§ 5 Sotsiaalteenuste loetelu
§ 6 Sotsiaalteenuste taotlemine
§ 7 Abivajaduse hindamine
§ 8 Sotsiaalteenuste määramine
§ 9 Sotsiaalteenuste maksumus
§ 11 Koduteenuse loetelu
§ 12 Koduteenusele õigust omavad isikud
§ 13 Koduteenuse määramine
§ 14 Koduteenuste osutamise lõpetamine
§ 15 Koduteenuse eest tasumine
§ 16 Väljaspool kodu osutatav üldhooldusteenuse eesmärk ja sisu
§ 17 Väljaspool kodu üldhooldusteenust saama õigustatud isikud
§ 18 Väljaspool kodu üldhooldusteenust mitte saama õigustatud isikud
§ 19 Väljaspool kodu üldhooldusteenuse taotlemine
§ 20 Väljaspool kodu üldhooldusteenuse taotluse menetlemine ja rahastamine
§ 23 Tugiisiku teenuse määramine
§ 26 Täisealise isiku hoolduse seadmise tingimused
§ 27 Täisealise isiku hoolduse taotlemine
§ 29 Täisealise isiku hooldaja kohustused
§ 30 Täisealise isiku hoolduse lõpetamine
§ 31 Isikliku abistaja teenuse eesmärk ja sisu
§ 32 Isikliku abistaja teenuse saamist õigustatud isikud
§ 33 Isikliku abistaja teenuse taotlemine
§ 34 Isikliku abistaja teenuse määramine
§ 35 Isikliku abistaja teenuse eest tasumine
§ 36 Varjupaigateenuse eesmärk ja sisu
§ 37 Varjupaigateenust saama õigustatud isik
§ 38 Varjupaigateenuse taotlemine
§ 39 Varjupaigateenuse määramine
§ 40 Varjupaigateenuse eest tasumine
§ 41 Turvakoduteenuse eesmärk ja sisu
§ 42 Turvakoduteenust saama õigustatud isikud
§ 43 Turvakoduteenuse taotlemine
§ 44 Turvakoduteenuse määramine
§ 45 Turvakoduteenuse eest tasumine
§ 46 Sotsiaaltransporditeenuse eesmärk ja sisu
§ 47 Sotsiaaltransporditeenuse taotlemine
§ 48 Sotsiaaltransporditeenuse rahastamine ja teenuse eest tasumine
§ 49 Eluruumi tagamise eesmärk ja sisu
§ 50 Sotsiaaleluruumi taotlemise õigustatud isikud
§ 51 Sotsiaaleluruumi taotlemine
§ 52 Sotsiaaleluruumi kasutamise nõuded
§ 53 Eluruumi tagamise teenuse eest tasumine
§ 54 Eluruumi tagamise teenuse lõpetamine
§ 55 Võlanõustamisteenuse eesmärk ja sisu
§ 56 Võlanõustamiseteenusele õigustatud isik
§ 57 Võlanõustamisteenuse määramine
§ 58 Võlanõustamisteenuse eest tasumine
11 Kuulmisnõustamise teenus
§ 59 Kuulmisnõustamise teenuse
§ 60 Sotsiaaltoetuste liigid
§ 61 Sotsiaaltoetuse taotleja
§ 62 Sotsiaaltoetuse taotlemine
§ 63 Sotsiaaltoetuste määramine
§ 64 Sotsiaaltoetuste maksmine
§ 65 Toetuse tagasinõudmine
1 Ühekordne sotsiaaltoetus
§ 66 Ühekordne sotsiaaltoetus
2 Puudega inimese täiendav toetus
§ 67 Puudega inimese täiendav toetus
1 Lapse sünnitoetus
§ 68 Lapse sünnitoetus
2 Matusetoetus
§ 69 Matusetoetus
§ 70 Ranitsatoetus
4 Täisealise isiku hooldajatoetus
§ 71 Täisealise isiku hooldajatoetus
§ 72 Puudega lapse hooldajatoetuse eesmärk ja sisu
§ 73 Puudega lapse hooldajatoetuse määramise tingimused
§ 74 Puudega lapse hooldajatoetuse taotlemine
§ 75 Puudega lapse hooldajatoetuse määramine ja maksmine
§ 76 Puudega lapse hooldajatoetuse määramata jätmine
§ 77 Puudega lapse hooldajatoetuse maksmise lõpetamine
1 Erakorraline sotsiaaltoetus seoses õnnetusjuhtumiga
§ 78 Erakorraline sotsiaaltoetus seoses õnnetusjuhtumiga
2 Vältimatu sotsiaalabi
§ 79 Vältimatu sotsiaalabi toetus
§ 80 Vältimatu sotsiaalabi taotlemine ja andmine
5 Riigieelarvest finantseeritavad sotsiaaltoetused
1 Toimetulekutoetuse määramine ja maksmine
§ 81 Toimetulekutoetuse määramine ja maksmine
2 Vajaduspõhine peretoetus
§ 82 Vajaduspõhine peretoetuse maksmine
6 Riigieelarvest sihtotstarbeliselt eraldatud raha ülejäägi kasutamine
§ 83 Riigieelarvest eraldatud raha ülejäägi kasutamise aluspõhimõtted
§ 84 Riigi rahastatavaks lapsehoiuteenuseks eraldatud raha ülejäägi kasutamine
5 JÄRELVALVE
§ 85 Kohaliku omavalitsuse järelevalve
§ 86 Riiklik ja haldusjärelevalve
§ 87 Vaidluse lahendamine
§ 88 Määruste kehtetuks tunnistamine
§ 89 Määruse jõustumine
RT IV, 04.11.2016, 24
Vastu võetud 26.10.2016 nr 30
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lg 1, § 22 lg 1 p 5 ja sotsiaalhoolekande seaduse § 5 lg 1 ja § 14 lg 1 alusel
Määrusega sätestatakse Lääne-Saare valla elanikele ja vältimatu abi korras isikutele, kes ajutiselt viibivad Lääne-Saare valla territooriumil Lääne-Saare valla eelarve vahenditest osutatavate sotsiaalteenuste (edaspidi teenus) ja makstavate sotsiaaltoetuste (edaspidi toetus) kirjeldus, rahastamine ning nende taotlemise tingimused ja kord.
(1) Sotsiaalseadustiku üldosa seaduse, sotsiaalhoolekande seaduse ning nende alusel antud riiklike õigusaktidega kohalikule omavalitsusele pandud ning käesoleva määrusega nimetatud Lääne-Saare valla ülesandeid täidab üldiselt Lääne-Saare Vallavalitsus kui ametiasutus (edaspidi ametiasutus), kelle struktuuris on ette nähtud sotsiaaltöötajate ametikohad. Sotsiaaltöötajate õigused ja pädevus sätestatakse ametiasutuse sisepädevust reguleerivate aktidega (ametiasutuse põhimäärus, ametijuhendid, vallavanema käskkirjad, asjaajamist reguleerivad korrad jms).
(2) Määruses sätestatud juhtudel otsustab sotsiaalkaitse korralduse või tagamise Lääne-Saare Vallavalitsus kui täitevorgan.
(3) Lääne-Saare Vallavolikogu (edaspidi vallavolikogu) täidab neid sotsiaalkaitse korralduse või tagamisega seotud ülesandeid, mis kohaliku omavalitsuse korralduse seadusest tulenevalt on volikogu ainupädevuses.
(3) Ametiasutus peab abivajajast teada saamisel selgitama välja sotsiaalkaitse vajaduse ja ulatuse ja vastava abi. Vajadusel abistama isikut taotluste esitamisel või toimingu tegemisel, kui isikut abistamata jääksid tema õigused kaitseta.
(4) Isiku pöördumisel või abivajajast teada saamisel on ametiasutus kohustatud isiku abivajadust hindama, lähtudes eelkõige isiku tahtest ning üldisest elukorraldusest, isiku nõusolekul tegema koostööd isiku lähedaste (perekond, kooselus olevad isikud, ülenejad ning alanejad sugulased) ja seadusega sätestatud asjaomaste institutsioonidega (riigi- või kohaliku omavalitsuse asutus, juriidiline isik). Kompleksse hindamisega ning isiku abivajadusele terviklikust lähenemisest tulenevalt peab ametiasutus selgitama välja parima asjakohase abi (sotsiaalteenuse osutamine, sotsiaaltoetuse andmine, teise sotsiaalkaitse korraldamisega tegelevasse asutusse suunamine), toetamaks abivajaja iseseisvat toimetulekut ning suutlikkust korraldada iseseisvalt oma elu.
(5) Ametiasutus võib sotsiaalkaitse ülesannete paremaks korraldamiseks ning toetuse andmise otsuse tegemise kaalumiseks ning asjakohaste tõendite või andmete kogumiseks moodustada ametiasutuse juures tegutseva töörühma või komisjoni.
§ 11. Koduteenuse loetelu
1) eluruumi koristamine Vabariigi Valitsuse määrusega sätestatud eluruumi sotsiaalselt põhjendatud normi ning teenuse saaja ja osutaja kokkulepitud ulatuses;
§ 12. Koduteenusele õigust omavad isikud
Koduteenuseid on õigus saada rahvastikuregistri andmetel Lääne-Saare vallas elavatel ja igapäevaeluks vajalike toimingute sooritamisel abivajavatel isikutel:
§ 13. Koduteenuse määramine
Koduteenust osutatakse kirjaliku koduteenuse osutamise halduslepingu alusel, mis sõlmitakse ametiasutuse ja koduteenust vajava isiku või esindaja vahel. Lepingus lepitakse kokku tingimused, poolte õigused ja kohustused ning tasu suurus. Lepingu lisaks on igakuine hoolduskava, kus määratletakse teenuste loetelu, kestvus ja sagedus.
§ 14. Koduteenuste osutamise lõpetamine
(1) Teenuse osutajal on õigus koduteenuste osutamise haldusleping koheselt lõpetada alljärgnevatel tingimustel:
§ 15. Koduteenuse eest tasumine
(1) Teenuse saaja või tema seaduslik esindaja tasub koduteenuste eest vallavalitsuse poolt kehtestatud hinnakirja alusel.
(2) Vallavalitsuse korraldusega võib tasu määra vähendada vastavalt kliendi majanduslikule olukorrale.
(3) Koduteenuste eest tasumise arvestuse aluseks on kalendrikuu. Teenuse saaja tasub teenuste eest arve alusel, mille teenuse osutaja esitab hiljemalt teenuste osutamise kuule järgneva kuu 10. kuupäevaks. Teenuste eest tasutakse teenuste osutamise kuule järgneva kuu 20. kuupäevaks.
§ 16. Väljaspool kodu osutatav üldhooldusteenuse eesmärk ja sisu
§ 17. Väljaspool kodu üldhooldusteenust saama õigustatud isikud
Väljaspool kodu üldhooldusteenust saama õigustatud isikud on:
1) professionaalset ööpäevaringset hooldamist ja kõrvalabi vajav isik, kelle elukoht rahvastikuregistri andmetel on Lääne-Saare vald ja kellel puuduvad seadusjärgsed ülalpidajad;
2) igapäevast põetust vajav isik, kelle elukoht rahvastikuregistri andmetel on Lääne-Saare vald ja kelle seadusjärgsed ülalpidajad ei suuda mõjuvatel põhjustel (tervislik seisund, kõrge iga, vähekindlustatus või muudel põhistatud põhjustel) täita neile perekonnaseaduse alusel pandud kohustusi.
§ 18. Väljaspool kodu üldhooldusteenust mitte saama õigustatud isikud
(1) Teenust ei ole õigustatud saama isikud, kes:
1) põevad nakkushaigusi (sh tuberkuloosi);
2) on sõltuvad alkoholist ja narkootilistest ainetest;
3) on enesele ja teistele ohtlikud oma psüühika- ja käitumishäirete tõttu
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 punktides 1-3 nimetatud isikud kuuluvad ravile kas kodus, raviasutuses või hooldamisele erihooldekodus.
§ 19. Väljaspool kodu üldhooldusteenuse taotlemine
(1) Teenust taotlev isik või tema seaduslik esindaja esitab kirjaliku taotluse ametiasutusele, milles põhjendab hooldusteenuse vajadust. Hoolekandeasutuses hooldamise vajadusest võivad teatada ka lähedased või tervishoiutöötaja.
3) arsti kirjalik ettepanek hoolekandeasutuse hooldusteenuse vajalikkusest või väljavõte terviseloost;
4) isiku kirjalik kinnitus kinnis- ja vallasvara ning seadusjärgsete ülalpidajate olemasolu või puudumise kohta. Seadusjärgsete ülalpidajate olemasolul tuleb esitada nende nimed ja kontaktandmed;
5) taotleja ja tema seadusjärgsete ülalpidajate kirjalik tõendusmaterjal (sissetulekuid tõendavad dokumendid, notariaalne õiend, garantiikirjad vms) hoolduskulude osalise või täieliku tasumise kohta;
6) isiku või tema esindaja kirjalik kinnitus testamendis või kinkelepingus fikseeritud ülalpidamiskohustuse kohta;
7) muud dokumendid, mida ametiasutus vajalikuks peab.
§ 20. Väljaspool kodu üldhooldusteenuse taotluse menetlemine ja rahastamine
(1) Pärast taotluse või teate saamist on ametiasutus kohustatud ühe nädala jooksul võtma kontakti hooldusteenust vajava isikuga ja selgitama välja tema hooldusvajaduse. Hindamise aluseks on sotsiaalministeeriumi kodulehel olev hindamisinstrument hooldusvajaduse ja sotsiaalteenuste määramiseks.
(4) Kirjaliku põhjendatud otsuse taotleja hooldekodusse paigutamiseks või vastavasse järjekorda suunamiseks või hooldekodusse paigutamisest keeldumiseks teeb vallavalitsuse sotsiaaltoetuste ja –teenuste komisjoni ettepanekul vallavalitsus käesoleva määruse § 15-18 sätestatud õigustatuse alusel hiljemalt 30 päeva jooksul korralduse andmise näol.
(9) Hooldusteenust taotlev isik võtab endale kohustuse tasuda kas osaliselt või täielikult enda ülalpidamiskulud hoolekandeasutuses. Selleks tasub ta vähemalt 95 % oma igakuisest sissetulekust hoolekandeasutusele, kuid mitte rohkem kui kehtestatud kohamaks.
(10) Isiku hoolekandeasutuse teenuse kulude tasumisel osalevad tema seadusjärgsed ülalpidajad vastavalt perekonnaseadusele. Lääne-Saare valla osalustasu suuruse otsustab sotsiaaltoetuste ja –teenuste komisjoni ettepanekul vallavalitsus tulenevalt seadusjärgsete ülalpidajate maksesuutlikkusest. Seadusjärgsete ülalpidajate maksevõime suurenemisel muudetakse Lääne-Saare valla osalustasu halduslepingu muudatusega.
(11) Üldhooldusteenust taotleval isikul on õigus vabal tahtel teha hoolduskulude katmiseks oma isikliku vara kohta notariaalne kinkeleping Lääne-Saare valla kasuks. Kinke korral hooldusteenust taotleva isiku omaosalustasu suuruse kehtestab vallavalitsus. Vallavalitsus koostab koostöös teenust saava isiku ja teenuseosutajaga teenuse osutamise haldusakti või halduslepingu, määrates selles muu hulgas kindlaks kõrvalabi vajaduse määrast tulenevad toimingud, mis tagavad isiku turvalisuse ja toimetuleku hooldusteenuse kasutamise ajal.
(12) Teenuseosutaja koostab koostöös teenuse saajaga või juhul, kui teenuse saaja pole kontaktne, teenuse rahastajaga 30 päeva jooksul teenuse osutamise alustamisest arvates isikule hooldusplaani.
(3) Tugiisiku teenuse sihtgrupid on:
4) asenduskoduteenusel, perekonnas hooldamise teenusel või eeskostel viibides või sealt lahkudes iseseisvalt elama asumisel.
(6) Ametiasutus abistab teenust saama õigustatud isikut tugiisiku leidmisel. Tugiisikuteenust võib osutada isik, kes sobib tugiisiku ülesandeid täitma isikuomaduste või kogemuste poolest või kellel on sihtgrupiga töötamise kogemus.
(1) Tugiisikuteenuse saamiseks esitatakse ametiasutusele kirjalik taotlus, kõrvalabi vajadus ja võimalusel isiku, kes vahetult osutaks tugiisiku teenust, andmed.
§ 23. Tugiisiku teenuse määramine
(1) Tugiisikuteenuse määramiseks hindab ametiasutus isiku teenuse vajadust ning kõrvalabi vajaduse ulatuse.
(2) Kõrvalabi ulatusest lähtuvalt selgitab ametiasutus välja, kas taotlusel märgitud potentsiaalne tugiisik vastab sotsiaalhoolekande seadusega teenust vahetult osutava isiku nõuetele ning on võimeline tugiisikuteenust taotletud kõrvalabi määras isikule tagama. Vajadusel abistab vastutav ametnik hooldatava hooldusvajadusest ning kõrvalabi vajadusest lähtuvalt sobiva tugiisiku leidmisel.
(3) Tugiisiku teenus määratakse halduslepinguga, milles lisaks muudele halduslepingu nõuetele sätestatakse:
(2) Tugiisikuteenuse eest tasutakse vastavalt tugiisiku esitatud arve või tugiisikuga sõlmitud halduslepingu alusel. Teenuse eest tasumiseks peab teenuseosutaja esitama ka kuuaruande teenuse osutamise mahu, tegevuste ja püstitatud eesmärkide täitmise kohta.
(3) Arve koos aruandega või aruanne tuleb ametiasutusele esitada teenuse osutamisele järgneva kuu 5. kuupäevaks ning teenuse eest tasutakse 10 tööpäeva jooksul arve ja aruande või aruande ametiasutusele esitamisest arvates.
(1) Täisealisele isikule hoolduse seadmise eesmärk on tagada raske või sügava puudega isikule abi oma õiguste teostamiseks ja kohustuste täitmiseks.
§ 26. Täisealise isiku hoolduse seadmise tingimused
(3) Hooldus seatakse hooldatavale, kelle elukohana on rahvastikuregistrisse kantud Lääne-Saare vald ja kelle tegelik elukoht on Lääne-Saare vald.
§ 27. Täisealise isiku hoolduse taotlemine
(1) Hoolduse seadmiseks esitatakse ametiasutusele kirjalik taotlus. Hoolduse seadmist võivad taotleda hooldust vajav isik, tema perekonnaliikmed, tervishoiutöötaja, sotsiaaltöötaja jt. lähedalseisvad isikud.
(2) Hoolduse seadmise taotlusele lisatakse:
(3) Ametiasutus teeb taotluses märgitud hooldust vajavale isikule 10 tööpäeva jooksul kodukülastuse hooldust vajava isiku abivajaduse hindamiseks.
(2) Hoolduse seadmisest ning hooldaja määramisest keeldumisest teatatakse taotlejale kirjalikult 10 tööpäeva jooksul, esitades põhjused, mis tulenevad käesolevast määrusest ja/või abivajaduse hindamise tulemustest.
(6) Hooldaja konkreetsed ülesanded ja kohustused ning hooldusvajaduse sisu ja maht määratakse hoolduslepinguga. Hoolduse ajal saab lepingut muuta hooldatava, hooldaja ja ametiasutuse kirjalikul kokkuleppel.
§ 29. Täisealise isiku hooldaja kohustused
2) teavitama ametiasutust hooldusega seoses tekkinud probleemidest;
3) teavitama ametiasutust hooldusvajaduse lõppemisest või edasist hooldust võimatuks muutvatest, käesoleva määruse § 31 toodud asjaoludest kümne päeva jooksul asjaolude tekkimisest.
§ 30. Täisealise isiku hoolduse lõpetamine
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud asjaoludest on kõik hooldusega seotud isikud kohustatud ametiasutust viivitamatult teavitama.
(3) Hoolduse seadmine ja/või hooldaja määramine ja hooldajale toetuse maksmine lõpetatakse alates hooldusvajaduse möödumisest või hooldusvajaduse äralangemisest
§ 31. Isikliku abistaja teenuse eesmärk ja sisu
§ 32. Isikliku abistaja teenuse saamist õigustatud isikud
§ 33. Isikliku abistaja teenuse taotlemine
(1) Isikliku abistaja teenuse taotlemiseks tuleb ametiasutusele esitada kirjalik taotlus. Taotluses märgitakse lisaks:
§ 34. Isikliku abistaja teenuse määramine
(1) Isikliku abistaja teenuse määramiseks hindab ametiasutus puudega isiku kõrvalabi määra ning koostöös teenusesaajaga määrab kõrvalabi vajaduse määrast tulenevad toimingud ja teenuse saaja üldised juhised.
(3) Isiklik abistaja määratakse halduslepinguga, milles lisaks muudele halduslepingule kehtestatud nõuetele sätestatakse ka kõrvalabi tegevuste loetelu, teenuse maht ning vajadusel teenuse osutamise tähtaeg.
§ 35. Isikliku abistaja teenuse eest tasumine
(1) Teenuse osutajale tasutakse isikliku abistaja teenuse eest vallavalitsuse poolt kehtestatud hinnakirja alusel. Teenuse saaja tasub omaosalustasu vastavalt vallavalitsuse pool kehtestatud hinnakirjale.
(3) Isikliku abistaja teenuse eest tasutakse vastavalt isikliku abistaja esitatud arve või isikliku abistajaga sõlmitud halduslepingu alusel. Teenuse eest tasumiseks peab teenuseosutaja esitama ka kuuaruande teenuse osutamise mahu ja tegevuste kohta.
(4) Arve koos aruandega või aruanne tuleb ametiasutusele esitada teenuse osutamisele järgneva kuu 5. kuupäevaks ning teenuse eest tasutakse 10 tööpäeva jooksul arve ja aruande või aruande ametiasutusele esitamisest arvates.
§ 36. Varjupaigateenuse eesmärk ja sisu
(3) Lääne-Saare vald korraldab varjupaigateenust määruses sätestatud ulatuses ja korras seni, kuni vallavalitsus ei ole varjupaigateenuse osutamise otsustamist halduslepinguga volitanud eraõiguslikule juriidilisele või füüsilisele isikule või teise kohaliku omavalitsuse üksuse ametiasutusele.
§ 37. Varjupaigateenust saama õigustatud isik
(1) Varjupaigateenust on õigus saada sotsiaalhoolekandega hõlmatud isikul, kes viibib abivajaduse hetkel Lääne-Saare valla haldusterritooriumil, kellel puudub ööbimiskoht ja kes ei ole võimeline endale ööbimiskohta tagama ning kellele ei ole võimalik mõne muu sotsiaalhoolekandelise teenusega või meetmega alalist ööbimiskohta tagada.
§ 38. Varjupaigateenuse taotlemine
§ 39. Varjupaigateenuse määramine
(1) Varjupaigateenuse tagamiseks on ametiasutus kohustatud selgitama isiku või asutuse, kes on valmis Lääne-Saare valla haldusterritooriumil asuvatele varjupaigateenust vajavatele isikutele vastavat teenust osutama.
(3) Kui varjupaigateenuse korraldamiseks sõlmitud halduslepinguga ei ole sätestatud teisiti, otsustatakse teenuse andmine varjupaigateenuse võimaldamisega ning isiku asutusse teenusele võtmisega. Vajadusel sõlmitakse teenuse osutamiseks täiendav haldusleping ametiasutuse, varjupaigateenuse osutaja ning teenuse saaja vahel.
§ 40. Varjupaigateenuse eest tasumine
(2) Varjupaigateenuse hinna see osa, mille eest ei ole teenusesaaja oma varalisest seisukorrast lähtuvalt võimeline tasuma, tasutakse Lääne-Saare valla eelarvest.
(3) Teenuse eest tasumise aluseks on teenuse osutamiseks sõlmitud haldusleping. Teenuse eest tasutakse Lääne-Saare vallale esitatud arvete alusel.
§ 41. Turvakoduteenuse eesmärk ja sisu
§ 42. Turvakoduteenust saama õigustatud isikud
§ 43. Turvakoduteenuse taotlemine
§ 44. Turvakoduteenuse määramine
(3) Kui turvakoduteenuse korraldamiseks sõlmitud halduslepinguga ei ole sätestatud teisiti, otsustatakse teenuse andmine turvakoduteenuse võimaldamisega ning isiku asutusse teenusele võtmisega. Vajadusel sõlmitakse teenuse osutamiseks täiendav haldusleping ametiasutuse, turvakoduteenuse osutaja ning teenuse saaja vahel.
§ 45. Turvakoduteenuse eest tasumine
(1) Turvakoduteenuse osutamise eest tasub Lääne-Saare vald Lääne-Saare valla eelarvest.
(2) Turvakoduteenuse rahastamine toimub vastavalt koostöölepingule teenusepakkujaga.
§ 46. Sotsiaaltransporditeenuse eesmärk ja sisu
(2) Kui sotsiaalhoolekande seaduse alusel on sotsiaaltransporditeenusele kehtestatud riikliku määrusega täpsustatud eesmärk, sisu ja nõuded, lähtub ametiasutus sotsiaaltransporditeenuse korraldamisel lisaks käesoleva määrusega sätestatule ka riikliku õigusakti nõuetest.
§ 47. Sotsiaaltransporditeenuse taotlemine
(1) Sotsiaaltransporditeenuse saamiseks peab sotsiaaltransporti juhuveona saama õigustatud isik esitama ametiasutusele vähemalt kolm tööpäev enne teenuse vajadust taotluse.
(4) Tellimus loetakse kokku lepituks, kui tellija ja ametiasutus on kinnitanud teenuse osutamise aja kuupäevaliselt ja kellaajaliselt.
§ 48. Sotsiaaltransporditeenuse rahastamine ja teenuse eest tasumine
(1) Tasu võtmise kinnitab vallavalitsus vastavalt sotsiaalhoolekande seaduse § 40 lg 1 ja 2.
§ 49. Eluruumi tagamise eesmärk ja sisu
§ 50. Sotsiaaleluruumi taotlemise õigustatud isikud
(1) Sotsiaaleluruumi taotlejaks võib olla isik, kelle elukohana Eesti rahvastikuregistris on registreeritud Lääne-Saare vald.
5) asenduskoduteenuselt tagasipöördunu, kui vahetult enne lastekodusse suunamist oli tema elukohaks rahvastikuregistri järgi Lääne-Saare vald;
6) kinnipidamiskohast vabanenu, kui vahetult enne kinnipidamisasutusse paigutamist oli tema rahvastikuregistri järgseks elukohaks Lääne-Saare vald ja nende elama asumine endisesse eluruumi ei ole võimalik;
§ 51. Sotsiaaleluruumi taotlemine
Sotsiaaleluruumi taotlemiseks esitatakse kirjalik taotlus ametiasutusele. Taotluses märgitakse lisaks märgitud andmetele:
§ 52. Sotsiaaleluruumi kasutamise nõuded
6) teatama sotsiaaleluruumis üldkasutatavates kohtades sotsiaaleluruumi kasutamisega seotud süsteemide riketest viivitamatult ametiasutusele;
7) lubama avariide ja rikete likvideerimiseks tema kasutusse antud sotsiaaleluruumi siseneda ametiasutuse esindajal;
8) andma eluruumi tagamise teenuse vajaduse lõppemisel sotsiaaleluruumi üle ametiasutusele mitte halvemas seisukorras kui see oli sotsiaaleluruumi tema kasutusse andmisel (v.a arvestades normaalset kulumist);
(2) Sotsiaaleluruumi kasutama õigustatud isikul on kehtiva haldusakti alusel õigus ning rahvastikuregistri seaduse § 391 alusel kohustus esitada sotsiaaleluruumi aadressiandmed Eesti rahvastikuregistrisse elukoha andmetena.
1) majutada sotsiaaleluruumi isikuid, kellel ei ole sotsiaaleluruumi kasutamise õigust;
2) pidada sotsiaaleluruumis kodu- ning lemmikloomi või -linde;
3) anda sotsiaaleluruumi kasutamise õigust edasi kolmandatele isikutele;
4) teha sotsiaaleluruumis või selle seadmete ümberehitust või -paigutust ilma ametiasutuse nõusolekuta.
§ 53. Eluruumi tagamise teenuse eest tasumine
(2) Eluruumi tagamise teenuse hinna kehtestab vallavalitsus. Eluruumi tagamise teenuse hind võib olla kehtestatud kindla tasuna või tasu arvestusliku alusena.
§ 54. Eluruumi tagamise teenuse lõpetamine
Ametiasutusel on õigus konkreetse sotsiaaleluruumi kasutamise õigus lõpetada (haldusakti muuta või haldusakt kehtetuks tunnistada), kui:
1) sotsiaaleluruumi kasutaja või temaga koos elav isik rikub korduvalt määruse § 53 sätestatud nõudeid;
§ 55. Võlanõustamisteenuse eesmärk ja sisu
(3) Kui sotsiaalhoolekande seaduse alusel on võlanõustamisteenusele kehtestatud riikliku määrusega täpsustatud eesmärk, sisu ja nõuded, lähtub ametiasutus võlanõustamisteenuse korraldamisel lisaks käesoleva määrusega sätestatule ka riikliku õigusakti nõuetest.
§ 56. Võlanõustamiseteenusele õigustatud isik
§ 57. Võlanõustamisteenuse määramine
(2) Võlanõustamisteenuse korraldamiseks ja teenuse osutamiseks sõlmitakse ametiasutuse ning võlanõustamisteenust osutava isiku vahel haldusleping, milles muuhulgas märgitakse ka teenuse eest tasumise põhimõtted.
§ 58. Võlanõustamisteenuse eest tasumine
(1) Võlanõustamisteenuse osutamise eest tasub Lääne-Saare vald Lääne-Saare valla eelarvest.
(2) Võlanõustamisteenuse rahastamine toimub vastavalt koostöölepingule teenusepakkujaga.
11. jaotis Kuulmisnõustamise teenus
§ 59. Kuulmisnõustamise teenuse
(2) Kuulmisnõustamise teenust antakse ametiasutuse kaudu leitud kuulmisnõustamise teenust vahetult osutava isiku poolt ning kuulmisnõustamise teenus hõlmab teenust saama õigustatud isiku nõustamist ja juhendamist.
(3) Kuulmisnõustamise teenuse korraldamiseks ja teenuse osutamiseks sõlmitakse ametiasutuse ning kuulmisnõustamise teenust osutava isiku vahel haldusleping, milles muuhulgas märgitakse ka teenuse eest tasumise põhimõtted.
§ 61. Sotsiaaltoetuse taotleja
(1) Sotsiaaltoetust on õigustatud taotlema alaliselt Lääne-Saare vallas elav Eesti rahvastikuregistrisse kantud füüsiline isik või isik kellele vastavalt sotsiaalhoolekande seadusele tuleb osutada vältimatut abi.
(2) Sotsiaaltoetust võib taotleda toetust vajava isiku huvides ka temale määratud eestkostja, hooldaja või muu isik, samuti valla sotsiaaltöötaja, kellel on korrektsed andmed abivajava isiku kohta.
§ 62. Sotsiaaltoetuse taotlemine
(1) Sotsiaaltoetuse taotlemiseks esitab taotleja või taotleja esindaja kirjaliku taotluse ametiasutusele. Taotluses märgitakse ära taotleja nimi, isikukood, elukoht, andmed perekonna kooseisu kohta, pangaarve number. Taotlusele lisatakse vajadusel kulu- ja sissetulekut tõendavad dokumendid. Sissetulekute hulka arvatakse kõik netotulud, välja arvatud riigi- ja vallaeelarve vahenditest makstavad ühekordsed toetused. Taotleja ei pea esitama paberkandjal tõendeid sissetulekute kohta, mis on ametiasutusel kättesaadavad elektroonilistest andmebaasidest (pensionid, peretoetused, vanemahüvitis jm).
(3) Ametiasutuse vastutav ametnik kontrollib esitatud taotluste vastavust käesoleva korra nõuetele ja vajadusel küsib täiendavaid dokumente.
(4) Toetuse taotluse vastuvõtmise, registreerimise, vastamise ja väljamaksmise dokumentide vormistamise korraldab ametiasutus. Taotluste vormid kinnitab Lääne-Saare Vallavalitsus.
(5) Toetuste taotlusi võetakse vastu iga kuu 20-nda kuupäevani.
§ 63. Sotsiaaltoetuste määramine
(1) Sotsiaaltoetus määramise otsustab vastutav ametnik hiljemalt 10 tööpäeva jooksul, nõuetekohase taotluse esitamisest või toetuse taotlemiseks vajaliku viimase dokumendi saamise päevast, kasutades vajadusel haldusmenetluse seaduses sätestatud kaalutlusõigust. Kui toetuse saamiseks on kõik tingimused täidetud, siis toetuse määramise kohta taotlejale kirjalikku vastust ei vormistata. Toetuse väljamakse kinnitab sotsiaaltoetuste ja –teenuste komisjoni ettepanekul vallavalitsus.
2) taotleja ei esita sotsiaalosakonnale nõutavaid täiendavaid dokumente;
§ 64. Sotsiaaltoetuste maksmine
(1) Sotsiaaltoetus kantakse taotleja pangakontole seitsme päeva jooksul pärast vallavalitsuse otsuse tegemist ja kinnitamist, või makstakse vastavalt taotleja soovile välja sularahas või tasutakse arve ülekande korras.
(2) Erandkorras, komisjoni otsuse alusel, võib abivajava isiku huvisid arvestades toetuse välja maksta vastutava töötaja, abivajava isiku pereliikmele, eestkostjale või hooldajale, kes kasutab saadud vahendeid selle isiku huvides, kellele toetus määrati.
§ 65. Toetuse tagasinõudmine
(1) Kui sotsiaaltoetuse taotleja esitab teadlikult valeandmeid, mille alusel taotlejale maksti sotsiaaltoetust, tagastab toetust saanud isik saadu vabatahtlikult. Kui isik aga keeldub saadut vabatahtlikult hüvitamast, võib vallavalitsus teha isikule ettekirjutuse.
1. jaotis Ühekordne sotsiaaltoetus
§ 66. Ühekordne sotsiaaltoetus
2. jaotis Puudega inimese täiendav toetus
§ 67. Puudega inimese täiendav toetus
1. jaotis Lapse sünnitoetus
§ 68. Lapse sünnitoetus
2. jaotis Matusetoetus
§ 69. Matusetoetus
§ 70. Ranitsatoetus
4. jaotis Täisealise isiku hooldajatoetus
§ 73. Puudega lapse hooldajatoetuse määramise tingimused
(1) Puudega lapse hooldajatoetus määratakse:
(2) Puudega lapse hooldajatoetust võib taotleda:
(3) Puudega lapse hooldajatoetus määratakse käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud isikule, kellel ei ole võimalik tööle asuda täis- või osalise tööajaga tema hooldusel olevale puudega lapsele pideva kõrvalabi, juhendamise ja järelevalve osutamise tõttu. Nimetatud asjaolude esinemine tuvastatakse hooldamise koormuse hindamise kaudu.
§ 74. Puudega lapse hooldajatoetuse taotlemine
(1) Puudega lapse lapsevanem, hooldaja või eestkostja esitab ametiasutusele toetuse määramiseks taotluse koos lapse rehabilitatsiooniplaani ja arstliku ekspertiisi otsusega.
(2) Ametiasutuse vastutav ametnik hindab taotluse esitamisel puudega lapse hooldamise koormust, kasutades hindamiseks hindamisvahendit.
§ 75. Puudega lapse hooldajatoetuse määramine ja maksmine
(1) Ametiasutuse vastutav ametnik teeb kogutud andmete põhjal 10 tööpäeva jooksul otsuse puudega lapse hooldajatoetuse määramise või mittemääramise kohta.
(2) Puudega lapse hooldajatoetus määratakse selleks õigustatud isikule käesoleva korra nimetatud tingimuste üheaegsel esinemisel tähtajaliselt kuni arstliku ekspertiisi otsuse kehtivusaja lõpuni või lapse täiskasvanuks saamiseni.
(3) Puudega lapse hooldajatoetuse suurused kehtestab vallavalitsus.
(4) Puudega lapse hooldajatoetust makstakse igakuiselt jooksva kuu eest ning see kantakse üle selleks õigustatud isiku pangakontole hiljemalt jooksva kuu viimaseks tööpäevaks.
§ 76. Puudega lapse hooldajatoetuse määramata jätmine
§ 77. Puudega lapse hooldajatoetuse maksmise lõpetamine
(1) Hooldajatoetuse määramise otsus tunnistatakse kehtetuks, kui on muutunud puudega lapse hooldajatoetuse määramise aluseks olnud asjaolud.
(2) Puudega lapse hooldajatoetust saav isik on kohustatud hiljemalt 10 päeva jooksul teavitama ametiasutust asjaoludest, mis on aluseks hooldajatoetuse maksmise lõpetamisele.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud asjaoludest mitteteatamisel on vallavalitsusel õigus enammakstud hooldajatoetus tagasi nõuda.
1. jaotis Erakorraline sotsiaaltoetus seoses õnnetusjuhtumiga
§ 78. Erakorraline sotsiaaltoetus seoses õnnetusjuhtumiga
(2) Erakorralise toetuse otsustab sotsiaalteenuste ja – toetuste komisjon tulenevalt kulutuste või kahjude suurusest. Komisjoni otsuse kinnitab vallavalitsus.
2. jaotis Vältimatu sotsiaalabi
§ 79. Vältimatu sotsiaalabi toetus
(1) Vältimatu sotsiaalabi toetus on Lääne-Saare valla eelarvest elatusvahendite kaotuse või puudumise tõttu sotsiaalselt abitusse olukorda sattunud isikule toidu, riietuse ja hädavajalike ravimite ning ajutise majutamise kulude katmiseks makstav toetus.
§ 80. Vältimatu sotsiaalabi taotlemine ja andmine
(1) Vältimatu sotsiaalabi saamiseks võib sotsiaalses abitus olukorras isik ise või isikust teada saamisel ametiasutuse vastutav ametnik esitada kirjaliku taotluse. Taotluse esitamiseks hinnatakse koostöös abitus olukorras isikuga sotsiaalsest abitust olukorrast väljumiseks vajalike kulude liigid ja eeldatav suurus ning vastavad asjaolud märgitakse taotlusele.
(2) Vältimatut sotsiaalabi toetuse otsustab sotsiaalteenuste ja – toetuste komisjon tulenevalt kulutuste või kahjude suurusest. Komisjoni otsuse kinnitab vallavalitsus.
(3) Vältimatut sotsiaalabi makstakse olenevalt isiku abivajadusest ning sotsiaalselt abitust olukorrast väljumiseks vajalikku ajaperioodi hinnates kas ühekordse toetusena või perioodiliste toetustena.
5. jagu Riigieelarvest finantseeritavad sotsiaaltoetused
1. jaotis Toimetulekutoetuse määramine ja maksmine
§ 81. Toimetulekutoetuse määramine ja maksmine
(1) Toimetulekutoetuse eesmärk on isikute iseseisvat toimetulekut soodustava ajutise abimeetmena leevendada abi vajavate isikute ja perekondade materiaalset puudust, tagades minimaalsed vahendid esmavajaduste rahuldamiseks.
(2) Toimetulekutoetuse määramisel arvesse võetavad eluruumi alaliste kulude piirmäärad kehtestab vallavolikogu.
(3) Toimetulekutoetust määrab ja maksab ametiasutus sotsiaalhoolekande seaduses kehtestatud ulatuses, tingimustel ja korras.
2. jaotis Vajaduspõhine peretoetus
§ 82. Vajaduspõhine peretoetuse maksmine
(1) Vajaduspõhist peretoetust on õigus saada perekonnal, kelle liikmete hulka kuulub vähemalt üks riiklike peretoetuste seaduse alusel lapsetoetust saav laps, kui:
1) perekonna netosissetulek on ühes kuus keskmiselt alla vajaduspõhise peretoetuse sissetulekupiiri või;
2) perekonnale määrati vajaduspõhise peretoetuse taotlemisele eelnenud kuul toimetulekutoetus.
(2) Vajaduspõhist peretoetust määrab ja maksab ametiasutus sotsiaalhoolekande seadusega kehtestatud ulatuses, tingimustel ja korras.
6. jagu Riigieelarvest sihtotstarbeliselt eraldatud raha ülejäägi kasutamine
§ 83. Riigieelarvest eraldatud raha ülejäägi kasutamise aluspõhimõtted
(1) Sotsiaalhoolekande seaduse § 113 lõikest 4 ja § 120 lõikest 5 lähtuvalt analüüsib ametiasutus kolm kuud enne eelarveaasta lõppu riigieelarvest Lääne-Saare valla eelarvesse riigi rahastatavaks lapsehoiuteenuseks ning asenduskoduteenuseks sihtotstarbeliselt eraldatud raha kasutamist ning eelarvaasta lõpuni raha kasutamise vajadust.
(2) Kui analüüsi ning statistiliste andmete alusel on eeldatav, et riigieelarvest eraldatud rahast tekib ülejääk, võib eelarveaasta oktoobrikuust kasutada riigieelarvest sihtotstarbeliselt eraldatud raha käesolevas jaos sätestatud eesmärkidel.
(3) Ametiasutus peab pidama eraldi arvestust riigieelarvest Lääne-Saare valla eelarvesse sihtotstarbeliselt eraldatud raha kasutamise ning sihtotstarbeliselt eraldatud raha ülejäägi kohta.
§ 84. Riigi rahastatavaks lapsehoiuteenuseks eraldatud raha ülejäägi kasutamine
(1) Riigi rahastatavaks lapsehoiuteenuseks eraldatud raha ülejääki võib kasutada raske või sügava puudega laste ja nende peredega seotud sotsiaalteenuste osutamiseks ning arendamiseks.
(2) Riigi rahastatavaks lapsehoiuteenuseks eraldatud raha ülejääki võib kasutada:
5. peatükk JÄRELVALVE
§ 85. Kohaliku omavalitsuse järelevalve
(2) Ametiasutuse ja vallavalitsuse poolt määruses sätestatud nõuete täimist ning määruse alusel vallaeelarve kasutamist kontrollib kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse ning Lääne-Saare valla põhimäärusega sätestatud korras vallavolikogu revisjonikomisjon.
§ 86. Riiklik ja haldusjärelevalve
(1) Ametiasutuse antud haldusaktide õiguspärasuse üle ning riigivara kasutamise seaduslikkuse ja otstarbekuse üle teostab Vabariigi Valitsuse seaduse ning sotsiaalhoolekande seadusega sätestatud korras haldusjärelevalvet Saare maavanem.
§ 87. Vaidluse lahendamine
§ 88. Määruste kehtetuks tunnistamine
(1) Tunnistada kehtetuks Lääne-Saare Vallavolikogu 17.06.2015 nr 46 „Sotsiaaltoetuste määramise ja maksmise kord“.
(2) Tunnistada kehtetuks Lääne-Saare Vallavolikogu 11.02.2015 nr 13 „Sotsiaalteenuste osutamise kord Lääne-Saare vallas“.
(3) Tunnistada kehtetuks Lääne-Saare Vallavolikogu 23.03.2016 nr 14 „Riigi rahastatava lapsehoiuteenuse rahaliste vahendite ülejäägi kasutamise kord“.
§ 89. Määruse jõustumine


101 ÜLIKERGÕHUSÕIDUKI PILOODILUBA – ULTRA-LIGHT PILOT LICENCE – ULPL
§ 481 Ülikergõhusõidukite liigitus
§ 482 Ülikergõhusõiduki piloodiloa väljaandmise üldnõuded
§ 483 Ülikergõhusõiduki piloodiloa taotlemisel nõutavad andmed ja dokumendid
§ 484 A klassi ülikergõhusõiduki piloodiloa taotleja koolitusnõuded
§ 485 A klassi ülikergõhusõiduki piloodiloa omaniku õigused
§ 486 Nõuded B klassi ülikerglennuki ja ülikergõhusõiduki liigituse alla kuuluva kopteri piloodile
§ 487 B klassi ülikerglennukisse ja ülikergõhusõiduki liigituse alla kuuluvasse kopterisse reisija kaasavõtmise õigus
§ 488 Ülikergõhusõiduki piloodi hiljutise lennukogemuse nõuded
§ 489 Ülikergõhusõidukiga veekogudelt lendamise pädevus
15 LENNUNDUSTEHNILISE TÖÖTAJA LUBA – AIRCRAFT MAINTENANCE LICENCE – AML(M)
18 PILOODILOALE KANTAVAD KLASSI- JA TÜÜBIPÄDEVUSED – CLASS AND TYPE RATINGS – CR, TR
23 ÜLIKERGÕHUSÕIDUKI LENNUÕPETAJA PÄDEVUS – ULTRA-LIGHT FLIGHT INSTRUCTOR RATING – FI UL
§ 114 Ülikergõhusõiduki lennuõpetaja pädevuse taotlemine
§ 115 Ülikergõhusõiduki lennuõpetaja õigused
261 ÜLIKERGÕHUSÕIDUKI KONTROLLPILOOT – FLIGHT EXAMINER (ULTRA-LIGHT)
§ 1291 Ülikergõhusõiduki kontrollpiloodi tunnistus ja selle taotlemine
§ 1292 Nõuded ülikergõhusõiduki kontrollpiloodi tunnistuse taotlejale
§ 1293 Ülikergõhusõiduki kontrollpiloodi õigused
§ 1294 Ülikergõhusõiduki kontrollpiloodi tunnistuse kehtivusaja pikendamine
RT I, 12.12.2014, 2
03.12.2014 RT I, 12.12.2014, 1 15.12.2014
[Kehtetu – RTL 2005, 93, 1411 - jõust. 01.08.2006]
(5) Taotleja peab olema lõpetanud ühtsetele lennundusnõuetele (JAR-FCL 1) vastava praktilise lennukoolituse Eestis või Ühinenud Lennuametite (JAA) liikmesriigis väljaantud või tunnustatud lennukõlblikkussertifikaadiga lennukitel ja tal peab olema vähemalt:
(6) Taotleja peab sooritama lennuki erapiloodi lennuoskustesti ühe- või mitmemootorilisel lennukil ühtsete lennundusnõuete (JAR-FCL 1) järgi. Oskustest tuleb sooritada kuue kuu jooksul pärast praktilise koolitusprogrammi lõpetamist.
Ametpiloodil on õigus tegutseda:
Kopteri ametpiloodil on õigus tegutseda:
Loa pikendamiseks tuleb esitada:
101. peatükk ÜLIKERGÕHUSÕIDUKI PILOODILUBA – ULTRA-LIGHT PILOT LICENCE – ULPL
[RT I, 12.12.2014, 1 - jõust. 15.12.2014]
§ 481. Ülikergõhusõidukite liigitus
Ülikergõhusõidukite liigitus on sätestatud majandus- ja kommunikatsiooniministri 12. augusti 2003. a määruses nr 119 „Ülikergõhusõiduki käitamise eeskiri”.
§ 482. Ülikergõhusõiduki piloodiloa väljaandmise üldnõuded
(1) Ülikergõhusõiduki piloodiloa taotleja peab olema vähemalt 17-aastane.
(2) Ülikergõhusõiduki piloodiloa taotleja peab olema läbinud Lennuameti heakskiidetud teooriakursuse ja lennuõppe ning sooritama teooriaeksami Lennuameti järelevalveametniku juuresolekul.
(3) Ülikergõhusõiduki piloodiloa taotleja peab kuue kuu jooksul pärast lennuõppe läbimist sooritama kontroll-lennu koos kontrollpiloodiga. Kontroll-lennu ajal peab piloodiloa taotleja olema võimeline tegutsema õhusõiduki kaptenina ning sooritama ülikergõhusõidukil nõutavaid protseduure ja manöövreid.
(4) Lennuamet väljastab taotlejale tähtajatu piloodiloa, millele kantakse A klassi ülikergõhusõiduki, B klassi ülikerg-maalennuki, B klassi ülikerg-vesilennuki või ülikergõhusõiduki liigituse alla kuuluva kopteri pädevus.
§ 483. Ülikergõhusõiduki piloodiloa taotlemisel nõutavad andmed ja dokumendid
Ülikergõhusõiduki piloodiloa taotleja peab esitama Lennuametile kirjaliku taotluse, millele tuleb lisada:
1) taotleja isikuandmed – nimi, sünniaeg, sünnikoht, isikukood;
2) taotleja kontaktandmed – elukoha aadress, e-posti aadress, telefoninumber;
4) üks taotleja värvifoto suurusega 3×4 cm, kui tegu on esmakordse taotlemisega;
5) andmed lennukogemuse kohta – õppe-, soolo-, marsruutlennutunnid, lendude arv, lendamiseks kasutatud ülikergõhusõiduki modifikatsioon;
6) kontrollpiloodiga sooritatud kontroll-lennu akt-järeldus;
7) tunnistus või tõend lennundusloa saamiseks nõutava koolituse läbimise kohta;
§ 484. A klassi ülikergõhusõiduki piloodiloa taotleja koolitusnõuded
(1) A klassi ülikergõhusõiduki piloodiloa taotleja peab olema läbinud Lennuameti heakskiidetud 80-tunnilise teooriakoolituse, mille programm käsitleb ülikergõhusõidukite aerodünaamikat ning lennukite ja mootorite ehitust ning peab olema sooritanud eksamid järgmistes ainetes:
1) lennundusalased õigusaktid;
5) navigatsioon
6) meteoroloogia
7) ülikergõhusõidukite käitamisprotseduurid.
(2) Taotleja peab läbima lennuõppe järgmises mahus:
1) 20 lennutundi A klassi ülikergõhusõidukil, millest vähemalt viis lennutundi on soololennud;
2) 90 maandumist, millest vähemalt 10 lähenemist ja maandumist on sooritatud mootori tühikäigul;
3) viis marsruutlendu enam kui 50 kilomeetrilisel marsruudil, millest vähemalt kaks tundi õppelennuna.
(3) Kui taotleja omab eelnevalt enam kui 35-tunnist deltaplaani lennukogemust, peab ta A klassi ülikergõhusõiduki piloodiloa saamiseks olema sooritanud teooriakoolituse täies mahus ja läbima A klassi ülikergõhusõiduki lennuõppe järgmises mahus:
1) 10 lennutundi, millest vähemalt viis tundi soololennuna;
2) 35 maandumist, millest vähemalt 10 lähenemist ja maandumist mootori tühikäigul;
3) viis tundi marsruutlendu, millest vähemalt kolm soololennuna;
4) vähemalt üks 50 kilomeetri pikkune soolomarsruutlend.
(4) Kui taotleja omab eelnevalt lennukogemust motopurilennukil, purilennukil, lennukil või kopteril, peab ta olema läbinud teooriakursuse A klassi ülikergõhusõidukite ehitusest, aerodünaamikast ja käitamisprotseduuridest ning sooritanud nendes ainetes eksamid. Lisaks peab ta olema läbinud A klassi ülikergõhusõiduki lennuõppe käesoleva paragrahvi lõikes 3 sätestatud mahus.
§ 485. A klassi ülikergõhusõiduki piloodiloa omaniku õigused
(1) Ülikergõhusõiduki A-klassi piloodiluba annab õiguse käitada A klassi ülikergõhusõidukit mittekontrollitavas õhuruumis. Lendamiseks kontrollitavas õhuruumis peab A klassi ülikergõhusõiduki piloot omama lennunduse raadioside luba.
(2) A klassi ülikergõhusõiduki piloodiloa omanik tohib lennule kaasa võtta reisija, kui ta on pärast lennuõppe läbimist lennanud ülikergõhusõidukil vähemalt 20 tundi soololendu ning lennule eelneva 90 päeva jooksul sooritanud vähemalt viis lendu antud tüüpi ülikergõhusõidukil. Lennule kaasavõetud ülikergõhusõiduki piloodiloa omanikku ei loeta reisijaks.
§ 486. Nõuded B klassi ülikerglennuki ja ülikergõhusõiduki liigituse alla kuuluva kopteri piloodile
(1) B klassi ülikerglennuki piloodile kohaldatakse Komisjoni määruse (EL) nr 1178/2011, millega kehtestatakse tsiviillennunduses kasutatavate õhusõidukite meeskonnaga seotud tehnilised nõuded ja haldusmenetlused vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EÜ) nr 216/2008 (ELT L 311, 25.11.2011, lk 1–193), lisa I punktides FCL.100, FCL.105, FCL.110, FCL.120, FCL.125, FCL.110.A ja FCL.135.A sätestatut.
(2) Ülikergõhusõiduki liigituse alla kuuluva kopteri piloodile kohaldatakse Komisjoni määruse (EL) nr 1178/2011 lisa I punktides FCL.100, FCL.105, FCL.110, FCL.120, FCL.125, FCL.110.H ja FCL.135.H sätestatut.
§ 487. B klassi ülikerglennukisse ja ülikergõhusõiduki liigituse alla kuuluvasse kopterisse reisija kaasavõtmise õigus
B klassi ülikerglennuki ja ülikergõhusõiduki liigituse alla kuuluva kopteri piloodiloa omanik tohib lennule kaasa võtta reisija, kui ta on pärast lennuõppe läbimist lennanud ülikergõhusõidukil vähemalt 15 tundi soololendu ning lennule eelneva 90 päeva jooksul sooritanud vähemalt viis lendu antud tüüpi ülikergõhusõidukil. Lennule kaasavõetud ülikergõhusõiduki piloodiloa omanikku ei loeta reisijaks.
§ 488. Ülikergõhusõiduki piloodi hiljutise lennukogemuse nõuded
(1) Ülikergõhusõiduki piloodiloa omanik võib loast tulenevaid õigusi kasutada üksnes tingimusel, et ta on eelneva 24 kuu jooksul ülikergõhusõiduki piloodina teinud järgmist:
1) lennanud kaptenina vähemalt 12 lennutundi, mis muu hulgas hõlmab 12 starti ja maandumist;
2) läbinud täiendusõppe, mis hõlmab vähemalt üht lennutundi koos lennuõpetajaga.
(2) Ülikergõhusõiduki piloodiloa omanik, kes ei vasta käesoleva paragrahvi lõike 1 punktide 1 ja 2 nõuetele, peab tegema järgmist:
1) enne piloodiloast tulenevate õiguste kasutamise jätkamist sooritama lennuoskuse tasemekontrolli kontrollpiloodi osavõtul või
2) sooritama käesoleva paragrahvi lõike 1 nõuete täitmiseks koos lennuõpetajaga või soololennul lennuõpetaja järelevalve all täiendavaid lennutunde või starte ja maandumisi.
§ 489. Ülikergõhusõidukiga veekogudelt lendamise pädevus
(1) Ülikergõhusõidukiga veekogudelt lendamise pädevuse taotlemiseks peab taotlejal olema:
1) läbitud Lennuameti heakskiidetud asjakohane teooriakursus ja lennuõpe;
2) vähemalt 35 üldlennutundi ülikergõhusõidukil enne lennuõppe algust;
3) sooritatud ülikergõhusõidukil 50 starti ja maandumist veekogudel;
4) sooritatud kontroll-lend koos kontrollpiloodiga.
(2) Kui taotlejal on pädevus vesilennukil lendamiseks, tuleb tal sooritada vaid kontroll-lend koos kontrollpiloodiga.
[Kehtetu – RT I, 12.12.2014, 1 - jõust. 15.12.2014]
§ 68. Õhupalli piloodiloa pikendamine
15. peatükk LENNUNDUSTEHNILISE TÖÖTAJA LUBA – AIRCRAFT MAINTENANCE LICENCE – AML(M)
[Kehtetu –RTL 2005, 93, 1411 - jõust. 01.08.2006]
18. peatükk PILOODILOALE KANTAVAD KLASSI- JA TÜÜBIPÄDEVUSED – CLASS AND TYPE RATINGS – CR, TR
(2) Ühemootoriliste lennukite klassipädevuse õpetaja peab olema lennanud 300 lennutundi lennuki kaptenina, sellest 30 tundi kaptenina vastavat tüüpi või klassi lennukil.
(3) Mitmemootoriliste lennukite klassipädevuse õpetaja peab olema lennanud 500 lennutundi lennukipiloodina, sellest 30 tundi kaptenina vastavat tüüpi või klassi lennukil.
Kopteri lennuõpetaja pädevuse pikendamiseks või uuendamiseks peab pädevuse omanik vastama kahele kolmest allpooltoodud nõudest:
23. peatükk ÜLIKERGÕHUSÕIDUKI LENNUÕPETAJA PÄDEVUS – ULTRA-LIGHT FLIGHT INSTRUCTOR RATING – FI UL
§ 114. Ülikergõhusõiduki lennuõpetaja pädevuse taotlemine
(1) Ülikergõhusõiduki lennuõpetaja pädevuse taotleja peab olema läbinud koolituskursuse Lennuameti heakskiidetud koolitusprogrammi alusel, mille vähemalt 50 õppetunnist koosnev teoreetiline osa peab hõlmama järgnevaid teemasid:
1) õppimine ja õpetamise protsess;
2) koolitamise metoodika;
3) koolitusprogrammi koostamine;
4) õppetunni planeerimine ja metoodilised õppevahendid;
5) õpilase tegevuse hindamine ja lennuoskustaseme testimine;
6) inimvõimed ja nendest tulenevate piirangute arvestamine lennukoolitusel;
7) lennutegevuse juhendmaterjalid;
8) eriolukordades tegutsemise õpetamise metoodika;
9) koolituse administratiivne korraldus.
(11) Lisaks käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatule peab ülikergõhusõiduki lennuõpetaja pädevuse taotleja läbima vähemalt 10-tunnise lennuõpetamise praktilise koolituse, mis peab sisaldama harjutusi järgmistel teemadel:
1) lennuettevalmistus, lennutingimuste analüüs, lennujärgne tegevus;
2) juhiste töö ja toime, ruleerimine, ohuolukorrad;
3) lennuelemendid – tõus, horisontaallend, pöörangud, laskumine, varisemise ja pööriste ennetamine;
4) ilmastikutingimuste nagu tuul, temperatuur, õhurõhk, mõju;
5) mootoririkke simuleerimine, maandumiskoha valik;
6) õpilase soololennuks valmisoleku hindamine;
7) marsruutlend ja navigatsioon.
1) kehtiv ülikergõhusõiduki piloodiluba ja reisijateveo õigus, mis on kehtinud vähemalt kaks aastat;
2) vähemalt 100 lennutundi üldlennuaega, neist vähemalt 70 lennutundi kaptenina ülikergõhusõidukitel.
(3) [Kehtetu – RT I, 12.12.2014, 1 - jõust. 15.12.2014]
1) vähemalt ühe aasta jooksul kehtiv ülikergõhusõiduki piloodiluba;
2) sooritatud vähemalt 30 tundi lende ülikergõhusõiduki kaptenina;
3) läbitud vähemalt 5-tunnine lennuõpetamise praktiline koolitus.
(5) Mootorlennuõpetaja pädevusega taotlejal peab olema ülikergõhusõiduki piloodiluba ja lennatud vähemalt 15 lennutundi ülikergõhusõiduki kaptenina.
(6) Pärast ülikergõhusõiduki lennuõpetaja kursuse läbimist peab taotleja sooritama kontroll-lennu Lennuameti määratud kontrollpiloodiga.
§ 115. Ülikergõhusõiduki lennuõpetaja õigused
(1) Ülikergõhusõiduki lennuõpetajal on õigus anda ülikergõhusõiduki lennuõpetust vaid juhul, kui ta on 12 viimase kuu jooksul tegutsenud lennuõpetajana vähemalt viis tundi või kui ta on rahuldavalt sooritanud kontroll-lennu, mille kohta kontrollpiloot on teinud sissekande ülikergõhusõiduki lennuõpetaja lennupäevikusse.
(2) Ülikergõhusõiduki lennuõpetaja pädevuse omanikul on õigus anda ülikergõhusõiduki piloodiloa ja pädevuse saamiseks nõutavat koolitust ning teha soololendaja järelevalvet.
(1) Ülikergõhusõiduki lennuõpetaja pädevus kehtib kolm aastat kehtiva ülikergõhusõiduki piloodiloa korral.
3) tõendi viimase 12 kuu lennuõpetuskogemuste kohta või kontroll-lennu akti.
(3) Pädevus pikendatakse või uuendatakse, kui taotleja on viimase 12 kuu jooksul tegutsenud ülikergõhusõiduki lennuõpetajana vähemalt viis tundi või esitab Lennuameti poolt selleks määratud kontrollpiloodiga sooritatud kontroll-lennu akti.
261. peatükk ÜLIKERGÕHUSÕIDUKI KONTROLLPILOOT – FLIGHT EXAMINER (ULTRA-LIGHT)
§ 1291. Ülikergõhusõiduki kontrollpiloodi tunnistus ja selle taotlemine
(1) Ülikergõhusõiduki kontrollpiloodina tegutsemisteks peab isikul olema ülikergõhusõiduki kontrollpiloodi tunnistus.
(2) Ülikergõhusõiduki kontrollpiloodi tunnistuse annab Lennuamet. Tunnistus kehtib kolm aastat.
(3) Ülikergõhusõiduki kontrollpiloodi tunnistuse taotlemiseks tuleb Lennuametile esitada taotlus, milles isik tõendab enda vastavust käesoleva määruse § 1292 lõike 1 punktides 1–4 sätestatud nõuetele.
§ 1292. Nõuded ülikergõhusõiduki kontrollpiloodi tunnistuse taotlejale
(1) Ülikergõhusõiduki kontrollpiloodi tunnistuse taotleja peab:
1) omama ülikergõhusõiduki piloodiluba;
2) omama vähemalt kaheaastast ülikergõhusõiduki lennuõpetaja pädevust;
3) olema lennanud vähemalt 200 lennutundi ülikergõhusõidukil;
4) olema läbinud kontrollpiloodi koolituse;
5) olema sooritanud kontroll-lennu Lennuameti määratud kontrollpiloodiga.
§ 1293. Ülikergõhusõiduki kontrollpiloodi õigused
Ülikergõhusõiduki kontrollpiloodil on õigus sooritada oma lennundusloale märgitud lennundusloaga antud õigustele vastavat kontroll-lendu piloodiloa taotlejale pädevuse andmiseks või selle uuendamiseks.
§ 1294. Ülikergõhusõiduki kontrollpiloodi tunnistuse kehtivusaja pikendamine
Ülikergõhusõiduki kontrollpiloodi tunnistuse pikendamiseks peab kontrollpiloot:
1) tunnistuse kehtivuse ajal olema viinud läbi vähemalt viis kontroll-lendu;
2) vähemalt ühe kontroll-lennu nimetatud lendudest sooritanud Lennuameti inspektori või vanemkontrollpiloodiga.
(1) Koolitaja (lennuklubi, -kool), kes pakub ainult erapiloodi, ülikergõhusõidukite, purilennuki või motopurilennuki pilootide koolitust, peab ennast Lennuametis vaid registreerima. Koolitus loetakse registreerituks seni, kuni koolitaja pole informeerinud Lennuametit koolituse lõpetamisest või seni, kuni Lennuamet teeb kindlaks, et koolitust ei viida läbi ohutult või see ei vasta lennuohutusnõuetele. Mõlemal viimatimainitud juhul tühistatakse registreeritud koolitusõigus. Lennuametile tuleb teatada kõikidest muudatustest koolituse registreerimistaotlusel esitatud andmetes.


text:
Autor: Markus Mäe
Juhendaja: Marve Randlepp
Ants ja Maria on noored inimesed, kelle suhe jahenes peale laste sündi. Lõpuks kolib Ants eraldi elama, kuid soovib endiselt laste kasvatamises osaleda ning nendega vahepeal kokku saada ja hoida. Maria soovib, et Ants maksaks mõlema lapse kasvatamiseks ka rahalist toetust. Ants aga ei soovi maksta, kuna tal pidavat olema rahaga kitsas. Tema arvates on see ebaõiglane, kuna soovib samuti oma laste eest hoolt kanda, aga Maria sunnib seda tegema elatist makstes. Marial ei jää muud üle, kui lastele elatise välja nõudmiseks kohtu poole pöörduda.
MARIA SEISUKOHT
Maria palub kohtul laste kasuks Antsult välja mõista igakuine rahasumma (elatis), mis kataks mõlema lapse vajadused. Laste vajaduste all mõtleb ta selliste vahendite tagamist, mis oleksid piisavad nende igapäevaste vajaduste rahuldamiseks ning arengu tagamiseks. Näitena tõi ta välja elamiskulud, söögikulud, kulutused riietele, jalanõudele, olmetarvetele ning mänguasjadele jne. Kindlasti on olulised ka kulutused lasteaiale, hiljem haridusele jne. Perekonnaseaduse § 101 lg 1 kohaselt ei tohi igakuine elatis ühele lapsele olla väiksem kui pool Vabariigi Valitsuse kehtestatud kuupalga alammäära. Seega nõudis Maria Kati kasuks minimaalselt 250 € ning Madise kasuks, kes on erivajadusega, 450 €.
ANTSU SEISUKOHT
Kuna Ants teenib miinimumpalka, siis pole tal võimalik maksta lastele kokku 700 €. Ants palub kohtul elatist vähendada tulenevalt perekonnaseaduse § 102 lg 2 ls-st 3. Ta väidab, et tal esineb mõjuv põhjus elatise vähendamiseks. Ants palub kohtul elatise vähendamisel arvestada sellega, et ta ka ise ära elada saaks (omale süüa osta ja üüri maksta). Lisaks sellele väidab Ants, et elatist võiks vähendada ka seepärast, et tema osaleb samuti laste üleskasvatamisel hoides neid iga nädal umbes 48 tundi (kaks ööpäeva, nt laupäeval ja pühapäeval) ja veel makstakse Mariale lisaks lapsetoetusi. Samuti vaidlustab Ants Maria nõude maksta erivajadusega poja Madise ülalpidamiseks 450 €. Tema arvates ei ole see summa põhjendatud, kuna Sotsiaalkindlustusamet maksab igakuiselt Mariale puudega lapse toetust puudest tingitud lisakulude hüvitamiseks ja rehabilitatsiooniplaanis ettenähtud tegevusteks.
KOHTUNIKU ARGUMENTATSIOON
Vastavalt perekonnaseadusele on lapse vanemad kohustatud oma last ülal pidama kuni laps on saanud täisealiseks. Lapse õiguste konventsioon (LÕK) ütleb, et vanemad vastutavad lapse eest ühiselt. Kui vanemad mingil põhjusel last enam ühiselt ei kasvata, peavad siiski mõlemad vanemad panustama lapse heaollu ja arengusse. Kui üks vanem lapse igapäeva ellu enam nii aktiivselt ei panusta, peab ta siiski oma kohustust lapse eest hoolitseda täitma elatise näol, mille all mõeldakse lapse ülalpidamiseks makstavat raha. Seega on Maria, kui laste eest hoolitseva vanema nõue Antsu suhtes igati õigustatud. Perekonnaseadus näeb ette elatise miinimumsuuruse – igakuine elatis ühele lapsele ei või olla väiksem kui pool Vabariigi Valitsuse kehtestatud kuupalga alammäära, seega 2018.a. on selleks 250 € ühele lapsele kuus. Antud summa on muutuv ja sõltub Vabariigi Valituse poolt kinnitatud miinimumpalga määrast. Seega on Marial igati seaduslik alus nõuda Antsult tütre Kati kasuks 250 € suuruse elatise maksmist kuus. Kuna perekonnaseadus ei ole kehtestanud eraldi elatisemäära erivajadusega lapsele, siis seadusest tulenevalt ei saa kohus kohustada Antsu maksma poeg Madisele Maria poolt nõutud elatist, milleks on 450 € kuus.
Ants taotles kohtult elatise maksmise vähendamist alla miinimumi, tuues välja mitmeid põhjuseid, miks ta seda soovib.
Üheks põhjuseks tõi ta miinimumpalga saamise. Kohtu arvates ei ole see siiski mõjuv põhjus, kuna vanem peab eelkõige täitma lapse ülalpidamise kohustust oma sissetulekute arvel, piisava sissetuleku puudumisel aga ka muu vara arvel. Vanemal on lapse ülapidamise kohustusest tulenevalt kohustus teenida sissetulekut ning vanem ei vabane lapse ülalpidamise kohustusest üksnes selle tõttu, et tal ei ole sissetulekut või et tema sissetulek on liiga väike. Juhul kui vanema sissetulek ja varaline seisund ei võimalda pidada last ülal ilma vanema enda tavapäraste vajaduste rahuldamist kahjustamata, peab vanem oma vajadusi piirama ning kasutama tema käsutada olevaid vahendeid enda ja lapse ülalpidamiseks ühetaoliselt. (RKTKo 3-2-1-118-12) Mõjuvaks põhjuseks võib olla näiteks vanema töövõimetus, töökoha kaotus või olukord, kus vanemal on teine laps, kes elatise väljamõistmisel miinimummääras osutuks varaliselt vähem kindlustatuks kui elatist saav laps. Alates 2014.a. on võimalik perekonnaseaduse § 106 lg 2 nõuda elatist ka asendusisikult. Kohustatud isik, kellelt on elatis välja mõistetud, kuid temalt ei ole võimalik ülalpidamist kätte saada või seda on ülemäära raske saavutada (puuduvad sissetulekud), siis on õigus nõuda ülalpidamist isikult, kes on seda kohustatud tegema järgmisena. Näiteks võlgniku vanemad. Selleks peab õigustatud isik/ hageja esitama põhjendatud hagiavalduse kohtusse.
Kohtul on iga üksikjuhtumi puhul kohustus asjaolusid arvesse võttes hinnata, kas asjas esineb mõjuv põhjus miinimummäärast väiksema elatise väljamõistmiseks. Mõjuvaks põhjuseks on Riigikohus näiteks pidanud olukorda, kus lapsevanem katab kulutused muul viisil, nt vahetu ülalpidamise kaudu lapsega suheldes või tekkivate kulude jooksva katmise teel, aga ka lapsetoetusega.
Kohus arvestas elatise määramisel Antsu panustamist laste kasvatamisse, mis seisneb nende hoidmises igal nädalal umbes kaks ööpäeva. Arvestades eelkõige laste huve on see väga positiivne, kuna vahetu hooldus aitab loomulikul moel vähendada ohtu, et laps ja lahus elav vanem kaugenevad üksteisest. Ka perekonnaseadus näeb ette lahus elavale vanemale võimaluse taotleda suhtluskorda lastega. Kui lapsed on vanema juures nädalavahetusel või pikemalt, ning vanem peab igakülgselt lapse eest hoolt kandma, siis võib seda nimetada hoolekorraks.
Võttes arvesse Antsu osalist osalemist laste kasvatamisel, jõudis kohus otsusele, et Ants peab edaspidi maksma igas kuus elatist nii tütar Katile kui poeg Madisele võrdselt 185 € kuus. Otsuse tegemisel arvestas kohtunik siiski ka asjaoluga, et tänases perekonnaseaduses sätestatud miinimumelatis on elatise maksja Antsu jaoks liiga kõrge ja see võib mõjuda talle demotiveerivalt ning tekitada rahalisi kohustusi, mida ta täita ei suuda. Seega ei täidaks miinimumelatise maksmine Antsu puhul oma funktsiooni ega kaitseks ka tema laste huve.

matches:
§ 101
§ 102
kohus
§ 106
Riigikohus
Kohus
kohus


text:
5. juuni 2018(*)
Kohtuasjas C‑673/16,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Curtea Constituţională (Rumeenia konstitutsioonikohus) 29. novembri 2016. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 30. detsembril 2016, menetluses
koosseisus: president K. Lenaerts, asepresident A. Tizzano, kodade presidendid R. Silva de Lapuerta, M. Ilešič (ettekandja), J. L. da Cruz Vilaça, A. Rosas, C. G. Fernlund ja C. Vajda, kohtunikud E. Juhász, A. Arabadjiev, M. Safjan, D. Šváby, M. Berger, E. Jarašiūnas ja E. Regan,
arvestades kirjalikku menetlust ja 21. novembri 2017. aasta kohtuistungil esitatut,
– R. A. Coman ja R. C. Hamilton, esindajad: consilier R. Iordache, consilier R. Wintemute ja advokaat R.‑I. Ionescu,
– Asociaţia Accept, esindajad: consilier R. Iordache, consilier R. Wintemute ja advokaat R.‑I. Ionescu, keda abistas solicitor J. F. MacLennan,
– Rumeenia valitsus, esindajad: R.‑H. Radu, C. M. Florescu, E. Gane ja R. Mangu, hiljem C.‑R. Canţăr, C. M. Florescu, E. Gane ja R. Mangu,
– Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării, esindajad: C. F. Asztalos, M. Roşu ja C. Vlad,
– Madalmaade valitsus, esindajad: M. A. M. de Ree ja K. Bulterman,
– Poola valitsus, esindajad: B. Majczyna, M. Kamejsza-Kozłowska ja M. Szwarc,
– Euroopa Komisjon, esindajad: L. Nicolae, E. Montaguti ja I. V. Rogalski,
olles 11. jaanuari 2018. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
1 Eelotsusetaotlus käsitleb seda, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ (ELT 2004, L 158, lk 77; ELT eriväljaanne 05/05, lk 46), artikli 2 punkti 2 alapunkti a, artikli 3 lõiget 1 ja lõike 2 punkte a ja b ning artikli 7 lõiget 2.
2 Taotlus on esitatud kohtuvaidluses, mille pooled on ühelt poolt Relu Adrian Coman ja Robert Clabourn Hamilton ning Asociaţia Accept (edaspidi koos „Coman jt“) ning teiselt poolt Inspectoratul General pentru Imigrări (sisserände peainspektsioon, Rumeenia) (edaspidi „inspektsioon“) ja Ministerul Afacerilor Interne (siseministeerium, Rumeenia) ja mis puudutab küsimust, millistel tingimustel võib R. C. Hamilton saada õiguse elada Rumeenias kauem kui kolm kuud.
3 Direktiivi 2004/38 põhjenduses 31 on märgitud:
„(31) Käesolevas direktiivis austatakse põhiõigusi ja -vabadusi ning järgitakse iseäranis Euroopa Liidu põhiõiguste hartas tunnustatud põhimõtteid. Kooskõlas hartas sisalduva diskrimineerimiskeeluga peaksid liikmesriigid käesolevat direktiivi rakendama, diskrimineerimata käesoleva direktiivi alusel soodustatud isikuid soo, rassi, nahavärvuse, etnilise või sotsiaalse päritolu, geneetiliste omaduste, keele, usutunnistuse või veendumuste, poliitiliste või muude arvamuste, rahvusvähemusse kuulumise, varalise seisundi, sünnipära, puuete, vanuse või seksuaalse sättumuse tõttu.“
4 Direktiivi artikli 2 „Mõisted“ punkti 2 alapunktides a ja b on ette nähtud:
6 Direktiivi artikkel 7 „Üle kolmekuuline elamisõigus“ on sõnastatud järgmiselt:
4. Erandina lõike 1 punktist d ja lõikest 2 on ainult abikaasal, artikli 2 lõike 2 punktis b sätestatud registreeritud partneril ja ülalpeetavatel lastel elamisõigus lõike 1 punktis c nimetatud tingimustele vastava liidu kodaniku pereliikmetena. Artikli 3 lõiget 2 kohaldatakse liidu kodaniku ja tema abikaasa või registreeritud partneri ülalpeetavate ülenejate lähisugulaste suhtes.“
7 Tsiviilseadustiku (Codul Civil) artikli 259 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1. Abielu on mehe ja naise vaheline vabatahtlik liit, mis sõlmitakse seaduses ette nähtud tingimustel.
2. Mehel ja naisel on õigus abielluda pere loomise eesmärgil.“
8 Tsiviilseadustiku artikli 277 lõiked 1, 2 ja 4 on sõnastatud järgmiselt:
„1. Samasooliste isikute vaheline abielu on keelatud.
2. Samasooliste isikute vahelisi abielusid, mille kas Rumeenia või välisriikide kodanikud on sõlminud välisriigis, ei tunnustata Rumeenias. […]
4. Õigusnormid, mis käsitlevad Euroopa Liidu liikmesriikide ja Euroopa Majanduspiirkonna riikide kodanike õigust Rumeenia territooriumil vabalt liikuda, kuuluvad kohaldamisele.“
9 Rumeenia ja Ameerika kodanik R. A. Coman ning Ameerika kodanik R. C. Hamilton kohtusid New Yorgis (Ameerika Ühendriigid) 2002. aasta juunis ja elasid selles linnas koos 2005. aasta maist kuni 2009. aasta maini. Seejärel asus R. A. Coman elama Brüsselisse (Belgia), et töötada Euroopa Parlamendis parlamendiliikme assistendina, samas kui R. C. Hamilton jäi elama New Yorki. Nad abiellusid Brüsselis 5. novembril 2010.
10 R. A. Coman lõpetas 2012. aasta märtsis töötamise parlamendis, kuid jäi elama Brüsselisse, kus ta sai kuni 2013. aasta jaanuarini töötutoetust.
11 R. A. Coman ja R. C. Hamilton pöördusid 2012. aasta detsembris inspektsiooni poole, et saada teada, millise menetluse kohaselt ja millistel tingimustel võib R. C. Hamilton, kes ei ole liidu kodanik, R. A. Comani pereliikmena saada õiguse elada seaduslikult Rumeenias kauem kui kolm kuud.
12 Vastuseks nende küsimusele teatas inspektsioon 11. jaanuaril 2013 R. A. Comanile ja R. C. Hamiltonile, et viimasel on õigus elada riigis ainult kolm kuud, kuna tsiviilseadustiku kohaselt samasooliste isikute vahelist abielu ei tunnustata, ning et R. C. Hamiltonile antud ajutist luba elada Rumeenias ei saa pikendada perekonna taasühinemiseks.
13 Coman jt esitasid 28. oktoobril 2013 Judecătoria Sectorului 5 București’le (Bukaresti 5. sektori esimese astme kohus, Rumeenia) inspektsiooni peale kaebuse, milles palusid tuvastada, et tegemist on diskrimineerimisega seksuaalse sättumuse alusel seoses liidus vabalt liikumise õiguse teostamisega, ning kohustada inspektsiooni diskrimineerimise lõpetama ja maksma neile hüvitist mittevaralise kahju eest.
14 Selle kohtuvaidluse raames esitasid nad väite, et tsiviilseadustiku artikli 277 lõiked 2 ja 4 on põhiseadusega vastuolus. Coman jt leiavad nimelt, et asjaolu, et elamisõiguse teostamisel ei tunnustata samasooliste isikute vahel välisriigis sõlmitud abielu, rikub Rumeenia põhiseaduse sätteid, mis kaitsevad õigust intiim‑, perekonna‑ ja eraelule, ning võrdsuse põhimõtet käsitlevaid sätteid.
15 Judecătoria Sectorului 5 București (Bukaresti 5. sektori esimese astme kohus) pöördus 18. detsembri 2015. aasta määrusega Curtea Constituţională (Rumeenia konstitutsioonikohus) poole, et viimane võtaks nimetatud väite suhtes seisukoha.
16 Curtea Constituţională (konstitutsioonikohus) märgib, et käesolev kohtuasi puudutab liidu kodaniku ja tema samast soost abikaasa, kes on kolmanda riigi kodanik, vahel välisriigis seaduslikult sõlmitud abielu tunnustamist seoses õigusega perekonnaelule ja õigusega vabalt liikuda seksuaalse sättumuse alusel diskrimineerimise keelu vaatenurgast. Selles kontekstis on nimetatud kohtul kahtlused, kuidas tõlgendada mitut direktiivi 2004/38 asjakohastes sätetes kasutatud mõistet koostoimes põhiõiguste hartaga (edaspidi „harta“) ja Euroopa Kohtu ning Euroopa Inimõiguste Kohtu hiljutise praktikaga.
17 Neil asjaoludel otsustas Curtea Constituţională (konstitutsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas mõiste „abikaasa“ direktiivi 2004/38 artikli 2 punkti 2 alapunkti a tähenduses koostoimes harta artiklitega 7, 9, 21 ja 45 hõlmab isikut, kellel on sellise riigi kodakondsus, mis ei ole Euroopa Liidu liikmesriik, ja kes on samast soost kui Euroopa Liidu kodanik, kellega ta on seaduslikult abiellunud mõne muu liikmesriigi õiguse alusel kui vastuvõttev liikmesriik?
2. Kas juhul, kui vastus on jaatav, nõuavad direktiivi 2004/38 artikli 3 lõige 1 ja artikli 7 lõige [2] koostoimes harta artiklitega 7, 9, 21 ja 45, et vastuvõttev liikmesriik annaks Euroopa Liidu kodaniku samast soost abikaasale oma territooriumil elamise õiguse kauemaks kui kolm kuud?
3. Kas juhul, kui vastus esimesele küsimusele on eitav, võib isiku, kellel on sellise riigi kodakondsus, mis ei ole Euroopa Liidu liikmesriik, ja kes on samast soost kui Euroopa Liidu kodanik, kellega ta on seaduslikult abiellunud mõne muu liikmesriigi õiguse alusel kui vastuvõttev liikmesriik, kvalifitseerida „muuks pereliikmeks“ direktiivi 2004/38 artikli 3 lõike 2 punkti a tähenduses või „partneriks, kellel on liidu kodanikuga püsiv ja nõuetekohaselt tõendatud suhe“ direktiivi artikli 3 lõike 2 punkti b tähenduses, mis toob kaasa vastuvõtva riigi kohustuse hõlbustada asjaomase isiku riiki sisenemist ja seal elamist, isegi kui vastuvõttev riik ei tunnusta samasooliste isikute vahelisi abielusid ega ole ette näinud ühtegi muud alternatiivset õigusliku tunnustamise vormi, näiteks registreeritud kooselu?
4. Kas juhul, kui vastus kolmandale küsimusele on jaatav, nõuavad direktiivi 2004/38 artikli 3 lõige 2 ja artikli 7 lõige 2 koostoimes harta artiklitega 7, 9, 21 ja 45, et vastuvõttev liikmesriik annaks Euroopa Liidu kodaniku samast soost abikaasale oma territooriumil elamise õiguse kauemaks kui kolm kuud?“
18 Väärib märkimist, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt on direktiivi 2004/38 eesmärk hõlbustada liidu kodanikele ELTL artikli 21 lõikega 1 vahetult antud individuaalse põhiõiguse liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil teostamist ning seda õigust tugevdada (12. märtsi 2014. aasta kohtuotsus O. ja B., C‑456/12, EU:C:2014:135, punkt 35; 18. detsembri 2014. aasta kohtuotsus McCarthy jt, C‑202/13, EU:C:2014:2450, punkt 31, ning 14. novembri 2017. aasta kohtuotsus Lounes, C‑165/16, EU:C:2017:862, punkt 31).
19 Vastavalt direktiivi 2004/38 artikli 3 lõikele 1 kohaldatakse seda direktiivi kõikide liidu kodanike suhtes, kes liiguvad liikmesriiki või elavad liikmesriigis, mille kodanikud nad ei ole, ja nende pereliikmete suhtes, kes on määratletud sama direktiivi artikli 2 punktis 2 ja kes on nendega kaasas või ühinevad nendega.
20 Sellega seoses on Euroopa Kohus korduvalt leidnud, et direktiivi 2004/38 sätete grammatilisel, süstemaatilisel ja teleoloogilisel tõlgendamisel ilmneb, et see direktiiv reguleerib ainult liidu kodaniku sellistesse liikmesriikidesse sisenemise ja seal elamise tingimusi, mille kodanik ta ei ole, ning see ei saa olla aluseks liidu kodaniku pereliikmest kolmanda riigi kodaniku tuletatud elamisõigusele liikmesriigis, mille kodakondsus liidu kodanikul on (vt selle kohta 12. märtsi 2014. aasta kohtuotsus O. ja B., C‑456/12, EU:C:2014:135, punkt 37; 10. mai 2017. aasta kohtuotsus Chavez-Vilchez jt, C‑133/15, EU:C:2017:354, punkt 53, ning 14. novembri 2017. aasta kohtuotsus Lounes, C‑165/16, EU:C:2017:862, punkt 33).
21 Nagu käesoleva kohtuotsuse punktides 9–11 märgitud, pöördusid Rumeenia ja Ameerika kodanik R. A. Coman ning Ameerika kodanik R. C. Hamilton käesoleval juhul inspektsiooni poole, et saada teada, millise menetluse kohaselt ja millistel tingimustel R. C. Hamilton võib R. A. Comani pereliikmena saada tuletatud elamisõiguse Rumeenias ehk liikmesriigis, mille kodakondsus on R. A. Comanil. Sellest järeldub, et direktiiv 2004/38, mille tõlgendust eelotsusetaotluse esitanud kohus palub, ei saa olla R. C. Hamiltoni tuletatud elamisõiguse aluseks.
22 Samas on Euroopa Kohus korduvalt leidnud, et isegi kui eelotsusetaotluse esitanud kohus on oma küsimustes formaalselt piirdunud ainult direktiivi 2004/38 sätete tõlgenduse küsimisega, ei takista see asjaolu Euroopa Kohtul esitada talle kõiki liidu õiguse tõlgendamise juhiseid, mis võivad olla tarvilikud eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses oleva kohtuasja lahendamisel, olenemata sellest, kas see kohus on neile oma küsimustes viidanud või mitte (vt selle kohta 10. mai 2017. aasta kohtuotsus Chavez-Vilchez jt, C‑133/15, EU:C:2017:354, punkt 48, ning 14. novembri 2017. aasta kohtuotsus Lounes, C‑165/16, EU:C:2017:862, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).
23 Sellega seoses on Euroopa Kohus juba teatud juhtudel tunnistanud, et liidu kodaniku pereliikmetest kolmandate riikide kodanikel, kellel direktiivi 2004/38 sätete alusel ei ole tuletatud elamisõigust liikmesriigis, mille kodakondsus liidu kodanikul on, võib see õigus siiski olla ELTL artikli 21 lõike 1 alusel (14. novembri 2017. aasta kohtuotsus Lounes, C‑165/16, EU:C:2017:862, punkt 46).
24 Täpsemalt leidis Euroopa Kohus, et kui liidu kodanik on ajal, mil ta direktiivis 2004/38 ette nähtud tingimuste kohaselt ja neid tingimusi järgides elab reaalselt liikmesriigis, mille kodanik ta ei ole, selles liikmesriigis alustanud või tugevdanud perekonnaelu, on asjaomasele liidu kodanikule ELTL artikli 21 lõikest 1 tulenevate õiguste soovitava toime huvides nõutav, et perekonnaelu, mis sellel kodanikul oli nimetatud liikmesriigis, saaks jätkuda tema tagasipöördumisel liikmesriiki, mille kodanik ta on, seeläbi, et asjaomasele kolmanda riigi kodanikust pereliikmele antakse tuletatud elamisõigus. Nimelt, kui sellist tuletatud elamisõigust ei antaks, võiks see pärssida liidu kodaniku tahet lahkuda liikmesriigist, mille kodakondsus tal on, et teostada ELTL artikli 21 lõike 1 alusel teises liikmesriigis elamise õigust, kuna ta ei saa olla kindel, et tal on võimalik oma päritoluliikmesriigis jätkata perekonnaelu, mida ta vastuvõtvas liikmesriigis on alustanud või tugevdanud (vt selle kohta 12. märtsi 2014. aasta kohtuotsus O. ja B., C‑456/12, EU:C:2014:135, punkt 54 ja seal viidatud kohtupraktika).
25 Mis puudutab tuletatud elamisõiguse andmise tingimusi, siis rõhutas Euroopa Kohus, et need ei tohi olla rangemad tingimustest, mis on direktiiviga 2004/38 ette nähtud niisuguse elamisõiguse andmiseks kolmanda riigi kodanikule, kes on sellise liidu kodaniku pereliige, kes on teostanud oma õigust vabalt liikuda, asudes elama liikmesriiki, mille kodanik ta ei ole. Seda direktiivi tuleb nimelt käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis silmas peetud olukorra suhtes kohaldada analoogia alusel (vt selle kohta 12. märtsi 2014. aasta kohtuotsus O. ja B., C‑456/12, EU:C:2014:135, punktid 50 ja 61; 10. mai 2017. aasta kohtuotsus Chavez-Vilchez jt, C‑133/15, EU:C:2017:354, punktid 54 ja 55, ning 14. novembri 2017. aasta kohtuotsus Lounes, C‑165/16, EU:C:2017:862, punkt 61).
26 Käesoleval juhul põhinevad eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused eeldusel, et direktiivi 2004/38 artikli 7 lõike 1 alusel tegeliku Belgias elamise ajal alustas või tugevdas R. A. Coman perekonnaelu R. C. Hamiltoniga.
27 Eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustele vastamisel tuleb lähtuda eespool esitatud kaalutlustest.
28 Esimese küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas olukorras, kus liidu kodanik on kasutanud oma liikumisvabadust, liikudes liikmesriiki, mille kodanik ta ei ole, ja reaalselt elades seal kooskõlas direktiivi 2004/38 artikli 7 lõikes 1 ette nähtud tingimustega, ning on alustanud või tugevdanud sel ajal perekonnaelu samast soost kolmanda riigi kodanikuga, kellega ta on ennast sidunud vastuvõtvas liikmesriigis seaduslikult sõlmitud abielu teel, tuleb ELTL artikli 21 lõiget 1 tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui selle liikmesriigi pädevad asutused, mille kodakondsus on liidu kodanikul, keelduvad andmast selle liikmesriigi territooriumil elamise õigust nimetatud kolmanda riigi kodanikule, põhjendusel et kõnealuse liikmesriigi õiguses ei ole ette nähtud abielu samasooliste isikute vahel.
29 Tuleb märkida, et Rumeenia kodanikuna on R. A. Comanil ELTL artikli 20 lõike 1 kohaselt liidu kodaniku staatus.
30 Sellega seoses on Euroopa Kohus korduvalt leidnud, et liidu kodaniku staatus on liikmesriikide kodanike põhistaatus (20. septembri 2001. aasta kohtuotsus Grzelczyk, C‑184/99, EU:C:2001:458, punkt 31; 8. märtsi 2011. aasta kohtuotsus Ruiz Zambrano, C‑34/09, EU:C:2011:124, punkt 41, ja 2. juuni 2016. aasta kohtuotsus Bogendorff von Wolffersdorff, C‑438/14, EU:C:2016:401, punkt 29).
31 Nagu nähtub Euroopa Kohtu praktikast, võib liikmesriigi kodanik, kes nagu põhikohtuasjas on liidu kodanikuna kasutanud õigust vabalt liikuda ja elada muu kui oma päritoluliikmesriigi territooriumil, tugineda selle staatusega kaasnevatele õigustele, sealhulgas ELTL artikli 21 lõikes 1 sätestatud õigustele, vajaduse korral ka oma päritoluliikmesriigi suhtes (vt selle kohta 23. oktoobri 2007. aasta kohtuotsus Morgan ja Bucher, C‑11/06 ja C‑12/06, EU:C:2007:626, punkt 22; 18. juuli 2013. aasta kohtuotsus Prinz ja Seeberger, C‑523/11 ja C‑585/11, EU:C:2013:524, punkt 23, ning 14. novembri 2017. aasta kohtuotsus Lounes, C‑165/16, EU:C:2017:862, punkt 51).
32 Õigused, mis sellest sättest liikmesriikide kodanikele tulenevad, hõlmavad õigust nii vastuvõtvas liikmesriigis kui ka liikmesriigis, mille kodakondsus neil on, kui nad sellesse liikmesriiki tagasi pöörduvad, elada tavalist perekonnaelu koos oma pereliikmetega (vt selle kohta 7. juuli 1992. aasta kohtuotsus Singh, C‑370/90, EU:C:1992:296, punktid 21 ja 23, ning 14. novembri 2017. aasta kohtuotsus Lounes, C‑165/16, EU:C:2017:862, punkt 52 ja seal viidatud kohtupraktika).
33 Mis puudutab küsimust, kas eelmises punktis nimetatud „pereliikmed“ hõlmavad liidu kodanikuga samast soost kolmanda riigi kodanikku, kelle abielu liidu kodanikuga sõlmiti liikmesriigis selle riigi õiguse kohaselt, siis väärib kõigepealt märkimist, et direktiivi 2004/38, mis – nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 25 mainitud – on analoogia alusel kohaldatav sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas, artikli 2 punkti 2 alapunktis a on „abikaasat“ konkreetselt nimetatud kui „pereliiget“.
34 Selles sättes silmas peetud mõiste „abikaasa“ tähistab isikut, kes on teise isikuga seotud abielu kaudu (vt selle kohta 25. juuli 2008. aasta kohtuotsus Metock jt, C‑127/08, EU:C:2008:449, punktid 98 ja 99).
35 Mis puudutab küsimust, kas see mõiste hõlmab liidu kodanikuga samast soost kolmanda riigi kodanikku, kelle abielu liidu kodanikuga sõlmiti liikmesriigis selle riigi õiguse kohaselt, siis tuleb kõigepealt rõhutada, et mõiste „abikaasa“ direktiivi 2004/38 tähenduses on sooneutraalne ja võib seega hõlmata asjaomase liidu kodaniku samasoolist abikaasat.
36 Seejärel tuleb märkida, et kui seoses sellise partneri „pereliikmeks“ kvalifitseerimisega, kellega liidu kodanik on sõlminud liikmesriigi õigusaktide kohaselt registreeritud kooselu, on direktiivi 2004/38 artikli 2 punkti 2 alapunktis b viidatud tingimustele, mis on sätestatud selle liikmesriigi asjaomastes õigusaktides, kuhu nimetatud kodanik kavatseb liikuda või kus ta kavatseb elada, siis direktiivi artikli 2 punkti 2 alapunkt a, mis on käesolevas asjas kohaldatav analoogia alusel, ei sisalda seevastu niisugust viidet seoses mõistega „abikaasa“ direktiivi tähenduses. Sellest järeldub, et liikmesriik ei tohi oma riigisisesele õigusele tuginedes keelduda oma territooriumil tunnustamast – ainuüksi kolmanda riigi kodanikule tuletatud elamisõiguse andmiseks – abielu, mille kolmanda riigi kodanik on samast soost liidu kodanikuga sõlminud mõnes teises liikmesriigis viimati nimetatud riigi õiguse kohaselt.
37 Perekonnaseis, mille alla kuuluvad ka abielu reguleerivad eeskirjad, on tõepoolest liikmesriikide pädevusse kuuluv valdkond ja liidu õigus ei kahanda seda pädevust (vt selle kohta 2. oktoobri 2003. aasta kohtuotsus Garcia Avello, C‑148/02, EU:C:2003:539, punkt 25; 1. aprilli 2008. aasta kohtuotsus Maruko, C‑267/06, EU:C:2008:179, punkt 59, ning 14. oktoobri 2008. aasta kohtuotsus Grunkin ja Paul, C‑353/06, EU:C:2008:559, punkt 16). Liikmesriikidel on seega vabadus samasooliste isikute vaheline abielu ette näha või mitte (24. novembri 2016. aasta kohtuotsus Parris, C‑443/15, EU:C:2016:897, punkt 59).
38 Juurdunud kohtupraktikast nähtub siiski, et liikmesriigid peavad selle pädevuse teostamisel järgima liidu õigust ja eriti aluslepingu sätteid, mis käsitlevad liidu iga kodaniku vabadust liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil (vt selle kohta 2. oktoobri 2003. aasta kohtuotsus Garcia Avello, C‑148/02, EU:C:2003:539, punkt 25; 14. oktoobri 2008. aasta kohtuotsus Grunkin ja Paul, C‑353/06, EU:C:2008:559, punkt 16, ning 2. juuni 2016. aasta kohtuotsus Bogendorff von Wolffersdorff, C‑438/14, EU:C:2016:401, punkt 32).
39 Kui aga jätta liikmesriikidele võimalus anda luba oma territooriumile sisenemiseks või seal elamiseks või keelduda sellise loa andmisest kolmanda riigi kodanikule, kelle abielu samast soost liidu kodanikuga on sõlmitud liikmesriigis selle riigi õiguse kohaselt, olenevalt sellest, kas riigisisestes õigusnormides on samasooliste isikute vaheline abielu ette nähtud või mitte, tooks see kaasa olukorra, kus selliste liidu kodanike liikumisvabadus, kes on seda juba kasutanud, sõltuks liikmesriigiti riigisisestest õigusnormidest (vt analoogia alusel 25. juuli 2008. aasta kohtuotsus Metock jt, C‑127/08, EU:C:2008:449, punkt 67). Niisugune olukord oleks vastuolus Euroopa Kohtu praktikaga, millele viitas kohtujurist oma ettepaneku punktis 73 ja mille kohaselt ei või direktiivi 2004/38 konteksti ja eesmärke arvestades selle sätteid, mis on käesolevas asjas kohaldatavad analoogia alusel, tõlgendada kitsalt ja neilt ei tohi mingil juhul võtta nende soovitavat toimet (25. juuli 2008. aasta kohtuotsus Metock jt, C‑127/08, EU:C:2008:449, punkt 84, ning 18. detsembri 2014. aasta kohtuotsus McCarthy jt, C‑202/13, EU:C:2014:2450, punkt 32).
40 Sellest järeldub, et see, kui liikmesriigi asutused keelduvad tunnustamast ainuüksi kolmanda riigi kodanikule tuletatud elamisõiguse andmiseks abielu, mille viimane on samast soost liidu kodanikuga, kes on selle liikmesriigi kodanik, sõlminud mõnes teises liikmesriigis tegeliku elamise ajal viimati nimetatud riigi õiguse kohaselt, võib takistada liidu kodanikul teostada oma ELTL artikli 21 lõikega 1 kehtestatud õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil. Niisugune keeldumine toob nimelt kaasa selle, et liidu kodanik võib jääda ilma võimalusest tagasi pöörduda liikmesriiki, mille kodanik ta on, koos oma abikaasaga.
41 Samas nähtub väljakujunenud kohtupraktikast, et isikute vaba liikumise piirang, mis nagu põhikohtuasjas ei sõltu asjaomaste isikute kodakondsusest, võib olla põhjendatud, kui see rajaneb objektiivsetel üldise huvi kaalutlustel ja on riigisiseses õiguses õiguspäraselt taotletava eesmärgiga proportsionaalne (vt selle kohta 14. oktoobri 2008. aasta kohtuotsus Grunkin ja Paul, C‑353/06, EU:C:2008:559, punkt 29; 26. veebruari 2015. aasta kohtuotsus Martens, C‑359/13, EU:C:2015:118, punkt 34, ning 2. juuni 2016. aasta kohtuotsus Bogendorff von Wolffersdorff, C‑438/14, EU:C:2016:401, punkt 48). Euroopa Kohtu praktikast ilmneb, et meede on proportsionaalne, kui see on taotletava eesmärgi saavutamiseks sobiv ega ületa selle saavutamiseks vajalikku (26. veebruari 2015. aasta kohtuotsus Martens, C‑359/13, EU:C:2015:118, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika).
42 Mis puudutab üldise huviga seotud põhjendusi, siis tuleb tõdeda, et mitu valitsust, kes esitasid Euroopa Kohtule oma seisukohad, tõid sellega seoses esile abielu instituudi põhjapaneva laadi ja paljude liikmesriikide soovi säilitada selle instituudi käsitus mehe ja naise vahelise liiduna, mida kaitstakse teatud liikmesriikides konstitutsiooniliste õigusnormide tasandil. Nii märkis Läti valitsus kohtuistungil, et kui oletada, et niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas aset leidev keeldumine tunnustada samasooliste isikute vahelist abielu, mis on sõlmitud teises liikmesriigis, kujutab endast ELTL artikli 21 piirangut, on see piirang põhjendatud avaliku korra ja rahvusliku identiteedi kaalutlustega, millele on viidatud ELL artikli 4 lõikes 2.
43 Sellega seoses väärib märkimist, et vastavalt ELL artikli 4 lõikele 2 austab liit oma liikmesriikide rahvuslikku identiteeti, mis on omane nende poliitilistele ja põhiseaduslikele põhistruktuuridele (vt selle kohta samuti 2. juuni 2016. aasta kohtuotsus Bogendorff von Wolffersdorff, C‑438/14, EU:C:2016:401, punkt 73 ja seal viidatud kohtupraktika).
44 Lisaks on Euroopa Kohus korduvalt leidnud, et mõistet „avalik kord“ kui põhivabadusest tehtava erandi põhjendust tuleb tõlgendada kitsalt, nii et iga liikmesriik ei saaks selle ulatust kindlaks määrata ühepoolselt, ilma liidu institutsioonide poolse kontrollita. Sellest tulenevalt võib avalikule korrale tugineda üksnes siis, kui esineb mõnda ühiskonna põhihuvi ähvardav tõeline ja piisavalt tõsine oht (vt selle kohta 2. juuni 2016. aasta kohtuotsus Bogendorff von Wolffersdorff, C‑438/14, EU:C:2016:401, punkt 67, ning 13. juuli 2017. aasta kohtuotsus E, C‑193/16, EU:C:2017:542, punkt 18 ja seal viidatud kohtupraktika).
45 Selle kohta tuleb tõdeda, et liikmesriigi kohustus tunnustada – ainuüksi kolmanda riigi kodanikule tuletatud elamisõiguse andmiseks – samasooliste isikute vahelist abielu, mis on sõlmitud mõnes teises liikmesriigis selle riigi õiguse kohaselt, ei kahjusta esimeses liikmesriigis abielu instituuti, mis on määratletud riigisisese õigusega ja kuulub liikmesriikide pädevusse, nagu on käesoleva kohtuotsuse punktis 37 mainitud. See ei tähenda, et nimetatud liikmesriik peaks oma riigisiseses õiguses ette nägema samasooliste isikute vahelise abielu instituut. See piirdub kohustusega tunnustada niisuguseid abielusid, mis on sõlmitud mõnes teises liikmesriigis selle riigi õiguse kohaselt, ning seda üksnes selleks, et kõnealused isikud saaksid teostada oma õigusi, mis tulenevad liidu õigusest.
46 Ainuüksi kolmanda riigi kodanikule tuletatud elamisõiguse andmiseks abielu tunnustamise kohustus ei väära seega asjaomase liikmesriigi rahvuslikku identiteeti ega ohusta tema avalikku korda.
47 Tuleb lisada, et liikmesriigi meede, mis võib takistada isikute vaba liikumist, võib olla põhjendatud üksnes juhul, kui meede on kooskõlas hartas tunnustatud põhiõigustega, mille järgimise tagab Euroopa Kohus (vt analoogia alusel 13. septembri 2016. aasta kohtuotsus Rendón Marín, C‑165/14, EU:C:2016:675, punkt 66).
48 Mis puudutab direktiivi 2004/38 artikli 2 punkti 2 alapunktis a sisalduvat mõistet „abikaasa“, siis on harta artikliga 7 tagatud õigus era- ja perekonnaelu puutumatusele põhiõigus.
49 Nagu sellega seoses nähtub selgitustest põhiõiguste harta kohta (ELT 2007, C 303, lk 17), on vastavalt harta artikli 52 lõikele 3 harta artikliga 7 tagatud õigustel sama tähendus ja ulatus kui 4. novembril 1950 Roomas alla kirjutatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikliga 8 tagatud õigustel.
50 Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast aga ilmneb, et homoseksuaalse paari suhe võib olla hõlmatud nii mõistega „eraelu“ kui ka mõistega „perekonnaelu“ samadel alustel nagu vastassugupooltega paari puhul, kes on samas olukorras (EIK 7. novembri 2013. aasta kohtuotsus Vallianatos jt vs. Kreeka, CE:ECHR:2013:1107JUD002938109, punkt 73, ning EIK 14. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Orlandi jt vs. Itaalia, CE:ECHR:2017:1214JUD002643112, punkt 143).
51 Pidades silmas kõiki eespool toodud kaalutlusi, tuleb esimesele küsimusele vastata, et olukorras, kus liidu kodanik on kasutanud oma liikumisvabadust, liikudes liikmesriiki, mille kodanik ta ei ole, ja reaalselt elades seal kooskõlas direktiivi 2004/38 artikli 7 lõikes 1 ette nähtud tingimustega, ning on alustanud või tugevdanud sel ajal perekonnaelu samast soost kolmanda riigi kodanikuga, kellega ta on ennast sidunud vastuvõtvas liikmesriigis seaduslikult sõlmitud abielu teel, tuleb ELTL artikli 21 lõiget 1 tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui selle liikmesriigi pädevad asutused, mille kodakondsus on liidu kodanikul, keelduvad andmast selle liikmesriigi territooriumil elamise õigust nimetatud kolmanda riigi kodanikule, põhjendusel et kõnealuse liikmesriigi õiguses ei ole ette nähtud abielu samasooliste isikute vahel.
52 Teise küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas juhul, kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, tuleb ELTL artikli 21 lõiget 1 tõlgendada nii, et sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas on liidu kodanikuga samast soost kolmanda riigi kodanikul, kelle abielu liidu kodanikuga on sõlmitud liikmesriigis selle riigi õiguse kohaselt, õigus elada kauem kui kolm kuud selle liikmesriigi territooriumil, mille kodakondsus on liidu kodanikul.
53 Nagu käesoleva kohtuotsuse punktides 23 ja 24 märgitud, siis juhul, kui liidu kodanik on ajal, mil ta direktiivis 2004/38 ette nähtud tingimuste kohaselt ja neid tingimusi järgides elab reaalselt liikmesriigis, mille kodanik ta ei ole, seal alustanud või tugevdanud perekonnaelu, on asjaomasele liidu kodanikule ELTL artikli 21 lõikest 1 tulenevate õiguste soovitava toime huvides nõutav, et perekonnaelu, mis sellel kodanikul oli nimetatud liikmesriigis, saaks jätkuda tema tagasipöördumisel liikmesriiki, mille kodanik ta on, seeläbi, et asjaomasele kolmanda riigi kodanikust pereliikmele antakse tuletatud elamisõigus.
54 Mis puudutab tuletatud elamisõiguse andmise tingimusi, siis nagu käesoleva kohtuotsuse punktis 25 on mainitud, on Euroopa Kohus rõhutanud, et need ei tohi olla rangemad tingimustest, mis on direktiiviga 2004/38 ette nähtud elamisõiguse andmiseks kolmanda riigi kodanikule, kes on sellise liidu kodaniku pereliige, kes on teostanud oma õigust vabalt liikuda, asudes elama liikmesriiki, mille kodanik ta ei ole.
55 Nagu sellega seoses nähtub direktiivi 2004/38 artikli 7 lõikest 2, laieneb selle artikli lõikes 1 ette nähtud elamisõigus ka pereliikmetele, kes ei ole liikmesriigi kodanikud, kuid kes on liidu kodanikuga vastuvõtvas liikmesriigis kaasas või ühinevad temaga, kui kõnealune liidu kodanik vastab sama artikli lõike 1 punktis a, b või c nimetatud tingimustele.
56 Eespool toodud kaalutlusi silmas pidades tuleb teisele küsimusele vastata, et ELTL artikli 21 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas on liidu kodanikuga samast soost kolmanda riigi kodanikul, kelle abielu liidu kodanikuga on sõlmitud liikmesriigis selle riigi õiguse kohaselt, õigus elada kauem kui kolm kuud selle liikmesriigi territooriumil, mille kodakondsus on liidu kodanikul. Tuletatud elamisõiguse suhtes ei või kehtida direktiivi 2004/38 artiklis 7 sätestatutest rangemad tingimused.
57 Arvestades esimesele ja teisele küsimusele antud vastust, ei ole vaja kolmandale ja neljandale küsimusele vastata.
58 Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
1. Olukorras, kus liidu kodanik on kasutanud oma liikumisvabadust, liikudes liikmesriiki, mille kodanik ta ei ole, ja reaalselt elades seal kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/38/EÜ (mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ) artikli 7 lõikes 1 ette nähtud tingimustega, ning on alustanud või tugevdanud sel ajal perekonnaelu samast soost kolmanda riigi kodanikuga, kellega ta on ennast sidunud vastuvõtvas liikmesriigis seaduslikult sõlmitud abielu teel, tuleb ELTL artikli 21 lõiget 1 tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui selle liikmesriigi pädevad asutused, mille kodakondsus on liidu kodanikul, keelduvad andmast selle liikmesriigi territooriumil elamise õigust nimetatud kolmanda riigi kodanikule, põhjendusel et kõnealuse liikmesriigi õiguses ei ole ette nähtud abielu samasooliste isikute vahel.
2. ELTL artikli 21 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas on liidu kodanikuga samast soost kolmanda riigi kodanikul, kelle abielu liidu kodanikuga on sõlmitud liikmesriigis selle riigi õiguse kohaselt, õigus elada kauem kui kolm kuud selle liikmesriigi territooriumil, mille kodakondsus on liidu kodanikul. Tuletatud elamisõiguse suhtes ei või kehtida direktiivi 2004/38 artiklis 7 sätestatutest rangemad tingimused.

matches: Kohus kohus Kohus kohus kohus Kohus kohus Kohus Kohus Kohus kohus Kohus