Põllumajandusministri 27. juuli 2010. aasta määruse nr 85 „Põllumajandustoodetele ja mittepuidulistele metsasaadustele lisandväärtuse andmise investeeringutoetuse saamise nõuded, toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord” muutmine – Riigi Teataja
Põllumajandusministri 27. juuli 2010. aasta määruse nr 85 „Põllumajandustoodetele ja mittepuidulistele metsasaadustele lisandväärtuse andmise investeeringutoetuse saamise nõuded, toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord” muutmine
RT I, 10.06.2011, 13
Vastu võetud 08.06.2011 nr 54
Põllumajandusministri 27. juuli 2010. a määrust nr 85 „Põllumajandustoodetele ja mittepuidulistele metsasaadustele lisandväärtuse andmise investeeringutoetuse saamise nõuded, toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord” (RT I, 29.12.2010, 55) muudetakse järgmiselt:
„(1) Toetust võib taotleda komisjoni määruse (EÜ) nr 800/2008, EÜ asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohaldamise kohta, millega teatavat liiki abi tunnistatakse ühisturuga kokkusobivaks (üldine grupierandi määrus) (ELT L 214, 09.08.2008, lk 3–47), artikli 2 punkti 7 tähenduses mikro-, väikese või keskmise suurusega ettevõtja või suurettevõtja, kellel oli taotluse esitamise aastale vahetult eelnenud majandusaastal vähem kui 750 töötajat ja kelle müügitulu nimetatud majandusaastal oli väiksem kui 200 miljonit eurot.”;
2) paragrahvi 2 lõiget 3 täiendatakse punktiga 11 järgmises sõnastuses:
„11) taotleja töötleb ja turustab Euroopa Liidu toimimise lepingu lisas 1 nimetatud tooteid ja mittepuidulisi metsasaadusi ning nimetatud toodete ja saadustega seotud tooteid, on nimetatud toodete ja saaduste töötleja ja turustajana tegutsenud vähemalt taotluse esitamise aastale vahetult eelnenud ühe majandusaasta ning nimetatud oma töödeldud toodete ja saaduste turustamisest saadud müügitulu kas koos või eraldi moodustas taotluse esitamise aastale vahetult eelnenud majandusaastal üle 50% taotleja kogu müügitulust;”;
3) paragrahvi 2 lõike 3 punktid 2 ja 3 sõnastatakse järgmiselt:
„2) taotleja võlakordaja ehk võõrkapitali osakaalu näitaja, mille arvutamisel jagatakse kohustuste summa omakapitali summaga, oli taotluse esitamise aastale vahetult eelnenud kahe majandusaasta keskmisena väiksem kui 2 või võrdne 2-ga;
3) taotleja maksevõime näitaja, mille arvutamisel jagatakse käibevara summa lühiajaliste kohustuste summaga, oli taotluse esitamise aastale vahetult eelnenud kahe majandusaasta keskmisena suurem kui 1 või võrdne 1-ga;”;
4) paragrahvi 2 lõike 3 punkti 4 teises lauses asendatakse sõna „maksud” sõnaga „maksuvõlg”;
5) paragrahvi 2 lõike 3 punkt 5 sõnastatakse järgmiselt:
„5) taotleja kohta ei ole taotluse esitamise tähtpäevale järgneva päeva seisuga karistusregistrisse kantud karistusandmeid turuinfo esitamise, toidu- ja söödaohutuse, looma- ja taimetervise, loomade heaolu, tarbijakaitse ning keskkonnanõuete rikkumise eest;”;
6) paragrahvi 2 lõike 3 punkt 8 tunnistatakse kehtetuks;
7) paragrahvi 3 lõike 1 punktid 2–5 sõnastatakse järgmiselt:
„2) toiduainete ja sööda töötlemiseks vajaliku lao- või tootmishoone laiendamine ja rekonstrueerimine «Ehitusseaduses» sätestatud tingimustel ja korras;
3) toiduainete ja sööda töötlemiseks vajaliku lao- või tootmishoone ning selle juurde kuuluva rajatise püstitamine «Ehitusseaduses» sätestatud tingimustel ja korras;
4) toiduainete ja sööda töötlemiseks vajaliku tarkvara ning info- ja sidetehnoloogilise seadme ostmine, paigaldamine ja rakendamine;
5) toiduainete ja sööda või toiduks ja söödaks mittekasutatavate põllumajandustoodete töötlemiseks vajaliku puhastusseadme osaks oleva seadme ostmine, paigaldamine ja rakendamine ning puhastusseadme osaks oleva rajatise püstitamine, laiendamine ja rekonstrueerimine «Ehitusseaduses» sätestatud tingimustel ja korras;”;
8) paragrahvi 3 lõike 1 punkt 7 tunnistatakse kehtetuks;
9) paragrahvi 3 lõikest 2 jäetakse välja sõnad „ja turustamise”;
10) paragrahvi 4 lõike 1 sissejuhatav lause sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Toetust võib taotleda § 3 lõike 1 punktides 1–3 nimetatud tegevuste kohta taotleja, kelle ettevõte on «Toiduseaduse» alusel tunnustatud või «Söödaseaduse» alusel tunnustatud või registreeritud, ning kui kavandatava investeeringu eesmärk on:”;
11) paragrahvi 4 lõige 2 tunnistatakse kehtetuks;
12) paragrahvi 5 lõige 2 sõnastatakse järgmiselt:
„(2) Tootmishoone püstitamiseks toetuse taotlemise korral peavad toetatava tegevuse abikõlbliku kulu maksumusest vähemalt 40% moodustama seadme ja tehnoloogia ostmise, paigaldamise ja rakendamise kulud.”;
13) paragrahvi 5 lõike 4 punktid 4 ja 9 tunnistatakse kehtetuks;
14) paragrahvi 5 lõike 4 punktist 17 jäetakse välja tekstiosa „, välja arvatud § 3 lõike 1 punktis 7 nimetatud tegevuse kulud, kui hoone ehitamiseks või ostmiseks ei ole saadud toetust riigieelarvelistest või muudest Euroopa Liidu või välisvahenditest või muud tagastamatut riigiabi või vähese tähtsusega abi ning nimetud hoone hind ei ületa selle turuväärtust ja on uue samaväärse hoone ehitamise hinnast madalam”;
15) paragrahvi 5 lõige 5 sõnastatakse järgmiselt:
„(5) Lõike 4 punktis 10 nimetatud lihtsaks asendusinvesteeringuks loetakse investeering, mille abil asendatakse olemasolev ehitis või selle osa või seade või tehnoloogia uue ajakohastatud ehitise või selle osa või seadme või tehnoloogiaga ilma tootmisvõimsust 25% võrra suurendamata või tootmise laadi või kasutatavat tehnoloogiat põhjalikult muutmata. Asendusinvesteeringuks ei loeta vähemalt 30 aasta vanuse ehitise täielikku lammutamist ja asendamist ajakohastatud ehitisega ega ehitise rekonstrueerimist, kui tegevuse kulud moodustavad vähemalt 50% uue samaväärse ehitise väärtusest. Asendusinvesteeringuks ei loeta ka üle kümne aasta vanuse seadme ja tehnoloogia asendamist uue seadme ja tehnoloogiaga.”;
16) paragrahvi 6 lõige 3 sõnastatakse järgmiselt:
„(3) Kui taotleja taotleb toetust ehitise rekonstrueerimiseks, peab investeeringuobjekti hinnapakkumus sisaldama ka uue samaväärse ehitise püstitamise hinda.”;
17) paragrahvi 7 lõikes 3 asendatakse tekstiosa „1 280 000 eurot” tekstiosaga „1 920 000 eurot”;
18) paragrahvi 7 lõige 4 sõnastatakse järgmiselt:
„(4) Tootmishoone püstitamiseks toetuse taotlemise korral on toetuse maksimaalne suurus ühe taotleja kohta kogu arengukava programmiperioodi jooksul 640 000 eurot.”;
19) paragrahvi 9 lõike 2 punkt 1 ja lõike 4 punkt 9 tunnistatakse kehtetuks;
20) paragrahvi 9 täiendatakse lõikega 31 järgmises sõnastuses:
„(31) Lõikes 3 nimetatud dokumente ei pea esitama taotleja, kelle majandusaasta lõppeb vähem kui 60 tööpäeva enne § 8 lõike 2 kohaselt teatatud taotluse esitamise tähtaja viimast päeva.”;
21) paragrahvi 9 lõike 4 punkt 1 sõnastatakse järgmiselt:
„1) kasutatud seadme ostmise korral seadme hinnapakkuja kinnitus selle kohta, et ostetav seade ei ole toodetud rohkem kui kolm aastat tagasi, selle ostmiseks ei ole saadud toetust riigieelarvelistest või muudest Euroopa Liidu või välisvahenditest või muud tagastamatut riigiabi või vähese tähtsusega abi ning nimetud seadme hind ei ületa selle turuväärtust ja on uue samaväärse seadme hinnast madalam;”;
22) paragrahvi 9 lõike 4 punktid 4 ja 5 sõnastatakse järgmiselt:
„4) paragrahvi 3 lõike 1 punktis 2 nimetatud hoone, punktis 3 nimetatud hoone ja rajatise ning punktis 5 nimetatud puhastusseadme puhul ehitusloa ärakiri, kui ehitusluba on nõutav «Ehitusseaduse» kohaselt;
5) paragrahvi 3 lõike 1 punktis 2 nimetatud hoone, punktis 3 nimetatud hoone ja rajatise ning punktis 5 nimetatud puhastusseadme puhul ärakiri ehitusprojekti joonistest ehitise üldvaadete kohta koos ehitusprojekti seletuskirjaga, kui see on nõutav ehitusloa saamiseks;”;
23) paragrahvi 9 lõike 4 punktist 6 jäetakse välja sõnad „või põhjalikult uuendada”;
24) paragrahvi 11 lõiked 3–5 tunnistatakse kehtetuks;
25) paragrahvi 11 täiendatakse lõikega 61 järgmises sõnastuses:
„(61) Kui taotleja majandusaasta lõppeb vähem kui 60 tööpäeva enne § 8 lõike 2 kohaselt teatatud taotluse esitamise tähtaja viimast päeva, siis loetakse, et taotleja vastab nõuetele, mille täitmist kontrollitakse tema majandusaasta aruande alusel, kui nimetatud nõuded on täidetud taotluse esitamise aastale vahetult eelnenud teise majandusaasta kinnitatud majandusaasta aruande kohaselt.”;
26) paragrahvi 12 lõikes 1 ning § 13 lõigetes 1 ja 2 asendatakse sõnad „toetuse liigi” sõnadega „toetatava tegevuse”;
27) paragrahvi 12 lõikes 3 asendatakse sõna „liidu” sõnaga „Liidu”;
28) paragrahvi 14 lõige 1 tunnistatakse kehtetuks;
29) paragrahvi 15 lõiget 2 täiendatakse punktiga 4 järgmises sõnastuses:
„4) eristama selgelt oma raamatupidamises toetuse kasutamisega seotud kulud ning neid kajastavad kulu- ja maksedokumendid muudest kulu- ja maksedokumentidest.”;
30) paragrahvi 15 lõige 3 ja § 16 lõike 1 punkt 4 tunnistatakse kehtetuks;
31) paragrahvi 16 lõike 1 punkt 3 sõnastatakse järgmiselt:
„3) selle isiku, kellelt toetuse saaja tellis teenuse või töö, väljastatud osutatud teenuse või tehtud töö üleandmist-vastuvõtmist tõendava dokumendi ärakiri, kui investeeringuobjektiks on ehitis;”;
32) paragrahvi 16 lõiget 4 täiendatakse pärast sõna „ärakirjal” tekstiosaga „ning lõike 1 punktis 3 nimetatud üleandmist-vastuvõtmist tõendava dokumendi ärakirjal”;
33) määrust täiendatakse §-ga 171 järgmises sõnastuses:
„§ 171. Tegevuse rahastamine enne kulutuste tegemist
(1) Toetatava tegevus elluviimist võib rahastada enne töö, teenuse või kauba eest tasumist, kui toetuse saaja on piisavalt usaldusväärne ning tehtud töö või osutatud teenus on lõpetatud või müüdud kaup on üle antud ning toetuse saaja on need vastu võtnud ja nende eest tasunud vähemalt omafinantseeringuga võrdse summa. Nimetatud rahastamisviisi ei kohaldata kapitalirendi puhul.
(2) Lõike 1 kohaselt tegevuse elluviimise rahastamist sooviv toetuse saaja esitab pärast investeeringu täielikku või osaliselt tegemist PRIAle lisas 5 toodud vormi kohase kuludeklaratsiooni koos § 16 lõikes 1 nimetatud dokumentidega.
(4) Toetuse saaja võib tegevuse elluviimise rahastamise otsuse alusel saadud raha kasutada üksnes § 16 lõike 1 punktis 1 väljastatud arve või arve-saatelehel märgitud toetatava tegevuse abikõlblike kulude eest tasumiseks.
(5) Lõikes 4 nimetatud kulude eest peab olema tasutud ning lisas 5 toodud vormi kohane kuludeklaratsioon koos § 16 lõike 1 punktis 2 nimetatud dokumendiga peab olema esitatud PRIAle seitsme tööpäeva jooksul tegevuse elluviimise rahastamise otsuse alusel makstud raha laekumisest arvates.
(6) PRIA teeb toetuse maksmise otsuse 25 tööpäeva jooksul lõikes 5 nimetatud nõuetekohaste dokumentide saamisest arvates. Toetuse maksmise korral arvestatakse otsuse kohaselt väljamakstavast toetusrahast tasaarvelduse korras maha tegevuse elluviimise rahastamise otsuse alusel toetuse saajale makstud raha. Toetuse maksmisest keeldumise korral maksab toetuse saaja tegevuse elluviimise rahastamise otsuse alusel saadud raha asjaomases ulatuses tagasi.
3) ta on varem riigieelarvelistest, muudest Euroopa Liidu või välisvahenditest saadud ja tagasimaksmisele kuulunud summa tagasi maksnud või toetuse tagasimaksmise ajatamise korral on tagasimaksed tasunud ettenähtud tähtpäevaks ja summas;
4) ta on varem tegevuse elluviimise rahastamise otsuse alusel saadud raha kasutanud sihipäraselt ja tähtaegselt.”;
34) paragrahvi 19 täiendatakse lõikega 3–5 järgmises sõnastuses:
„(3) Kuni 31. detsembrini 2011 esitab PRIA Tarbijakaitseametile pärast taotluse esitamise tähtaja viimast päeva nimekirja kõikide taotlejate kohta. Tarbijakaitseamet teavitab PRIAt tarbijakaitsenõudeid rikkunud taotlejatest, kelle süüteo toimepanemise eest mõistetud või määratud karistuse andmed ei ole taotluse esitamise tähtpäevale järgneva päeva seisuga karistusregistrist kustutatud.
(4) Kuni 31. detsembrini 2011 esitab PRIA Keskkonnainspektsioonile pärast taotluse esitamise tähtaja viimast päeva nimekirja kõikide taotlejate kohta. Keskkonnainspektsioon teavitab PRIAt keskkonnanõudeid rikkunud taotlejatest, kelle süüteo toimepanemise eest mõistetud või määratud karistuse andmed ei ole taotluse esitamise tähtpäevale järgneva päeva seisuga karistusregistrist kustutatud.
(5) Kuni 31. detsembrini 2011 esitab PRIA VTAle pärast taotluse esitamise tähtaja viimast päeva nimekirja kõikide taotlejate kohta. VTA teavitab PRIAt toidu- ja söödaohutuse, looma- ja taimetervise ning loomade heaolu nõudeid rikkunud taotlejatest, kelle süüteo toimepanemise eest mõistetud või määratud karistuse andmed ei ole taotluse esitamise tähtpäevale järgneva päeva seisuga karistusregistrist kustutatud.”;
35) lisa 1 kehtestatakse uues sõnastuses (lisatud);
36) lisa 2 tabeli 2 real 2, tabeli 7 ridadel 1 ja 2 ning normitehnilises märkuses 16 asendatakse sõnad „Ühenduse asutamislepingu” sõnadega „Liidu toimimise lepingu”;
37) lisad 3–5 kehtestatakse uues sõnastuses (lisatud).


3-2-1-42-11 Riigikohus 31.05.2011
Määruskaebuse esitamise õigus ringkonnakohtu määruse peale tsiviilasja hinna määramise osas tuleneb TsMS § 136 lg 5 esimesest lausest (vt Riigikohtu 22. detsembri 2009. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-147-09, p 14; 14. aprilli 2010. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-22-10, p 8; 19. oktoobri 2010. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-62-10, p 16).
Sundtäitmise lubamatuks tunnistamise hagi korral tuleb hagihinna määramisel lähtuda TsMS §-st 125 (vt Riigikohtu 14. novembri 2007 määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-101-07,p 13; 31. jaanuari 2008 otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-134-07, p 14).
3-2-1-134-07 Riigikohus 31.01.2008
TsMS § 371 lg 2 p 2 peamine eesmärk on vältida pooltele kulutuste tekitamist sellise hagi menetlemisega, mille rahuldamiseks ei ole mingit õiguslikku alust. Kui selline hagi võetakse menetlusse ning jäetakse rahuldamata, kuna hageja õiguste rikkumine ei olnud üldse võimalik, peab hageja kandma menetluskulud. Seevastu hagiavalduse tagastamisel TsMS § 371 lg 2 p 2 alusel tagastatakse hagejale TsMS § 150 lg 1 p 2 kohaselt tema tasutud riigilõiv. Kohtul on TsMS § 371 lõike 2 p-st 2 tuleneval alusel hagiavalduse menetlusse võtmisest keeldumisel kõrgendatud põhjendamis- ja kaalumiskohustus ning et hagiavalduse menetlusse võtmisest keelduda võib alles pärast määruse TsMS § 465 lg 2 nõuete kohast põhjendamist, milles peavad olema näidatud ka põhjendused, mille alusel kohus otsustas hagiavalduse menetlusse võtmata jätta. Kui tegemist on keeruka õigusliku küsimusega, tuleb eelistada hagi menetlusse võtmist ning keeruka õigusliku küsimuse täiendavat analüüsimist. TsMS § 371 lg 2 ei kohusta kohut jätma hagiavaldus menetlusse võtmata, vaid annab selleks võimaluse.
TsMS § 371 lg 2 p 2 peamine eesmärk on vältida pooltele kulutuste tekitamist sellise hagi menetlemisega, mille rahuldamiseks ei ole mingit õiguslikku alust. Kui selline hagi võetakse menetlusse ning jäetakse rahuldamata, kuna hageja õiguste rikkumine ei olnud üldse võimalik, peab hageja kandma menetluskulud. Seevastu hagiavalduse tagastamisel TsMS § 371 lg 2 p 2 alusel tagastatakse hagejale TsMS § 150 lg 1 p 2 kohaselt tema tasutud riigilõiv.
Sundtäitmise lubamatuks tunnistamise hagi korral tuleb arvestada asjaolu, et TMS § 2 lg 1 sätestab täitmisele esitamise seisukohast erinevaid täitedokumente. Osa täitedokumentide korral (eelkõige kohtulahendid) on poolte vahel tekkinud vaidluse enne täitedokumendi kohtutäiturile esitamist lahendanud kohus. Seetõttu on ka mõistetav TMS § 221 lõikes 2 sätestatud oluline piirang sellise täitedokumendi sundtäitmise vaidlustamiseks täitemenetluse käigus. Kui ükski sõltumatu organ ei ole poolte vaidlust enne täitedokumendi kohtutäiturile esitamist läbi vaadanud, tuleb tõlgendada TMS § 221 lg-t 1 laiendavalt ning lubada võlgnikul esitada hagi ka sellise põhjendusega, et sundtäitmisele võetud nõuet ei ole algusest saadik tekkinud. Laiendav tõlgendamine võimaldaks võlgnikule efektiivsemat õiguskaitset. TMS § 221 lg-s 1 toodud näidisloetelu on esitatud kõige üldarusaadavamatest näidetest ning ei välista teistsugustel alustel sundtäitmise lubamatuks tunnistamise hagiga vastuväidete esitamist. Kuid võlgniku vastuväited nõudele võivad olla üldjuhul tõesti sellised, mis põhinevad pärast nõude tekkimist ilmnenud asjaoludel, mis täitmist ei võimalda. Sundtäitmise lubamatuks tunnistamise hagi on olemuslikult tuvastushagile väga lähedane, sest selleks, et sundtäitmine lubamatuks tunnistada ja seeläbi kujundada protsessuaalne seisukoht sundtäitmise jätkamise võimaluse kohta, on enne vaja tuvastada sellise asjaolu olemasolu, mis õigustaks hagi rahuldamist.
Sundtäitmise lubamatuks tunnistamise hagi korral tuleb hagihind määrata TsMS § 125 esimese lause kohaselt. Sundtäitmise lubamatuks tunnistamise hagi korral on hageja huvi suunatud sellele, et tema vastu sundtäitmisele esitatud täitedokumenti ei täidetaks. Seetõttu tuleb hagi rahuldamise korral lugeda hagejale eeldatavalt kuuluvaks hüveks seda, et hageja ei pea maksma (rahalise nõude korral) temalt täitedokumendiga välja mõistetud või täitedokumendis märgitud summat. TsMS § 125 kohaldamine ei tähenda, et sundtäitmise lubamatuks tunnistamise hagi oleks täielikult võrdsustatud tuvastushagiga.


Mängud - Soov.ee
Kõik Sõidukid (11228) Kinnisvara (30082) Ehitus, Küte (3812) Kodu (8395) Elektroonika (5148) Garderoob (10233) Lastekaubad (7025) Vaba aeg (6170) Koduloomad (895) Töö ja Äri (3932) Täiskasvanutele (70) Muu (315)
Kõik Arvutid (604) Arvutite osad, lisaseadmed (733) Konsoolid (658) Olmeelektroonika (2235) Telefonid (918)
Kõik Konsoolid (235) Mängud (314) Muu (109)
Selles nimekirjas on ka 26 kuulutust välismaalt, vaatamiseks kliki siia.
Müüa: Xbox one + 7 mängu
21 August, 23:20 Mängud Tartumaa
Müüa: Müüa XBOX One mängud
21 August, 23:20 Mängud Tallinn
Soovin osta: Playstation 3le wrc mäng
21 August, 14:24 Mängud Võrumaa
Müüa: Sony Playstation 3 25 mängu
20 August, 21:59 Mängud Tallinn
Müüa: PS4 MÄNGUD
20 August, 15:59 Mängud Tartumaa
Müüa: PS 3
20 August, 15:49 Mängud Tartu
Müüa: Xbox ONE mängud
20 August, 15:48 Mängud Tartu
Müüa: Xbox360 mängud
20 August, 14:39 Mängud Jõgevamaa
Müüa: Ps3
20 August, 11:38 Mängud Tallinn
Müüa: Sony Ps1 games Playstation 1games ps one games
Äri 19 August, 15:50 Mängud Tallinn
Müüa: Ps4 mängud playstation 4 Sony
Äri 19 August, 15:39 Mängud Tallinn
Müüa: Sony Ps2 sports games playstation 2
Äri 19 August, 15:38 Mängud Tallinn
Müüa: Sony PSP games playstation portable
Äri 19 August, 15:36 Mängud Tallinn
Müüa: Games ps3 for Playstation 3
Äri 19 August, 15:27 Mängud Tallinn
Müüa: Sony Playstation 3 mängud palystation 3
Äri 19 August, 15:26 Mängud Tallinn
Müüa: Sony Ps3 games playstation 3
Müüa: Sony Ps3 Skylanders suur komplekt playstation 3
Äri 19 August, 15:20 Mängud Tallinn
Müüa: PlayerUnknown's Battlegrounds
19 August, 14:10 Mängud Tallinn
Müüa: Splatoon 2 Nintendo Switchile
18 August, 23:55 Mängud Tartu
Müüa: Ps 2 mängud
18 August, 21:20 Mängud Lääne-Virumaa
Müüa: Xbox360 juhtmevaba rool ja mäng
18 August, 19:44 Mängud Võrumaa
Müüa: Sniper Elite 4 ps4
17 August, 16:41 Mängud Harjumaa
Müüa: Enslaved. Odyssey to the west. Ps3
17 August, 15:38 Mängud Põlvamaa
Müüa: The Bureau XCOM Classified ps3.
17 August, 15:33 Mängud Põlvamaa
Müüa: Darkness2 ps3
17 August, 15:28 Mängud Põlvamaa
Müüa: Metal Gear Rising Revengeance ps3.
17 August, 15:23 Mängud Põlvamaa
Müüa: Xbox mängud
17 August, 12:42 Mängud Tartumaa
Müüa: Wii mängud
17 August, 12:41 Mängud Tartumaa
Müüa: Mängud ps4
17 August, 11:33 Mängud Ida-Virumaa
16 August, 10:12 Mängud Pärnu
Müüa: PS2 mäng Gran turismo 4
15 August, 09:49 Mängud Lääne-Virumaa
Müüa: Telekamängu konsooli kassetid
14 August, 18:16 Mängud Tartu
14 August, 18:15 Mängud Tartu
14 August, 18:14 Mängud Tartu
14 August, 18:13 Mängud Tartu
Otsi Elektroonika : Konsoolid : MängudKategooria


Hädaabiteadete menetlemise kord ja hädaabiteadete menetlemise toimimisele esitatavad nõuded – Riigi Teataja
Hädaabiteadete menetlemise kord ja hädaabiteadete menetlemise toimimisele esitatavad nõuded
Hädaabiteadete menetlemise kord ja hädaabiteadete menetlemise toimimisele esitatavad nõuded - sisukord
2 Teate menetlemine
§ 3 Teate menetlemise üldnõuded
§ 4 Teate vastuvõtmine
§ 5 Abivajaduse väljaselgitamine ja ohu hindamine
§ 6 Abi väljasaatmine
§ 7 Teatega seotud toimingute lõpetamine
§ 8 Informatsiooni vahetamine
3 Hädaabiteadete menetlemise toimimisele esitatavad nõuded
§ 9 Hädaabiteadete menetlemise toimimine
§ 10 Siseministri 21. detsembri 2016. aasta määruse nr 36 „Hädaabiteadete menetlemise andmekogu asutamine ja andmekogu pidamise põhimäärus” muutmine
§ 11 Siseministri 3. oktoobri 2014. aasta määruse nr 43 „Häirekeskuse põhimäärus” muutmine
§ 12 Siseministri 7. jaanuari 2013. aasta määruse nr 1 „Nõuded tulekahjusignalisatsioonisüsteemile ja ehitised, kus tuleb automaatse tulekahjusignalisatsioonisüsteemi tulekahjuteade juhtida Häirekeskusesse” muutmine
§ 13 Siseministri 22. detsembri 2009. aasta määruse nr 92 „Politsei andmekogu pidamise põhimäärus” muutmine
RT I, 20.06.2017, 2
Vastu võetud 13.06.2017 nr 26
Määrus kehtestatakse päästeseaduse § 5 lõike 4 ning politsei ja piirivalve seaduse § 3 lõike 7 alusel.
Käesolev määrus sätestab tingimused teate kvalifitseerimisele hädaabiteateks, nõuded teate menetlemisele ja teenuse toimepidevusele ning reguleerib peamised toimingud, mida teate menetleja teeb teate menetlemise käigus.
1) abiandja – Päästeameti, Politsei- ja Piirivalveameti, Terviseameti ning nende lepingupartnerite üksused, keda Häirekeskus või Politsei- ja Piirivalveamet saadab välja abi andma;
2) registreeritud kasutaja saadetud lühisõnum – Häirekeskuses registreeritud kasutaja hädaabinumbrile 112 saadetud tasuta hädaabisõnum pääste-, politsei- või kiirabialase abi kutsumiseks;
3) teade – Häirekeskusele või Politsei- ja Piirivalveametile edastatud informatsioon asjaoludest, mille puhul tuleb hinnata abi kiire väljasaatmise vajadust;
4) teate menetleja – oma ülesannete kohaselt Häirekeskus ning Politsei- ja Piirivalveamet;
5) tüüpjuhtum – abiandja vastutusvaldkonnas enamlevinud sündmuse kirjeldus;
6) väljasõiduplaan – abiandja koostatud juhend teate menetlejale abiandja reageerimisvalmis üksuste väljasaatmiseks.
2. peatükk Teate menetlemine
§ 3. Teate menetlemise üldnõuded
(1) Häirekeskuse ning Politsei- ja Piirivalveameti teadete menetlemise sisekorra kinnitab vastava asutuse peadirektor. Koostaja kooskõlastab korra asjaomaste partneritega.
(2) Teate menetlemise käigus kogutud informatsiooni sisestab teate menetleja hädaabiteadete menetlemise andmekogusse.
§ 4. Teate vastuvõtmine
(1) Häirekeskus võtab teatena vastu hädaabinumbrile 112 saabunud kõne ja registreeritud kasutaja saadetud lühisõnumi, koostalitlusvõimelise automaatse hädaabikõne (eCall-kõne) liiklusõnnetusse sattunud sõidukist ja automaatse tulekahjuteadete edastamise süsteemi kaudu saabunud tulekahjuteate ning menetleb seda käesolevas määruses sätestatud korras.
(2) Häirekeskus võtab hädaabinumbril 112 saabunud kõne vastu üldjuhul kümne sekundi jooksul ja alustab selle menetlemist.
(3) Politsei- ja Piirivalveamet võtab viivitamata vastu talle vahetult saabunud ja politsei pädevuses oleva teate ning teeb käesolevas määruses sätestatud toimingud.
§ 5. Abivajaduse väljaselgitamine ja ohu hindamine
(1) Abivajaduse väljaselgitamiseks peab teate menetleja koguma andmed sündmuse, sündmuse asukoha, abivajajate arvu, nende terviseseisundi ja abivajadusest teataja kohta.
(2) Abi väljasaatmiseks peab teate menetleja hindama ohtu tervisele, elule, varale ja keskkonnale. Ohu hindamisel kasutatakse Päästeameti, Politsei- ja Piirivalveameti ning Terviseameti kinnitatud tüüpjuhtumeid ja juhiseid, et rakendada sündmuse lahendamiseks vajalikke meetmeid.
(3) Teate menetleja peab üldjuhul ühe minuti jooksul välja selgitama ohu inimese tervisele või elule.
(4) Hädaabiteatena käsitatakse teadet, mille korral selgub ohu hindamise tulemusel vajadus abi kohe välja saata.
(5) Ohu hindamiseks kontrollib teate menetleja politsei pädevuses oleva teate menetlemise käigus andmeid teatega seotud isikute ja objektide tagaotsimise kohta oma pädevuse piires.
(6) Teate menetlejal on õigus nõuda pääste-, politsei-, tervise- või muu valdkonna spetsialisti abi, kui abivajadust pole võimalik määrata tüüpjuhtumite põhjal ning tugineda abivajaduse määramisel spetsialisti hinnangule. Teate menetleja sisestab spetsialisti hinnangu hädaabiteadete menetlemise andmekogusse.
(7) Teate menetleja kasutab ohu hindamisel informatsiooni hankimiseks vajaduse korral täiendavaid asjakohaseid informatsiooniallikaid.
(8) Häirekeskus edastab politsei pädevuses oleva teate ja kogutud andmed viivitamata Politsei- ja Piirivalveametile edasiseks menetlemiseks.
§ 6. Abi väljasaatmine
(1) Häirekeskus saadab abi välja Päästeameti ja Terviseameti kinnitatud väljasõiduplaani või abiandja otsuse alusel.
(2) Väljasõiduplaani kinnitaja tagab selle ajakohasuse.
(3) Politsei- ja Piirivalveamet saadab välja politsei üksuseid.
(4) Abi väljasaatmiseks edastab teate menetleja teatajalt abivajaduse väljaselgitamise ja ohu hindamise käigus kogutud andmed abiandjale. Teate menetleja teavitab abiandjat täiendava abi väljasaatmisest.
§ 7. Teatega seotud toimingute lõpetamine
(1) Häirekeskus lõpetab toimingud teatega pärast seda, kui ta on sisestanud teate ja sellele reageerimise kohta käiva olulise informatsiooni hädaabiteadete menetlemise andmekogusse, viimane pääste- või kiirabisündmusele reageerinud abiandja on sündmuskohalt lahkunud või on vabanenud uue korralduse täitmiseks.
(2) Politsei- ja Piirivalveamet lõpetab toimingud politsei pädevuses oleva teatega pärast seda, kui ta on sisestanud teate ja sellele reageerimise kohta käiva olulise informatsiooni hädaabiteadete menetlemise andmekogusse, viimane politseiüksus on sündmuskohalt lahkunud ning teade on edastatud politsei infosüsteemi POLIS.
§ 8. Informatsiooni vahetamine
(1) Abiandja teavitab teate menetlejat sündmusele reageerimisest, kui informatsioon abi osutamise vajadusest on laekunud vahetult abiandjale.
(2) Teate menetleja edastab teate menetlemise käigus teatavaks saanud informatsiooni oma pädevuse alusel neile riigi- või kohaliku omavalitsuse asutustele ja avalik-õiguslikke ülesandeid täitvatele eraõiguslikele juriidilistele isikutele, kes on õigustatud nimetatud informatsiooni saama seaduse või lepingu alusel. Teate menetleja edastab informatsiooni selle saaja antud kontaktandmetele.
(3) Politsei- ja Piirivalveamet edastab Häirekeskusele informatsiooni kooskõlastatud avalike ürituste kohta, mis võivad suurendada Häirekeskuse poole pöördujate arvu, ja muu olulise informatsiooni kokkulepitud korra alusel.
(4) Häirekeskus edastab Päästeametile informatsiooni automaatse tulekahjuteate edastamise süsteemi kaudu saabunud tulekahjuteate tühistamise teate kohta.
3. peatükk Hädaabiteadete menetlemise toimimisele esitatavad nõuded
§ 9. Hädaabiteadete menetlemise toimimine
(1) Teate menetleja peab tagama hädaabiteadete menetlemise katkematult kogu ööpäeva.
(2) Teate menetleja peab koostama hädaabiteate menetlemise teenuse toimepidevuse riskianalüüsi ning töötama välja toimepidevust tagavad meetmed. Teate menetleja peab uuendama riskianalüüsi ja toimepidevuse tagamise meetmeid regulaarselt.
(3) Teate menetleja peab rakendama hädaabiteate menetlemise teenuse toimepidevuse tagamise meetmeid.
§ 10. Siseministri 21. detsembri 2016. aasta määruse nr 36 „Hädaabiteadete menetlemise andmekogu asutamine ja andmekogu pidamise põhimäärus” muutmine
Siseministri 21. detsembri 2016. aasta määruses nr 36 „Hädaabiteadete menetlemise andmekogu asutamine ja andmekogu pidamise põhimäärus” täiendatakse § 5 lõikega 8:
„(8) Andmekogusse kantakse käesoleva paragrahvi lõigetes 2–7 nimetatud informatsioon Häirekeskusele või Politsei- ja Piirivalveametile edastatud teate kohta.”.
§ 11. Siseministri 3. oktoobri 2014. aasta määruse nr 43 „Häirekeskuse põhimäärus” muutmine
Siseministri 3. oktoobri 2014. aasta määruses nr 43 „Häirekeskuse põhimäärus” tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahv 8 sõnastatakse järgmiselt:
„Häirekeskuse tegevusvaldkond on hädaabinumbrile 112 saabunud kõnede ja muul õigusaktides sätestatud viisil saabunud teadete vastuvõtmine ja menetlemine.”;
2) paragrahvi 9 punkt 1 sõnastatakse järgmiselt:
„1) hädaabinumbrile 112 saabunud kõnede ja muul õigusaktides sätestatud viisil saabunud teadete vastuvõtmine, informatsiooni kogumine, abivajaduse väljaselgitamine ja ohu hindamine, sealhulgas andmete pärimine politsei pädevuses oleva teatega seotud isikute ja objektide tagaotsimise kohta ning abi väljasaatmine;”;
3) paragrahvi 9 punktis 3, § 14 punktides 5, 7 ja 8 ning § 17 punktis 2 asendatakse sõna „hädaabiteadete” lauseosaga „hädaabinumbrile 112 saabunud kõnede ja muul õigusaktides sätestatud viisil saabunud teadete”;
4) paragrahvi 9 punkti 6 täiendatakse pärast sõna „seotud” lauseosaga „tasuta ja tasulise”;
5) paragrahv 16 sõnastatakse järgmiselt:
„Põhja Keskuse, Ida Keskuse, Lääne Keskuse ja Lõuna Keskuse põhiülesanded on:
5) teadete menetlemisega seotud informatsiooni sisestamine hädaabiteadete menetlemise andmekogusse.”;
6) paragrahvi 17 täiendatakse punktiga 4:
„4) Põhja Keskuse, Ida Keskuse, Lääne Keskuse ja Lõuna Keskuse toetamine teadete menetlemisel.”.
§ 12. Siseministri 7. jaanuari 2013. aasta määruse nr 1 „Nõuded tulekahjusignalisatsioonisüsteemile ja ehitised, kus tuleb automaatse tulekahjusignalisatsioonisüsteemi tulekahjuteade juhtida Häirekeskusesse” muutmine
Siseministri 7. jaanuari 2013. aasta määruses nr 1 „Nõuded tulekahjusignalisatsioonisüsteemile ja ehitised, kus tuleb automaatse tulekahjusignalisatsioonisüsteemi tulekahjuteade juhtida Häirekeskusesse” tunnistatakse kehtetuks § 17 lõike 5 kolmas lause.
§ 13. Siseministri 22. detsembri 2009. aasta määruse nr 92 „Politsei andmekogu pidamise põhimäärus” muutmine
Siseministri 22. detsembri 2009. aasta määruse nr 92 „Politsei andmekogu pidamise põhimäärus” § 19 lõike 2 punktis 10 asendatakse sõna „hädaabiteadete” sõnaga „teadete”.


text:
Väiksemad kohtuvaidlused - Eesti
Menetlusreeglid tsiviilasjade kohtulikuks menetlemiseks Eesti kohtutes on sätestatud t siviilkohtumenetluse seadustikus (TsMS) Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 861/2007, millega luuakse Euroopa väiksemate kohtuvaidluste menetlus, alusel tsiviilasja lahendamisel kohaldatakse ulatuses, milles menetlus ei ole reguleeritud nimetatud määruses, tsiviilkohtumenetluse seadustikus lihtmenetluse kohta sätestatut. Nimetatud määruse alusel võib asja lahendada kohtualluvuse järgi pädev maakohus.Lihtmenetlust reguleeriva TsMS § 405 järgi menetleb kohus lihtmenetluse asja oma õiglase äranägemise kohaselt lihtsustatud korras, järgides üksnes TsMS-is sätestatud üldisi menetluspõhimõtteid.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 861/2007, millega luuakse Euroopa väiksemate kohtuvaidluste menetlus, alusel tsiviilasja lahendamisel kohaldatakse ulatuses, milles menetlus ei ole reguleeritud nimetatud määruses, tsiviilkohtumenetluse seadustikus lihtmenetluse kohta sätestatut.
Eesti riigisiseste asjade menetlemisel kohaldatakse lihtmenetluse sätteid juhul, kui tegemist on varalise nõudega hagiga ning hagihind ei ületa summat, mis arvestatuna põhinõudelt vastab 2000 eurole ja koos kõrvalnõuetega 4000 eurole.
TsMS § 405 lg 3 kohaselt võib kohus lihtsustatud korras hagi menetleda ilma, et selle kohta oleks vaja teha eraldi määrus. Kohus menetleb hagi lihtmenetluses oma õiglase äranägemise kohaselt lihtsustatud korras, järgides üksnes üldisi menetluspõhimõtteid. Lihtmenetluses tagab kohus menetlusosaliste põhiõiguste ja -vabaduste ning oluliste menetlusõiguste järgimise ning kuulab menetlusosalise tema taotlusel ära. Selleks ei pea korraldama kohtuistungit. Menetlusosalistele tuleb siiski teatada nende õigusest olla kohtu poolt ära kuulatud. Menetluse lihtsustamine on kohtu võimalus, mitte kohustus.
Hagi menetlemisel lihtmenetluses võib kohus muuhulgas:
- protokollida menetlustoiminguid üksnes ulatuses, milles kohus peab seda vajalikuks, ja välistada protokollile vastuväidete esitamise õiguse;
- määrata tähtaja seaduses sätestatust erinevana;
- tunnustada menetlusosalise lepingulise esindajana ka seaduses nimetamata isikuid;
- kalduda kõrvale tõendite esitamise ja kogumise vorminõuete kohta seaduses sätestatust ja tunnustada tõendina ka seaduses sätestamata tõendusvahendeid, muu hulgas menetlusosalise seletust, mis ei ole antud vande all;
- kalduda kõrvale menetlusdokumentide kättetoimetamise ja menetlusosaliste esitatavate dokumentide vorminõuete kohta seaduses sätestatust, välja arvatud hagi kostjale kättetoimetamisel;
- loobuda kirjalikust eelmenetlusest või kohtuistungist;
- koguda tõendeid omal algatusel;
- teha asjas otsuse kirjeldava ja põhjendava osata;
- tunnistada asjas tehtud lahend viivitamata täidetavaks ka muul juhul, kui on seaduses nimetatud, või ilma seaduses ettenähtud tagatiseta.
Euroopa väiksemate kohtuvaidluste menetluse algatamise avalduse saab kohtule esitada elektrooniliselt või postiteenuse osutaja vahendusel. Elektrooniliselt on võimalik avaldus esitada selleks loodud infosüsteemi kaudu (E-toimik, https://www.e-toimik.ee/). E-toimiku kaudu avalduse esitamiseks saab isik infosüsteemi sisse logida ja seal toiminguid teha üksnes Eesti id-kaardiga. Samuti on elektrooniliselt võimalik avaldus kohtule esitada e-posti teel. Eesti kohtute kontaktandmed on kättesaadavad kohtute veebilehelt http://www.kohus.ee/.
Avaldus peab olema saatja poolt allkirjastatud. Elektrooniliselt esitatud avaldus peab olema varustatud saatja digitaalallkirjaga või edastatud muul sellesarnasel turvalisel viisil, mis võimaldab saatja tuvastada. Elektrooniliselt on avaldus võimalik esitada ka faksi teel või muus kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis, tingimusel, et kirjaliku dokumendi originaal antakse kohtule üle viivitamata. Kohtulahendi peale kaebuse esitamise korral tuleb kaebuse originaal esitada kümne päeva jooksul.
Kohus võib menetlusosalise elektronpostiga esitatud avalduse või muu menetlusdokumendi lugeda piisavaks ka juhul, kui see ei vasta digitaalallkirjaga varustamise nõudele, kui kohtul ei ole kahtlust saatja isikus ja dokumendi saatmises, eriti kui samalt elektronposti aadressilt on kohtule sama asja menetluses sama menetlusosalise poolt varem esitatud digitaalallkirjaga dokumente või kui kohus on nõustunud, et talle võib avaldusi või muid dokumente esitada ka sellisel viisil.
Euroopa väiksemate nõuete määruse art 13 lg 1 b) ii) kohase nõusoleku andmine elektrooniliselt on võimalik elektroonilise infosüsteemi ( https://www.e-toimik.ee/) kaudu, e-posti teel või faksiga eespool kirjeldatud tingimustel. Kinnituse võib kohtule esitada ka koos Euroopa väiksemate nõuete menetluse avaldusega.
Advokaatidele, notaritele, kohtutäituritele, pankrotihalduritele ja riigi- või kohaliku omavalitsuse asutusele tuleb menetlusdokumendid kätte toimetatada elektrooniliselt selleks ettenähtud infosüsteemi kaudu. Muul viisil kättetoimetamine on lubatud vaid mõjuval põhjusel. Lihtmenetluses võib menetlusdokumentide kättetoimetamisel küll kõrvale kalduda kättetoimetamise vorminõuete kohta sätestatust, kuid sellesse võimalusse tuleb suhtuda ettevaatusega. Kättetoimetamise reeglitest ei või kõrvale kalduda kostjale hagiavalduse kättetoimetamisel ja menetlusosalistele kohtulahendi kättetoimetamisel.
Riigilõivu suurus määratakse kindlaks tsiviilasja hinna järgi, mis omakorda määratakse kindlaks nõutava rahasummaga. Tsiviilasja hinna arvutamisel tuleb liita põhinõude summa kõrvalnõuete summaga. Kui Euroopa väiksemate kohtuvaidluste menetluses soovitakse viivise väljamõistmist, mis pole avalduse esitamise seisuga sissenõutavaks muutunud, tuleb avalduse esitamise seisuga arvestatud viivise summale liita summa, mis vastab ühe aasta eest arvestatud viivise summale. Riigilõivu suurus määratakse kindlaks saadud lõpliku rahasumma järgi (tsiviilasja hind) ning riigilõivuseaduse § 59 lg 1 l lisas 1 oleva tabeli järgi.
Apellatsioonkaebuse esitamisel tuleb tasuda riigilõivu sama palju, kui tuli tasuda Euroopa väiksemate nõuete avalduse esialgsel esitamisel maakohtule, arvestades apellatsioonkaebuse ulatust. Määruskaebuse esitamisel ringkonnakohtusse tuleb tasuda riigilõivu 50 eurot.Riigikohtule kassatsioonkaebuse ja määruskaebuse esitamisel tuleb tasuda kautsjoni. Kassatsioonkaebuselt tasutakse kautsjonina üks protsent tsiviilasja hinnast, arvestades kaebuse ulatust, kuid mitte alla 100 euro ja mitte üle 3000 euro. Määruskaebuselt tasutakse kautsjonina 50 eurot.
Kohtuasjade toimingute riigilõivud ja kautsjonid tasutakse Rahandusministeeriumi kontodele:
SEB Pank – a/a EE571010220229377229 (SWIFT: EEUHEE2X)
Swedbank – a/a EE062200221059223099 (SWIFT: HABAEE2X)
Luminor Bank – a/a EE221700017003510302 (SWIFT: NDEAEE2X)
Kui Euroopa väiksemate nõuete menetluses tehtud jõustunud kohtuotsust vabatahtlikult ei täideta, tuleb isikul, kes soovib otsust sundtäita, pöörduda täitemenetluse algatamiseks kohtutäituri poole.
Artikli 21 lõike 2 punkti b kohaselt võetakse määruse alusel läbiviidud kohtumenetluses tehtud lahend Eestis täitmisele üksnes juhul, kui see on koostatud eesti või inglise keeles või kui kinnitusele on lisatud eesti- või ingliskeelne tõlge. Juhul, kui Euroopa väiksemate kohtuvaidluste menetluses tehtud lahendi peale on esitatud apellatsioonkaebus, kohaldab määruse artiklis 23 sätestatud meetmeid ringkonnakohus, kuhu apellatsioonkaebus esitati. Juhul, kui kohtuotsus on tehtud tagaselja ning selle peale on esitatud tsiviilkohtumenetluse seadustiku §-s 415 nimetatud kaja, tuleb avaldus meetmete kohaldamiseks esitada kaja lahendavale kohtule.
Juhul, kui apellatsioonkaebust veel esitatud ei ole, kohaldab määruse artiklis 23 nimetatud meetmeid asjas lahendi teinud kohus. Määruse artikkel 23 punktis c nimetatud meetme rakendamiseks on pädev maakohus, kelle tööpiirkonnas täitemenetlus toimub või peaks toimuma.
Täitemenetluse seadustiku §-s 46 sätestatud juhtudel võib täitemenetluse peatamise otsustada lisaks kohtule ka täitemenetlust läbiviiv kohtutäitur.
Siseriiklikult kohaldatavad tüüpvormid lihtsustatud menetluste kasutamiseks puuduvad.
Kui isik osaleb kohtumenetluses lepingulise esindaja kaudu, peab esindajal olema üldjuhul õiguse õppesuunal vähemalt riiklikult tunnustatud magistrikraad, sellele vastav kvalifikatsioon Eesti Vabariigi haridusseaduse § 28 lõike 22 tähenduses või sellele vastav välisriigi kvalifikatsioon. Siiski võib lihtmenetluse asjas kohus lubada esindajana osaleda ka isikul, kes ei vasta nimetatud haridusnõudele, kuid on siiski kohtu hinnangul pädev kohtus esindama. Lihtmenetluse erisused kohalduvad üksnes esimese astme kohtumenetluses maakohtus. Maakohtu poolt tunnustatud lepinguline esindaja, kes ei vasta haridusnõudele, ei saa teha toiminguid ringkonnakohtus ega Riigikohtus.
Esindaja osavõtt asjast ei piira tsiviilkohtumenetlusteovõimelise menetlusosalise isiklikku osavõttu asjast. Esindaja käitumine ja teadmine loetakse võrdseks menetlusosalise käitumise ja teadmisega.
Kui kohus leiab, et menetlusosaliseks olev füüsiline isik ei ole ise võimeline kaitsma oma õigusi ja tema olulised huvid võivad advokaadi abita jääda kaitseta, selgitab kohus talle võimalust saada riigi õigusabi.
Õigusabi andmine toimub tsiviilkohtumenetluse seadustiku menetlusabi andmise reeglite kohaselt (§ 180 jj) ja riigi õigusabi seaduses sätestatud korras. Riigi õigusabi andmine otsustatakse isiku taotluse alusel.
Riigi õigusabi antakse füüsilisele isikule, kelle elukoht on õigusabi andmise avalduse esitamise ajal Eesti Vabariigis või mõnes muus Euroopa Liidu liikmesriigis või kes on Eesti Vabariigi või mõne muu Euroopa Liidu liikmesriigi kodanik. Elukoha määramisel lähtutakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artiklist 62. Muule füüsilisele isikule antakse õigusabi üksnes juhul, kui see tuleneb Eestile siduvast rahvusvahelisest kohustusest.
Taotlus riigi õigusabi saamiseks tsiviilasjas menetlusosalisena kohtumenetluses esitatakse kohtule, kes asja menetleb või kelle pädevuses oleks asja menetleda.
Riigi õigusabi võib saada füüsiline isik, kes oma majandusliku seisundi tõttu ei suuda õigusabi vajamise ajal tasuda asjatundliku õigusteenuse eest või suudab seda teha üksnes osaliselt või osamaksetena või kelle majanduslik seisund ei võimalda pärast õigusteenuse eest tasumist lihtsat toimetulekut.
3) menetlus on seotud menetlusabi taotleja majandus- või kutsetegevusega ega puuduta tema majandus- või kutsetegevusega mitteseotud õigusi. Nimetatu ei kehti osas, milles see välistab kohtusse pöördumisel ja apellatsioonkaebuselt riigilõivu tasumisest täielikult või osaliselt vabastamiseks menetlusabi andmise füüsilisele isikule, kui menetlus on seotud menetlusabi taotleja majandus- või kutsetegevusega ega puuduta tema majandus- või kutsetegevusega mitteseotud õigusi.
Kohus võib lihtmenetluses kalduda kõrvale tõendite esitamise ja kogumise vorminõuete kohta seaduses sätestatust ja tunnustada tõendina ka seaduses sätestamata tõendusvahendeid (nt menetlusosalise seletus, mis ei ole antud vande all). Erinevalt tavapärasest hagimenetlusest võib kohus lihtmenetluse asjas koguda tõendeid ka omal algatusel. Siiski tuleb silmas pidada, et kohtu tegevuse tagajärjel ei kannataks poolte võrdsus kohtu ees. Asjaolud, mille kohta kohus tõendeid kogub, peavad menetlusosalised olema eelnevalt kohtu ette toonud.
Tõendite kogumise eeskirjad on sätestatud tsiviilkohtumenetluse seadustiku 25. peatükis. Kumbki pool peab hagimenetluses tõendama neid asjaolusid, millele tuginevad tema nõuded ja vastuväited, kui seadusest ei tulene teisiti. Pooled võivad kokku leppida tõendamiskoormise jaotuse erinevalt seaduses sätestatust ja selle, millised on tõendid, millega mingit asjaolu võib tõendada, kui seadusest ei tulene teisiti. Tõendeid esitavad menetlusosalised. Kohus võib teha menetlusosalistele ettepaneku esitada täiendavaid tõendeid. Kui tõendit esitada sooviv menetlusosaline ei saa tõendit ise esitada, võib ta taotleda kohtult tõendite kogumist. Tõendi esitamisel või tõendite kogumise taotlemisel peab menetlusosaline põhjendama, millise asjas tähtsust omava asjaolu tõendamiseks ta soovib tõendit esitada või tõendite kogumist taotleb. Tõendite kogumise taotluses tuleb märkida ka kogumist võimaldavad andmed. Kohus annab menetlusosalistele eelmenetluses tähtaja tõendite esitamiseks ja nende kogumise taotlemiseks. Kui menetlusosalise taotlus tõendeid koguda jäi rahuldamata seetõttu, et menetlusosaline jättis kohtu nõudmisest hoolimata tõendite kogumisega seotud kulud ette maksmata, ei ole tal hiljem õigust taotleda sellist kogumist, kui taotluse rahuldamine põhjustaks asja arutamise edasilükkamise.
Kui on vaja tõendeid koguda väljaspool asja menetleva kohtu tööpiirkonda, võib asja läbivaatav kohus teha määruse menetlustoimingu erinõude korras tegemiseks kohtus, kelle tööpiirkonnas on võimalik tõendeid koguda. Erinõue täidetakse korras, mis on kehtestatud erinõudes taotletava menetlustoimingu tegemiseks. Menetlusosalistele teatatakse menetlustoimingu aeg ja koht, kuid menetlusosalise puudumine ei takista erinõude täitmist. Menetlustoimingu protokoll ja erinõude täitmisel kogutud tõendid saadetakse viivitamata asja läbivaatavale kohtule. Kui erinõude alusel menetleva kohtu poolt tõendite kogumisel tekib vaidlus, mille lahendamisest sõltub tõendite kogumise jätkamine ja mida erinõude alusel menetlev kohus lahendada ei või, lahendab vaidluse põhiasja menetlev kohus. Kui erinõuet täitev kohus leiab, et asja lahendamise seisukohalt on mõistlik anda tõendite kogumine üle teisele kohtule, esitab ta sellele kohtule asjakohase taotluse ja teatab sellest menetlusosalistele.
Eesti tsiviilkohtumenetluses on lubatud kasutada välisriigis selle riigi seaduste kohaselt kogutud tõendeid, kui nende saamiseks tehtud menetlustoiming ei ole vastuolus Eesti tsiviilkohtumenetluse põhimõtetega. EL Nõukogu määruse 1206/2001 liikmesriikide kohtute vahelise koostöö kohta tõendite kogumisel tsiviil- ja kaubandusasjades sätestatud korras tõendite kogumist taotlenud Eesti kohtu koosseis või korralduse alusel tegutsev kohtunik võib selle määruse kohaselt viibida välisriigi kohtu poolse tõendite kogumise juures ja osaleda selles. Menetlusosalised, nende esindajad ja eksperdid võivad osaleda tõendite kogumisel samas ulatuses, nagu nad võivad osaleda tõendite kogumisel Eestis. Määruse artikli 17 lõike 3 kohaselt lubatud Eesti kohtu poolsel vahetul tõendite kogumisel mõnes muus Euroopa Liidu liikmesriigis võib osaleda asja lahendav kohtukoosseis, korralduse alusel tegutsev kohtunik või kohtu määratud ekspert.
Kui tõendeid tuleb koguda mujal kui Euroopa Liidu liikmesriigis, taotleb kohus tõendite kogumist selleks pädeva ametkonna kaudu vastavalt tsiviil- ja kaubandusasjades välisriigis tõendite kogumise konventsioonile. Kohus võib välisriigis koguda tõendeid ka Eesti Vabariiki selles riigis esindava saadiku või pädeva konsulaarametniku vahendusel, kui välisriigi õiguse järgi ei ole see keelatud.
Tõendi esitanud või tõendite kogumist taotlenud pool võib tõendist loobuda ja tõendi tagasi võtta üksnes vastaspoole nõusolekul, kui seaduses ei ole sätestatud teisiti.
Lihtmenetluse asja võib lahendada kirjalikus menetluses. Kohus tagab menetlusosaliste põhiõiguste ja -vabaduste ning oluliste menetlusõiguste järgimise ning kuulab menetlusosalise tema taotlusel ära. Selleks ei pea korraldama kohtuistungit. Kohus võib loobuda kirjalikust eelmenetlusest või kohtuistungist.
Otsus koosneb sissejuhatusest, resolutsioonist, kirjeldavast ja põhjendavast osast.
Otsuse sissejuhatuses märgitakse:
otsuse teinud kohtu nimetus;
otsuse teinud kohtuniku nimi;
otsuse avalikult teatavakstegemise aeg ja koht;
tsiviilasja number;
hagi ese;
tsiviilasja hind;
menetlusosaliste nimed ja isiku- või registrikoodid;
menetlusosaliste aadressid, kui see on ilmselt vajalik otsuse täitmiseks või tunnustamiseks;
menetlusosaliste esindajate nimed, esindajate asendumise korral viimaste esindajate nimed;
viimase kohtuistungi aeg või viide asja lahendamisele kirjalikus menetluses.
Otsuse kirjeldavas osas märgitakse loogilises järjekorras lühidalt ja olulist sisu esile tuues esitatud nõuded ja nende kohta esitatud väited, vastuväited ja esitatud tõendid.
Otsuse põhjendavas osas märgitakse kohtu tuvastatud asjaolud ja nendest tehtud järeldused, tõendid, millele on rajatud kohtu järeldused, samuti seadused, mida kohus kohaldas. Kohus peab otsuses põhjendama, miks ta ei nõustu hageja või kostja faktiliste väidetega. Kohus peab otsuses kõiki tõendeid analüüsima. Kui kohus mõnda tõendit ei arvesta, peab ta seda otsuses põhjendama. Alternatiivse nõude rahuldamisel ei pea teise alternatiivse nõude rahuldamata jätmist põhjendama.
Lihtmenetluses võib kohus teha otsuse ilma kirjeldava ja põhjendava osata võipõhjendavas osas piirduda üksnes õigusliku põhjenduse ja tõendite, millele on rajatud kohtu järeldused, märkimisega.
Otsuse resolutsiooniga lahendab kohus selgelt ja ühemõtteliselt poolte nõuded ja veel lahendamata taotlused, samuti rakendatud hagi tagamise abinõudega seotud küsimused. Resolutsioon peab olema selgelt arusaadav ja täidetav ka muu otsuse tekstita.
Resolutsiooni juures märgitakse ka otsuse edasikaebamise kord ja tähtaeg, muu hulgas kohus, kuhu kaebus tuleb esitada, ning viide, et kaebus võidakse lahendada kirjalikus menetluses, kui kaebuses ei taotleta selle lahendamist istungil. Tagaseljaotsuses märgitakse õigus esitada otsuse peale kaja. Resolutsiooni juures selgitatakse ka seda, et juhul, kui kaebuse esitaja soovib taotleda kaebuse esitamiseks menetlusabi (nt riigilõivu tasumisest vabastamist apellatsioonkaebuse esitamisel), tuleb tal menetlustähtaja järgimiseks menetlustoiming teha, st kaebus esitada apellatsioonitähtaja kestel.
Üldised põhimõtted :
Hagimenetluse kulud kannab pool, kelle kahjuks otsus tehti.
Pool, kelle kahjuks otsus tehti, hüvitab teisele poolele nii kohtukulud, kui ka kohtumenetluse tõttu tekkinud vajalikud kohtuvälised kulud.
Kohtukulud on riigilõiv, kautsjon ning asja läbivaatamise kulud. Asja läbivaatamise kulud on: a) tunnistaja-, eksperdi- ja tõlgikulud ning kohtuekspertiisiseaduse alusel hüvitatavad menetlusvälisel isikul seoses ekspertiisi tegemisega tekkinud kulud; b) dokumentaalse tõendi ja asitõendi saamise kulud; c) vaatluse kulud, muu hulgas sellega seotud vajalikud kohtu sõidukulud; d) menetlusdokumentide kohtutäituri vahendusel ning välisriigis ja eksterritoriaalsetele Eesti Vabariigi kodanikele kättetoimetamise ja edastamise kulud; e) menetlusdokumentide väljastamise kulud; f) tsiviilasja hinna määramise kulud. Kohtuvälised kulud on mh: a) menetlusosaliste esindajate kulud; b) menetlusosaliste sõidu-, posti-, side-, majutus- ja muud sellesarnased kulud, mis on kantud seoses menetlusega; c) menetlusosaliste saamata jäänud töötasu või muu püsiv sissetulek; d) seaduses sätestatud kohtueelse menetluse kulud, välja arvatud juhul, kui hagi on esitatud hiljem kui kuus kuud pärast kohtueelse menetluse lõppu; e) kohtutäituri tasu hagi tagamise eest ja hagi tagamise määruse täitmise kulud; f) kohtutäituri tasu menetlusdokumentide kättetoimetamise eest; g) kohtutäituri tasu Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 655/2014 alusel tehtud Euroopa arestimismääruse täitmise eest ja Euroopa arestimismääruse täitmise kulud, samuti Kohtutäiturite ja Pankrotihaldurite Koja tasu sama määruse alusel esitatud teabe hankimise taotluse läbivaatamise eest; h) menetluskulude kandmisel menetlusabi taotlemise avalduse menetlemise kulud; i) lepitusmenetluses osalemise kulud juhul, kui kohus on kohustanud pooli osalema selles.
Poole seadusliku esindaja menetluskulud hüvitatakse samas korras kui poole menetluskulud.
Hagi osalise rahuldamise korral kannavad pooled menetluskulud võrdsetes osades, kui kohus ei jaota menetluskulusid võrdeliselt hagi rahuldamise ulatusega või ei jäta menetluskulusid täielikult või osaliselt poolte endi kanda.
Kulude jaotus märgitakse lõpplahendis. Kulude summaline kindlaksmääramine toimub vastavalt menetluskulude kindlaksmääramise reeglitele kas vaidluse sisulise lahendamise kohta tehtud lõpplahendis või eraldi menetluses pärast vaidluse kohta tehtud sisulise lõpplahendi jõustumist.
Lihtmenetluse asjas tehtud otsuses võib maakohus märkida, et ta annab loa otsuse edasikaebamiseks. Sellise loa annab kohus eelkõige juhul, kui apellatsioonikohtu lahend on maakohtu arvates vajalik ringkonnakohtu seisukoha saamiseks mingi õigusnormi kohta. Edasikaebamise loa andmist ei pea otsuses põhjendama.
Lihtmenetluses tehtud otsuse resolutsiooni juures märgib kohus otsuse edasikaebamise korra ja tähtaja. Ringkonnakohus võib apellatsioonkaebust lihtmenetluse asjas menetleda sõltumata maakohtu loast ja apellatsioonkaebuse saab esitada sõltumata maakohtu loast. Kui maakohus edasikaebamise luba andnud ei ole, menetleb ringkonnakohus apellatsioonkaebust tingimusel, et maakohtu otsuse tegemist võis mõjutada selge eksimus õiguse kohaldamisel või asjaolude tuvastamisel. Ringkonnakohus võib siiski keelduda väikest hinda arvestades apellatsioonkaebuse menetlemisest üksnes juhul, kui asja lahendus maakohtus on tõenäoliselt õige ja täiendav asja menetlemine apellatsioonimenetluses põhjustaks üksnes tarbetut kulu nii ajaliselt kui ka rahaliselt. Ringkonnakohus ei või jätta apellatsioonkaebust menetlemata ainuüksi põhjusel, et tegemist on lihtmenetluse asjaga.Euroopa väiksemate kohtuvaidluste määruse kohaselt tehtud kohtuotsuse peale on poolel ja iseseisva nõudega kolmandal isikul võimail esitada esimese astme kohtu otsuse peale apellatsioonkaebus kohtuotsuse teinud maakohtu kohtualluvuse järgsele ringkonnakohtule. Iseseisva nõudeta kolmas isik võib esitada apellatsioonkaebuse juhul, kui see ei ole vastuolus selle hageja või kostja kaebusega, kelle poolel ta menetluses osaleb. Kaebuse esitamiseks või muu menetlustoimingu tegemiseks kehtib kolmanda isiku suhtes sama tähtaeg kui selle hageja või kostja suhtes, kelle poolel ta menetluses osaleb..
Apellatsioonkaebust ei või esitada, kui mõlemad pooled on apellatsioonkaebuse esitamise õigusest kohtule tehtud avalduses loobunud.
Apellatsioonkaebuse võib esitada 30 päeva jooksul, alates otsuse apellandile kättetoimetamisest, kuid mitte hiljem kui viie kuu möödumisel esimese astme kohtu otsuse avalikult teatavakstegemisest.
Kui apellatsioonitähtaja jooksul tehakse asjas täiendav otsus, hakkab apellatsioonitähtaeg kulgema täiendava otsuse kättetoimetamisest ka esialgselt tehtud otsuse suhtes uuesti. Kirjeldava või põhjendava osata tehtud otsuse täiendamise korral puuduva osaga hakkab apellatsioonitähtaeg uuesti kulgema tervikotsuse kättetoimetamisest.
Poolte kohtule avaldatud kokkuleppel saab apellatsioonitähtaega lühendada, samuti pikendada kuni viie kuuni otsuse avalikult teatavakstegemisest.
Apellatsioonkaebuses võib tugineda üksnes väitele, et esimese astme kohtu otsus põhineb õigusnormi rikkumisel või et apellatsioonimenetluses arvestamisele kuuluvate asjaolude ja tõendite kohaselt tuleks apellatsioonimenetluses teha esimese astme kohtu otsusest erinev otsus.
Apellatsioonkaebuses märgitakse muu hulgas: 1) kaevatava otsuse teinud kohtu nimetus, otsuse kuupäev ja tsiviilasja number; 2) apellandi selgelt väljendatud taotlus, märkides ära, millises ulatuses apellant esimese astme kohtu otsust vaidlustab ning missugust ringkonnakohtu lahendit apellant taotleb; 3) apellatsioonkaebuse põhjendus; 4) kaevatava otsuse kättetoimetamise aeg.
Apellatsioonkaebuse põhjenduses tuleb märkida: 1) millist õigusnormi on esimese astme kohus oma otsuses või otsuse tegemisel rikkunud või missuguse asjaolu on esimese astme kohus ebaõigesti või ebapiisavalt tuvastanud; 2) millest tuleneb õigusnormi rikkumine või asjaolu ebaõige või ebapiisav tuvastamine; 3) viide tõenditele, millega apellant soovib iga faktiväidet tõendada.
Kaebusele lisatakse dokumentaalsed tõendid, mida esimese astme kohtus ei esitatud ja mille vastuvõtmist apellant kohtult taotleb. Kui apellatsioonkaebuse põhjendamiseks nimetatakse uusi asjaolusid ja tõendeid, tuleb apellatsioonkaebuses märkida uute asjaolude ja tõendite esimese astme kohtus esitamata jätmise põhjus.
Kui apellant soovib, et kohus kuulaks ära tunnistaja või võtaks menetlusosalise seletuse vande all või korraldaks ekspertiisi või vaatluse, tuleb seda koos põhjendusega kaebuses märkida. Sel juhul tuleb kaebuses märkida tunnistajate või ekspertide nimed, aadressid ja sidevahendite numbrid, kui need on teada.
Kui apellant soovib asja arutamist kohtuistungil, peab ta seda apellatsioonkaebuses märkima. Vastasel juhul loetakse, et ta on nõus asja lahendamisega kirjalikus menetluses.
Kui kohus on teinud otsuse ilma kirjeldava või põhjendava osata, tuleb maakohtule kümne päeva jooksul otsuse kättetoimetamisest teatada apellatsioonkaebuse esitamise soovist. Kohus täiendab otsust puuduva osaga kirjalikus menetluses. Otsuse täiendamise korral puuduva osaga hakkab apellatsioonkaebuse esitamise tähtaeg uuesti kulgema täiendava otsuse kättetoimetamisest arvates.Apellatsioonimenetluse osaline võib Ringkonnakohtu otsuse peale esitada kassatsioonkaebuse Riigikohtule, kui ringkonnakohus on oluliselt rikkunud menetlusõiguse normi või ebaõigesti kohaldanud materiaalõiguse normi. Iseseisva nõudeta kolmas isik võib esitada kassatsioonkaebuse tsiviilkohtumenetluse seadustikus sätestatud tingimustel.
Kassatsioonkaebust ei saa esitada, kui mõlemad pooled on kaebuse esitamise õigusest kohtule tehtud avalduses loobunud.
Kassatsioonkaebuse võib esitada 30 päeva jooksul otsuse kassaatorile kättetoimetamisest alates, kuid mitte pärast viie kuu möödumist ringkonnakohtu otsuse avalikult teatavakstegemisest.
Art 18 kohase läbivaatamise taotlemiseks tuleb avalduse lahendanud maakohtule esitada kaja. Kaja esitatakse tagaseljaotsuse teinud maakohtule tagaseljaotsuse kättetoimetamisest alates 30 päeva jooksul. Kui tagaseljaotsus toimetatakse kätte avalikult, võib kaja esitada 30 päeva jooksul alates päevast, kui kostja sai tagaseljaotsusest või selle täitmiseks algatatud täitemenetlusest teada.

matches:
§ 405
kohus
§ 405
kohus
Kohus
kohus
kohus
kohus
Kohus
kohus
§ 59
§ 28
kohus
kohus
kohus
Kohus
kohus
kohus
Kohus
Kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
Kohus
Kohus
Kohus
kohus
Kohus
Kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
Kohus


Kelle mure on liiga madala maksumusega pakkumused? - Addenda
On selleks teised pakkujad? Kas nad peaksid vaidlustama alapakkumuse teinud isiku vastavaks ja edukaks tunnistamise? Või on see hoopiski hankija mure, sest lõppastmes soovib ju hankija mingit kaupa, teenust või ehitustööd?
RHS § 48 lg 1 sätestab, et juhul, kui hankija leiab, et pakkumuse maksumus on hankelepingu eeldatava maksumusega võrreldes põhjendamatult madal, peab hankija kirjalikus vormis nõudma pakkujalt asjakohast kirjalikku selgitust. Pakkuja on kohustatud esitama kirjaliku selgituse hankijale viie tööpäeva jooksul vastava nõude saamisest arvates.
Sama paragrahvi lg 2 sätestab näitliku loetelu põhjustest, millele pakkuja saab oma pakkumuse maksumuse põhjendamisel tugineda, ning lg 3 sätestab, et hankija kontrollib esitatud selgitust ja hindab esitatud tõendeid, konsulteerides vajaduse korral pakkujaga. Kui hankija leiab endiselt, et pakkumuse maksumus on põhjendamatult madal või kui pakkuja ei esita hankijale nõutud selgitust, võib hankija pakkumuse põhjendatud kirjaliku otsusega tagasi lükata.
Seadus: hankelepingu nõuetekohase täitmise riski kannab hankija
Senises praktikas on asutud seisukohale, et tulenevalt RHS § 48 sõnastusest on kehtestatud regulatsiooni eesmärk tagada hankija õigus hinnata hankelepingu sõlmimisega kaasnevaid riske ja mitte sõlmida hankelepingut tingimustel, mis seavad majandusliku ebamõistlikkuse tõttu kahtluse alla hankelepingu nõuetekohase täitmise edukaks tunnistatud pakkumuse esitanud pakkuja poolt. Tegemist on hankija jaoks kehtestatud seadusesättega, mis peab andma hankijale võimaluse kõrvaldada menetlusest nn alapakkumuse teinud isik. Seadusandja loogika sellise regulatsiooni vastuvõtmisel põhineb sellel, et hankelepingu nõuetekohase täitmise riski kannab hankija, mitte teised hankemenetluses osalevad pakkujad. Tegemist on hankija kaitsenormiga.
Kohtupraktikas on asutud seisukohale, et kuivõrd tegemist on hankija õigusi ettenägeva sättega, siis ei ole teistel pakkujatel õiguslikku alust nõuda hankijalt kõnealuse normi rakendamist. Üksnes hankija saab otsustada, kas ta kohaldab RHS § 48 või mitte.
Samuti tuleb tähele panna, et hankija läbiviidav pakkumuse põhjendamatult madala maksumuse kontroll allub iseseisvale regulatsioonile (RHS § 48) ega ole RHS § 47 tähenduses pakkumuse vastavuse kontroll hanketeates ja hankedokumentides esitatud tingimustele. RHS § 48 lg 3 sisaldab iseseisvat pakkumuse tagasilükkamise alust. See tähendab, et pakkumuse maksumus võib olla põhjendamatult madal ka juhul, kui pakkumus vastab hanketeates ja hankedokumentides esitatud tingimustele. Teistel pakkujatel on aga õigus vaidlustada konkurendi pakkumuse mittevastavust hanketeates ja hankedokumentides etteantud tingimustele.
Seega põhjendamatult madala maksumusega pakkumuste korral on hankija ülesandeks ennast ise kaitsta ja mitte eeldada, et keegi teine (nt samas riigihankes pakkumuse esitanud konkurendid) seda teeb. Kahtlemata tähendab RHS § 48 rakendamine ka hankija jaoks mõningast enesedistsipliini rakendamist, sest kellele ei meeldiks saada kaupu, teenuseid või ehitustöid nii odavalt kui vähegi võimalik. Praktika on paraku näidanud, et põhjendamatult madala maksumusega pakkumuse esitanud pakkujad töö lõpuleviimisega hakkama ei saa.
Artikli autor on Raul Talts, advokaadibüroo Lentsius & Talts partner ja vandeadvokaat


text:
4. juuni 2009 ( *1 )
„Eelotsusetaotlus — EÜ artikli 81 lõige 1 — Mõiste „kooskõlastatud tegevus” — Põhjuslik seos kooskõlastamise ja ettevõtjate turukäitumise vahel — Siseriiklike õigusnormide alusel hindamine — Ühekordse kohtumise piisavus või kestva ja korrapärase kooskõlastamise vajalikkus”
Kohtuasjas C-8/08,
mille ese on EÜ artikli 234 alusel College van Beroep voor het bedrijfsleven’i (Madalmaad) 31. detsembri 2007. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 9. jaanuaril 2008, menetluses,
koosseisus: koja esimees A. Rosas, kohtunikud A. Ó Caoimh, J. N. Cunha Rodrigues, J. Klučka (ettekandja) ja U. Lõhmus,
arvestades kirjalikus menetluses ja 15. jaanuaril 2009 toimunud kohtuistungil esitatut,
T-Mobile Netherlands BV, esindajad: advocaat I. VerLoren van Themaat ja advocaat V. H. Affourtit,
KPN Mobile NV, esindajad: advocaat B. J. H. Braeken ja advocaat P. Glazener,
Vodafone Libertel NV, esindaja: advocaat G. van der Klis,
Raad van bestuur van de Nederlandse Mededingingsautoriteit, esindaja: A. Prompers,
Madalmaade valitsus, esindajad: C. Wissels ning Y. de Vries ja M. de Grave,
Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: A. Bouquet ja S. Noë,
olles 19. veebruari 2009. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
Eelotsusetaotlus puudutab EÜ artikli 81 lõike 1 tõlgendamist.
Taotlus on esitatud T-Mobile Netherlands BV (edaspidi „T-Mobile”), KPN Mobile NV (edaspidi „KPN”), Orange Nederland NV (edaspidi „Orange”) ja Vodafone Libertel NV (edaspidi „Vodafone”) ning Raad van bestuur van de Nederlandse Mededingingsautoriteiti (Madalmaade konkurentsiamet, edaspidi „NMa”) vahelises kohtuvaidluses seoses trahvidega, mis viimati nimetatu neile ettevõtjatele EÜ artikli 81 lõike 1 ja Mededingingsweti 9. detsembri 2004. aasta Wet houdende wijziging van de Mededingingswetiga (konkurentsiseaduse muutmise seadus) muudetud redaktsioonis (edaspidi „Mw”) artikli 6 lõike 1 rikkumise eest määras.
I . Õiguslik raamistik
Nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) põhjendus 5 näeb ette:
„Ühenduse konkurentsieeskirjade tõhusa rakendamise ja samal ajal põhiliste kaitseõiguste järgimise tagamiseks tuleks käesoleva määrusega reguleerida [EÜ] asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud tõendamiskohustust. […] Käesolev määrus ei mõjuta tõendamisnõudeid käsitlevaid siseriiklikke eeskirju ega ka liikmesriikide konkurentsiasutuste ja kohtute kohustust teha kindlaks konkreetse juhtumi asjakohased faktid, tingimusel et sellised eeskirjad ja kohustused on kooskõlas ühenduse õiguse üldpõhimõtetega.”
Nimetatud määruse artikkel 2 „Tõendamiskohustus” sätestab:
„Kõigi asutamislepingu artiklite 81 ja 82 kohaldamisega seotud siseriiklike või ühenduse menetluste puhul lasub asutamislepingu artikli 81 lõike 1 või artikli 82 rikkumisega seotud tõendamiskohustus osapoolel või asutusel, kes teeb avalduse väidetava rikkumise kohta. […]”
Sama määruse artikli 3 lõiked 1 ja 2 näevad ette:
„1. Kui liikmesriikide konkurentsiasutused või siseriiklikud kohtud kohaldavad siseriiklikku konkurentsiõigust asutamislepingu artikli 81 lõikes 1 sätestatud kokkulepete, ettevõtjate ühenduste otsuste ja kooskõlastatud tegevuse suhtes, mis võivad mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust selle sätte tähenduses, peavad nad selliste kokkulepete, otsuste ja niisuguse kooskõlastatud tegevuse suhtes kohaldama ka asutamislepingu artiklit 81. […]
2. Siseriikliku konkurentsiõiguse kohaldamine ei tohi põhjustada selliste kokkulepete ja ettevõtjate ühenduste otsuste või niisuguse kooskõlastatud tegevuse keelamist, mis võivad mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust, kuid ei piira konkurentsi asutamislepingu artikli 81 lõike 1 tähenduses […].”
Mw artikli 1 punkti h kohaselt on „kooskõlastatud tegevus” igasugune kooskõlastatud tegevus EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses.
Vastavalt Mw artikli 6 lõikele 1 on keelatud kõik sellised ettevõtjatevahelised kokkulepped, ettevõtjate ühenduste otsused ja kooskõlastatud tegevus, mille eesmärk või tagajärg on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi Madalmaade turul või osal sellest.
Vastavalt Mw artiklile 88 on NMa pädev kohaldama EÜ artiklit 81.
Põhikohtuasja asjaolud
Eelotsusetaotlusest nähtub, et Madalmaade turul mobiilsideteenuseid pakkuvate operaatorite esindajad kohtusid 13. juunil 2001.
Sel ajal oli Madalmaades oma mobiiltelefonivõrk viiel operaatoril, st Ben Nederland BV-l (edaspidi „Ben”, nüüd T-Mobile), KPN-l, Dutchtone NV-l (edaspidi „Dutchtone”, nüüd Orange), Libertel-Vodafone NV-l (edaspidi „Libertel-Vodafone”, nüüd Vodafone) ja Telfort Mobiel BV-l (seejärel O2 (Netherlands) BV, edaspidi „O2 (Netherlands)” ja nüüd Telfort). Aastal 2001 moodustasid nende viie operaatori turuosad vastavalt 10,6%, 42,1%, 9,7%, 26,1% ja 11,4%. Kuuenda mobiiltelefonivõrgu rajamine ei tundunud võimalik, kuna ühtegi uut luba ei väljastatud. Mobiilsideteenuste turule sisenemine oli võimalik ainult lepingu sõlmimise teel neist viiest ühe või mitme operaatoriga.
Pakutavate mobiilsideteenuste puhul eristatakse ettemakstud kõneteenuseid ja abonemente. Ettemakstud kõneteenustele on iseloomulik see, et klient maksab kõnehinna ette. Nimelt, ettemakstud kõnekaardi ostmisega või kõneaega juurde laadides omandab ta kõneaega, mille piires ta võib helistada. Seevastu iseloomustab abonemente see, et teatud perioodi kõneminutite eest esitatakse arve kliendile tagantjärele ning klient maksab lisaks kindla põhitasu, mis võib sisaldada kõneminuteid.
13. juunil 2001 toimus Madalmaade turul mobiilsideteenuseid pakkuvate operaatorite esindajate kohtumine. See kohtumine puudutas muu hulgas abonementide edasimüüjate standardtasude vähendamist alates 1. septembrist 2001 või selle aja paiku. Nagu nähtub eelotsusetaotlusest, käsitlesid sellel kohtumisel osalejad ka teatavat konfidentsiaalset teavet.
NMa tuvastas 30. detsembri 2002. aasta otsuses, et Ben, Dutchtone, KPN, O2 (Netherlands) ja Libertel-Vodafone olid omavahel sõlminud kokkuleppe või oma tegevust kooskõlastanud. Kuna NMa leidis, et see piiras oluliselt konkurentsi ja kuna järelikult oli see vastavalt Mw artikli 6 lõikele 1 keelatud, määras ta neile ettevõtjatele trahvi.
Nimetatud ettevõtjad esitasid NMa otsuse peale vaide.
NMa tunnistas 27. septembri 2004. aasta otsusega teatavad T-Mobile, KPN, Orange, Libertel-Vodafone ja O2 (Netherlands) esitatud väited osaliselt põhjendatuks ning tuvastas, et 30. detsembri 2002. aasta otsuses kirjeldatud tegevuse puhul oli tegemist mitte ainult Mw artikli 6 rikkumisega, vaid ka EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumisega. Seetõttu jättis NMa kõik nimetatud äriühingutele määratud trahvid jõusse, kuid vähendas neid.
T-Mobile, KPN, Orange, Vodafone ja Telfort esitasid Rechtbank te Rotterdamile 27. septembri 2004. aasta otsuse peale kaebuse. Nimetatud kohus tühistas 13. juuli 2006. aasta otsusega selle otsuse ja saatis asja NMa-le uue otsuse tegemiseks tagasi.
T-Mobile, KPN, Orange, Vodafone (edaspidi koos „asjaomased ettevõtjad”) ja NMa esitasid nimetatud kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse College van Beroep voor het bedrijfslevenile, kes peab hindama, kas kooskõlastatud tegevuse mõistet on Euroopa Kohtu sellekohast väljakujunenud praktikat silmas pidades õigesti tõlgendatud.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu seisukoht
College van Beroep voor het bedrijfsleven leiab, et ta peab esiteks kindlaks tegema, kas 13. juuni 2001. aasta kohtumisel abonementide kohta käiva teabe vahetamise eesmärk oli konkurentsi piirata ja kas NMa on õigustatult jätnud kontrollimata kooskõlastatud tegevuse mõju, ning teiseks, kas kooskõlastamise ja asjaomaste ettevõtjate turukäitumise vahel on põhjuslik seos.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab kõigepealt, et põhikohtuasjas asjassepuutuv kooskõlastatud tegevus ei puuduta tarbijahindu, mida asjaomased ettevõtjad peavad kohaldama, ega abonementide hindu, mida nimetatud ettevõtjad peavad lõpptarbijatelt küsima. Tegelikult puudutab kooskõlastatud tegevus tasu, mida need ettevõtjad kavatsevad maksta teenuste eest, mida edasimüüjad neile osutavad. Seetõttu rõhutab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kooskõlastatud tegevuse otsene eesmärk ei ole kindlaks määrata abonementide jaeturuhindu.
College van Beroep voor het bedrijfsleven märgib seejärel, et tal on kahtlusi selles osas, kas asjaomaste ettevõtjate kooskõlastatud tegevust, mis puudutab abonementide sõlmimise eest edasimüüjatele makstavaid tasusid, saab pidada tegevuseks, mille eesmärk on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses. Nimelt leiab ta, et Euroopa Kohtu praktikat konkurentsi valdkonnas on võimalik tõlgendada nii, et kokkuleppe või kooskõlastatud tegevuse eesmärk on konkurentsi piirata, kui kogemused näitavad, et nimetatud kokkuleppe või nimetatud kooskõlastatud tegevuse tagajärg on sõltumata majanduslikest asjaoludest peaaegu alati konkurentsi takistamine, piiramine või kahjustamine. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates on niisuguse juhtumiga tegemist, kui tegelikud kahjulikud tagajärjed on vaieldamatud ja need tekivad olenemata sellest, millised on asjaomase turu omadused. Nimetatud kohtu arvates tuleb seega alati kontrollida kooskõlastatud tegevuse tagajärgi, et vältida seda, et käitumist peetakse konkurentsi piiravat eesmärki omavaks, kuigi ilmneb, et sellel ei ole konkurentsi piiravaid tagajärgi.
Lõpetuseks on eelotsusetaotluse esitanud kohtul kooskõlastamise ja ettevõtjate turukäitumise vahelise põhjusliku seose osas kahtlusi 8. juuli 1999. aasta otsuses kohtuasjas C-49/92 P: komisjon vs. Anic Partecipazioni (EKL 1999, lk I-4125) ja otsuses kohtuasjas C-199/92 P: Hüls vs. komisjon (EKL 1999, lk I-4287) nimetatud selle eelduse asjakohasuse suhtes, mille kohaselt – tingimusel et puuduvad vastupidist tõendavad tõendid, mida peavad esitama huvitatud ettevõtjad – võtavad ettevõtjad, kes osalevad kooskõlastamises ja kes tegutsevad turul edasi, arvesse konkurentidega vahetatud teavet, et määrata kindlaks oma turukäitumine. See peab veelgi enam paika siis, kui kooskõlastamine toimub korrapäraselt pika ajavahemiku jooksul. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkis küsimus, kas ühenduse õiguse kohaselt on ta kohustatud seda eeldust kohaldama, vaatamata sellele, et tõendite esitamist käsitlevad siseriiklikud sätted on erinevad, ja kas niisugune eeldus on kohaldatav olukordade suhtes, kus kooskõlastatud tegevuse aluseks on vaid üks kohtumine.
Neil asjaoludel otsustas College van Beroep voor het bedrijfsleven menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
Milliseid kriteeriume tuleb EÜ artikli 81 lõike 1 kohaldamisel kasutada, et hinnata, kas kooskõlastatud tegevuse eesmärk on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi?
Kas EÜ artiklit 81 tuleb tõlgendada nii, et selle sätte siseriikliku kohtu poolt kohaldamisel tuleb esitada ja hinnata tõendeid kooskõlastamise ja turukäitumise vahelise põhjusliku seose kohta vastavalt siseriiklikele õigusnormidele, eeldusel et kõnealused sätted ei ole vähem soodsad kui need, mis on kohaldatavad samasuguste siseriiklike nõuete suhtes, ning need ei muuda ühenduse õigusest tulenevate õiguste teostamist praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks?
Kas EÜ artikli 81 mõiste „kooskõlastatud tegevus” kohaldamisel on kooskõlastamise ja turukäitumise vahelise põhjusliku seose eeldus kohaldatav isegi siis, kui kooskõlastamine toimus ühekordselt ning selles osalenud ettevõtja jätkab turul tegutsemist, või ainult siis, kui kooskõlastamine toimus korrapäraselt pika ajavahemiku jooksul?”
Sissejuhatuseks tuleb märkida, et mõisted „kokkulepe”, „ettevõtjate ühenduste otsused” ja „kooskõlastatud tegevus” hõlmavad subjektiivsest lähtekohast koostöövorme, mis on oma olemuselt sarnased ja mis erinevad vaid intensiivsuse ja avaldumisvormi poolest (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Anic Partecipazioni, punkt 131).
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 38 on sisuliselt märkinud, on Euroopa Kohtu praktikas välja toodud kriteeriumid, hindamaks, kas käitumise eesmärk või tagajärg on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi, kohaldatavad sõltumata sellest, kas tegemist on kokkuleppe, otsuse või kooskõlastatud tegevusega.
Seoses sellega tuleb märkida, et Euroopa Kohus on juba esitanud teatud arvu kriteeriume, mis võimaldavad hinnata, kas kokkulepe, otsus või kooskõlastatud tegevus on konkurentsivastased.
Kooskõlastatud tegevuse määratluse osas on Euroopa Kohus otsustanud, et niisuguse tegevuse all tuleb mõista koostööd ettevõtjate vahel, kes ei ole läinud nii kaugele, et nad oleksid sõlminud kokkuleppe selle sõna kitsas tähenduses, kuid milles teadlikult valitakse konkurentsiriskide asemel ettevõtjatevaheline koostöö (vt 16. detsembri 1975. aasta otsus liidetud kohtuasjades 40/73–48/73, 50/73, 54/73–56/73, 111/73, 113/73 ja 114/73: Suiker Unie jt vs. komisjon, EKL 1975, lk 1663, punkt 26, ja 31. märtsi 1993. aasta otsus liidetud kohtuasjades: C-89/85, C-104/85, C-114/85, C-116/85, C-117/85 ja C-125/85–C-129/85: Ahlström Osakeyhtiö jt vs. komisjon, EKL 1993, lk I-1307, punkt 63).
Mis puudutab kooskõlastatud tegevuse konkurentsivastasuse hindamist, siis tuleb muu hulgas uurida sellega taotletavaid objektiivseid eesmärke ning selle majanduslikku ja õiguslikku konteksti (vt selle kohta 8. novembri 1983. aasta otsus liidetud kohtuasjades 96/82–102/82, 104/82, 105/82, 108/82 ja 110/82: IAZ International Belgium jt vs. komisjon, EKL 1983, lk 3369, punkt 25, ja 20. novembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C-209/07: Beef Industry Development Society ja Barry Brothers, EKL 2008, lk I-8637, punktid 16 ja 21). Lisaks, kuigi selle kindlakstegemisel, kas kooskõlastatud tegevus kujutab endast piirangut, ei ole poolte tahe oluline asjaolu, ei keela mitte miski Euroopa Ühenduste Komisjonil või ühenduste kohtutel seda arvesse võtta (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus IAZ International Belgium jt vs. komisjon, punktid 23–25).
Selleks et eristada kooskõlastatud tegevusi, millel on konkurentsivastane eesmärk, ja kooskõlastatud tegevusi, millel on konkurentsivastane tagajärg, tuleb meenutada, et konkurentsivastane eesmärk või tagajärg ei ole kumulatiivsed, vaid alternatiivsed tingimused selle hindamiseks, kas tegevus kuulub EÜ artikli 81 lõikes 1 sätestatud keelu kohaldamisalasse. Alates 30. juuni 1966. aasta otsusest kohtuasjas 56/65: LTM (EKL 1966, lk 337, 359) välja kujunenud kohtupraktika kohaselt on selle tingimuse alternatiivse olemuse tõttu – mida märgib sidesõna „või” – vaja esiteks uurida kooskõlastatud tegevuse enda eesmärki, arvestades selle rakendamise majanduslikku konteksti. Kui kooskõlastatud tegevuse sisu analüüs ei viita siiski konkurentsi kahjustamisele piisavas ulatuses, tuleb seejärel uurida kooskõlastatud tegevuse tagajärgi ning selle keelatuks tunnistamiseks peavad esinema kõik asjaolud, mis tõendavad, et konkurentsi tegelikult märgatavalt takistati, piirati või kahjustati (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Beef Industry Development Society ja Barry Brothers, punkt 15).
Lisaks tuleb rõhutada, et selle hindamiseks, kas kooskõlastatud tegevus on EÜ artikli 81 lõikega 1 keelatud, on tegevuse konkreetsete tagajärgede arvessevõtmine üleliigne, kui ilmneb, et selle eesmärk on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi ühisturul (vt selle kohta 13. juuli 1966. aasta otsus liidetud kohtuasjades 56/64 ja 58/64: Consten ja Grundig vs. komisjon, EKL 1966, lk 429, 496; 21. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-105/04 P: Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied vs. komisjon, EKL 2006, lk I-8725, punkt 125, ning eespool viidatud kohtuotsus Beef Industry Development Society ja Barry Brothers, punkt 16). Vahe tegemine „eesmärgil põhinevatel rikkumistel” ja „tagajärjel põhinevatel rikkumistel” on seotud asjaoluga, et ettevõtjatevahelise koostöö teatud vorme võib juba olemuse poolest pidada konkurentsi nõuetekohast toimimist kahjustavaks (vt eespool viidatud kohtuotsus Beef Industry Development Society ja Barry Brothers, punkt 17).
Neil asjaoludel ei ole vastupidi eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt väidetule vaja uurida kooskõlastatud tegevuse tagajärgi, kui on tuvastatud selle tegevuse konkurentsivastane eesmärk.
Niisuguse kooskõlastatud tegevuse konkurentsivastase eesmärgi hindamise osas, nagu on asjassepuutuv põhikohtuasjas, on oluline meenutada esiteks, et nagu kohtujurist on oma ettepaneku punktis 46 täheldanud, piisab konkurentsivastase eesmärgi olemasoluks sellest, et kooskõlastatud tegevus võib avaldada konkurentsile negatiivset mõju. Teisisõnu peab selle tegevusega olema lihtsalt konkreetselt võimalik tegevuse õiguslikku ja majanduslikku konteksti arvesse võttes takistada, piirata või kahjustada konkurentsi ühisturul. Küsimus, kas ja mil määral niisugune mõju tegelikult avaldub, võib omada tähtsust üksnes trahvisummade arvutamisel ja kahju hüvitamise nõuete hindamisel.
Teiseks tuleb konkurentidevahelise teabevahetuse osas meenutada, et niisuguseid koordineerimise ja koostöö kriteeriume, mis moodustavad kooskõlastatud tegevuse, tuleb mõista lähtuvalt asutamislepingu konkurentsieeskirjadele omasest kontseptsioonist, mille kohaselt peab iga ettevõtja otsustama sõltumatult, mil viisil ta kavatseb ühisturul tegutseda (vt eespool viidatud kohtuotsus Suiker Unie jt vs. komisjon, punkt 173; 14. juuli 1981. aasta otsus kohtuasjas 172/80: Züchner, EKL 1981, lk 2021, punkt 13, eespool viidatud kohtuotsus Ahlström Osakeyhtiö jt vs. komisjon, punkt 63, ja 28. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C-7/95 P: Deere vs. komisjon, EKL 1998, lk I-3111, punkt 86).
Kuigi selline sõltumatuse nõue ei välista ettevõtjate õigust enda tegevust vastavalt konkurentide juba võetud või tulevikus võetavatele meetmetele mõistlikult kohandada, oleks selle nõudega oluliselt vastuolus igasugune ettevõtjate omavaheline otsene või kaudne suhtlemine, millega võidakse mõjutada olemasoleva või võimaliku konkurendi käitumist turul või anda sellisele konkurendile teada seda, kuidas ettevõtja ise on otsustanud käituda või kavatseb hakata turul käituma, kui sellise suhtlemise eesmärk või tagajärg on niisuguste konkurentsitingimuste tekkimine, mis ei vasta kõnealuse turu normaalsetele tingimustele, võttes arvesse kaupade või osutatud teenuste liiki, ettevõtjate suurust ja arvu ning nimetatud turu suurust (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Suiker Unie ja vs. komisjon, punkt 174; eespool viidatud kohtuotsus Züchner, punkt 14, ja eespool viidatud kohtuotsus Deere vs. komisjon, punkt 87).
Eespool viidatud kohtuotsuse Deere vs. komisjon punktides 88 jj leidis Euroopa Kohus niisiis, et niisugusel oluliselt koondunud oligopoolsel turul, nagu on põhikohtuasjas asjassepuutuv turg, võib teabevahetus võimaldada ettevõtjatel teada saada konkurentide seisundi turul ja äristrateegia ning muuta seeläbi arvestatavalt konkurentsi, mis ettevõtjate vahel säilib.
Sellest tuleneb, et teabevahetus konkurentide vahel võib olla vastuolus konkurentsieeskirjadega, kui see vähendab teadmatuse astet kõnealuse turu toimimise kohta või teeb selle astme olematuks, mille tulemusel tekib konkurentsipiirang ettevõtjate vahel (vt eespool viidatud kohtuotsus Deere vs. komisjon, punkt 90, ja 2. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas C-194/99 P: Thyssen Stahl vs. komisjon, EKL 2003, lk I-10821, punkt 81).
Kolmandaks, mis puudutab võimalust pidada kooskõlastatud tegevust tegevuseks, millel on konkurentsivastane eesmärk, kuigi sellel ei ole otsest seost tarbijahindadega, siis tuleb märkida, et EÜ artikli 81 lõike 1 sõnastus ei võimalda asuda seisukohale, et keelatud on üksnes kooskõlastatud tegevus, millel on vahetu mõju lõpptarbijate makstavatele hindadele.
Nimetatud EÜ artikli 81 lõike 1 punktist a nähtub vastupidi, et kooskõlastatud tegevusel võib olla konkurentsivastane eesmärk, kui sellega „otseselt või kaudselt määratakse kindlaks ostu- või müügihinnad või mis tahes muud tehingutingimused”. Nagu väidab Madalmaade valitsus oma kirjalikes märkustes, ilmneb põhikohtuasjas, et abonementide puhul on edasimüüjate tasu lõpptarbija makstava hinna kindlaksmääramisel määrav.
Igal juhul, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 58 täheldas, on EÜ artikli 81 eesmärk sarnaselt muude asutamislepingus sätestatud konkurentsieeskirjadega kaitsta peale konkurentide või tarbijate otseste huvide ka turustruktuuri ning sellest tulenevalt konkurentsi kui sellist.
Niisiis, vastupidi sellele, mida näib arvavat eelotsusetaotluse esitanud kohus, ei saa kooskõlastatud tegevuse konkurentsivastase eesmärgi olemasolu tuvastamise tingimuseks seada tegevuse otsese seose olemasolu tarbijahindadega.
Neljandaks, mis puudutab Vodafone’i argumenti, et põhikohtuasjas asjassepuutuva kooskõlastatud tegevuse eesmärk ei saa olla konkurentsi piiramine, kuna edasimüüjate standardtasusid oleks turutingimuste tõttu igal juhul olnud vaja vähendada, siis nähtub tõepoolest käesoleva kohtuotsuse punktist 33, et ettevõtjate sõltumatuse nõue ei välista ettevõtjate õigust enda tegevust vastavalt konkurentide juba võetud või tulevikus võetavatele meetmetele mõistlikult kohandada.
Siiski, nagu kohtujurist on oma ettepaneku punktides 66–68 märkinud, kuigi on tõsi, et konkureerivate ettevõtjate samasuunalise käitumisviisi põhjuseks ei ole ilmtingimata konkurentsieeskirjadega vastuolus olev kooskõlastamine, tuleb asuda seisukohale, et niisugusel teabevahetusel, mis võib kõrvaldada huvitatud isikute teadmatuse seoses asjaomase ettevõtja poolt elluviidava kohandamise aja, ulatuse ja üksikasjadega, seejuures ka siis, kui – nagu põhikohtuasjas – kohandamine puudutab edasimüüjate standardtasude vähendamist, on konkurentsivastane eesmärk.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kontrollida, kas põhikohtuasjas võis 13. juuni 2001. aasta kohtumisel vahetatud teave niisuguse teadmatuse kõrvaldada.
Kõikidest eeltoodud kaalutlustest lähtudes tuleb esimesele küsimusele vastata, et kooskõlastatud tegevusel on konkurentsivastane eesmärk EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses, kui selle sisu ja eesmärgi tõttu ning selle õiguslikku ja majanduslikku konteksti arvestades on sellega konkreetselt võimalik takistada, piirata või kahjustada konkurentsi ühisturul. Ei ole vaja, et konkurents oleks tegelikult takistatud, piiratud või kahjustatud, ega ka seda, et kooskõlastatud tegevuse ja tarbijahindade vahel oleks otsene seos. Teabevahetusel konkurentide vahel on konkurentsivastane eesmärk, kui see võib kõrvaldada teadmatuse seoses asjaomaste ettevõtjate kavandatava käitumisega.
Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada seda, kas niisuguse kooskõlastamise ja selles osalevate ettevõtjate turukäitumise vahelise põhjusliku seose – mis peab esinema EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses kooskõlastatud tegevuse olemasolu tuvastamiseks – uurimisel on siseriiklik kohus kohustatud kohaldama Euroopa Kohtu praktikas välja toodud põhjusliku seose eeldust, mille kohaselt ettevõtjad, kui nad jätkavad tegevust turul, arvestavad konkurentidega vahetatud teavet, või on tal tõendamiskohustuse osas lubatud kohaldada siseriiklikke õigusnorme.
Nagu on kohtujurist oma ettepaneku punktis 76 märkinud, on selle küsimuse eesmärk kindlaks teha, kas eeldus, mida ühenduste kohtud kohaldavad, on EÜ artikli 81 lõike 1 kohaldamisel kohustuslik ka siseriiklikele asutustele ja kohtutele.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et kui nimetatud eeldus on osa EÜ artikli 81 lõikes 1 sätestatud kooskõlastatud tegevuse mõistest, siis on siseriiklik kohus kohustatud seda kohaldama. Seevastu väidab ta, et kui seda eeldust tuleb pidada menetlusnormiks, võib siseriiklik kohus liikmesriikide menetlusautonoomia alusel selle kohaldamata jätta.
T-Mobile, KPN ja Vodafone täheldavad, et ükski EÜ artiklist 81 või Euroopa Kohtu praktikast tulenev asjaolu ei võimalda põhjendada järeldust, et põhjusliku seose eeldus on osa nimetatud EÜ artikli 81 lõikes 1 toodud kooskõlastatud tegevuse mõistest. Nad leiavad seega, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb vastavas valdkonnas ühenduse õigusnormide puudumisel iga liikmesriigi sisemises õiguskorras kindlaks määrata pädevad kohtud ja nende kohtuasjade menetlemise kord, mille eesmärk on tagada isikutele ühenduse õigusest tulenevate õiguste kaitse, kusjuures selline kord ei tohi esiteks olla ebasoodsam kui samalaadsete siseriiklike kaebuste puhul (võrdväärsuse põhimõte) ning teiseks ei tohi see muuta ühenduse õiguskorraga isikutele antud õiguste teostamist praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks (tõhususe põhimõte).
Seevastu Madalmaade valitsus ja komisjon leiavad, et põhjusliku seose eeldus nähti ette osana mõistest „kooskõlastatud tegevus” EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses, mitte sellest mõistest sõltumatu menetlusnormina, mistõttu on see eeldus siseriiklikele kohtutele kohustuslik.
Selles osas tuleb kõigepealt meenutada, et esiteks on EÜ artiklil 81 vahetu õigusmõju isikutevahelistele suhetele ja nendest sätetest tulenevad isikutele õigused, mida siseriiklikud kohtud peavad kaitsma, ning teiseks on selle artikli puhul tegemist avalikul huvil põhineva sättega, mis on Euroopa Ühendusele antud ülesannete täitmiseks hädavajalik ja mida siseriiklikud kohtud peavad omal algatusel kohaldama (vt selle kohta 1. juuni 1999. aasta otsus kohtuasjas C-126/97: Eco Swiss, EKL 1999, lk I-3055, punktid 36 ja 39, ning 13. juuli 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-295/04–C-298/04: Manfredi jt, EKL 2006, lk I-6619, punktid 31 ja 39).
Sellest tulenevalt on EÜ artikli 81 kohaldamisel Euroopa Kohtu tõlgendus selle artikli kohta kõikidele liikmesriikide kohtutele siduv.
Põhjusliku seose eelduse osas, mille Euroopa Kohus on EÜ artikli 81 lõike 1 tõlgendamisel sõnastanud, tuleb kõigepealt meenutada, et Euroopa Kohus on leidnud, et selle sätte sõnastusest endast tulenevalt eeldab kooskõlastatud tegevuse mõiste lisaks asjaomaste ettevõtjate vahelisele kooskõlastamisele turukäitumist, mis on selle kooskõlastamise tulemus, ning põhjuslikku seost nende kahe elemendi vahel. Euroopa Kohus on seejärel siiski leidnud, et tuleb eeldada – tingimusel et puuduvad vastupidist tõendavad tõendid, mida peavad esitama huvitatud ettevõtjad –, et kooskõlastatud tegevuses osalevad ettevõtjad, kes jätkavad turul tegutsemist, arvestavad konkurentidega vahetatud teavet, et määrata oma käitumine turul. See peab veelgi enam paika, kui kooskõlastamine toimub korrapäraselt pika ajavahemiku jooksul. Lõpetuseks on Euroopa Kohus teinud järelduse, et niisugune kooskõlastatud tegevus kuulub EÜ artikli 81 lõike 1 kohaldamisalasse isegi siis, kui sellel puudub konkurentsivastane mõju turul (vt eespool viidatud kohtuotsus Hüls vs. komisjon, punktid 161–163).
Neil asjaoludel tuleb tõdeda, et põhjusliku seose eeldus tuleneb EÜ artikli 81 lõikest 1, nagu Euroopa Kohus on seda tõlgendanud, ja järelikult on see kohaldatava ühenduse õiguse lahutamatu osa.
Eelnevatest kaalutlustest lähtudes tuleb teisele küsimusele vastata, et kooskõlastamise ja selles osalevate ettevõtjate turukäitumise vahelise põhjusliku seose – mis peab esinema EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses kooskõlastatud tegevuse olemasolu tuvastamiseks – uurimisel on siseriiklik kohus kohustatud – tingimusel et puuduvad vastupidist tõendavad tõendid, mida peavad esitama huvitatud ettevõtjad –, kohaldama Euroopa Kohtu praktikas välja toodud põhjusliku seose eeldust, mille kohaselt nimetatud ettevõtjad võtavad arvesse konkurentidega vahetatud teavet, kui nad jätkavad turul tegutsemist.
Kolmanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada seda, kas EÜ artikli 81 lõikes 1 toodud kooskõlastatud tegevuse mõiste kohaldamisel on kooskõlastamise ja asjaomaste ettevõtjate turukäitumise vahelise põhjusliku seose eeldus kohaldatav kõikidel juhtudel ja isegi siis, kui kooskõlastamise aluseks on vaid üks kohtumine.
T-Mobile, KPN ja Vodafone leiavad sisuliselt, et eespool viidatud kohtuotsustest komisjon vs. Anic Partecipazioni ja Hüls vs. komisjon ei ole võimalik järeldada, et põhjusliku seose eeldus on kohaldatav kõikidel juhtudel. Nende arvates peaks selle kohaldamine olema piiratud juhtumitega, mille puhul faktid ja asjaolud on identsed nimetatud kohtuotsuste omadega. Nad väidavad sisuliselt, et üksnes juhul, kui ettevõtjad kohtuvad korrapäraselt ja nad teavad, et eelmiste kohtumiste käigus on vahetatud konfidentsiaalset teavet, on võimalik eeldada, et need ettevõtjad on kooskõlastamise alusel oma turukäitumist korraldanud. Pealegi leiavad nad, et ei ole mõistlik asuda seisukohale, et ettevõtja võib oma turukäitumise rajada ühelainsal kohtumisel vahetatud teabele, ja seda iseäranis siis, kui kohtumisel on õiguspärane eesmärk nagu põhikohtuasjas.
Madalmaade valitsus ja komisjon väidavad seevastu, et kohtupraktikast, eelkõige eespool viidatud kohtuotsustest komisjon vs. Anic Partecipazioni ja Hüls vs. komisjon nähtub selgelt, et põhjusliku seose eeldus ei olene kooskõlastamise aluseks olnud kohtumiste arvust. Nad täheldavad, et nimetatud eeldus on põhjendatud, kui asetleidnud kontaktid on nende konteksti, sisu ja sagedust arvesse võttes piisavad, et selle tulemusel turukäitumist kooskõlastada, mis võib takistada, piirata või kahjustada konkurentsi EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses, ning kui asjaomased ettevõtjad on lisaks jätkanud tegevust turul.
Madalmaade valitsuse arvates on põhikohtuasi hea näide sellest, et kooskõlastamise olemasoluks piisab ühest kohtumisest. Esiteks võimaldas 13. juuni 2001. aasta kohtumine asjassepuutuvatel ettevõtjatel kooskõlastada edasimüüjate tasude vähendamist. Teiseks võimaldas see kohtumine ka kõrvaldada teadmatuse seoses küsimusega, milline ettevõtja vähendab värbamiskulusid, millal ja kui suures ulatuses viimati nimetatu seda teeb ja millise ajavahemiku jooksul teised ettevõtjad samamoodi teevad.
Sellega seoses tuleb märkida, et eespool viidatud kohtuotsuse komisjon vs. Anic Partecipazioni punktist 121 ja eespool viidatud kohtuotsuse Hüls vs. komisjon punktist 162 tuleneb, et Euroopa Kohus on nimetatud eelduse kohaldamise seadnud sõltuvusse vaid kooskõlastamise olemasolust ja asjaolust, et ettevõtja on turul tegutsemist jätkanud. Lisatud sõnu „[s]ee peab veelgi enam paika siis, kui kooskõlastamine toimub korrapäraselt pika ajavahemiku jooksul”, mis kaugeltki ei toeta väidet, et põhjusliku seose eeldus on kohaldatav üksnes olukorras, kus ettevõtjad kohtuvad korrapäraselt, tuleb ilmtingimata tõlgendada nii, et see eeldus on veelgi tugevam juhul, kui ettevõtjad on oma käitumist kooskõlastanud korrapäraselt pika ajavahemiku jooksul.
Mis tahes teistsugune tõlgendus tähendaks sisuliselt seda, et tuleks asuda seisukohale, et ühekordse konkurentidevahelise teabevahetuse tulemuseks ei saa mingil juhul olla asutamislepingus ettenähtud konkurentsieeskirjadega vastuolus olev kooskõlastamine. Olenevalt turu struktuurist ei ole aga välistatud, et niisugune ühekordne ühendusevõtmine, nagu on asjassepuutuv põhikohtuasjas, võib põhimõtteliselt olla piisav selleks, et asjaomased ettevõtjad kooskõlastavad oma turukäitumise ning valivad konkurentsi ja sellega seonduvate riskide asemel tahtlikult ettevõtjatevahelise koostöö.
Nagu on õigesti märkinud Madalmaade valitsus ning kohtujurist oma ettepaneku punktides 104 ja 105, oleneb see, kui sageli, millise intervalliga ja mil viisil konkurendid üksteisega turukäitumise kooskõlastamiseks ühendust võtavad, nii kooskõlastamise eesmärgist kui ka turu iseärasustest. Nimelt, kui asjaomased ettevõtjad sõlmivad keelatud kokkuleppe, mis hõlmab ettevõtjate turukäitumist puudutavate paljude aspektide keerulist kooskõlastamist, võib neil selleks olla vaja korrapäraselt suhelda pika ajavahemiku jooksul. Kui aga kooskõlastamine on nagu põhikohtuasjas sporaadiline ja selle eesmärk on ühte konkreetset konkurentsiaspekti puudutava turukäitumise kooskõlastamine, siis võib ühekordne ühendusevõtmine olla piisav, et saavutada ettevõtjate soovitud konkurentsivastane eesmärk.
Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et oluline ei ole mitte niivõrd asjassepuutuvate ettevõtjate kohtumiste arv, vaid küsimus, kas asetleidnud kontakt või kontaktid võimaldasid ettevõtjatel arvestada konkurentidega vahetatud teavet oma käitumise määramiseks asjaomasel turul ning valida teadlikult konkurentsiriskide asemel ettevõtjatevaheline koostöö. Kui on võimalik tõendada, et need ettevõtjad on tegevust kooskõlastanud ja kui nad on jätkanud turul tegevust, siis on põhjendatud nõue, et need ettevõtjad esitaksid tõendi selle kohta, et niisugune kooskõlastamine ei mõjutanud nende käitumist nimetatud turul.
Eeltoodud kaalutlustest lähtudes tuleb kolmandale küsimusele vastata, et kui kooskõlastamisel osalev ettevõtja jätkab asjaomasel turul tegevust, on kooskõlastamise ja selle ettevõtja turukäitumise vahelise põhjusliku seose eeldus kohaldatav isegi siis, kui kooskõlastamine rajaneb vaid ühekordsel asjaomaste ettevõtjate kohtumisel.
Kooskõlastatud tegevusel on konkurentsivastane eesmärk EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses, kui selle sisu ja eesmärgi tõttu ning selle õiguslikku ja majanduslikku konteksti arvestades on sellega konkreetselt võimalik takistada, piirata või kahjustada konkurentsi ühisturul. Ei ole vaja, et konkurents oleks tegelikult takistatud, piiratud või kahjustatud ega ka seda, et kooskõlastatud tegevuse ja tarbijahindade vahel oleks otsene seos. Teabevahetusel konkurentide vahel on konkurentsivastane eesmärk, kui see võib kõrvaldada teadmatuse seoses asjaomaste ettevõtjate kavandatava käitumisega.
Kooskõlastamise ja selles osalevate ettevõtjate turukäitumise vahelise põhjusliku seose – mis peab esinema EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses kooskõlastatud tegevuse olemasolu tuvastamiseks – uurimisel on siseriiklik kohus kohustatud – tingimusel et puuduvad vastupidist tõendavad tõendid, mida peavad esitama huvitatud ettevõtjad – kohaldama Euroopa Kohtu praktikas välja toodud põhjusliku seose eeldust, mille kohaselt nimetatud ettevõtjad võtavad arvesse konkurentidega vahetatud teavet, kui nad jätkavad turul tegutsemist.
Kui kooskõlastamisel osalev ettevõtja jätkab asjaomasel turul tegevust, on kooskõlastamise ja selle ettevõtja turukäitumise vahelise põhjusliku seose eeldus kohaldatav isegi siis, kui kooskõlastamine rajaneb vaid ühekordsel asjaomaste ettevõtjate kohtumisel.

matches: kohus kohus Kohus Kohus Kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus kohus kohus Kohus kohus


text:
Kuna töövaidluskomisjonile esitatud avalduses sisaldunud nõuded loetakse hagiavalduse nõueteks, ei saa hagis teistsuguseid nõudeid esitada ka ITVS § 24 lg-s 5 reguleeritud juhtumil. Seega tuleb kohtule esitada samad nõuded nagu töövaidluskomisjonile ning seda ka juhul, kui kohus kohustab tulenevalt ITVS § 24 lg-st 5 hagejat oma avaldust parandama. Kohus vaatab läbi sama vaidluse, mille vaatas läbi ka töövaidluskomisjon. Kohtus läbivaadatavat töövaidlust saab pidada samaks, kui selle nõude alus ja ese on samad töövaidluskomisjonile esitatud avalduse aluse ja esemega. ITVS § 24 lg-tes 3 ja 5 nimetatud piirangu eesmärk on vältida olukordi, mil töövaidluskomisjoni pöördutakse nt rahalise nõudega ja pärast selle rahuldamata jätmist esitatakse hagi, milles taotletakse nt tööle ennistamist. Nimetatud sätted ei keela edaspidises menetluses hagi muutmistoiminguid tsiviilkohtumenetluse seadustiku alusel (nt võib suurendada viivisenõuet). Eelkõige võib hageja töövaidluskomisjoni otsusega mittenõustumisel muuta kohtumenetluses hagi mitteolulises osas viisil, mida ei saa lugeda hagi muutmiseks TsMS § 376 lg 1 mõttes. Kuigi TsMS § 376 lg 5 p 2 järgi ei loeta hagi muutmiseks nõude suurendamist ega laiendamist, on selle sätte mõtteks lubada siiski üksnes ebaolulisi muudatusi nõude suuruse ja hagi aluseks olevate asjaolude osas. Nõude olulise suurendamise ja laiendamise korral on tegemist hagi muutmisega TsMS § 376 lg 1 mõttes. ITVS § 4 lg 2 järgi võib töövaidlust algatav isik pöörduda individuaalse töövaidluse lahendamiseks kas töövaidluskomisjoni või kohtusse, st isikul on õigus valida, kumma töövaidlust lahendava organi poole ta pöördub. Seega saab kohus menetleda ka neid hageja esitatud nõudeid, mida töövaidluskomisjon ei menetlenud.
Kohus peab ITLS § 24 lg 5 teises lauses nimetatud juhul põhjendama ning selgitama, miks on tekkinud vajadus avaldus uuesti esitada ning millises osas peaksid pooled avaldust täiendama. ITLS § 24 lg-s 7 sätestatud võimalust jätta hagi läbi vaatamata saab rakendada vaid neil juhtudel, mil töövaidluskomisjoni esitatud avaldus oli selliste (oluliste) puudustega, mis ei võimalda seda avaldust hagimenetluses TsMS-i kohaselt menetleda. ITLS § 24 lg-tes 3 ja 5 nimetatud piirangu eesmärk on vältida olukordi, mil töövaidluskomisjoni pöördutakse töölepingu seaduses võimaldatud alternatiivse nõudega (nt rahaline nõue) ning pärast selle rahuldamata jätmist esitatakse hagi, milles taotletakse nt tööle ennistamist. Nimetatud sätted ei keela edaspidises menetluses hagi muutmistoiminguid TsMS-i alusel (nt võib suurendada viivise nõuet). Samuti ei ole kohustust esitada hagis kõiki töövaidluskomisjoni esitatud nõudeid juhul, kui pool soovib osadest nõuetest loobuda. ITLS § 24 lg 4 tuleb tõlgendada nii, et riigilõivu peab tasuma kohtusse pöördunud pool. Riigilõivu tasumise kohustus (esialgselt) on sellel isikul, kes kohtusse pöördub.
3-2-1-78-04 Riigikohus 07.06.2004
Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi otsus nr 3-2-1-119-02.
Kui töövaidluskomisjon tegi otsuse isiku kohta, keda ei olnud kaasatud töövaidluse lahendamise menetlusse töövaidluskomisjonis, on sel isikul PS § 15 lg 1 kohaselt õigus pöörduda oma rikutud õiguse kaitseks kohtusse. Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi otsus nr 3-2-1-77-04.
3-2-1-77-04 Riigikohus 07.06.2004
ITVS § 24 lg-s 1 sätestatud töövaidluskomisjoni otsuse vaidlustamise õigus on ka nendel isikutel, kelle kohta töövaidluskomisjon tegi otsuse, kuid kes ei olnud menetlusse kaasatud.
ITVS § 24 lg-s 1 sätestatud töövaidluskomisjoni otsuse vaidlustamise õigus on ka nendel isikutel, kelle kohta töövaidluskomisjon tegi otsuse, kuid kes ei olnud menetlusse kaasatud. Hagiavalduse aluseks on sellisel juhul asjaolu, et töövaidluskomisjon tegi otsuse isiku suhtes, keda ei kaasanud menetlusse ning esemeks on töövaidluskomisjoni otsuse tühistamise nõue. Kostjateks on isikud, kes kaasati menetlusse töövaidluskomisjonis.
3-2-1-79-03 Riigikohus 16.06.2003
Kuna sisulist kohtulahendit samas töövaidlusasjas ei ole, on töövaidluskomisjoni otsus TMS § 1 lg 1 p 17 alusel täitmisele kuuluv lahend.
TsMS § 73 lg 2 järgi on hagejal õigus hagist loobuda. Tööandja hagist loobumine ei vabasta teda töövaidluskomisjoni otsuse täitmisest. TsMS § 182 lg-st 7 tulenevalt ei saa tööandja sama töövaidlusega enam kohtusse pöörduda.
TsMS § 73 lg 2 järgi on hagejal õigus hagist loobuda. Tööandja hagist loobumine ei vabasta teda töövaidluskomisjoni otsuse täitmisest. TsMS § 182 lg-st 7 tulenevalt ei saa tööandja sama töövaidlusega enam kohtusse pöörduda. Kuna sisulist kohtulahendit samas töövaidlusasjas ei ole, on töövaidluskomisjoni otsus TMS § 1 lg 1 p 17 alusel täitmisele kuuluv lahend.

matches:
§ 24
kohus
§ 24
Kohus
§ 24
§ 376
§ 376
§ 376
§ 4
kohus
Kohus
§ 24
§ 24
§ 24
§ 24
Riigikohus
§ 15
Riigikohus
§ 24
§ 24
Riigikohus
§ 1
§ 73
§ 182
§ 73
§ 182
§ 1