text:
3-3-1-97-08 Riigikohus 05.03.2009
Põhikooli ja gümnaasiumi lõpueksamite korraldamise ning põhikooli ja gümnaasiumi lõpetamise tingimused ja kord
eksamiotsused
Mitterahuldav eksamitulemus toob kaasa gümnaasiumi lõpetamata jätmise, millega võidakse riivata mitmeid isiku põhiõigusi (nt põhiseaduse §-s 29 sätestatud õigust vabalt valida tegevusala, elukutset ja töökohta ning põhiseaduse §-s 19 sätestatud õigust vabale eneseteostusele). Seega tuleb halduskohtul otsust, mille kohaselt on riigieksam sooritatud mitterahuldavalt, tõhusa õiguskaitse tagamiseks sisuliselt kontrollida, kasutades vajadusel eksperdi abi.
Eksamitulemuse määratlemise puhul on tegemist otsusega, mis tehakse isikule teatavaks mitme erineva dokumendiga. Riigieksami tulemus tehakse isikule teatavaks riigieksamitunnistusega, millele ei märgita hinde kujunemist selgitavaid põhjendusi. Osa eksamihinde kujunemise põhjendustest esitatakse aga märgetena eksamitöö peal. Lisaks mõjutavad kirjandi hinnet mitmed subjektiivset hindamist nõudvad aspektid, mida kirjandi peale ei märgita. Hindamisotsuse terviklikku põhjendust ei pruugi otsuse adressaat seega teada saadagi. Enne kohtusse pöördumist peab isikul olema võimalik tutvuda eksamitööle märgitud eksamihinde kujunemist selgitavate märgetega. Eksamitööga tutvumine võimaldab isikul otsustada, kas eksamihinde määramisel on tema õigusi rikutud või mitte (vt ka Riigikohtu halduskolleegiumi 21. detsembri 2000. a määrus asjas nr 3-3-1-52-00).
Enne kohtusse pöördumist peab isikul olema võimalik tutvuda eksamitööle märgitud eksamihinde kujunemist selgitavate märgetega. Eksamitööga tutvumine võimaldab isikul otsustada, kas eksamihinde määramisel on tema õigusi rikutud või mitte (vt ka Riigikohtu 21.12.2000 määrust asjas nr 3-3-1-52-00). Isik, kes on esitanud vaide riigieksami tulemuse peale, saab eksamitööga tutvuda alles pärast apellatsiooniperioodi lõppu. Seetõttu ei hakka eksamitulemuse vaidlustamiseks halduskohtusse pöördumise tähtaeg kulgema riigieksamitunnistuse väljastamisest ega Apellatsioonikomisjoni otsuse teatavakstegemisest. Vaide esitamisel ei teadnud kaebaja eksamitulemuse kujunemise põhjuseid, vaid sai need teada alles pärast vaideotsuse tegemist, mistõttu HKMS § 9 lg 3 ei kohaldu.
Juhtimisõiguse peatamine on sunnivahend, kuna tegemist on isiku õiguste piiramisega riigivõimu kandja poolt tema ülesannete täitmise raames. Riiklikud sunnivahendid on nii haldusõiguslikud sunnivahendid kui ka karistused. Juhtimisõiguse peatamise aluseks on isiku süü ning seetõttu on tegemist karistusega materiaalses tähenduses (vt Riigikohtu 25.10.2004 otsust nr 3-4-1-10-04).
3-3-1-60-03 Riigikohus 25.02.2004
RelvS
PS § 19
RelvS § 30 lg 2
RelvS § 35 lg 7
RelvS § 35 lg 2
Põhiseaduses ei nimetata õigust soetada või omada relva igaühe põhiõigusena, kuid kuna isiku vaba eneseteostuse viis on ka jahipidamine, on isiku õigus soetada ja omada relva hõlmatud PS § 19 lg-s 1 nimetatud õigusega vabale eneseteostusele. Nimetatud põhiõigust võib seadusega piirata, kuid need piirangud peavad olema demokraatlikus ühiskonnas vajalikud ning kasutatud vahendid proportsionaalsed soovitud eesmärgiga. Relva omamise piirangute legitiimseks eesmärgiks on ennetada ohtu inimese elule ja tervisele.
Proportsionaalsuse nõue tähendab ka seda, et seadusega sätestatud nõudeid oleks põhimõtteliselt võimalik nii õiguslikult kui faktiliselt täita. Kui seadusest tulenevat nõuet ei ole võimalik täita, siis ei saa see olla ka proportsionaalne. Kuna "alalise elukoha järgse riigi" all peetakse RelvS § 30 lg-s 2 silmas välisriiki, siis on Eesti elavatel ning välisriigis alalist elukohta mitteomavatel isikutel võimatu täita nõuet alalise elukoha järgses riigis väljastatud relvaloa esitamiseks. Seetõttu on alalist elukohta välisriigis mitteomavate isikute suhtes selline piirang relva omamiseks ebaproportsionaalne.
RelvS § 30 lg-s 2 sätestatud tööloa omamise nõue on ebaproportsionaalne piirang nende tähtajalise elamisloa alusel Eestis viibivate isikute suhtes, kes mingil põhjusel ei oma tööluba. VMS § 9 lg 1 kohaselt peab tööluba olema välismaalasel Eestis töötamiseks, kuid ei välismaalaste seadus ega ka ükski teine õigusakt ei nõua, et tähtajalise elamisloa alusel Eestis viibiv isik peaks siin töötama. Puudub alus arvata, et tööloa andmisel kontrollitakse, kas isik on usaldusväärne relva omamiseks, s.t. kas isik võiks relva omamise korral olla ohtlik inimese elule või tervisele, riigi julgeolekule või avalikule korrale. Kui pidada tööloa nõude eesmärgiks seda, et relva saaks omada vaid legaalse sissetulekuga välismaalane, siis tuleb arvestada, et legaalse sissetuleku võimalused on märksa avaramad kui vaid töötamisest saadav sissetulek. Pole alust arvata, et legaalse sissetulekuna töötasu saav isik on millegi poolest usaldusväärsem kui mõnest muust allikast legaalset sissetuleku saav isik.

matches:
Riigikohus
§ 9
Riigikohus
§ 19
§ 30
§ 35
§ 35
§ 19
§ 30
§ 30
§ 9


Isikuandmete kaitse seaduse rakendamise seadusega seotud valdkonna eest vastutava ministri määruste muutmine – Riigi Teataja
Isikuandmete kaitse seaduse rakendamise seadusega seotud valdkonna eest vastutava ministri määruste muutmine
RT I, 12.03.2019, 41
Määrus kehtestatakse inimgeeniuuringute seaduse § 18 lõike 2, § 20 lõike 4 ja § 21 lõike 6, kiirgusseaduse § 42 lõike 4, § 43 lõike 5 ja § 44 lõike 3, nakkushaiguste ennetamise ja tõrje seaduse § 14 lõike 3, ravikindlustuse seaduse § 131 lõike 6, § 32 ja § 52 lõike 4, ravimiseaduse § 81 lõike 2, sotsiaalhoolekande seaduse § 9 lõike 6 ja § 141 lõike 2, surma põhjuse tuvastamise seaduse § 32 lõike 5, teadus- ja arendustegevuse korralduse seaduse § 13 lõike 1 punkti 3, tervishoiuteenuste korraldamise seaduse § 42 lõike 3, § 17 lõike 3 punktide 3 ja 4 ning § 592 lõike 2, töövõimetoetuse seaduse § 22 lõike 4, Vabariigi Valitsuse seaduse § 43 lõike 5 ning vereseaduse § 7 lõike 5, § 9 lõike 2, § 11 lõike 2 ja § 12 lõike 5 alusel.
§ 1. Sotsiaalministri 22. juuli 2004. a määruse nr 94 „Euroopa ravikindlustuskaardi ja asendussertifikaadi väljastamise tingimused ja kord“ muutmine
Sotsiaalministri 22. juuli 2004. a määruses nr 94 „Euroopa ravikindlustuskaardi ja asendussertifikaadi väljastamise tingimused ja kord“ tehakse järgmised muudatused:
„Määrus kehtestatakse ravikindlustuse seaduse § 131 lõike 6 alusel.“;
2) paragrahvi 1 lõigetes 1 ja 2 ning § 4 lõikes 2 asendatakse sõnad „ravikindlustuse andmekogusse“ sõnadega „haigekassa andmekogusse“.
§ 2. Sotsiaalministri 17. detsembri 2001. a määruse nr 127 „Geenidoonori kodeeritud koeproovi, DNA kirjelduse ja terviseseisundi kirjelduse säilitamise tingimused“ muutmine
Sotsiaalministri 17. detsembri 2001. a määruses nr 127 „Geenidoonori kodeeritud koeproovi, DNA kirjelduse ja terviseseisundi kirjelduse säilitamise tingimused“ tehakse järgmised muudatused:
1) määruse pealkirjas ja tekstis asendatakse läbivalt sõna „kodeeritud“ sõnaga „pseudonüümitud“;
2) paragrahvi 1 lõike 1 viimane lause jäetakse välja;
§ 3. Sotsiaalministri 17. detsembri 2001. a määruse nr 128 „Geenidoonori koeproovi, DNA kirjelduse, terviseseisundi kirjelduse ja tagasikodeerimist võimaldavate andmete hävitamise kord“ muutmine
Sotsiaalministri 17. detsembri 2001. a määruses nr 128 „Geenidoonori koeproovi, DNA kirjelduse, terviseseisundi kirjelduse ja tagasikodeerimist võimaldavate andmete hävitamise kord“ tehakse järgmised muudatused:
1) määruse pealkirjas ja tekstis asendatakse läbivalt sõna „tagasikodeerimist“ sõnaga „depseudonüümimist“;
2) paragrahvi 7 lõige 1 sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Hävitamisprotokolli kantakse järgmised andmed:
9) muu oluline info seoses hävitamisprotsessiga.“;
§ 4. Sotsiaalministri 17. detsembri 2001. a määruse nr 126 „Geenidoonori koeproovi, DNA kirjelduse ja terviseseisundi kirjelduse väljastamise kord“ muutmine
Sotsiaalministri 17. detsembri 2001 määruses nr 126 „Geenidoonori koeproovi, DNA kirjelduse ja terviseseisundi kirjelduse väljastamise kord“ tehakse järgmised muudatused:
1) määruses asendatakse läbivalt sõna „kodeeritud“ sõnaga „pseudonüümitud“;
2) määruse 3. peatüki pealkirjas ja §-s 7 asendatakse läbivalt sõna „tagasikodeeritud“ sõnaga „depseudonüümitud“;
3) paragrahv 8 sõnastatakse järgmiselt:
„§ 8. Depseudonüümitud DNA kirjelduse ja terviseseisundi kirjelduse väljastamise kord
(3) Vastutav töötleja dokumenteerib depseudonüümitud DNA kirjelduse ja terviseseisundi kirjelduse väljastamise kuupäeva ning isiku, kellele need väljastati.“;
5) määruse lisa tunnistatakse kehtetuks.
§ 5. Sotsiaalministri 29. aprilli 2005. a määruse nr 61 „Immunohematoloogiliste uuringute tegemise tingimused ja kord” muutmine
„(2) Lõikes 1 nimetatud dokumentide täitmisel lähtutakse tervishoiuteenuste korraldamise seaduse § 42 lõike 3 alusel kehtestatud nõuetest.“;
2) paragrahvi 111 tekst sõnastatakse järgmiselt:
„Paragrahvis 7 nimetatud doonorivere kohustuslike uuringute nõudeid säilitatakse vähemalt 15 aastat.“.
§ 6. Sotsiaalministri 29. aprilli 2005. a määruse nr 65 „Isiku doonoriks sobivuse kriteeriumid, hindamise tingimused ja kord ning vere loovutamist välistavate või piiravate haiguste ja muude tegurite loetelu” muutmine
Sotsiaalministri 29. aprilli 2005. a määruse nr 65 „Isiku doonoriks sobivuse kriteeriumid, hindamise tingimused ja kord ning vere loovutamist välistavate või piiravate haiguste ja muude tegurite loetelu” § 13 tekst sõnastatakse järgmiselt:
„Verekeskus peab säilitama doonoritele antavat teavet ning doonori valiku kriteeriumide, sealhulgas §-des 3–9 sätestatud kriteeriumide kohta käivat teavet 15 aastat.“.
§ 7. Sotsiaalkaitseministri 9. veebruari 2016. a määruse nr 10 „Juhtumiplaanis sisalduvate andmete loetelu“ muutmine
Sotsiaalkaitseministri 9. veebruari 2016. a määruses nr 10 „Juhtumiplaanis sisalduvate andmete loetelu“ tehakse järgmised muudatused:
„(31) Lapse juhtumiplaanile lisatakse selgitus, kuidas on last kasvatavat isikut teavitatud ning kuidas on last kasvatav isik kaasatud lapse juhtumi menetlemisse.“;
2) paragrahvi 1 lõige 4 tunnistatakse kehtetuks.
§ 8. Tervise- ja tööministri 18. detsembri 2018. a määruse nr 65 „Kiirabibrigaadi koosseisu ja varustuse nõuded ning tööjuhend“ muutmine
Tervise- ja tööministri 18. detsembri 2018. a määruse nr 65 „Kiirabibrigaadi koosseisu ja varustuse nõuded ning tööjuhend“ § 3 lõike 5 punkt 3 sõnastatakse järgmiselt:
„3) kiirabibrigaadi juhi juhendamisel ja vastutusel tervishoiuteenuste korraldamise seaduse § 43 lõike 1 punkti 2 alusel nimetatud arstiõppe IV kursuse, ämmaemanda II kursuse ja õeõppe II kursuse kohustuslikud ained läbinud üliõpilane, kes on saanud vähemalt 60-tunnise erakorralise meditsiini alase täienduskoolituse Terviseameti kooskõlastatud programmi alusel ja kellel on sellekohane tunnistus.“.
§ 9. Sotsiaalministri 19. jaanuari 2007. a määruse nr 9 „Kindlustatud isikult tasu maksmise kohustuse Eesti Haigekassa poolt ülevõtmise kord ja tervishoiuteenuse osutajatele makstava tasu arvutamise metoodika“ muutmine
Veaparandus - Parandatud ilmne ebatäpsus, välja jäetud tekstiosa „asendatakse sõnad „ravikindlustuse andmekogu““, Riigi Teataja seaduse § 10 lõike 3 alusel.
1) paragrahvi 4 lõikest 3 jäetakse välja sõna „ravikindlustuse“;
2) määruses asendatakse läbivalt sõnad „ravikindlustuse andmekogu“ sõnadega „haigekassa andmekogu“.
§ 10. Tervise- ja tööministri 19. detsembri 2018. a määruse nr 71 „Meditsiinikiirituse protseduuride kiirgusohutusnõuded, meditsiinikiirituse protseduuride kliinilise auditi nõuded ning diagnostilised referentsväärtused ja nende määramise nõuded“ muutmine
Tervise- ja tööministri 19. detsembri 2018. a määruses nr 71 „Meditsiinikiirituse protseduuride kiirgusohutusnõuded, meditsiinikiirituse protseduuride kliinilise auditi nõuded ning diagnostilised referentsväärtused ja nende määramise nõuded“ tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvis 6 asendatakse tekstiosa „lõike 2“ tekstiosaga „lõike 3“;
2) paragrahvis 11 lõikes 1 asendatakse tekstiosa „lõikes 2“ tekstiosaga „lõikes 3“.
§ 11. Tervise- ja tööministri 22. oktoobri 2015. a määruse nr 48 „Nakkustekitajate suhtes doonorivere ja verekomponentide uurimise kord“ muutmine
Tervise- ja tööministri 22. oktoobri 2015. a määruses nr 48 „Nakkustekitajate suhtes doonorivere ja verekomponentide uurimise kord“ tehakse järgmised muudatused:
„(2) Kõik laboris teostatud uuringuprotseduurid ja nende käigus saadud uuringutulemused tuleb dokumenteerida.“;
3) määrust täiendatakse §-ga 41 järgmises sõnastuses:
„§ 41. Säilitusproovi säilitamine
Säilitusproovi tuleb säilitada madalamal temperatuuril kui −40 °C.“.
§ 12. Tervise- ja tööministri 14. detsembri 2017. a määruse nr 52 „Retseptikeskuse asutamine ja retseptikeskuse pidamise põhimäärus“ muutmine
Tervise- ja tööministri 14. detsembri 2017. a määruses nr 52 „Retseptikeskuse asutamine ja retseptikeskuse pidamise põhimäärus“ tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 5 lõikes 3 asendatakse sõnad „Ravikindlustuse andmekogust“ sõnadega „Haigekassa andmekogust“;
„§ 71. Andmete logimine
Vastutav töötleja tagab infotehnoloogiliste vahenditega andmekogus tehtud logid kande vaatamise, lisamise, muutmise ja kustutamise kohta.“;
„(1) Retseptikeskuses säilitatakse andmeid seitse aastat nende andmekogusse kandmise hetkest arvates.
(2) Retseptikeskuses säilitatakse logiandmeid kolm aastat töötlemistoimingu tegemisest arvates.“;
4) paragrahvi 10 lõiget 2 täiendatakse pärast sõna „isikuandmetele“ sõnadega „ning tal on õigus keelata nende andmete edastamine välisriiki tervise infosüsteemi kaudu“;
§ 13. Sotsiaalkaitseministri 27. detsembri 2017. a määruse nr 72 „Sotsiaalteenuste ja -toetuste andmeregistri põhimäärus“ muutmine
Sotsiaalkaitseministri 27. detsembri 2017. a määruses nr 72 „Sotsiaalteenuste ja -toetuste andmeregistri põhimäärus“ tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 3 lõiked 1 ja 2 sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Registrisse kantavaid andmeid töödeldakse elektroonselt.
(2) Registri alusandmed võivad olla elektroonsed või paberil. Paberil alusdokumentide andmed kantakse registrisse elektroonselt.“;
2) paragrahvi 5 lõikes 1 asendatakse sõna „Sotsiaalministeerium“ sõnaga „Sotsiaalkindlustusamet“;
3) paragrahvi 5 lõike 2 punkt 4 tunnistatakse kehtetuks;
„Vastutav töötleja:
10) teeb järelevalvet registri pidamise üle ning täidab muid vastutava töötleja õigusaktidest tulenevaid ülesandeid.“;
5) paragrahvi 7 tekst sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Tervise ja Heaolu Infosüsteemide Keskus volitatud töötlejana:
7) teeb registri vastutavale töötlejale ettepanekuid registri arendamiseks.“;
6) paragrahvi 8 lõige 7 sõnastatakse järgmiselt:
„(7) Registrisse kantakse järgmised andmed andmete töötleja kohta:
4) kohaliku omavalitsuse üksuse, sotsiaalteenuse osutaja ja Sotsiaalkindlustusameti arveldusdokumentide andmed.“;
7) paragrahvi 11 punkt 4 sõnastatakse järgmiselt:
„4) Sotsiaalkindlustusamet, kohaliku omavalitsuse üksus ja sotsiaalteenuse osutaja;“;
8) paragrahvi 12 lõike 2 punkt 1 sõnastatakse järgmiselt:
„1) isiku pöördumine, avaldus või taotlus abi saamiseks;“;
9) paragrahvi 13 punktis 5 asendatakse sõnad „ravikindlustuse andmekogust“ sõnadega „haigekassa andmekogust“;
10) paragrahvi 13 punktis 9 asendatakse tekstiosa „riiklikust kinnipeetavate, karistusjärgselt kinnipeetavate, arestialuste ja vahistatute registrist“ tekstiosaga „kinnipeetavate, vahistatute, arestialuste ja kriminaalhooldusaluste andmekogust“;
11) paragrahvi 14 tekst sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Sotsiaalkindlustusamet ja kohaliku omavalitsuse üksus kannavad registrisse isiku esitatud andmed ning muud põhimääruses nimetatud andmed, mida ei kanna registrisse Tervise ja Heaolu Infosüsteemide Keskus ja sotsiaalteenuse osutaja või mida ei kanta registrisse automaatselt riigi infosüsteemide andmevahetuskihi kaudu muudest andmekogudest.
(6) Tervise ja Heaolu Infosüsteemide Keskus kannab registri volitatud töötleja ülesannete täitmise raames registrisse § 8 lõike 7 punktis 1 nimetatud asutuse üldandmed ja vajaduse korral registri kasutajate andmed ning § 8 lõike 7 punktis 2 nimetatud riiklikult kehtestatud toetuste arvestusaluste andmed.“;
12) paragrahvi 15 tekst sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Sotsiaalkindlustusamet, Tervise ja Heaolu Infosüsteemide Keskus, kohaliku omavalitsuse üksus ja sotsiaalteenuse osutaja kannavad § 8 lõike 7 punktis 2 nimetatud toetuste arvestusaluste andmed registrisse hiljemalt vastava arvestusaluse aluseks oleva õigusakti jõustumise päevale eelneval päeval.
(3) Sotsiaalteenuse osutaja kannab andmed teenuse osutamise kohta registrisse hiljemalt teenuse osutamise kuule järgneva kuu kümnendaks kuupäevaks.“;
13) paragrahvi 17 lõige 2 sõnastatakse järgmiselt:
„(2) Andmete töötlejatel on juurdepääs nende isikute isikuandmetele, kes on konkreetse töötleja poole pöördunud, kellele on abi osutatud või kes on teenust saama suunatud.“;
14) paragrahv 19 sõnastatakse järgmiselt:
„§ 19. Registri logide ja alusandmete säilitamine
(4) Registrisse kantud alusandmeid säilitatakse kümme aastat.“;
15) määruse 7. peatükk sõnastatakse järgmiselt:
Järelevalve registri pidamise üle, registri pidamise finantseerimine ja lõpetamine
(2) Registri pidamise lõpetamisel otsustatakse registriandmete üleandmine teise andmekogusse või riiklikku arhiivi või andmete hävitamine ning üleandmise või hävitamise tähtaeg.“;
16) määruse 8. peatükk tunnistatakse kehtetuks;
17) määruse lisa asendatakse käesoleva määruse lisaga 2.
§ 14. Tervise- ja tööministri 6. juuli 2018. a määruse nr 36 „Surma põhjuste registri põhimäärus“ muutmine
Tervise- ja tööministri 6. juuli 2018. a määruse nr 36 „Surma põhjuste registri põhimäärus“ tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 2 lõike 2 punkt 2 tunnistatakse kehtetuks;
2) paragrahvi 3 lõike 2 punkt 4 sõnastatakse järgmiselt:
„4) vastutab isikuandmete töötlemise nõuete täitmise eest ja menetleb isikute avaldusi ning teeb otsuse registriandmete väljastamiseks;“;
3) paragrahv 6 lõike 4 punkt 1 sõnastatakse järgmiselt:
„1) surnu mass - lapse (loote) sünnimass kuni ühe kuu vanuses surnutel/ sünnimassi andmete puudumisel mass surma põhjuse tuvastamisel lahangul;“;
4) paragrahv 11 tekst sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Juurdepääs registri andmetele võimaldatakse järelevalvet teostavale isikule.
(4) Registri volitatud töötleja peab arvestust andmetöötlustoimingute üle, et tuvastada kellele, mis eesmärgil, millal, millisel viisil ja milliseid isikuandmeid on registrist väljastatud.“.
§ 15. Sotsiaalministri 23. aprilli 2003. a määruse nr 73 „Tervise Arengu Instituudi põhimäärus“ muutmine
Sotsiaalministri 23. aprilli 2003. a määruse nr 73 „Tervise Arengu Instituudi põhimäärus“ § 4 punkt 91 sõnastatakse järgmiselt:
„91) tervisestatistika tegemine, sealhulgas tervishoiuteenuse osutajatelt tervishoiustatistika ja tervishoiualase majandustegevuse aruannete kogumine, asjakohaste juhendmaterjalide väljatöötamine, andmete töötlemine, analüüs, avaldamine ja säilitamine, vajaduse korral andmeesitajate ja tarbijate koolitamine ning osalemine valdkonna arendustegevuses ja rahvusvahelises koostöös. Tervisestatistilised andmed avaldatakse avaldamiskalendri kohaselt asutuse veebilehel. Tervisestatistika avaldamiskalender järgmise kalendriaasta kohta avaldatakse hiljemalt kolm kuud enne järgmise kalendriaasta algust. Avaldamiskalendri koostamisel arvestatakse avaldatava teabe kasutajate vajadustega ning see edastatakse arvamuse avaldamiseks Sotsiaalministeeriumile;“.
§ 16. Sotsiaalministri 17. septembri 2008. a määruse nr 53 „Tervise infosüsteemi edastatavate dokumentide andmekoosseisud ning nende säilitamise tingimused ja kord“ muutmine
Sotsiaalministri 17. septembri 2008. a määruses nr 53 „Tervise infosüsteemi edastatavate dokumentide andmekoosseisud ning nende säilitamise tingimused ja kord“ tehakse järgmised muudatused:
„Tervise infosüsteemi edastatavate dokumentide andmekoosseisud ning nende esitamise tingimused ja kord“;
„Määrus kehtestatakse tervishoiuteenuste korraldamise seaduse § 592 lõike 2 alusel.“;
„Määrusega kehtestatakse tervise infosüsteemi edastatavate dokumentide andmekoosseisud ning nende esitamise tingimused ja kord.“;
4) paragrahvi 2 lõike 2 punkt 3 sõnastatakse järgmiselt:
„3) uuringu, protseduuri ja analüüsi saatekiri;“;
5) paragrahvi 2 lõike 2 punkt 19 sõnastatakse järgmiselt:
„19) ambulatoorse teenuse, sealhulgas e-konsultatsiooni saatekiri;“;
6) paragrahvi 2 lõiget 2 täiendatakse punktidega 23 ja 24 järgmises sõnastuses:
„23) iseseisva statsionaarse õendusabi ja koduõenduse saatekiri;
24) statsionaarse teenuse ja päevaravi (edaspidi haiglaravi) saatekiri.“;
„(3) Uuringu, protseduuri ja analüüsi saatekirja andmekoosseis on toodud määruse lisas 3.“;
8) paragrahvi 3 lõige 19 sõnastatakse järgmiselt:
„(19) Ambulatoorse teenuse, sealhulgas e-konsultatsiooni saatekirja andmekoosseis on toodud määruse lisas 19.“;
9) paragrahvi 3 täiendatakse lõigetega 23 ja 24 järgmises sõnastuses:
„(23) Iseseisva statsionaarse õendusabi ja koduõenduse saatekirja andmekoosseis on toodud määruse lisas 23.
(24) Haiglaravi saatekirja andmekoosseis on toodud määruse lisas 24.“;
11) paragrahvi 5 täiendatakse lõikega 7 järgmises sõnastuses:
„(7) Paragrahvi 2 lõike 2 punktides 23 ja 24 nimetatud iseseisva statsionaarse õendusabi ja koduõenduse saatekirja ning haiglaravi saatekirja esitavad tervishoiuteenuse osutajad tervise infosüsteemi hiljemalt 1. jaanuarist 2021. a.“;
12) määruse lisa 3 asendatakse käesoleva määruse lisaga 3;
13) määruse lisa 4 asendatakse käesoleva määruse lisaga 4;
14) määruse lisa 15 asendatakse käesoleva määruse lisaga 5;
15) määruse lisa 19 asendatakse käesoleva määruse lisaga 6;
16) määruse lisa 21 asendatakse käesoleva määruse lisaga 7;
17) määruse lisa 22 asendatakse käesoleva määruse lisaga 8;
18) määrust täiendatakse lisadega 23 ja 24, mis on vastavalt käesoleva määruse lisad 9 ja 10.
§ 17. Sotsiaalministri 18. septembri 2008. a määruse nr 56 „Tervishoiuteenuse osutamise dokumenteerimise ning nende dokumentide säilitamise tingimused ja kord“ muutmine
Sotsiaalministri 18. septembri 2008. a määruses nr 56 „Tervishoiuteenuse osutamise dokumenteerimise ning nende dokumentide säilitamise tingimused ja kord“ tehakse järgmised muudatused:
„Tervishoiuteenuse osutamise dokumenteerimise tingimused ja kord“;
„Määrus kehtestatakse tervishoiuteenuste korraldamise seaduse § 42 lõigete 3 ja 6 alusel.“;
3) määrust täiendatakse §-ga 31 järgmises sõnastuses:
„§ 31. Logiandmed ja säilitamine
(2) Tervishoiuteenuse osutaja infosüsteemi logisid säilitatakse viis aastat.“;
4) paragrahvid 6, 23, 27, 321 ja 35, § 47 lõige 3, § 65 lõige 3, § 74 lõiked 1 ja 3 ning §-d 82, 87, 883, 886, 889, 90, 93, 96, 102, 105 ja 1063 tunnistatakse kehtetuks;
5) paragrahvi 30 lõiget 2 täiendatakse punktiga 7 järgmises sõnastuses:
„7) teadaolevad nakkushaiguste esinemise ja haigustega seotud ohutegurid.“;
6) paragrahvi 30 lõiget 3 täiendatakse punktiga 5 järgmises sõnastuses:
„5) patsiendi terviseseisundi ülevaade.“;
7) paragrahvi 32 lõike 2 punkt 2 sõnastatakse järgmiselt:
„2) labori- ja patomorfoloogilise uuringu proovimaterjali andmed, sealhulgas proovimaterjali võtmise aeg, proovimaterjali tüüp, proovinõu või uuringu identifikaator, proovimaterjali adekvaatsuse hinnang ja proovimaterjali tagasilükkamise põhjus;“;
8) paragrahvi 32 lõiget 2 täiendatakse punktiga 5 järgmises sõnastuses:
„5) laboriuuringu puhul uuringu kinnitamise või tühistamise märge ja märke selgitused.“;
9) paragrahvi 10613 tekst sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Tervisetõendi koostamise aluseks on tervisedeklaratsioon, milles esitatud andmete põhjal hindab tervishoiuteenuse osutaja isiku terviseseisundit.
(3) Töötajate tervisekontrolli raames täidetav töötaja tervisedeklaratsioon koostatakse töötervishoiu ja tööohutuse seaduse § 131 lõike 8 alusel kehtestatud andmekoosseisus.“;
10) paragrahvi 10617 lõige 3 sõnastatakse järgmiselt:
„(3) Saatekiri, millel puudub kehtivusaeg, ei ole kasutatav ühe aasta möödudes selle kinnitamisest.“.
§ 18. Tervise- ja tööministri 20. mai 2016. a määruse nr 40 „Töövõime hindamise ja töövõimetoetuse andmekogu asutamise ja pidamise põhimäärus“ muutmine
Tervise- ja tööministri 20. mai 2016. a määruses nr 40 „Töövõime hindamise ja töövõimetoetuse andmekogu asutamise ja pidamise põhimäärus“ tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 15 lõikes 6 asendatakse sõnad „Ravikindlustuse andmekogust“ sõnadega „Haigekassa andmekogust“;
2) paragrahvi 20 lõikes 4 asendatakse sõna „anonüümitakse“ sõnaga „pseudonüümitakse“;
3) paragrahvi 20 täiendatakse lõikega 41 järgmises sõnastuses:
„(41) Andmekogusse kantud pseudonüümitud andmeid säilitatakse 65 aastat, mille möödumisel andmed anonüümitakse üks kord aastas säilitustähtaja möödumise kalendriaasta lõpus.“.
§ 19. Sotsiaalministri 26. septembri 2002. a määruse nr 114 „Töövõimetuslehe andmekoosseis ja pabervorm ning töövõimetuslehe registreerimise, väljakirjutamise ja haigekassale edastamise tingimused ja kord“ muutmine
Sotsiaalministri 26. septembri 2002. a määruse nr 114 „Töövõimetuslehe andmekoosseis ja pabervorm ning töövõimetuslehe registreerimise, väljakirjutamise ja haigekassale edastamise tingimused ja kord“ § 2 lõike 3 esimeses lauses ja § 10 lõikes 1 asendatakse sõnad „ravikindlustuse andmekogusse“ sõnadega „haigekassa andmekogusse“.
§ 20. Sotsiaalministri 28. oktoobri 2005. a määruse nr 110 „Verevalvsuse ning verekomponentide tagasikutsumise tingimused ja kord” muutmine
Sotsiaalministri 28. oktoobri 2005. a määruse nr 110 „Verevalvsuse ning verekomponentide tagasikutsumise tingimused ja kord” § 4 tunnistatakse kehtetuks.
§ 21. Sotsiaalministri 29. aprilli 2005. a määruse nr 62 „Vereülekande tingimused ja kord” muutmine
Sotsiaalministri 29. aprilli 2005. a määruse nr 62 „Vereülekande tingimused ja kord” § 1 lõige 2 sõnastatakse järgmiselt:
„(2) Lõikes 1 nimetatud dokumentide täitmisel lähtutakse tervishoiuteenuste korraldamise seaduse § 42 lõike 3 alusel kehtestatud nõuetest.“.
Lisa 1 Retseptikeskusesse esitatavate andmete koosseis
Lisa 2 Sotsiaalteenuste ja -toetuste andmeregistrisse kantavate andmete loetelu
Lisa 4 Saatekirja vastuse andmekooseis
Lisa 5 Kiirabikaardi andmekoosseis
Lisa 6 Ambulatoorse teenuse, sealhulgas e-konsultatsiooni saatekirja andmekoosseis
Lisa 7 Surma põhjuse teatise andmekoosseis
Lisa 8 Perinataalsurma põhjuse teatise andmekoosseis
Lisa 9 Iseseisva statsionaarse õendusabi ja koduõenduse saatekirja andmekoosseis
Lisa 10 Haiglaravi saatekirja andmekoosseis


text:
3-4-1-8-12 Riigikohus 28.03.2012
Riigikogu otsuse tühistamise taotluse võib PSJKS § 16 alusel esitada isik, kes leiab, et Riigikogu otsusega on rikutud tema õigusi. Kui vaidlustatud Riigikogu otsus ega sellega heaks kiidetud dokument ei reguleeri kuidagi isiku õigusi ega kohustusi, ei saa see ka tema õigusi rikkuda. (p 3)
3-4-1-5-11 Riigikohus 19.05.2011
Isik saab pöörduda oma põhiõiguste kaitseks otse Riigikohtu poole üksnes juhul, kui tal ei ole ühtegi muud tõhusat võimalust kasutada PS §-ga 15 tagatud õigust saada kohtulikku kaitset. (p 8) Käesolevas asjas on esitatud sisuliselt kaebus maakohtu ja ringkonnakohtu otsuse ning Riigikohtu menetlusse võtmata jätmise määruse peale. Riigikohtu järjekindla praktika kohaselt ei anna asjaolu, et menetlusosaline ei nõustu tema suhtes tehtud ja jõustunud kohtulahendiga, iseenesest alust väita, et tema põhiõigusi on rikutud ja et sellise rikkumise kõrvaldamiseks puudub tõhus viis kohtulikule kaitsele. (p 9)
Põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seaduse järgi on võimalus esitada individuaalkaebus otse Riigikohtule piiratud. (p 3) Riigikohus saab menetleda isiku taotlust üksnes juhul, kui isikul puudub muu tõhus viis talle PS §-ga 15 tagatud kohtuliku kaitse õiguse kasutamiseks. (p 4)
Pankrotiseadus § 190 ei reguleeri kompromissi tühistamise kohtulikku menetlust. Viimasele tuleb kohaldada tsiviilkohtumenetluse seadustiku (TsMS) asjakohaseid sätteid. Kompromissi tühistamise menetlusele kohaldada hagita menetluse sätteid, milles on menetlusosalised avaldaja ja muud asjast puudutatud isikud (TsMS § 198 lg 1 p 2). Kompromissi tühistamise menetluses pankrotiasjades on asjast puudutatud isik ka pankrotivõlgnik. TsMS § 199 lg 1 p-st 4 saab järeldada, et kompromissi tühistamise menetluses pankrotiasjades on menetlusosalisel õigus anda kohtule seletusi ja esitada põhjendusi kõigi asja arutamisel tekkinud küsimuste kohta. Lisaks on menetlusosalisel võimalik oma seisukohta avaldada, esitades määruskaebuse kompromissi tühistamise määruse peale. Pankrotiseaduse § 5 lg 1 kohaselt võib pankrotimenetluses tehtud kohtumääruse peale esitada määruskaebuse, kui kohtumäärus takistab edasist menetlust. Kuna kompromissi tühistamise määrus takistab kompromissi edasist täitmist, on menetlusosalisel võimalik selle määruse peale esitada määruskaebus. Seega on menetlusosalisele kompromissi tühistamise menetluses pankrotiasjades seadusega tagatud võimalus esitada oma seisukohti. (p-d 5 ja 6)

matches:
Riigikohus
§ 16
Riigikohus
Riigikohus
§ 190
§ 198
§ 199
§ 5


text:
põhiõiguste arenguklausel
3-4-1-34-14 Riigikohus 06.01.2015
PS §-s 10 sätestatud põhiõiguste arenguklauslist ei tulene kohaliku omavalitsuse põhiseaduslikku tagatist õigusselguse põhimõtte osas. PS § 14 järgi on õiguste ja vabaduste tagamine omavalitsusüksuste kui avaliku võimu teostajate kohustus põhiõiguste adressaatide suhtes. Seetõttu ei ole omavalitsusüksustel võimalik tugineda õigusselguse põhimõttele PS §-s 10 sätestatud põhiõiguste arenguklausli alusel. See säte paikneb põhiseaduse II peatükis "Põhiõigused, vabadused ja kohustused". Põhiseaduse II peatükk käsitleb eelkõige suhteid isikute ning avaliku võimu teostajate vahel. (p 33)
JäätS § 66 lg 1.1 alusel korraldatud jäätmevedu riivab ka PS §-s 31 sätestatud ettevõtlusvabadust, sest selle kaitsealasse kuulub ettevõtlusega seotud tegevusena jäätmevedajate õigus astuda õigussuhtesse jäätmetekitajatega. Ettevõtlusvabadust riivab iga abinõu, mis takistab või kahjustab mõnd ettevõtlusega seotud tegevust. Ettevõtlusvabaduse piiramiseks piisab igast mõistlikust põhjusest. See põhjus peab aga johtuma avalikust huvist või teiste isikute õiguste ja vabaduste kaitse vajadusest, olema kaalukas ja enesestmõistetavalt õiguspärane. Samad nõuded kohalduvad ka lepinguvabaduse piirangutele. (p 42)
Lepingu- ja ettevõtlusvabadusega kaitstakse muu hulgas tarbijat. Mida intensiivsem on lepingu- ja ettevõtlusvabadusse sekkumine, seda mõjuvamad peavad olema sekkumist õigustavad põhjused. (p 43)
Kuna JäätS § 66 lg 1.1 seab korraldatud jäätmeveole täiendavaid ettevõtlus- ja lepinguvabaduse piiranguid võrreldes § 66 lg-s 1 sätestatud korraldatud jäätmeveo mudeliga, tuleb seadusandjal seda hoolikamalt kaaluda sellise sekkumise põhjendatust. Selliste piirangute üle otsustamine on seadusereservatsioonist tulenevalt Riigikogu ülesanne. Seadusereservatsiooni nõue tuleneb õigusriigi ja demokraatia põhimõtetest ning tähendab, et põhiõigusi puudutavates küsimustes peab kõik põhiõiguste realiseerimise seisukohalt olulised otsused langetama seadusandja. Eriti oluline on selle nõude täitmine, kui täitevvõimu tegevus kohustab isikuid või piirab nende õigusi. Riigikogul on seega ulatuslik diskretsioon, otsustamaks ettevõtlus- ja lepinguvabaduse piirangute üle. (p 44)
JäätS § 66 lg 1.1 alusel korraldatud jäätmeveo puhul ei ole jäätmevedajate klientideks ja neile tasu maksjateks mitte jäätmetekitajad, vaid kohaliku omavalitsuse üksus või selle volitatud MTÜ, kes omakorda arveldab jäätmetekitajatega ja peab nende üle arvestust. Kuna JäätS § 66 lg 1.1 alusel kohustab omavalitsusüksus jäätmetekitajaid astuma endaga või omavalitsusüksuse volitatud MTÜ-ga õigussuhtesse, riivab see lepinguvabadust, mis on osaks PS § 19 lg-st 1 tulenevast privaatautonoomia põhimõttest. JäätS § 66 lg 1.1 alusel korraldatud jäätmevedu põhjustab lepinguvabaduse intensiivse riive, sest omavalitsusüksuse või selle volitatud MTÜ määratud jäätmekäitluse teenustasu hind ei pruugi olla tarbija jaoks madalam teenustasust, mis kujuneb riigihanke käigus jäätmevedajate konkurentsi tingimustes. (p 41)
Taotlused on lubatavad osas, milles omavalitsusüksused väidavad JäätS muutmise seaduse vastuolu õigusselguse põhimõttega. Õigusselgus on osa õigusriigi põhimõttest. Õigusriigi põhimõte on põhiseaduse preambuli kohaselt üks Eesti riigikorralduse aluspõhimõtteid. Sellest tuleneb, et õigusaktid peavad olema piisavalt selged ja arusaadavad, et omavalitsusüksusel oleks mõistlik võimalus riigi tegevust ette näha ja kohandada oma tegevust sellele vastavalt. Seadusandja peab seega õigusselguse põhimõttega arvestama ka kohaliku omavalitsuse üksuste ja riigi vaheliste suhete reguleerimisel. (p 33)
Ka jäätmeveo korraldamisel kui kohaliku omavalitsuse kohustusliku ülesande täitmisel kehtib PS § 3 lg-st 1 tulenev seaduslikkuse nõue, mis tähendab, et isikute põhiõigusi saab kohalik omavalitsus piirata üksnes seadusest tuleneva volitusnormi alusel. (p 40)
Riigi ülesanne on kehtestada kogu riigi territooriumil ühtne õiguslik raamistik, mille alusel saavad erinevad kohaliku omavalitsuse üksused jäätmehooldust korraldada avalikust huvist lähtuvalt. Jäätmekäitluse kui avaliku teenuse osas avaldub avalik huvi muu hulgas Eesti puhtuse ja korrashoiu tagamises ning isikute tervise või looduskeskkonna kaitsmises. Õigusliku raamistiku kehtestamisel tuleb riigil kaaluda seega erinevate eesmärkide ja kohustuste vahel. (p 45) Riigi tasandil peab olema tagatud piisav paindlikkus õigusliku raamistiku muutmiseks, et see vastaks riigi igakülgseks arenguks vajalikele tingimustele. (p 46)
Riiklike jäätmekorralduse aluste reguleerimine on riigielu küsimus ja kuulub seega riigi pädevusse nagu ka näiteks tervishoiu- ja alkoholipoliitika või valimissüsteemi alustest lähtuva kohaliku omavalitsuse volikogu valimiskorra reguleerimine. Seetõttu reguleerib ka JäätS muutmise seaduse § 1 p 1 ülekaalukalt riigielu küsimusi, sätestades JäätS § 66 lg 1.1 kehtetuks tunnistamisega ettevõtlus- ja lepinguvabaduse kasutamise tingimused ja korra. (p 47)
PS §-s 65 on sätestatud Riigikogu pädevus otsustada erinevaid riigielu küsimusi, milleks on ka põhiõiguste riive aluseks oleva volitusnormi kehtestamine PS § 3 lg-st 1 tulenevast seaduslikkuse põhimõttest lähtuvalt. Nimetatud pädevus ei kuulu kohalikule omavalitsusele ega ole seetõttu kohaliku elu küsimus. Sellest tulenevalt ei riiva kohaliku omavalitsuse enesekorraldusõigust see, kui seadusandja võtab kohalikult omavalitsuselt õiguse piirata põhiõiguste kandjate põhiõigusi või -vabadusi, sh ettevõtlus- ja lepinguvabadust. (p 48)
Seadusandja on JäätS § 66 lg-ga 1.1 koostoimes lg-ga 4 delegeerinud avalik-õigusliku rahalise kohustuse kehtestamise õiguse omavalitsusüksustele. Selline delegeerimine on kooskõlas põhiseadusega juhul, kui kõik avalik-õigusliku rahalise kohustuse elemendid on PS §-st 113 tulenevalt kindlaks määratud seaduses – üksikute elementide osas ei ole lubatud otsustusõiguse delegeerimine täitevvõimule. (p 37)
Avalik-õiguslik rahaline kohustus omavalitsusüksuse või selle volitatud MTÜ jäätmekäitluse teenustasude kujul peab olema kehtestatud seadusega. (p 38)
JäätS § 66 lg-d 5 ja 6 näevad ette omavalitsusüksusele ulatusliku kaalutlusruumi jäätmekäitluse teenustasu kehtestamisel, sätestamata selle ülemmäära ega selle arvestamise aluseid muu hulgas osas, mis ulatuses võib omavalitsusüksuste teenuse osutamisega seotud kulusid ja JäätS § 66 lg 1.1 alusel volitatud MTÜ-de tegevuskulusid korraldatud jäätmeveo puhul tarbijalt küsitavasse teenustasusse lisada. Seega ei ole lepingu sõlmimise kohustuslikkust JäätS § 66 lg 1.1 alusel jäätmetekitaja ja omavalitsusüksuse või selle volitatud MTÜ vahel piisavalt tasakaalustatud nõuetega jäätmeseaduses, mis tagaksid jäätmetekitaja kaitse omavalitsusüksuse või selle volitatud MTÜ kehtestatud jäätmekäitluse teenustasude selguse kaudu. (p 43)
JäätS § 66 lg 1.1 teise lause kohaselt on omavalitsusüksusel või selle volitatud MTÜ-l õigus ja kohustus pidada jäätmetekitajate üle arvestust ning nendega arveldada. JäätS § 66 lg 1.1 alusel nõutakse tarbijalt tasu avalik-õiguslikus suhtes, milles üheks pooleks on avaliku võimu kandjana omavalitsusüksus või avalikke ülesandeid täitev eraõiguslik isik, kellele on seaduse alusel üle antud avaliku võimu volitused. Tegemist on avalik-õigusliku rahalise kohustusega. PS § 157 lg 2 järgi on omavalitsusüksusel seaduse alusel õigus kehtestada avalik-õiguslikke rahalisi kohustusi. (p-d 36-37)
Omavalitsusüksuste PS § 154 lg-s 1 sätestatud õigus iseseisvalt otsustada ja korraldada kõiki kohaliku elu küsimusi on omavalitsusüksuste olulisim põhiseaduslik tagatis. (p 32) Vt ka Riigikohtu üldkogu 16. märtsi 2010. a otsus asjas nr 3-4-1-8-09, p 53.
Jäätmehooldus on kohaliku omavalitsuse ülesanne KOKS § 6 lg 1 tähenduses. Korraldatud jäätmevedu on üks osa jäätmehooldusest. JäätS § 66 lg 1 ja lg 1.1 puudutavad kohaliku elu küsimusi, sest nimetatud sätete alusel saavad omavalitsusüksused otsustada, kuidas nad täidavad KOKS § 6 lg-s 1 sätestatud omavalitsusüksuse ülesannet korraldada jäätmehooldust. (p 40)
Põhiseaduslikkuse kontrolli eeltingimuseks on see, et kui omavalitsusüksus vaidlustab õigustloova akti või selle sätte põhiseaduspärasust, peab ta ühtlasi ära näitama, et vaidlustatud sätteis reguleeritud valdkonna reguleerimine oli tema õigus ja ülesanne. Erinevalt jäätmekava vastuvõtmisest ja jäätmehoolduseeskirja kehtestamisest, nagu muudestki jäätmekäitluse üksikasjadesse puutuvatest regulatsioonidest, on ettevõtlus- ja lepinguvabaduse kasutamisele riiklike piirangute kehtestamine või kehtetuks tunnistamine seadusandja pädevuses ega kuulu kohaliku omavalitsuse enesekorraldusõiguse kaitsealasse. JäätS muutmise seaduse § 1 p 1 ei ole vastuolus omavalitsusüksuse enesekorraldusõigusega, sest vaidlustatud sätte puhul ei ole osutatud põhiseadusliku tagatise riive võimalik. (p 48)
Omavalitsusüksuste volikogude taotluste rahuldamata jätmine ei välista JäätS § 66 lg 1.1 kehtetuks tunnistamisest puudutatud MTÜ-del kui eraõiguslikel juriidilistel isikutel tugineda JäätS muutmise seaduse võimalikule põhiseadusvastasusele üldkohtutes konkreetse normikontrolli käigus. (p 49)
PSJKS § 7 alusel on Riigikohus pädev sisuliselt läbi vaatama selliseid taotlusi, mille puhul on täidetud kaks tingimust: esiteks peab taotluse olema esitanud omavalitsusüksuse volikogu ja teiseks peab taotluses olema väidetud PSJKS §-s 7 nimetatud õigusakti või selle sätte vastuolu kohaliku omavalitsuse põhiseaduslike tagatistega. (p 30)
Riigikohus ei hinda taotluse lubatavuse eeldusena kohaliku omavalitsuse põhiseaduslike tagatiste riive võimalikkust, sest riive võimatuse ehk selle ilmselge puudumise kindlakstegemine eeldab asjakohase põhiseadusliku tagatise kaitseala avamist ja selle selgitamist, kas vaidlustatud õigusakt või säte võib seda kaitseala negatiivselt mõjutada. See on aga juba sisuline hinnang vaidlustatud õigusakti või sätte põhiseaduspärasuse kohta. (p 30)

matches:
Riigikohus
§ 14
§ 66
§ 66
§ 66
§ 66
§ 66
§ 19
§ 66
§ 3
§ 1
§ 66
§ 3
§ 66
§ 66
§ 66
§ 66
§ 66
§ 66
§ 157
§ 154
§ 6
§ 66
§ 6
§ 1
§ 66
§ 7
Riigikohus
Riigikohus


Narva linnas korraldatud jäätmeveo rakendamise kord – Riigi Teataja
Narva linnas korraldatud jäätmeveo rakendamise kord
Narva linnas korraldatud jäätmeveo rakendamise kord - sisukord
§ 3 Jäätmeliigid, millele kohaldatakse korraldatud jäätmevedu
§ 4 Veopiirkonnad
§ 5 Olmejäätmete kogumise ja vedamise tingimused, vedamise sagedus ja aeg.
§ 6 Jäätmevaldaja korraldatud jäätmeveoga mitteliitunuks lugemine
§ 7 Jäätmeveo teenustasu suuruse määramise kord
§ 8 Jäätmeveo teenustasu suurendamise kord.
RT IV, 07.02.2020, 104
Vastu võetud 17.05.2012 nr 9
RT IV, 06.02.2013, 2
30.01.2020 RT IV, 07.02.2020, 83 10.02.2020, osaliselt 27.07.2020 ja 01.01.2021
Määrus kehtestatakse Kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 1 punkti 366 ning Jäätmeseaduse § 66 lõike 4 alusel.
Narva linnas korraldatud jäätmeveo rakendamise korra (edaspidi kord) eesmärgiks on kindlaks määrata:
2) korraldatud jäätmeveo veopiirkonnad;
3) [kehtetu - RT IV, 07.02.2020, 83 - jõust. 10.02.2020]
4) korraldatud jäätmeveoga hõlmatud olmejäätmete kogumise ja vedamise tingimused, sealhulgas vedamise sagedus ja aeg;
5) jäätmeveo teenustasu suuruse määramise kord.
1) korraldatud jäätmevedu – olmejäätmete kogumine ja vedamine veopiirkonnast määratud jäätmekäitluskohta või –kohtadesse Narva Linnavalitsuse valitud ettevõtja poolt;
2) jäätmeveo piirkond (edaspidi veopiirkond) – linnavolikogu poolt kindlaksmääratud ala, mis on hõlmatud korraldatud jäätmeveoga;
3) olmejäätmete vedaja – isik, kellega Narva Linnavalitsus on sõlminud lepingu veopiirkonnas korraldatud jäätmeveoga hõlmatud olmejäätmete laadimiseks jäätmemahutitest jäätmeveokile, transportimiseks ja üleandmiseks jäätmekäitluskohta;
4) olmejäätmete kogumine – jäätmete kokkukorjamine, vedu ja sortimine taaskasutamise või kõrvaldamise eesmärgil;
5) jäätmevaldaja - jäätmetekitaja või muu isik, kelle valduses on jäätmed;
6) jäätmevaldaja mitteliitunuks lugemine – Narva Linnavalitsuse korralduse alusel jäätmevaldaja erandlik ja tähtajaline vabastamine korraldatud jäätmeveoga liitunuks lugemise kohustusest põhjendatud taotluse alusel;
7) teenustasu suurus – Narva Linnavalitsuse ja olmejäätmete vedaja vahel sõlmitud lepingus fikseeritud teenuse hind, millest kõrgemat teenustasu ei tohi vedaja olmejäätmete valdajalt nõuda;
8) jäätmemahuti – plastikust, metallist, kilest või muust materjalist valmistatud konteiner, sealhulgas sügavkogumismahuti, ning jäätmekott jäätmete kogumiseks;
9) ühismahuti kasutamine - lähestikku asuvatelt jäätmetekkekohtadelt tekkinud mistahes jäätmete kogumine ühte jäätmemahutisse ühise jäätmekäitluslepingu alusel.
10) pakendikotiteenus - teenus, mis on mõeldud pakendijäätmete olmejäätmetest eraldi kogumiseks eramajapidamistes tootjavastutusorganisatsiooni poolt korraldatud viisil ja tingimustel.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetamata mõiste defineerimisel lähtutakse Jäätmeseaduses, Narva jäätmehoolduseeskirjas (edaspidi jäätmehoolduseeskiri) ning teistes jäätmehooldust reguleerivates õigusaktides sisalduvatest legaaldefinitsioonidest, vastava legaaldefinitsiooni puudumisel aga sõna üldlevinud tähendusest.
§ 3. Jäätmeliigid, millele kohaldatakse korraldatud jäätmevedu
(1) Linna haldusterritooriumil toimub korraldatud jäätmeveo nõuetele vastav jäätmete kogumine ja vedamine järgmiste jäätmeliikide suhtes:
1) 20 01 01 - paber ja kartong;
2) 20 03 01 - segaolmejäätmed (prügi);
1) ohtlikud jäätmed;
2) pakendijäätmed;
3) suurjäätmed;
4) ühistranspordipeatustes, tänavatel, avalikes parkides, kalmistutel ning haljasaladel paiknevate avalike jäätmemahutite tühjendamine ja äravedu, samuti linna territooriumi koristamise käigus kogutud jäätmed;
5) massiürituste korraldamisel tekkivad jäätmed;
6) aia- ja haljastusjäätmete kogumine ja vedu.
§ 4. Veopiirkonnad
Narva haldusterritoorium on jaotatud kolmeks veopiirkonnaks. Veopiirkondade loetelu ja nende piiride kirjeldus on toodud korra Lisas 1.
§ 5. Olmejäätmete kogumise ja vedamise tingimused, vedamise sagedus ja aeg.
(1) Olmejäätmete kogumiseks peab jäätmevaldaja kasutama jäätmemahutit, mis tagab jäätmete nõuetekohase kogumise.
(2) Jäätmekotte võib kasutada segaolmejäätmete kogumiseks järgmiste tingimuste üheaegsel esinemisel:
1) elamus elab kuni 3 inimest;
2) biolagunevate jäätmete kompostimine toimub vastavalt Narva jäätmehoolduseeskirja 10.jaos sätestatule;
(3) Jäätmevaldajad koguvad käesoleva korra § 3 lõikes 1 sätestatud jäätmeid liigiti selleks ettenähtud jäätmemahutitesse. Segaolmejäätmete jäätmemahuteid (sh jäätmekotte) tuleb tühjendada mitte harvemini kui üks kord kuus, kui käesolevas korras ei ole sätestatud teisiti.
(4) Juhul kui eramus elab kuni viis inimest, pakendijäätmete kogumiseks kasutatakse pakendikotiteenus, biolagunevate jäätmete kompostimine toimub vastavalt Narva jäätmehoolduseeskirjas sätestatule, on lubatud segaolmejäätmete jäätmemahutit tühjendada mitte harvemini kui üks kord nelja kuu jooksul.
(5) Hooneühistut ja selle liikmeid käsitletakse ühise jäätmevaldajana. Hooneühistu on kohustatud tühjendama jäätmemahutit vähemalt üks kord kolme kuu jooksul. Hooneühistu, mille liikmete arv on kuni 35 tk, on kohustatud tühjendama jäätmemahutit vähemalt üks kord kuue kuu jooksul. Hooneühistu puudumisel sõlmib jäätmevedajaga jäätmeveolepingu iga garaažiomanik eraldi või ühiselt koos teiste garaažiomanikega, kasutades ühismahutit.
(6) Aiandusühistut ja selle liikmeid käsitletakse ühise jäätmevaldajana. Aiandusühistu on kohustatud tühjendama jäätmemahuti vähemalt üks kord kuus ajavahemikul alates maist kuni septembrini. Perioodil oktoobrist kuni aprillini loetakse aiandusühistud korraldatud jäätmeveoga mitteliitunuks.
(7) Erandjuhtudel ning Narva Linnavalitsuse vastava ametiasutuse kirjalikul nõusolekul on lubatud kasutada teisi jäätmete kogumise süsteeme.
(8) Jäätmevaldajatel on lubatud kasutada ühismahutit. Ühismahuti kasutamiseks tuleb esitada jäätmevedajale ja Narva Linnavalitsuse vastavale ametiasutusele kokkulepe, mille vorm on toodud korra Lisas 3 ja Narva linna veebileheküljel. Ühismahuti kasutamise tingimused on sätestatud Narva jäätmehoolduseeskirjas. Ühismahuti kasutamise lõpetamisest tuleb teavitada jäätmevedajat ja Narva Linnavalitsuse vastavat ametiasutust.
(9) Segaolmejäätmete jäätmemahuti (sh jäätmekoti) tühjendamise täpne sagedus sätestatakse vedaja ja jäätmevaldaja vahelises jäätmekäitluslepingus, järgides käesolevas paragrahvis sätestatut.
(10) Paberi- ja kartongjäätmeid ning pakendeid tuleb tekkekohal koguda eraldi, viies neid selleks ettenähtud kogumis- või kokkuostupunkti või paigutada kinnistule eraldi jäätmemahuti paberi- ja kartongjäätmete või pakendite tekkekohal kogumiseks. Paberi ja kartongjäätmete või pakendite jäätmemahutit tuleb tühjendada vastavalt vajadusele, vältides ületäitumist.
(11) Jäätmevaldaja on kohustatud kokkuleppel vedajaga reguleerima jäätmemahutite tühjendamise sagedust selliselt, et oleks välditud jäätmemahutite ületäitumine ja nende ümbruse reostumine ning jäätmete roiskumine (hais, kahjurite teke).
(12) Jäätmemahutite tühjendamine ja olmejäätmete vedu ei tohi häirida elurajoonides öörahu ning peab toimuma ajavahemikus 7.00- 23.00.
(13) Vedajal on õigus esitada jäätmevaldajale tühisõidu arve lepingu alusel, kui vedaja poolt jäätmevaldaja kinnistule on tehtud sõit, mille eesmärk oli osutada jäätmeveo teenust, kuid mille käigus ei olnud võimalik jäätmeid ära vedada jäätmevaldaja poolse tegevuse või tegevusetuse tõttu.
(14) Vedaja on kohustatud üle andma korraldatud jäätmeveo käigus kogutud olmejäätmed vastavat jäätmeluba või vastavat keskkonnakompleksluba omavale jäätmekäitluskohale.
§ 6. Jäätmevaldaja korraldatud jäätmeveoga mitteliitunuks lugemine
(1) Veopiirkonnas asuval või elaval jäätmevaldajal on õigus esitada Narva Linnavalitsuse vastavale ametiasutusele põhjendatud taotlus jäätmevaldaja tähtajaliseks ja erandkorras jäätmeveoga mitteliitunuks lugemiseks. Taotluse vorm on toodud korra Lisas 4 ja Narva linna veebileheküljel.
(2) Korraldatud jäätmeveoga mitteliitunuks lugemise otsustamiseks on Narva Linnavalitsuse vastaval ametiasutusel õigus nõuda ning taotlejal kohustus esitada täiendavaid andmeid.
(3) Mõjuvateks põhjusteks, mis võivad õigustada jäätmevaldaja mitteliitunuks lugemist, on eelkõige järgmised asjaolud:
1) isikul on vastav jäätmeluba või keskkonnakompleksluba:
2) kinnisasjal puuduvad ehitised või elu- ja äritegevus;
3) jäätmevaldaja asukoht ei võimalda teenuse osutamist.
(4) Enne korraldatud jäätmeveoga mitteliitunuks tunnistamist teostab Narva Linnavalitsuse vastav ametiasutus kohapealse kontrolli, et veenduda jäätmevaldaja korraldatud jäätmeveoga liitumisest vabastamise asjaoludes.
(5) Jäätmevaldaja mitteliitunuks lugemise, jäätmevaldaja mitteliitunuks lugemise ennetähtaegse lõpetamise või tema taotluse tagasilükkamise otsustab Linnavalitsus asjakohase korraldusega. Korralduses sätestatakse:
1) jäätmevaldaja mitteliitunuks lugemise alus ja asjaolud;
2) mitteliitunuks lugemise ajaline kestus;
3) mitteliitunuks lugemise taotluse rahuldamata jätmise põhjused;
4) mitteliitunuks lugemise ennetähtaegse lõpetamise põhjused;
5) muud asjas tähtsust omavad andmed.
(6) Narva Linnavalitsuse vastav ametiasutus teavitab taotlejaid kirjalikult korraldatud jäätmeveoga mitteliitunuks lugemisest, jäätmevaldaja mitteliitunuks lugemise ennetähtaegsest lõpetamisest või jäätmevaldaja taotluse tagasilükkamisest. Samuti teavitatakse koheselt vedajat veopiirkonnas jäätmevaldaja mitteliitunuks lugemisest ja tähtajast, millest alates on nimetatud jäätmevaldaja loetud korraldatud jäätmeveoga mitteliitunuks, samuti mitteliitunuks lugemise ennetähtaegsest lõpetamisest.
(7) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud taotluse menetlemise tähtaeg on 30 kalendripäeva arvates taotluse Narva Linnavalitsuse vastavale ametiasutusele laekumise järgnevast päevast arvates. Mõjuval põhjusel (täiendava informatsiooni kogumise vajadus, küsimuse eriline keerukus jms) võib Narva Linnavalitsuse vastav ametiasutus taotluse lahendamise tähtaega pikendada kuni 45 kalendripäevani, teavitades sellest taotluses esitajat.
(8) Korraldatud jäätmeveoga mitteliitunuks loetud jäätmevaldaja esitab järgmise aasta 20. jaanuariks Narva Linnavalitsuse vastavale ametiasutusele kirjaliku kinnituse, et korraldatud jäätmeveoga mitteliitumise asjaolud ei ole muutunud. Jäätmevaldaja, kes ei ole esitanud eelpool viidatud kinnitust, loetakse korraldatud jäätmeveoga liitunuks alates 21. jaanuarist.
(9) Mitteliitunuks ei saa lugeda pikemaks perioodiks kui kolm aastat.
(10) Korraldatud jäätmeveoga mitteliitunuks loetud isikute jäätmekäitluse üle teostatakse järelevalvet vastavalt jäätmehoolduseeskirjas sätestatule.
§ 7. Jäätmeveo teenustasu suuruse määramise kord
(1) Teenustasu suurus kujuneb Narva Linnavalitsuse korraldatud jäätmeveo riigihanke menetluse käigus, mille tulemusel sõlmitakse vedajaga leping, kus kajastatakse teenustasude hinnad.
(2) Jäätmeveo teenustasu peab olema piisav, et katta jäätmete veo ja veo ettevalmistamisega seotud kulud ning jäätmekäitluskoha rajamis-, kasutamis-, sulgemis- ja järelhoolduskulud.
(3) Jäätmeveo teenuse hind peab sisaldama kõik jäätmete kogumise, vedamise ja utiliseerimise/kõrvaldamisega seotud toiminguid (s.h., kuid mitte ainult mahutite paigaldamine ja teisaldamine teenuse osutamise alustamisel ja lõpetamisel, tööjõud, veok ja selle amortisatsioon, transport jäätmevaldaja juurde, vajadusel jäätmemahuti(te) teisaldamist veokini ja tagasi, vajadusel lume pühkimine jäätmemahuti(te) kaan(t)elt, jäätmemahuti(te) kaan(t)e avamine, jäätmete ümberlaadimine veokisse, transport jäätmekäitluskohta(de)sse, kogutud jäätmete kaalumine, kogutud jäätmete mahalaadimine, kogutud jäätmete käitlemine/taaskasutamine/kõrvaldamine, keskkonnatasude ja teiste kulude maksmine, lepingute ja arvete koostamine ja väljastamine, administreerimine ja muud kaasnevad kulud).
§ 8. Jäätmeveo teenustasu suurendamise kord.
(1) Vedajal puudub õigus ühepoolselt suurendada jäätmeveo teenustasusid vastavas veopiirkonnas.
(2) Vedajal on õigus taotleda teenustasude hindade muutmist mitte sagedamini kui üks kord aastas, peale ühe aasta möödumist lepingu sõlmimisest.
(3) Vedajal on õigus taotleda teenustasude suurendamist juhul, kui riiklike või kohalike makse (v.a. kütuseaktsiis ja/või keskkonnatasu) on suurendatud vähemalt 10 % võrreldes nimetatud maksude suurusega riigihanke korraldamise ajal.
(4) Vedaja esitab Narva Linnavalitsusele teenustasude suurendamise kirjaliku taotluse, mis peab sisaldama:
1) asjaolude kirjeldust, mille tõttu soovib vedaja teenustasusid suurendada;
2) selgitusi, mis on põhjustanud käesoleva lõike punktis 1 nimetatud asjaolude tekkimise;
3) ettepanekuid, mis ulatuses soovitakse teenustasude suuruseid paberi ja kartongi ja segaolmejäätmete vedamise eest muuta.
(5) Vedaja peab lubama linnavalitsuse volitatud esindajal tutvuda hinnakujunemist puudutavaid dokumente, muud teavet ja asjaolusid, teha neist vajadusel väljavõtteid, ärakirju ja koopiaid.
(6) Narva Linnavolikogu teeb motiveeritud otsuse 90 päeva jooksul nõuetekohase taotluse saamisest ning avalikustab haldusakti seaduses sätestatud korras.
(2) Määrus jõustub 01.07.2012. a.
Lisa 1 Korraldatud jäätmeveo piirkondade loetelu
Lisa 2 Segaoolmejäätmete konteinerite tühjendamise sagedused
Lisa 3 Ühise mahuti kasutamise kokkulepe
Lisa 4 Taotlus korraldatud jäätmeveoga mitteliitunuks lugemiseks


text:
3-2-1-193-13 Riigikohus 03.03.2014
PKS § 27 lg 3
Hageja nõue oleks perspektiivitu üksnes juhul, kui hagis esitatud asjaoludel ei oleks hageja rahalist nõuet võimalik rahuldada ühelgi materiaalõigluslikul alusel. Kui hagis esitatud asjaoludel saaks hageja nõude rahuldada muul õiguslikul alusel, tuleb hagi menetlusse võtta, et anda hagis esitatud asjaoludele õiguslik kvalifikatsioon ning selgitada hageja nõue välja. (p 12)
Vt Riigikohtu 10. aprilli 2013. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-21-13, p-d 17–18.
Abikaasad võivad sõlmida seltsingulepingu ning teha ühise eesmärgi saavutamiseks lahusvara arvel panuseid VÕS § 580 mõttes. (p 11)
Abikaasal võib olla teise abikaasa vastu VÕS §-s 1042 sätestatud kulutuste hüvitamise nõue, kui abikaasa on oma lahusvara arvel teinud teise abikaasa lahusvaraks olevale esemele kulutusi. (p 12)
Abikaasade vahel võivad tekkida tsiviilõigused ja -kohustused ka tehingu või muul seaduses sätestatud alusel, kui see ei ole vastuolus perekonnaseadusest tuleneva abikaasade varasuhtega. Abikaasad võivad omavahel teha tehinguid lahusvara hulka kuuluva esemega, sh sõlmida seltsingulepingu ning teha ühise eesmärgi saavutamiseks lahusvara arvel panuseid VÕS § 580 mõttes. Seega ei ole õiguslikult välistatud abikaasa nõue teise abikaasa vastu seltsingulepingu alusel. (p 11)
Abikaasal võib olla teise abikaasa vastu VÕS §-s 1042 sätestatud kulutuste hüvitamise nõue, kui abikaasa on oma lahusvara arvel teinud teise abikaasa lahusvaraks olevale esemele kulutusi. Samuti võib abikaasal olla PKS §-de 37 ja 27 lg 3 järgi õigus nõuda teise abikaasa lahusvarale tehtud kulutuste väärtuse ühisvara hulka arvamist ja nende jagamist, kui ühe abikaasa lahusvara hulka kuuluvalt esemelt kasu saamiseks on abikaasad varaühisuse kestel tööga või rahaga panustanud, s.o teinud ühisvara arvel lahusvara hulka kuuluvale esemele kulutusi. (p 12)
3-2-1-128-11 Riigikohus 14.12.2011
Ringkonnakohtul on lubatud maakohtu otsust tühistades saata asi uueks läbivaatamiseks maakohtule juhul, kui ringkonnakohus ei saa asja ise lahendada. Asja tagasisaatmist maakohtusse õigustaks eelkõige see, et asi on algusest peale valesti lahendatud, st ei ole selgeks tehtud, mida nõutakse, ja sisuliselt on vaja korraldada uus eelmenetlus. Seadus ei keela ringkonnakohtul maakohtus hinnatud tõendeid ümber hinnata, kuigi seab sellele reeglid TsMS §-des 652 ja 653. Eelkõige peab ringkonnakohus otsuses põhjendama, miks ta tõendeid teisiti hindab.
Kui ringkonnakohus hindab maakohtus hinnatud tõendeid ümber, peab ta otsuses põhjendama, miks ta tõendeid teisiti hindab.
Seltsingu likvideerimine toimub üldjuhul selliselt, et esmalt tuleb täita ühised kohustused, seejärel kindlaks teha seltsingu kasum või kahjum ja see jagada või katta, tagastada panused ning lõpuks jagada ülejääk. Seltsingu likvideerimisele kohaldatakse kaasomandi jaotamise sätteid (s.o AÕS § 77), kui seltsingu erisätetest ei tulene teisiti. Omandatud vara ühisuse põhimõte tuleneb seltsingu jaoks üldiselt VÕS § 589 lg-st 1. Nimetatud sättest tuleneb eeldus, et kogu seltsingu jaoks omandatud vara läheb seltsinglaste ühisomandisse. Samas ei ole pooltel keelatud sõlmida teistsugust kokkulepet, st VÕS § 589 lg 1 on dispositiivne. Seltsingu lõppemine ei lõpeta ega muuda seltsinglaste kohustusi kolmandate isikute suhtes.
Omandatud vara ühisuse põhimõte tuleneb seltsingu jaoks üldiselt VÕS § 589 lg-st 1. Nimetatud sättest tuleneb eeldus, et kogu seltsingu jaoks omandatud vara läheb seltsinglaste ühisomandisse. Samas ei ole pooltel keelatud sõlmida teistsugust kokkulepet, st VÕS § 589 lg 1 on dispositiivne.
3-2-1-119-10 Riigikohus 28.01.2011
AÕS § 119 lg 1 kohaselt peab tehing, millega kohustutakse omandama kinnisasja, olema notariaalselt tõestatud. Seega peab olema notariaalselt tõestatud ka ühise tegutsemise leping kinnistu omandamiseks (vt nt Riigikohtu 9. detsembri 2009. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-117-09, p 17).
TsK § 438 lg 1 ning TsK § 440 lg-te 1 ja 2 järgi eeldab kaasomandi tekkimine ühise tegutsemise lepingu alusel lepingu poolte panuseid ühise eesmärgi saavutamiseks.
Juhul, kui seltsinglane ei aita kokkulepitud viisil kaasa ühise eesmärgi saavutamisele või ei täida lojaalsuskohustust, võib sellega kaasneda kohustust rikkunud seltsinglase vastutus seltsingu ees, eelkõige täitmata kohustuse täitmisele sundimine ja kohustus hüvitada tekitatud kahju. Kui seltsinglane ei ole andnud oma panust, on seltsingul vastava kohustuse täitmata jätnud seltsinglase vastu nõude esitamise õigus. VÕS § 580 eesmärgist tuleneb, et igal üksikul seltsinglasel on seltsingu huvides nõudeõigus kohustust rikkunud seltsinglase vastu. Seltsinglased, kes nõuavad kohustust rikkunud seltsinglaselt kohustuse täitmist, on rikkunud seltsinglase suhtes ühisvõlausaldajad (VÕS § 72).
On võimalik, et oma kohustuse täitmata jätnud seltsinglase eest täidab kohustuse näiteks teine seltsinglane, kes annab panuse teise seltsinglase eest.
Ehitusmaterjalide ostmist remonditööde jaoks tuleb käsitada panusena, mis on rahaliselt täpselt mõõdetav. Teenuse all tuleb silmas pidada eelkõige seltsinglase poolt seltsingu juhtimis- ja organiseerimistööd jms tegevust.
Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi otsus nr 3-2-1-8-99.
Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi otsus nr 3-2-1-133-05.

matches:
Riigikohus
§ 27
§ 580
§ 580
Riigikohus
§ 77
§ 589
§ 589
§ 589
§ 589
Riigikohus
§ 119
§ 438
§ 440
§ 580
§ 72


Riigikogu 29.10.2009 seadus; jõustumiskuupäev 10.11.2009
redaktsioon 01.01.2011 [RT I, 33.15.245, ]
RTI, 09.11.2009, 52, 356
Vabariigi Presidendi 3. novembri 2009. a otsusega nr 549
EKSPORDI RIIKLIKU TAGAMISE SEADUS1
Vastu võetud 29. oktoobril 2009. a
(1) Käesolev seadus sätestab ekspordi riikliku tagamise alused ja põhimõtted Eestis.
(2) Käesoleva seaduse eesmärk on luua ekspordi riikliku tagamise kaudu lisavõimalusi Eesti ekspordi arenguks ning kaitsta Eestis tegutsevaid ettevõtjaid eksporditehingutest tuleneva võimaliku kahju eest.
(3) Ekspordi riikliku tagamisega seonduvatele lepingutele kohaldatakse võlaõigusseadust, arvestades käesoleva seaduse erisusi.
1) eksporditagatis – riikliku eksporditagatise andja ja tagatisevõtja vahel käesoleva seaduse § 11 lõikes 1 sätestatud tingimustele vastavast kirjalikust kindlustuslepingust tulenev riigi poolt tagatud kohustus hüvitada käesoleva seaduse alusel tagatavate riskide realiseerumisest tagatisevõtjale tulenev kahju;
2) eksporditehing – kaupade müük ja teenuste osutamine välisriiki või kaupade müügiks pakkumine välisriigis, samuti nende toimingutega seotud investeeringud ja finantseerimistehingud, muu hulgas otse- või kaudsed investeeringud välisriigis asuvasse ettevõtjasse, välisriigis asuva ettevõtja omakapitali suurendamine või sellisele ettevõtjale laenu andmine;
3) tagatisevõtja – vähemalt ühe käesolevas seaduses loetletud riski realiseerumisest tekkiva kahju hüvitamiseks riikliku eksporditagatise andjaga käesoleva seaduse § 11 lõikes 1 sätestatud tingimustele vastava kindlustuslepingu sõlminud Eestis äriregistrisse kantud ettevõtja või Euroopa Majanduspiirkonna lepinguriigis registreeritud äriühing, kellel on Eestis äriregistrisse kantud filiaal ja kes tegutseb Eestis filiaali kaudu. Ostjakrediidi korral võib tagatisevõtja olla ka välisriigis registreeritud krediidi- või finantseerimisasutus või krediidi- või finantseerimisasutuse nimel tegutsev filiaal, kellel on õigus välisriigis osutada vähemalt ühte krediidiasutuste seaduse § 6 lõike 1 punktides 1–12 nimetatud finantsteenust ja mille asukohariigi finantsjärelevalve asutus tagab piisava järelevalve krediidi- või finantseerimisasutuse või selle filiaali üle ning välisriigi finantsjärelevalve asutusel on piisav õiguslik alus ja võimalus koostööks Finantsinspektsiooniga;
4) võlgnik – eksporditehingu osapooleks olev isik, kelle kohustuste tagamiseks on sõlmitud riikliku eksporditagatise andjaga käesoleva seaduse § 11 lõikes 1 sätestatud tingimustele vastav kindlustusleping. Võlgnikuna on käsitatav ka isik, kes käendab või muul viisil tagab võlgniku kohustusi tagatavas eksporditehingus. Riikliku eksporditagatise andja ei ole võlgnik käesoleva seaduse tähenduses. Võlgnik võib olla avalik-õiguslik või eraõiguslik;
5) avalik-õiguslik võlgnik – avaliku võimu ülesandeid täitev asutus või juriidiline isik, keda ei saa kohtu või halduskorras maksejõuetuks tunnistada. Kui avaliku võimu ülesandeid täitev asutus või juriidiline isik tagab täielikult ja tingimusteta eraõigusliku võlgniku eksporditagatisega kaetud kohustused, käsitatakse viimast avalik-õigusliku võlgnikuna;
6) eraõiguslik võlgnik – võlgnik, kes ei ole avalik-õiguslik võlgnik.
§ 3. Tagatavad riskid
(1) Käesoleva seaduse alusel sõlmitud kindlustuslepingus võib ette näha tagatisevõtjale eksporditehingust tekkiva kahju täieliku või osalise hüvitamise tagamise riigi poolt, kui kahju on tekkinud ühe või mitme alljärgnevalt nimetatud riski realiseerumisest:
1) tootmisrisk;
2) krediidirisk;
3) investeeringurisk.
(2) Tootmisrisk ja krediidirisk määratletakse võlgnikust tuleneva kommertsriskina või eksporditehingu poliitilise riskina. Investeeringurisk määratletakse eksporditehingu poliitilise riskina.
(3) Eraõiguslikust võlgnikust tulenev kommertsrisk on määratletud käesoleva seaduse § 4 punktides 1–3. Eraõigusliku võlgniku korral on eksporditehingu poliitiline risk määratletud § 4 punktides 4–9. Avalik-õigusliku võlgniku korral on eksporditehingu poliitiline risk määratletud § 4 punktides 2–9.
§ 4. Tootmisrisk
Tootmisrisk käesoleva seaduse tähenduses on kindlustusrisk, mis tuleneb tagatisevõtjale lepinguliste kohustuste täitmise või lepinguga tellitud kaupade tootmise peatumisest ja mis on põhjustatud vähemalt ühest alljärgnevalt nimetatud asjaolust:
1) eraõigusliku võlgniku ja tema kohustusi tagava isiku maksejõuetus;
2) võlgniku ja tema kohustusi tagava isiku lepinguliste kohustuste täitmata jätmine;
3) kaupade või teenuste ostja otsus tarnijakrediidi korral lõpetada või tühistada eksporditagatisega seotud leping või keelduda kaupade või teenuste vastuvõtmisest, ilma et tal oleks õigus seda teha;
4) välisriigi, mis ei ole tagatisevõtja asukohariik, valitsuse meede või otsus, mis takistab eksporditagatisega seotud lepingu täitmist;
5) moratoorium, mille kuulutab välja võlgniku asukohariigi valitsus või sellise kolmanda riigi valitsus, mille kaudu tehakse eksporditagatisega seotud lepingus ettenähtud makseid;
6) poliitilised sündmused, majandusraskused ning õigusaktidest tulenevad või halduskorralduslikud meetmed välisriigis, mis takistavad eksporditagatisega seotud lepingu alusel makstavate summade ülekandmist või põhjustavad sellega viivitamist;
7) võlgniku asukohariigis vastuvõetud õigusaktid, mille kohaselt võlgniku poolt kohalikus vääringus tehtud makseid käsitatakse kohustuse täitmisena, olenemata sellest, kas need maksed katavad vahetuskursside muutumise tõttu eksporditagatisega seotud lepingu võlasummat selle ülekandmise päeval või ei kata;
8) Eesti või tagatisevõtja asukohariigi valitsuse meede või otsus, samuti Euroopa Liidu meetmed ja otsused, mis on seotud Eesti ja teiste riikide vaheliste kaubandussuhetega, kui asjaomane valitsus ei kompenseeri selle meetme või otsuse tõttu tagatisevõtjale tekkinud kahjulikke tagajärgi muul viisil;
9) välisriigis esinev vääramatu jõud, kui selle mõju ei ole kaetud mõne muu lepinguga.
§ 5. Krediidirisk
Krediidirisk käesoleva seaduse tähenduses on kindlustusrisk, mis tuleneb eksporditagatisega seotud lepingu alusel tagatisevõtjale täitmisele kuuluva rahalise kohustuse täitmata jätmisest ja mis on põhjustatud käesoleva seaduse § 4 punktides 1–9 loetletud vähemalt ühe asjaolu tõttu.
§ 6. Investeeringurisk
(1) Investeeringurisk käesoleva seaduse tähenduses on kindlustusrisk, mis tekib tagatisevõtja võimetusest realiseerida oma investeeringuga seotud õigusi vähemalt ühe alljärgnevalt nimetatud asjaolu tõttu:
1) välisriigi ettevõtjasse tehtud investeeringuga seotud välisriigi ametivõimude tegevus või tegevusetus või muu ametivõimudega seotud, kuid tagatisevõtjast sõltumatu asjaolu, sealhulgas valuuta ülekande- ja konverteerimispiirangud;
2) investeeringuga seotud välisriigis toimuv natsionaliseerimine ja sundvõõrandamine, sõjategevus, kodusõda, ülestõus või muud rahutused;
3) lepingu rikkumine lepingu osapooleks oleva riigi ametivõimude poolt.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud investeeringuga seotud õigusteks on eelkõige osalusest, finantseerimistehingust või tagamisest tulenevad õigused.
§ 7. Tarnijakrediidi ja ostjakrediidi erisused
(1) Kui eksporditehingut käsitleva lepingu alusel on võlgnik kohustatud maksma tarnijale krediidilepingu tingimustel, on tegemist tarnijakrediidiga.
(2) Kui eksporditehingut käsitleva lepingu rahastamiseks on sõlmitud krediidileping, mille alusel krediidiandja kohustub maksma tarnijale võlgniku nimel ja võlgnik kohustub maksma krediidiandjale krediidilepingu tingimustel, on tegemist ostjakrediidiga.
2. peatükkEKSPORDI RIIKLIKU TAGAMISE ALUSED
§ 8. Ekspordi riiklik tagamine
(1) Ekspordi riiklikku tagamist korraldab konkurentsiseaduse §-s 14 sätestatud eriõiguse alusel riikliku eksporditagatise andja, kelleks on riigi osalusega asutatud krediidikindlustusega tegelev kindlustusandja.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud kindlustusandja (edaspidi kindlustusandja) suhtes rakendatakse äriseadustikus ja kindlustustegevuse seaduses sätestatut käesolevast seadusest tulenevate erisustega.
(3) Eksporditagatisega seotud kindlustuslepingu sõlmimisega võtab kindlustusandja kohustuse täita tagatisevõtja nõue kindlustusandja kindlustustehniliste eraldiste ja omavahendite arvelt ning käesoleva paragrahvi lõikes 7 sätestatud määras edasikindlustusandja deposiidi arvelt, kui kindlustusandja ja riigi vahel sõlmitud edasikindlustuslepingus ei ole kokku lepitud edasikindlustusandja deposiidi arvelt täitmisele kuuluva tagatisevõtja nõude täitmise teistsuguses määras.
(4) Eksporditagatisest tulenev vastutus laieneb üksnes võlgniku põhikohustusele ja kindlustusandja täidab eksporditagatisega seotud kindlustuslepingust tulenevad kohustused üksnes juhul, kui tagatisevõtja ei saa nõuet võlgniku vastu rahuldada. Kindlustuslepinguga võib ette näha eksporditagatisest tuleneva vastutuse laienemise võlgniku kohustusele tasuda intressi. Investeeringuriski realiseerumise korral katab vastutus lepinguvälise kahju.
(5) Tagatisevõtja esitab kindlustuslepingust tulenevad nõuded kindlustusandja vastu, kui käesolevast seadusest ei tulene teisiti. Kui kindlustuslepingust tulenev eksporditagatise täitmisega seotud tagatisevõtja nõude õigsus on tuvastatud kohtulahendiga või nõude tunnustamisega kindlustusandja poolt ja kindlustusandjal puuduvad tagatisevõtja nõude täitmiseks vajalikud vahendid, võib tagatisevõtja esitada kindlustuslepingust tuleneva eksporditagatise täitmisega seotud nõude riigile kindlustusandja poolt tagatisevõtjale täitmata kohustuse ulatuses. Riigi vastutusele täita tagatisevõtjale kindlustusandja kohustus kohaldatakse võlaõigusseaduses käenduse kohta sätestatut, arvestades käesolevast seadusest tulenevaid erisusi. Käesoleva seaduse alusel tekkinud riigi ja tagatisevõtja vahelise vaidluse lahendamine kuulub maakohtu pädevusse.
(6) Eksporditagatisega seotud kindlustuslepingute puhul on edasikindlustusandjaks riik, kelle suhtes ei kohaldata kindlustustegevuse seadust.
(7) Eksporditagatisega seotud kindlustuslepingust tuleneva tagamise kohustuse võtmisel arvestatakse tagatisevõtja potentsiaalne nõue 50 protsendi ulatuses tagatuks kindlustusandja kindlustustehniliste eraldiste ja omavahendite arvelt, kuid mitte suuremas ulatuses kui 10 protsenti kindlustusandja omavahenditest, kui kindlustusandja ja riigi vahel sõlmitud edasikindlustuslepingus ei ole kokku lepitud teisiti. Kindlustusandja kohustused käesolevas lõikes nimetatud piirangut ületavas osas täidetakse edasikindlustusandja deposiidi arvelt.
(8) Riigi nimel edasikindlustuslepingu sõlmimise otsustab ja riiki esindab edasikindlustuslepingu sõlmimisel Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium. Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium kooskõlastab edasikindlustuslepingu tingimused Rahandusministeeriumiga enne lepingu sõlmimist.
(9) Kindlustusandja kindlustusriskide ülevõtmisest tulenevad riigi kohustused täidetakse edasikindlustusandja deposiidi arvelt. Kui edasikindlustusandja deposiidis olevad vahendid ei ole edasikindlustusandja deposiidi arvelt täitmisele kuuluva tagatisevõtja nõude täitmiseks piisavad, on kindlustusandjal õigus täita tagatisevõtja selline nõue kindlustusandja kindlustustehniliste eraldiste ja omavahendite arvelt. Sellisel juhul esitab kindlustusandja riigile nõude edasikindlustusandja deposiidi arvelt täitmisele kuulunud, kuid kindlustusandja kindlustustehniliste eraldiste ja omavahendite arvelt täidetud tagatisevõtja nõude ulatuses.
(10) Kindlustusandja peab eraldi raamatupidamisarvestust eksporditagatistest ja kindlustusandja muust tegevusest tulenevate kohustuste ja varade kohta ning kindlustusandja tagab, et käesoleva seaduse alusel riiklikult toetatava tegevusega ei subsideerita kindlustusandja muid tegevusi.
(11) Kui kindlustusandja on sõlminud kindlustuslepingu, mis ei ole kooskõlas käesoleva seaduse § 3 lõikega 1, § 9 lõigetega 1 ja 4, § 10 lõikega 2 või § 11 lõikega 2 või kindlustusleping ei sisalda § 11 lõikes 1 sätestatud tingimusi, ei ole lubatud sellisest kindlustuslepingust tulenevate kohustuste täitmine edasikindlustusandja deposiidi arvelt ning sellistele kohustustele riigi edasikindlustus ja käendus ei laiene.
(12) Kindlustusandja on kohustatud esitama Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumile üks kord kvartalis aruande käesoleva seaduse alusel antud eksporditagatiste, eksporditagatistega seotud kindlustuslepingute alusel väljamakstud summade ja arvestatud kindlustustehniliste eraldiste ning edasikindlustusandja deposiidi arvelt täidetavate kohustuste kohta. Majandus- ja kommunikatsiooniministril on õigus kindlustusandjalt saada lisainformatsiooni tõenäoliselt väljamaksmisele kuuluvate summade katteks kindlustustehnilistes eraldistes ja edasikindlustusandja deposiidis olevate varade kohta.
§ 9. Eksporditagatise andmine
(1) Eksporditagatis antakse tagatisevõtjale kindlustuslepingu sõlmimise avalduse ning sellele lisatud dokumentide alusel või kindlustusandja pakkumuse alusel.
(2) Enne eksporditagatisega seotud kindlustuslepingu sõlmimist hindab kindlustusandja eksporditehinguga seotud tagatavaid riske ning arvestab neid eksporditagatise andmisel.
(3) Eksporditagatise andmise kohta sõlmib kindlustusandja tagatisevõtjaga kindlustuslepingu, mis peab sisaldama vähemalt käesoleva seaduse § 11 lõikes 1 nimetatud tingimusi.
(4) Vabariigi Valitsus võib määrusega kehtestada, missuguste välisriikidega seotud eksporditehinguid eriti suure poliitilise või kommertsriski tõttu ei tagata.
(5) Vabariigi Valitsus kehtestab määrusega kohustuslikud lisatingimused lepingutele, mis käsitlevad eksporditehingute tagamist ühiselt teiste Euroopa Majandusühenduse liikmesriikide riiklike ekspordikrediidikindlustuse asutustega.
§ 10. Eksporditehingule eksporditagatise andmisest keeldumine
(1) Kindlustusandja võib eksporditehingule eksporditagatise andmisest alati keelduda.
(2) Kindlustusandja peab eksporditagatise andmisest keelduma, kui on ilmnenud, et tagatisevõtja on kindlustuslepingu sõlmimiseks esitatud dokumentides esitanud valeandmeid.
§ 11. Kindlustusleping
(1) Kindlustusleping peab olema sõlmitud kirjalikult ja selles peavad sisalduma vähemalt:
1) tingimus, mille kohaselt kindlustusandja vastutab üksnes siis, kui tagatisevõtja ei saa käesoleva seaduse § 4 punktides 1–9 või §-s 5 loetletud asjaolude tõttu rahuldada oma nõuet võlgniku vastu või kui realiseerub vähemalt üks § 6 lõike 1 punktides 1–3 nimetatud asjaolu;
2) tagatisevõtja omavastutuse ulatus;
3) kindlustussumma;
4) kindlustuspreemia suurus ja selle maksmise tingimused;
5) tagatavad riskid;
6) tagatisevõtja kohustus tasuda kindlustuspreemia;
7) eksporditagatise jõustumise aeg;
8) krediidiperiood ja tootmisriski korral ka tootmisperiood;
9) viide, et kindlustuslepingust tulenevate kindlustusandja kohustuste täitmine on riigi poolt tagatud käesoleva seaduse alusel.
(2) Kindlustuslepinguga võib ette näha tagatisevõtjale eksporditehingust tekkiva kahju hüvitamise poliitilise riski realiseerumisel kuni 100 protsendi ulatuses ja kommertsriski realiseerumisel kuni 95 protsendi ulatuses.
(3) Kindlustussumma võib olla väljendatud eurodes või Eestis konverteeritavas valuutas, mida Euroopa Keskpank noteerib.
(RK s 22.04.2010 jõust. 01.01.2011 - RT I 2010, 22, 108)
(4) Eksporditagatis ei laiene kindlustuslepingule, mis sisaldab tingimust, mille täitmine ei sõltu tagatisevõtjast ja mis annab kindlustusandjale õiguse:
1) kindlustuslepingut või selles sisalduvaid tingimusi muuta või tühistada, eelkõige lühendada kindlustusperioodi või suurendada kindlustuspreemiat võlgniku majandusliku olukorra halvenemise korral;
2) keelduda nõude täitmisest võlgniku makseraskuse korral.
(5) Eksporditagatis ei laiene kindlustuslepingule, kui kindlustusriskiga seotud tootmis- või krediidiperiood kestab või nimetatud perioodid koos kestavad vähem kui kaks aastat, välja arvatud juhul, kui kindlustusrisk on kindlustuslepingu sõlmimise ajal riiklikku eksporditagatist reguleerivate Euroopa Liidu riigiabialaste õigusaktide kohaselt käsitatav kindlustusriskina, mis ei ole turukõlbulik.
(6) Kindlustusandjal on õigus kohustada tagatisevõtjat peatama eksporditehingud võlgnikuga, kes ei täida tagatisevõtja ees võetud maksekohustust nõuetekohaselt või kelle suhtes ilmneb muu asjaolu, mis mõistlikult eeldades võib põhjustada selle, et tagatisevõtja ees võetud kohustusi ei täideta nõuetekohaselt. Eksporditagatis ei laiene kahjule, mis tekib eksporditehingute jätkamisest pärast eksporditehingute peatamise kohustuse tähtaja saabumist.
§ 12. Eksporditagatise andmise piirangud
(1) Kindlustusandja poolt käesoleva seaduse alusel sõlmitud ja eksporditagatistega seotud samaaegselt kehtivate kindlustuslepingute järgsete kohustuste summa ei tohi ühelgi hetkel ületada 191 734 946 eurot.
(2) Ühe eraõigusliku võlgnikuga sõlmitavate eksporditagatistega seotud samaaegselt kehtivate kindlustuslepingute järgsete kohustuste kogusumma ei tohi ületada 10 protsenti käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud kindlustuslepingute järgsete kohustuste summast. Käesolevas lõikes nimetatud piirangut ei kohaldata võlgnikule, kelleks on krediidiasutus või krediidiasutuse konsolideerimisgruppi kuuluv ning riikliku finantsjärelevalve asutuse kontrollile alluv kehtivat tegevusluba omav finantseerimisasutus.
(3) Majandus- ja kommunikatsiooniministri otsusega võib lubada kindlustusandjal anda eksporditagatise, mis ületab käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud kogusummat, kui see on vajalik käesoleva seaduse eesmärgi saavutamiseks ning kui eksporditagatisega seotud riskid on piisavalt maandatud. Majandus- ja kommunikatsiooniminister kooskõlastab otsuse eelnevalt Rahandusministeeriumiga.
§ 13. Kahju hüvitamisest keeldumine
(1) Kindlustusandjal on õigus keelduda kahju hüvitamisest, kui kahju tekkimise on otseselt või kaudselt põhjustanud üks või mitu alljärgnevat asjaolu:
1) tagatisevõtja või tema nimel tegutseva isiku tegevus või tegevusetus;
2) eksporditagatisega seotud lepingus või lepinguga seotud dokumentides sisalduvad tagatisevõtja õigusi ebamõistlikult piiravad sätted, mis raskendavad tagatisevõtjal nõudeõiguse realiseerimist võlgniku vastu;
3) tagatisevõtja ja võlgniku vahel pärast eksporditagatisega seotud lepingu sõlmimist sõlmitud kokkulepe, mis takistab võla tasumist või põhjustab sellega viivitamist;
4) tarnijakrediidi puhul kohustuste täitmata jätmine alltöövõtjate, lepinguosaliste või muude tarnijate poolt, kui seda ei ole põhjustanud käesoleva seaduse § 4 punktides 4–9 nimetatud poliitilise riskiga seonduv.
(2) Kindlustuslepingus võib ette näha ka käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetamata asjaolusid, mille puhul kindlustusandjal on õigus keelduda kahju hüvitamisest.
§ 14. Edasikindlustusandja deposiit
(1) Riik avab sõlmitud kindlustuslepingute alusel eksporditagatistest tulenevate edasikindlustusandja kohustuste täitmiseks kindlustusandja juures edasikindlustusandja deposiidi.
(2) Edasikindlustusandja deposiidi summat suurendatakse järgmiste vahendite arvelt:
1) kindlustuslepingutest tekkivate kohustuste täitmiseks riigi poolt eraldatud vahendid;
2) kindlustusandja tasutud edasikindlustuspreemiad, mille suurus on arvestatud proportsionaalselt riigi poolt ülevõetud kindlustusriskiga, kui kindlustusandja ja riigi vahel sõlmitud edasikindlustuslepinguga ei ole kokku lepitud teistsugustes edasikindlustuspreemia arvestamise põhimõtetes;
3) edasikindlustusandja deposiidi arvelt täidetud kohustuse tagasinõudest võlgnikult saadud vahendid;
4) edasikindlustusandja deposiidile vastava vara investeerimistulu, millest on maha arvestatud investeerimisega seotud kulud.
(3) Kindlustusandja võib edasikindlustusandja deposiidi arvelt täita ainult eksporditagatistest tulenevaid edasikindlustusandja kohustusi tingimusel, et käesoleva seaduse § 11 lõikes 1 sätestatud tingimustele vastava kindlustuslepinguga tagatud ja käesolevas seaduses nimetatud kindlustusriski realiseerumine ja sellest tulenev tagatisevõtja kahju on piisavalt tõendatud ning puuduvad kindlustusandja hüvituskohustuste täitmist välistavad asjaolud. Edasikindlustusandja deposiit ei kuulu kindlustusandja pankrotivarasse ja sellele ei saa pöörata sissenõuet täitemenetluses kindlustusandja vastu.
(4) Edasikindlustusandja deposiidile vastava vara investeerimisel arvestatakse kindlustustegevuse seaduses kindlustusandja seotud vara investeerimisele kehtestatud nõudeid ja piiranguid.
§ 15. Kindlustuspreemia
(1) Kindlustuspreemia käesoleva seaduse tähenduses on rahasumma, mille määrab kindlustusandja eksporditehingu riskitasemest ja tagatisevõtja omavastutusest lähtuvalt ning mille tagatisevõtja tasub kindlustusandjale kindlustuslepingus määratud suuruses ja tähtajal.
(2) Eksporditagatise eest arvestatavad kindlustuspreemiad ning investeerimistulud eksporditagatisega seotud kindlustuslepingutelt arvestatud kindlustusandja seotud varalt ja edasikindlustusandja deposiidilt peavad katma ekspordi riikliku tagamise kulud ja võimaliku kahju pikema perioodi vältel, vastama tagatavatele riskidele, kindlustuslepingust tulenevale kindlustussummale ja tagatisevõtja omavastutuse ulatusele.
(3) Lisaks kindlustuspreemiale võib kindlustusandja tagatisevõtjalt võtta kindlustusandja ja tagatisevõtja vahel kokku lepitud eksporditagatise andmisega seotud muid põhjendatud tasusid.
§ 16. Teavitamise kord
Kindlustusandja teavitab eksporditagatiste andmisest Euroopa Komisjoni ja Euroopa Liidu liikmesriikide riiklikke või riigi toetusel tegutsevaid ekspordikrediidikindlustusega tegelevaid kindlustusandjaid Vabariigi Valitsuse määrusega kehtestatud korras.
§ 17. Seaduse kehtetuks tunnistamine
Ekspordi riikliku garanteerimise seadus (RT I 2003, 1, 2; 2005, 12, 52) tunnistatakse kehtetuks.
§ 18. Varasemate ekspordigarantiide kehtivus
Ekspordi riikliku garanteerimise seaduse alusel antud ekspordigarantiid jäävad kehtima ja neile kohaldatakse käesolevas seaduses sätestatut.
§ 19. Kohustuste üleandmine kindlustusandjale
Vabariigi Valitsus korraldab ühe aasta jooksul pärast käesoleva seaduse jõustumist ekspordi riikliku garanteerimise seaduse alusel riiklike ekspordigarantiide andmist korraldanud sihtasutuse (edaspidi sihtasutus) riiklike ekspordigarantiide andmisega seotud kohustuste ja sihtasutuse vastavate varade üleandmise kindlustusandjale. Ekspordigarantiide andmisega seotud sihtasutuse kohustuste ja vastavate varade kindlustusandjale üleandmisele ei kohaldata kindlustustegevuse seaduse §-des 87–94 sätestatut.
§ 20. Sihtasutuse tegevus kohustuste üleandmiseni kindlustusandjale
(1) Kuni sihtasutuse riiklike ekspordigarantiide andmisega seotud kohustuste üleandmiseni kindlustusandjale korraldab riiklike eksporditagatiste andmist sihtasutus.
(2) Kuni sihtasutuse riiklike ekspordigarantiide andmisega seotud kohustuste üleandmiseni kindlustusandjale esitab tagatisevõtja kindlustuslepingust tulenevad nõuded sihtasutuse vastu. Kui sihtasutusel ei jätku kohustuste täitmiseks ekspordi tagamise tehnilistest eraldistest ja sihtfondi vahenditest, siis täidab kindlustuslepingust tulenevad sihtasutuse kohustused riik.
(3) Sihtasutus juhindub riiklike eksporditagatiste andmise korraldamisel käesolevast seadusest. Sihtasutusele ei kohaldata käesoleva seaduse § 8 lõigetes 1–3, 5–12 ja §-s 14 sätestatut.
(4) Sihtasutuse ekspordi riikliku tagamise tehniliste eraldiste moodustamise põhimõtted ja nende arvutamise korra kehtestab Vabariigi Valitsus määrusega.
(5) Ekspordi riiklikust tagamisest tulenevate valuuta-, krediidi- ja likviidsusriskide ning muude rahaliste vahendite haldamisega seonduvate sihtasutuse finantsriskide juhtimise põhimõtted ja üldised piirangud kehtestab Vabariigi Valitsus määrusega.
(6) Sihtasutus täidab käesoleva paragrahvi lõigetes 4 ja 5 nimetatud õigusaktidest tulenevaid nõudeid kuni sihtasutuse riiklike ekspordigarantiide andmisega seotud kohustuste üleandmiseni kindlustusandjale.
§ 21. Seaduse jõustumine
1 Nõukogu direktiiv 98/29/EÜ keskmise tähtajaga või pikaajalise kindlustuskattega tehingute ekspordikrediidikindlustust käsitlevate peamiste sätete ühtlustamise kohta (EÜT L 148, 19.05.1998, lk 22–32);
nõukogu direktiiv 84/568/EMÜ riigi nimel või toetusel tegutsevate liikmesriikide ekspordikrediidikindlustuse organisatsioonide või selliste organisatsioonide asemel tegutsevate riigiasutuste vastastikuste kohustuste kohta ühisgarantii korral, mis antakse lepingule, mis hõlmab üht või mitut allhankelepingut ühes või mitmes Euroopa ühenduste liikmesriigis (EÜT L 314, 4.12.1984, lk 24–27).


Volikogu pädevus ja töökord - Türi Vallavalitsus
Türi valla põhimäärus
Vastu võetud 30.11.2017 nr 10
1. jaotis Vallavolikogu pädevus
§ 25. Vallavolikogu pädevus
2. jaotis Vallavolikogu töökorraldus
§ 26. Vallavolikogu istung
(1) Vallavolikogu töövorm on istung. Istungit juhatab vallavolikogu esimees, tema äraolekul aseesimees, mõlema puudumisel juhatab istungit kohalolevatest liikmetest vanim vallavolikogu liige.
(3) Vallavolikogu istungid on üldjuhul avalikud.
(4) Kui istungi päevakorras oleva teemaga seotud andmete avalikustamine on seaduse alusel keelatud või piiratud, peab vallavolikogu esimees kuulutama istungi selle päevakorra osas kinniseks. Lisaks õigusaktidega sätestatud piirangutele võib vallavolikogu istungi päevakorras oleva küsimuse arutelu mõjuvatel põhjustel kuulutada kinniseks. Istungi osa kinniseks kuulutamise põhjus märgitakse vallavolikogu istungi protokolli ning päevakorras oleva küsimuse arutelu osas kuulutatakse istung kinniseks, kui selle poolt hääletab vähemalt kaks korda enam vallavolikogu liikmeid kui vastu. Volikogu istungi kinnisel arutelul võivad osaleda volikogu liikmed, vallavalitsuse liikmed ja vallasekretär. Teiste isikute osalemise istungi kinniseks kuulutatud arutelu osas määrab vallavolikogu poolthäälteenamusega.
(5) Kui vallavolikogu ei otsusta teisiti, võib vallavolikogu istung ühel ööpäeval kesta kuni kaheksa tundi. Vallavolikogu istungi käigustehakse vähemalt iga 1,5-tunnise töö järel vaheaeg. Vajadusel jätkatakse istungit ühel järgmistest tööpäevadest.
§ 27. Vallavolikogu istungi kokkukutsumine
(1) Vallavolikogu istungi kutsub kokku vallavolikogu esimees, tema äraolekul vallavolikogu aseesimees, nende mõlema puudumisel vallavolikogu vanim liige. Kui vallavolikogu esimees ei saa põhjendatud asjaoludel vallavolikogu istungit kokku kutsuda, peab ta sellest mis tahes viisil hiljemalt eestseisuse koosoleku toimumise ajaks või esimesel võimalusel pärast asjaolude ilmnemist teavitama vallavolikogu aseesimeest. Kui ka vallavolikogu aseesimees ei saa põhjendatud asjaoludel vallavolikogu istungit kokku kutsuda, peab ta sellest teavitama vallavolikogu vanimat liiget vähemalt seitse päeva enne vallavolikogu istungi toimumist.
(2) Vallavolikogu istung toimub üldjuhul üks kord kuus, vajadusel kutsutakse vallavolikogu istung kokku sagedamini. Üldjuhul lepitakse vallavolikogu järgmise istungi toimumise aeg kokku vallavolikogu eelmise istungi lõpus.
(5) Vallavolikogu kokkukutsumisest teatatakse vallavolikogu liikmetele hiljemalt neli päeva enne vallavolikogu istungi toimumist. Kutses märgitakse vallavolikogu istungil arutlusele tulevad küsimused, toimumise aeg ja koht ning istungil arutlusele tulevate õigusaktide eelnõud tehakse vallavolikogu liikmetele kättesaadavaks põhimääruse § 85 lõikes 1 sätestatud korras.
§ 28. Vallavolikogu istungil mitteosalemisest teatamine
Vallavolikogu liige, kes ei saa vallavolikogu istungil osaleda, peab sellest üldjuhul eestseisuse ajaks, kuid mitte hiljem kui vallavolikogu istungi alguseks, teavitama vallavolikogu esimeest. Kui vallavolikogu liikmel ei ole võimalik enda puudumisest vallavolikogu esimeest teavitada, edastab ta vastava informatsiooni ametiasutuse üldtelefonile.
3. jaotis Vallavolikogu istungi töökord
§ 29. Vallavolikogu liikmete istungil osalemise fikseerimine
(1) Vallavolikogu istung algab kohalolevate vallavolikogu liikmete registreerimisega.
§ 30. Päevakorra kinnitamine ja muutmine
(3) Päevkorra eelnõus märkimata küsimusi saab päevakorda võtta juhul, kui istungil viibivad kõik vallavolikogu liikmed ning päevakorra täiendamise poolt on kõik vallavolikogu liikmed. Päevakorda võetava küsimuse eelnõu peab olema vallavolikogu liikmetele istungi alguseks kättesaadavaks tehtud.
(4) Ettepanekuid päevakorra eelnõu kohta võivad kuni päevakorra kinnitamiseni teha:
1) vallavolikogu liikmed;
2) vallavalitsuse liikmed;
3) vallasekretär;
4) vallaelanikud, ametiasutuse hallatavad asutused ja muud isikud vallavalitsuse kaudu.
(5) Kinnitatud päevakorras võib küsimuste järjekorda muuta vallavolikogu poolthäälteenamusega.
§ 31. Vallavolikogu istungi salvestamine
(1) Kui vallavolikogu istungit soovitakse audio- või audio-videovahendiga salvestada, v.a vallavolikogu protokolli koostamiseks helisalvestise tegemine, tuleb sellest vallavolikogu istungi algul või enne salvestamist vallavolikogu teavitada.
(4) Vallavolikogu istungist on audiosalvestist õigusteha istungi protokollijal. Salvestist kasutatakse protokolli koostamiseks ning see on mõeldud asutusesiseseks kasutamiseks. Salvestisi säilitatakse dokumendiregistris vallavolikogu istungi vastava protokolli juures. Salvestisi säilitatakse salvestise tegemisest 1 aasta.
(5) Salvestistega on üldjuhul õigustutvuda vallavolikogu liikmetel, vallavalitsuse liikmetel ning ametiasutuse ametnikel ja töötajatel (ametiasutuse ametnik ja töötaja nimetatud edaspidi koos teenistuja). Vajadusel võib salvestist kasutada järelevalve-, uurimis- või kohtumenetluses.
§ 32. Arutelu
(2) Kui istungil soovivad sõna võtta ka istungil osalevad külalised, teavitavad nad sellest istungi juhatajat ning loa sõnavõtuks annab istungi juhataja.
(5) Ettekannetele ja küsimustele järgnevad sõnavõtud. Sõnavõtt on seisukoha motiveeritud esitus arutatavas küsimuses. Igas päevakorrapunktis võib iga istungil osaleja võtta sõna üks kord kestusega mitte üle viie minuti.
(6) Pärast sõnavõttu on õigusteha ettekande kohta märkusi või repliike. Märkus on kuni kahe minuti jooksul esitatav ja aruteluga haakuv selgitus. Repliik on ettekande, kaasettekande või sõnavõtuga esineja kuni kahe minuti jooksul antav vastus oma oponendile. Igas päevakorrapunktis on igal osalejal õigus kolmeks märkuseks või repliigiks.
(8) Istungi juhatajal on õigus oma äranägemisel anda esinejaile lisaaega kuni kolm minutit. Loa esinemise edasiseks pikendamiseks annab istungi juhataja juhul, kui selle poolt hääletab rohkem vallavolikogu liikmeid kui vastu.
(9) Sõnavõtu, küsimuse või märkuse esitamise soovist teatatakse käe tõstmisega.
(10) Istungi juhataja katkestab esinemise ilmse teemast möödarääkimise või mittesündsa keelekasutuse korral või juhul, kui esineja ületab ettenähtud ajalimiidi.
(11) Läbirääkimised lõpevad kas viimase soovija esinemisega või üle poolte kohalolevate vallavolikogu liikmete nõudel.
(12) Enne küsimuse hääletamisele panemist kordab istungi juhataja kõiki ettepanekuid ja annab võimaluse paranduste ning ettepaneku tegemiseks.
(13) Pärast küsimuse hääletamisele panemist enam sõna ei anta.
§ 33. Hääletamine vallavolikogus
(5) Hääletamisele pandud küsimus peab olema formuleeritud nii, et sellele oleks võimalik vastata „poolt", „vastu" või „erapooletu". Erisused võivad olla isikuvalimistel hääletamisel.
§ 34. Isikuvalimised
(2) Salajase hääletamise korraldamiseks moodustab vallavolikogu oma liikmete hulgast kolmeliikmelise häältelugemiskomisjoni, kes nimetab endi hulgast komisjoni esimehe. Ettepanekuid häältelugemiskomisjoni koosseisu kohta võivad teha kõik vallavolikogu liikmed. Häältelugemiskomisjoni liikme kandidaat peab komisjoni koosseisu kinnitamiseks andma selleks suulise nõusoleku ning vastav asjaolu märgitakse vallavolikogu istungi protokolli. Häältelugemiskomisjoni koosseisu ei või kuuluda vallavolikogu liige, kes isikuvalimistel on esitatud kandidaadiks. Häältelugemiskomisjoni koosseis kinnitatakse avalikul hääletamisel poolthäälteenamusega ning komisjoni koosseis märgitakse vallavolikogu istungi protokollis.
(3) Isikuvalimised, kus nõutakse vallavolikogu koosseisu häälteenamust, korraldatakse üldjuhul vallavolikogu esimehe valimisega sätestatud korras. Erisuseks on asjaolu, kui kandidaatide nimekirjas oli ainult üks isik ja see ei saavutanud vajalikku häälteenamust, siis seatakse üles uus kandidaat ning korraldatakse uus hääletamine. Esimese hääletamise läbinud kandidaati enam uuesti esitada ei saa. Erisusi kohaldatakse ka vallavolikogu alaliste komisjonide esimehe ja aseesimeest valimisele ning nimetatud isikute puhul toimub valimine põhimääruse § 43 lõikes 3 sätestatud korras.
(5) Kui kandidaadiks esitatakse üks isik, vormistatakse hääletussedel nii, et kandidaadi poolt saab hääletada „poolt", „vastu" ja „erapooletu". Kui kandidaate on rohkem kui üks, on igal vallavolikogu liikmel üks poolthääl ning ta annab oma hääle kandidaadile, kelle kandidatuuri ta toetab. Hääletamise täpsem kord (voorude arv) lepitakse kokku enne hääletamist ning see märgitakse vallavolikogu istungi protokolli.
§ 35. Vallavolikogu istungi protokoll
(1) Vallavolikogu istungi käik protokollitakse. Istungi protokolli koostamiseks võib istungist teha helisalvestist. Salvestisi hoitakse ja kasutatakse põhimääruse §-s 31 sätestatud tingimustel ja korras.
(5) Protokollile lisatakse vastu võetud õigusaktid. Õigusaktid tuleb vormistada viie tööpäeva jooksul istungi toimumise päevast arvates.
(8) Protokoll peab olema igaühele kättesaadav kümnendal tööpäeval istungi toimumise päevast arvates. Protokollid on kättesaadavad ametiasutuse kantseleis ning avalikustatud ametiasutuse dokumendiregistri kaudu. Dokumendiregistrile on tagatud juurdepääs Internetis Türi valla veebilehelt www.tyri.ee. Üldkättesaadavaks ei tehta protokollides sisalduvaid andmeid, mille väljastamine on seadusega piiratud või mõeldud ametiasutuse siseseks kasutamiseks.


Eesti Vabariigi põhiseadus / paragrahv 102
Seadusi võetakse vastu kooskõlas põhiseadusega.
PS § 102 sõnastus ja VII peatüki teiste sätete sisu kallutab järeldusele, et §-ga 102 on kehtestatud nõue järgida seaduste vastuvõtmisel põhiseaduslikke menetlusnorme. Täpsema menetluskorra PS-s sisalduva rakendamiseks sätestab PS § 104 lg 1 kohaselt Riigikogu kodukorra seadus. PS § 104 lg 2 p 6 kohaselt on tegemist nn konstitutsioonilise seadusega.
Kommenteeritava sätte rikkumiseks võib lugeda näiteks juhtumid, kui vastuvõetud seaduse on algatanud keegi, kellel pole seadusandliku initsiatiivi õigust (PS § 103 lg 1), kui seadust on arutatud põhiseadusvastaselt kinnisel istungil (PS § 72 lg 1), kasutatud on põhiseadusvastaselt salajast hääletamist (PS § 72 lg 2), seadus on vastu võetud nõutava häälteenamuseta (PS § 73, § 104 lg 2), kui Riigikogu erakorralisel istungil oli vähem kui 51 Riigikogu liiget (PS § 70 teine lause), kui rikuti PS muutmise protseduuri (PS §-d 161–166 ja 168). Neil juhtudel on esmajoones tegemist siiski PS-s seadusandlikku menetlust puudutava erisätte rikkumisega, mis kujutab endast ühtlasi PS §-s 102 sisalduva üldnormi rikkumist.
PS § 102 rikkumiseks võib mõnel juhul pidada ka RKKTS-s sätestatud seadusandliku menetluse normide rikkumist. Vabariigi President on leidnud (03.03.2009 otsuses nr 440 ““Soolise võrdõiguslikkuse seaduse, võrdse kohtlemise seaduse, Eesti Vabariigi töölepingu seaduse, kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse ja kohaliku omavalitsuse volikogu valimise seaduse muutmise seaduse” väljakuulutamata jätmine” – RTL 2009, 22, 284), et RKKTS reeglite rikkumine seaduse vastuvõtmisel on põhiseadusvastane juhul, kui selle rikkumisega on oluliselt moonutatud parlamentaarse otsusetegemise protsessi. Sellega on tegemist näiteks juhul, kui RKKTS rikkumise tagajärjel jäetakse üks osa Riigikogu liikmetest sisuliselt ilma võimalusest võtta osa seaduse kujundamisest. Parlamendi menetlusreeglid on ette nähtud selleks, et tagada vastuvõetavate otsuste legitiimsus. Riigikogu otsustele annab muu hulgas legitiimsuse see, et need võetakse vastu menetluses, millest saavad osa võtta kõik rahva arvestatava toetuse tulemusena parlamentaarse esindatuse saanud poliitilised jõud. Parlamentaarne menetlus on garantii, et riigi seisukohalt oluliste otsuste tegemise protsessis leiab ühiskonnas valitsev arvamuste paljusus ka reaalse väljundi. PS § 1 lg 1 järgi on Eesti demokraatlik vabariik, kus kõrgeima võimu kandja on rahvas. Demokraatlik otsustamine tähendab “oluliste juhtimisotsuste tegemist võimalikult ulatuslikul ja kooskõlastatud alusel” (RKPJKo 21.12.1994, III-4/A-11/94). Oluline ei ole mitte üksnes see, et enamusel oleks võimalus otsus vastu võtta, vaid ka see, et opositsioonil (parlamendivähemusel) oleks võimalus otsuse kujundamisest osa võtta ning seda omapoolsete ettepanekute ja kriitikaga mõjutada.
Vabariigi President pidas eelmises punktis nimetatud eelnõu menetlemisel esinenud asjaoludel PS § 102 ja PS § 1 lg 1 rikkumiseks kindla reguleerimisesemega eelnõu täiendamist juhtivkomisjoni poolt esimese ja teise lugemise vahel täiesti teise reguleerimisesemega sätetega. Sisuliselt oli selline tegevus vaadeldav uue eelnõu algatamisena. RKKTS näeb ette reeglid, kuidas tuleb eelnõu algatada ning kuidas eelnõu seejärel menetleda. Juhtivkomisjon (põhiseaduskomisjon) ei pidanud selle eelnõu menetlemisel neist reeglitest kinni, Riigikogu enamus aga aktsepteeris juhtivkomisjoni tegevust. Seetõttu jäi vähemalt osa Riigikogu liikmetest ilma olulistest õigustest, mis neil on seaduseelnõude menetluses RKKTS järgi, eelkõige õigus teha muudatusettepanekuid, õigus oma muudatusettepanekute arutamisele ja hääletamisele juhtivkomisjonis ning täiskogus. Neil põhjustel jättis Vabariigi President seaduse välja kuulutamata (eelmises punktis viidatud otsus). Riigikogu ei nõustunud täielikult RKKTS rikkumise ja sellest tingitud põhiseadusvastasuse argumentidega, kuid seadust siiski muutmata kujul vastu ei võtnud (vt Riigikogu 11.03.2009 istungi stenogramm).
Riigikohus on PS § 102 oma varasemas praktikas tõlgendanud kui materiaalõiguse normi. Riigikohus leidis, et õigusakti sisuline vastuolu PS mõne sättega tähendab ühtlasi ka PS § 102 rikkumist. Kui seadus on vastuolus PS mõne sättega, siis pole järgitud PS §-s 102 sätestatud nõuet võtta seadusi vastu kooskõlas PS-ga (RKPJKo 23.03.1998, 3-4-1-2-98; RKPJKo 30.09.1998, 3-4-1-6-98). Riigikohtu hilisemas praktikas on riigivõimu kasutamise ja sealhulgas ka seaduste põhiseadusele vastavuse üldise nõude allikaks PS § 3 lg 1 esimene lause. Selle kohaselt teostatakse riigivõimu üksnes põhiseaduse ja sellega kooskõlas olevate seaduste alusel (vt PS § 3 komm-d; vrd nt RKPJKo 23.03.1998, 3-4-1-2-98, p 4 ja RKPJKo 08.06.2010, 3-4-1-1-10, p 55).