text:
Lahutus - Portugal
Portugalis on võimalik abielu lahutada kas vastastikusel kokkuleppel või kohtulikult.
Esimese võimaluse puhul peavad mõlemad abikaasad olema nõus abielu lahutamisega ja põhimõtteliselt ka abi vajavale abikaasale elatismaksete tasumisega, vanemliku vastutuse teostamisega seoses alaealiste lastega ning kokku leppima abikaasade ühise kodu kasutamises.
Kohtuliku lahutuse korral esitab üks abikaasa teise vastu hagi, tuginedes seaduslikult kindlaks tehtud asjaoludele, mis olenemata abikaasadele omistatavast süüst tõendavad abielu pöördumatut lõppemist.
Kui abielu lahutatakse vastastikusel kokkuleppel, ei pea abikaasad oma avaldust põhjendama.
Abielu on kohtulikult võimalik lahutada ka järgmistel alustel:
a) de facto lahuselu ühe aasta jooksul. Leitakse, et de facto lahuseluga on abielu lahutamise eesmärgil tegemist siis, kui abikaasadel puudub kooselu ning üks abikaasadest või kumbki neist ei soovi kooselu taastada;
b) muutus teise abikaasa vaimses tervises, mis on kestnud juba üle aasta ja mis olukorra tõsiduse tõttu seab ohtu kooselu võimalikkuse;
c) isik on ära olnud vähemalt ühe aasta, kusjuures temalt ei ole saadud mingeid teateid;
d) mis tahes muud asjaolud, mis olenemata abikaasadele omistatavast süüst tõendavad abielu pöördumatut lõppemist.
Lahutusega lõpeb abielu ning sellel on samasugune õigusmõju nagu abielu lõppemisel surma korral, välja arvatud seaduses sätestatud erandjuhtudel.
Lahutuse tagajärjed hakkavad kehtima hetkest, mil vastav otsus muutub lõplikuks ja selle peale ei ole enam võimalik esitada apellatsiooni, kuid abikaasadevaheliste varaliste suhetega seoses kohaldatakse neid tagajärgi tagasiulatuvalt alates hagiavalduse esitamise kuupäevast.
Kui menetluse käigus leiab kinnitust abikaasade de facto lahuselu, võib ükskõik kumb abikaasadest nõuda, et lahutuse tagajärgi kohaldataks tagasiulatuvalt alates lahuselu algamise päevast vastavalt otsuses sätestatule.
Olenemata lahutusest võib abikaasa perekonnanime võtnud pool selle alles jätta, kui abikaasa on sellega nõus või kui kohus annab selleks loa, võttes arvesse esitatud põhjendusi. Endise abikaasa nõusoleku võib anda notariaalse dokumendi, kohtus koostatud dokumendi (menetlusosalise poolt kohtumenetluse protokolli kantud tahteavaldus) või perekonnaseisuametniku juuresolekul tehtud avalduse kujul. Endise abikaasa perekonnanime kasutamise loa avalduse võib kohtule esitada lahutusmenetluse käigus või eraldi menetluse raames ning seda isegi pärast abielu lahutamist.
Lahutuse korral ei tohi kumbki abikaasa saada rohkem, kui nad oleksid saanud juhul, kui nende abielu oleks sõlmitud sellise korra alusel, mille kohaselt käsitatakse abikaasade vara ühisvarana.
Mõlemad abikaasad kaotavad kõik teiselt abikaasalt või kolmandalt isikult seoses abieluga saadud või saada olevad või abieluseisusest tulenevad hüved olenemata sellest, kas nende hüvede saamise õigus on saadud enne või pärast abielu sõlmimist. Hüvede andja võib otsustada, et hüved kanduvad edasi abielust sündinud lastele.
Lahutuse tagajärjed seoses abikaasadevaheliste varaliste suhetega hakkavad kehtima hetkest, mil lahutusotsus muutub lõplikuks ja selle peale ei ole enam võimalik esitada apellatsiooni, kuid neid tagajärgi kohaldatakse tagasiulatuvalt alates hagiavalduse esitamise kuupäevast.
Kohus võib üürida abikaasade ühise kodu ühele abikaasadest tema avalduse alusel olenemata sellest, kas see kodu on abikaasade ühisvara või kuulub teisele abikaasale, võttes sealjuures eelkõige arvesse mõlema abikaasa vajadusi ja abielust sündinud laste huve. Kodu üürimise suhtes kohaldatakse eluruumide üüri käsitlevaid eeskirju, kuid kohus võib kokkuleppe tingimused kindlaks määrata pärast abikaasade ärakuulamist ning võib lõpetada üürilepingu üürileandja nõudmisel, kui see on põhjendatud ülekaalukate asjaoludega. Kindlaksmääratud tingimusi – olenemata sellest, kas need tingimused on kindlaks määratud abikaasade vahelise kokkuleppe heakskiitmisega või kohtumäärusega – võib muuta hagita menetlusi käsitlevate üldeeskirjade kohaselt.
Lahutuse, lahuselu, abielu tühistamise või kehtetuks tunnistamise korral lepitakse lastega seotud küsimused, neile makstav elatis ja elatise maksmise viis kindlaks vanematevahelises kokkuleppes, mille peab heaks kiitma kohus (või perekonnaseisuametnik vastastikusel kokkuleppel algavat lahuselu või toimuvat lahutust käsitleva menetluse raames).
Kokkuleppe puudumise korral teeb otsuse kohus, pidades silmas alaealise huvisid, sealhulgas huvi säilitada lähedased suhted mõlema vanemaga, soodustades kokkulepete sõlmimist ja kiites need heaks või tehes otsuseid, mis soodustavad lapse piisavat suhtlemist mõlema vanemaga ja vastutuse jagamist mõlema vanema vahel. Alaealise hooldusõigus võidakse anda ühele vanematest, kolmandale isikule või ümberkasvatus- või hooldusasutusele.
Lisateabe saamiseks vt vanemlikku vastutust käsitlev teabeleht.
Mõlemad abikaasad peavad ennast pärast lahutust ise üleval pidama. Ükskõik kummal abikaasal on olenemata lahutuse liigist õigus saada elatist. Õiglust silmas pidades võidakse elatise saamise õiguse andmisest keelduda.
Elatise summa kindlaksmääramisel peab kohus arvesse võtma abielu kestust, abikaasade panust pere finantsvarasse, abikaasade vanust ja tervislikku seisundit, nende kutsekvalifikatsioone ja tööhõivevõimalusi, aega, mis neil tõenäoliselt kulub abikaasade ühiste laste üleskasvatamisele, nende sissetulekut ja tulu ning üldiselt kõiki asjaolusid, mis mõjutavad elatist saava abikaasa vajadusi ja elatist maksva isiku võimalusi.
Kohus peab esikohale seadma elatist maksma kohustatud abikaasa mis tahes ülalpidamiskohustused lapse ees võrreldes kohustustega, mis tulenevad lahutusest ja on seotud elatise maksmisega endisele abikaasale.
Elatist saama õigustatud abikaasal ei ole õigust nõuda abieluaegse elatustaseme säilitamist.
Lisateabe saamiseks vt elatisnõudeid käsitlev teabeleht.
Lahuselu tulemusel ei lõpe abielu, vaid lõpevad kooselu ja abistamisega seotud kohustused, ilma et see mõjutaks õigust saada elatist.
Vara seisukohast kaasnevad lahuseluga samasugused tagajärjed nagu abielu lahutamisega.
Lahuselu lõpeb abikaasade leppimisega või abielu lahutamisega.
Lahuselu tingimused – olenemata sellest, kas lahuselu on kohtulik või on seda alustatud vastastikusel kokkuleppel – on mutatis mutandis samasugused nagu kohtuliku lahutuse korral.
Nagu on kirjeldatud küsimusele nr 4 antud vastuses, lõpevad lahuselu tulemusel kooselu ja abistamisega seotud kohustused, ilma et see mõjutaks õigust saada elatist. Vara seisukohast kaasnevad lahuseluga samasugused tagajärjed nagu abielu lahutamisega.
Lahutust käsitlevaid sätteid kohaldatakse lahuselu suhtes mutatis mutandis.
Lahuselu võidakse asendada lahutusega, kuigi lahuselu ei ole abielu lahutamise eeltingimus ega lahutusmenetluse üks etapp.
Kui abikaasad ei ole ära leppinud ühe aasta jooksul pärast seda, kui lahuselu võimaldav kohtumäärus (olenemata sellest, kas lahuselu on kohtulik või on seda alustatud vastastikusel kokkuleppel) muutus lõplikuks ja edasikaebamatuks, võib ükskõik kumb neist taotleda lahuselu asendamist lahutustega. Kui seda taotlevad mõlemad abikaasad, ei pea järgima nimetatud perioodi ja kohtuotsus tehakse kohe.
Kui lahuselu asendamist lahutusega taotleb üks abikaasadest, teavitatakse teist abikaasat isiklikult või tema õigusesindaja kaudu võimalusest esitada 15 päeva jooksul kaebus, mis võib põhineda vaid abikaasade leppimisel. Pärast tõendite saamist teeb kohus kaebuse kohta otsuse 15 päeva jooksul.
Lahuselu asendamist lahutusega võib taotleda ka mis tahes perekonnaseisuametis. Faktiliselt ja õiguslikult põhjendatud taotlus tuleb esitada avalduse kujul perekonnaseisuametile koos tõendusmaterjalidega ja dokumentaalsete tõenditega.
Kostjat teavitatakse võimalusest esitada kaebus 15 päeva jooksul ning võimalusest esitada tõendusmaterjale ja dokumentaalseid tõendeid.
Kui kaebust ei esitata ning leitakse, et hageja märgitud asjaolud on omaks võetud, tunnistab perekonnaseisuametnik pärast õigusnõuete täitmise kontrollimist avalduse rahuldatuks.
Kui esitatakse kaebus, korraldab perekonnaseisuametnik 15 päeva jooksul lepituskohtumise ning võib ette näha õigustoimingute tegemise ja selliste tõendite esitamise, mis on vajalikud õigusnõuete täitmise kontrollimiseks.
Kui kostja on esitanud kaebuse ja kokkuleppele jõudmine osutub võimatuks, palutakse pooltel esitada oma argumendid ja taotleda uute tõendite esitamist kaheksa päeva jooksul. Seejärel saadetakse asi menetlemiseks sellele pädevale esimese astme kohtule, kelle tööpiirkonnas asjaomane perekonnaseisuamet töötab.
Kui asi on suunatud menetlemiseks kohtusse, käsib kohtunik esitada tõendid ja määrab kindlaks kohtuistungi toimumise aja.
Abielu kehtetuks tunnistamine tähendab abielu õigusmõju lõpetamist, tuginedes abielu mõjutavale olulisele puudusele.
Kehtetuks võib tunnistada abielu, mis on sõlmitud järgmistel tingimustel:
a) kui on olemas mõni kehtetuks tunnistamist põhjustav asjaolu (absoluutne või suhteline);
b) kui puudus ühe või mõlema abikaasa nõusolek või kui nõusolek anti ekslikult või sunni all;
c) kui kohal ei viibinud tunnistajad, kuid see oli seaduse kohaselt nõutav.
Allpool on esitatud absoluutsed kehtetuks tunnistamist põhjustavad asjaolud, mis ei võimalda asjaomasel isikul sõlmida abielu teise isikuga:
a) isik on noorem kui 16-aastane;
b) isikul on teadaolev dementsus (isegi selgetel perioodidel) ning ta on vaimupuude tõttu teovõimetu või ei tohi abielu sõlmida;
c) isik on juba abielus (abielu sõlmitud katoliiklikult või ilmalikult), isegi kui sündide, surmade ja abielude registrisse ei ole vastavat kannet tehtud.
Allpool on esitatud suhtelised kehtetuks tunnistamist põhjustavad asjaolud, mis ei võimalda asjaomastel isikutel teineteisega abielluda:
a) otsene veresugulus;
b) teise ringi külgliinis veresugulus;
c) otsene hõimlus;
d) üks abikaasadest on varem süüdi mõistetud teise poole abikaasa mõrvas või mõrvakatses või kui see abikaasa on olnud sellise teo kaasosaline.
Nõusoleku puudumisele tuginedes võib abielu kehtetuks tunnistada järgmistel juhtudel:
a) kui abielu sõlmimise ajal ei olnud üks pool oma tegudest teadlik ajutise puude tõttu või muul põhjusel;
b) kui ühte poolt eksitati seoses teise poole tegeliku füüsilise identiteediga;
c) kui nõusolek saadi füüsilise sunni avaldamise tulemusel;
d) kui nõusolek on võltsitud.
Veale, mille tõttu on nõusolek kehtetu, saab abielu kehtetuks tunnistamisel tugineda üksnes siis, kui see on seotud teise abikaasa oluliste isikuomadustega ning kui on tõestatud, et vastasel korral ei oleks abielu sõlmitud.
Moraalse sunni avaldamise tulemusel sõlmitud abielu võib kehtetuks tunnistada, kui ühte poolt on tõsiselt ja ebaseaduslikult ähvardatud ja tema hirm abielusuhete ees oli põhjendatud.
Kui keegi pressib nõusoleku teiselt poolelt välja teadlikult ja ebaseaduslikult, lubades, et sel juhul ei kahjusta tema või keegi teine seda isikut, on see võrdsustatud ebaseadusliku ähvardusega.
Nõusoleku andmine abielutseremoonia ajal kujutab endast eeldust, et abikaasad mitte ainult ei soovi abielluda, vaid ka seda, et nende nõusolek ei ole saadud vea tõttu või sunni teel.
Kui mõlemad abikaasad on ilmaliku abielu sõlminud heas usus, avalduvad selle abielu kehtetuks tunnistamise tagajärjed neile ja kolmandatele isikutele siis, kui vastav kohtuotsus muutub lõplikuks ja edasikaebamatuks.
Kui lepingu sõlmis heas usus vaid üks abikaasa, võib vaid see abikaasa nõuda abieluseisusest tulenevaid hüvesid ja olla vastu sellele, et neid võimaldatakse kolmandatele isikutele, tingimusel et see peegeldab pelgalt abikaasadevahelisi suhteid.
Leitakse, et heauskselt on abiellu astunud abikaasa, kes sõlmib abielulepingu, olles samas põhjendatud teadmatuses asjaolust, mille alusel on abielu õigustühine või kehtetu, või kelle nõusolek on temalt välja pressitud füüsilise või moraalse sunni teel.
Heausksuse kohtulik kindlakstegemine on riiklike kohtute ainupädevuses. Eeldatakse abikaasade heausksust.
Kui abielu on tühistatud või kehtetuks tunnistatud, on heausksel abikaasal õigus saada elatist pärast seda, kui otsus muutub lõplikuks ja edasikaebamatuks või kui otsus registreeritakse.
Enne lahutusprotsessi alustamist peab perekonnaseisuamet või kohus teavitama abikaasasid perevahenduse teenuste olemasolust ja eesmärkidest.
Perevahendus on kohtuväline meetod, mille abil lahendada peresuhetes tekkivaid konflikte, ning selle käigus püüavad pooled oma isikliku ja otsese osalusega jõuda vahendaja abil kokkuleppele.
Selle alternatiivse vaidluste lahendamise meetodi kasutamise tulemusel võidakse lahendada konfliktid, mis tulenevad vanemliku vastutusega seotud korraldusest ja selle muudatustest ning selle korralduse mittejärgimisest, lahutusest ja lahuselust, lahuselu asendamisest lahutusega, lahus elavate abikaasade leppimisest, ajutise või lõpliku elatise määramisest ja muutmisest, perekonna kodu määramisest teatavale isikule, teise abikaasa perekonnanime kasutamise keelamisest ja endise abikaasa perekonnanime kasutamise lubamisest.
Perevahendaja on justiitsministeeriumi (Ministério da Justiça) litsentsi omav kutseala esindaja, kes vastutab kohtumiste sõltumatu ja erapooletu läbiviimise eest eesmärgiga aidata pooltel jõuda omavahel kokkuleppele.
Lahutust vastastikusel kokkuleppel võib taotleda perekonnaseisuametis, välja arvatud olukordades, mis tulenevad kohtuliku lahutuse käigus saavutatud kokkulepetest, ja tingimusel et vastastikusel kokkuleppel abielu lahutamise avaldusele on lisatud üksikasjalik loetelu paari ühisvarast, abikaasade kodu kasutamise kokkulepe, elatist vajavale abikaasale elatise maksmist käsitlev kokkulepe ning tõend kohtuotsuse kohta, millega reguleeritakse vanemlikku vastutust, või kokkulepe vanemliku vastutuse kohta seoses mis tahes alaealiste lastega, kui kohus ei ole selles küsimuses varem otsust teinud.
Lahuselu ja abielu lahutamine vastastikkusel kokkuleppel
Lahuselu ja abielu lahutamist vastastikusel kokkuleppel saavad perekonnaseisuametis taotleda mõlemad abikaasad vastastikusel kokkuleppel. Avaldusele tuleb lisada järgmised dokumendid:
a) ühisvara üksikasjalik loetelu, esitades vara vastavad väärtused, või kui abikaasad otsustavad vara jagada, siis jagamiskokkulepe või avaldus sellise kokkuleppe sõlmimiseks;
b) tõend kohtotsuse kohta, millega reguleeritakse vanemlikku vastutust, või kokkulepe vanemliku vastutuse kohta seoses mis tahes alaealiste lastega, kui kohus ei ole selles küsimuses varem otsust teinud;
c) kokkulepe elatise maksmise kohta seda vajavale abikaasale;
d) kokkulepe ühise kodu kasutamise kohta;
e) tõend abieluvaralepingu kohta, kui selline leping on olemas.
Kui esitatud dokumentides ei ole märgitud teisiti, siis eeldatakse, et kokkulepped hõlmavad nii menetlusperioodi kui ka sellele järgnevat perioodi.
Vastastikusel kokkuleppel aset leidva lahuselu või lahutuse menetluse algatamiseks esitatakse abikaasade või nende esindajate allkirjastatud avaldus perekonnaseisuametile. Avaldus esitatakse koos eespool nimetatud dokumentidega ja sellele lisatakse tõend, mis sisaldab abielutunnistuse täielikku koopiat.
Pärast avalduse saamist kutsub perekonnaseisuametnik abikaasad kohtumisele, mille käigus kontrollitakse, kas õiguslikud eeltingimused on täidetud. Kohtumisel teavitatakse abikaasasid perevahenduse teenuste olemasolust. Kui abikaasad soovivad ikkagi abielu lahutada, vaadatakse läbi kokkulepped ja abikaasadel palutakse neid muuta, kui nende kokkulepetega ei kaitsta nõuetekohaselt neist ühe või laste huve. Selleks võib teha õigustoiminguid ja koguda tõendeid. Kui õiguslikud tingimused on täidetud ja eespool nimetatud menetlused läbi viidud, rahuldab perekonnaseisuametnik avalduse.
Kui esitatakse alaealiste laste üle vanemliku vastutuse teostamist käsitlev kokkulepe, suunatakse menetlus selle esimese astme kohtu juures tegutsevale prokuratuurile, kes on pädev menetlema seda küsimust perekonnaseisuameti asukohajärgses kohtupiirkonnas, et prokuratuuril oleks võimalik avaldada arvamust 30 päeva jooksul.
Kui prokuratuur leiab, et kokkuleppega ei ole alaealiste huvid nõuetekohaselt kaitstud, võivad taotlejad seda vastavalt nõudmistele muuta või esitada uue kokkuleppe. Viimasel juhul esitatakse kokkulepe uuesti prokuratuurile. Kui prokuratuur leiab, et kokkuleppega on alaealiste õigused nõuetekohaselt kaitstud või kui abikaasad on muutnud kokkulepet prokuratuuri juhiste kohaselt, siis abielu lahutatakse.
Kui taotlejad ei nõustu prokuratuuri soovitud muudatustega ja kavatsevad ikkagi abielu lahutada ning/või kui esitatud kokkulepetega ei kaitsta piisavalt ühe abikaasa huve, siis nõusolekut ei anta ning lahutusmenetlus edastatakse selle piirkonna kohtule, kus perekonnaseisuamet asub.
Pärast seda, kui asi on suunatud kohtunikule menetlemiseks, vaatab kohtunik läbi abikaasade esitatud kokkulepped ning palub neil neid kokkuleppeid muuta, kui nendega ei kaitsta kas nende endi või nende laste huve.
Seejärel määrab kohtunik kindlaks lahutuse tagajärjed küsimustes, mida abikaasad ei ole muutnud. Kui mis tahes kokkulepetega ei kaitsta ühe abikaasa huve piisavalt, võib kohtunik nende huvide kaitsmiseks ja esitatud kokkulepete läbivaatamiseks ette näha toimingud või vajalike tõendite esitamise. Lahutuse tagajärgede kindlaksmääramisel ei peaks kohtunik mitte ainult kutsuma abikaasasid sõlmima kokkuleppeid, vaid ka võtma neid kokkuleppeid arvesse.
Seejärel tehakse otsus lahutuse kohta vastastikusel kokkuleppel ning vastavasse registrisse tehakse asjakohane kanne.
Kui vastastikusel kokkuleppel taotletava lahuselu või abielu lahutamise avaldusele ei lisata mis tahes eespool nimetatud kokkuleppeid, tuleb asjaomane avaldus esitada kohtule.
Sel juhul esitatakse abielu lahutamise avaldus kohtule. Kui kohtunik on saanud avalduse, vaatab ta läbi abikaasade esitatud kokkulepped ning palub neil neid kokkuleppeid muuta, kui nendega ei kaitsta kas abikaasade endi või nende laste huve. Kohtunik määrab kindlaks lahutuse tagajärjed seoses küsimustega, milles abikaasad ei ole kokku leppinud, ning selleks ja esitatud kokkulepete kaalumiseks võib ta ette näha toimingute tegemise ja vajalike tõendite esitamise. Lahutuse tagajärgede kindlaksmääramisel ei peaks kohtunik mitte ainult kutsuma abikaasasid sõlmima kokkuleppeid, vaid ka võtma neid kokkuleppeid arvesse. Seejärel tehakse otsus lahutuse kohta vastastikusel kokkuleppel ning vastavasse registrisse tehakse asjakohane kanne.
Kohtulik lahuselu või lahutus
Kohtuliku lahuselu või abielu kohtuliku lahutamise avaldus tuleb esitada perekonnaasjade kohtule või sellise kohtu puudumisel territoriaalset pädevust omavale piirkonnakohtule. Territoriaalne pädevus tehakse kindlaks hageja (avalduse esitaja) elu- või asukoha järgi.
Mõlemad abikaasad võivad taotleda kohtulikku lahutust, tuginedes vähemalt aasta kestnud de facto lahuselule, enam kui aasta kestnud muutustele teise abikaasa vaimses tervises, sest nende muutuste tõsidus seab ohtu kooselu võimalikkuse, abikaasa eemalviibimisele, ilma et temalt oleks vähemalt aasta jooksul saadud ühtegi teadet, ning muudele asjaoludele – olenemata abikaasadele omistatavast süüst –, mis tõendavad abielu pöördumatut lõppemist.
Kannatanud abikaasal on üldkohtutes õigus nõuda hüvitist teise abikaasa tekitatud kahju eest tsiviilvastutust käsitlevate üldtingimuste alusel.
Abikaasa, kes esitas lahutusavalduse, tuginedes abikaasa vaimses tervises toimunud muutustele, peab hüvitama talle abielu lahutamisega kaasneva isikukahju. Avalduse selleks peab see teine abikaasa esitama lahutusmenetluse raames.
Kui abielu lahutamise aluseks on enam kui aasta kestnud muutus abikaasa vaimses tervises ja kui see muutus on nii tõsine, et seab ohtu kooselu võimalikkuse, või kui aluseks on abikaasa vähemalt üheaastane eemalviibimine, ilma et temalt oleks saadud mis tahes teateid, võib avalduse esitada vaid see abikaasa, kes tugineb muutusele abikaasa vaimses tervises või teise abikaasa eemalviibimisele.
Kui abikaasal, kes soovib esitada lahutusavalduse, ei ole lubatud seda teha, võib hagi esitada tema seaduslik esindaja, kellele on andnud volituse perekonnanõukogu. Kui seaduslik esindaja on teine abikaasa, võib hagi esitada teoõigust omava isiku nimel tema mis tahes otsene sugulane või kuni kolmanda ringi külgliinis sugulane, tingimusel et selleks annab loa ka perekonnanõukogu.
Abielu lahutamise õigust ei anta edasi surma korral, kuid abielu lahutamise avalduse esitanud isiku pärijad võivad jätkata menetlust pärandvara seisukohast, kui hageja sureb menetluse ajal. Samamoodi võib menetlust jätkata kostja pärijate vastu.
Kui avaldus on esitatud ja hagi on võimalik menetleda, määrab kohtunik kindlaks lepituskohtumise aja ning nii hageja kui ka kostja kutsutakse isiklikult kohtusse.
Kui lepitamine ei õnnestu, proovib kohus saavutada abikaasade vahel kokkuleppe, et lahutada abielu vastastikusel kokkuleppel. Kui selline kokkulepe saavutatakse või kui abikaasad otsustasid menetluse mis tahes etapis lahutada abielu vastastikusel kokkuleppel, jätkatakse protsessi seda laadi menetluse alusel mutatis mutandis.
Kui kohtunik ei suuda saavutada abikaasade vahel kokkulepet lahutada abielu või alustada lahuselu vastastikusel kokkuleppel, püüab ta aidata sõlmida abikaasadel kokkuleppe seoses elatise maksmisega ja vanemliku vastutuse teostamisega. Samuti püüab kohtunik aidata abikaasadel jõuda vajaduse korral kokkuleppele selles, kuidas kasutatakse nende ühist kodu menetluse jooksul.
Lepituskohtumise käigus või menetluse mis tahes muus etapis võivad pooled leppida kokku, et lahutus toimub või lahuselu algab vastastikusel kokkuleppel, tingimusel et täidetud on vajalikud eeltingimused.
Kui üks pool nõusolekut ei anna või kui lepitamine ei ole võimalik, palub kohtunik kostjal esitada oma kaitseargumendid 30 päeva jooksul. Teate edastamisel saadetakse kostjale ka hagiavalduse koopia.
Kui kostja asukoht ei ole teada ning tema asukoha kindlakstegemiseks on tehtud kõik menetlust käsitlevate õigusaktidega ette nähtud jõupingutused, mis ei ole aga kandnud vilja, siis lepitamiseks ette nähtud päeval ei kohtuta ning kostjat teavitatakse avaliku teate abil kaitseargumentide esitamise võimalusest.
Kui kaitseargumentide esitamise tähtaeg on möödunud, jätkub menetlus tavapärase menetluse korra kohaselt. Selle menetluse jooksul tehakse kindlaks vaidluse ese ja tehakse teatavaks tõendite alused. Selle protsessi raames toimub lõplik istung, kus esitatakse tõendid. Viimase kohtuistungi lõppedes kohtuasja menetlemine lõpetatakse ja kohtuasi antakse kohtunikule, kes teeb otsuse 30 päeva jooksul.
Vastuhagis võib taotleda lahuselu isegi juhul, kui hageja on taotlenud abielu lahutamist. Kui hageja on taotlenud lahuselu, võib kostja esitada vastuhagis abielu lahutamise avalduse. Kui hagi ja vastuhagi rahuldatakse, siis tuleb võimaldada lahutust.
Abielu kehtetuks tunnistamisele ei saa tugineda ei kohtus ega kohtuväliselt seni, kuni konkreetselt sel eesmärgil esitatud hagiavaldusega seoses on tehtud kohtuotsus, millega abielu tunnistatakse kehtetuks.
Selline hagiavaldus esitatakse perekonna- ja alaealiste asjade kohtule, kusjuures selles algses hagiavalduses tuleb kaitseväidete kujul määrata ära menetluse pooled, kirjeldada asjakohaseid fakte ja esitada oma taotlus.
Sellise hagiavalduse esitamise seaduslik õigus sõltub hagi alustest (vt küsimusele nr 8 antud vastus).
Abielu kehtetuks muutvate asjaolude põhjal on seaduslik õigus esitada avaldus abielu kehtetuks tunnistamiseks või sellise menetluse jätkamiseks abikaasadel või nende otseliinis sugulastel või kuni neljanda ringi külgliinis sugulastel, abikaasade pärijatel ja lapsendajatel ning prokuratuuril. Peale selle võib hagiavalduse esitada või menetlust jätkata hooldaja või eestkostja alaealise puhul ning vaimupuudest tuleneva keelu või teovõimetuse puhul ning õigusrikkuja esimene abikaasa topeltabielu korral.
Abielu kehtetuks tunnistamist isikuomaduste kohta eksitava teabe esitamise tõttu võivad taotleda abikaasad ise või mis tahes isikud, keda abielu mõjutab. Muudel nõusoleku puudumisega seotud juhtudel võib hagi abielu kehtetuks tunnistamiseks esitada vaid see abikaasa, kelle nõusolek puudus. Kuid selle abikaasa otsesed hõimlased ja nende pärijad või tema lapsendajad võivad menetlust jätkata, kui hageja sureb menetluse ajal.
Hagiavalduse abielu kehtetuks tunnistamiseks nõusolekuga seotud puuduste alusel võib esitada vaid see abikaasa, kes kannatas vea tõttu või kellele avaldati sundi, kuid tema otsesed hõimlased ja nende pärijad või tema lapsendajad võivad menetlust jätkata, kui hageja sureb menetluse ajal.
Hagiavalduse abielu kehtetuks tunnistamiseks tunnistajate puudumise tõttu võib esitada vaid prokuratuur.
Hagiavalduse abielu kehtetuks tunnistamiseks võib kehtetuks tunnistamist põhjustavate asjaolude alusel esitada järgmise aja jooksul:
a) kui tegemist on juhtumitega, mis on seotud alaealistega, vaimupuudest tuleneva keelu või teovõimetusega või teadaoleva vaimuhaigusega, ja hagiavalduse esitab teovõimetu isik, siis kuue kuu jooksul pärast isiku täisealiseks saamist, keelu või teovõimetuse kõrvaldamist või vaimuhaiguse kadumist; kui hagiavalduse esitab mõni teine isik, siis kolme aasta jooksul alates abielu sõlmimisest, kuid mitte pärast täisealiseks saamist, teovõimetuse kõrvaldamist või vaimuhaiguse kadumist;
b) kolme aasta jooksul alates abielu sõlmimisest, kui isik mõisteti süüdi ühe poole abikaasa mõrva eest;
c) muudel juhtudel kuue kuu jooksul alates abielu lõppemisest.
Vaid prokuratuur tohib esitada hagiavalduse enne abielu lõppemist.
Abielu kehtetuks tunnistamise avaldust, mis põhineb asjaolul, et varasem abielu ei ole veel lahutatud, ei saa esitada või sellist menetlust ei saa jätkata, kui pooleli on menetlus topeltabielus oleva isiku esimese abielu õigustühiseks või kehtetuks tunnistamiseks.
Abielu kehtetuks tunnistamise hagiavalduse, mis põhineb ühe või mõlema poole nõusoleku puudumisel, võib esitada ainult kolme aasta jooksul alates abielu sõlmimisest või kui hageja ei olnud sellest teadlik, siis kuue kuu jooksul alates hetkest, mil ta saab sellest teada.
Õigus esitada hagiavaldus abielu kehtetuks tunnistamiseks nõusolekus sisalduvate puuduste alusel aegub, kui seda avaldust ei esitata kuue kuu jooksul alates puuduse kõrvaldamisest.
Abielu kehtetuks tunnistamise avalduse tunnistajate puudumise alusel võib esitada vaid ühe aasta jooksul alates abielu sõlmimisest.
Algsele hagiavaldusele peavad olema lisatud abielutunnistus ja võimaluse korral (kui hagiavalduse esitamise aluseks on vanus) asjaomase poole sünnitunnistus.
Kui kaitseargumentide esitamise tähtaeg on möödunud, jätkub menetlus eespool nimetatud tavapärase menetluse korra kohaselt.
Abielu kehtetuks tunnistamine lõpeb ja abielu loetakse kehtivaks selle sõlmimise hetkest, kui enne abielu kehtetuks tunnistamise otsuse jõustumist ja edasikaebamatuks muutumist leiab aset mis tahes järgmine sündmus:
a) kui abiellumiseks sobimatus eas olnud laps kinnitab oma abielu perekonnaseisuametniku ja kahe tunnistaja ees pärast täisealiseks saamist;
b) kui teovõimetu või vaimupuudega isik kinnitab oma abielu eelmises punktis esitatud tingimustel pärast seda, kui tema teovõime on taastunud või vaimupuue on kadunud, või vaimuhaiguse korral pärast seda, kui haigust põdev isik on lasknud oma vaimset tervist kohtulikult kontrollida;
c) kui topeltabielus oleva isiku esimene abielu tunnistatakse õigustühiseks või kehtetuks;
d) kui tunnistajate puudumine tuleneb põhjendatud, perekonnaseisuametniku poolt tunnistatud asjaoludest, tingimusel et abielu sõlmimisega seoses ei ole mingeid kahtlusi.
Jah, õigusabiskeeme kohaldatakse kõigis kohtutes olenemata menetluse vormist.
Lisateabe saamiseks vt õigusabi käsitlev teabeleht.
Jah. Nende kohtuasjade puhul on alati olemas edasikaebamisvõimalus.
Kui asjaomane otsus on tehtud mõnes Euroopa Liidu liikmesriigis, v.a Taanis, siis tunnustatakse seda otsust teistes liikmesriikides vastavalt nõukogu 27. novembri 2003. aasta määrusele (EÜ) nr 2201/2003.
Kui otsus tehti Taanis, kohaldatakse välisriigi kohtuotsuse läbivaatamist käsitlevat erimenetlust.
Selle menetluse käigus esitatakse läbivaadatav otsus koos hagiavaldusega ning vastaspoolt teavitatakse sellest avaldusest ja talle antakse 15 päeva vastuse esitamiseks. Sellele vastusele võib hageja omakorda vastata kümne päeva jooksul alates kostja vastusest teavitamisest. Kui pooled on esitanud kõik oma väited ning tehtud on kõik asjakohased toimingud, antakse kõik dokumendid menetlusosalistele ja prokuratuurile 15 päevaks tutvumiseks.
Kohtuotsuse tunnustamiseks peavad olema täidetud järgmised tingimused:
a) peavad puuduma kahtlused kohtuotsust sisaldava dokumendi autentsuse või otsuse usaldusväärsuse kohta;
b) kohtuotsus peab olema muutunud lõplikuks vastavalt selle riigi õigusnormidele, kus see otsus tehti;
c) kohtuotsuse peab olema teinud selline välisriigi kohus, kelle poole on pöördutud kooskõlas seadusega, ning otsus ei tohi olla tehtud Portugali kohtute ainupädevusse kuuluvas küsimuses;
d) kaitsel ei tohi olla võimalik tugineda sama kohtuasja samaaegsele menetlemisele teises kohtus (lis pendens) või Portugali kohtus menetletud asjaga seoses tehtud jõustunud kohtuotsusele (res judicata), välja arvatud juhul, kui menetluse algatamist ei võimaldanud välisriigi kohus;
e) kostjale peab olema hagiavaldus kätte toimetatud nõuetekohaselt vastavalt otsuse teinud kohtu asukohariigis kehtivatele nõuetele ning menetluse käigus peab olema järgitud kaitseõiguse ja menetlusosaliste võrdse kaitse põhimõtteid;
f) tegemist ei tohi olla otsusega, mille tunnustamisega kaasneks olukord, mis oleks täielikult vastuolus Portugalis kehtivate rahvusvahelise avaliku korra põhimõtetega.
Kui asjaomane pool soovib esitada avalduse abielulahutust, lahuselu või abielu kehtetuks tunnistamist käsitleva otsuse peale Euroopa Liidu liikmesriigis, v.a Taanis, tuleb hagiavaldus esitada perekonnaasjade kohtule. Territoriaalset pädevust omav kohus määratakse kindlaks selle liikmesriigi siseriiklike õigusnormide alusel, kus tunnustamise avaldus esitatakse.
Vastavalt siseriiklikele kollisiooninormidele kohaldatakse lahutuse ja lahuselu küsimuste puhul abikaasade ühise päritoluriigi õigust. Kui abikaasadel ei ole sama riigi kodakondsus, kohaldatakse nende ühise alalise elukoha järgset õigust. Ühise alalise elukoha puudumise korral kohaldatakse selle riigi õigust, millega on abikaasade pereelu kõige rohkem seotud.
Kuid kui abielu jooksul on kohaldatav õigus muutunud, võib lahuselu või lahutuse võimaldamisel aluseks võtta vaid need asjaolud, mis on asjakohased nende esinemise ajal.
Lisateavet võite leida järgmistelt veebisaitidelt:
justiitsministeerium;
õiguspoliitika peadirektoraat;
õigusemõistmise peadirektoraat;
sotsiaalse rehabilitatsiooni peadirektoraat;
registrite ja notarite instituut;
vaidluste alternatiivse lahendamise amet;
Coimbra apellatsioonikohus;
Évora apellatsioonikohus;
Lissaboni apellatsioonikohus;
Porto apellatsioonikohus;
Guimarãesi apellatsioonikohus;
õigusdokumentide andmebaas.

matches: kohus Kohus kohus kohus kohus Kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus


text:
3-2-1-36-11 Riigikohus 25.05.2011
Kohtul ei ole kohustust soovitada hagejal esitada esialgse nõude vähese tõendatuse või õigusliku perspektiivituse korral samas menetluses alternatiivne hagi. Kohtul ei ole kohustust selgitada hagejale hagi eseme ja/või aluse muutmise vajadust, st seda, millise nõude või hagi aluste alternatiivne esitamine aitaks hagejal paremini saavutada tema soovitud eesmärki (vt Riigikohtu 16. mai 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-34-11, p-d 10-11).
Abikaasa kinnisasja ühisomanikuks tunnistamise ja sellest tulenevalt kinnistusraamatu kande parandamise vaidluse puhul tuleb lugeda hagihinnaks eelduslikult 1/2 kinnisasja väärtusest.
Kohus sai enne 1. juulit 2010 kehtinud PKS § 17 lg 5 teise aluse järgi tunnistada abikaasa kinnisasja ühisomanikuks nii sel põhjusel, et kinnisasi oli PKS § 14 lg 1 järgi abikaasade ühisvara, kui ka sel põhjusel, et kinnisasi tuli PKS § 14 lg 2 alusel tunnistada abikaasade ühisvaraks. Viimasel juhul pidi abikaasa lisaks enda ühisomanikuks tunnistamisele nõudma ka kinnistu ühisvaraks tunnistamist PKS § 14 lg 2 alusel. Enne 1. juulit 2010 tehtud tehingu alusel omandatud eseme kuulumine abikaasade ühis- või lahusvara hulka tuleb kindlaks teha enne 1. juulit 2010 kehtinud perekonnaseaduse sätete alusel. Kinnistu omandamise eel tehtud kulutusi ei saa pidada abikaasa lahusvarale tehtud kulutusteks enne 1. juulit 2010 kehtinud PKS § 14 lg 2 mõttes. PKS § 15 lg 1 mõttes on kinkega tegemist üksnes siis, kui üks tehingu pool rikastab teist tehingu poolt vastutasu saamata, s.o kingisaaja rikastub ilma vastusooritust tegemata (vt ka Riigikohtu 9. detsembri 2009. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-117-09, p-d 13 ja 16). Kinkelepingu alusel omandatud ese ei kuulu PKS § 15 lg 1 järgi abikaasa lahusvara hulka, kui kinkega kaasneb ühisvara arvel abikaasa(de) vastusooritus, mille tõttu kaotab tehing kinke iseloomu PKS § 15 lg 1 mõttes, sh juhul, kui üks abikaasa omandab abielu ajal kinkelepingu alusel kinnisasja ning teine abikaasa täidab abikaasade ühisvara arvel kinnisasja omandamisest tulenevad kinkija kohustused kolmanda isiku vastu.
3-2-1-117-09 Riigikohus 09.12.2009
VÕS § 259
Tehing, millega kohustutakse kinnisasja omandama või võõrandama, peab olema AÕS § 119 lg 1 praegu kehtiva redaktsiooni järgi notariaalselt tõestatud. Põhimõtteliselt oli see nii ka enne 1. juunit 2003 kehtinud AÕS § 119 lg 1 järgi. Samas muutub vorminõuet järgimata tehtud kohustustehing AÕS § 119 lg 2 järgi kehtivaks, kui tehingu täitmiseks on sõlmitud asjaõigusleping ja tehtud vastav kanne kinnistusraamatusse.
Ühise tegutsemise lepingu lõppemisel tuleb ühise tegutsemise käigus tekkinud vara, sh asja väärtuse juurdekasv, jagada asjaõigusseaduses sätestatud kaasomandi jagamise sätete alusel. Kaasomanikul on AÕS § 76 lg 1 järgi õigus igal ajal nõuda kaasomandi lõpetamist ning AÕS § 77 lg 1 järgi jagatakse asi kaasomandi lõpetamisel üldjuhul kaasomanike kokkuleppe kohaselt.
Ka ühise tegutsemise lepingu eesmärgi saavutamiseks peavad pooled tasuma osamaksu rahas või muus varas või osalema eesmärgi saavutamisel töise panusega. Seega on ühise tegutsemise leping tasuline leping ning selle alusel abielu ajal omandatud vara on PKS § 14 lg 1 järgi abikaasade ühisvara sõltumata sellest, kas lepingus osales üksnes üks abikaasa või mõlemad.
Kinkelepingut iseloomustab kinkija ühepoolne kohustus rikastada kingisaajat ilma vastutasuta. Kui kinkija kohustub teist poolt rikastama tingimusel, et ta selle eest ka vastutasu (vastusoorituse) saab, ei ole tegemist kinkelepinguga. Ka enne 1. juulit 2002 kehtinud tsiviilkoodeksi järgi oli kinkeleping samadel alustel määratletav.
3-2-1-39-09 Riigikohus 08.04.2009
PKS § 14 lg 1
Tehingu seadusest tuleneva vorminõude järgimata jätmine on asjaolu, mida kohus peab arvestama sõltumata sellest, kas pooled sellele selgesõnaliselt tuginevad. Kohus ei saa lahendada vaidlust tehingu alusel, mida õiguslikus mõttes ei eksisteeri.
Kui kinnisasja võib lugeda abikaasade ühisvaraks ja selle omanikuna on kinnistusraamatusse kantud üks abikaasa, kantakse PKS § 17 lg 5 järgi teine abikaasa ühisomanikuna kinnistusraamatusse abikaasade ühise notariaalselt tõestatud avalduse alusel. Teise abikaasa kinnistusraamatusse kandmiseks ei pea abikaasad sõlmima kohustus- ega käsutustehingut, sest kande aluseks oli PKS § 17 lg 5.
Elamuühistu või -kooperatiivi osamaksu ja liikmelisuse alusel korteriomandi kinnistamine abielu ajal ei muuda korteriomandit PKS § 14 lg 1 alusel abikaasade ühisvaraks, kui osamaks kuulus ühe abikaasa lahusvara hulka. Ka sellisel juhul ei saa korteriomandi omandamist seada sõltuvusse üksnes selle kinnistamise ajast, vaid tuleb arvestada ka EES §-ga 211, mille järgi on korteriomandi omanikuks õigus saada eluruumi vallasasjana omaval isikul. EES § 218 lg 3 viimase lause järgi anti korteriomandite seadmisel elamualune maa korteriomanike kaasomandisse tasuta ning EES § 2112 järgi oli moodustatava korteriomandi registriosa avamine riigilõivuvaba. Seega ei tulnud abikaasadel abielu ajal elamuühistu või -kooperatiivi osamaksu baasil korteriomandi kinnistamisel kasutada märkimisväärseid rahalisi vahendeid.
3-2-1-4-09 Riigikohus 17.03.2009
Kohus saab abikaasade ühisvara jagamisel kalduda PKS § 19 lg 2 p 3 alusel osade võrdsuse põhimõttest kõrvale, kui on tõendatud, et korter vallasasjana omandati ühe abikaasa lahusvara arvel. Tõend, millest nähtub, et ühe abikaasa ema kandis oma tööaastad EVP-kroonides selle abikaasa kontole, ei tõenda kinkelepingut. TsK § 260 lg 1 järgi pidi kinkeleping üle 50 krooni olema sõlmitud notariaalselt tõestatud vormis.
Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi lahend nr 3-2-1-12-07.
3-2-1-77-07 Riigikohus 03.10.2007
Kui ühisvara jagamisel poolte esitatud dokumentaalsete tõendite põhjal ei ole võimalik asja väärtust kindlaks määrata, võib kohus TsMS § 293 lg 1 järgi küsida asja väärtuse selgitamiseks eksperdi arvamust ja määrata selleks TsMS § 294 kohaselt eksperdi.
Abielusuhte ajal maa ostueesõigusega erastamise korral tekib erastatud maale PKS § 14 lg 1 alusel abikaasade ühisomand ka siis, kui hooned, mille juurde maa erastati, kuulusid ühele abikaasale lahusvarana.
Kuigi MaaRS § 22 lg 1 järgi said maa ostueesõigusega erastada muu hulgas isikud, kellel oli õigus osta maad ehitise omanikuna, ei tähenda see seda, et elamu juurde maa erastamisel sai kinnisasja omanikuks tingimata ehitise kui vallasasja omanik ega olnud võimalik abikaasade ühisomandi tekkimine. Üksnes vallasasjaks olnud eluruumi kui ühe abikaasa lahusvara kinnistamisel abielu ajal ei teki EES § 21¹ ja PKS § 15 lg 1 koosmõjus abikaasade ühisomandit.
Juhul, kui ühe abikaasa lahusvaraks olnud elamu muutus abielu ajal maa erastamise tõttu kinnisasja oluliseks osaks, tuleb ühisvara jagamisel PKS § 19 lg 2 p 3 alusel kalduda abikaasade osade võrdsusest kõrvale ulatuses, mis tagab lahusvara kaotanud abikaasale õiglase osa ühisvarast.
Ühisvara jagamisel tuleb kohtul kindlaks määrata ka jagatavate asjade väärtus. PKS § 18 lg-st 2 tulenev ei tähenda, et sama ajahetke seisuga määratakse kindlaks ka ühisvara hulka kuuluvate esemete väärtus. Ühisvara jagamisel tuleb omandist ilma jäänud abikaasale tagada õiglane hüvitis. Õiglast hüvitist on võimalik maksta, kui pooled taotlevad, et omandi väärtus määratakse kindlaks võimalikult täpselt omandi kaotamise aja seisuga.
3-2-1-98-06 Riigikohus 01.11.2006
Kuigi kohus andis pooltele tähtaja vaid avalduste ja seisukohtade esitamiseks, tuleb enne 1. jaanuari 2006. a alustatud menetluse puhul lugeda seda tähtaega siduvaks ka enne nimetatud kuupäeva kehtinud TsMS § 60 lg-s 3 sätestatud kohtukulude hüvitamiseks esitatavate kohtukulude nimekirja ja kuludokumentide esitamise osas. Tsiviilkohtumenetluse seadustikust ei tulene kohtukulude välja mõistmata jätmise alust juhul, kui pool ei esita kohtukulude nimekirja ja kuludokumente enda lubatud tähtpäeval.
Kuna füüsilisest isikust ettevõtja ei ole eraõiguslik juriidiline isik, teostab ta oma tsiviilprotsessiõigusi füüsilise isikuna, ning kuludokumendiks saab TsMS § 60 lg 3 mõttes olla ka õigusabiteenuse osutamise eest füüsilisele isikule esitatud arve.
VÕS § 1015 alusel saab hagi rahuldada juhul, kui isikul on õigustatud huvi teise isiku valduses oleva dokumendiga tutvumiseks. Õigustatud huvi võib seisneda kas selles, et dokument on koostatud esimese isiku huvides või dokumendis on kajastatud nende isikute vaheline õigussuhe või dokumendis on kajastatud nende isikute vahelise tehingu ettevalmistamine. Selle sätte alusel saab hagi mh rahuldada juhul, kui õigustatud huvi tuleneb nende isikute vahelistest õigussuhetest, sh abikaasade ühisvarasuhetest.
PKS ei võimalda käsitada füüsilisest isikust ettevõtja abielu ajal omandatavat vara eraldi abikaasade ühisvarast, kui abikaasad ei ole sõlminud abieluvaralepingut. PKS §-st 15 ega ka muudest sätetest ei tulene, et füüsilisest isikust ettevõtja vara oleks selle abikaasa lahusvara.

matches:
Riigikohus
Kohus
§ 17
§ 14
§ 14
§ 14
§ 14
§ 15
§ 15
§ 15
Riigikohus
§ 259
§ 119
§ 119
§ 119
§ 76
§ 77
§ 14
Riigikohus
§ 14
kohus
Kohus
§ 17
§ 17
§ 14
§ 218
§ 2112
Riigikohus
Kohus
§ 19
§ 260
Riigikohus
kohus
§ 293
§ 294
§ 14
§ 22
§ 21
§ 15
§ 19
§ 18
Riigikohus
kohus
§ 60
§ 60
§ 1015


2 TUNNISTAJAKAITSE KOHALDAMISE TINGIMUSED
3 TUNNISTAJAKAITSE MENETLUS
§ 171 Kaasabi osutamine välisriigi pädeva asutuse või rahvusvahelise organisatsiooni taotlusel
§ 181 Jälitustoimingute ja sideettevõtjale päringu tegemine tunnistajakaitsealases tegevuses
§ 182 Konspiratsiooni tagamine
RT I, 29.06.2012, 46
2. peatükk TUNNISTAJAKAITSE KOHALDAMISE TINGIMUSED
3. peatükk TUNNISTAJAKAITSE MENETLUS
5) esitada järelepärimisi andmekogusid ja registreid haldavatesse asutustesse.
6) [kehtetu - RT I, 29.06.2012, 2 - jõust. 01.01.2013]
(6) Kaitselepingu vorm kehtestatakse valdkonna eest vastutava ministri määrusega.
[RT I, 08.12.2011, 1 - jõust. 01.01.2012]
(3) [Kehtetu - RT I, 29.06.2012, 2 - jõust. 01.01.2013]
(2) Tunnistajakaitse alla võtmise otsustamiseks ja tunnistajakaitse kohaldamisel kogutud teavet ning muid tunnistajakaitse kohaldamisega seonduvaid materjale säilitatakse kaitsetoimikus. Kaitsetoimik avatakse iga kaitstava kohta eraldi. Toimiku pidamise ja säilitamise korra kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
[RT I, 29.06.2014, 109 - jõust. 01.07.2014, Vabariigi Valitsuse seaduse § 107³ lõike 4 alusel asendatud alates 2014. aasta 1. juulist "siseminister" sõnadega "valdkonna eest vastutav minister".]
§ 20.– § 22. [Käesolevast tekstist välja jäetud.]


text:
EL direktiivi eelnõu näeb ette merealade ja rannikualade planeerimise kohustuse
Euroopa Kohus: liikmesriikidel ei ole õigust määrata kindlaks künniseid, mis välistaksid KMH läbiviimise teatud projektide puhul
Euroopa Komisjon avalikustas möödunud kuul uue direktiivi eelnõu, mis paneb paika raamtingimused ja seab liikmesriikidele kohustuse merealade ruumiliseks planeerimiseks ning rannikualade integreeritud majandamiseks. Tegemist oleks täiesti uute kohustustega, mis võiksid olla heaks lahenduseks merealade kasutamisel tekkivatele konfliktidele, näiteks meretuuleparkide ja kaitset väärivate alade vahel.
Euroopa Kohus on 21. märtsi otsus kohtuasjas C-244/12 leidnud, et EL liikmesriigid ei või määrata lõplikult kindlaks künniseid, millest väiksema mahuga tegevuste puhul ei ole vaja kaaluda keskkonnamõju hindamise (KMH) algatamist. Kuna Eestis on sellised künnised Vabariigi Valitsuse määrusega paika pandud, on tegemist ka meie jaoks olulise lahendiga.
Algatus ökotsiidi kriminaliseerimiseks võimaldab diskuteerida keskkonnavastutuse tõhustamise teemal
Euroopa Kohus andis hinnangu, kuidas tuleb keskkonnaasjades sisustada mõistet „üle jõu käivalt kulukas“ kohtumenetlus
Avaldati kogumik Euroopa Kohtu KMH-teemalise praktika kohta
Uued juhendid kliimamuutustega arvestamiseks keskkonnamõjude hindamisel
Euroopa Kohus käsitles varalise kahju hüvitamise küsimusi KMH läbi viimata jätmise korral
EL kavandab soovituslikke meetodeid toodete ja organisatsioonide keskkonnatoimest teavitamiseks
Euroopa Komisjon ootab arvamusi uue üleilmse kliimamuutuste kokkuleppe kohta
EL algatas 2030. aastani kehtiva kliima- ja energiapoliitika raamistiku koostamise ja ootab arvamusi
Euroopa Komisjon võttis vastu EL strateegia kliimamuutustega kohanemiseks
Euroopa Parlament lükkas heitekvootide vähendamise ettepaneku tagasi
Euroopa Kohus: Natura 2000 ala terviklikkust võib kahjustada ka ühe olulise elupaigatüübi osaline hävimine
Riigikogu võttis vastu looduskaitsepiirangutega maa võõrandamise korra muudatused
Riigikogu võttis vastu looduskaitseseaduse muudatused kaitse alla võtmise menetluse kohta
Põlevkivi kasutamise riiklikku arengukava 2016–2030 koostamise ettepanek kiideti heaks
Avaldati määrus biolagunevatest jäätmetest komposti tootmise nõuete kohta
Selle aasta alguses käivitunud kodanikualgatus „End of Ecocide in Europe“ ehk „Lõpetame ökotsiidi Euroopas“ on seadnud eesmärgiks kriminaliseerida teod looduse ja ökosüsteemide vastu, et suurendada suurfirmade ja valitsuste vastutust. Konkreetsemalt on kampaania praeguseks eesmärgiks saada kokku piisavalt palju allkirju, et esitada Euroopa Komisjonile ettepanek võtta vastu õigusakte, mis keelaks, hoiaks ära ning ennetaks ökotsiidi. Vastavalt Euroopa kodanikualgatuse põhimõtetele võivad kodanikud taotleda Euroopa Komisjonilt eelnõu väljatöötamist, kui vähemalt 1 miljon kodanikku 7 EL liikmesriigist hääletavad sellise ettepaneku poolt.
Ökotsiid - ala ökosüsteemide kahjustamine, hävitamine või kadu selliselt, et inimestel ja muudel liikidel on alal olemine oluliselt häiritud
Ökotsiid on kampaania dokumentides defineeritud kui konkreetse ala ökosüsteemide ulatuslik kahjustamine, hävitamine või kadu sellisel määral, et selle ala elanikel – nii inimestel kui muudel liikidel – on alal olemine oluliselt häiritud. Minevikus toimunust on kampaanias ökotsiidi näidetena välja toodud hüdrauliline purustamine (kilda frakkimine), mesilasperede kokkuvarisemine jmt. Silmas peetakse eelkõige suure mõjuulatuse ja oluliste tagajärgedega tegevusi, mille eest täna õigusnormides kehtestatud vastutus ei pruugi olla piisav.
KÕKi hinnangul on vajadus keskkonnavastutuse süsteemi tõhustamise järele ilmselgelt olemas. Uue ning üsna radikaalse EL õigusakti vastuvõtmine sel teemal vajaks siiski veel põhjalikku läbimõtlemist ja analüüsi. Kuna erinevate liikmesriikide õiguskorrad on mõnes küsimuses põhimõtteliselt erinevad (seda iseäranis kriminaalõiguse valdkonnas), on ühiseid reegleid keeruline paika panna. Samuti näitab kogemus EL praeguse keskkonnavastutuse direktiivi vastuvõtmisel, et ka ühiste kokkulepeteni jõudmine vastutuse suurendamise osas on Euroopa Liidus ülimalt vaevaline. Praegune algatus oleks selles olukorras mitte niivõrd võimalus kindlasti lähitulevikus uute reeglite kehtestamiseks, vaid pigem hea vahend sel teemal avaliku diskussiooni pidamiseks.
Algatuse kohta saab lähemalt lugeda ning soovi korral oma allkirja anda kampaania veebilehel
Euroopa Kohus tegi 11. aprillil otsuse kohtuasjas C-260/11, milles andis juhiseid keskkonnaasjades kohtumenetluse kulukuse hindamiseks. Tulenevalt Aarhusi konventsioonist (art 9 lg 4) ning EL nõuetest (varasemate nn KMH direktiivi 85/337 art 10a ja nn IPPC direktiivi 96/61 art 16a) ei tohi keskkonnaalastes kohtuvaidlustes olla kohtumenetlus kaebaja jaoks takistavalt või üle jõu käivalt kulukas.
Vaidlusaluses kohtuasjas oli kaebaja L. Pallikaropoulos liitunud kohtumenetlusega, milles vaieldi betoonitööde teostamise ja jäätmete põletamise loa üle Ühendkuningriigi Rugby asulas (eelkõige argumendiga, et nende tööde teostamiseks ei viidud läbi keskkonnamõju hindamist). Viimases kohtuastmes palusid vastustajad mõista kohtukuludena välja kokku ca 88 000 naela (ca 102 600 eurot). Vaidluses kulude hindamise üle palus Ühendkuningriigi ülemkohus Euroopa Kohtult hinnangut, milliseid kriteeriume tuleb arvestada, kui hinnatakse, kas kohtumenetlus on „üle jõu käivalt kulukas“.
Euroopa Kohus ei võtnud selles asjas seisukohta konkreetse kohtuasja kulude üle jõu käivuse kohta (mis ei olnud ka tema ülesandeks), vaid andis üldisi juhiseid, millest lähtuvalt sellist olukorda hinnata. Kohus viitas esiteks, et hinnangu andmisel tuleb arvestada kõiki finantskulusid, mis tekivad kohtumenetluses osalemisel (otsuse p 27). Teiseks ei tohi kohtumenetluses tekkivad finantskulud takistada isikutel kaebuse või edasikaebuse esitamist kohtutesse (otsuse p 35). Kolmandaks ei tohi menetluskulud ületada isiku majanduslikke võimalusi ja mingil juhul ei tohi need osutuda objektiivselt põhjendamatuks (otsuse p 40).
Euroopa Kohtu viidatud kriteeriume tuleb kindlasti edaspidi arvesse võtta ka Eesti kohtumenetlustes. Seni ei ole meie keskkonnaalastes kohtuvaidlustes kulud Ühendkuningriigi tasemele küündinud, ent küsimus kohtuasjade liigsest kulukusest on praktikas sellest hoolimata aktuaalne.
Euroopa Kohtu otsus asjas C-260/11
Märtsikuus avaldas Euroopa Komisjon kogumiku Euroopa Kohtu keskkonnamõju hindamise (KMH) teemalise praktika kohta. Kogumikus käsitletakse nii EL direktiiviga 2011/92/EL (nn KMH direktiiv) seotud üldisi küsimusi (nt direktiivi ülevõtmine siseriiklikku õigusesse, direktiivi kohaldamise ulatus ja eesmärk jne) kui ka Euroopa Kohtu poolseid tõlgendusi KMH direktiivi konkreetsetele sätetele. Kogumik põhineb kohtulahenditel aastatest 1995-2013.
Kogumik Euroopa Kohtu KMH-teemalise praktika kohta Euroopa Komisjoni kodulehel (ingl k, pdf)
Uued juhendid kliimamuutusega arvestamiseks keskkonnamõjude hindamisel
Aprillis avaldas Euroopa Komisjon kaks juhendit, mis selgitavad, kuidas paremini arvestada kliimamuutuse ja elurikkusega keskkonnamõjude hindamise (KMH) ja keskkonnamõjude strateegilise hindamise (KSH) läbiviimisel. Juhenddokumendid on eelkõige mõeldud mõjude hindamist läbiviivatele ekspertidele ja selle eest vastutavatele riiklikele asutustele.
Juhendid annavad nõu, kuidas arvestada kliimamuutusega nii KMH kui KSH läbiviimisel.
Kliimamuutus ja elurikkuse vähenemine on üheks suurimaks keskkonnaalaseks väljakutseks, millega tuleks arvestada nii konkreetsete arendusprojektide lubamisel kui ka strateegiliste planeerimisdokumentide koostamisel. KMH ja KSH läbiviimine võiksid olla heaks mehhanismiks, mis aitaks nende kaalutlustega arvestada. Praktikas esineb keskkonnamõjude hindamisel nimetatud teguritega arvestamisel siiski puudujääke, mille leevendamine on juhendite esmaseks eesmärgiks. Kuna kliimamuutus ja elurikkuse kadu on omavahel sisuliselt tihedalt seotud, otsustas Komisjon neid käsitleda koos.
Juhiste kohaselt tuleks võimalike mõjudega kliimamuutusele ja elurikkusele arvestada juba KMH ja KSH läbiviimise varajases etapis, kaasates mõjude hindamisse nii huvirühmi kui eksperte. Kliimamuutuste seisukohalt on oluline arvestada nii tegevuse mõjuga kliimale kui ka vastupidi (kliimamuutustega kohanemise vajadusega).
Juhis kliimamuutuste ja elurikkusega arvestamiseks KMH raames (ingl k, pdf)
Juhis kliimamuutuste ja elurikkusega arvestamiseks KSH raames (ingl k, pdf)
14. märtsil tegi Euroopa Kohus otsuse kohtuasjas C-420/11, milles selgitas varalise kahju hüvitamist keskkonnamõju hindamise (KMH) läbi viimata jätmise korral, kui keskkonnamõju tagajärjeks on vara väärtuse vähenemine. Kohtuasi puudutas Viini linna elaniku kaebust Austria Vabariigi ja Alam-Austria liidumaa vastu, milles ta nõudis varalise kahju hüvitamist, kuna tema elumaja väärtus on väidetavalt vähenenud Viini-Schwechati lennujaama laiendamise tulemusena tekkinud lennukimüra tõttu. Lennuvälja on alates 1995. aastast (mh Austria liitumisest EL-ga) mitmel korral laiendatud ja ümber ehitatud, ent läbi ei olnud viidud KMH menetlust. Kaebaja elas lennuvälja turvatsoonis. Austria ülemkohus pöördus Euroopa Kohtu poole eelotsuse taotlusega küsimuses, kas EL direktiivis 85/337/EMÜ (KMH direktiiv) kasutatud mõiste „aineline vara“ hõlmab ainult vara ainelist aspekti või ka selle väärtust ning kas direktiivi kohaselt on KMH eesmärk kaitsta puudutatud isikuid rahalise kahju tekkimise eest, mis seisneb vara väärtuse vähenemises.
Euroopa Kohus märkis, et KMH direktiivi artikkel 3 (sätestab tegurid, mille mõju hinnatakse) ei hõlma kavandatava tegevuse mõju hindamist ainelise vara väärtusele, vaid müra poolt sellist kinnisasja kasutavale inimesele avaldatava mõju hindamist. Samas rõhutas kohus, et kuivõrd varalise kahju tekkimine on kavandatava tegevuse keskkonnamõju otsene majanduslik tagajärg, kaitseb direktiiv sellise varalise kahju tekkimise eest. Kohus märkis, et kavandatava tegevuse keskkonnamõju tuleb hinnata selleks, et saavutada parem elukvaliteet. Kohus leidis, et müral on inimesele märkimisväärne mõju, sh elukvaliteedi seisukohalt, kuna mürakeskkonnas asuv elumaja täidab enda funktsiooni kehvemini, mistõttu võib ka selle maja väärtuse vähenemine olla keskkonnamõju otsene tagajärg.
Kohus selgitas, et pelgalt KMH läbiviimata jätmine ei ole siiski piisavaks kahju hüvitamise aluseks, st peab esinema ka põhjuslik seos väidetava rikkumise ja tekkinud kahju vahel. See tähendab, et riik võib olla vastutav juhul, kui siseriiklik kohus leiab, et esineb otsene põhjuslik seos KMH läbiviimata jätmise ja tekkinud kahju vahel.
Euroopa Kohtu otsus kohtuasjas C-420/11
9. aprillil avalikustas Euroopa Komisjon soovituste eelnõu, milles kirjeldatakse kogu ELi hõlmavaid soovituslikke meetodeid toodete ja organisatsioonide keskkonnatoime mõõtmiseks, ning teatise keskkonnasäästlike toodete ühtse turu väljakujundamise kohta. Eelnõu ajendiks on asjaolu, et nii valitsuste kui eraõiguslike organisatsioonide poolt pakutakse mitmeid erinevaid meetodeid toodetel keskkonnateabe esitamiseks (sh erinevaid keskkonnamärgiseid). Euroopa Komisjoni sõnul on see lisaks ettevõtete kulude suurendamisele toonud kaasa ka tarbijate pahameele, kuna mitmed erinevad märgistused muudavad toodete omavahel võrdlemise keeruliseks.
Komisjoni sooviks on ühtlustada toodetel esitatavat keskkonnateavet.
Kavandatud meetmetega plaanitakse luua ühine, toote kogu olelusringi hindamisel põhinev metoodika, mille abil liikmesriigid ja erasektor saavad hinnata, näidata ja võrrelda toodete, teenuste ja äriühingute keskkonnamõjusid (nn ökoloogilist jalajälge). Eelnõus on esitatud meetodid nii toodete kui ka organisatsiooni ökoloogilise jalajälje mõõtmiseks. Meetodid põhinevad nn olelusringi hindamisel, hõlmates kogu keskkonnamõju alates tooraine hankimisest kuni toote (või organisatsiooni puhul tooteportfelli) lõpliku kõrvaldamiseni. Meetodid on välja töötanud Euroopa Komisjoni Teadusuuringute Ühiskeskus. Meetodite kasutamine liikmesriikide, ettevõtjate, eraõiguslike organisatsioonide ja rahandusasutuste poolt on vabatahtlik.
Teatises on nähtud ette kolmeaastane katseperiood täpsemate toote- ja sektoripõhiste eeskirjade väljatöötamiseks. Toodete ökoloogilise jalajälje ja organisatsioonide ökoloogilise jalajälje veebiportaalides kutsutakse ettevõtjaid, tööstus- ja sidusrühmade organisatsioone nii ELis kui ka mujal üles osalema tooterühma ja sektoripõhiste eeskirjade väljatöötamises. Katseperioodi järel hindab Euroopa Komisjon meetodite tulemuslikkust ning otsustab nii toodete kui organisatsioonide ökoloogilise jalajälje mõõtmise meetodite edasise kasutamise üle.
EL eelnõu soovituslike meetodite kohta Euroopa Komisjoni veebilehel (pdf, ingl k)
Teatis „Keskkonnasäästlike toodete ühtse turu väljakujundamine” Euroopa Liidu Teatajas (pdf, ingl k)
26. märtsil algatas Euroopa Komisjon avaliku konsultatsiooni uue rahvusvahelise kliimamuutustega võitlemise kokkuleppe (n-ö uue Kyoto leppe) väljatöötamiseks. Avalikul konsultatsioonil oodatakse sidusrühmade, liikmesriikide ja ELi institutsioonide arvamusi selle osas, kuidas 2015. aastaks valmivat rahvusvahelist lepet kõige paremini välja töötada. Valmivat lepet hakatakse rakendama pärast 2020. aastat.
Otsus töötada 2015. aastaks välja uus üleilmne siduv lepe kasvuhoonegaaside heite vähendamiseks tehti 2011. a detsembris Durbanis toimunud ÜRO kliimamuutuste konverentsil. Kajastasime Durbani konverentsi tulemusi lähemalt KÕKi 2011. a detsembrikuu uudiskirja uudises. Ülemaailmse kokkuleppe eesmärgiks on kohustada kasvuhoonegaaside vähendamiseks kõiki riike (sh Indiat, Hiinat ja USAd), mitte ainult Kyoto protokolli allkirjastanud riike. Euroopa Komisjoni sõnul ei suuda üksnes Kyoto protokolliga ühinenud riikide poolt 2020. aastaks võetud heidete vähendamise kohustused mingil juhul tagada seda, et ülemaailmne soojenemine jääks alla 2° C.
Konsultatsioonis tõstatatakse rida küsimusi ja palutakse sidusrühmadel esitada oma nägemus uuest kokkuleppest. Konsultatsioon kestab 26. juunini.
Avaliku konsultatsiooni veebileht Euroopa Komisjoni veebilehel (ingl k)
27. märtsil võttis Euroopa Komisjoni vastu rohelise raamatu (kontseptsioonidokumendi) EL kliima- ja energiapoliitika raamistiku kohta 2030. aastani, päev hiljem aga algatas avaliku konsultatsiooni raamistiku sisu kohta. Konsultatsioon kestab 2. juulini. Uue poliitikaraamistiku väljatöötamisel tuginetakse 2020. aastani kehtiva raamistiku rakendamisel saadud kogemustele ja õppetundidele ning selgitatakse välja, mida oleks võimalik paremini teha.
Seoses eelnevaga avaldas Euroopa Komisjon ka teatise, milles käsitletakse süsinikdioksiidi kogumise ja säilitamise edasist arengut Euroopas ning oodatakse arvamusi selle kohta, kuidas tehnoloogiat paremini edasi arendada ja kasutusele võtta. Arvamusi (eelkõige teatises esitatud küsimustele) oodatakse samuti 2. juulini, vajalikud kontaktandmed on toodud temaatilisel veebilehel.
Lisaks sellele võttis komisjon vastu aruande, milles antakse hinnang liikmesriikide edusammudele 2020. aasta taastuvenergiaeesmärkide saavutamisel, ning aruanded ELis tarbitud biokütuse ja vedelate biokütuste säästlikkuse kohta.
Liikmesriikide, ELi institutsioonide ja sidusrühmade seisukohtade põhjal kavatseb Euroopa Komisjon ELi kliima- ja energiapoliitika raamistiku 2030. aastani välja töötada veel käesoleva aasta lõpuks.
Euroopa Komisjoni pressiteade 2030. a EL kliima- ja energiapoliitika raamistiku väljatöötamise kohta
Ülevaade 2030. a raamistikku käsitlevast rohelisest raamatust Euroopa Komisjoni kodulehel
Euroopa Komisjoni pressiteade süsinikdioksiidi kogumise ja säilitamise tulevikku puudutava konsultatsiooniteatise kohta
Euroopa Komisjoni teade taastuvate energiaallikate kasutuselevõttu käsitleva arenguaruandele
16. aprillil võttis Euroopa Komisjon vastu teatise, mis puudutab EL strateegiat kliimamuutustega kohanemiseks. Strateegia eesmärgiks on luua raamistik meetmetele, mis tegelevad kliimamuutustega kaasnevate negatiivsete tagajärgede (nt põuad, üleujutused jms) vältimise ning vähendamisega. Strateegia põhineb 2009. a teatisel "Kliimamuutustega kohanemine: Euroopa tegevusraamistik“, mis nägi ette strateegia väljatöötamise 2013. aastaks.
Strateegia sisaldab meetmeid, mis aitavad liikmesriikidel oma siseriiklike strateegiaid luua (sh toetusi).
Strateegia keskendub ELi liikmesriikide kliimamuutustega kohanemise alase tegevuse edendamisele. Euroopa Komisjon toetab liikmesriike riiklike strateegiate väljatöötamisel (näiteks koostades juhised strateegia koostamiseks ning andes rahalisi toetusi kohanemisvõimekuse väljaarendamiseks). Samuti näeb strateegia ette EL tasandil kohanemise temaatika integreerimise erinevatesse poliitikatesse ja rahatusprogrammidesse, eelkõige sektorites nagu põllumajandus ja metsandus (näiteks õnnetusjuhtumite kindlustuse edendamise läbi). Samuti näeb see ette teadustöö edendamise ja spetsiifiliste uurimisprogrammide toetamise. Euroopa Komisjon korraldab 29. aprillis Brüsselis huvigruppidele strateegia teemalise konverentsi.
Lisaks võttis Euroopa Komisjon vastu rohelise raamatu (kontseptsioonidokumendi) looduse ja inimmõju tulemusena tekkinud (sh kliimamuutustega seotud) õnnetusjuhtumite kindlustamise kohta. Kontseptsiooni ning selles esitatud küsimuste osas oodatakse kõigi huviliste arvamusi 30. juunini meiliaadressil markt-consultation-disasterinsurance@ec.europa.eu. Pärast esitatud arvamuste analüüsimist kavatseb Euroopa Komisjon otsustada, milliste meetmete (kas õiguslikult siduvate või mittesiduvate) väljatöötamine oleks õnnetusjuhtumite kindlustamise puhuks asjakohaseim.
Ülevaade strateegia kohta Euroopa Komisjoni kodulehel (ingl k)
Roheline raamat kindlustusmehhanismide kohta Euroopa Komisjoni kodulehel (pdf, ingl k)
Teatis EL kliimamuutustega kohanemise strateegia kohta Euroopa Komisjoni kodulehel (pdf, ingl k)
16. aprillil toimunud hääletusel lükkas Euroopa Parlament napi häälteenamusega tagasi Euroopa Komisjoni algatatud eelnõu, millega sooviti vähendada EL kasvuhoonegaaside heitkoguste turul saadaolevate heitekvootide hulka. Komisjoni algatuse eesmärk oli saadaolevate kvootide vähendamise teel tõsta nende hinda ja seeläbi suunata investeeringuid kliimasõbralikumatesse ettevõtetesse. Lähemalt kajastasime ettepaneku sisu ja tausta 2012. a detsembrikuu uudiskirjas.
Parlamendi otsus toob tõenäoliselt kaasa selle, et kasvuhoonegaaside saastekvoodid püsivad odavana.
Mõned ettepaneku vastu hääletanud parlamendisaadikud sooviksid põhjalikumat kvoodikaubanduse süsteemi reformi ning kartsid, et muudatus vähendaks usaldust süsteemi vastu. Samuti väljendasid mõned saadikud hirmu, et kasvuhoonegaaside heitekvootide kõrgem hind kahjustaks Euroopa tööstust ning muudaks elektri tarbijate jaoks kallimaks.
Hääletusel otsustati eelnõu saata tagasi parlamendi keskkonnakomisjoni (viimane kiitis esialgse ettepaneku veebruaris heaks). Komisjoni ülesandeks on jätkata tööd eelnõuga ning töötada välja muudatused, mis tagaksid selle vastuvõtmise Euroopa Parlamendis ning oleks vastuvõetavad ka Euroopa Nõukogule.
Euroopa Parlamendi pressiteade hääletuse kohta
Euroopa Kohtu 11. aprilli otsuses kohtuasjas C-258/11 lahendas kohus Iirimaa ülemkohtu eelotsusetaotlust Natura 2000 võrgustikule avalduva mõju hindamist käsitleva kohtuasja raames. Vastavalt EL loodusdirektiivi art 6 lõikele 3 võib Natura 2000 võrgustiku aladel lubada tegevuste elluviimist ainult juhul, kui asjakohase hindamise tulemusena on kindlaks tehtud, et kavandatav tegevus ei avalda ala terviklikkusele negatiivset mõju.
Ka 1,5 ha suuruse esmatähtsa elupaigatüübi hävitamine Natura alal ei ole üldjuhul lubatud.
Vaidlusaluses asjas oli Iirimaa vastav amet andnud loa maantee N6 Galway linna ringtee rajamiseks. Üks lõik kavandatavast teest pidi läbima EL tähtsusega ala nimega Lough Corrib. Sellel alal oli kokku 14 EL loodusdirektiivi I lisas nimetatud väärtuslikku elupaika, sealhulgas karsti paepaljandid. Teetööde tõttu hävinenuks 1,47 hektarit kõnealustest paepaljanditest (kokku hõlmab selle elupaigatüübiga kaetud konkreetne ala 85 hektarit; kogu vastaval Natura 2000 alal asub elupaigatüüpi kokku 270 hektaril). Teetöödele loa andnud amet leidis, et projekt ei avalda negatiivset mõju ala terviklikkusele, kuna tegemist on nii väikese ala hävimisega.
Euroopa Kohus kinnitas oma otsuses rangelt varasemas kohtupraktikas (sh nn Waddenzee kaasuses) Natura 2000 aladel mõju hindamise osas välja kujunenud seisukohti. Lisaks sedastas kohus, et ala terviklikkus võib saada kahjustatud alal asuva esmatähtsa elupaigatüübi kadumise või osalise ja pöördumatu hävimise tõttu. Kohtu otsus tähendab sisuliselt, et sellise elupaigatüübi puhul, mille kaitsmise eesmärgil on Natura 2000 ala loodud, tähendab isegi väikese ulatusega kahjustamise võimalus, et arendustegevust ei saa lubada, välja arvatud ülekaaluka avaliku huvi tõttu.
Euroopa Kohtu otsus asjas nr C-258/11
5. aprillil avaldati Riigi Teatajas 20. märtsil Riigikogu poolt vastu võetud looduskaitseseaduse ja riigivaraseaduse muudatused, mis sätestavad mitmeid sisulisi muudatusi seoses looduskaitsepiirangutega maa võõrandamisega riigile. Eelnõu seletuskirja kohaselt oli selle ajendiks vajadus muuta riigi maaga tehtavad tehingud võimalikult selgeks ja arusaadavaks, tagada riigieelarveliste vahendite sihtotstarbeline kasutamine ning viia looduskaitsepiirangute eest hüvitise saamine ühtsetele alustele. Kajastasime muudatuste eelnõu sisu lähemalt KÕKi 2012. a oktoobrikuu uudiskirja uudises.
Looduskaitseseaduse ja riigivaraseaduse muudatused Riigi Teatajas
27. märtsil võttis Riigikogu vastu looduskaitseseaduse (LKS) muudatused, mis puudutavad peamiselt looduskaitse alla võtmise menetluse sätete täpsustamist ja täiendamist (muudatuse avalikustati 18. aprillil). Lisaks tõhustatakse kallasraja regulatsiooni, täpsustatakse kaitsekohustuse teatisega seonduvat ning uue teemana lisatakse seadusesse hülgetoodetega kauplemist käsitlev regulatsioon. Oluline on ka Keskkonnainspektsiooni ja kohalike omavalitsuste volitamine sunniraha ja asendustäitmise rakendamiseks LKS nõuete rikkumise korral. Kajastasime eelnõu sisu lähemalt KÕKi 2012. a augustikuu uudiskirja uudises.
Keskkonnainspektsioon ja KOVid saavad muudatuste kohaselt rakendada LKS nõuete rikkujate vastu ka sunniraha ja asendustäitmist.
Eelnõu menetlemisel Riigikogus tehti sellesse mõningaid sisulisi muudatusi. Näiteks täiendati muudatuse algteksti sättega, mille kohaselt ei tule kaitsekohustuste teatist Riigimetsa Majandamise Keskusele kätte toimetada. Võrreldes esialgsete muudatustega otsustati kehtima jätta ka säte, mille kohaselt on metsise püsielupaigas metssea lisasöötmine keelatud.
Muudeti ka teatud loodusobjektide (püsielupaiga, looduse üksikobjektide, kohaliku tähtsusega loodusobjektide) kaitse alla võtmise sätteid, kaotades nõude, et need tuleb kaitse alla võtta määrusega. Põhjuseks oli Riigikohtu otsus asjas 3-3-1-85-10 tehtud otsus, milles leiti, et ala kaitseala või hoiualana kaitse alla võtmine määrusega on põhiseadusvastane (tegemist on sisuliselt haldusaktiga, vt ka 2011. a juunikuu uudiskirja uudist). Analoogselt tuleb ka teiste loodusobjektide kaitse alla võtmisel tulevikus otsustada, kas tegu on sisult haldusaktiga, ja vajadusel seda haldusaktina menetleda.
Looduskaitseseaduse muudatused Riigi Teatajas
4. aprillil kiitis Vabariigi Valitsus heaks Põlevkivi kasutamise riikliku arengukava 2016-2030 koostamise ettepaneku. Arengukava koostamise vajadus tuleneb sellest, et kehtiv arengukava on koostatud aastateks 2008-2015, ilma kehtiva arengukavata aga põlevkivi kaevandamiseks lube maapõueseaduse kohaselt välja ei anta. Kajastasime arengukava koostamise ettepaneku eelnõu sisu lähemalt KÕKi 2013. a jaanuarikuu uudiskirja uudises ja selle avaliku arutelu toimumist KÕKi 2013. a märtsikuu uudiskirja uudises.
Avalikkusel on jätkuvalt võimalik arengukava koostamises ning selle mõjude hindamises osaleda.
Erinevalt arengukava koostamise ettepaneku esialgsest versioonist on selles välja toodud peamised kavandatavad meetmed arengukava eesmärkide saavutamiseks (näiteks parima võimaliku tehnika arendamine ja kaevandamiskadude vähendamine, aheraine ja kaevandamijäätmete taaskasutamine). Samuti on välja toodud arengukavaga kaasnevate võimalike mõjude esialgne hinnang. Ettepanekut on täiendatud märkusega, mille kohaselt määratakse arengukavas põlevkivi kasutamissuunad (elektritootmine, vedelkütuste tootmine jt). Vajadusel töötatakse arengukava koostamisel välja kasutamissuundadele vastavad põlevkivivaru hindamise kriteeriumid ja nende alusel kavandatakse põlevkiviressursi pikaajaline ning säästlik kasutamine (üheks võimaluseks on kaevandamismahtude piiramine). Arengukavale koostatavas keskkonnamõju strateegilise hindamise (KSH) aruandes on ettepaneku kohaselt oluline kirjeldada väga põhjalikult just kaevandamisega seotud mõju (veeressursi suurim kasutamine Eestis, kaevandamispiirkonna maastiku pöördumatu muutmine, mõjud kohalikule elanikkonnale jms).
Järgmise sammuna asub Keskkonnaministeerium koos teiste ministeeriumide jt kaasatud isikute-organisatsioonidega uut arengukava koostama, samuti viiakse läbi KSH. Arengukava eelnõu plaanitakse valmis saada ja Vabariigi Valitsusele heakskiitmiseks esitada 2014. a novembriks. Enne seda toimuvad veel arengukava eelnõu ning KSH programmi ja aruande avalikud arutelud, milles saavad osaleda ka kõik huvilised.
Põlevkivi kasutamise riikliku arengukava 2016-2030 koostamise ettepaneku heakskiit Riigi Teatajas
Põlevkivi kasutamise riikliku arengukava 2016-2030 koostamise ettepaneku eelnõu tekst ja seletuskiri Eelnõude Infosüsteemis
"Põlevkivi kasutamise riikliku arengukava 2008–2015" rakendusplaani aastateks 2013-2015 heakskiitmine
Valitsuse poolt 4. aprillil heaks kiidetud rakendusplaan keskendub eelkõige põlevkiviga seotud uuringutele (mh uuritakse keskkonnatasu tasumäärade mõju).
10. aprillil avaldati Riigi Teatajas keskkonnaministri määrus, mis käsitleb biolagunevatest jäätmetest komposti tootmise nõudeid. Seni kompostile kehtestatud nõuded puudusid, mis on piiranud biolagunevate jäätmete kompostimise arengut ning seeläbi hoidnud prügilatesse ladestavate biojäätmete osakaalu kõrge.
Nõuete kehtestamine võib vähendada biolagunevate jäätmete ladestamist prügilatesse
Riigi jäätmekava 2014-2020 koostamise ettepanekus on ühe lahendamist vajava probleemina toodud esile piiratud võimalused biolagunevate jäätmete liigiti kogumiseks ja taaskasutuseks. Dokumendis rõhutati, et komposti kvaliteedinõuete puudumine takistab biolagunevatest jäätmetest saadava komposti edukat realiseerimist. Tarbijapoolne ebakindlus toote kvaliteedi osas pärsib ka ettevõtete huvi komposti tootmiseks. Selle tulemusena on jäätmetest komposti valmistamise mahud väikesed ning tooraine ehk liigiti kogutud biolagunevate jäätmete järele nõudlus puudub. See omakorda tähendab, et suur hulk biolagunevatest jäätmetest ladestatakse prügilatesse.
Määrusega kehtestatakse nõuded biolagunevatest jäätmetest aeroobse käitlemise teel komposti tootmisele ning komposti ohutus- ja kvaliteedinäitajad. Näiteks kehtestatakse komposti tootjatele enesekontrollisüsteem, konkreetsed nõuded kompostimisele, komposti nõuetele vastavuse hindamise reeglid ning nõuded komposti kohta teabe avaldamiseks. Uue määruse kohaselt on komposti tootmine sertifitseeritud tegevus ning sõltumatu sertifitseerimisasutus viib läbi kompostimise korralduse kontrolli ning komposti ohutuse ja kvaliteedi hindamise.
Keskkonnaministri 9. novembri 2010. a määruse nr 56 „Kaevandamisjäätmete käitlemise kord” muutmine
Muudatusega täpsustatakse “nõrgvee” ja “käitaja” mõisteid, olulisim muudatus kaevandamisjäätmete hoidla käitajatele on veebilansi koostamise kohustuse seadmine. Eelnõu on vajalik EL direktiivi 2006/21/EÜ (nn kaevandamisjäätmete direktiiv) täiemahuliseks korrektseks ülevõtmiseks.
EL direktiiv 2013/10/EL, millega muudetakse nõukogu direktiivi 75/324/EMÜ aerosoole käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta
Direktiivi muudatuste eesmärgiks on viia omavahel kooskõlla EL aerosoolide direktiivi ning EL ainete ja segude klassifitseerimist, märgistamist ja pakendamist käsitleva määruse (nn CLP-määrus) sätted.
Kemikaaliseaduse muutmise seadus
Riigi Teatajas avaldatud muudatuste eesmärgiks on viia seadus kooskõlla EL kemikaalide alaste määrustega (REACH-määrus, CLP-määrus, PIC-määrus). Muudatustest kirjutasime lähemalt 2012. a novembri uudiskirjas.
15. aprillil avaldas KÕK oma kodulehel analüüsi Eesti halduskohtute viimase 10 aasta praktikast valitud keskkonnaõiguse teemadel. Analüüs tutvustab kohtupraktikat 11 teema osas, mis on praktikas vaidlusi ja tõlgendusprobleeme tekitanud, lisatud on KÕKi poolsed kommentaarid. Analüüsi peamiseks eesmärgiks on aidata keskkonnaõiguse rakendajatel ning teistel huvilistel leida lahendusi praktikas tõusetuvatele küsimustele ning vältida asjatuid ja kulukad vaidlusi.
Aprillis alustab KÕK juhendi koostamist õiguspäraste kaalutlusotsuste tegemiseks. Juhend muudab kaalutlusnõuetest arusaamise kergemaks ja on mõeldud eelkõige keskkonnaotsuseid tegevatele ametnikele.
23. märtsil KUKU raadio eetris olnud „Ilmaparandaja“ saates tutvustasid KÕKi juristid Kärt Vaarmari ja Siim Vahtrus kallasraja temaatikat. Jutuks olid kallasrajaga seotud õigused-kohustused, praktikas esinevad probleemid ja võimalikud lahendused. Raadiosaadet ning intervjuud KÕKi juristidega on võimalik KUKU raadio veebilehelt ka järelkuulata (intervjuu algab 28. minutil).

matches: Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus kohus kohus Kohus