text:
AVALDUS SEOSES KIRIKLIKU VAATLEJA NING KATOLIKU ÕPETUSE ANDMEBAASI KATOLIIKLIKU ISELOOMU SUHTES ESITATUD KAHTLUSTEGA – KIRIKLIK VAATLEJA
AVALDUS SEOSES KIRIKLIKU VAATLEJA NING KATOLIKU ÕPETUSE ANDMEBAASI KATOLIIKLIKU ISELOOMU SUHTES ESITATUD KAHTLUSTEGA
7. aug. 2016 ivo	Leave a comment
Isa Ivo Õunpuu, 6. august 2016
Isa Ivo Õunpuu Valga katoliku kirikus Missat pühitsemas
5. augustil 2016. avaldati Eesti Katoliku Kiriku (Eesti Apostelliku Administratuuri) ametlikul koduleheküljel (www.katoliku.ee) Eesti Apostelliku Administraatori piiskop Philippe Jourdani seisukohavõtt.
Ehkki seisukohavõtus pole konkreetselt nimeliselt nimetatud ühtegi “blogi” või “Facebooki lehekülge” ega nende autorit, on mõned eriliselt agarad truualamlikud katoliiklastest tegelased juba hakanud seostama Piiskopi seisukohavõttu minu toimetatud infoportaaliga Kiriklik Vaatleja ja Katoliku Õpetuse Andmebaasiga, eelpoolnimetatud veebilehtedel ilmuvatest uutest artiklitest teavitavatest ja neid jagavate Facebooki gruppidega ning minuga kui toimetaja või autoriga.
Ehkki Piiskop Philippe’ilt pole minuni jõudnud mingit minu isikuga seotud konkreetset seisukohavõttu, teavitust, hoiatust või nõuet ning antud seisukohavõtustki sain ma teada ühe innuka Facebooki kasutaja agressiivse postituse kaudu, pean ma vajalikuks esineda järgnevate lisaselgitustega Kirikliku Vaatleja ja Katoliku Õpetuse Andmebaasi ning nendes ilmuvate materjalide iseloomu kohta, kuna paistab, et senistest neid veebilehti ja nende eesmärke tutvustavatest selgitustest ei piisa.
Enne Kirikliku Vaatleja ning Katoliku Õpetuse Andmebaasi initsiatiivide avalikuks tegemist konsulteerisin ma põhjalikult Kanoonilise Õiguse Koodeksi ning selle kommentaaridega, ülejäänud asjasse puuduvate dokumentidega (eelkõige paavst Paulus VI dekreediga 29. detsembrist 1966 ning Usudoktriini Kongregatsiooni instruktsiooniga 30. märtsist 1992 koos selle poolakeelse kommentaariga – edaspidises lühendatult: UDK instr.), samuti edastasin oma käsitluse mulle nende veebilehekülgede toimetajana ning samas Eesti Apostelliku Administratuuris töötava katoliku preestrina kuuluvatest kohustustest ja õigustest vahendaja kaudu ühesse auväärsesse ordusse kuuluvale kirikuõiguse eksperdile ning Katoliiklike Ajakirjanike Liidu presidendile (viimase kahe nime ega päritolumaad pole mul põhjust teatavaks teha). Esimeselt sain ma lühikese heakskiitva hinnangu ning teiselt veidi pikema samuti positiivse seisukohavõtu koos mõningate tänuväärt täpsustustega.
Ülalkirjeldatud konsultatsioonide ning selle tulemusel kinnitatud põhimõtted Kirikliku Vaatleja ning Katoliku Õpetuse Andmebaasi igati korrektse tegutsemise kohta Katoliku Kirikus meediategevust puudutavate õiguslike ettekirjutuste raames võib kokku võtta järgnevalt:
1. 1983. aasta Kirikuõiguse Koodeksi kaanonis 829 ning sellele UDK instruktsioonis antud selgituse kohaselt (UDK instr. pkt. 9): “[Piiskopi või tema volitatud tsensori – I.Õ. täiendus] Heakskiit või luba avaldamiseks puudutab originaali; see ei laiene ei järgnevatele väljaannetele ega tõlgetele (vt kaan 829).“
Sellest tuleneb praktiliselt: kas minu poolt Kiriklikku Vaatlejasse või Katoliku Õpetuse Andmebaasi avaldamiseks valitud tõlkeartiklitel (tõlgin ma neid ise või lasen tõlkida, pole vahet) on kiriklik heakskiit või luba selle avaldamiseks, see pole minu asi, see on ainult artikli originaali avaldanud autori või selle avaldanud ajalehe, ajakirja või veebilehekülje toimetaja ning tema asukohamaa ja provintsile vastava piiskopkonna piiskopi vaheline asi. Kui autor või autori artikli avaldanud toimetaja pole sellele hankinud kiriklikku heakskiitu (imprimatur või nihil obstat), on ükskõik millise maa ükskõik millisel tõlgil või ajalehe, ajakirja või veebilehekülje katoliiklasest (olgu ta siis ilmik või preester, vahet pole) toimetajal see artikkel tõlkida või tõlkimiseks anda ning avaldada ilma mingi kohustuseta ning isegi mitte soovituseta seda avaldamismaa vastavale piiskopile heakskiiduks või lubamiseks ette näidata.
Ainus, mis antud juhul tõlki ning toimetajat tema südametunnistuses Jumala ees (ning äärmisel juhul pihiisa või vaimuliku isa ees) piirab, on katoliiklasest ilmikul või preestril lasub üldine moraalne kohustus järgida ise katoliku usu ja moraali põhimõtteid ning taotleda Kiriku ja usus hüve ning hoiduda neid kahjustavate seisukohtade ja hoiakute levitamisest. Kui ta seda ei tee ning oma artiklite (olgugi need tõlkeartiklid) levitamisega raskel viisil kahjustab usku ja Kirikut, on piiskopil õigus sellele argumenteeritult tähelepanu juhtida ning vajaduse korral kirikuõigusele toetuvaid sanktsioone rakendada.
2. Vastavalt 1983. aasta Kirikuõiguse Koodeksi kaanonites 825-827 ja neile UDK instr. pkt 7a antud täpsustavatele juhistele, on imprimatur või nihil obstat hädavajalik Pühakirja tõlgete, liturgiliste raamatute (nende tõlgete jaoks on hädavajalik originaalile vastavuse kinnitus Vatikanist), palveraamatute, katekismuste ja teiste katehheetiliste materjalide (NB! katekismuste puhul kehtib see erandlikult ka tõlgete kohta!) ning nende Pühakirja kommentaaride, teoloogia, kirikuõiguse ja kirikuajaloo teemasid, ning muude teoloogiat ja moraali puudutavate raamatute avaldamise puhul, mida kasutatakse õppevahenditena katoliku koolides või ülikoolides.
Ehkki korraliku eestikeelse katoliikliku piiblitõlke puudumine on väga häiriv probleem, ei pretendeeri ei mina ega minu poolt toimetatavad veebileheküljed eestikeelse katoliikliku piiblitõlke valmistamisele, ametlike piiblikommentaaride ega ametlike liturgiliste tekstide või nende tõlgete avaldamisele. Ainsa minu initsiatiivi jaoks, mis liturgiliste tekstide valdkonda puutub, nimelt traditsioonilise missaliturgia jaoks mõeldud missakorra eestikeelse tõlke tegemiseks, selle missakorra ladina-eestikeelse paralleeltõlkega väljaande levitamiseks ning traditsioonilise missaliturgia muutuvate osade (st liturgilistele päevadele vastavate palvete ja lugemiste) mitteametlikuks kasutamiseks mõeldud eestikeelsete tõlgete valmistamiseks olen ma saanud piiskopi suulise loa ja heakskiidu teha seda ad experimentum vormis. Vastavaid Püha Missa Korra raamatuid ad experimentum ning liturgilisest pühast sõltuvate muutuvate tekstide tõlkeid kasutatakse (eeldatavasti piiskopi loal või teadmisel) ka Eesti Katoliku Kiriku katedraalis Tallinnas ebaregulaarselt traditsioonilises riituses toimuvatel missadel.
Seevastu ükski Kirikliku Vaatleja või Katoliku Õpetuse Andmebaasi jaoks minu või mõne teise eesti katoliiklasest autori kirjutatav artikkel või pikem analüüs seni ei pretendeeri ning vaevalt et hakkab pretendeerima sellele, et teda hakataks kasutatama õppevahendina eesti keelt õppevahendina kasutavas katoliku koolis või ülikoolis.
3. Muude Pühakirja kommentaaride, teoloogia, kirikuõiguse ja kirikuajaloo teemasid, ning muude teoloogia ja moraali valdkonda puudutavate raamatute avaldamiseks 1983. aasta Kirikuõiguse Koodeks kaanonis 827 § 3 ainult soovitab (ldcommendaturut) esitada nad ordinaariusele (st. piiskopile või ordukindralile) hinnangu andmiseks ja heakskiidu saamiseks. UDK instruktsioon kordab sedasama: “… soovitab…” oma pkt-s 8. § 1.
Kõikidel- nii kohustuslikel kui soovituslikel – imprimaturi/nihil obstati andmise või sellest keeldumise juhtudel tuleb UDK instr. pkt 12 § 2 alusel teha seda kirjalikus vormis ning keeldumise korral keeldumist ka sisuliste argumentidega põhjendades.
Soovitus teatavasti tähendab, et ei ilmikul ega isegi mitte piiskopile alluval preestril ei ole ega saagi olla ranget käsku. Nagu kirjutas minu konsulteeritud Katoliiklike Ajakirjanike Liidu eks-president: “Nimetatud kategooria alla kuuluvate tekstide avaldamine ilma imprimaturita ei saa kuuluda kanooniliste sanktsioonide alla, välja arvatud kui avaldatu sisaldab hereesiat, kuid seda tuleb siis antud juhul ka tõestada”.
Hereesia kanooniliselt siduvate tagajärgedega (k.a sanktsioonid kuni suspensiooni ja ekskommunikatsioonini) tõestamine toimub Katoliku Kirikus teatavasti objektiivse ning kahtlustatavale kaitset ja selgitusi võimaldava juurdluse tulemusena. Hereetikuks deklareerimiseks ei piisa mingist isikliku vestluse raames või kantslist või isegi ajalehes või veebileheküljel tehtud üldist laadi avaldusest (vähemasti on see nii toimunud ja peab see nii toimuma, välja arvatud ehk mõnedes Kiriku degenereerunud õiguskorraga provintsides, mis Kiriku kriisist ning katoliikliku kultuuri puudusest tingituna on ajutiselt langenud õigusvälise omavoli ja repressioonide mõju alla).
4. Eelpooltoodust tuleneb esimene praktiline järeldus Kirikliku Vaatleja materjalide jaoks. Kuna valdav enamus Kiriklikus Vaatlejas avaldatud artikleid puudutab kas Kiriku Õpetusameti autoriteedi eksimatu hinnangu ja järelevalve alla üldse mitte langevat kirikupoliitikat või isegi ainult poliitika hindamist ja kommenteerimist kristlikult positsioonilt (mõlemas vallas on õigus ja kompetents oma arvamust avaldada ja kritiseerida – vt kirikuõiguse Koodeksi kaanon 212 § 3[1] – kõigil usklikel, sealhulgas ka preestritel) ning valdav enamus on tõlkeartikleid, siis arvestades mitte ainult seda, et nad on tõlkeartiklid, vaid ka nende temaatilist iseloomu ja sisu,pole mul ei toimetaja ega selles valdkonnas isegi mitte omaenda autoriartikli autorina ei kohustust ega isegi mitte soovitust avaldamisele kuuluvat piiskopile eelnevaks hindamiseks ja heakskiidu saavutamiseks esitada.Seevastu viimasel ajal Kiriklikus Vaatlejas olude sunnil avaldatavad tõlkeartiklid, mis sisaldavad ka kriitilisi teoloogilisi hinnanguid eriti paavst Franciscuse pontifikaadi ajal Kirikus toimunud doktrinaalse sisuga sündmuste (nt. perekonnateemalised piiskoppide sinodid) ja välja antud doktrinaalsete dokumentide (nt. apostellik üleskutse Amoris Laetitia) aadressil, toimuvad täielikult kaetud eksimatu Õpetusameti autoriteeti kahtluse alla mitte seadva õiguspärase diskussiooni raames.
5. Teine praktiline järeldus. Olen püüdnud Katoliku Õpetuse Andmebaasi tõlkimiseks ja avaldamiseks valida kõige soliidsemate, kompetentsemate, Kiriku ajaloo vältel oma soliidselt katoliiklikku väärtust tõestanud autorite tõlkeid. Loomulikult on need teoloogide teosed, mis isegi Kiriku doktorite teoste puhul ei pretendeeri Katoliku Kiriku ametliku õpetuse esitamisele. Seda viimast võib leida ainult Kirikukogude ja paavstide ning paavsti nimel tegutseva Usudoktriini Kongregatsiooni ametlikes dokumentides ning üldkirikliku heakskiidu saanud katekismustes.
Mis puutub minu enda poolt Kiriku Õpetuse Andmebaasis avaldatud, avaldatavatesse või selles avaldamiseks kirjutatavatesse autoriartiklitesse, siis isegi minu usu ja moraali teemadel peetud ettekannete, sh ka TriaLogose festivalil peetud ettekannete puhul, pole ma kunagi pretendeerinud Kiriku nimel õpetamisele (v.a. seal kus tsiteeritakse vahetult Kiriku Õpetusameti dokumente või katekismuseid). Tegemist on igale katoliku preestrile vabalt lubatava teoloogilise diskusiooni raames toimuva arvamuse väljendamisega.
Äärmisel juhul langevad sellised kirjutised UDK instr. pkt-s 8. § 1 mainitud ülevaatamiseks ja heakskiitmiseks esitamise soovituse alla. Ma võiksin sellised kirjutised kirikliku meelsuse ja kuulekuse väljendusena piiskopile eelnevaks hindamiseks esitada, aga ma pole selleks kuidagi kohustatud. Piiskoplikud hinnangud ja heakskiidud teoloogilise sisuga autoriartiklitele Eestis teeb keeruliseks asjaolu, et peale piiskop Jourdani praegu Eestis praktiliselt puuduvad eesti keeles ja teoloogias ühtviisi kompetentsed kiriklikud tsensorid, paari artiklit piiskopile tsenseerimiseks esitanuna on aga vastust tulnud oodata ebanormaalselt pikka aega, mis teeb sellise protseduuri Eesti Katoliku kiriku reaalsetes oludes kõikide muude kirjutiste kui raamatute puhul mõttetuks.
6. Kolmas praktiline järeldus. Arvestades isegi soovitusliku eeltsensuuri täitmisega Eesti Katoliku Kirikus valitsevaid praktilisi raskusi otsustasin ma peatselt peale Kirikliku Vaatleja ja Katoliku Õpetuse Andmebaasi avalikukstegemist ning piiskop Philippe’ile esitada eeltsensuuriks, hinnanguks ja heakskiidu (imprimaturi/nihil obstati) saamiseks esitada ainult oma seni kirjutatud töödest kõige olulisema ja teoloogilisema analüüsi pealkirja all “Kiriku kriis on piiskoppide kriis”. Paraku piiskop Jourdan selle töö hindamisest, tsenseerimisest ja sellele heakskiidu või selle tagasilükkamise andmisest keeldus, tehes seda kirjalikult e-maili teel. Seoses sellega olen ma täielikult õigustatud selle töö avaldamiseks Katoliku Õpetuse Andmebaasis ka ilma piiskopi hinnangu ja heakskiiduta, seda enam, et antud töö eeltsensuuriks esitamine on niikuinii ainult soovitusliku iseloomuga. Sellisel juhul jääb üle otsida sellest ja tõestada selles võimalike hereesiate esinemist peale selle avaldamist tagantjärele toimuva kanoonilise protsessi raames.
Lõpuks soovin ma deklareerida elementaarset põhimõtet, et Kirikliku Vaatleja toimetajana ei pruugi ma jagada kõikide avaldamisele kuuluvate autorite nii tõlkeartiklites väljendatud kui ka artiklites väljendamata jäänud, kuid muidu teada olevaid seisukohti, vaateid ja hoiakuid (nt. aktuaalse paavsti suhtes). Ainus tõlkimise ja/või avaldamise tingimus on see, et autoril on midagi asjalikku ja väärtuslikku öelda kas Kirikus või ühiskonnas toimuva suhtes ning et see ei toimu usku ja Kirikut kahjustaval või halvustaval või lihtsalt ebakultuursel ja sündsusetul viisil.
Seevastu asjaolu, et Kirikliku Vaatleja Facebooki Grupi liikmed on mitmed isikud, kes on oma Facebookis või mujal meedias tehtud postitustes avaldanud ebaõigeid või kultuurse, lugupidava ja argumenteeritud diskussiooni piire ületavaid seisukohti usu, Kiriku või paavsti ja piiskoppide suhtes, ei tähenda seda, et Kirikliku Vaatleja toimetaja ning tema jälgitavad põhimõtted selliseid seisukohti ja hoiakuid heaks kiidaks või nendega nõustuks. Samuti ei saa selline asjaolu iseenesest olla Kirikliku Vaatleja Facebooki Grupist (mis kujutab endast ainult Kirikliku Vaatleja ja Katoliku Õpetuse Andmebaasi püsijälgijate listi ja nende mõttevahetuse foorumit) eemaldamise põhjuseks. Lähtun asjaolust, et kasvatusliku ja juhendava eesmärgiga vestluse arendamine on olulisem kui heakskiidetud liinist eristuvate ja sellega mittenõustujate represseerimine.
Kirikliku Vaatleja ja Katoliku Õpetuse Andmebaasi toimetaja
[1] Kuna tavaline eesti katoliiklane pole vähimalgi määral kursis Kirikuõiguse Koodeksiga, siis olgu selle kaanoni § 3 tsiteeritud siin täielikult: “Vastavalt oma teadmistele, kompetentsile ning võimetele on neil õigus, vahel isegi kohustus, pühadele hingekarjastele Kiriku hüvet puudutavates küsimustes oma arvamust avaldada ning – säilitades usu ja kommete rikkumatuse, aupaklikkuse karjaste vastu ning võttes arvesse Kiriku ühist hüve ja isikuväärikust – anda seda arvamust teadmiseks teistele usklikele”.
tagged with kanooniline õigus, kiriklik tsensuur, kirikliku hierarhia autoriteet, kriis Kirikus, kuulekus, Õpetusamet, piiskoplik jurisdiktsioon, teoloogiline diskussioon, usukuulekus

matches:
§ 3
§ 1
§ 2
§ 3
§ 1
§ 3


Alajõe valla täiendavate sotsiaaltoetuste maksmise kord – Riigi Teataja
Alajõe valla täiendavate sotsiaaltoetuste maksmise kord - sisukord
2 TOETUST TAOTLEMA ÕIGUSTATUD ISIKUD
§ 2 Täiendava sotsiaaltoetuse saajad
§ 3 Lapse sünnitoetus
§ 5 Juubelitoetus
§ 6 Jõulutoetus
§ 7 Koolilõuna toetus
§ 8 Koolitoetus
§ 9 Toetus küttepuude ostmiseks
§ 10 Ravimitoetus
§ 11 Tšernobõli toetus
§ 12 Huvikooli kohamaksu tasumise toetus
§ 13 Lisatoetused
§ 14 Hooldekodusse paigutatud isiku ülalpidamiskulude hüvitamine
§ 15 Vältimatu sotsiaalabi
4 MENETLUSTOIMINGUD TOETUSE SAAMISEKS
§ 16 Toetuste taotlemine
§ 17 Toetuste määramine
RT IV, 24.04.2014, 1
Vastu võetud 10.04.2014 nr 14
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 1 punkti 5 ja sotsiaalhoolekande seaduse § 8 punkti 2, § 23 lõike 1 ja § 42 lõike 4 alusel.
2. peatükk TOETUST TAOTLEMA ÕIGUSTATUD ISIKUD
§ 2. Täiendava sotsiaaltoetuse saajad
(1) Täiendavat sotsiaaltoetust (edaspidi toetus) on õigus saada Eesti alalisel elanikul või tähtajalise elamisloa alusel Eestis elaval isikul, kelle elukohana on Eesti rahvastikuregistris märgitud Alajõe vald.
(2) Toetust on õigus saada isikul, kelle elukoht Eesti rahvastikuregistri andmetel ei ole Alajõe vallas, kuid kellele vastavalt sotsiaalhoolekande seadusele tuleb osutada vältimatut sotsiaalabi.
§ 3. Lapse sünnitoetus
(1) Lapse sünnitoetus makstakse lapse emale või isale 320 euro ulatuses tingimusel, et üks lapsevanematest on olnud rahvastikuregistri järgselt Alajõe valla pidev elanik vähemalt üks aasta enne ja pärast lapse sündi ning lapse elukohaks on sünni registreerimisel Alajõe vald.
(2) Sünnitoetust makstakse iga elavalt sündinud lapse kohta.
(3) Sünnitoetus makstakse välja kahes osas:
1) 50% toetusest lapse sündimisel ja
2) 50% toetusest lapse üheaastaseks saamisel.
(4) Sünnitoetus kantakse vanema või lapsendaja arveldusarvele 5 tööpäeva jooksul pärast avalduse ja sünnitõendi koopia esitamist.
(5) Taotleja peab esitama avalduse hiljemalt 2 kuu jooksul pärast lapse sündi.
(1) Matusetoetust 96 eurot makstakse surma hetkel Alajõe valla elanikuna rahvastikuregistrisse kantud isiku surma korral matuse korraldajale surmatõendi koopia ja avalduse esitamisel.
(2) Avalduse toetuse saamiseks võib esitada ühe kuu jooksul arvates isiku surmast.
§ 5. Juubelitoetus
(1) Juubelitoetust 13 eurot makstakse juubeli puhul alates 70. eluaastast iga viie aasta järel. Juubelitoetus määratakse sotsiaalspetsialisti esildise alusel.
(2) Juubilari õnnitlemisel kingitakse lilled.
§ 6. Jõulutoetus
(1) Jõulutoetust kuni 25 eurot iga lapse kohta määratakse sotsiaalspetsialisti koostatud nimekirja alusel:
1) kahe- ja enamalapselistele peredele,
2) üksikvanematele.
(2) Lapsed vanuses 0-16 aastat, kes on kantud rahvastikuregistrisse Alajõe valla elanikuna, saavad kuni 15 eurot maksva jõulupaki Alajõe rahvamajas toimuval jõulupeol.
(3) Jõulutoetust kuni 25 eurot määratakse Alajõe valla vanaduspensionäridele sotsiaalspetsialisti koostatud nimekirja alusel.
§ 7. Koolilõuna toetus
(1) Koolilõuna riikliku toetuse summat ületav osa hüvitatakse kõikide Alajõe valla põhikooli ja gümnaasiumi õpilastele vallaeelarvest.
(2) Koolilõuna toetus kantakse esitatud arve ja nimekirja alusel koolipidaja arveldusarvele.
§ 8. Koolitoetus
(1) Esimesse klassi minevale lapse vanemale makstakse koolitoetust 32 eurot.
(2) Üldharidust või kutsekeskharidust omandavatele õpilastele ning 1. klassi minevatele lastele makstakse koolitarvete ostmiseks koolitoetust 64 eurot aastas.
(3) Põhikooli, gümnaasiumi või kutsekooli (kutsekeskharidus või kutseharidus põhikooli baasil) lõpetajale makstakse kooli lõpetamisel koolitoetust 32 eurot. Toetuse väljamaksmine toimub ühe kuu jooksul pärast kooli lõpetamisest.
(4) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1-3 nimetatud toetuste saamise aluseks on avaldus ja kooli esitatud nimekiri.
(5) Avalduse koolitoetuse saamiseks saab esitada üks lapsevanem või eeskostja alates 1. augustist kolme kuu jooksul.
(6) Lõigetes 2 ja 3 nimetatud koolitoetust makstakse kuni õpilase 20. eluaasta täitumiseni.
§ 9. Toetus küttepuude ostmiseks
(1) Toetust küttepuude ostmiseks määratakse mittetöötavatele üksikutele vanadus- ning töövõimetuspensionäridele, kes ei oma ega ole võõrandanud metsamaad (müünud, kinkinud, teinud kellegi kasuks testamenti vms).
(2) Toetuse suurus kalendriaastas on kuni 64 eurot. Toetuse suurus määratakse taotleja esitatud avalduse ja kuludokumentide alusel.
§ 10. Ravimitoetus
(1) Töövõimetus– ja vanaduspensionäridele ning puudega lastele hüvitatakse ravimite maksumus kuni 20 eurot kalendriaastas.
(2) Hüvitamisele kuuluvad retseptiravimid. Ravimite kuludokumendile peab olema kantud ravimi nimetus, kogus, hind ja maksja nimi.
(3) Toetuse määramise aluseks on isiku, kellele on väljastatud retseptiravim, avaldus.
§ 11. Tšernobõli toetus
(1) Tšernobõli toetust 64 eurot makstakse üks kord aastas Tšernobõli AEJ avarii likvideerimisest osa võtnud isikutele ühe kuu jooksul peale katastroofi aastapäeva.
(2) Toetuse määramise aluseks on Tšernobõli AEJ avarii likvideerimisest osa võtnud isiku avaldus, millele lisatakse Tšernobõli tunnistuse ärakiri.
§ 12. Huvikooli kohamaksu tasumise toetus
(1) Huvikoolis õppimise toetust kuni 100 eurot kuus on õigus taotleda iga huvikoolis õppiva lapse kohta.
(2) Toetust makstakse välja vallavalitsuse korralduse alusel, kas:
1) huvikooli esitatud arve alusel otse koolipidaja arveldusarvele või
2) lapsevanema esitatud avalduse ja kuludokumendi alusel lapsevanema arveldusarvele.
§ 13. Lisatoetused
(1) Ühekordset õnnetusjuhtumi toetust kuni 500 eurot on õigus taotleda isikul, kes on sattunud raskesse majanduslikku olukorda õnnetusjuhtumi (raske haigus, loodusõnnetus, tulekahju, kuriteo ohvriks langemine, õnnetusjuhtum) või muu ettenägematu asjaolu korral.
(2) Õppetoetust kuni 100 eurot võib määrata väljaspool Ida-Viru maakonda üldharidust või kutsekeskharidust omandavatele lastele, kelle vanemad on töövõimetuspensionärid või pikaajalised töötud. Õppetoetust võib maksta kuni kaks korda aastas õppeasutuse tõendi ja lapsevanema või eestkostja avalduse alusel.
(3) Õppivate noorte sõidutoetust kuni 60 eurot kuus võivad taotleda need üldhariduskoolide õpilased, kellele vallavalitsus ei ole korraldanud koolitransporti. Sõidutoetuse määramise aluseks on õpilase lapsevanema avaldus, bussipiletid ja kooli külastatavuse tõend. Toetust on võimalik taotleda 1. septembrist kuni 30. juunini.
§ 14. Hooldekodusse paigutatud isiku ülalpidamiskulude hüvitamine
(1) Hooldekodusse paigutatud isiku ülalpidamiskulud, kellel puuduvad seadusjärgsed ülalpidajad, hüvitatakse hooldekodule vallavalitsuse poolt ulatuses, mida ei kata isiku pension või muud toetused.
(2) Erandkorras võib vallavalitsus hüvitada hooldekodusse paigutatud isiku, kelle seadusjärgne ülalpidaja ei ole suuteline ülalpeetavat ise hooldama, ülalpidamiskulud.
(3) Hooldekodusse paigutatud isiku ülalpidamiskulude hüvitamine toimub vallavolikogu sotsiaalkomisjoni ettepanekul vallavalitsuse korraldusega.
§ 15. Vältimatu sotsiaalabi
(1) Vältimatut sotsiaalabi osutatakse isikule, kes on sattunud sotsiaalselt abitusse olukorda elatusvahendite kaotuse või puuduse tõttu.
(2) Vältimatu sotsiaalabi osutamine sõltub isiku olukorrast, millest lähtuvalt tagatakse hädavajalikud sotsiaalhoolekandelised abinõud – toit, riietus, ajutine peavari.
(3) Vältimatu sotsiaalabi andmine määratakse vallavolikogu sotsiaalkomisjoni ettepanekul vallavalitsuse korraldusega.
4. peatükk MENETLUSTOIMINGUD TOETUSE SAAMISEKS
§ 16. Toetuste taotlemine
(1) Toetuse taotlemiseks esitab abivajav isik vallavalitsusele kirjaliku avalduse koos kulutusi tõendavate dokumentidega ja muude sotsiaaltoetuse vajadust põhjendavate dokumentidega.
(2) Juubeli-, jõulu-, koolilõuna- ja hooldekodusse paigutamise toetuse saamiseks ei ole avalduse esitamine vajalik.
(3) Alaealiste puhul esitab avalduse nende seaduslik esindaja.
(4) Puudulike andmete või dokumentide korral teatab taotlust menetlev ametnik (sotsiaaltöötaja) taotlejale, millised andmed või dokumendid tuleb täiendavalt esitada ning asja menetlemise tähtaega arvestatakse täiendavalt esitatud andmete või dokumentide esitamise päevast.
§ 17. Toetuste määramine
(1) Sotsiaaltöötaja esitab vallavalitsusele toetuste määramiseks vallavalitsuse korralduse eelnõu ühe nädala jooksul avalduse esitamisest. Korralduse eelnõu peab sisaldama toetuse saaja andmeid (nimi, elukoht, isikukood), täiendava sotsiaaltoetuse nime ning toetuse määramise aluseid.
(2) Sotsiaaltöötaja:
1) peab kontrollima avaldaja õigust toetustele;
2) vastutab eelnõus toodud andmete õigsuse eest.
(3) Toetus määratakse (või keeldutakse) vallavalitsuse korraldusega kahe nädala jooksul avalduse esitamist. Vallavalitse korraldust ei anta matusetoetuse, lapse sünnitoetuse, juubelitoetuse ja koolilõuna toetuse puhul.
(4) Toetuse määramisest võib keelduda, kui:
1) taotlejal on täitmata rahalised kohustused vallavalitsuse ees (välja arvatud matuse- ja sünnitoetuse taotlemise korral);
2) taotleja on toetuse saamiseks esitanud teadlikult valeandmeid;
3) taotleja ei esita vaatamata taotlust menetleva ametniku nõudmisele toetuse määramiseks vajalikke andmeid või dokumente;
4) toetuse maksmiseks puuduvad eelarvevahendid.
(5) Toetuse määramata jätmisest või määramisest teatab sotsiaaltöötaja taotlejale koos vastava põhjendusega kirjalikult ühe nädala jooksul.
(1) Tunnistada kehtetuks Alajõe Vallavolikogu 22. juuli 2013 määrus nr 50 „Alajõe valla täiendavate sotsiaaltoetuste maksmise tingimuste ja korra kinnitamine“.
Jüri Päll


Saaremaa valla põhimäärus – Riigi Teataja
Saaremaa valla põhimäärus - sisukord
§ 2 Vald avalik-õiguslik juriidilise isikuna
§ 4 Valla elanike osalemine kohaliku elu küsimuste lahendamisel
2 VALLA SÜMBOLID JA TUNNUSTUSAVALDUSED
§ 6 Valla lipu kirjeldus
§ 7 Valla lipu kasutamine
§ 8 Valla lipu vimpel
§ 11 Kuressaare linnapea ametiraha ja ametisau
§ 13 Õigusaktide vastuvõtmine
§ 16 Õigusaktide järelevalve
§ 18 Volikogu esimees ja aseesimees
§ 19 Volikogu esimehe ja aseesimehe valimine
§ 20 Volikogu komisjoni pädevus ja moodustamine
§ 21 Volikogu revisjonikomisjon
§ 22 Revisjonikomisjoni poolt läbiviidava kontrolli kord
§ 23 Volikogu töökord
§ 24 Valitsus ja selle koosseis
§ 25 Vallavanema pädevus
§ 26 Vallavanema valimine
§ 27 Valitsuse moodustamine
§ 29 Valitsuse istung
§ 30 Valitsuse komisjon ja töökord
§ 31 Ametiasutus
§ 32 Ametiasutuse struktuur ja teenistuskohtade koosseis
§ 33 Ametiasutuse hallatav asutus
§ 34 Ametiasutuse hallatava asutuse tegevuse alused
§ 35 Ametiasutuse ja ametiasutuse hallatava asutuse asjaajamispõhimõtted
§ 36 Arengukava ja eelarvestrateegia koostamise ja muutmise üldpõhimõtted
§ 37 Eelarve koostamise ja finantsjuhtimise põhimõtted
§ 39 Valla esindamine
9 OSAVALD JA KOGUKOND
§ 40 Osavalla ja kogukonna õigusseisund ja moodustamine
§ 41 Osavallakogu ja kogukonnakogu otsustuste üle kontrolli teostamine
§ 42 Osavallakogu ja kogukonnakogu esimeeste ümarlaud
10 PÜSIASUSTUSEGA VÄIKESAARE ÜLDKOGU JA SAAREVANEM
§ 43 Püsiasustusega väikesaare üldkogu
§ 44 Üldkogu liikme õigused
§ 45 Üldkogu koosolek
§ 46 Saarevanema valimise kord
§ 47 Saarevanema õigused ja kohustused
§ 48 Saarevanema töö tasustamine
11 MÄÄRUSE KINNITAMINE JA MUUTMINE
§ 49 Määruse kinnitamine ja muutmine
RT IV, 16.12.2017, 2
2. peatükk VALLA SÜMBOLID JA TUNNUSTUSAVALDUSED
(3) Linnapea ametiraha põhitunnuseks on Kuressaare linna vapp. Ametiraha on hõbedast, 70 mm läbimõõduga medaljon, mida kantakse kaelas 13 hõbeplaadist ketiga. Ametiraha medaljoni esiküljel on linna vapi kujutisega vaskne ring, mida ümbritseb hõbedane ring. Hõbedasele ringile on kirjutatud tekst „KURESSAARE LINNAPEA“ ja aastaarv „1990“, mil taastati linna kohaliku omavalitsuse üksuse õigused. Ametiraha medaljoni tagaküljel on kujutatud Saare–Lääne Piiskopkonna sümbolid: kotkas ja tähed „I.P.E.V.“. Tagakülje hõbering on tähekujuline. Ametiraha keti 13 plaadist üks ühendab ketti ja ametiraha medaljoni ning sellele on kinnitatud vääristatud kivi. Ametiraha keti 12 plaati kannavad linnapeade nimesid ja ametis oleku aega alates 1990. aastast. Hõbeplaadid on omavahel ühendatud hõbekettidega. Ametiraha foto on toodud käesoleva määruse lisas 3.
9. peatükk OSAVALD JA KOGUKOND
10. peatükk PÜSIASUSTUSEGA VÄIKESAARE ÜLDKOGU JA SAAREVANEM
11. peatükk MÄÄRUSE KINNITAMINE JA MUUTMINE
1) Kihelkonna Vallavolikogu 19. juuni 2006. a määrus nr 19 “Kihelkonna valla põhimäärus”;
2) Kuressaare Linnavolikogu 28. augusti 2014. a määrus nr 20 “Kuressaare linna põhimäärus”;
3) Laimjala Vallavolikogu 28. detsembri 2016. a määrus nr 10 “Laimjala valla põhimääruse kinnitamine”;
4) Leisi Vallavolikogu 17. veebruari 2014. a määrus nr 4 “Leisi valla põhimäärus”;
5) Lääne-Saare Vallavolikogu 16. detsembri 2015. a määrus nr 62 “Lääne-Saare valla põhimäärus”;
6) Mustjala Vallavolikogu 26. jaanuari 2006. a määrus nr 2 “Mustjala valla põhimäärus”;
7) Orissaare Vallavolikogu 19. detsembri 2013. a määrus nr 3 “Orissaare valla põhimäärus”;
8) Pihtla Vallavolikogu 13. detsembri 2013. a määrus nr 1 “Pihtla valla põhimäärus”;
9) Pöide Vallavolikogu 29. jaanuari 2014. a määrus nr 2 ”Pöide valla põhimäärus”;
10) Salme Vallavolikogu 10. juuni 2013. a määrus nr 8 “Salme valla põhimäärus”;
11) Torgu Vallavolikogu 15. aprilli 2014. a määrus nr 5 “Torgu valla põhimäärus”;
12) Valjala Vallavolikogu 27. veebruari 2014. a määrus nr 2 “Valjala valla põhimäärus”.


Laoleping on hoiulepingu eriliik, millele on kohaldatav ka VÕS §-des 883-896 sätestatu, kui laolepingut reguleerivatest sätetest ei tulene teisiti. (p 12)
Laolepingut iseloomustavaks tunnuseks VÕS § 897 kohaselt on mh see, et hoidja sõlmib selle lepingu oma majandus- ja kutsetegevuses. Siiski ei võimalda vaid see tunnus laolepingut n-ö tavalisest hoiulepingust eristada, sest ka hoiulepinguid võidakse sõlmida majandus- ja kutsetegevuse käigus. Samas on seadusandja pidanud vajalikuks laolepingu definitsioonis sellele tunnusele viidata, nagu ka hoidja ladustamise kohustusele. Kumbagi neist tunnusest ei ole esitatud n-ö tavalise hoiulepingu definitsioonis VÕS § 883 kohaselt. (p 13)
Laolepinguid sõlmitakse peaasjalikult neil juhtudel, mil nt mere-, õhu- või raudteetranspordiga, aga ka veoautodega veetav kaup (veolepingute ja ekspedeerimislepingute alusel) antakse hoiule spetsiaalselt selleks ettenähtud ladudesse, millest kaup üldjuhul lühikese ladustamisperioodi järel toimetatakse edasi kauba jaemüüjatele või ka otse tarbijani. Just niisugusteks juhtudeks, mil ladustatavad kaubakogused on tavaliselt suured ja ka nende väärtus kõrge, näeb VÕS § 903 lg 1 laolepingu korral hoidjale hoiuleandja nõudel ette ka asja kindlustamise kohustuse. Sellise kiire kaubakäibega arvestab ka VÕS § 906 lg 1 esimene lause. Ka ladustamislepingutega tavaliselt tihedalt seotud veo- ja ekspedeerimislepingute korral on neist lepinguist tulenevate nõuete jaoks vastavalt VÕS § 802 lg-s 1 ja §-s 862 kehtestatud lühendatud aegumistähtajana üks aasta. (p 13.1.)
Hoidja laolepingu tähenduses ei pea osutama teenust oma põhitegevusena, kuigi see võib olla tavaline. Seega võib laolepingu sõlmida ka juhtudel, kui ladustamisteenus on hoidja kõrvaltegevuste hulgas, üldjuhul siiski selliselt, et ladustamisteenus on vahetult seotud põhitegevusega. Nt komisjonär võib müüki võetavate kaupade kohta võtta endale kohustuse neid ka ladustada. Ka kõrvalteenusena ladustamisteenust osutades peab selline teenus vastama laoteenusele esitatavatele nõuetele, olema professionaalselt osutatud. (p 13.2.)
3-2-1-30-06 Riigikohus 11.04.2006
Kuna pooled sõlmisid lepingu, mille kohaselt üks pool kohustus tagama teise poole poolt kasutatava territooriumi valve ja pääslarežiimi ning varaliselt vastutama territooriumile pargitud transpordivahenditele kahju tekitamisel, siis on pooltevahelisel õigussuhtel hoiulepingu tunnused.
TsK § 425 lg 2 kohaselt vabanes hoidja vastutusest vara mittesäilimise eest vaid juhul, kui selle tingis vääramatu jõud. Seega ei vabasta hoidjat vastutusest ka see, kui ta on olnud piisavalt hoolas ja tema süü puudub.
Mingi asjaolu vääramatuks jõuks lugemine eeldab seda, et see asjaolu ei ole isiku poolt mõjutatav. Kuigi hoidja ei saanud mõjutada tuule tugevust, asus pehkinud puu tema mõjupiirkonnas ning ta sai selle murdumise võimalusega arvestada ja seda vältida.


§ 5 Ühe asutusena tegutsev põhikool ja lasteasutus
§ 7 Asendusliikmete nimetamine
§ 8 Lapsevanemate esindaja valimine
§ 10 Vilistlaste esindaja valimine
RT IV, 27.06.2018, 3
Vastu võetud 19.06.2018 nr 13
Määrus kehtestatakse põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 73 lõike 1 ja koolieelsete lasteasutuste seaduse § 24 alusel.
(2) Haridusasutuste hoolekogud (edaspidi hoolekogu) juhinduvad oma tegevuses põhikooli- ja gümnaasiumiseadusest, koolieelse lasteasutuse seadusest, huvikooli seadusest, haridusasutuste põhimäärustest, Viimsi Vallavolikogu (edaspidi vallavolikogu) ja Viimsi Vallavalitsuse (edaspidi vallavalitsus) õigusaktidest, käesolevast määrusest ning teistest haridusasutuse hoolekogu tegevust reguleerivatest õigusaktidest.
3) punktides 1 ja 2 nimetatud ühtse asutusena koos tegutsevad haridusasutused.
Hoolekogu õigused ja kohustused tulenevad põhikooli- ja gümnaasiumiseadusest ja koolieelsete lasteasutuste seadusest.
3) lapsevanemate esindajad, arvestusega igast klassiastmest üks esindaja;
(5) Prangli Põhikooli hoolekogusse kuuluvad:
(6) Randvere kooli hoolekogusse kuuluvad:
3) iga klassiastme lapsevanemate esindaja ja lisaks kaks hariduslike erivajadustega laste vanemate esindajat;
§ 5. Ühe asutusena tegutsev põhikool ja lasteasutus
3) üksteist lapsevanemate esindajat, kellest üheksa esindab põhikooli ja kaks lasteasutuse lapsevanemaid, arvestusega, et esindatud oleksid kõik klassiastmed ja lasteaiarühmad;
(3) Ühe asutusena tegutseva põhikooli ja lasteasutuse hoolekogusse kuuluvate lapsevanemate, vilistlaste ja haridusasutust toetavate organisatsioonide esindajad moodustavad enamuse hoolekogu koosseisust.
(4) Ühe asutusena tegutseva põhikooli ja lasteasutuse hoolekogu koosseisu kuuluvate lapsevanemate, vilistlaste ja haridusasutust toetavate organisatsioonide esindajad ei tohi kuuluda koolitöötajate hulka.
1) kaks lasteasutuse pidaja esindajat;
(4) Maja hoolekogu ja lasteasutuse hoolekogu koosseisu kuuluvad lapsevanemad ei tohi kuuluda lasteasutuse töötajate hulka.
§ 7. Asendusliikmete nimetamine
(1) Lapsevanemate, õpetajate, õpilaste, vilistlaste, haridusasutust toetavate organisatsioonide ja haridusasutuse pidaja esindajatel on õigus nimetada hoolekogu koosseisu asendusliikmeid põhimõttel, et hoolekogu liikme kohta võib olla nimetatud üks asendusliige.
(2) Konkreetse hoolekogu liikme asendusliikmel on hoolekogu koosolekul osalemise õigus koos hääleõigusega hoolekogu põhiliikme asendamisel.
§ 8. Lapsevanemate esindaja valimine
§ 10. Vilistlaste esindaja valimine
(2) Vilistlaste esindaja nimetamiseks hoolekogusse esitab vilistlaste ühingu, seltsingu või organisatsiooni esindaja haridusasutuse juhile vastavasisulise taotluse hiljemalt õppeaastale eelneva aasta 31. augustiks.
(3) Vilistlaste esindaja kinnitatakse haridusasutuse hoolekogusse haridusasutuse direktori ettepanekul.
(2) Hoolekogu koosseis kinnitatakse üheks aastaks.
(4) Vallavalitsus kinnitab oma korraldusega haridusasutuse uue hoolekogu koosseisu hiljemalt jooksva õppeaasta 30. novembriks.
(1) Hoolekogu liikme volituse ennetähtaegsest lõppemisest, kuni uue liikme kinnitamiseni täidab hoolekogu liikme ülesandeid asendusliige.
(2) Taotluse hoolekogu koosseisu muutmiseks, koos uute esindajate andmetega, esitab vallavalitsusele kinnitamiseks haridusasutuse direktor (välja arvatud volikogu ja vallavalitsuse esindajad).
(3) Uue hoolekogu liikme volitused hoolekogu koosseisus kehtivad hoolekogu liikme kinnitamise päevast kuni uue hoolekogu koosseisu kinnitamiseni.
(5) Hoolekogu koosoleku alguses valitakse hoolekogu liikmete hulgast protokollija.
(15) Hoolekogu protokollid avalikustatakse haridusasutuse kodulehel. Ei avalikustata isikuandmeid.
(5) Side või infotehnoloogilise vahendi kaudu toimunud koosoleku protokolli vormistamisel juhindutakse käesoleva määruse § 16 punkt 13 sätestatust (välja arvatud lõikes 1 ja 2 nimetatu).
Hoolekogu esimees esitab hoolekogu õppeaasta jooksul tehtud töö aruande iga õppeaasta esimesel üldkoosolekul ja haridusasutuse pidajale teadmiseks.
(1) Tunnistada kehtetuks Viimsi Vallavolikogu 16.10.2012 määrus nr 18 „Viimsi valla munitsipaalharidusasutuste hoolekogude töökord“.
(2) Määrus jõustub alates 1. septembrist 2018.


Velise Algkooli Karskusringi Vilistlaskogu
1929. aasta 18. augustil peeti Velise koolimajas karskusringi vilistlaskogu asutamiskoosolek. Neid aegu meenutab üks vilistlaskogu asutajaid liikmeid, hilisem Tartu Riikliku Ülikooli õppejõud Eestimaa ajaloo alal (1940. a.) Aleksander Looring (mõrvati fašistide poolt 27. apr. 1942. a.) oma mälestustes 1934. a. järgmiselt:
"1926. a. kevadel, mil lõpetasid algkooli esimesed karskusringlased, oli meil kohe mõte koondada vilistlasi. Küsisime karskuseksami õiendamise puhul nõu J. Elangolt, kes käskis pöörduda Eesti Noorsoo Karskusliidu (E. N. K.) poole. Kirjutasin E. N. K-le, see saatis mõned põhikirjad, vististi nende seas ka E. N. Ü. osakondade oma. Noori oli vähe ja meil puudusid noorsootööks ka praktilised, kui ka teoreetilised oskused, mõte jäi vaid tollal mõtteks.
Juba keskkooli esimesest klassist pääle olin tihedas kontaktis E. N. K-ga ja 1929. a. tellisin liidult karskusringide vilistlaskogude normaal põhikirja. Vahepeal oli koolist tulnud juurde hulk vilistlasi ning paljud neist evisid teadmisi noorsootööks, töötades kaasa keskkooli noorsoo organisatsioonides. 18. augustil 1929. a. toimuski vilistlaskogu asutamine.
Velise Karskusringi Vilistlaskogu poolt korraldatud tantsukursusest osavõtjad lõpuõhtul 9.02.1933.
I rida: Evald Burmeister, Johannes Riise, Alviine Reimann, August Nagelson, Anderson (kursuste juhataja), Hilda Miller, Linda Harnak, Jaan Harnak.
II rida: Ants Allipere, Anastassia Karlson, Lydia Kellmann, Leontine Neider, Herta Jürgenson, Alviine Parnabas, Alviine Tiits, Leida Ilmveier, Aleksander Karlson.
III rida: Hugo Uberg, August Ellmann, August Palm, Mihkel Riise, Agda Jeerik, Otto Nilp.
Esimesel paaril aastal piirdus tegevus peamiselt suvedega, sest enamik aktiivseid ja juhatuseliikmeid õppis edasi keskkooles. Korraldati mõni pidu, suvel käidi koos ja harrastati sporti. 1932. a. saadi juba juhatus moodustada kohalviibivaist noortest, millega avanes võimalus tegevust arendada läbi aasta."
Vilistlaskogu töökavast ja töötulemustest vääriks märkimist, et ta on palju toonud Velise vabaharidustöö. Nii on huviõhtu ja “elava ajalehe” moodused leidnud vilistlaste poolt esmakordselt viljelemist. Samuti olid vilistlased esimesed, kes hakkasid harrastama kergejõustikku, eriti võrkpalli mängu - ning nüüd ei möödu enam ühtegi pühapäeva, mil ei mängitaks Velisel võrkpalli. Teistest vilistlaskogu töötulemustest võiks mainida: kõne-, peoõhtute ja spordivõistluste korraldamist. Jõudumööda on kaasa aidanud kooli karskusringi tööks, määrates kirjanduses auhindu paremaile karsklasile. j. n. e. 1933. aasta sügisel teostus Velise ammune unistus ja kavatsus - vilistlaskogu algatusel alustas tööd õpiring, esimese ainena õpiti kõnekunsti.
Vilistlaskogu on pidanud elavat kontakti Eesti noorsoo karskusliikumisega ja 1931. aastast pääle on Õ. N. K. liige (22. dets. 1930. a. peakoosoleku otsuse põhjal). Sellest pääle on vilistlaskogu osa võtnud oma esindaja kaudu kõigist E. N. K. ettevõtteist: kongressidest, suvepäevadest, kursustest. Vilistlaskogu esimeheks on olnud: Al-der Looring algusest - 1931. aastani, Boriss Schmidt 1931 - 1932 aastani ja Anton Saulep 1932. aastast kuni tänaseni. Aktiivsematest vilistlastest vääriks nimetamist: A. Saulep, A. Parnabas, O. Kask, E. Toots, J. Riise, A. Kusmin, L. Ilmveier j. t. Senistel andmetel on Velise alkkooli karskusringi vilistlaskogu ainuke algkooli k-ringi vilistlaskogu Eestis.
Velise 6-kl algkooli Karskusringi Vilistlaskogu juhatus 1934. aastal. Istuvad: Anton Saulep, Leida Ilmveier, Oskar Kask.
Seisavad: Aleksei Parnabas, Elmar Toots.
Aleksander Looring:
"Kaasaegsena võin vaid eeltoodule kinnitust lisada. 1933. aastast alates oli mul au olla valitud vilistlaskogu juhatusse. Tegevus oli huvitav. Vilistlaskogus püüti algkooli lõpetanud noortele pakkuda mitmesuguseid tegutsemisvõimalusi, nii ajaviitmiseks, meelelahutuseks, kuid võimalusi end ka edasi “harida”, oma teadmisi täiendada, kuna sel ajal enamuse noorte haridustee algkooli lõpetamisega piirduski.
Suvel ei möödunud ühtegi pühapäeva, kui noored ei olnud hulganisti koos vana armsa koolimaja õuel, kus hilja õhtuni käis võrkpalli mäng ja prooviti võimeid kergejõustikus. Sagedased olid võistlused teiste ümbruskonna noortega (Päärdu, Valgu, Nurtu ja kaugemategi nagu Kaelase jt).
Peale spordi õpiti näidendeid ja peeti pidusid. Näidenditest võiks nimetada “Tootsi lood”, “Mu meelen kuldne kodu-kotus”, “Kodukased” j. t. Igal aastal õpiti ja mängiti kaks näidendit. On meelde jäänud 1936. aasta suvi, kus õppisime P. Kadariku näidendit “Kodukased”. Juhendamas käis meid kõigile tuntud “raadioonu” Felix Moor, kes sel ajal Velise lähistel puhkust veetis ja ei pidanud paljuks oma puhkuse aega meie jaoks ohverdada. Mäng õnnestus väga hästi.
Näidendiga pidudele lisandusid “Elava ajalehe” õhtud, mis lõppesid samuti tantsuga. Oli ka tänapäeva mõistes estraadi õhtuid. Korraldati tantsukursused (1933). Talvel tegutsesid õpiringid, vaidlusturniirid jne Võtsin 1933. a. talvel osa kõnekunsti õpiringi tööst. Õppimine selles andis edaspidiseks suhtlemis- ja esinemisjulgust. Kõigile eeltoodule lisaks oli aga vilistlaskogu eesmärgiks selgitada noortele alkoholi ja suitsu kahjulikku mõju inimeste õnnele ja kasvatada neist alkoholi vihkajateks, karsketeks kodanikeks. Igal vilistlaskogu tegevliikmel tuli anda karskustõotus."
Kas see eesmärk saavutati, on tagantjärgi raske öelda. Võibolla et siiski. Nende aegade Velise noored olid ja on olnud tublid olnud, ega pole Velise nimele häbi teinud. Vilistlaskogu tegevusaeg jäi kahjuks liiga lühikeseks. Aktiivsemad liikmed kandis elu teistesse paikadesse üle Eestimaa. Paljud aktiivsed naisvilistlased abiellusid ja lahkusid samuti Veliselt. Juuretulijatest ei olnud aga eelmiste töö jätkajaid. 1938. aastal sai kogu uueks nimeks Velise Algkooli Vilistlaskogu Noorteühing ja esimeheks valiti õpetaja K. Karell, aga olukorda see ei parandanud. Paremad ajad olid mööda saanud.
Vilistlaskogu poolt mängitud “Kodukased” näiteseltskond. Istuvad: Anton Saulep, Evlalia Limberg, “raadioonu” Feliks Moor, Antonina Kusmin, Elmar Toots. Seisavad: Jaan Virma, Aleksei Parnabas, Boris Saimre.
Velise Algkooli Karskusringi Vilistlaskogu Vaielusturniiri
§ 1. Vaielusturniir tegutseb Velise algkooli karskusringi Vilistlaskogu juures.
§ 2. Vaielusturniiri kodukorra ja muudatused selles, kinnitab peaorganisatsioon, kelle ees on Vaielusturniir ka oma tegevuses vastutav.
§ 3. Vaielusturniiri ülesandeks on kõige paremate ja õigemate mõtete leidmine, mida võiks kasutada peaorganisatsiooni tegevuses.
§ 4. Vaielusturniiri tegevuse juhtimiseks määrab peakoosolek isiku, kes tunnustatakse sellekohasel sõnavõtul kõige kohasemaks.
§ 5. Vaielusturniiri juhi küsimus tuleb arutusele igal aastal samal peakoosolekul kus valitakse juhatus ja igakord enne seda, kui Vaielusturniiri juht peab oma ameti maha panema, ükskõik mis põhjusel.
§ 6. Vaielusturniiri juht võtab liigetelt vastu mõtteid kas suusõnaliselt või kirjalikult. Märgib need lühidalt üles vastavasse märkmikku ja esitab kas suusõnaliselt või schapirografil paljundatult liigetele, kes neist huvitatud, vastuvaidlemiseks ja paranduste tegemiseks.
§ 7. Esitatud mõtteid kaaludes süveneb vaielusturniiri juht: 1) kas mõte on peaorganisatsiooni eesmärgi kohane, ehk kuulub § 12 nimetatud põhjusil Vaielusturniiri piirkonda. 2) peamised ja põhjendavad ning õigustavad andmed vastavad kindlasti tõele. 3) kas on see kõige tulusam üldse esitatud, samale eesmärgile, viivaist mõtteist. Leiab Vaielusturniiri juht mitte täielikult vastavat neile nõudeile, kuulutab selle maksvaks ja teeb teatavaks. Märkus: Seaduslikku jõudu maksvaks kuulutatud mõttel ei ole.
§ 8. Vaielusturniir annab igale õiguse esitada oma paremaid mõtteid kõigile vastuvaidlemiseks, nende kaitsmiseks ja parandamiseks praktiliselt tõestamiseks. Igale jääb õigus nõuda enesele Vaielusturniiri juhilt üldse esitatud mõtte teatavaks tegemist.
§ 9. §8-ndas nimetatud õiguste andmistega saab igaüks otsekohe vastutavaks maksvaks tunnistatud mõtete eest.
§ 10. Vaielusturniiril tehtud väljaminekud katab peaorganisatsioon.
§ 11. Vaielusturniiri tegevust revideerib peaorganisatsiooni revisjoni toimkond.
§ 12. Vaielusturniiri kodukorra muudatused otsustatakse Vaielusturniiril.
§ 13. Vaielusturniiri tegevus lõpetatakse, kui see leitakse olevat tarvilik Vaielusturniiril.
Koos kodukorraga saadeti igale Vilistlaskogu liikmele juurelisatult selgituskiri Vaielusturniiri eesmärgist ja osavõtu vajadusest.
LIIKMEILE
11. juunil käesoleval aastal peetud peakoosoleku otsuse kohaselt töötati välja Vaielusturniiri kodukord, selleks määratud komisjoni poolt. Et Vaielusturniiri kodukorra kõlbulikkuses ja puudusis selgusele jõuda, otsustas peakoosolek 5. XI 33. alustada väljatöötatud kodukorra põhjal Vaielusturniiri tegevust. Turniiri juhiks nimetati Ants Saulep.
Vaielusturniiri ennast õigustavaid asjaolusid ja seisukohti ei hakka siin praegust välja tooma, kui aga nõutakse (V-turniiri k. §§ 6, 12, 13 põhjal) siis peab seda tehtama edaspidi. Nimetatud turniiri olemasoluga tahetakse anda igale vilistlaskogu liikmele õigus aktiivselt, koguoma mõistusega organisatsiooni juhtivast tööst osa võtta, et ei töötataks mitte ainult ühel jõul, vaid ka ühel nõul.
Kuivõrd see korda läheb, on tehniline küsimus. Peaks vist ikkagi küllalt olema võimalusi mõtete vahetamiseks suusõnaliselt ja kirja teel, samuti koosolekutel. Kirja teel mõtete avaldamiseks on Vaielusturniiri juhi aadress: Velise p. k. 12. Postikulude kokkuhoiu mõttes võib kirja anda kas koolimajja, A. Burmeistri kauplusse, või lasta kohe p. k. nr. 12.
Ajaratas pöörab järjest üles uusi küsimusi, millele peame vastama. Kuidas lahendame neid, sellest oleneb, kas puruneme elumöllus, või tuleme võitjaks. Kus on pahed ja kus on hüved; millest on tingitud edu ja millest tagasiminek? Milles oleme veel lollid, missugust teadust vajame, missuguseid õpiringe korraldame? Mis teha, kui tulevad vaimse kultuuri päevad veebruaris? Kui Vilistlaskogu järgneval suvel, 18. augustil saab viis aastat vanaks? Kui 1. okt. 1934. Velise Algkool võib pühitseda 50-ne aasta tegevuse juubelit, kuidas edustada karskustööd koolis jne?
Mis teha? Kuidas teha? Millest mõelda? Neid küsimusi tekib aegade vältel palju rohkem, kui neile suudetakse vastata. Aga üks on kindel, lahendama peame meile kõige tähtsamaid küsimusi ja tegema peame kõige otstarbekohasemat ja kõige tarvilikumat tööd. Otsusele jõuda, mis on tähtis ja mis on tarvilik ja ainult kõige õigemale mõttele anda õigus, et teda teostataks, see ongi Vaielusturniiri töövili.
Loodan kõigi liigete lahket osavõttu Vaielusturniiri tegevusest ja igaühe asumist meie ringi juhtiva töö juure, tarvilikult, ennastsalgavalt, selge arusaamise ja teaduse kasutamisel. Olgu tervitatud igaüks, kes aitab kaasa. Ühisel nõul ja ühisel jõul pole võimatuid takistusi!
Velisel, 19. XI 33.
Vilistlaskogu liikme karskustõotus kõlas järgmiselt:
KARSKUSTÕOTUS
Mina tean ja usun, et joovastavad ja muud uimastavad ained, mida inimesed nautimiseks tarvitavad, tekitavad häda ja viletsust; lõhuvad kodude õnne ja õõnestavad rahva tulevikku. seepärast ei tarvita mina ise, ega paku neid mürgiseid aineid teistele, vaid tõotan ausalt ja karskelt elada, igas kohas karskusaate eest välja astuja igal viisil karskuse sihi saavutamiseks töötada.
“.........”...................193...a.
/Tõotuse andja allkiri/ ....................................
Eeltoodud tõotuse andvad kõik Vilistlaskogu tegevliikmed. Tõotuse murdmisel on peakoosolekul õigus liikmekaarti tagasi nõuda ja vahekord likvideerida. Tõotuse kuju võib muuta igaüks, kui ta suudab seda õigustada Vaielusturniiril.
Sellised olid eesmärgid, ideed ja aated, mille nimel see Eesti ainulaadne organisatsioon töötas ja tegutses.
Ajalehest. “Lääne Elu”, nr. 48. 29. juuni, 1932. a.
Noorte päev Velisel
Pühapäeval, 10. juulil peetakse Velise kohalikus koolimajas noorte päev. Kõnelevad maavalitsuse esimees A. Kasterbusch (hilisem Kasterpalu), maavalitsuse hariduseosakonna juhataja E. Soosaar, Orgita kodumajanduskooli juhataja L. Kolk ja Al-der Looring. Kavas on ka deklamatsioonid ja muusikalisi ettekandeid Päärdu pasunakoorilt. Algus kell 6 p. l. Tähendatud päeva organiseerijaks oli Vilistlaskogu.
18.augustil,1929 aastal asututi Velise 6-kl.algkooli karskusringi Vilistlaskogu, milline mitteametlikel andmeil oli ainuke vabariigis, juuresoleval fotol on need, kes olid selle hälli juures:
I rida: Boriss Schmidt, August Tõldmaaker, Agda Jeerik, Aglaida Riise, Veera Koobas, Herta Miil, Leida Ilmveier, August Pipar, Theofil Schmidt
II rida: Osvald Elmann, Evald Tõldmaker, Hugo Bahmann, Aleksander Looring (mõtte algataja)
III rida: Eduard Plaamus, Jaan Jammer, Anton Saulepp, Eduard Gildemann, Elmar Veeber, Aleksander Palm.


3-4-1-3-09 Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 25. juuni 2009. a kohtuotsus justiitsministri 30. novembri 2000. aasta määruse nr 72 "Vangla sisekorraeeskiri" § 50 lõike 3 ja § 46^1 (26. septembrist 2008 kuni 9. jaanuarini 2009 kehtinud redaktsioonis) põhiseaduslikkuse kontrollis – Riigi Teataja
3-4-1-3-09 Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 25. juuni 2009. a kohtuotsus justiitsministri 30. novembri 2000. aasta määruse nr 72 "Vangla sisekorraeeskiri" § 50 lõike 3 ja § 46^1 (26. septembrist 2008 kuni 9. jaanuarini 2009 kehtinud redaktsioonis) põhiseaduslikkuse kontrollis
RT III 2009, 37, 279
Kohtuasja number 3-4-1-3-09
Otsuse kuupäev 25. juuni 2009
Kohtukoosseis Eesistuja Märt Rask, liikmed Jüri Ilvest, Peeter Jerofejev, Henn Jõks, Priit Pikamäe
Kohtuasi Justiitsministri 30. novembri 2000. aasta määruse nr 72 «Vangla sisekorraeeskiri» § 50 lõike 3 ja § 461 (26. septembrist 2008 kuni 9. jaanuarini 2009 kehtinud redaktsioonis) põhiseaduslikkuse kontroll
Vaidlustatud kohtulahend Tallinna Halduskohtu 25. veebruari 2009. aasta otsus haldusasjas nr 3-08-2523
Tunnistada justiitsministri 30. novembri 2000. aasta määruse nr 72 «Vangla sisekorraeeskiri» § 461 ja § 50 lõike 3 esimene lause põhiseadusega vastuolus olevaks ja kehtetuks.
1. Tallinna Vangla 10. oktoobri 2008. a läbiotsimise akti kohaselt võeti samal päeval kinnipeetav Andero Võikari nimele tulnud kirja seest ära kaks Internetist välja prinditud A4 formaadis lehte. Justiitsministeerium jättis 8. jaanuari 2009. aasta vaideotsusega rahuldamata A. Võikari vaide kohustada Tallinna Vanglat tagastama eelnimetatud lehed.
2. A. Võikar esitas 12. detsembril 2008 Tallinna Halduskohtule kaebuse, milles palus kohustada Tallinna Vanglat tagastama kaebajalt ära võetud kahte dokumenti ning teha Tallinna Vanglale ettekirjutus, millega keelata edaspidi kirjaga saadetud trükitud materjalide äravõtmine. Kaebaja sõnul saadeti talle A4 formaadis lehtedel Internetist välja prinditud laulusõnad, mida tal oli õigus saada põhiseaduse (edaspidi PS) § 44 alusel. Kaebaja hinnangul rikkus Tallinna Vangla laulusõnu ära võttes ühtlasi sõnumisaladuse kaitset, kuna ilma neid läbi lugemata ei ole võimalik hinnata, kas tegemist on arvutil trükitud või Internetist välja prinditud materjalidega.
3. Tallinna Halduskohus rahuldas 25. veebruari 2009. aasta otsusega haldusasjas nr 3-08-2523 A. Võikari kaebuse osaliselt. Halduskohus kohustas Tallinna Vanglat tagastama A. Võikarile 10. oktoobril 2008 koostatud läbiotsimise akti kohaselt ära võetud esemed. Samuti kohustas halduskohus Tallinna Vanglat hoiduma A. Võikarile saadetud kirjadest esemete äravõtmisest vangla sisekorraeeskirja (edaspidi VSE) § 50 lõike 3 alusel. Tallinna Halduskohus tunnistas otsuse resolutsioonis lisaks põhiseadusega vastuolus olevaks ning jättis asja lahendamisel kohaldamata justiitsministri 30. novembri 2000. aasta määruse nr 72 «Vangla sisekorraeeskiri» § 50 lõike 3 ja § 461 (26. septembrist 2008 kuni 9. jaanuarini 2009 kehtinud redaktsioonis), algatades sellega põhiseaduslikkuse järelevalve menetluse.
4. Tallinna Halduskohus märkis, et vangistusseaduse (edaspidi VangS) § 28 lõike 1 kohaselt on kinnipeetaval õigus kirjavahetusele, mis toimub vangla sisekorraeeskirja kohaselt. VangS § 28 lõike 3 alusel võib vangla direktor kinnipeetava õigust kirjavahetusele piirata, ent praegusel juhul kaebaja suhtes selliseid piirangud seatud ei ole. VangS § 29 lõikes 1 sätestatakse, et kinnipeetavale saadetud või tema saadetavad kirjad, välja arvatud VangS § 29 lõigetes 4 ja 5 sätestatud isikutele või ametiasutustele adresseeritud kirjad, avatakse kinnipeetava juuresolekul ning sealt võetakse ära esemed, mille omamine on vangla sisekorraeeskirjadega keelatud. Kinnipeetavale vanglas keelatud esemete ja ainete loetelu on toodud VSE §-s 641. Kaebajale saadetud kirjast ära võetud laulusõnu sisaldanud paberilehed eelnimetatud sättes loetletud keelatud esemete hulka ei kuulu. Õiguslikku alust kinnipeetavale saadetud kirjast mis tahes muude esemete äravõtmiseks vangistusseaduses sätestatud ei ole.
Samas tuleneb VSE § 50 lõikest 3, et kinnipeetavale saabunud kirjast võtab vanglaametnik ära esemed, mis ei ole VSE § 461 kohaselt käsitatavad kirjana. Viimati nimetatud sätte (vaidlusaluse toimingu tegemise ajal kehtinud redaktsioonis) kohaselt käsitatakse vanglas sissetuleva kirjana paberkandjal esitatud ainult adressaadile määratud erasõnumit, postkaarti või fotot, mis edastatakse posti teel, kusjuures kirjaga võib saata viis marki ja viis ümbrikku. Seega on justiitsministri määrusega määratletud, millistele tunnustele vastavaid saadetisi võib kinnipeetav VangS §-s 28 sätestatud õiguse raames saada, ning samas nähakse ette ka see, et kinnipeetavale saadetud esemed, mis neile tunnustele ei vasta, võetakse kinnipeetavalt ära.
Asjassepuutuvad normid, mille alusel kaebajale saadetud kirjast laulusõnu sisaldavad paberilehed ära võeti, on VSE § 50 lõige 3 koostoimes VSE §-ga 461 (vaidlusaluse toimingu ajal kehtinud redaktsioonis). Kohtu hinnangul on VSE § 461 ning § 50 lõige 3 kinnipeetava õigusi piirava iseloomuga. Isiku õigus võtta vastu talle saadetud esemeid on kohtu hinnangul hõlmatud ennekõike PS §-s 19 sätestatud üldise vabadusõigusega. Kuivõrd praeguses asjas on äravõetud esemeteks posti teel kaebuse esitajale edastatud paberilehed, mis sisaldasid kirjalikku teksti, siis tuleb kõne alla PS §-s 43 sätestatud sõnumisaladuse riive.
PS § 11 esimese lause kohaselt võib põhiõigusi riivata üksnes kooskõlas põhiseadusega. PS § 3 lõike 1 esimese lause kohaselt teostatakse riigivõimu üksnes põhiseaduse ning sellega kooskõlas olevate seaduste alusel. VangS § 28 lõike 1 teise lause kohaselt toimub kinnipeetava kirjavahetus vangla sisekorraeeskirjas sätestatud korras. VangS § 105 lõike 2 kohaselt kehtestab vangla sisekorraeeskirja justiitsminister määrusega. Kohus leiab, et volitusnorm kirjavahetuse korra kehtestamiseks tähendab volitust kehtestada menetlusnormid, mis reguleerivad kirjavahetuse korraldamist ning seaduses sätestatud kohustus- ja keelunormide täitmist. Kohtu hinnangul ei hõlma eelnimetatud volitusnorm volitust kehtestada seadusega võrreldes lisapiiranguid kinnipeetava kirjavahetuse sisule. Seega ei ole seadusandja andnud justiitsministrile volitust normeerida seda, milliseid kirjalikke materjale või muid esemeid on kinnipeetavale lubatud kirjaga saata, samuti ei ole justiitsministril volitust kehtestada uusi õiguslikke aluseid kinnipeetavale kirjaga saadetud esemete äravõtmiseks. VangS § 29 lõige 1 lubab kirjast ära võtta üksnes selliseid esemeid, mille omamine vanglas on keelatud. Samas on justiitsminister kehtestanud VSE § 461 ja § 50 lõike 3 koostoimes normi, mille kohaselt tuleb kinnipeetavale saadetud kirja seest ära võtta ka sellised esemed, mille omamine ei ole kinnipeetavale iseenesest keelatud. Seega leiab kohus, et justiitsminister on VSE § 50 lõike 3 kehtestanud seadusandja antud volitust ületades, mistõttu on tegemist formaalselt põhiseadusega vastuolus oleva normiga. Koostoimes VSE § 50 lõikega 3 on ka VSE § 461 kehtestatud seadusest tulenevat volitusnormi ületades. Eeltoodud põhjustel leidis kohus, et VSE § 50 lõige 3 ja § 461 on vastuolus PS §-ga 3. Tuvastanud asjassepuutuvate normide formaalse vastuolu põhiseadusega, ei pea kohus vajalikuks hinnata normide materiaalset põhiseaduspärasust. Samuti ei pidanud kohus eeltoodust tulenevalt vajalikuks anda hinnangut menetlusosaliste väidetele, mis puudutavad PS §-de 43 ja 44 väidetavat rikkumist.
5. Tallinna Vangla on seisukohal, et VSE § 461 ja § 50 lõige 3 on nii formaalselt kui ka materiaalselt põhiseadusega kooskõlas. VangS § 29 lõiget 1 tuleb tõlgendada koos VangS § 28 lõike 1 teise lausega ning selle, mida loetakse kirjaga lubatud või keelatud esemeks, sätestab VSE § 461. Seega tuleb sisekorraeeskirja kohaselt lugeda keelatuks kinnipeetavate kirjavahetusel kõiki esemeid, mis ei vasta VSE § 461 järgi kirja definitsioonile. Justiitsministrile annab volituse VSE § 461 ja § 50 lõike 3 kehtestamiseks VangS § 28 lõige 1, mille sisustamisel tuleb lähtuda ka VangS § 66 lõikest 1 ja § 41 lõikest 2. Tallinna Vangla on seisukohal, et kirjaga saadetavate esemete piiramine on proportsionaalne meede vangla julgeoleku tagamiseks. Mõistlikud piirangud kinnipeetava kirjavahetusele võrreldes vabaduses viibiva isikuga on paratamatud.
Tallinna Vanglas oli 2008. aastal keskmiselt 1113 kinnipeetavat, kellele ühes päevas saabub hinnanguliselt 300 erakirja, sama suur hulk kinnipeetavate kirju saadetakse ka välja. VSE § 50 lõike 1 kohaselt tuleb kinnipeetavale saabunud kiri edastada talle allkirja vastu kolme tööpäeva jooksul pärast kirja vanglasse saabumist. Kui kinnipeetavatel oleks võimalik kirjaga saada erinevaid esemeid, ei oleks vanglal võimalik nimetatud tähtajast kinni pidada, sest kirjade turvakontroll muutuks oluliselt töömahukamaks. Sellises mahus turvakontrolli korraldamine tähendaks eelarveliste ressursside ebaratsionaalset kasutamist.
6. Justiitsminister on seisukohal, et VSE § 461 ja § 50 lõige 3 on põhiseadusega kooskõlas. Volituse VSE § 461 ja § 50 lõike 3 kehtestamiseks annab VangS § 28 lõige 1. VangS § 28 lõikes 1 toodud volitusnormi eesmärgi, sisu ja ulatuse mõistmisel ei saa tähelepanuta jätta ka VangS § 66 lõiget 1 ja § 41 lõiget 2. Lisaks on justiitsminister VangS § 15 lõike 3 alusel õigustatud määrusega kehtestama vanglas kinnipeetavale keelatud asjade loetelu, enda juures ja laos olevate asjade kogukaalu ning hoiule võetavate asjade hoidmise korra. VSE § 50 lõikest 3 tulenevalt on vangla kohustatud kinnipeetavale saabunud kirjast võtma ära esemed, mis ei ole VSE §-s 461 toodud definitsiooni kohaselt käsitatavad kirjana. Need esemed on vanglas keelatud esemeteks, sest vangla kontekstis ei oma tähtsust üksnes eseme iseloom, vaid ka eseme saamise viis. Seega on seadusandja määratlenud raamid, mille sees täitevvõim on täpsustanud seaduse sätteid. Ebaõige on seisukoht, et VangS § 29 lõige 1 lubab kirjast ära võtta üksnes sellised esemed, mille omamine vanglas on keelatud tulenevalt VSE §-st 641. Kohus on ekslikult lähtunud sellest, et vanglas ei sõltu eseme lubatavus ainuüksi sellest, kas tegemist on otseselt keelatud asjade nimistus sisalduva esemega, vaid vanglas kui suletud süsteemis on asjade lubatavuse üheks kriteeriumiks ka asjade omandamise viis. VangS § 15 lõiked 3 ja 4 ning VSE § 641 sätestavad üksnes need esemed, mis on vanglas keelatud sõltumata nende omandamise viisist. Sisekorraeeskirja kohaselt tuleb kinnipeetava kirjavahetusel keelatuks lugeda kõiki esemeid, mis ei vasta VSE §-s 461 toodud kirja definitsioonile. Sätte sõnastus ei ole küll kõige õnnestunum, kuid seda tuleb tõlgendada koostoimes VSE § 57 lõikes 1 sätestatuga. Võimalus, et isikule hakatakse saatma vanglas küll formaalselt lubatud asju, mis ei lange VSE § 641 punktide alla, annaks sisuliselt kinnipeetavale paki saamise õiguse. Paki saamise võimaluse on aga seadusandja ette näinud üksnes vahistatute puhul (VangS § 98 lõige 1). VangS § 23 kohaselt on kirjavahetus vanglas sätestatud eesmärgiga, milleks ei ole vanglasse erinevate asjade saatmine, vaid sisuline suhtlus. Kuna kirjavahetuse eesmärgiks on positiivsete sotsiaalsete sidemete säilitamine, siis võib kirjaga saata ka viis marki ja viis ümbrikku.
PS § 26 on kvalifitseeritud seadusreservatsiooniga põhiõigus. Kinnipeetava kirjavahetusele piirangute seadmise eesmärk on ennekõike vajadus kaitsta avalikku korda, teiste inimeste õiguste ja vabaduste kaitse ning kuriteo tõkestamine. Valitud meede on selle eesmärgi saavutamiseks sobiv, vajalik ja mõõdukas. Muul viisil peale kirjaga esemete saatmise piiramise ei ole reaalselt võimalik tagada, et kirjavahetuse tulemusel ei satuks vanglasse erinevaid keelatud esemeid ning vanglavälist suhtlust kasutataks vaid positiivsete sotsiaalsete sidemete hoidmiseks. Kirja mõiste piiramine vangistuse kontekstis ei ole intensiivne põhiõiguste riive, sest PS §-s 26 sätestatud perekonna- ja eraelu puutumatusesse ei sekkuta üleliia. Kaalul on ühelt poolt kinnipeetava õigus saada kirja teel igasuguseid esemeid, teisalt aga vangla kohustus tagada VangS § 66 lõikes 1 ja § 6 lõikes 1 sätestatud eesmärkide täitmine. Selline kord tagab kinnipeetavale võimaluse suhelda oma lähedastega, kuid üldise julgeoleku ja õiguskorra kaitsmise eesmärgil ei saa lubada igasuguste esemete kinnipeetavale saatmist.
7. Õiguskantsler leiab, et VSE § 461 (1. oktoobrist 2007 kuni 9. jaanuarini 2009 kehtinud redaktsioonis) oli ja VSE § 50 lõike 3 esimene lause on vastuolus seaduse ja põhiseadusega. VSE § 50 lõike 3 teine lause on põhiseadusega kooskõlas. Samuti märgib õiguskantsler, et VSE § 461 on ka kehtivas redaktsioonis seaduse ja põhiseadusega vastuolus.
Kuna haldusasja nr 3-08-2523 lahendus sõltub VSE § 461 ja § 50 lõike 3 kehtivusest, siis on Tallinna Halduskohtu algatatud konkreetne normikontroll nende sätete põhiseaduspärasuse üle lubatav. PS § 3 lõike 1 esimene lause sätestab, et riigivõimu tohib teostada üksnes põhiseaduse ja sellega kooskõlas olevate seaduste alusel. Tegemist on seadusreservatsiooni keskse sätestusega põhiseaduses. Volitusnorm ise peab sisaldama volituse sisu, eesmärki ja ulatust. See nõue tuleneb vahetult olulisuse põhimõttest ja on vajalik nii selleks, et piisav volitusnorm identifitseerida, kui ka selleks, et kehtestada kriteerium volitusnormi põhiseaduspärasusele. Sisu, eesmärki ja ulatust piisaval määral mittereguleeriv ja seega olulise sätestamata jättev volitusnorm on põhiseadusega vastuolus.
Kuigi kaebajalt võeti ära kaks eset, ei seisne riive praegusel juhul omandipõhiõiguse (PS § 32) kitsenduses, sest tema jaoks ei ole oluline paberilehtede materiaalne, vaid nende immateriaalne väärtus. Kuigi see Tallinna Halduskohtu otsusest otseselt ei tulene, võib eeldada, et praegusel juhul järgiti VangS § 29 lõiget 1 ning kaebaja viibis kirja avamise juures, mistõttu ei ole riivatud PS § 43 kaitseala. Küll aga on riivatud PS § 26 kaitseala, sest isikule tema elukaaslase poolt adresseeritud ümbriku sisu kuulub eraelu kaitsealasse. Riive seisneb kaebuse esitajale tema elukaaslaselt saadetud ümbriku avamises ja sealt kahe laulusõnadega paberilehe äravõtmises. Järelikult riivavad eraelu puutumatuse (PS § 26) kaitseala ka VSE § 461 ja § 50 lõige 3 nende koostoimes.
Kui justiitsminister on volitatud kehtestama vangla sisekorraeeskirjas kirjavahetuse korra, siis see tähendab, et justiitsministril on volitus kehtestada vastava otsuse tegemise menetluskord – toimingute jada, mille eesmärgiks on otsustamiseks vajalikke asjaolusid kontrollida ning otsustamist muul viisil ette valmistada. Kuna justiitsministril ei ole volitust kehtestada kirjavahetuse tingimusi, ei tohi kirjavahetuse kord sisaldada kirjavahetuse piiranguid. VangS § 28 ei sätesta, mida kiri sisaldada võib või ei või. Kuna vangistusseadus kirja mõistet ega keelde selle sisule ei defineeri, tuleb selles osas lähtuda postiseaduses sätestatust. Justiitsminister ei tohi kirja mõistet vangistusseaduse tähenduses defineerida teisiti, kui see on määratletud postiseaduses, sest see oleks vastuolus nii PS § 3 lõike 1 esimesest lausest tuleneva olulisuse põhimõttega kui ka samast normist lähtuva kõrgema õiguse kehtimise prioriteediga. Õigus saata kellele tahes mis tahes sisuga sõnumeid ei tulene ainult VangS § 28 lõike 1 esimesest lausest, vaid on ka põhiõigus, mille iga piirang peab olema põhiseadusega kooskõlas (PS § 11 esimene lause). Volitust selle õiguse piiramiseks VangS § 28 lõikest 1 ei tulene. Ka VangS § 28 lõige 3 ei kujuta endast piisavalt määratletud (sisu, eesmärk, ulatus) volitust kehtestada määrusega piirangud, mida kinnipeetavale adresseeritud ümbrik sisaldada võib, sest see ei ole kirjavahetuse piirang, vaid kirja teel edastatud esemete vastuvõtmise piirang. Kirjavahetuse piiramise all VangS § 28 lõike 3 tähenduses tuleb eelkõige mõista keeldu saada kirju teatud isikutelt või adresseerida neid teatud isikutele. Kirja teel edastatud esemete vastuvõtmise piirang eeldab sõnaselge keelu sätestamist seaduses, st kriteeriumite nimetamist või loetelu, mida kirjaga saata ei tohi.
Seda, millised esemed on kinnipeetavale vanglas keelatud, sätestavad VangS § 15 ja VSE § 641. VangS §-st 15 saab järeldada, et see norm ja selle alusel kehtestatud keelatud esemete nimekiri annavad ammendavad alused kinnipeetavale vanglas esemete keelamiseks. VangS § 28 lõikest 1 koosmõjus §-ga 15 saab järeldada, et VangS § 28 ei näe ette võimalust keelata kirjaga esemeid saata või vastu võtta. Eseme kirjaga saatmise või vastuvõtmise saab keelata üksnes juhul, kui see vastab mõnele VangS § 15 lõikes 2 nimetatud tingimusele. Kuna VSE § 461 esimeses lauses (1. oktoobrist 2007 kuni 9. jaanuarini 2009 kehtinud redaktsioonis) sätestatud kirja definitsioon kujutab endast kirjavahetusõiguse piirangut, eeldab see seaduslikku alust, mida seadusandja justiitsministrile andnud ei ole. Tegemist oli volitust ületava ja seetõttu seaduse ja põhiseadusega formaalses vastuolus oleva normiga. Praegusel juhul omandab VSE § 461 tähenduse koosmõjus VSE § 50 lõike 3 esimese lausega. VSE § 50 lõike 3 esimese lause alusel võetakse kinnipeetavale saabunud kirjast ära esemed, mis ei ole VSE § 461 kohaselt käsitatavad kirjana. Selline justiitsministri määruses sisalduv volitus ei ole kaetud VangS §-ga 15, §-ga 28 ega ka ühegi muu seadusliku alusega. Tegemist on volitust ületava ja seetõttu seaduse ja põhiseadusega formaalses vastuolus oleva normiga. Samas on võimalik, et kinnipeetavalt võetakse VangS § 15 lõike 2 või selle alusel kehtestatud VSE § 641 järgi ära mõni kirjaga saadetud keelatud ese. Sellisel juhul on ikkagi võimalik kohaldada VSE § 50 lõike 3 teist lauset. See reguleerib üksnes menetlust ega ole põhiseadusega vastuolus. Et sellele normile jääb ka VSE § 50 lõike 3 esimese lause kehtetuks tunnistamise järel eraldiseisev mõistlik kohaldamisala, tuleb jätta VSE § 50 lõike 3 teine lause kehtetuks tunnistamata ja Tallinna Halduskohtu algatatud konkreetne normikontroll selles osas rahuldamata.
Kuna VSE § 461 kirjavahetuse õigust piirav iseloom ei ole ka alates 9. jaanuarist 2009 kehtiva redaktsiooni puhul muutunud, peaks õiguskantsler juhul, kui VSE § 461 varasem redaktsioon tunnistatakse põhiseadusega vastuolus olevaks, algatama abstraktse normikontrolli ja tegema justiitsministrile ettepaneku viia VSE § 461 seaduse ja põhiseadusega kooskõlla. Kui justiitsminister määrust seaduse ja põhiseadusega kooskõlla ei vii, tuleks õiguskantsleril esitada Riigikohtule taotlus tunnistada VSE § 461 kehtetuks. Selline menetlus on aeganõudev ja kulukas. Kuigi ka põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluses kehtib kohtu omaalgatuse keeld, on praegusel juhul tegu sisuliselt identse õigusliku olukorra jätkumisega, mistõttu peab õiguskantsler menetlusökonoomia põhimõttest lähtudes soovitatavaks laiendada konkreetse normikontrolli algatanud kohtu taotlust sarnaselt Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 12. mai 2000. aasta otsusele asjas nr 3-4-1-5-00 (p-d 28, 34, 36) ning tunnistada seaduse ja põhiseadusega vastuolus olevaks ja kehtetuks ka VSE § 461 kehtiv redaktsioon.
8. Justiitsministri 30. novembri 2000. aasta määruse nr 72 «Vangla sisekorraeeskiri» (RTL 2000, 134, 2139) 26. septembrist 2008 kuni 9. jaanuarini 2009 kehtinud redaktsioonis sätestas § 461 järgmist:
Vanglas käsitatakse kirjana paberkandjal esitatud ainult adressaadile määratud erasõnumit, postkaarti või fotot, mis edastatakse posti teel. Kirjaga võib saata viis marki ja viis ümbrikku.»
9. Justiitsministri 30. novembri 2000. aasta määruse nr 72 «Vangla sisekorraeeskiri» (RTL 2000, 134, 2139) § 50 lõige 3 sätestab:
«§ 50. Kinnipeetavale saadetud kiri
(3) Kinnipeetavale saabunud kirjast võetakse vanglaametniku poolt ära esemed, mis ei ole käesoleva määruse § 461 kohaselt käsitatavad kirjana. Äravõetud esemete suhtes kohaldatakse käesoleva määruse § 70, § 72 ja § 73 sätteid.»
10. Kolleegium hindab esmalt Tallinna Halduskohtus kohaldamata jäetud sätete asjassepuutuvust ja leiab asjassepuutuva põhiõiguse (I) ning analüüsib seejärel nende sätete vastavust põhiseadusele (II).
11. Põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seaduse § 14 lõike 2 järgi peab säte, mille põhiseaduspärasust Riigikohus hindab, olema põhivaidluse lahendamisel asjassepuutuv. Riigikohtu praktika kohaselt on asjassepuutuv säte, mis on kohtuasja lahendamisel otsustava tähtsusega (vt nt Riigikohtu üldkogu 22. detsembri 2000. aasta otsus asjas nr 3-4-1-10-00, punkt 10). Säte on otsustava tähtsusega siis, kui kohus peaks asja lahendades normi põhiseadusele mittevastavuse korral otsustama teisiti kui selle põhiseadusele vastavuse korral (vt nt Riigikohtu üldkogu 28. oktoobri 2002. aasta otsus asjas nr 3-4-1-5-02, punkt 15).
12. Tallinna Halduskohus märgib õigesti, et vangistusseadus näeb kinnipeetava kirjavahetuse piiramiseks ette kaks võimalust. Esiteks võib vangla direktor kinnipeetava õigust kirjavahetusele piirata VangS § 28 lõike 3 kohaselt. Praegusel juhul kaebuse esitaja suhtes selliseid piirangud seatud ei olnud. Teiseks võib VangS § 29 lõike 1 kohaselt võtta kinnipeetavale saadetud kirjast ära esemed, mille omamine on vangla sisekorraeeskirjadega keelatud. Kinnipeetavale vanglas keelatud esemete ja ainete loetelu on sätestatud VSE § 641 lõikes 1. Laulusõnadega paberilehed ei kuulu selles sättes loetletud keelatud esemete hulka.
13. Lisaks eelmises punktis mainitud sätetele on kinnipeetavale saadetud kirjast võimalik esemeid ära võtta ka VSE § 50 lõike 3 alusel, mille kohaselt võtab vanglaametnik kinnipeetavale saabunud kirjast ära esemed, mis ei ole VSE § 461 kohaselt käsitatavad kirjana. Tallinna Halduskohus asuski otsuses seisukohale, et kuna kaebajale saadetud paberilehed võeti kirjast ära VSE § 50 lõike 3 alusel ja nimetatud normi põhiseaduspärasuse korral tuleks kaebus jätta rahuldamata, põhiseadusega vastuolu ja kohaldamata jätmise korral aga rahuldada, siis on VSE § 50 lõige 3 asjassepuutuv norm. Kuna VSE § 50 lõige 3 on kohaldatav üksnes koostoimes VSE §-ga 461, olles seega sellega lahutamatult seotud, luges halduskohus asjassepuutuvaks normiks ka viimati nimetatu. Kolleegium nõustub nende järeldustega, kuid täpsustab, et VSE § 50 lõike 3 teisel lausel on olemas iseseisev kohaldamisala, sest on võimalik, et kinnipeetavale saabunud kirjast osutub vajalikuks võtta ära mõni keelatud ese VangS § 15 lõike 2 või VSE § 641 tähenduses. VSE § 50 lõike 3 teine lause laiendab kirjast äravõetud esemete suhtes sama regulatsiooni, mida kohaldatakse VSE § 70, § 72 ja § 73 alusel pakist äravõetud esemete suhtes. Tallinna Halduskohus ei ole seadnud kahtluse alla VangS § 15 lõike 2 ja VSE § 641 kohaselt kinnipeetavale vanglas keelatud esemete kirjast äravõtmise põhiseaduslikkust ning selliste esemete äravõtmisele järgneva menetluse osas ei olnud VSE § 50 lõike 3 teine lause haldusasja lahendamisel järelikult asjassepuutuv. Seetõttu tuleb asjassepuutuvaks normiks lugeda üksnes VSE § 50 lõike 3 esimene lause koostoimes VSE §-ga 461.
14. Kolleegium ei nõustu Tallinna Halduskohtu seisukohaga, et VSE § 461 on asjassepuutuv üksnes 26. septembrist 2008 kuni 9. jaanuarini 2009 kehtinud redaktsioonis. Õiguskantsler on pidanud vajalikuks tunnistada käesolevas asjas põhiseadusega vastuolus olevaks ja kehtetuks ka VSE § 461 10. jaanuaril 2009 jõustunud redaktsioon, mis erineb eelmisest redaktsioonist üksnes kirja piirkaalu poolest. Kolleegium märgib, et kuna käesoleva põhiseaduslikkuse järelevalve asja aluseks olevas põhivaidluses lahendas Tallinna Halduskohus ka tulevikku suunatud kaebuse, siis on ka VSE § 461 kehtiv redaktsioon selle kaebuse rahuldamise seisukohast asjassepuutuv, kuna see reguleerib kõnesolevat küsimust sama moodi. Kui jätta see redaktsioon asjassepuutuvaks tunnistamata, siis kohustaks Tallinna Halduskohtu otsuse resolutsiooni punkt 3 Tallinna Vanglat tegutsema vastuolus temale adresseeritud kehtiva sättega.
15. Kuna VSE § 461 määratleb kirja mõiste ning VSE § 50 lõike 3 esimese lause kohaselt võetakse kinnipeetavale saadetud kirjast ära kõik esemed, mis pole hõlmatud VSE §-s 461 sisalduva määratlusega, siis näevad VSE § 461 ja § 50 lõike 3 esimene lause koostoimes ette, millistele tunnustele vastavaid saadetisi võib kinnipeetav VangS §-s 28 sätestatud kirjavahetuse õiguse raames saada. Esemeid, mis neile tunnustele ei vasta, kinnipeetavale edasi ei anta.
16. Tallinna Halduskohus leidis, et asjassepuutuvad sätted võivad seetõttu eelkõige riivata PS § 19 lõikes 1 sätestatud üldist vabaduspõhiõigust. Samuti pidas halduskohus võimalikuks, et riivatud on PS §-s 43 sätestatud sõnumisaladust.
PS § 19 lõikest 1 tuleneb üldine vabaduspõhiõigus, mille riive vastavust põhiseadusele ei ole vajalik kontrollida, kui vaidlusalune säte riivab mõnd spetsiifilist põhiõigust. PS § 43 kohaselt on igaühel õigus tema poolt või temale posti, telegraafi, telefoni või muul üldkasutataval teel edastatavate sõnumite saladusele. Erandeid võib kohtu loal teha kuriteo tõkestamiseks või kriminaalmenetluses tõe väljaselgitamiseks seadusega sätestatud juhtudel ja korras.
Isikuliselt on PS § 43 igaüheõigus, mis laieneb ka kinnipeetavatele. Esemeliselt kaitseb PS § 43 ükskõik millisel viisil kolmandate isikute edastatavaid ja vahendatavaid sõnumeid. Kolleegium nõustub õiguskantsleri seisukohaga, et juhul, kui kirja adressaat viibib kirja avamise juures, siis ei ole tegemist PS § 43 kaitseala riivega. Keelatud asjade äravõtmine kirja adressaadi juuresolekul ei riiva selle õiguse kaitseala. Samas on kirja sisuga tutvumine isegi adressaadi juuresolekul võimalik PS §-i 43 järgides. Kuna praegusel juhul tuleb eeldada, et täidetud oli VangS § 29 lõikest 1 tulenev nõue, mille kohaselt kinnipeetavale saadetud või tema saadetavad kirjad, välja arvatud VangS § 29 lõigetes 4-5 sätestatud isikutele ja ametiasutustele adresseeritud kirjad, avab vanglaametnik kinnipeetava juuresolekul, siis ei ole käesolevas asjas PS § 43 kaitseala riivatud.
Kolleegiumi hinnangul riivavad asjassepuutuvad sätted PS §-s 26 sätestatud õigust eraelu puutumatusele. PS § 26 esimene lause sätestab, et igaühel on õigus perekonna- ja eraelu puutumatusele. PS § 26 esimene lause laieneb ka kinnipeetavatele. Esemeliselt kaitseb PS § 26 kõiki eraelu valdkondi, mis ei ole kaitstud eriõigustega (sh nt PS § 43). Kolleegium nõustub õiguskantsleriga, et PS § 26 kaitseala hõlmab ka kinnipeetava elukaaslase õigust saata kirja teel vanglasse dokumente või esemeid, mille omamine pole vanglas keelatud. Seega tuleb analüüsida, kas põhiseadusega on kooskõlas eraelu riive, mis seisneb kaebajale saadetud kirjast VSE § 461 ja § 50 lõike 3 esimese lause alusel kahe laulusõnu sisaldava paberilehe äravõtmises.
17. Riigivõimu sekkumine kaebuse esitaja PS §-s 26 sätestatud õigusesse perekonna- ja eraelu puutumatusele ei tähenda veel selle õiguse rikkumist. Põhiõigust riivav õigusakt ei riku põhiõigust, kui see on põhiseaduspärane ehk formaalselt ja materiaalselt põhiseadusega kooskõlas (vt Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi (RKPJK) 13. juuni 2005. aasta otsus asjas nr 3-4-1-5-05, punkt 7).
18. Formaalne põhiseaduspärasus tähendab, et põhiõigusi piirav õigustloov akt peab vastama pädevus-, menetlus- ja vorminõuetele ning määratuse ja seadusereservatsiooni põhimõtetele (vt RKPJK eespool viidatud otsus kohtuasjas nr 3-4-1-5-05, punkt 8).
19. Seadusereservatsiooni põhimõte on sätestatud PS § 3 lõike 1 esimeses lauses ja §-s 11 ning selle kohaselt saab põhiõigusi piirata üksnes juhul, kui seaduses on olemas õiguslik alus, mis sellise piiramise võimaluse ette näeb (Riigikohtu üldkogu 2. juuni 2008. aasta otsus kohtuasjas nr 3-4-1-19-07, punkt 25). Üldist seadusereservatsiooni konkretiseerivast seaduslikkuse põhimõttest tulenevalt peab volituse alusel antud määrus vastama volitavale seadusele. Seadusele vastavus tähendab seejuures nõuet, et volitusest ei astutaks üle ega asutaks reguleerima küsimusi, mis pole volitusest hõlmatud (vt RKPJK eespool viidatud otsus kohtuasjas nr 3-4-1-5-05, punkt 9). Volitusnormi nõue tuleneb ka haldusmenetluse seadusest (HMS), mille § 90 lõike 1 kohaselt võib määruse anda ainult seaduses sisalduva volitusnormi olemasolul ning kooskõlas volitusnormi piiride, mõtte ja eesmärgiga. Volitusnormi vajalikkusele määrusandluse puhul viitab ka HMS § 89 lõige 1.
20. Kolleegium märkis punktis 15, et VSE § 461 ja § 50 lõike 3 esimene lause piiravad koostoimes esemete ringi, mida kinnipeetav võib VangS §-s 28 sätestatud kirjavahetuse õiguse raames saada. Kolleegium nõustub Tallinna Halduskohtu ja õiguskantsleri seisukohtadega, et vangistusseadusest ei tulene justiitsministrile õigust kehtestada vangla sisekorraeeskirjades lisapiiranguid kinnipeetavate kirjavahetuse õigusele. Sellist pädevust ei anna ministrile VangS § 105 lõige 2, mis on üksnes pädevusnorm, mitte konkreetse sisuga volitusnorm. Samuti ei tulene VangS § 28 lõike 1 teisest lausest justiitsministrile õigust kehtestada lisapiiranguid kinnipeetavate kirjavahetusele. Halduskohus märgib õigesti, et volitusnorm kirjavahetuse korra kehtestamiseks tähendab üksnes volitust kehtestada menetlusnormid, mis reguleerivad kirjavahetuse korraldamist ja seaduses sätestatud kohustus- ja keelunormide täitmist. Kord tähendab seaduses sisalduva üldkorra tehnilist täpsustamist (RKPJK 24. detsembri 2002. aasta otsus kohtuasjas nr 3-4-1-10-02, punkt 25) ning korra kehtestamiseks antud volitusnorm ei hõlma volitust kehtestada seadusega võrreldes täiendavaid sisulisi piiranguid kinnipeetavate kirjavahetusele.
21. Postiseaduse (PostiS) (haldusasjas vaidlustatud toimingu tegemise aja redaktsioonis) § 4 lõike 1 punkt 1 nimetab ühe postisaadetise liigina kirisaadetist. PostiS § 4 lõike 2 kohaselt on kirisaadetis postiteenuse osutajale edastamiseks üleantud adresseeritud ning nõuetekohaselt pakitud ese või esemed kaaluga kuni kaks kilogrammi (kirisaadetise kaalupiir jäeti PostiS § 4 lõikest 2 välja 1. jaanuaril 2009 jõustunud muudatustega). Kirisaadetiste hulka kuuluvad näiteks kirjad, trükised ja pisipakid. Justiitsminister ei või asuda kirja mõistet volitusnormita defineerima erinevalt kehtivast seadusest, seda ka vaatamata asjaolule, et nimetatud määratlus laieneks üksnes kinnipeetavate kirjavahetusele. Kolleegium märgib, et kirjavahetus on olemuslikult isikute kahepoolse suhtlemise vorm. Nii ei puuduta kirjavahetus kinnipeetavaga üksnes vanglas kinnipeetavat isikut, vaid ka isikut, kes kinnipeetavale kirja adresseeris. Postisaadetise saatjana on viimane õigustatud postiteenuse kasutamisel lähtuma postiseadusest, sh ka postisaadetise liikide osas. Eeltoodust lähtuvalt asub kolleegium seisukohale, et justiitsministri tegevus kirja määratlemisel kehtivast seadusest erinevas tähenduses on vastuolus PS § 3 lõike 1 esimeses lauses sätestatud seaduslikkuse põhimõttega.
22. Kuna kolleegium asus enne seisukohale, et VangS § 28 lõige 1, § 105 lõige 2 ega ka muud õigusnormid ei ole andnud justiitsministrile volitust vangla sisekorraeeskirja kehtestamisel määrusega täiendavalt piirata kinnipeetavate kirjavahetuse sisu või kirjas sisalduvate võimalike esemete ringi, samuti seada täiendavaid õiguslikke aluseid kinnipeetavale kirjaga saadetud esemete äravõtmiseks, siis on VSE § 461 ja § 50 lõike 3 esimene lause formaalselt põhiseadusega vastuolus. Käesolevas asjas ei ole seega vajalik hinnata, kas selline piirang võib olla põhiseadusega vastuolus ka sisulistel põhjustel.
23. Eeltoodu tõttu tunnistab kolleegium VSE § 461 ja § 50 lõike 3 esimese lause põhiseadusega vastuolus olevaks ja kehtetuks.
Henn JÕKS Priit PIKAMÄE


Ettevõtlusega mitteseotud väljamaksete maksustamine ja deklareerimine vormi TSD lisal 6
12.10.2010 Teisipäev
Ettevõtlusega mitteseotud väljamaksete maksustamine ja deklareerimine vormi TSD lisal 6 Esile tõstetud
Maksu-ja Tolliameti poolt koostatud juhend on abimaterjaliks ettevõtlusega mitteseotud väljamaksete maksustamise ja deklareerimisega seotud küsimuste lahendamiseks (TuMS-i § 52 alusel).
2.1. Ettevõtlusega mitteseotud vara soetamine (TSD lisa 6 rida 18)
2.2. Madala maksumääraga territooriumil asuva juriidilise isiku poolt emiteeritud väärtpaberite soetamine, välja arvatud juhul, kui nimetatud väärtpaberid vastavad investeerimisfondide seaduse § 257 lõike 1 tingimustele (TSD lisa 6 rida 20)
2.3. Osaluse omandamine madala maksumääraga territooriumil asuvas juriidilises isikus (TSD lisa 6 rida 21)
2.4. Viivise või leppetrahvi tasumine, kohtu- või vahekohtuväliselt kahju hüvitamine madala maksumääraga territooriumil asuvale juriidilisele isikule (rida 22)
2.5. Laenu andmine või ettemakse sooritamine madala maksumääraga territooriumil asuvale juriidilisele isikule või muul viisil nõudeõiguse omandamine madala maksumääraga territooriumil asuva juriidilise isiku vastu (TSD lisa 6 rida 23)
3. Residendist krediidiasutuse maksustamine
Tulumaksuseaduse (TuMS-i) § 52 lg 1 ja 2 on kohaldatavad vaid residendist äriühingutele, v.a krediidiasutustele. Äriühinguteks loetakse aktsiaseltsi, osaühingut, täis- ja usaldusühingut, tulundusühistut.
Krediidiasutuste seaduse § 3 kohaselt loetakse krediidiasutuseks äriühing, mille peamiseks ja püsivaks majandustegevuseks on avalikkuselt rahaliste hoiuste ja muude tagasimakstavate vahendite kaasamine ning oma arvel ja nimel laenude andmine või muu finantseerimine. Krediidiasutuse konsolideerimisgruppi kuuluvad isikud või finantseerimisasutused, mis ei ole käsitletavad krediidiasutusena maksustavad siiski TuMS-i § 52 lg 1 ja 2 alusel tehtud väljamakseid.
Krediidiasutuste maksustamist TuMS-i § 52 kohaselt käsitletakse allpool.
Lisaks märgib TuMS-i § 51 lg 3, et TuMS-i §-s 52 kirjeldatud väljamakseid maksustavad ka residendist mittetulundusühing, sihtasutus ja juriidilisest isikust usuline ühendus. Samuti on oluline märkida, et nimetatud paragrahvi alusel maksustatakse vaid väljamakseid, mida ei ole maksustatud TuMS-i § 41 või 48-51 alusel. Seega rakendub ka siin TuMS-i läbiv põhimõte, kus maksuobjekt, mis on juba eespool asetsevate TuMS-i paragrahvide alusel maksustatud ei saa enam kuuluda täiendavalt maksustamisele.
TuMS ei defineeri mõistet „ettevõtlus“, kuid loetleb ammendava loeteluna väljamaksed, mida ei loeta ettevõtlusega seotuks ning mis kuuluvad seetõttu maksustamisele.
TuMS-i § 32 sätestab, et kulu on ettevõtlusega seotud, kui see on tehtud maksustamisele kuuluva ettevõtlustulu saamise eesmärgil või on vajalik või kohane sellise ettevõtluse säilitamiseks või arendamiseks ning kulu seos on ettevõtlusega selgelt põhjendatud, samuti kui see tuleneb töötervishoiu ja tööohutuse seaduse §13 lg-st 1. Kuigi nimetatud paragrahv ning ettevõtluse mõiste on esmajärjekorras suunatud füüsilistele isikutele, lähtutakse sellest siiski ka ettevõtluse mõiste sisustamisel juriidiliste isikute maksustamise kontekstis.
Ettevõtluse mõistest tulenevalt saab ettevõtlusega mitteseotud väljamakse mõiste sisustada väga üldiselt. Vväljamakse ei ole ettevõtlusega seotud, kui see ei vasta ettevõtlustulu saamise eesmärgile, ei ole vajalik ega kohane ettevõtluse arendamiseks ja säilitamiseks ning juhul, kui maksumaksja ei suuda põhjendada kulu seost ettevõtlusega.
Kuna TuMS kasutab ettevõtlusega seotud kulude definitsiooni puhul mõisteid nagu vajalik või kohane, siis see, kas kulu on konkreetse ettevõtja tegevusvaldkonda arvestades vajalik või kohane sõltub maksumaksja tegevusspetsiifikast.
Mitmete käesolevas paragrahvis asuvate punktide kohaselt maksustatakse tehingud madala maksumääraga territooriumil asuvate isikutega, mistõttu selgitatakse järgnevalt madala maksumääraga territooriumil asuva isiku mõistet.
TuMS-i § 10 kohaselt loetakse madala maksumääraga territooriumiks välisriik või välisriigis asuv iseseisva maksujurisdiktsiooniga territoorium, kus ei ole kehtestatud juriidilise isiku teenitud või jaotatud kasumilt võetavat maksu või kus sellise maksu suurus on väiksem kui 1/3 tulumaksust, mida Eesti residendist füüsiline isik peaks maksma niisama suurelt ettevõtlustulult vastavalt käesolevale seadusele, arvestamata 4. peatükis lubatud mahaarvamisi. Kui erinevat liiki juriidiliste isikute teenitud või jaotatud kasumilt võetava maksu suurus on erinev, siis loetakse territoorium madala maksumääraga territooriumiks ainult nende juriidiliste isikute suhtes, kelle puhul maksu suurus vastab käesoleva lõike esimeses lauses toodud madala maksumääraga territooriumi tingimustele.
Madala maksumääraga territooriumil asuvaks ei loeta sellist juriidilist isikut, kelle aastatulust üle 50% moodustab tulu:
Valitsus on koostanud nimekirja territooriumidest, mida ei loeta olenemata eeltoodust madala maksumääraga territooriumideks.
TuMS-i § 52 lg 2 p 1 kohaselt maksustatakse tulumaksuga ettevõtlusega mitteseotud vara soetamine. Kuna ettevõtluse mõiste on eelnevalt käsitletud, käsitletakse järgnevalt vara mõistet.
Vara on defineeritud TuMS-i § 15 lg-s 1, mille kohaselt loetakse varaks ükskõik millist võõrandatavat ja varaliselt hinnatavat eset, sealhulgas kinnis- või vallasasja, väärtpaberit, nimelist aktsiat, osa, täis- või usaldusühingusse tehtud sissemakset, ühistule makstud osamaksu, investeerimisfondi osakut, nõudeõigust, ostueesõigust, hoonestusõigust, kasutusvaldust, isiklikku kasutusõigust, rentniku õigust, tagasiostukohustust, hüpoteeki, kommertspanti, registerpanti või muud piiratud asjaõigust või selle järjekohta või muud varalist õigust.
Toodud loetelu ei ole ammendav ning varana tuleb käsitleda ükskõik millist rahaliselt hinnatavat aktivat. Oluline on, et vara mõiste sisustamisel ei oma tähtsust selle raamatupidamislik kajastamine või omandiõiguse tekkimine.
Ettevõtlusega mitteseotud vara soetamine maksustatakse vara soetusmaksumuses. Soetusmaksumuse mõiste on kirjeldatud TuMS-i §-s 38.
Kuivõrd praktikas tekitab sageli probleeme antud laenude seotuse määratlemine ettevõtlusega (kuivõrd laenu andmisel omandatakse nõudeõigus, mis on käsitletav varana, maksustatakse ettevõtlusega mitteseotud laenu andmist just ettevõtlusega mitteseotud vara soetamisena), käsitletakse nimetatud küsimust järgnevalt detailsemalt.
Selleks et otsustada, kas laenu andmine on ettevõtlusega seotud või mitte, tuleb hinnata ettevõtja majandustegevust tervikuna.
Antud laenudega seoses on Riigikohus oma otsuses nr 3-3-1-22-07 märkinud, et üldjuhul tuleb eeldada, et mistahes investeeringu tegemine (kaasa arvatud laenu andmine) on ettevõtlusega seotud, kui sellelt on eeldatavasti võimalik saada tulu ning laenu andmine vastab sedalaadi tehingu tavapärastele tingimustele. Samuti tuleb arvestada ka laenu andja ja saaja omavahelisi suhteid (seotus osaluse või juhtimise kaudu, varasem või tulevikus kavandatav koostöö jms). Oluline võib olla arvestada ka laenu andja võimalikke alternatiive investeerimisel ning laenu saaja alternatiivseid võimalusi laenu saamisel.
Hindamaks laenu vastavust tavapärastele tingimustele, tuleb eelkõige tähelepanu pöörata laenu tagasimakse tähtajale ja laenusaaja võimele saadud laenu tagasi maksta. Tagasimaksmise tõenäosuse seisukohast on oluline analüüsida laenusaaja olemasolevat ja kavandatavat äritegevust, tema äriplaani või muud majandustegevusega seonduvat informatsiooni.
Tulumaksuga maksustamine TuMS-i § 52 lg 2 p 1 alusel on õigustatud eelkõige siis, kui laenulepingu tingimustest ja laenu kasutamisest nähtub, et laenu ei kavatseta tagasi maksta või see osutub ilmselgelt võimatuks.
Laen võib osutuda laenuandja ettevõtlusega mitteseotud väljamakseks näiteks juhul, kui laenusaaja tegevus raha kasutamisel viitab ilmselgelt tagasimaksmise võimatusele. Ettevõtlusega mitteseotusele võib viidata laenu andmine ebamõistlikult pikaks ajaks, ebamõistlik tagasimakse graafik, tagasimakse tähtaja korduv pikendamine või laenusumma korduv suurendamine. Hinnates laenusaaja suutlikkust laenu tagasi maksta on oluline arvestada ka tagatise olemasoluga.
Laenu andmine on suunatud tulu saamisele eelkõige siis, kui lepitakse kokku ka intressi tasumises. Majandustegevuse seisukohast sõltub kohane intressimäär erinevatest kriteeriumitest, nagu laenu suurus, tagasimakse tähtaeg, tagatise olemasolu ja väärtus, tagasimakseperioodi pikkus jms. Tulumaksuga maksustamisel ei saa lähtuda võlaõigusseaduse (VÕS-i) §-st 94 ega TuMS-i § 48 lg 4 p 6 alusel rahandusministri määrusega kehtestatud intressimäärast.
Kui residendist juriidilise isiku poolt antud laenu intressimäär on madalam sama liiki laenude puhul tavapäraselt kokku lepitavast intressimäärast, ei maksustata üldjuhul mitte laenusummat, vaid kohaldatud intressi ja turutingimustele vastava intressi vahet. Erinevate isikute puhul võib selline intressi vahe maksustamine toimuda vastavalt TuMS-i § 29 lg-le 7, § 48 lg 4 p-le 6 või § 50 lg-le 4.
Erandlikel asjaoludel võib ettevõtlusega seotuks lugeda ka intressita laenu. Seda näiteks juhul, kui laenuandja saab laenutehingust kasu mõnel muul viisil (soodustused, osa ühise äriprojekti kasumist vms).
2.2. Madala maksumääraga territooriumil asuva juriidilise isiku (§ 10) poolt emiteeritud väärtpaberite soetamine, välja arvatud juhul, kui nimetatud väärtpaberid vastavad investeerimisfondide seaduse § 257 lõike 1 tingimustele (TSD lisa 6 rida 20)
TuMS-i § 52 lg 2 p 2 kohaselt maksustatakse madala maksumääraga territooriumil asuva juriidilise isiku poolt emiteeritud väärtpaberite soetamine, välja arvatud juhul, kui nimetatud väärtpaberid vastavad investeerimisfondide seaduse § 257 lõike 1 tingimustele.
Madala maksumääraga territooriumitel asuvate isikute poolt emiteeritud väärtpaberite soetamine maksustatakse sõltumata sellest, kelle käest need soetatakse. Oluline on vaid, et need on emiteeritud madala maksumääraga territooriumil asuva juriidilise isiku poolt.
Madala maksumääraga territooriumil asuva isiku poolt emiteeritud väärtpaberite soetamine ei kuulu maksustamisele juhul, kui nimetatud väärtpaberid vastavad investeerimisfondide seaduse § 257 lg 1 tingimustele.
Investeerimisfondide seaduse § 257 lg-s 1 on toodud järgmised kriteeriumid:
1) väärtpaberitega kaubeldakse Euroopa Majanduspiirkonna lepinguriigi (edaspidi lepinguriigi) reguleeritud turul väärtpaberituru seaduse § 3 mõistes või muul reguleeritud turul, mis on lepinguriigi poolt tunnustatud ja korrapäraselt korraldatav ning mille vahendusel on võimalik avalikkusel omandada või võõrandada väärtpabereid;
2) väärtpaberitega kaubeldakse käesoleva lõike punktis 1 nimetamata riigi reguleeritud turul, kui see riik on nimetatud investeeriva fondi tingimustes või põhikirjas;
3) väärtpaberitega ei kaubelda käesoleva lõike punktis 1 või 2 nimetatud riikide reguleeritud turgudel, kuid emiteerimise tingimuste kohaselt võetakse väärtpaberid nimetatud riigi reguleeritud turul kauplemisele 12 kuu jooksul pärast väärtpaberite emiteerimist.
Euroopa Majanduspiirkond hõlmab 27 Euroopa Liidu liikmesriiki. Nendeks on Prantsusmaa, Itaalia, Saksamaa, Belgia, Luksemburg, Holland, Taani, Iirimaa, Suurbritannia, Kreeka, Hispaania, Portugal, Soome, Rootsi, Austria, Eesti, Läti, Leedu, Poola, Tšehhi, Slovakkia, Sloveenia, Ungari, Malta, Küpros, Rumeenia ja Bulgaaria ning 3 EFTA riiki: Island, Norra ja Liechtenstein.
Väärtpaberituru seaduse § 3 kohaselt on reguleeritud väärtpaberiturg korraldatav või juhitav ning lepinguriigi poolt järelevalvatav organisatsiooniliste, õiguslike ja tehniliste lahenduste mitmepoolne süsteem, mis on moodustatud sinna kauplemiseks võetud väärtpaberitega pideva ja korrapärase kauplemise võimaldamise eesmärgil. Selles viiakse ühetaolistel tingimustel kokku erinevate isikute eri- või üheaegsed väärtpaberite omandamis- ja võõrandamishuvid, mille kokkuviimise tulemuseks on leping.
Tulumaksuga ei kuulu maksustamisele madala maksumääraga territooriumil asuva isiku poolt emiteeritud väärtpaberite soetamine ka juhul, kui nendega veel ei kaubelda reguleeritud turgudel, kuid emiteerimise tingimuste kohaselt võetakse need reguleeritud turul kauplemisele 12 kuu jooksul pärast väärtpaberite emiteerimist.
Madala maksumääraga territooriumil asuva isiku poolt emiteeritud väärtpaberite soetamist maksustatakse väärtpaberite soetusmaksumuses. Soetusmaksumuse mõiste on kirjeldatud TuMS-i §-s 38.
TuMS-i § 52 lg 2 p 3 kohaselt maksustatakse tulumaksuga kõik osaluste omandamised madala maksumääraga territooriumil asuvates isikutes, sõltumata sellest, kelle käest need omandatakse. Osaluse omandamist maksustatakse soetusmaksumuses. Soetusmaksumuse mõiste on kirjeldatud TuMS-i §-s 38.
TuMS-i § 52 lg 2 p 4 alusel maksustatakse madala maksumääraga territooriumil asuvale juriidilisele isikule viivise või leppetrahvi tasumine, kohtu- või vahekohtuväliselt kahju hüvitamine.
VÕS-i § 113 lg 1 kohaselt loetakse viiviseks rahalise kohustuse täitmisega viivitamise korral võlausaldajale tasutavat viivitusintressi.
VÕS-i § 158 lg 1 kohaselt käsitletakse leppetrahvina lepingut rikkunud poole kohustust maksta kahjustatud poolele lepingus määratud rahasumma.
Käesoleva sätte alusel maksustatakse ka kahju (sõltumata kahju liigist) hüvitamine madala maksumääraga territooriumil asuvale isikule juhul, kui selline kahju hüvitatakse kohtu- või vahekohtuväliselt. Kohtu või vahekohtuna peetakse silmas mistahes riigi vastavat kohut.
VÕS-i § 396 kohaselt kohustub üks isik (laenuandja) andma laenulepinguga teisele isikule (laenusaaja) rahasumma või asendatava asja (laenu). Laenusaaja aga kohustub tagasi maksma sama rahasumma või tagastama sama liiki asja samas koguses ja sama kvaliteediga. Laenu andmisel madala maksumääraga territooriumil asuvale isikule maksustatakse tulumaksuga kogu laenu summa.
Ettemaksuna käsitletakse rahalise soorituse täitmist enne kui teine pool on täitnud oma mitterahalise kohustuse. Ettemaksu teostamisel madala maksumääraga territooriumil asuvale isikule maksustatakse tulumaksuga kogu ettemaksu summa.
Kolmandatelt isikutelt madala maksumääraga territooriumil asuva isiku vastu nõudeõiguse omandamisel maksustatakse omandaja poolt nõudeõiguse omandamiseks tehtud väljamaksete summa, mitte nõudeõiguse enda suurus.
Residendist krediidiasutus maksab tulumaksu TuMS-i § 52 alusel järgmistelt väljamaksetelt ja kahjudelt (välja arvatud juhul, kui nendelt väljamaksetelt on kinni peetud tulumaks § 41 alusel või tasutud tulumaks vastavalt §-dele 48-51):
1) TuMS-i § 52 lg 2 p-des 1 ja 2 nimetatud väljamaksetelt;
2) TuMS-i § 52 lg 2 p-s 4 nimetatud väljamaksetelt (välja arvatud juhul, kui väljamakse on tehtud krediidi- või finantseerimisasutusele, mis vastab oma asukohariigi seadustes Eesti krediidi- või finantseerimisasutusega samaväärse asutuse kohta esitatud nõuetele);
(TuMS-i § 52 lg 2 p 1 ja 2 ning lg 2 p 4 on käsitletud eespool.)
Oluline on, et TuMS-i § 52 lg 2 p-s 4 nimetatud residendist krediidiasutuse poolt tehtud väljamaksed (viivise või leppetrahvi tasumine, kohtu- või vahekohtuväliselt kahju hüvitamine madala maksumääraga territooriumil asuvale juriidilisele isikule) ei kuulu maksustamisele juhul, kui väljamakse on tehtud krediidi- või finantseerimisasutusele, mis vastab oma asukohariigi seadustes Eesti krediidi- või finantseerimisasutusega samaväärse asutuse kohta esitatud nõuetele.
Eesti krediidi- ja/või finantseerimisasutusega samaväärse asutuse kohta esitatud nõuded on sätestatud krediidiasutuste seaduses.
Erinevalt tavapärastest äriühingutest maksustab residendist krediidiasutus kahju, mida ta saab madala maksumääraga territooriumil asuva juriidilise isiku vastu omandatud nõudeõiguse (sealhulgas antud laenu ja tehtud ettemakse) võõrandamisest või sissenõudmisest loobumisest. Selle sätte alusel kuulub maksustamisele üksnes selline kahju. Kahjuna käsitletakse nõudeõiguse soetusmaksumuse ja müügihinna vahet. Soetusmaksumuse mõiste on kirjeldatud TuMS-i §-s 38.
Veel selles kategoorias: « Selgitusmaterjal ettevõtlusega mitteseotud kulude ja deklaratsiooni TSD lisa 6 täitmise kohta Juhised vormide INF 11, INF 1 ja tõendi TD täitmiseks »