJKo 11.06.2013, 3-4-1-15-13), 115 000 krooni (7 349, 84 eurot) (RKPJKo 12.09.2013, 3-4-1-18-13), 7 349, 83 eurot (RKPJKo 02.10.2013, 3-4-1-22-13). Alates RKPJKo 03.10.2013, 3-4-1-24-13 Riigikohus enam mittevajalikkust riigilõivuotsuste põhjendustes lõivumäära põhiseadusvastasuse kriteeriumina ei nimeta. 2014. aastal tunnistas Riigikohus eelkirjeldatud praktika valguses ebajärjekindlalt 35 000-kroonise (2 236, 91-eurose) riigilõivu vajalikuks abinõuks (RKÜKo 21.01.2014, 3-4-1-17-13, p 34). Kuigi nimetatud otsuses pidas Riigikohus vaidlustatud riigilõivu määra ka mõõdukaks, võib seda otsust pidada märgiks praktika muutusest ja naasmisest algse praktika juurde (vt hilisemat RKPJKo 26.05.2015, 3-4-1-59-14, p 40 j). Siinkirjutaja leiab, et põhiseaduslikkuse järelevalve kohtu poolt riigilõivmäära põhiseadusvastasuse põhjendamine üksnes mittevajalikkusega kujutab endast sisuliselt seadusandja pädevusse sekkumist, sest tegu on hinnanguga seadusandja poolt paika pandud lävendi otstarbekusele. Soovitatav ja korrektne on põhjendada riigilõivumäära põhiseadusvastasust selle ebamõõdukusega (vrd ka RKÜKo 12.04.2011, 3-2-1-62-10, p 48 jj; RKPJKo 15.12.2009, 3-4-1-25-09, p 26 jj; 14.04.2011, 3-4-1-1-11, p 41 jj; 01.11.2011, 3-4-1-17-11, p 27 jj; 07.05.2012, 3-4-1-7-12, p 44 jj).
RKHK arutles selle üle, kas tegevusloa peatamine tervisekaitsenõuete täitmise tagamiseks oli vajalik abinõu: “Loa peatamine saab olla vajalik vaid siis, kui ei leidu muid vahendeid loa peatamise eesmärgi saavutamiseks. Asja uuel läbivaatamisel tuleb muuhulgas kontrollida, kas eesmärki – tagada tervisekaitsenõuete täitmine ja kõrvaldada oht tarbijate tervisele – ei olnud võimalik saavutada näiteks puuduste kõrvaldamise ettekirjutusega või sellist liiki kaupade müügi keelamisega, mida rikkumine puudutas.” (RKHKo 17.06.2002, 3-3-1-32-02, p 21).
Seadus on mõõdukas, kui kasutatud vahendid on proportsionaalsed soovitud eesmärgiga. “Piirangud ei tohi kahjustada [...] kaitstud [...] õigust rohkem, kui see on normi legitiimse eesmärgiga põhjendatav.” (RKPJKo 17.03.1999, 3-4-1-1-99, p 13; 28.04.2000, 3-4-1-6-00, p 13; 05.03.2001, 3-4-1-2-01, p 16; 03.05.2001, 3-4-1-6-01, p 17; RKÜKo 11.10.2001, 3-4-1-7-01, p 21). “Abinõu mõõdukuse üle otsustamiseks tuleb kaaluda ühelt poolt põhiõigusse sekkumise ulatust ja intensiivsust, teiselt poolt aga eesmärgi tähtsust.” (RKPJKo 06.03.2002, 3-4-1-1-02, p 15; 30.04.2004, 3-4-1-3-04, p 31; 09.04.2008, 3-4-1-20-07, p 21; 17.07.2009, 3-4-1-6-09, p 21; 15.12.2009, 3-4-1-25-09, p 24; 04.04.2011, 3-4-1-9-10, p 62; RKÜKo 17.03.2003, 3-1-3-10-02, p 30; 03.01.2008, 3-3-1-101-06, p 27; 07.12.2009, 3-3-1-5-09, p 37; 21.01.2014, 3-4-1-17-13, p 35). Kaalumisel tuleb kaalukausile asetada riivatud põhiõigus ühelt ja riivet õigustavad legitiimsed põhjused teiselt poolt (legitiimsete eesmärkide kohta vt II peatüki sissejuhatust). Kaalumisele tulevad:
1)	ilma piiriklauslita põhiõiguse riive puhul mõni teine põhiõigus või muu põhiseaduslikku järku õigusväärtus vs.riivatud põhiõigus;
2)	kvalifitseeritud piiriklausliga põhiõiguse riive puhul piiriklauslis nimetatud põhjus vs.riivatud põhiõigus;
3)	lihtsa piiriklausliga põhiõiguse riive puhul seadusandja poolt defineeritud eesmärk vs.riivatud põhiõigus.
Kaalumisel kehtib reegel: “Mida intensiivsem on põhiõiguse riive, seda kaalukamad peavad olema seda õigustavad põhjused.” (RKPJKo 05.03.2001, 3-4-1-2-01, p 17; 09.04.2008, 3-4-1-20-07, p 21; 17.07.2009, 3-4-1-6-09, p 21; 15.12.2009, 3-4-1-25-09, p 24; 04.04.2011, 3-4-1-9-10, p 62; 16.11.2016, 3-4-1-2-16, p 106; RKÜKo 07.12.2009, 3-3-1-5-09, p 37). Suhtesse tuleb seada riivatud põhiõigus ja riivet õigustavad põhjused.
Kaalumise läbiviimiseks on soovitatav hinnata nii riive intensiivsust kui ka seda õigustavate põhjuste kaalukust kolmeastmelisel skaalal (suur, keskmine, väike). Seda võib nimetada nn jämeskaalaks. Mõlemat hinnangut tuleks argumentidega põhistada. Riive intensiivsuse astme määramisel tuleb arvestada ka põhiõigusega kaitstud õigusväärtuse abstraktset kaalu, riivet õigustavate põhjuste kaalukust hinnates tuleb arvesse võtta ka eesmärkide mittetäitmise tagajärgi. Kui tulemuseks on, et riive intensiivsus on kõrgemal astmel kui seda õigustavate põhjuste kaalukus nende kogumis, siis on riive ebaproportsionaalne ja õigusakt põhiseadusega vastuolus. Kui riive intensiivsus on madalamal astmel kui seda õigustavate põhjuste kaalukus nende kogumis, siis on õigusakt põhiseadusega kooskõlas.
Kui riive intensiivsus ja seda õigustavate põhjuste kaalukus on samal astmel, tuleks ette võtta vastaval astmel eelnevaga sarnanev uus hindamine kolmeastmelisel skaalal (suur, keskmine, väike). Seda võib nimetada nn peenskaalaks. Siingi tuleks hinnangut argumentidega põhistada, esitades võimalikult kõik poolt- ja vastuargumendid. Kui ka nn peenskaalal asuvad riive intensiivsus ja seda õigustavate põhjuste kaalukus samal astmel, on tegemist kaalumispatiga. Üheks selliseks näiteks on volitus tulistada alla nn renegaatlennuk, st kaaperdatud reisilennuk, mida terroristid võivad kasutada enesetapupommina. Kaalumispati puhul peab kohus lõppastmes otsustama, kumb õigusväärtus jääb peale.
Kaalumine eeldab kokkuvõttes võimalikult kõigi poolt- ja vastuargumentide nimetamist ja kohtu seisukohavõttu. Sellega esitab kohus oma väärtushinnangu ja põhjendab seda. Kui riivet õigustavad põhjused jäävad kaalumisel riivatud põhiõigusele alla, on avaliku võimu abinõu põhiseadusega vastuolus ja seega keelatud. Enamik põhiõiguslikke kaasusi lahendatakse kaalumise kui ainsa ratsionaalse väärtushinnangute rakendamisel kohaldatava menetluse teel (vt mõõdukuse kohta: R. Alexy, Põhiõigused Eesti põhiseaduses. – Juridica 2001 eriväljaanne, lk 40).
Kaalumisel võib tekitada küsimusi teaduslikult üheselt tõestamata seoste kaalukuse hindamine. Näiteks puudub selge vastus küsimusele, kas mobiiltelefoni raadiolained või kõrgepingeliinid võivad põhjustada tervisekahjustusi või kas vägivaldsed arvutimängud võivad põhjustada vägivalda. Sellistel puhkudel peab kohus prognoosima seose tõenäosust ning võtma seda riive intensiivsuse ning seda õigustavate põhjuste kaalukuse hindamisel arvesse.
Küsitav on, kui kaugele võib põhiseaduslikkuse järelevalve kohus minna põhjendatud väärtushinnangute esitamisel. Piiri tõmbamise küsimust võib nimetada põhiseaduslikkuse järelevalve kohtu kontrollipädevuse ulatuse küsimuseks. Et leevendada vastuolu seadusandja ja põhiseaduslikkuse järelevalve kohtu pädevuste vahel, on viimane kohustatud varieerima põhiseaduspärasuse kontrolli intensiivsust. Proportsionaalsuse tuvastamise võib intensiivsuse järgi tinglikult jaotada kolmeks astmeks. Need on kahanevas intensiivsuse järjekorras:
1)	range põhiseaduslikkuse järelevalve – kõikehõlmav kohtulik kontroll;
2)	mõistlikkuse järelevalve – kohus tuvastab, kas parlamendi lahendus on vastuvõetav;
3)	ilmselguse ehk evidentsuse järelevalve – kohus tuvastab, kas parlament on teinud ilmse vea.
Mida intensiivsem on põhiõiguse riive või mida olulisem on mängus olev õiguspõhimõte, seda rangemalt peab kohus põhiseadusega kooskõla kontrollima (vt selle kohta lähemalt § 152 komm-d).
Riigikohus on näiteks tunnistanud ebaproportsionaalsuse tõttu põhiseadusvastaseks alkoholiseaduse sätte, mis – andmata kaalumisvõimalust – kohustas haldusorganit tühistama alkoholi müügiloa, kui poeomanik või mõni tema töötajatest oli rikkunud alkoholimüügi eeskirju ja pannud sellega toime haldusõigusrikkumise (RKPJKo 28.04.2000, 3-4-1-6-00, p 17); VMS osas, mis ei andnud võimalust teha erandit elamisloa andmiseks või pikendamiseks välismaalasele, kes on olnud või kellest on põhjust arvata, et ta on olnud välisriigi luure- või julgeolekuteenistuses (RKPJKo 05.03.2001, 3-4-1-2-01, p 75); 1934. aasta perekonnanimede korraldamise seaduse § 11 osas, mis sätestas, et perekonnanime muutmise sooviavalduses palutud uueks perekonnanimeks ei või olla “perekonnanimi, millel võõrkeelne kuju, kui perekonnanime muutmise sooviavaldaja on Eesti rahvusest või kui sooviavaldajal on eestikujuline perekonnanimi” (RKPJKo 03.05.2001, 3-4-1-6-01, p 19 jj); RelvS sätte, mille alusel ei saanud kunagi enam anda relvaluba isikule, kes oli toime pannud mis tahes tahtliku kuriteo (RKÜKo 11.10.2001, 3-4-1-7-01, p 24); riigi osalusega äriühingute juhatuse ja nõukogu liikmete, kes ei ole riigi esindajad, kohustuse avalikustada oma palgaandmed ja esitada majanduslike huvide deklaratsioon (RKPJKo 24.12.2002, 3-4-1-10-02, p 41); maa enampakkumisega erastamise korra osas, milles see nägi ette, et enampakkumise tulemuste kinnitamata jätmisel tuleb igal juhul korraldada uus enampakkumine (RKPJKo 17.02.2003, 3-4-1-1-03, p 23); TMS osas, mis nägi ette vastuväidete esitamise tähtaja arvestamise alates sellest, kui kohtutäitur saatis võlgnikule teate täitedokumendi saamise kohta (RKPJKo 14.04.2003, 3-4-1-4-03, p 22); asjaõigusseaduse rakendamise seaduse osas, milles see ei võimaldanud kinnistu omanikul nõuda kinnistult tehnorajatise kõrvaldamist muul alusel, kui üksnes juhul, kui tehnorajatis ei ole enam eesmärgipärasel kasutusel, samuti piirangu, millega pandi kinnisasja omanikule tasuta tehnovõrgu ja -rajatise talumiskohustus kuni 2009. aasta 1. jaanuarini (RKPJKo 30.04.2004, 3-4-1-3-04, p 38, 41); VMS osas, mis ei näinud pädevale riigiasutusele ette kaalutlusõigust elamisloa andmisest keeldumisel valeandmete esitamise tõttu (RKPJKo 21.06.2004, 3-4-1-9-04, p 21 jj); korruptsioonivastase seaduse osas, milles see keelab ametiisikul olla kolme aasta jooksul pärast avalikust teenistusest lahkumist juht- või järelevalveorgani liige sellises riigi või kohaliku omavalitsuse osalusega äriühingus, mille tegevuse üle järelevalvamine või tegevust otseselt mõjutavate otsuste tegemine ei olnud isiku endisest ametiseisundist tulenenud õiguspädevuses (RKÜKo 25.01.2007, 3-1-1-92-06, p 35); TsMS regulatsiooni, mis ei võimaldanud edasi kaevata hagi tagamise taotluse rahuldamata jätmise määruse peale, millega arvati tasutud kautsjon riigituludesse (RKPJKo 09.04.2008, 3-4-1-20-07, p 26); RelvS sätted, mis ei võimaldanud politseil arvestada kahtlustatava või süüdistatava relvasoetamisloa või relvaloa kehtivuse peatamisel isikuga ja kahtlustuse või süüdistuse sisuks olevate asjaoludega (RKPJKo 26.03.2009, 3-4-1-16-08, p 32 jj), mis ei võimaldanud soetamisloa või relvaloa kehtetuks tunnistamisel arvestada kriminaalkorras karistatu isikut ja tema toimepandud tegu (RKPJKo 14.12.2010, 3-4-1-10-10, p 54 jj), mis ei võimaldanud relvaloa andmisel arvestada kahtlustatava või süüdistatava isikuga ja kahtlustuse või süüdistuse sisuks olevate asjaoludega (RKPJKo 26.04.2011, 3-4-1-2-11, p 44); KVS sätte, mis keelas ametiisikutel olla äriühingu juht- või järelevalveorgani liige, välja arvatud riigi, kohaliku omavalitsuse või avalik-õigusliku juriidilise isiku esindaja vastava osalusega äriühingus (RKPJKo 27.03.2012, 3-4-1-1-12, p 43 jj); KrMS sätte osas, milles see välistas alaealise õiguse esitada kaebus määruse peale, millega kohus annab loa paigutada alaealine kasvatuse eritingimusi vajavate õpilaste kooli (RKPJKo 11.12.2012, 3-4-1-20-12, p 41 jj); KrMS-s sätestatud edasikaebeõiguse piirangu osas, milles see ei võimaldanud esitada määruskaebust maakohtu täitmiskohtuniku määruse peale, millega pööratakse täitmisele üldkasuliku tööga asendatud vangistus (RKÜKo 30.04.2013, 3-1-1-5-13, p 34; RKPJKo 10.05.2013, 3-4-1-1-13); RelvS sätte osas, milles see ei võimaldanud relvaloa või relvakandmisloa vahetamisel arvestada kriminaalkorras karistatu isikut ja tema toimepandud tegu (RKPJKo 23.05.2013, 3-4-1-12-13); vee-erikasutustasu määruse osas, milles see kehtestas vee erikasutusõiguse eest suuremad tasumäärad kui varem, ning kaevandmistasude määruse osas, milles see kehtestas kaevandamisõiguse eest suuremad tasumäärad kui varem (RKPJKo 16.12.2013, 3-4-1-27-13, p-d 68–82); KTTLS sätte, mis nägi ette vaid kolmepäevase toetusstreigist etteteatamise tähtaja (RKPJKo 05.03.2015, 3-4-1-49-14, p-d 30–40); KarS eriosa sätte sanktsiooni alammäära, mis nägi noorema kui kümneaastase lapse suhtes sugulise iseloomuga teo vägivallata toimepanemise eest miinimumkaristusena ette 6-aastase vangistuse (RKPJKo 23.09.2015, 3-4-1-13-15, p-d 40–60). Riigikohus on terves hulgas otsustes tunnistanud ebaproportsionaalseks liiga suure kohtulõivu (vt nt RKÜKo 12.04.2011, 3-2-1-62-10, p 48 jj; RKPJKo 15.12.2009, 3-4-1-25-09, p 26 jj; 14.04.2011, 3-4-1-1-11, p 41 jj; 01.11.2011, 3-4-1-17-11, p 27 jj; 07.05.2012, 3-4-1-7-12, p 44 jj; 26.05.2015, 3-4-1-59-14, p 40 jj).
Proportsionaalsuse põhimõtet on palju kritiseeritud. Subjektiivsete väärtushinnangute kasutamise lubatavuse tunnistamine õigusemõistmises ei ole demokraatlikus põhiseadusriigis tõepoolest päris probleemideta. Kas ei tungi põhiseaduslikkuse järelevalve kohus kaaludes parlamendi pärusmaale, kellel rahva demokraatlikult legitimeeritud esindajana peaks olema ainsana õigustus muuta enamuse väärtushinnangud kehtivaks õiguseks?
Seadusandja ei ole siiski ainus institutsioon demokraatlikus põhiseadusriigis, kellel on pädevus määratleda õigusväärtusi. On olemas väärtushinnanguid, mida seadusandja muuta ei saa või mille muutmine on tema jaoks raskendatud ning mis seavad piiri tema väärtushinnangutele. Need väärtushinnangud kajastuvad põhiseaduse tekstis. Nendeks on eelkõige põhiseaduse aluspõhimõtted (inimväärikus, demokraatia, õigusriik, sotsiaalriik ja rahvusriik), samuti kõik põhiõigused. Põhiseaduse järgi on põhiseaduslikkuse järelevalve kohtu funktsiooni täitva Riigikohtu pädevuses kontrollida Riigikogu otsustuste vastavust põhiseadusele (§ 149 lg 3 teine lause, § 152 lg 2). Et põhiseadus sisaldab ka väärtushinnanguid, peab põhiseaduslikkuse järelevalve kohus paratamatult tegelema seadusandja väärtushinnangute põhiseaduslikele väärtushinnangutele vastavuse kontrolliga. Kui see on aga nii, siis peab põhiseaduslikkuse järelevalve kohus paratamatult hindama vastavate õigusväärtuste olulisust ja mittetäitmise või kahjustamise ulatust.
Paragrahvi 11 teise lause lõpus on sätestatud keeld moonutada riivega põhiõiguse olemust. Õiguse olemuse moonutamise keelu tõlgendamisel tuleb arvestada kahe mõõtmega. Kõigepealt võib arutleda selle üle, kas tõlgendada olemuse moonutamise keeldu objektiivselt või subjektiivselt, ning seejärel küsida, kas see keeld on absoluutne või relatiivne.
Objektiivse teooria kohaselt ei tohi moonutada põhiõiguste olemust nii, et need kaotavad tähenduse kõigi või vähemalt suurema osa põhiõiguste kandjate jaoks. Näiteks kasutab Riigikohus ühes põhjenduses objektiivsele teooriale omast argumenteerimismustrit: “[I]siku ära kuulamata jätmine viib ebaõige otsuseni harvadel juhtudel. […] Riive on proportsionaalne, kuna ära kuulamata jätmine ei too üldjuhul kaasa ebaõiget lahendit.” (RKÜKo 27.06.2005, 3-4-1-2-05, p 37). Seda seisukohta võib nimetada kollektivistlikuks.
Subjektiivse teooria kohaselt ei tohi ükski piirang moonutada põhiõiguse olemust nii, et põhiõiguse kandjale ei jää õigusest midagi järele. Seda vaatenurka võib nimetada ka individualistlikuks. Mõni üksik erand välja arvatud, järgib Riigikohtu järjepidev praktika subjektiivset teooriat.
Põhiõigused on avaliku võimu vastu suunatud individuaalsed õigused, mistõttu on õigustatud subjektiivne ehk individualistlik lähenemine. Objektiivne ehk kollektivistlik teooria ei ole isiku objektistamise tõttu kooskõlas inimväärikuse aluspõhimõttega.
Lähtudes olemuse moonutamise keelu subjektiivsest ehk individualistlikust teooriast, võib vaielda selle üle, kas see keeld on absoluutne või relatiivne.
Absoluutse teooria kohaselt on olemas põhiõiguse tuumikolemus, mida ei tohi ühelgi tingimusel moonutada. Põhiõiguse kandjale peab jääma vähemalt kübekegi õigust. Seejuures ei ole oluline, millise kaaluga on riive õigustamiseks esitatavad põhjused.
Relatiivse teooria kohaselt on õiguse olemuse moonutamise keeld identne proportsionaalsusega kitsamas tähenduses ehk mõõdukusega. Kui riive on õigustatud, siis ei ole õiguse olemust moonutatud, samal ajal kui ebaproportsionaalne riive alati õiguse olemust moonutab ning on seega keelatud.
Absoluutne teooria keelab võtta põhiõiguse kandjalt kogu õigust. Kõige kujukamalt toob säärase lähenemise probleemi esile järgnev näide. Terrorist on võtnud pantvangi ja ähvardab temalt elu võtta, kui esitatud nõudmisi ei täideta. Samal ajal oleks politsei eriüksusel võimalik terrorist surmava lasuga kahjutuks teha. Absoluutse teooria järgi oleks terroristi tapmine keelatud, sest terroristi eluõigusest ei oleks säärasel juhul enam kübetki järel. Õiguse olemus oleks moonutatud. Samas on riik kohustatud § 13 lg 1 esimese lause ja § 16 kohaselt pantvangi elu kaitseks midagi ette võtma. Üle jääb ainult terroristi nõudmistele järele anda. Säärane tulemus muudab riigi aga kergesti šantažeeritavaks. Absoluutse teooria järjekindlal rakendamisel jõutakse tegelikkuses vastuvõetamatute tulemusteni. Lahenduseks ei ole ka konkreetsel juhul absoluutsest teooriast erandi tegemine, sest sel teel jõutakse tahes-tahtmata relatiivse teooria juurde.
Kokkuvõttes on soovitatav eelistada subjektiivset relatiivset teooriat. Selle tagajärjeks on, et olemuse moonutamise keeld on identne proportsionaalsuse põhimõttega. RKPJK seisukohta, et proportsionaalsuse põhimõte tuleneb demokraatlikus ühiskonnas vajalikkuse kõrval ka olemuse moonutamise keelust (RKPJKo 16.11.2016, 3-4-1-2-16, p 98), võib mõista subjektiivse teooria väljendusena.
RKPJK on seostanud olemuse moonutamise keeluga ka õiguspärase ootuse põhimõtet (RKPJKo 16.12.2013, 3-4-1-27-13, p 50). Seda on soovitatav mõista nii, et õiguspärase ootuse küsimus tuleks lahendada proportsionaalsuse põhimõtte, täpsemalt mõõdukuse kontrolli raames, kus see moodustab kaalumisel arvesse võetava aspekti. Kui tõlgendada olemuse moonutamise keeldu subjektiivselt ja relatiivselt, siis seondub mõõdukus mõistagi olemuse moonutamise keeluga.

matches:
§ 11
Riigikohus
§ 108
Riigikohus
§ 104
§ 3
Riigikohus
§ 13
§ 3
§ 11
§ 13
§ 14
§ 28
§ 31
§ 12
§ 12
Kohus
kohus
Riigikohus
§ 11
kohus
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
§ 11
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
§ 18
§ 182
§ 149
§ 28
§ 178
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
§ 152
Riigikohus
§ 11
kohus
Riigikohus
kohus
§ 152
kohus
kohus
Riigikohus
§ 13
§ 16


Spordiürituste ja -projektide toetamise kord Jõhvi vallas – Riigi Teataja
Spordiürituste ja -projektide toetamise kord Jõhvi vallas
Spordiürituste ja -projektide toetamise kord Jõhvi vallas - sisukord
§ 6 Taotluse rahuldamise ja toetuse määr
§ 11 Määruse kehtetuks tunnistamine ja jõustumine
RT IV, 09.09.2015, 10
Vastu võetud 27.08.2015 nr 60
Määrus antakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 1 punkti 5 ja spordiseaduse § 3 punkti 2 alusel
(1) Spordiürituste ja projektide toetamise korras (edaspidi kord) sätestatakse Jõhvi valla eelarvest spordiürituste ja projektide toetuse taotlejale esitatavad nõuded, toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise kord, taotluse rahuldamise ja rahuldamata jätmise tingimused, toetuse väljamaksmise tingimused ja kord ning toetuse saaja kohustused.
(2) Toetuse andmise eesmärgiks on arendada ja mitmekesistada spordialast tegevust Jõhvi vallas.
(1) Toetust antakse juriidilisele isikule, väljaarvatud äriühingud (edaspidi taotleja):
1) Jõhvi vallas toimuva spordi (tervisespordi) ürituse korraldamiseks;
2) Jõhvi vallaga seotud spordiprojekti finantseerimiseks/läbiviimiseks.
(2) Korra alusel ei saa toetust taotleda Jõhvi Vallavalitsuse hallatavad asutused.
(3) Taotleja peab vastama järgnevatele kriteeriumitele:
1) taotlejal puuduvad ajatamata maksuvõlad taotluse vastavaks tunnistamise ning taotluse rahuldamise otsuse hetke seisuga, maksuvõla ajatamise korral peavad maksed olema tasutud ajakava kohaselt;
2) taotleja peab olema esitanud korras nõutud aruanded varasemalt saadud toetuse kasutamise kohta;
3) taotleja vastu ei tohi taotluse esitamise hetkel ega ka taotluse rahuldamise hetkel, olla algatatud pankroti või likvideerimismenetlust ega tehtud pankroti või likvideerimis otsust;
4) üritus või projekt millele toetust küsitakse peab olema läbi viidud ja lõppenud hiljemalt taotletava kalendriaasta 31. detsembriks.
(1) Toetuse taotlemiseks Jõhvi valla järgmise aasta eelarvest esitatakse vormikohane taotlus koos lisadega, iga aasta 1. oktoobriks Jõhvi Vallavalitsusele (edaspidi vallavalitsus).
(2) Taotlus esitatakse elektroonilisel kujul digitaalselt allkirjastatuna või paberkandjal allkirjastatuna.
(3) Taotluses esitab taotleja järgmised kohustuslikud andmed:
3) ürituse või projekti eesmärk, sihtgrupp, täpne kirjeldus, eeldatav pealtvaatajate arv;
4) ürituse või projekti täpne eelarve, näidates ära ka kaasfinantseerijad, kusjuures taotletava ürituse või projekti omafinantseering peab moodustama ürituse või projekti eelarvest vähemalt 25%;
5) kaasfinantseerimist kinnitavad dokumendid;
6) Jõhvi vallalt saadud muud vahendid, sh mitterahaline toetus taotluse esitamise aasta kohta;
7) taotleja kinnitus, et ta on teadlik toetuse taotlemise tingimustest ning vastab taotlejale esitatavatele nõuetele;
8) taotleja nõusolek tema nõuetele vastavuse kontrollimiseks.
(4) Iga ürituse kohta esitatakse eraldiseisev taotlus.
(5) Korra alusel ei toetata juba toimunud üritusi.
(6) Taotluse vormi kinnitab vallavalitsus.
(1) Vallavalitsuse volitatud isik kontrollib taotleja ja esitatud taotluse vastavust korra paragrahvides 2 ja 3 sätestatud nõuetele. Puuduste ilmnemisel teatab volitatud isik sellest taotlejat ning annab tähtaja puuduste kõrvaldamiseks. Kui puudust ei kõrvaldata tähtaegselt, teeb volitatud isik otsuse jätta taotlus läbi vaatamata ning vallavalitsusele edastamata.
(2) Nõuetele vastavatest taotlustest teeb vallavalitsuse volitatud isik koondtabeli taotluste kohta ja esitab selle hiljemalt 01. novembriks vallavolikogu kultuuri- ja spordikomisjonile.
(1) Vallavolikogu kultuuri- ja spordikomisjoni (edaspidi komisjon) hindab spordiürituste ja projektide taotlusi arvestades järgmisi hindamiskriteeriume:
1) olulisus Jõhvi valla elanikele;
2) olulisus Jõhvi valla mainekujundusele;
3) uudsus ja omapära;
4) seotus valla tähtpäevade või sündmustega;
5) koostöö teiste organisatsioonidega, isikute või omavalitsustega;
6) eesmärkide ja ürituse või projekti selgus ja arusaadavaus;
7) ürituse või projekti olulisus vabariiklikus maastaabis;
9) eelarve läbipaistvus ja selgus ning vastavus nõuetele.
(2) Taotluste hindamine toimub hiljemalt ühe kuu jooksul pärast Jõhvi valla eelarve vastuvõtmist.
(3) Hindamistulemuste kohta koostab komisjon protokolli ja edastab selle valitsusele või volitatud isikule.
(4) Käesoleva määrusega antavate toetustega ei rahastata järgmisi tegevusi ja kulusid:
1) põhivahendite soetamist;
2) riigisisesed ja välislähetused;
3) esindus-, vastuvõtu- ja muid sedalaadi kulusid;
4) projektiga seotud üldkulusid, mis ületavad 15% kogu eelarvest.
§ 6. Taotluse rahuldamise ja toetuse määr
(1) Taotluste rahuldamine toimub koondhinnete paremusjärjestuse alusel. Esimesena rahuldatakse kõrgeima koondhinde saanud taotlus ja nii edasi pingereas alanevas järjekorras kuni Jõhvi valla eelarves spordiürituste ja projektide toetamiseks eraldatud vahendite ammendumiseni.
(2) Taotluse hindamistulemuste alusel koostab Jõhvi vallavalitsuse volitatud isik vallavalitsusele korralduse eelnõu, toetuse eraldamiseks või taotluse rahuldamata jätmise kohta.
(3) Komisjon teeb vallavalitsusele ettepaneku taotluse rahuldamata jätmise kohta kui:
2) Jõhvi valla eelarve vahendid ei võimalda teha enam ühtegi taotluse rahuldamise otsust;
4) taotleja ei võimalda kontrollida taotleja või taotluses toodud andmete vastavust nõuetele;
6) taotletakse toetust üritusele või projektile, mille kohta esitatud varasem taotlus on jooksval eelarve aastal juba rahuldatud (ka osaliselt).
(4) Taotluse rahuldamise või rahuldamata jätmise kohta tehtud otsusest annab vallavalitsuse volitatud isik taotlejale kirjalikult teada hiljemalt 10 tööpäeva jooksul arvates vastava otsuse tegemisest.
(1) Toetuse kasutamise lepingu sõlmib toetuse saajaga vallavanem, teda asendav või vallavalitsuse poolt volitatud isik hiljemalt 30 päeva jooksul arvates otsuse tegemisest toetuse eraldamise kohta.
(2) Leping sõlmitakse ning allkirjastatakse elektroonilisel kujul digitaalselt allkirjastatuna või paberkandjal allkirjastatuna.
2) täpsustatud eelarve (vajadusel, kui toetust eraldati vähem kui taotleti);
3) toetuse saamise otstarve ja toetuse ülekandmise tähtajad;
4) toetuse saaja kohustus märkida toetajana Jõhvi vald;
5) vallavalitsuse õigused toetuse sihipärase kasutamise kontrollimiseks;
(4) Enne lepingu sõlmimist kontrollib vallavalitsuse volitatud isik taotleja vastavust korra § 2 lõikes 3 sätestatud tingimustele. Toetuse saaja maksuvõlgnevuse või nõuetekohase eelneva perioodi aruande puudumisel annab vallavalitsuse volitatud isik toetuse saajale 10 päevase tähtaja puuduste kõrvaldamiseks. Kui toetuse saaja ei ole tähtajaks puudusi kõrvaldanud annab vallavalitsus korralduse lepingu mittesõlmimiseks ning toetus jäetakse välja maksmata.
(5) Juhul kui taotleja ei sõlmi käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud tähtaja jooksul lepingut või keeldub lepingu sõlmimisest, loetakse taotleja toetusest loobunuks ning taotlus jäetakse rahuldamata.
(1) Toetuse saaja on kohustatud esitama vallavalitsusele toetuse kasutamise kohta vormikohase aruande hiljemalt 30 päeva jooksul pärast ürituse või projekti lõppemist elektroonilisel kujul digitaalselt allkirjastatuna või paberkandjal.
(2) Aruanne, mille vormi kehtestab vallavalitsus, peab muu hulgas sisaldama toimunud ürituse või projekti kirjeldust, ajalist kokkuvõtet, eelarve tulusid ja kulusid vastavalt taotluses või lepingus esitatud eelarvele, mis peavad olema dokumentaalselt tõestatud ning kuidas märgiti Jõhvi valda toetajana.
(1) Järelvalvet toetuse sihipärase kasutamise üle korraldab vallavalitsus läbi volitatud isiku.
(2) Järelvalve teostajal on õigus:
4) otsustada lepingu lõpetamine toetuse saajast tulenevatel asjaoludel ning nõuda makstud toetuse tagasi kas täies mahus, osaliselt või keelduda edasistest väljamaksetest.
(1) Toetuse saajal on õigus toetuse kasutamise lepingu sõlmimisest keelduda ja seega toetusest loobuda, kui ilmnevad asjaolud, mis ei võimalda toetuse saajal lepingut korrektselt täita. Samuti on toetuse saajal õigus leping ennetähtaegselt lõpetada kui ilmnevad lepingu täitmist takistavad vältimatud asjaolud.
(2) Toetusest loobumise ja toetuse kasutamise lepingu ennetähtaegse lõpetamise kohta esitab toetuse saaja vallavalitsusele avalduse, milles märgitakse ära lepingust taganemise põhjus ning kuupäev, millal soovitakse lepingut lõpetada ja tagastatakse juba väljamakstud toetus.
(3) Toetusest loobumisel välja maksmata või tagastatavad rahalised vahendid laekuvad tagasi Jõhvi valla eelarvesse, sporditoetuste reservi reale, millel olevate vahendite kasutamise üle otsustab vallavalitsus.
§ 11. Määruse kehtetuks tunnistamine ja jõustumine
(1) Tunnistada kehtetuks Jõhvi Vallavolikogu 15. augusti 2013 määrus nr 129 „Spordiürituste ja -projektide toetamise kord Jõhvi vallas”.


text:
Alameetme „Tervishoiualase teadus- ja arendustegevuse toetamine” tingimused – Riigi Teataja
Alameetme „Tervishoiualase teadus- ja arendustegevuse toetamine” tingimused
Alameetme „Tervishoiualase teadus- ja arendustegevuse toetamine” tingimused - sisukord
RT I, 19.06.2013, 20
Vastu võetud 19.04.2011 nr 17
RT I, 26.04.2011, 3
31.01.2012 RT I, 03.02.2012, 1 06.02.2012
(1) Määrusega sätestatakse „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seaduse” § 3 lõike 3 alusel Vabariigi Valitsuse poolt heaks kiidetud ja Euroopa Komisjoni poolt kinnitatud „Majanduskeskkonna arendamise rakenduskava” CCI2007EE161PO001 prioriteetse suuna „Eesti teadus- ja arendustegevuse konkurentsivõime tugevdamine teadusprogrammide ja kõrgkoolide ning teadusasutuste kaasajastamise kaudu” meetme „Tervishoiutehnoloogia teadus- ja arendustegevuse toetamine” (edaspidi meede) alameetme „Tervishoiualase teadus- ja arendustegevuse toetamine” raames struktuuritoetuse taotluste esitamise ja menetlemise ning struktuuritoetuse kasutamise tingimused ja kord.
(3) Riigiabi andmisel äriühingule järgitakse Euroopa Komisjoni määrust (EÜ) nr 800/2008 EÜ asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohaldamise kohta, millega teatavat liiki abi tunnistatakse ühisturuga kokkusobivaks (üldine grupierandi määrus) (edaspidi üldine grupierandi määrus), I peatükis ja artiklis 31 (ELT L 214, 9.08.2008, lk 3–47) ning „Konkurentsiseaduse” §-s 342 sätestatut.
(5) Alameetme rakendamisel arvestatakse Riigikogu 7. veebruari 2007. a otsusega heaks kiidetud Eesti teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni strateegia „Teadmistepõhine Eesti 2007–2013” eesmärkidega.
2) projekt on kindla eesmärgi saavutamisele suunatud ajas ja ruumis piiritletud ühekordne tegevus või tegevuste kogum tervishoiu edendamise valdkonnas, mille elluviimiseks toetust taotletakse või kasutatakse; projekti viib ellu uurimisgrupp iseseisvalt või koostöös partneritega;
6) rakendusuuring on kavandatud uuringud või kriitilised uuringud uute teadmiste hankimiseks, et kasutada neid teadmisi uute toodete, protsesside või teenuste arendamisel või selleks, et täiustada märkimisväärselt olemasolevaid tooteid, protsesse või teenuseid. Sinna kuulub keerukate, rakendusuuringu jaoks vajalike süsteemide koostisosade loomine, eriti geneerilise tehnoloogia valideerimise puhul, välja arvatud prototüübid;
7) struktuuritoetus (edaspidi toetus) on „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seaduse” § 2 punkti 1 mõistes rahaline abi, mida antakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1083/2006 artiklis 1 nimetatud struktuurifondide ja Ühtekuuluvusfondi ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EÜ) nr 1638/2006 nimetatud Euroopa naabrus- ja partnerlusinstrumendi vahenditest või Eesti riigi poolt nende vahendite kasutamise kaasrahastamiseks sihtotstarbeliselt eraldatavatest täiendavatest vahenditest;
8) väike- ja keskmise suurusega ettevõte (edaspidi VKE) on ettevõte, millel on vähem kui 250 töötajat ja mille aastakäive ei ületa 50 miljonit eurot ja/või aastabilansi kogumaht ei ületa 43 miljonit eurot.
(1) Alameetme üldeesmärk on teadus- ja arendusasutuste konkurentsivõime edenemist ja strateegiliste eesmärkide täitmist soodustava tervishoiu alase teadus- ja arendustegevuse toetamine ning teadlaste ja arstide vahelise koostöö tugevdamine.
1) soodustavad koostööd riigi ja avalik-õiguslike teadus- ja arendusasutuste, sihtasutuste, mittetulundusühingute ning äriühingute vahel, mille tulemuseks on uute ideede ja teadmiste kasutamine ja uudsete lahenduste rakendamine;
2) soodustavad koostööd erinevate asutuste spetsialistide vahel, uute tippspetsialistide koolitamist ning teadlaste mobiilsust tervishoiu valdkonnas;
3) loovad rahvusvaheliselt kõrge kvaliteediga tervishoiualaste teadusuuringute läbiviimiseks vajaliku uurimiskeskkonna ja tagavad teadusuuringute stabiilselt kõrge kvaliteedi;
4) loovad eeldused Eesti teadus- ja arendusasutuste osalemiseks rahvusvahelises tervishoiu alases koostöös vastavalt Eesti huvidele ja Euroopa Liidu teaduspoliitikale.
(1) Toetust võivad taotleda Eesti riigiasutused või eraõiguslikust või avalik-õiguslikust juriidilisest isikust teadus- ja arendusasutused, samuti Vabariigi Valitsuse 2. aprilli 2003. a määruse nr 105 „Haiglavõrgu arengukava” § 2 lõigetes 1 ja 2 loetletud piirkondlikud- ja keskhaiglad.
(2) Taotleja võib käesoleva määruse § 6 lõike 1 punktides 1–3 sätestatud tegevuste elluviimisesse kaasata partnereid. Partneri kaasamine peab taotluses olema põhjendatud ja partneri panus projekti selgelt välja toodud. Partneri poolt teostatavad tegevused ja abikõlblikud kulud peavad olema fikseeritud projekti tegevuskavas ja eelarves. Projekti toetuse saaja ja partner sõlmivad projektist tulenevate kohustuste täitmiseks lepingu. Partnerluslepingu koopia esitatakse rakendusüksusele koos esimese väljamaksetaotlusega.
[RT I, 03.02.2012, 1 - jõust. 06.02.2012, rakendatakse 26.04.2011]
4) mittetulundusühingud ja sihtasutused, kes tegutsevad tervishoiu valdkonnas;
6) äriühingud;
7) piirkondlikud- ja keskhaiglad.
(4) Projekti tulemusi, millega ei kaasne intellektuaalomandiõigused, peab olema võimalik laialdaselt levitada. Teadus- ja arendusasutuse tegevusest tulenevad teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni tulemuste intellektuaalomandiõigused antakse täielikult teadusasutusele vastavalt Ühenduse raamistikule teadus- ja arendustegevuseks ning innovatsiooniks antava riigiabi kohta (ELT C 323, 30.12.2006, lk 1–26) osa 3.2.2 punktile 2.
(1) Alameetme rakendamisel toetatakse järgmisi projekti tegevusi:
1) rahvastiku tervisele olulisemate krooniliste haiguste ja pahaloomuliste kasvajate ennetamisele, varasele diagnostikale ning elukvaliteeti parandavale ravile suunatud alus- ja rakendusuuringud;
2) rahvastiku tervisele olulisemate nakkushaiguste (sh HIV/AIDS) ennetamisele, varasele diagnostikale ning ravi tõhustamisele suunatud alus- ja rakendusuuringud;
3) personaalmeditsiini (individuaalsete riskitegurite hindamine ja arvestamine ennetus- ja ravimeetodite valimisel) arendamisele suunatud alus- ja rakendusuuringud.
(2) Toetuse saaja ning käesoleva määruse § 4 lõike 3 punktides 1–5 ja 7 nimetatud partnerite puhul on abikõlblikud järgmised käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud tingimustele vastavad kulud:
5) uurimisgrupi liikmete koolitusega seotud kulud, mis võivad moodustada kuni 7% projektile eraldatud toetuse summast;
6) projekti elluviimiseks vältimatult vajaliku aparatuuri ja instrumentide, samuti laborite sisseseade soetamise või täiendamise, sealhulgas nende paigaldamisega seotud kulud, mis võivad moodustada kuni 10% projekti toetussummast;
9) kulud projekti elluviimiseks vältimatult vajalikele materjalidele ja tarvikutele;
101) infotehnoloogiliste lahenduste kulud;
11) muud toetavate tegevustega otseselt seotud ja tegevuste elluviimiseks vajalikud kulud.
4) muud Vabariigi Valitsuse 31. jaanuari 2007. a määruse nr 26 „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse kulude abikõlblikkuse või mitteabikõlblikkuse määramise tingimused ja kord” §-s 15 sätestatud kulud.
(6) Projekti abikõlblikest kuludest võib kuni 10% ulatuses teha kulusid, mis kuuluvad Euroopa Sotsiaalfondi kohaldamisalasse.
(3) Ühe projekti kohta taotletav toetuse summa võib olla minimaalselt 75 000 ja maksimaalselt 750 000 eurot.
(1) Alameetme abikõlblikkuse periood on 1. aprill 2011 kuni 31. august 2015.
(3) Projekti abikõlblikkuse alguskuupäevaks võib määrata taotluse rahuldamise otsuse tegemise kuupäevast varasema kuupäeva, kuid mitte varasema kui 1. aprill 2011. a. Enne taotluse esitamise kuupäeva tehtud kulud, mille hüvitamist taotletakse, peavad olema taotluses eraldi näidatud ning rakendusüksuse nõudel esitab taotleja nimetatud kulusid tõendavad kulu- ja maksedokumentide koopiad.
(4) Lõige 3 ei kehti riigiabi puhul, sellisel juhul ei tohi projekti abikõlblikkuse kuupäev olla varasem kui taotluse esitamise kuupäev.
8) juhul kui projekti partneriks on äriühing, kes ei vasta § 2 punktis 9 toodud VKE mõistele, tuleb taotluses näidata, et projekt omab partnerile ergutavat mõju vastavalt üldise grupierandi määruse artikli 8 lõikele 3.
6) koostöö olemasolul koostöö otstarbekus, eeldatavad tulemused, teaduslik uudsus ja tekkiv lisaväärtus;
7) töö tulemuste eeldatav tähtsus teadusele ning Euroopa Liidu ja Eesti arengule.
(3) Taotluses määratletud uurimisgrupi töö tulemus peab vastama alameetme eesmärkidele, projektis osalevate asutuste arengukavale ning andma perspektiivis tervishoiuvaldkonnale lisaväärtust.
(3) Ühe projekti kohta võib taotleja esitada ühe taotluse.
1) 30 protsenti koondhindest – projekti vastavus alameetme tingimustele, Eesti ja Euroopa Liidu vastavasisulistele strateegiatele ning arengukavadele; projekti eeldatavad tulemused, teaduslik uudsus ja lisaväärtus – hindavad hindamiskomisjoni liikmed skaalal 1 (mitterahuldav) kuni 5 (suurepärane) sammuga 0,5 punkti;
2) 20 protsenti koondhindest – punktis 1 toodud hindamisel vähemalt hinde 3 saanud taotluse uurimisgrupi koosseis (uurimisgrupi koostöö otstarbekus, senise uurimistöö teaduslik tase, uurimisgrupi liikmete eelneva teadustöö tulemused ja potentsiaal, järeldoktorite ja arstide kaasatus) – hindavad hindamiskomisjoni liikmed skaalal 1 (mitterahuldav) kuni 5 (suurepärane) sammuga 0,5 punkti;
3) 20 protsenti koondhindest – punktis 1 toodud hindamisel vähemalt hinde 3 saanud taotluse tegevuskava kvaliteet, projekti teostatavus, toetuse vajalikkus projekti edukaks elluviimiseks, projekti eelarve asjakohasus ja ajakava realistlikkus – hindavad hindamiskomisjoni liikmed skaalal 1 (mitterahuldav) kuni 5 (suurepärane) sammuga 0,5 punkti;
4) 30 protsenti koondhindest – punktis 1 toodud hindamisel vähemalt hinde 3 saanud taotluse tegevuste mõju prioriteetse suuna ja alameetme eesmärkide saavutamisele, tervishoiuvaldkonna TA&I konkurentsivõime kasvule ja rahvusvahelistumisele ning projekti tulemuste kasutatavuse ulatus, sh rakendatavus ja turuväljundile orienteeritus – hindavad hindamiskomisjoni liikmed skaalal 1 (mitterahuldav) kuni 5 (suurepärane) sammuga 0,5 punkti.
(4) Hindamiskomisjon esitab rakendusüksusele projektide individuaalse hindamise tulemusena moodustatud pingerea. Hindamiskomisjon teeb iga taotluse osas rakendusüksusele põhjendatud ettepaneku rahuldada taotlus täielikult, osaliselt või jätta taotlus rahuldamata.
(6) Juhul kui ka käesoleva paragrahvi lõike 5 alusel järjestatud taotlustel on võrdne koondhinne, eelistab hindamiskomisjon käesoleva paragrahvi lõike 3 punkti 4 kohaselt kõrgema hinde saanud taotlust.
(7) Juhul kui ka käesoleva paragrahvi lõike 6 alusel järjestatud taotlustel on võrdne koondhinne, langetab hindamiskomisjon taotluste pingeritta panemiseks kaalutletud põhjendatud otsuse.
(8) Toetuse taotluse rahuldamise otsuses täpsustatakse toetuse saaja õigusi ja kohustusi ning kehtestatakse tingimusi, otsuses sätestatakse vähemalt:
(2) Otsus taotluse rahuldamise otsuse kehtetuks tunnistamise kohta edastatakse viivitamatult toetuse saajale.
4) tagab, et tal on projekti abikõlblikkuse perioodil projekti elluviimiseks vajalik kvalifikatsioon või õiguslikud eeldused;
12) tagab, et toetuse saaja ja partner säilitavad taotluse, toetuse ja projekti teostamisega seonduva dokumentatsiooni (dokumenteerib kõik projekti elluviimise ja toetuse kasutamisega seotud toimingud) ja muud asjaga seotud materjalid ning tagab nende säilimise vähemalt 31. detsembrini 2025. a;
18) tagab projekti eesmärgi saavutamiseks vajaliku vara säilimise ja sihtotstarbelise kasutamise infrastruktuuri või tootlikusse tegevusse investeerimise puhul vähemalt viie aasta jooksul ning väikese ja keskmise suurusega ettevõtte korral kolme aasta jooksul kooskõlas nõukogu määruse (EÜ) nr 1083/2006 artiklis 57 sätestatuga projekti abikõlblikkuse perioodi lõppemisest arvates;
19) näitab ja tagab, et partner näitab toetuse kasutamisel, et tegemist on struktuuritoetusega, kasutades selleks Euroopa Liidu struktuuritoetuse sümboolikat ja vajadusel kooskõlastades sümboolika kasutamise eelnevalt rakendusüksusega, vastavalt Vabariigi Valitsuse 30. augusti 2007. a määrusele nr 211 „Struktuuritoetuse andmisest ja kasutamisest teavitamise, selle avalikustamise ning toetusest rahastatud objektide tähistamise ja Euroopa Liidu osalusele viitamise tingimused ning kord”;
21) täidab Vabariigi Valitsuse 31. jaanuari 2007. a määruses nr 26 „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse kulude abikõlblikkuse või mitteabikõlblikkuse määramise tingimused ja kord” §-s 11 sätestatud kohustusi;
22) täidab teisi „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuste seaduses” ja selle alusel antud õigusaktides, toetuse rahuldamise otsuses ning käesolevas määruses sätestatud kohustusi.
11) säilitada toetuse andmise ja kasutamisega seotud dokumente kuni 31. detsembrini 2025. a;
(5) Esitatud väljamaksetaotluse või ettemakse kasutamise tõendamise aruande (edaspidi aruanne) ja kuludokumentide kontrolli teostab rakendusüksus 20 tööpäeva jooksul alates väljamaksetaotluse registreerimisest rakendusüksuses. Väljamaksetaotluste kontrolli teostamise tähtaega võib pikendada puuduste kõrvaldamiseks ettenähtud aja võrra.

matches:
§ 3
§ 2
§ 2
§ 6
§ 4
§ 2


text:
Vastutustundliku laenamise põhimõtte rikkumine võib laenuandjatele tähendada reaalset ärilist kahju — Advokaadibüroo Concordia
Vastutustundliku laenamise põhimõtte rikkumine võib laenuandjatele tähendada reaalset ärilist kahju
27. novembril 2012 tegi Riigikohus otsuse, mis oluliselt, ning nii mõnegi jaoks ilmselt ka mõnevõrra üllatuslikult, selgitas laenuandjate ja laenusaajate kohustusi ja vastutust seoses laenusaaja krediidivõimekuse väljaselgitamisega. Nimelt võib laenuandja osutuda rahaliselt vastutavaks kahju eest, mis laenusaajal tekkis tulenevalt sellest, et laenuandja rikkus laenu andes vastutustundliku laenamise põhimõtet. Laenusaajal (aga ka käendajal) võib niisuguse kahju osas tekkida nõue laenuandja vastu ning selle nõude võib ta tasaarvestada laenuandja nõuetega. Praktikas tähendab see, et laenusaaja võib vastavas osas seaduslikult keelduda pangale intressi või viivist tasumast või ka laenu põhiosa tagasi maksmast.
Ülelaenamise oht
Laenu võtmine võib osutuda kahe teraga mõõgaks. Laenuraha kaasamine aitab ühelt poolt loomulikult elukvaliteeti parandada, äri edendada vms, teisalt võivad raha laenamisel olla üsna soovimatud tagajärjed ülelaenamise näol, kui varem talutav laenukoormus muutub teatud põhjustel talumatuks ning tekitab laenuvõtjale tõsised makseraskused.
Suurimad probleemid tulenevad eeskätt tarbijakrediidi, sh kiirlaenude pakkumisest seoses selle kerge kättesaadavusega. Enamjaolt tagasihoidlikuma sissetulekuga inimesed kasutavad selliseid laenutooteid, mis tegelikkuses ei pruugi neile sobida. Paljud tarbijad ei tee laenuotsuseid tihti ratsionaalselt ega analüüsi oma laenuvõimekust piisavalt, nn kiirlaene võetakse nende kerge kättesaadavuse tõttu tihti juba olemasolevate laenukohustuste refinantseerimiseks, aga ka lihtsalt arvete tasumiseks. Nii laenuandjatel kui ka laenusaajatel jagub laenuturul küllalt tegutsemisvõimalusi selleks, et ülelaenamise olukorda sattuda. Seda tõestab üsnagi ilmekalt ka Tarbijakaitseameti poolt novembris 2012 tehtud uuring, mille käigus tegid testkliendid pankades, kiirlaenukontorites, krediitkaarte ja järelmaksu andvates kauplustes kokku 87 ostlust. Tulemused näitasid üheselt, et kõikidel krediidiandjatel on probleeme tarbijatele selgituste andmisega. Kõige üllatavamaks osutus aga see, et uuringusse teadlikult kaasatud 21st töötust testkliendist said positiivse laenuotsuse 16 ning järelmaksu andmisest sissetulekuta inimestele ei keeldutud ühelgi juhul.
Pank peab krediidivõimekust hindama igal juhul konkreetselt
Ülelaenamist ning seetõttu makseraskustesse sattumist peaks aitama ära hoida laenuandjatele kehtiv vastutustundliku laenamise põhimõte, mida Riigikohus nüüd üsnagi põhjalikult selgitas. Krediidiasutustele on vastutustundliku laenamise põhimõtte järgimise kohustus sõnaselgelt sätestatud alates 1. jaanuarist 2007 kehtivas krediidiasutuste seaduse § 83 lg 3 redaktsioonis, kuid põhimõtteliselt kehtis see ka varasemalt. Tarbijakrediidi kohta on vastav põhimõte sõnaselgelt ette nähtud alates 1. juulist 2011 kehtivas VÕS §-s 4032 ning kehtib seejuures igas vormis tegutsevatele krediidiandjatele.
Vastutustundliku laenamise põhimõte tähendab kokkuvõtlikult seda, et krediiditooted peavad vastama tarbijate vajadustele ja olema kohandatud tarbija võimekusele laen tagasi maksta, s.t laenutoode peaks olema sobiv konkreetsele laenusaajale. See ei tähenda otseselt keeldu krediidivõimetu tarbijaga lepingut sõlmida, ent peaks tagama kliendile tema individuaalsetest vajadustest ja võimalustest lähtuvalt vajaliku teabe, andmaks talle tegeliku võimaluse hinnata, kas pakutav laen vastab tema vajadustele ja finantsolukorrale.
Ehkki VÕS § 4032 lõike 1 punkti 1 järgi peab just krediidiandja omandama teabe, mis võimaldab hinnata tarbija krediidivõimelisust, on ka tarbijal kohustus anda krediidiandjale teavet selleks, et krediidiandja saaks seda hinnata. Tarbija vastav kohustus tuleneb VÕS-i §-st 14, mis puudutab lepingueelsetel läbirääkimistel antavat teavet. Siiski tuleks arvestada, et teabe hankimisel peaks krediidiandja olema aktiivsem pool, kuivõrd krediidivõimelisuse hindamine ja selleks vajaliku teabe kogumine on selgelt krediidiandja kohustus.
Pank võib vastutada kergekäelise laenuga tekitatud kahju eest
Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 27. novembri 2012.a. lahend nr 3-2-1-136-12 kinnitab, et krediidiandjatel on põhjust olla vastutustundliku laenamise põhimõtte järgimisel hoolikam, kuivõrd sellest võivad tuleneda krediidiandjale olulised ning reaalsed tagajärjed.
Kõnealuses kohtuasjas nõudis pank nii tarbijast laenuvõtjalt kui ka käendajatelt laenu osalist tasumist. Kohus märkis, et vastutustundliku laenamise põhimõtte järgimise või teavitamiskohustuse rikkumisel võib laenusaaja mh nõuda niisuguste kohustuste rikkumisega tekitatud kahju hüvitamist tulenevalt lepingueelse kohustuse rikkumisest, täpsemalt krediidist tekkinud negatiivsete tagajärgede (nt viivis, leppetrahv, vara vähenemine) rahalist hüvitamist. Hüvitatava kahju olemuse ja suuruse kohta on riigikohus viitega ühele teisele lahendile selgitanud, et kahjustatud isik ehk laenusaaja “tuleb asetada olukorda, milles ta oleks olnud, kui ta poleks läbirääkimistele tuginenud, ja kõrvutada seda kahjustatud isiku tegeliku varalise olukorraga. Seega saab hüvitada kahju, mis tekkis kahjustatud isikul lepingueelsetele läbirääkimistele tuginemisest.” Selle kahju hüvitamise nõude saab tasaarvestada võlausaldaja krediidi tagastamise nõudega ja on võimalik, et lepingueelsete kohustuste rikkumise tõttu ei peagi krediidisaaja krediiti vähemalt osaliselt (kahju ulatuses) tagastama.
Võlausaldaja lepingueelse teavitamiskohustuse rikkumise tõttu käenduslepingu sõlmimisel võib kohtu hinnangul ka käendajal olla kahju hüvitamise nõue võlausaldaja vastu, mis seisneb käenduslepingust tulenevate negatiivsete varaliste tagajärgede (kahju) kõrvaldamises, mis nõude saab ta võlausaldaja nõudega tasaarvestada. Sealjuures võib käendajal olla ka võimalik käendusleping eksimuse või pettuse tõttu tühistada, kui krediidiandja jättis teda põhivõlgniku majandusliku seisundiga seotud olulistest asjaoludest teavitamata.
Lisaks eeltoodud riigikohtu otsusele jõustus 2012. aasta märtsis Tartu maakohtu otsus, millega jäeti rahuldamata panga hagi eraisiku vastu, kuna pank laenuandjana rikkus vastutustundliku laenamise põhimõtet. Kohtu hinnangul ei olnud panga ja kliendi vahel sõlmitud kolme lepingu eesmärk mitte niivõrd laenu andmine, kuivõrd laenu andmine just varasemate võlgnevuste tasaarvestamiseks, seega üsnagi klassikaline nö. varasemate kohustuste refinantseerimine. Pank oli kliendi maksejõulisuse probleemidest teadlik, ent sellest hoolimata kasutas kohtu hinnangul oma positsiooni, et sõlmida uus leping, millega sisuliselt refinantseeriti eelmine leping ning klient seoti talle kulukama ja kohtu hinnangul tühiseid kokkuleppeid sisaldava lepinguga.
Eelnevast tulenevalt on igas vormis tegutsevatel krediidiandjatel põhjust hoolega vastutustundliku laenamise põhimõttest kinni pidada.
Laenamist reguleerivad erinevad seadused
Hetkel kehtiva regulatsiooniga ei ole vastutustundliku laenamise põhimõtte järgimisel täidetavate kohustuste täpset sisu avatud ning krediidiandjatele on jäetud selles osas tõlgendusruum. Finantsinspektsioon on küll andnud soovitusliku juhendi vastutustundliku laenamise kohta tarbijakrediidi ja eluasemelaenu lepingute sõlmimisel, ent see on mõeldud ainult krediidiasutuste tarvis. Teatud juhtnööre annab turuosalistele siiski ka hiljuti Tarbijakaitseameti poolt Eestis tarbijakrediiti pakkuvatele ja vahendavatele äriühingutele ja ettevõtjatele koostatud juhend.
Hetkel on kavandamisel seadusemuudatused, mis muudavad vastutustundliku laenamise põhimõtte sisu igas vormis krediidiandjatele senisest täpsemaks – sisustatakse tarbija krediidivõimelisuse mõiste, sätestatakse, missuguseid asjaolusid peab krediidiandja tarbija krediidivõimelisuse hindamisel arvesse võtma ning täpsustatakse krediidiandja kohustusi seoses tarbijalt asjakohase teabe saamisega.
Lisaks vastutustundliku laenamise põhimõttele tuleb krediidiandjatel tarbijalepingute sõlmimisel arvestada ka seda, et nende tegevust ei peetaks tarbijakaitseseaduse kohaselt eksitavaks kauplemisvõtteks. Kiirlaene väljastavad ettevõtjad reklaamivad oma teenuseid tihti väidetega „Sissetulekut ei pea tõendama“, „Konto väljavõtet ei pea esitama“ jne, mis üsnagi tõenäoliselt viitavad krediidiandja soovile hoiduda kõrvale tegelike asjaolude ja tarbija maksevõime hindamisest. Reklaamid, milles kasutatakse selliseid reklaamlauseid nagu „Laenuotsus 5 minutiga“, „Tasuta laen“ jt, võivad tarbijale jätta mulje, et laenuvõtmine ei hõlma endas erilisi riske ja soodustada seeläbi liiga kergekäeliste laenuotsuste tegemist. Sellest lähtuvalt kavandatakse ka kehtiva reklaamiseaduse täiendamist nii, et reklaamis esitatav teave peab olema esitatud neutraalselt ning mahus, mis ei lähe kaugemale teavitamiseks vajalikust. Seega reklaamlaused stiilis „Raha saad praegu, maksma hakkad kolme kuu pärast“, „Laenuotsus 5 minutiga“, „Tasuta laen“ võivad edaspidi olla seadusega vastuolus.

matches:
Riigikohus
Riigikohus
§ 83
§ 4032
Kohus
riigikohus


Gran Turismo Planet • Vaata teemat - The Crew
Avaleht ‹ Muud autosõidu mängud ‹ The Crew
Postitas Mihkel0987 » 09 Nov 2014, 22:37
Koduleht: The Crew
Arendaja: Ivory Tower, Ubisoft Reflections Ltd.
Stiil: Racing
Väljalaske kuupäev: 11. november 2014
Postitas aivo80 » 11 Nov 2014, 11:11
Läheb vist ostuks jah. Tundub olevat mõnus segu NFSU2st ja Midnight Clubist. Pole küll simu, aga kihutamiseks on hea
edit: vaatasin eile järgi, et US store on pre order 60 daala, koos season passiga oli vist 80. Aga see season pass tundub üsna mõttetu - mõned lisa autod, veljed, kleepsud...uued eventid lubaduste järgi tulevad ka niisama updatega.
http://thecrew-game.ubi.com/portal/en-U ... 8-76770-32
Ainuke asi, mis huvitaks, oleks muidugi 458, aga äkki saab eraldi ka ikka osta
Postitas Mihkel0987 » 15 Nov 2014, 16:00
aivo80 kirjutas: Läheb vist ostuks jah. Tundub olevat mõnus segu NFSU2st ja Midnight Clubist. Pole küll simu, aga kihutamiseks on hea
Ei osta alguses seda season passi. Tundub prg pointless. Häid autosi küll seal. Aga kui hakkab mapide laienemine siis annan sellele tuld
Edit: Tellisin täna mängu ära ning detsember tuleb AINULT RALLI JA PLATINIUMI PEALE TEGEMINE!
Postitas aivo80 » 24 Nov 2014, 9:52
Nüüd siis tuleb ka open beta:
http://thecrew-game.ubi.com/portal/en-G ... 8-76770-32
Postitas NFSTimukas » 24 Nov 2014, 17:16
Vaatasin ühte Beta ülevaate videot sellest, tundus mõnus ja korralikult üles ehitatud mäng, no lag ja buge ka ei olnud 40min jooksul. Osad detailid graafika osas on väga halvasti välja töödeldud, seda olen näinud netist. Gran Turismo 7 kõrvale oleks see mõnus vaheldus PS4l. Ettevaatlikuks teeb mind selle mänguga selle tootja, Ubisoft. Viimased mängud, nagu kuulnud olen, pole just parimas seisus välja lastud, tormama ka sellele päris ei hakkaks kohe kui müüki lastakse.
Postitas Mihkel0987 » 27 Nov 2014, 22:18
Nii seda crewd on nüüd tunde ja tunde nolatud ning tunne on hea selle mängu koha pealt. Ubisoft tehku viimased bugid korda ja asi on super.
Postitas aivo80 » 03 Dets 2014, 9:21
Ei viitsinudki seda betat enam proovida. Tegin eile pre orderi ära ja eks teisipäeval saab siis mängima hakata.
edit: Eilse sai siis story pea sama kaugele tehtud, kui betaski lubati. Jah, juhtimine on arkaad ja ega ma ei lootnudki simut. Samas tundub, et päris 300km/h 90 kraadiseid kurve ikka ei läbi, nagu see NFS'is kombeks. Online osa tundub ka töötavad, teisi mängijaid oli kaart päris tihedalt täis. Välimuse tuuningu vidinaid tundub praegu natuke vähe olevat, aga ilmselt mängu käigus avaneb neid rohkem. Autodele on ka erinevad tuning kitid - sain oma Nissanist teha ka miski dirt variandi, mis peaks idee järgi siis off roadis parem olema. Sõidud võivad kohati pikad olla, eile valisin miski spets sõidu ja mängus oli distants 40km, reaalselt sõitsin seda ~15 minti. Samas sõidu info näitas, et sõidu pikkus võib varieeruda 10-60 minutit. Eks proovin täna edasi sõita ja vaadata, mis juhtub. Esialgu tundub mõnus vaheldus olema simudele.
Postitas NFSTimukas » 03 Dets 2014, 16:36
Et see mäng ei ole üleõla lettidele visatud pooleli olev mäng. Tundub, et mu PS4 mängude list sai täiendust sellega. Loodan, et aastaga siis ära ei riku Ubisoft seda mängu.
Pikad sõidud just ongi mõnusad mulle, tegi selle mängu veelgi huvitamaks mulle.
See mäng on siis koguaeg online või saab offline ka mängida sama moodi?
Vaatasin offical lehelt car listi, see on suur pettumus mulle. AInult LFA, MX-5, Evo ja 3 Nissanit mängus minu soositavatelt autotootjatelt
Postitas Mihkel0987 » 03 Dets 2014, 18:44
Mäng ostetud tänasega ning eks näeb mis saama hakkab nüüd.
Postitas liikur » 03 Dets 2014, 22:56
Puuke ikka on. GPS juhib üsna tihti kohta, kust läbi ei pääse. Leitud landmarkide loendur on järgmise mängukorra ajaks nullis, map filter õnneks jätab meelde. Ühel hetkel viskas mul level 7-lt level 14-le, raha, vidinad jms, mõne hetke pärast 7-le tagasi. Pre-order boonust pole ka suudetud kättesaadavaks teha. Crew moodustamine ei õnnestu. Kaamera vaadet peab iga kord sättima. Tänase õhtu jooksul 3 server downi (keset kimamist start menüüsse tagasi).
Arenguruumi on
Postitas aivo80 » 04 Dets 2014, 9:57
Neid leveli ja landmarkide kadumise puuke pole kohanud. Serverist viskas küll paar korda välja...kust need pre order koodid leidma peaks ja mis nad annavad?
Postitas liikur » 04 Dets 2014, 20:30
aivo80 kirjutas: Neid leveli ja landmarkide kadumise puuke pole kohanud. Serverist viskas küll paar korda välja...kust need pre order koodid leidma peaks ja mis nad annavad?
Mini Cooper ja crew credits. Miskit oli vist veel. Mina sain need täna kätte
Postitas aivo80 » 05 Dets 2014, 9:24
Need peaks siis niisama mängu tulema või miski koodiga ikka?
Eile avastasin Key Westilt sõidu, mille pikkus 2.5h...ei hakanud veel proovima
Postitas liikur » 05 Dets 2014, 10:42
aivo80 kirjutas: Need peaks siis niisama mängu tulema või miski koodiga ikka?
PSN allalaaditud mängul tulevad ise, plaadimängul koodiga.
Postitas aivo80 » 05 Dets 2014, 10:52
A sul miski gold edition või tavaline? Ma võtsin täitsa tavalise psnist ja pole essugi saanud veel...
Postitas liikur » 05 Dets 2014, 14:03
aivo80 kirjutas: A sul miski gold edition või tavaline? Ma võtsin täitsa tavalise psnist ja pole essugi saanud veel...
Mul on gold jah, aga pre-ordervärk on ikka sama. Paljud kurdavad, et pole saanud veel. Mul näiteks pole lubatud creditit veel. Kirjuta nende supportile.
Postitas aivo80 » 05 Dets 2014, 14:04
Ah ei viitsi vist. Eks seda krediiti tiksub ikka peale ja auto ka poes olemas
Postitas ESTyler » 07 Dets 2014, 17:16
kas keegi Driveclub'i ka mängib või? Sellele mängule eraldi alafoorumit pole, kuigi on ps4'l võrdlemisi levinud mäng.
vaatasin Crew trailerid/info ära, mulle isiklikult ei tundunud sugugi paljutõotav.
Liitunud: 27 Nov 2013, 23:00
Auto nr: 86
Postitas Est_RuLx » 07 Dets 2014, 17:45
ESTyler kirjutas: kas keegi Driveclub'i ka mängib või? Sellele mängule eraldi alafoorumit pole, kuigi on ps4'l võrdlemisi levinud mäng.
Driveclub'i teema siin -> viewtopic.php?f=16&t=641
Minu isiklik arvamust Driveclub'i kohta on ainult negatiivne. Vaadates juubtuubis erinevaid gameplay'sid, siis kuiv ringi tiirutamine euroopa autodega ja tuuningust pole haisugi. The Crew meenutab Test Drive Unlimited seeriat. Ise olen The Crew betat pelanud arvuti peal ja üllatavalt lahja arvutiga jooksutab mängu.
Postitas ESTyler » 07 Dets 2014, 21:57
Driveclub'i teema siin -> http://www.gtplanet.eu/viewtopic.php?f=16&t=641
midagi erilist see pole, indeed.
sai lihtsalt sonycenter'ist PS4+GTA5 komplektile üks automäng ka kaasa ostetud.
üks väheseid plusse, imo, ongi kenad rajad ja eu autode ülekaal.
a noh, 98% ajast mängin gta5 on muh ps4. (selleks nagu ostetud saigi)
Mine The Crew


Välisriigis hääletamise kord rahvahääletusel – Riigi Teataja
Välisriigis hääletamise kord rahvahääletusel
Välisriigis hääletamise kord rahvahääletusel - sisukord
§ 3 Mitme üheaegse rahvahääletuse või valimispäeval toimuva rahvahääletuse korraldamine
§ 4 Hääletajate nimekiri ja hääletajakaart
§ 5 Hääletamistaotluste esitamine
§ 6 Hääletamisdokumentide saatmine hääletajale
§ 7 Kirja teel hääletamine
§ 8 Hääletamine välisesinduses
§ 9 Hääletamissedelite arvestamine hääletamistulemuste kindlakstegemisel
Vastu võetud 03.06.2003 nr 34
RTL 2003, 70, 1025
jõustumine 16.06.2003
31.01.2006 RTL 2006, 16, 298 20.02.2006
Käesolev määrus on kehtestatud rahvahääletuse seaduse (edaspidi seadus) § 17 lõike 4 punkti 2 alusel.
(1) Välisriigis on õigus hääletada igal alaliselt välisriigis elaval või ajutiselt välisriigis viibival Eesti kodanikul, kes on rahvahääletuse päevaks saanud 18-aastaseks.
(2) Hääletamisest ei võta osa isik, kes on kohtu poolt tunnistatud teovõimetuks.
(3) Hääletamisest ei võta osa isik, kes on kohtu poolt süüdi mõistetud ja kannab karistust kinnipidamiskohas.
(2) Juhul kui Vabariigi Valitsuse korraldusega on määratud hääletamist läbi viima aukonsulaat, teeb käesolevas korras ettenähtud toiminguid aukonsul.
(4) Hääletamise korraldajaks peab olema Eesti kodanik, kes on rahvahääletuse päevaks saanud 18-aastaseks ja kes ei ole kohtu poolt tunnistatud teovõimetuks.
(5) Hääletaja hääletab kirja teel või vahetult Eesti välisesinduses. Vastavalt seaduse §-le 65 ei rakendata elektroonilist hääletamist enne 2005. aastat.
2) hääletamise korraldamiseks vajalikud ümbrikud.
(8) Hääletamist korraldav isik peab välisesinduses arvestust hääletajakaartide saatmise, hääletamistaotluste esitamise, kirja teel ja välisesinduses hääletanute ning hääletamissedelite kasutamise kohta.
§ 3. Mitme üheaegse rahvahääletuse või valimispäeval toimuva rahvahääletuse korraldamine
Kui ühel päeval korraldatakse mitu rahvahääletust või rahvahääletus toimub valimispäeval, täpsustab Vabariigi Valimiskomisjon käesolevas määruses sätestatud hääletamise ja hääletamistulemuste kindlakstegemise korda.
[RTL 2006, 16, 298 - jõust. 20.02.2006]
§ 4. Hääletajate nimekiri ja hääletajakaart
(1) Rahvastikuregistri vastutav töötleja korraldab Välisministeeriumi kaudu välisriigis alaliselt elavate hääletajate nimekirja edastamise välisesindustele hiljemalt 65. päeval enne rahvahääletuse päeva.
(2) Hääletajate nimekirja kantakse järgmised andmed:
(3) Hääletajate nimekirjale märgitakse välisesinduse nimi.
§ 5. Hääletamistaotluste esitamine
(1) Kui hääletaja soovib hääletada kirja teel, saadab ta oma asukohariigi Eesti välisesindusele sellekohase taotluse. Kui hääletaja asukohariigis Eesti välisesindust ei ole, saadab hääletaja taotluse lähimale Eesti välisesindusele.
(3) Alaliselt välisriigis elav hääletaja saab oma varem märgitud vanemate või vanavanemate viimase elukoha andmeid muuta ainult juhul, kui ta tõestab seda dokumentaalselt.
(4) Hääletaja, keda ei ole alaliselt välisriigis elavate hääletajate nimekirjas:
1) lisab taotlusele isikut ja kodakondsust tõendava dokumendi isikuandmete lehekülje koopia või esitab muude dokumentide koopiad, mis tõendavad, et tal on hääletamisõigus seaduse § 2 kohaselt;
3) märgib, kus oli tema viimane elukoht Eestis (maakond, Tallinna linnaosa või Tartu linn). Kui alaliselt välisriigis elaval hääletajal ei ole Eestis elukohta olnud, märgib ta oma vanemate või vanavanemate viimase elukoha Eestis.
(5) Ajutiselt välisriigis viibiv hääletaja märgib taotluses lisaks käesoleva paragrahvi lõike 2 punktides 1 ja 2 ettenähtud andmetele ka oma rahvastikuregistri järgse elukoha aadressi Eestis.
(6) Taotlused peavad olema laekunud välisesindusele hiljemalt 30. päeval enne rahvahääletuse päeva.
§ 6. Hääletamisdokumentide saatmine hääletajale
Taotluse õigeaegselt saatnud hääletajale, kes vastab seaduse nõuetele, saadab välisesindus esimesel võimalusel, kuid mitte hiljem kui 30. päeval enne rahvahääletuse päeva:
2) Vabariigi Valimiskomisjonilt saadud kaks ümbrikku.
§ 7. Kirja teel hääletamine
(1) Hääletaja teeb hääletamissedelile risti või muu üheselt arusaadava märke vastuse «jah» või «ei» lahtrisse. Hääletaja paneb täidetud sedeli ühte välisesinduse saadetud ümbrikku. Viimase paneb hääletaja välisesinduse saadetud teise ümbrikku. Välimisele ümbrikule kirjutab hääletaja oma nime ja isikukoodi. Ajutiselt välisriigis viibiv hääletaja kirjutab välimisele ümbrikule ka oma rahvastikuregistri järgse elukoha aadressi Eestis seisuga 30 päeva enne rahvahääletuse päeva. Seejärel saadab hääletaja hääletamissedeli välisesindusele.
(2) Kirja teel saadetavad hääletamissedelid peavad olema välisesindusele laekunud välisesinduse määratud päeval, mis peab olema määratud arvestusega, et hääletamissedelid laekuksid Vabariigi Valimiskomisjonile hiljemalt neljandal päeval enne rahvahääletuse päeva.
(3) Välisesindus koostab kirja teel hääletanud hääletajate nimekirja ning edastab selle Vabariigi Valimiskomisjonile arvestusega, et nimekiri laekuks Vabariigi Valimiskomisjonile hiljemalt neljandal päeval enne rahvahääletuse päeva.
(4) Kirja teel hääletamise korral kannab käesoleva korra paragrahvi 5 lõikes 1 ja käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud toimingutega seotud kulud hääletaja.
§ 8. Hääletamine välisesinduses
(1) Kui hääletaja ei esita kirja teel hääletamise taotlust välisesindusele käesoleva korra paragrahvi 5 lõikes 6 ettenähtud tähtaja jooksul või ei saada hääletamissedelit välisesindusele käesoleva korra paragrahvi 7 lõikes 2 ettenähtud tähtpäevaks, võib ta hääletada välisesinduses viimase määratud ajal.
(2) Välisesinduses hääletamist peab välisesindus võimaldama vähemalt kahel päeval ajavahemikus 15. päevast kuni 10. päevani enne rahvahääletuse päeva.
(3) Välisesinduses hääletamist korraldav isik võib hääletamise läbiviimisel kasutada abilisi, kes peavad vastama käesoleva korra paragrahvi 2 lõikes 4 sätestatud nõuetele.
(4) Hääletamisruumis peab olema tagatud salajane hääletamine.
(5) Hääletajal peab olema võimalus tutvuda rahvahääletusele pandud seaduseelnõuga.
(6) Hääletamisruumis ja ruumides, mille kaudu hääletaja siseneb hääletamisruumi, on agitatsioon keelatud.
(7) Hääletamissedeli saamiseks esitab hääletaja hääletamist korraldavale isikule kehtiva isikut tõendava dokumendi. Alaliselt välisriigis elav hääletaja, keda ei ole kantud rahvastikuregistri poolt koostatud hääletajate nimekirja, esitab hääletamisel isikut ja kodakondsust tõendava dokumendi või muud dokumendid, mis tõendavad, et tal on hääletamisõigus seaduse § 2 kohaselt.
(8) Hääletaja andmed kantakse välisesinduses hääletavate hääletajate nimekirja. Hääletamissedeli saamise kohta annab hääletaja allkirja hääletajate nimekirja.
(9) Enne hääletajale hääletamissedeli andmist peab hääletamist korraldav isik veenduma, et hääletaja ei ole hääletanud kirja teel. Kui pärast seda, kui hääletaja on hääletanud välisesinduses, selgub, et hääletaja on hääletanud ka kirja teel, jätab hääletamist korraldav isik kirja teel saabunud hääletamissedeli Vabariigi Valimiskomisjonile hääletamistulemuse kindlakstegemiseks edastamata.
(10) Välisesinduses hääletav hääletaja annab hääletamissedeli saamise kohta allkirja välisesinduses hääletavate hääletajate nimekirja.
(11) Välisesinduses täidab hääletaja hääletamissedeli seaduses ettenähtut järgides. Hääletaja teeb hääletamissedelile risti või muu üheselt arusaadava märke vastuse «jah» või «ei» lahtrisse. Seejärel paneb hääletaja täidetud sedeli ümbrikku. Viimase paneb hääletaja teise ümbrikku. Välimisele ümbrikule kirjutab hääletaja või hääletamist korraldav isik hääletaja nime ja isikukoodi. Ajutiselt välisriigis viibiv hääletaja kirjutab välimisele ümbrikule ka oma rahvastikuregistri järgse elukoha aadressi Eestis seisuga 30 päeva enne rahvahääletuse päeva.
(12) Hääletaja annab ümbrikes hääletamissedeli välisesinduses hääletamist korraldavale isikule. Hääletamissedelite ja muude hääletamisdokumentide hoidmise eest vastutab välisesinduses hääletamist korraldav isik.
(13) Välisesinduse juht kirjutab hääletajate nimekirjadele alla pärast hääletamise lõppemist.
§ 9. Hääletamissedelite arvestamine hääletamistulemuste kindlakstegemisel
2) lahtrisse «sedeleid välja saadetud» kirjutatakse välisesinduse poolt kirja teel hääletamiseks välja saadetud hääletamissedelite arv;
4) lahtrisse «sedeleid hääletajatele antud» kirjutatakse välisesinduses hääletanud hääletajatele välja antud hääletamissedelite arv;
5) lahtrisse «sedeleid rikutud» kirjutatakse välisesinduses hääletanud hääletajate poolt tagastatud rikutud hääletamissedelite arv;
2) hääletamissedelite arvestuslehe;
3) kirja teel ja välisesinduses hääletanud hääletajate nimekirjad;
4) hääletamistaotlused koos koopiatega Eesti kodaniku isikut ja kodakondsust tõendavate dokumentide isikuandmete lehekülgedest;
(3) Hääletamissedelitega ümbrikud, mis on laekunud välisesindusele pärast paragrahvi 7 lõikes 2 sätestatud päeva jätab hääletamist korraldav isik Vabariigi Valimiskomisjonile hääletamistulemuste kindlakstegemiseks edastamata.
(4) Kasutamata jäänud, hääletaja poolt rikutud hääletamissedelite ning Vabariigi Valimiskomisjonile edastamata jäetud sedelite hävitamise korraldab välisesinduses hääletamist korraldav isik.
(5) Välisesindusele laekunud hääletamissedeleid arvestatakse hääletamistulemuste kindlakstegemisel, kui need laekuvad Vabariigi Valimiskomisjonile hiljemalt neljandal päeval enne rahvahääletuse päeva.
(6) Saanud alaliselt välisriigis elavate hääletajate hääletamissedelitega ümbrikud, kontrollib Vabariigi Valimiskomisjon, kas alaliselt välisriigis elav hääletaja ei ole hääletanud mitu korda ja kas Eestis hääletanud alaliselt välisriigis elav hääletaja on kantud välisriigis alaliselt elavate hääletajate nimekirja.
(7) Kui alaliselt välisriigis elav hääletaja on hääletanud mitu korda või ei ole kantud välisriigis alaliselt elavate hääletajate nimekirja, jätab Vabariigi Valimiskomisjon kõik hääletaja täidetud hääletamissedelid hääletamistulemuste kindlakstegemisel arvestamata.
(8) Vabariigi Valimiskomisjon määrab maakonna valimiskomisjoni, kes teeb kindlaks välisriigis alaliselt elavate hääletajate hääletamistulemused.
(9) Vabariigi Valimiskomisjon edastab alaliselt välisriigis elavate hääletajate hääletamissedelid käesoleva paragrahvi lõikes 8 määratud valimiskomisjonile hiljemalt teisel päeval enne rahvahääletuse päeva.
(10) Saanud Vabariigi Valimiskomisjonilt alaliselt välisriigis elavate hääletajate hääletamissedelite ümbrikud, avab maakonna valimiskomisjon välimise ümbriku ning korraldab sisemiste ümbrike hoidmise kuni nende avamiseni rahvahääletuse päeval hääletamistulemuste kindlakstegemiseks.
(11) Ajutiselt välisriigis viibivate hääletajate hääletamissedelitega ümbrikud edastab Vabariigi Valimiskomisjon vastavatele jaoskonnakomisjonidele hiljemalt rahvahääletuse päevale eelneval päeval, kus sedeleid arvestatakse hääletamistulemuste kindlakstegemisel vastavalt seaduse §-s 51 ettenähtule.