text:
Jälle see sisendkäibemaks pinnuks silmas - RMP.ee
Esileht » Uudised » KOHTULAHENDID » Jälle see sisendkäibemaks pinn ...
Jälle see sisendkäibemaks pinnuks silmas
Ootan minagi pikisilmi uuest aastast kehtima hakkavat igakuist 500-eurost maksuvaba tulu ja kõike muud kaasnevat põnevat. Selleni aga läheb veel mõni kuu aega ja põletavaid teemasid on teisigi, ühest sellisest allpool juttu tulebki.
Juba aasta tagasi kevadel langetas riigikohus otsuse ühes küllaltki olulises käibemaksuvaidluses, aga seni ei ole sellest ajakirjas MaksuMaksja juttu olnud, 25.04.2016 lahend kohtuasjas 3-3-1-10-16. Lisaks meeldivale asjaolule, et seekordses vaidluses jäi maksuamet maksumaksjale alla, arutles kohus põhimõttelise teema üle: millal on ühel käibemaksukohustuslasel õigus sisendkäibemaksu riigilt tagasi küsida. Siinkohal ei ole "millal" mitte ajalise määratluse tähenduses, vaid kohus selgitas, kas ja millistel tingimustel on võimalik kulutuselt käibemaksu maha arvata.
Kaasuse kirjeldus
Stsenaarium iseenesest ei ole midagi harukordset: käibemaksukohustuslane (kes antud juhul oli MTÜ) ostab omale kaupa (seadmed, vara), mida ta peab seotuks oma müügikäibe tekkimisega. Kuna väljund tuleb seaduse järgi käibemaksuga maksustada, arvab maksukohustuslane sisendkäibemaksu maha. Lihtne ja loogiline? Selgub, et sugugi mitte alati.
Selles vaidluses tegi asja keerukaks tõik, et kaebaja (maksukohustuslane) oli mittetulundusühing (MTÜ Ökoabi) ning oli saanud PRIA-lt ja KIK-lt toetuse, mille abil soetas omale põhivara (veisekasvatuses vajaliku kogumisaia komplekti ja elektrikarjaaedade tarvikud). MTÜ arvas maha selle kulutuse kogu sisendkäibemaksu. Maksuamet aga leidis, et ainult 10% ulatuses on õigus käibemaksu maha arvata. Maksuameti loogika tugines sellele, et MTÜ ei saa juba eelduslikult kogu sisendkäibemaksu maha arvata ja kuna tema tegevuse müügitulu moodustas u 10% tol perioodil laekunud sissetulekutest, siis ei saagi maha arvata üle 10% sisendkäibemaksust. Lühidalt leidis maksuamet, et mahaarvatava käibemaksu proportsioonide määramine MTÜ sissetulekute alusel on kõige õigem lahendus.
MTÜ aga vaidles tuliselt vastu ja selgitas, et on tõepoolest juriidiliselt vormilt MTÜ, kuid tegeleb ka ettevõtlusega, mis seisneb veiste kasvatamises, järelkasvu saamises ning seejärel loomade võõrandamises. Sisendkäibemaks arvati maha kaupadelt ja teenustelt, mis on selleks tegevuseks vajalikud (kogumisaia komplekt ja elektrikarjaaedade tarvikud). Sihtotstarbeliselt olid soetatud vaid loomad ning sellelt kaebaja sisendkäibemaksu maha ei arvanud. Maksustamise seisukohalt ei ole oluline, kas ettevõtlus on MTÜ peamine või kõrvaltegevus.
Käibemaksuseadus näeb ette, et kui maksukohustuslane kasutab kaupa või teenust nii ettevõtlusega seotud tehingute tarbeks kui ka ettevõtlusega mitteseotud eesmärkidel, arvatakse maha ainult ettevõtluse tarbeks kasutatava kauba või teenuse sisendkäibemaks. Kui maksukohustuslase raamatupidamises ei ole võimalik ettevõtluse tarbeks kasutatava kauba või teenuse sisendkäibemaksu eristada ettevõtlusega mitteseotud eesmärkidel kasutatava kauba või teenuse sisendkäibemaksust, määratakse sisendkäibemaksu mahaarvamise kord isiku taotluse alusel maksuameti otsusega, lähtudes kauba või teenuse tegelikust kasutusest.
Mida tähendab ettevõtlus?
Käibemaksuseaduse § 2 sisustab ettevõtluse mõiste nii: ettevõtlus käesoleva seaduse tähenduses on isiku iseseisev majandustegevus, mille käigus võõrandatakse kaupa või osutatakse teenust, olenemata tegevuse eesmärgist või tulemustest.
Palju on vaieldud selle üle, mis on ettevõtlus ning kes sellega tegeleda saab. Kas mittetulundusühing saab tegeleda ettevõtlusega? Riigikohtul oligi tarvis selles vaidluses selgitada, et "ettevõtlus" on käibemaksuõiguses autonoomne mõiste, mida tuleb sisustada konkreetse isiku majandustegevuse sisu kaudu. Teistes õigusaktides sisalduvad ettevõtluse, ettevõtja või majandustegevuse definitsioonid ei ole käibemaksuseaduse tõlgendamisel asjakohased. KMS § 2 lõikes 2 sisalduv väljend "olenemata tegevuse eesmärgist või tulemustest" viitab käibemaksu neutraalsusele, eelkõige sellele, et isiku õiguslik vorm ja kasumi teenimise eesmärk ei ole käibemaksuga maksustamise seisukohast olulised.
Käibemaksu kui tarbimismaksu eesmärk on koormata lõpptarbijat. Tarbija seisukohast ei ole oluline, milliste kavatsuste ja eesmärkidega või millist õiguslikku vormi kasutades tegutseb isik, kes müüb kaupa või osutab teenust. Isik, kes kasutab soetatud kaupu ja saadud teenuseid uute kaupade või teenuste tootmiseks, ei tohi muutuda käibemaksukoormuse kandjaks. Siinjuures ei ole oluline, millist liiki juriidilise isiku vormis isik tegutseb. Nii nagu äriühingu õiguslik vorm ei taga automaatselt sisendkäibemaksu mahaarvamise õigust, ei saa mittetulundusühingu, sihtasutuse või avalik-õigusliku juriidilise isiku õiguslik vorm iseenesest välistada või piirata sisendkäibemaksu mahaarvamist.
Takerdumine mittetulunduslikku vormi
MTA üks argumente selles vaidluses oli, et kuna MTÜ põhitegevus ei saa olla ettevõtlus, siis on osa kulutusi raudselt seotud põhitegevusega ning 100% sisendkäibemaksu mahaarvamist ei saa õigeks lugeda.
Selle mõttekäigu kummutas riigikohus samuti, kui selgitas: mittetulundusühingute seaduses või MTÜ põhikirjas sätestatud ühingu tegevuse eesmärgid ja eesmärkide saavutamiseks vajalike tegevuste loetelu ei ole määravad selle hindamisel, kas MTÜ tegevus vastab ettevõtluse mõistele käibemaksuseaduse tähenduses. Mittetulundusühingute seaduse § 1 lõikes 1 toodud määratlus, mille järgi ei või mittetulundusühingu tegevuse eesmärgiks või põhitegevuseks olla majandustegevuse kaudu tulu saamine, ei välista MTÜ tegevuse kooskõla ettevõtluse mõistega KMS tähenduses. KMS mõistes on ettevõtlusega tegemist ka siis, kui puudub kasumi teenimise eesmärk. Näiteks võib MTÜ tegutseda eesmärgil müüa kaupu või osutada teenuseid oma liikmetele või soodustada oma liikmete majandustegevust muul viisil, näiteks arendades majandustegevust teatud tegevusalal või teatud piirkonnas, kus äriühingud ja füüsilised isikust ettevõtjad mingil põhjusel ei soovi ettevõtlusega tegeleda.
Järelikult võib sõltuvalt asjaoludest mõne MTÜ kogu tegevus kvalifitseeruda ettevõtluseks KMS mõistes ning anda 100% ulatuses sisendkäibemaksu mahaarvamise õiguse, ilma et tekiks vastuolu mittetulundusühingute seaduses toodud põhimõtetega.
Riigikohus on oma praktikas korduvalt rõhutanud, et ettevõtluse mõiste sisustamisel ei ole isiku õiguslik vorm määrav. Juba ühes 1999. aasta kohtuasjas selgitas riigikohus, et maksuõiguses tuleb ettevõtluseks pidada mitte üksnes ettevõtjate tegevust, vaid ka teiste isikute maksuseadustes sätestatud tingimustele vastavat majandustegevust.
Ühes teises vaidluses selgitas riigikohus, et mahaarvamisõiguse mõistmiseks tuleb eristada tootmist ja tarbimist. Tootmisega ehk käibemaksuseaduse mõttes ettevõtlusega luuakse uusi kaupu ja teenuseid, mille võõrandamisel tuleb tootjal tasuda käibemaksu. Sellest maksusummast on õigus maha arvata uute kaupade ja teenuste loomiseks soetatud kaupade ja teenuste hinnas sisalduv käibemaksusumma, sest tootmiseks kaupade ja teenuste soetamine ei ole tarbimine. Tarbimine seisneb kaupade ja teenuste soetamises isiklike, kollektiivsete või avalike huvide rahuldamiseks, kusjuures ei toodeta võõrandamiseks uusi kaupu ja teenuseid.
Erinevad tegevusvaldkonnad
Isikute eri tegevusi maksustab riik üsna erinevalt. Näiteks on kinnisasjade käive paljudel juhtudel maksuvaba, samuti on lugu finantsteenustega. Võib olla, et maksuvaba käibe tarbeks tehtud kulutused on kogukäibe osakaalu arvestades marginaalsed. Võib ka vabalt olla, et niinimetatud mitteettevõtluse tarbeks tehtud kulutuste osakaal isiku kogukuludes on täiesti marginaalne või siis väga täpselt eraldatav muudest kuludest, nagu Ökoabi juhtumi puhul.
Kohus tuletaski asjaosalistele meelde 2004. aasta lahendit, viidates, et maksukohustuslase erinevate tegevusvaldkondade tulude ja kulude struktuur võib olla üsna erinev, mistõttu maksukohustuslasel võib olla õigus arvata maha kogu sisendkäibemaks ka siis, kui kõik tema tulud ei ole käibemaksuga maksustatavad. Samuti ei ole välistatud vastupidine, kus maksumaksja kogu käive maksustatakse käibemaksuga, kuid sisendkäibemaksu ta maha arvata ei saa, kuna ta ei kasuta ühtegi soetatud kaupa ega teenust ettevõtluses.
Toetused ja käibemaks
Muu hulgas põhjendas maksuamet Ökoabi sisendkäibemaksu mahaarvamise keelamist ka asjaoluga, et MTÜ sai põhivara soetamiseks rahalist toetust. Riigikohus selgitas, et rahalise toetuse saamine iseenesest ei saa olla sisendkäibemaksu mahaarvamise õigust piirav asjaolu. Sisendkäibemaksu mahaarvamine toimub vastavalt sellele, mis eesmärgil kasutatakse toetuse eest ostetud kaupu ja teenuseid.
Käibemaksuseaduse § 12 lõike 2 järgi arvatakse maksustatava väärtuse hulka ka maksukohustuslasele kauba või teenuse harilikust väärtusest madalama hinnaga võõrandamiseks antav sihtotstarbeline toetus. Muud laadi toetused, mis ei ole suunatud tarbijale, vaid ettevõtjale (näiteks investeeringute toetamiseks antud toetused), ei kuulu maksustamisele ega piira sisendkäibemaksu mahaarvamist. Ettevõtluse toetamiseks antud rahaline abi ei ole võrdsustatav maksuvaba käibega, sest rahalise abi eesmärk on vähendada ettevõtja kulusid ning soodustada teatud liiki investeeringute tegemist. Ettevõtjat, kes saab ettevõtluse edendamiseks rahalist abi, ei saa võrdsustada tarbijaga, kellele tehakse teatud kaupade ja teenuste tarbimine paremini kättesaadavaks.
Kolleegium viitas lisaks ka Euroopa Kohtu 06.10.2005 otsusele kohtuasjas C_243/03, milles tuvastati, et Prantsuse vabariigis kehtestatud piirangud investeerimiskaupade ostmisega seotud käibemaksu mahaarvamise õigusele põhjusel, et seda rahastati toetustega, olid vastuolus ühenduse õigusega. Euroopa Kohus selgitas (otsuse p-d 31–32): Kuuenda direktiivi artikli 11 A osa lõike 1 punkt a näeb ette, et kauba või teenuse hinnaga otse seotud toetused maksustatakse nendega samal alusel. Mis puutub toetustesse, mis ei ole nende hinnaga otse seotud, sealhulgas käesolevas kohtuasjas käsitletavad toetused, siis nende kohta näeb kuuenda direktiivi artikli 19 lõige 1 ette, et liikmesriigid võivad need lisada kohaldatava mahaarvatava osa murdarvu nimetajasse juhul, kui maksukohustuslane teostab üheaegselt nii mahaarvamise aluseks olevaid tehinguid kui maksuvabasid tehinguid. Nagu komisjon õigustatult märkis, ei näe kuues direktiiv, välja arvatud need kaks sätet, käibemaksu arvutamisel mingil moel ette toetuste arvesse võtmist.
Ökoabi selgituste kohaselt tekib tema maksustatav käive lihaveiste müügist ning nende veiste karjatamiseks hangitud seadmed on täies ulatuses kasutatavad ettevõtluse tarbeks ja nende soetamisel saab täies ulatuses sisendkäibemaksu maha arvata. Vaidlustatud maksuotsuses ei ole seda väidet ümber lükatud, vaid põhjendatakse sisendkäibemaksu osalist mahaarvamist muude asjaoludega, nagu MTÜ vormis tegutsemine ja keskkonnatoetuse saamine.
Millal on õigus käibemaksu mahaarvamist piirata?
Käibemaksuseaduses on ometi sisendkäibemaksu osalist mahaarvamist reguleerivad normid olemas ja vastab ka tõele, et on terve rida olukordi, kus täielik sisendi mahaarvamine ei ole õigustatud. Millal on ja millal mitte? Ka selles küsimuses ei jäta riigikohus huvilisi hätta, vaid selgitab, millal reaalselt saaks sisendkäibemaksu osaline mahaarvamine kõne alla tulla. Näiteks siis, kui soetatud seadmeid oleks antud MTÜ liikmetele tasuta kasutamiseks (sel juhul oleks tekkinud KMS § 16 lg 1 punkti 3 järgi maksuvaba käive ning tuleks kohaldada KMS § 32) või seadmed oleks antud avalikku tasuta kasutamisse (sel juhul kohalduks KMS § 29 lg 4).
Pikk jutt lühidalt: riigikohus leidis, et maksu määramine oli käibemaksuseaduse väära kohaldamise tõttu õigusvastane ja tuleb tühistada. Kohus tühistas ringkonnakohtu ja halduskohtu otsused ning tegi uue otsuse, millega rahuldas MTÜ Ökoabi kaebuse.
Järeldused edaspidiseks
See kohtulahend on kahtlemata õpetlik nii mittetulundusühingutele kui ka nendele juriidilistele isikutele, kes tegutsevad äriühingu vormis — aktsiaseltsidele, osaühingutele. Eurorahapada on magus ja mitmesuguseid toetusi taotlevad väga paljud äriühingud. Sirvige näiteks internetis ettevõtete kodulehekülgi, õige tihti võib kohata teksti "Selle lehe valmimist (või seadme soetamist) on rahastatud Euroopa Liidu struktuurifondidest". Üks tubli käibemaksukohustuslasest ettevõtja võib jääda päris suurde hätta, kui põhjaliku hoolega ette valmistatud projektis käibemaks abikõlbulik ei ole ja maksuamet seda talle tagastada ei taha. Lihtsalt niisama 20% ulatuses omale kulusid juurde võtta ei ole kuigi meeldiv. Eriti, kui selleks põhjustki pole.
Kõhklejatele kinnituseks saab meelde tuletada ka seda, et 2015. aasta veebruarist pärineb Euroopa Kohtu lahend, mis on veelgi radikaalsem ja ettevõtjasõbralikum. Kohus selgitab, et ettevõtluse arendamiseks antud rahaline toetus ei piira sisendkäibemaksu mahaarvamist. Nimelt tegi üks äriühing 2012. aastal puhkeraja projekti ja ehitas valmis rajad, trepid, vaateplatvormid, lõkkekohad, teadetetahvlid ja sõidukite parkimiskohad. Rahastamise tingimuseks oli, et projekti tulemusena valmiv elamusrada on avalikkusele tasuta ligipääsetav ja kasutatav. See äriühing kavatses pakkuda puhkerada külastavatele huvilistele tasulisi teenuseid ja kaupu — näiteks toitlustamist, müüa suveniire — ning arvas puhkeraja ehitamisega seonduvatelt kuludelt (mida otseselt ei kasutatud maksustatava käibe genereerimiseks) sisendkäibemaksu maha. Argumendiks oli seejuures, et puhkeraja loomine oli sisuliselt vahend, et meelitada maaturismi huvilisi ligi paika, kus oma majandustegevuse raames müüakse käibemaksuga maksustatavaid teenuseid ja kaupu. Maksuhaldur keeldus sisendkäibemaksu tagastamisest, kuna ei olnud tõendatud, et ettevõtte ostetud kaupu ja teenuseid kasutatakse käibemaksuga maksustatavaks tegevuseks. Selleski vaidluses tuli maksuhalduril alla vanduda. Põhjus selge, sest kohus ütles, et ettevõtluse arendamiseks antud rahaline toetus ei piira sisendkäibemaksu mahaarvamist.
Sisendkäibemaksu mahaarvamine on ühtaegu keeruline ja lihtne. Lihtsad on põhiprintsiibid ehk käibemaks on neutraalne tarbimismaks ning sellega ei koormata tootmist, vaid üksnes tarbimist. Samas, elu näitab, et rakendamisel tekib alailma vaidlusi ja probleeme, alates sellest, et isiku juriidiline vorm on "vale" (praeguses loos MTÜ) ja tema tegutsemise viis sisendkäibemaksu mahaarvamiseks sobimatu (toetuste arvelt soetatud kaubad).
Kohtulahendi põhiseisukohad:
tegutsemise juriidiline vorm (nt MTÜ) iseenesest ei piira sisendkäibemaksu mahaarvamise õigust;
saadud toetused ei piira sisendkäibemaksu mahaarvamise õigust;
oluline on, mille jaoks kasutatakse toetuse arvelt ostetud kaupasid. Kui soetatud kaupasid-teenuseid kasutatakse maksustatava käibe jaoks, siis ei ole alust sisendkäibemaksu mahaarvamist piirata.
Artikkel on avaldatud ajakirjas MaksuMaksja 10/2017
Seotud märksõnad: piirangud sisendkäibemaksu mahaarvamisel, sisendkäibemaks, sisendkäibemaksu mahaarvamise õigus, eurotoetus, ettevõtlustoetus, mittetulundusühing
Raske tööõnnetuse süüasi jõudis maakohtusse teisele ringile 06.11.2017
Tartu maakohtus käivitus juba teistkordselt süüasja arutamine, mis käsitleb inimelu nõudnud ränga tööõnnetuse asjaolusid 2012. aastal kaevetöödel.
Vastutustundliku laenamise põhimõte ei vähenda laenusaaja vastutust 27.10.2017

matches:
riigikohus
kohus
kohus
§ 2
§ 2
riigikohus
§ 1
Riigikohus
Kohus
Riigikohus
§ 12
Kohus
riigikohus
§ 16
§ 32
§ 29
riigikohus
Kohus
Kohus
kohus


text:
3-4-1-15-11 Riigikohus 12.10.2011
Sõiduki lähimasse valvega hoiukohta või politseiasutusse toimetamise ning seal hoidmise ja valvamise kulude hüvitamise kord ja määrad
Liiklusseadus § 20 2 lg 7
PS § 113 sätestab, et riiklikud maksud, koormised, lõivud, trahvid ja sundkindlustuse maksed sätestab seadus. Tegelikult on sätte kaitseala laiem, hõlmates kõiki avalik-õiguslikke rahalisi kohustusi (vt nt Riigikohtu üldkogu 22. detsembri 2000. aasta otsus nr 3-4-1-10-00, p 20). Seega tuleb riive väljaselgitamiseks tuvastada, kas valvega hoiukohta või politseiasutusse toimetamise ning seal hoidmise ja valvamise kulude puhul on tegemist avalik-õiguslike rahaliste kohustustega. (p 19)
Avalik-õiguslikuks rahaliseks kohustuseks saab pidada niisugust rahalist kohustust, mille tasumise kohustus tuleneb avalik-õiguslikust suhtest. Sõiduk teisaldati parkimist keelava liiklusmärgi eiramise tõttu. Kuni 30. juunini 2011 kehtinud liiklusseaduse järgi oli liikluse korraldamise eesmärk tagada häireteta, sujuv, võimalikult kiire, ohutu ja keskkonda minimaalselt kahjustav liiklus (LS § 45 lõige 1). Sellest tuleneb, et liiklust korraldati avalikes huvides. Üheks liikluse korraldamise viisiks oli liikluskorraldusvahendite paigaldamine. Nõuetest kinnipidamise üle tehti järelevalvet samuti avalikes huvides. Ka Riigikohtu erikogu on 12. novembri 2002. aasta määruses nr 3-3-4-7-02 leidnud, et sõiduki teisaldamine on haldusülesande täitmine ning teisaldamistasu võtja tegutseb haldusülesande täitja nimel (punkt 10). Seega olid järelevalve käigus tekkinud suhted avalik-õiguslikud. Järelikult olid ka teisaldamisel tekkinud rahalised kohustused avalik-õiguslikud. (p 20)
Põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium on 19. detsembri 2003. aasta otsuses nr 3-4-1-22-03 märkinud: „Avalik-õiguslike rahaliste kohustuste kehtestamise delegeerimine täidesaatvale võimule võib olla lubatav tingimusel, kui see tuleneb rahalise kohustuse iseloomust ning seadusandja määrab kindlaks diskretsiooni ulatuse, mis võib seisneda tasu alam- ja ülemmäära seadusega sätestamises, tasu suuruse arvestamise aluste kehtestamises vms“ (punkt 19). Seega on delegeerimine lubatav, kui see tuleneb rahalise kohustuse iseloomust ja seadusandja määrab kindlaks diskretsiooni ulatuse. (p 22)
Sõiduki teisaldamise, hoidmise ja valvamise kulu sõltub turusituatsioonist. Kuigi menetlusosalised on välja toonud, et kulud on püsinud pikka aega muutumatuna, on siiski olemuslikult tegemist seesuguse rahalise kohustusega, mille kiire ja paindlik muutmine võib olla vajalik. Sestap tuleb teisaldamise, hoidmise ja valvamise kulu iseloomu pidada seesuguseks, et selle kehtestamise võib delegeerida täitevvõimule. (p 23)
3-4-1-11-98 Riigikohus 22.12.1998
Tasu võtmine mootorsõidukite vanalinna sissesõidu eest ei riku õigust vabalt liikuda. Selline tasu on erieesmärgiga kohalik maks, mis on põhiseadusevastane, kuna Põhiseaduse § 157 lg 2 kohaselt on kohalikul omavalitsusel õigus kehtestada makse üksnes seaduse alusel, kohalike maksude seadus aga ei näe sissesõidu maksu ette. (p V)
Kohalik omavalitsus võib sellekohase volitusnormita otsustada iga küsimust, mis ei ole riigielu küsimus. Kui kohaliku omavalituse üldakt, millega otsustatakse omavalitsuse pädevusse kuuluvaid kohaliku elu küsimusi, on vastuolus seadusega, siis on selline üldakt seadusevastane sellele vaatamata, et lahendatakse kohaliku, mitte riigielu küsimusi. (p II)

matches:
Riigikohus
§ 20
§ 113
§ 45
Riigikohus
§ 157


Tallinna linnas avaliku ürituse korraldamise ja pidamise kord – Riigi Teataja
Tallinna linnas avaliku ürituse korraldamise ja pidamise kord - sisukord
5 ÜRITUSE KORRALDAJA KOHUSTUSED JA VASTUTUS NING AVALIKU ÜRITUSE KONTROLLIMINE
§ 13 Avaliku ürituse kontrollimine
6 AVALIKU ÜRITUSE KORRALDAMINE RAEKOJA PLATSIL JA VABADUSE VÄLJAKUL
§ 14 Avaliku ürituse korraldamine Raekoja platsil ja Vabaduse väljakul
§ 15 Kaubanduse korraldamine Raekoja platsil toimuval avalikul üritusel
7 AVALIKU ÜRITUSEGA KAASNEVATE KULUDE HÜVITAMINE JA MAKSUDE TASUMINE
§ 16 Ürituse korraldaja hüvitatavad kulud
§ 17 Ürituse korraldaja makstavad tasud ja maksud
§ 18 Vormide kinnitamine
§ 19 Korrakaitseseaduse § 55 lõike 1 punktis 3 ja lõikes 3 sätestatud kohaliku omavalitsuse ülesannete delegeerimine Tallinna Linnavalitsusele
§ 20 Linnavolikogu määruste muutmine
RT IV, 30.03.2017, 10
Vastu võetud 29.05.2014 nr 12
RT IV, 10.06.2014, 16
22.01.2015 RT IV, 30.01.2015, 10 02.02.2015
08.09.2016 RT IV, 15.09.2016, 4 18.09.2016
23.03.2017 RT IV, 30.03.2017, 2 02.04.2017
5. peatükk ÜRITUSE KORRALDAJA KOHUSTUSED JA VASTUTUS NING AVALIKU ÜRITUSE KONTROLLIMINE
17) tagama, et ürituse läbiviimisel on kinnisasja või selle osa kasutamiseks olemas kinnisasja omaniku või haldaja nõusolek.
6. peatükk AVALIKU ÜRITUSE KORRALDAMINE RAEKOJA PLATSIL JA VABADUSE VÄLJAKUL
(2) Raekoja platsil kaubandusliku sisu ja eesmärgiga avaliku ürituse (nt laat või turg) pidamiseks antakse ürituse luba taotlejale, kellele Tallinna Kesklinna Valitsus on Tallinna Linnavolikogu 8. aprilli 2010 määruse nr 21 Tallinna linnale kuuluva rajatise või selle osa kaubandustegevuseks kasutusse andmise kord" kohaselt andnud nõusoleku kasutada Raekoja platsi kaubandustegevuseks.
7. peatükk AVALIKU ÜRITUSEGA KAASNEVATE KULUDE HÜVITAMINE JA MAKSUDE TASUMINE
(1) Kui avaliku üritusega kaasneb kaubandustegevus või avalik üritus korraldatakse linnarajatisel, kohaldatakse linnarajatise kasutusse andmisel Tallinna Linnavolikogu 8. aprilli 2010 määrust nr 21 Tallinna linnale kuuluva rajatise või selle osa kaubandustegevuseks kasutusse andmise kord".
(2) Kui avaliku üritusega kaasneb tee või tänava sulgemine, kohaldatakse avaliku ürituse käigus tee või tänava sulgemisel Tallinna Linnavolikogu 20. detsembri 2012 määrust nr 31 Teede ja tänavate sulgemise maks".
(3) Kui avaliku üritusega kaasneb välireklaamikandja paigaldamine, kohaldatakse reklaami eksponeerimisele Tallinna Linnavolikogu 17. juuni 2010 määrust nr 33 Reklaami või teabe eksponeerimiseks ehitise pinna kasutusse andmise kord" ja Tallinna Linnavolikogu 17. detsembri 2009 määrust nr 44 Reklaamimaks Tallinnas".


§ 92 Reisirongi tollikontroll
§ 171 Riiklik järelevalve
§ 19 Vahetu sunni kasutamine
§ 36 Tolliteenuse kulu arvutamine
§ 521 Majandusliku mõjuga tolliprotseduuri kasutamise või tollilao pidamise loa kehtivuse peatamine ja kehtetuks tunnistamine
§ 59 Välisriigi ja Eesti diplomaatiline post, konsulaarsaadetis ja rahvusvahelise sõjalise peakorteri saadetis
81 SÕIDUKI MASSI RAHVUSVAHELINE TUNNISTUS
§ 721 Sõiduki massi rahvusvahelise tunnistuse väljastamine
82 INTELLEKTUAALOMANDI ÕIGUSKAITSE TAGAMINE TOLLIS
§ 722 Intellektuaalomandi õiguste rikkumise kindlakstegemine tollis
83 TIR-MÄRKMIKE ALUSEL TOIMUVA RAHVUSVAHELISE KAUBAVEO KONVENTSIOONI RAKENDAMINE
§ 723 TIR-märkmike kasutamise loa andja
§ 724 TIR-märkmike kasutamise loa taotlemine
§ 725 Loakomitee
§ 726 TIR-märkmike kasutamise loa andmine
§ 727 TIR-märkmike kasutamise võimaldamine
§ 728 TIR-märkmike kasutamise loa peatamine ja kehtetuks tunnistamine
§ 74 Ebaseaduslikud toimingud Eesti ja liiduvälise riigi vahel kaubaga, mille suhtes kehtivad keelud ja piirangud
RT I, 10.11.2015, 4
19.12.2013 RT I, 14.01.2014, 2 01.02.2014, osaliselt 01.07.2014
18.11.2014 RT I, 02.12.2014, 1 12.12.2014
22.10.2015 RT I, 10.11.2015, 1 01.12.2015
(1) Eesti Vabariigi (edaspidi Eesti) ja väljaspool Euroopa Liidu (edaspidi liit) tolliterritooriumi asuvate riikide ja territooriumide (edaspidi liiduväline riik) vahelisele kaubandusele, sellega tegeleva isiku ja tolli õigustele, kohustustele ning vastutusele kohaldatakse EÜ Nõukogu määrust 2913/92/EMÜ, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT L 302, 19.10.1992, lk 1–50) (edaspidi ühenduse tolliseadustik), EÜ Komisjoni määrust 2454/93/EMÜ, millega kehtestatakse rakendussätted nõukogu määrusele 2913/92/EMÜ, millega kehtestatakse ühenduse tolliseadustik (EÜT L 253, 11.10.1993, lk 1–766) (edaspidi ühenduse tolliseadustiku rakendussätted), ja teisi tollieeskirjade rakendamiseks vastuvõetud liidu õigusakte. Käesolevat seadust kohaldatakse liidu õigusaktidega reguleerimata osas.
[RT I, 14.01.2014, 2 - jõust. 01.02.2014]
(2) Käesolevas seaduses sätestatakse ka tolli ja isiku õigused ja kohustused muude keeldude ja piirangute riikliku järelevalve teostamisel tolli poolt, samuti vastutus tollieeskirjade rikkumise eest. Vastavalt ühenduse tolliseadustiku artiklile 1 koosnevad tollieeskirjad ühenduse tolliseadustikust ja liidu tasandil või siseriiklikult nende eeskirjade rakendamiseks vastuvõetud sätetest.
(3) Liidu õigusaktidest tulenevad impordi- ja eksporditollimaksud sisalduvad nõukogu määruses (EMÜ) nr 2658/87 tariifi- ja statistikanomenklatuuri ning ühise tollitariifistiku kohta (EÜT L 256, 7.9.1987, lk 1–675) (edaspidi ühenduse tollitariifistik). Imporditollimaksuvabastused sätestatakse nõukogu määrusega (EÜ) nr 1186/2009, millega kehtestatakse ühenduse tollimaksuvabastuse süsteem (ELT L 324, 10.12.2009, lk 23–57) (edaspidi ühenduse tollimaksuvabastuse süsteem). Kui kaupa maksustatakse importimisel muu maksuga kui imporditollimaks, kohaldatakse maksustamisel Eesti maksuseaduste sätteid tingimusel, et need ei ole vastuolus liidu õigusaktidega.
(4) Liidu õigusaktides, käesolevas seaduses ja selle alusel antavates õigusaktides ettenähtud haldusmenetlusele kohaldatakse haldusmenetluse seaduse sätteid, arvestades liidu õigusaktide ja käesoleva seaduse erisusi.
(5) Vabariigi Valitsus või valdkonna eest vastutav minister võib oma pädevuse piirides kehtestada tollieeskirjade kohaldamiseks õigusakte küsimustes, mille otsustamise õigus on liidu õigusaktide kohaselt liikmesriigil.
(6) Reisija on liiduvälisest riigist Eestisse või Eestist liiduvälisesse riiki siirduv füüsiline isik, sõltumata reisi eesmärgist.
(1) Tolliagentuur on Eesti füüsilisest isikust ettevõtja või Eestis asutatud juriidiline isik, kes seoses kauba liiduvälisest riigist Eestisse või Eestist liiduvälisesse riiki toimetamisega suhtleb tolliga, teostades tolliformaalsusi teise isiku eest temaga kokkuleppel.
(5) Tolliagentuuri tegevusloa ja tolliagendi tunnistuse väljastamise ja kehtetuks tunnistamise ning tolliagentuuri tegevuse korra kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
Isikul on õigus esitada tolli otsuse või tolliametniku toimingu peale vaie. Vaide esitamine ja lahendamine toimub maksukorralduse seaduses vaide kohta sätestatud korras, arvestades liidu õigusaktides sätestatud erisusi.
(2) Tollieeskirjades ettenähtud juhtudel võib tolliformaalsusi teostada ka mõnes muus keeles, kusjuures tollil on õigus vajaduse korral nõuda tollideklaratsiooni lisadokumentide tõlget. Põhjendatud juhtudel nõuab toll vandetõlgi tehtud või notari kinnitatud tõlget.
(2) [Kehtetu - RT I, 14.01.2014, 2 - jõust. 01.02.2014]
(3) Kui isik on rikkunud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1889/2005 ühendusse sisse toodava või ühendusest välja viidava sularaha kontrollimise kohta (ELT L 309, 25.11.2005, lk 9–12) artiklis 3 sätestatud sularaha deklareerimise kohustust või kui tollil on alust arvata, et sularaha on saadud kuritegelikul teel või see on seotud rahapesu või terrorismi rahastamisega, on tollil õigus tollikontrolli teostamiseks ja asjaolude väljaselgitamiseks sularaha kuni 48 tunniks kinni pidada.
[Kehtetu - RT I, 14.01.2014, 2 - jõust. 01.02.2014]
§ 92. Reisirongi tollikontroll
(1) Kui liiduvälisesse riiki suunduva reisirongi reisijate ning nende pagasi tollikontroll tehakse väljaspool piiripunkti, ei tohi tollikontrolli alustamisest kuni rongi välispiiri ületamiseni kaupu ilma tolli loata rongist maha ega rongile laadida.
(2) Kui liiduvälisest riigist saabuva reisirongi reisijate ning nende pagasi tollikontroll tehakse väljaspool piiripunkti, ei tohi välispiiri ületamisest kuni tollikontrolli lõpetamiseni kaupu ilma tolli loata rongist maha ega rongile laadida.
Kui liidu liikmesriikide vahelise kaubanduse või postisaadetiste, samuti ühest liikmesriigist teise siirduvate isikutega kaasas oleva kauba suhtes on õigusaktiga kehtestatud keeld või piirang ja toll teostab sellise keelu või piirangu riiklikku järelevalvet, võib tolliametnik kasutada oma ülesannete täitmiseks kõiki neid õigusi, mis on talle liidu õigusaktide ja käesoleva seadusega antud tollieeskirjade rakendamisel, kui tal on riski hindamisele tuginedes alust arvata, et sellist keeldu või piirangut eiratakse.
(1) Eesti ja liiduvälise riigi vahelise kaubandusega, postisaadetiste ja reisijate liikumisega otseselt või kaudselt seotud isik esitab tollile tolli nõudmisel ja tolli määratud mõistliku tähtaja jooksul riski hindamiseks vajalikud dokumendid või edastab asjakohased andmed elektrooniliselt ning võimaldab tollile tasuta juurdepääsu kauba, transpordivahendite või reisijate andmetele.
(2) Kui liidu liikmesriikide vahelise kaubanduse, postisaadetiste ja ühest liikmesriigist teise siirduvate isikutega kaasas oleva kauba suhtes on õigusaktiga kehtestatud keeld või piirang ja toll teostab sellise keelu või piirangu riiklikku järelevalvet, on ka Eesti ja teiste liikmesriikide vahelise kaubandusega, postisaadetiste ja isikute ühest liikmesriigist teise liikumisega seotud isikud kohustatud andma teavet vastavalt käesoleva paragrahvi lõikele 1.
Tollieeskirjade rakendamisel on Maksu- ja Tolliameti ülesanneteks ühiskonna ja majanduse kaitsmine maksupettuste ja salakaubaveo tõkestamisega, kauba importimisel tasumisele kuuluvate maksude kogumine ning Eesti ja liiduväliste riikide vahelise seadusliku kaubanduse hõlbustamine.
(2) Maksu- ja Tolliamet koordineerib kauba liiduvälisest riigist Eestisse või Eestist liiduvälisesse riiki toimetamisega seotud teiste täidesaatva riigivõimu asutuste omavahelist koostööd.
§ 171. Riiklik järelevalve
Riiklikku järelevalvet tollieeskirjade täitmise üle teostab Maksu- ja Tolliamet.
Maksu- ja Tolliamet võib käesolevas seaduses sätestatud riikliku järelevalve teostamiseks kohaldada korrakaitseseaduse §-des 30, 31, 32, 34, 44, 45, 46, 47, 48, 49, 50, 51 ja 52 sätestatud riikliku järelevalve erimeetmeid korrakaitseseaduses sätestatud alusel ja korras.
(3) Tolli automaatse numbrituvastussüsteemi andmekogu eesmärk on riiklike maksude kogumise tagamiseks ning maksupettuste ja salakaubaveo tõkestamiseks teabe kogumine ja töötlemine Eesti territooriumile, tollikontrolli tsooni ja vabatsooni sisenevate ning sealt lahkuvate transpordivahendite ja kaubakonteinerite kohta.
(4) Tolli automaatse numbrituvastussüsteemi andmekogu andmed ei ole avalikud. Andmekogule on juurdepääs Maksu- ja Tolliametil, Politsei- ja Piirivalveametil, Kaitsepolitseiametil ning Teabeametil.
(41) Tolli automaatse numbrituvastussüsteemi andmekogu vastutav töötleja võib avaldada andmekogu andmeid teise riigi tolliasutusele liidu õigusakti või välislepingu alusel toimuva tolli- või maksualase koostöö raames.
(5) Tolli automaatse numbrituvastussüsteemi andmekogu asutab ja põhimääruse kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
§ 19. Vahetu sunni kasutamine
(4) Maksu- ja Tolliameti ametniku erivahendite kandmise ja hoidmise korra kehtestab Vabariigi Valitsus määrusega.
(1) Maksu- ja Tolliameti ametnikud kannavad teenistuses olles ettenähtud juhtudel vormiriietust. Vormiriietust võivad ettenähtud juhtudel kanda ka Maksu- ja Tolliameti töötajad ja Sisekaitseakadeemia üliõpilased.
(2) Maksu- ja Tolliameti ametnike vormiriietuse ja eraldusmärkide kirjelduse ning kandmise korra kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
(3) Vormiriietuse kandjad, vormiriietuse andmise korra ja kandmise tähtajad määrab Maksu- ja Tolliameti peadirektor või tema volitatud isik käskkirjaga.
[RT I, 10.11.2015, 1 - jõust. 01.12.2015]
(1) Ajutiselt ladustatud kaupa võib hoida tolli poolt aktsepteeritud tolliterminalis või hoiukohas tollieeskirjades ettenähtud tingimustel. Tolliterminalis võivad kaupa ajutiselt ladustatuna hoida kõik kaupa liiduvälisest riigist Eestisse toimetavad isikud, hoiukoht aga on ette nähtud ainult kindlaksmääratud kasutajale.
(4) Toll võib keelduda tolliterminali või hoiukoha pidamise loa väljastamisest, kui taotlejat on taotluse esitamise päevale eelnenud aasta jooksul korduvalt karistatud käesolevas seaduses sätestatud väärteo eest, mille eest on karistusena ette nähtud füüsilisele isikule rahatrahv üle 100 trahviühiku ja juriidilisele isikule rahatrahv üle 2000 euro, või ta on toime pannud karistusseadustiku §-s 391 või 393 sätestatud kuriteo, mille karistusandmed ei ole karistusregistrist kustutatud.
1) tolliterminali või hoiukoha pidajat on loa kehtivuse peatamise päevale eelnenud aasta jooksul korduvalt karistatud käesolevas seaduses sätestatud väärteo eest, mille eest on karistusena ette nähtud füüsilisele isikule rahatrahv üle 100 trahviühiku ja juriidilisele isikule rahatrahv üle 2000 euro, või ta on toime pannud karistusseadustiku §-s 391 või 393 sätestatud kuriteo, mille karistusandmed ei ole karistusregistrist kustutatud;
(9) Nõuded tolliterminalile ja hoiukohale, tolliterminali ja hoiukoha pidamise loa väljastamise, loa kehtivuse peatamise ja kehtetuks tunnistamise ning kauba hoidmise korra kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
(1) Kaubakoguste mõõtmist tollikontrolli käigus võib teostada liidu isik, kes on mõõteseaduse kohaselt tunnistatud erialaselt pädevaks asjaomases mõõtevaldkonnas.
§ 36. Tolliteenuse kulu arvutamine
(1) [Kehtetu - RT I, 14.01.2014, 2 - jõust. 01.02.2014]
(2) Ühenduse tolliseadustiku rakendussätete artiklis 202 sätestatud tolliteenusena tolliformaalsuste teisel ajal teostamise kulude arvutamisel võetakse aluseks tolliametniku keskmine töötasu ja transpordikulud. Tolliametniku keskmine töötasu arvutatakse töölepingu seaduse § 29 lõike 8 alusel kehtestatud korras. Transpordikulu arvutamisel lähtutakse Maksu- ja Tolliameti ametisõidukite kasutamise keskmisest kulust sõidukilomeetri kohta teenuse osutamisele eelnenud kalendriaastal. Tolliametnike keskmine töötasu ja transpordikulude arvutamisel aluseks võetav keskmine kulu sõidukilomeetri kohta avaldatakse Maksu- ja Tolliameti veebilehel. Tolliteenuse kulude arvutamise ja tolliteenuse eest tasumise korra kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
(2) Kui kaubasaadetise kogus või väärtus ületab liidu õigusaktis sätestatud statistilist läve ja kaubasaadetist ei saa vastavalt ühenduse tolliseadustiku rakendussätetele deklareerida suuliselt või muu toimingu abil, tuleb esitada tollideklaratsioon.
(6) Füüsiline isik võib tollideklaratsiooni asemel esitada reisija deklaratsiooni, kui liiduvälisest riigist Eestisse toimetatav kaup ei ole kaubanduslikku laadi. Kaubanduslikku laadi kauba korral võib esitada reisija deklaratsiooni siis, kui kaubasaadetise kogus ega väärtus ei ületa liidu õigusaktis sätestatud statistilist läve.
(8) Täiendavad juhised tollideklaratsiooni ja lihtsustatud tollideklaratsiooni täitmiseks, esitamiseks ja aktsepteerimiseks kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
(4) [Kehtetu - RT I, 10.11.2015, 1 - jõust. 01.12.2015]
(5) [Kehtetu - RT I, 10.11.2015, 1 - jõust. 01.12.2015]
(6) [Kehtetu - RT I, 10.11.2015, 1 - jõust. 01.12.2015]
(7) Kauba läbivaatuse ning sellest proovide ja näidiste võtmise korra kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
(3) Transpordivahendid, mis ületavad Eesti ja liiduvälise riigi vahelist piiri, on kohustatud peatuma piiril asuvas tolliasutuses, selle puudumisel suunduma kindlaksmääratud marsruudil peatumatult ettenähtud tolliasutusse. Sundpeatuse korral tuleb sellest teatada viivitamatult tollile või politseile.
(4) Sadama, postiteenuse osutaja, raudtee- ja lennujaama selleks määratud töötajad ning laevaagendid on kohustatud tollile ette teatama iga transpordivahendi liiduvälisest riigist saabumisest ja liiduvälisesse riiki lahkumisest ning keelama imporditava ja eksporditava kauba transpordivahendilt mahalaadimise, samuti transpordivahendile peale- või ümberlaadimise tolli loata.
(1) Tolliametnikul on õigus nõuda Eesti ja liiduvälise riigi vahelist piiri ületavalt, samuti sadama või lennujaama transiitreisijate alal viibivalt reisijalt pagasi esitamist läbivaatuseks ning see läbi vaadata. Kontrollitav isik peab tolliametnikule oma pagasi ette näitama ning tolliametniku korraldusel lahti pakkima.
(2) Kui tollil on riski hindamisele tuginedes alust arvata, et Eesti ja liiduvälise riigi vahelist piiri ületav või sadama või lennujaama transiitreisijate alal viibiv reisija varjab deklareerimisele kuuluvat või keeldude või piirangutega seotud kaupa peidetuna oma kehal või kehas, võib tolliametniku korraldusel teha reisija läbivaatuse.
(1) Kaupa sisaldava liiduvälisest riigist saabunud rahvusvahelise postisaadetise läbivaatus toimub postiteenuse osutaja asukohas enne selle väljastamist saajale, liiduvälisesse riiki lähetatava saadetise läbivaatus aga pärast selle saatjalt vastuvõtmist või vastuvõtmise ajal. Rahvusvaheline postisaadetis käesoleva seaduse ja selle alusel antud õigusaktide tähenduses ei hõlma kullerposti saadetist postiseaduse tähenduses.
(7) Tollitõkendite panemise ja eemaldamise korra kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
(2) Toll toimetab deklarandile kätte kirjaliku teate oma kavatsuse kohta kaup hõivata ja määrab tähtaja tollieeskirjadest tulenevate nõuete täitmiseks. Kaupa ei hõivata, kui deklarant täidab nõuded, reekspordib kauba liidu tolliterritooriumilt tolli määratud tähtpäevaks, hävitab kauba tollijärelevalve all või kannab kauba tolli loal üle riigi omandisse.
(1) Liiduvälisest riigist Eestisse või Eestist liiduvälisesse riiki siirduva reisija pagasis olevale kaubale kohaldatakse käesoleva seaduse § 37 lõigetes 2, 3, 4 ja 6 kaubasaadetise deklareerimise kohta sätestatut.
(6) Reisija, kelle pagasis liiduvälisest riigist Eestisse või Eestist liiduvälisesse riiki siirdumisel ei sisaldu deklareerimisele kuuluvat kaupa, deklareerib sellise kauba puudumist tollile tollieeskirjade kohaselt suuliselt või muu toimingu abil.
(8) Reisija tolliformaalsuste korra, reisija deklaratsiooni vormi ja selle täitmise juhendi kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
(1) Eestist liiduvälisesse riiki saadetava kaupa sisaldava rahvusvahelise postisaadetise kohta täidab saatja postisaadetise deklaratsiooni, mis lisatakse postisaadetisele. Kui postisaadetises oleva kauba kogus või tolliväärtus ületab liidu õigusaktis sätestatud statistilist läve, esitab isik kauba kohta ka tollideklaratsiooni.
(2) Liiduvälisest riigist saabuva postisaadetise kohta, milles sisalduva kauba tolliväärtus või kogus ületab liidu õigusaktis sätestatud statistilist läve, esitab isik tollideklaratsiooni.
(2) Sularaha deklareerimise korra, sularaha deklaratsiooni vormi ja selle täitmise juhendi kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
(2) Pärast kauba vabastamist tollideklaratsioonis muudatuste tegemise ja tollideklaratsiooni kehtetuks tunnistamise täiendavad juhised kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
(1) Vabasse ringlusse lubamine annab liiduvälisele kaubale liidu kauba tollistaatuse.
(11) [Kehtetu - RT I, 14.01.2014, 2 - jõust. 01.02.2014]
(4) Nõuded tollilaole, tollilao pidamise loa väljastamise, loa kehtivuse peatamise ja kehtetuks tunnistamise ning kauba hoidmise korra kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
§ 521. Majandusliku mõjuga tolliprotseduuri kasutamise või tollilao pidamise loa kehtivuse peatamine ja kehtetuks tunnistamine
(1) Toll võib peatada majandusliku mõjuga tolliprotseduuri kasutamise või tollilao pidamise loa kehtivuse kuni kaheks kuuks ja määrata tähtaja peatamise aluseks olevate asjaolude kõrvaldamiseks, kui majandusliku mõjuga tolliprotseduuri kasutamise loa või tollilao pidamise loa tingimusi või lubade andmise tingimusi ei täideta.
(2) Kui majandusliku mõjuga tolliprotseduuri kasutav isik või tollilao pidaja ei ole viis tööpäeva enne tagatise kehtivusaja lõppemist esitanud tollile uut tagatist, peatab toll majandusliku mõjuga tolliprotseduuri kasutamise või tollilao pidamise loa kehtivuse tagatise lõppemise päevale järgneval päeval, arvestades käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatut.
(3) Majandusliku mõjuga tolliprotseduuri kasutamise või tollilao pidamise luba tunnistatakse kehtetuks loa omaniku kirjaliku taotluse alusel või tolli algatusel. Toll võib loa kehtetuks tunnistada, kui:
1) loa omanikku on loa kehtivuse peatamise päevale eelnenud aasta jooksul korduvalt karistatud käesolevas seaduses nimetatud väärteo eest, mille eest on karistusena ette nähtud füüsilisele isikule rahatrahv üle 100 trahviühiku ja juriidilisele isikule rahatrahv üle 2000 euro, või ta on toime pannud karistusseadustiku §-des 391–393 nimetatud kuriteo, mille karistusandmed ei ole karistusregistrist kustutatud;
2) loa omanik ei ole ettenähtud tähtpäevaks kõrvaldanud asjaolusid, mis olid loa kehtivuse peatamise aluseks.
(1) Ühenduse tolliseadustiku artiklis 166 nimetatud vabatsoon luuakse ja vabaladu asutatakse sadama, lennu- või raudteejaama või muu liidu tolliterritooriumi piiril asuva transpordisõlme vahetusse lähedusse.
(6) Täiendavad nõuded vabatsooni ja vabalao, seal tegutsemise ning tegutsemisloa väljastamise, kehtivuse peatamise ja kehtetuks tunnistamise kohta kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
(2) Toll võib keelduda vabatsoonis ja vabalaos tegutsemise loa väljastamisest, kui taotlejat on taotluse esitamise päevale eelnenud aasta jooksul korduvalt karistatud käesolevas seaduses sätestatud väärteo eest, mille eest on karistusena ette nähtud füüsilisele isikule rahatrahv üle 100 trahviühiku ja juriidilisele isikule rahatrahv üle 2000 euro, või kui ta on toime pannud karistusseadustiku §-s 391 või 393 sätestatud kuriteo, mille karistusandmed ei ole karistusregistrist kustutatud.
1) isikut on eelnenud aasta jooksul korduvalt karistatud käesolevas seaduses sätestatud väärteo eest, mille eest on karistusena ette nähtud füüsilisele isikule rahatrahv üle 100 trahviühiku ja juriidilisele isikule rahatrahv üle 2000 euro, või kui ta on toime pannud karistusseadustiku §-s 391 või 393 sätestatud kuriteo, mille karistusandmed ei ole karistusregistrist kustutatud;
Liiduvälise kauba võib tolli nõusolekul üle kanda riigi omandisse. Kauba riigi omandisse ülekandmise, samuti kauba tollijärelevalve all hävitamise korra kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
(1) Ühenduse tolliseadustiku, ühenduse tollimaksuvabastuse süsteemi või käesoleva seaduse alusel impordi- või eksporditollimaksudest vabastatud kaup loetakse liidu tolliterritooriumile tollisoodustusega imporditud või liidu tolliterritooriumilt tollisoodustusega eksporditud kaubaks.
(1) Varustus, kütus ja muu vee- või õhusõidukis kohapeal reisi ajal tarbimiseks vajalik kaup, mille impordib liidu liikmesriikide vahelisi reise teostava vee- või õhusõiduki tarbevaruks isik, kes seda vee- või õhusõidukit käitab, on vabastatud imporditollimaksudest. Varuosi ja lisavarustust tarbevaruks ei loeta.
(1) Toll ei kontrolli Eesti Kaitseväe teenistusülesandeid täitvat sõjalaeva, sõjalennukit ega muud sõjatehnikat, politsei teenistusülesandeid täitvat ujuvvahendit ega õhusõidukit ning päästemeeskonna teenistusülesandeid täitvat transpordivahendit ega tehnikat, samuti teenistusülesandeid täitva isikkoosseisu isiklikke asju, kui tollil ei ole alust arvata, et seal leidub kaupa, mida ei vajata teenistusülesannete täitmisel. Üksuse liiduvälisest riigist Eestisse või Eestist liiduvälisesse riiki siirdumisel deklareerib üksuse ülem varustuse tollile tollieeskirjades ettenähtud korras.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetamata juhtudel allutatakse Kaitseväe, politsei ja päästemeeskonna transpordivahend, kaup ning isikkoosseisu isiklikud asjad, samuti riigisaladuse ja salastatud välisteabe seaduse alusel salastatud julgeoleku- ja kaitseotstarbeline kaup tollikontrollile lihtsustatud korras.
(3) Kaitseväe, politsei, päästemeeskonna, rahvusvahelise sõjalise peakorteri, välisriigi relvajõudude ja tsiviilkoosseisu ja nende liikme ning julgeoleku- ja kaitseotstarbelise kauba tolliformaalsuste teostamise korra kehtestab Vabariigi Valitsus määrusega.
§ 59. Välisriigi ja Eesti diplomaatiline post, konsulaarsaadetis ja rahvusvahelise sõjalise peakorteri saadetis
(4) Rahvusvahelise sõjalise peakorteri saadetisele kohaldatakse käesolevat paragrahvi juhul, kui see tuleneb välislepingust.
(3) Tagatise esitamise, kasutamise ja vabastamise korra ning tagatise suuruse määramise ja arvutamise alused kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
(2) Toll võib tagatise suuruse vähendamata jätta, kui isikut on tagatise kohta otsuse tegemise päevale eelnenud aasta jooksul korduvalt karistatud käesolevas seaduses sätestatud väärteo eest, mille eest on karistusena ette nähtud füüsilisele isikule rahatrahv üle 100 trahviühiku ja juriidilisele isikule rahatrahv üle 2000 euro, või ta on toime pannud karistusseadustiku §-s 391 või 393 sätestatud kuriteo, mille karistusandmed ei ole karistusregistrist kustutatud.
(3) Deklareeritud kauba impordi- ja eksporditollimaksude summa arvestusse kandmise, teatamise ja tasumise korra kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
81. peatükk SÕIDUKI MASSI RAHVUSVAHELINE TUNNISTUS
§ 721. Sõiduki massi rahvusvahelise tunnistuse väljastamine
(1) Veoettevõtja soovil väljastab käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud tingimustele vastav isik ettevõtjale kaupade piirikontrolli tingimuste kooskõlastamise rahvusvahelise konventsiooni 8. lisa (edaspidi konventsiooni 8. lisa), mis on Euroopa Ühenduse nimel heaks kiidetud nõukogu 2008. aasta 25. septembri otsusega 2009/161/EÜ (ELT L 55, 27.02.2009, lk 21–39), teise liite kohase sõiduki massi rahvusvahelise tunnistuse.
(2) Sõiduki massi rahvusvahelise tunnistuse võib väljastada isik, kes on pädev mõõtja mõõteseaduse § 5 lõike 1 tähenduses ja vastab konventsiooni 8. lisa teises liites sätestatud tingimustele.
[RT I, 14.01.2014, 2 - jõust. 01.07.2014]
(4) Konventsiooni 8. lisa artiklis 5 nimetatud teabe avaldamise ja edastamise eest vastutab Maksu- ja Tolliamet.
82. peatükk INTELLEKTUAALOMANDI ÕIGUSKAITSE TAGAMINE TOLLIS
§ 722. Intellektuaalomandi õiguste rikkumise kindlakstegemine tollis
(1) Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 608/2013, mis käsitleb intellektuaalomandi õiguskaitse tagamist tollis ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1383/2003 (ELT L 181, 29.06.2013, lk 15–34), artikli 26 lõikes 9 nimetatud menetluse, kus otsustatakse, kas tegemist on intellektuaalomandi õiguste rikkumisega, võib nimetatud määruse kohaselt õigustatud isiku taotlusel läbi viia tollis.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud taotlusele peab olema kinnipeetud kauba kohta lisatud tõenditega põhjendatud hinnang, mille alusel saab otsustada, kas tegemist on intellektuaalomandi õiguste rikkumisega.
83. peatükk TIR-MÄRKMIKE ALUSEL TOIMUVA RAHVUSVAHELISE KAUBAVEO KONVENTSIOONI RAKENDAMINE
§ 723. TIR-märkmike kasutamise loa andja
(1) TIR-märkmike alusel toimuva rahvusvahelise kaubaveo konventsiooni (edaspidi TIR-konventsioon) 9. lisa II osa kohaselt TIR-märkmike kasutamise loa andmiseks pädev haldusorgan on Maksu- ja Tolliamet (edaspidi TIR-märkmike kasutamise loa andja).
(2) Valdkonna eest vastutav minister võib TIR-märkmike kasutamise loa andmise ülesande halduslepinguga üle anda TIR-konventsiooni 9. lisa I osas sätestatud nõuetele vastavale ühingule (edaspidi garantiiühing).
§ 724. TIR-märkmike kasutamise loa taotlemine
4) autoveoseaduse §-s 7 sätestatud nõuetele vastavate veokorraldajate nimed, isikukoodid ja ametipädevust tõendavate dokumentide koopiad;
5) autoveoseaduse § 27 lõike 1 punktis 1 nimetatud tingimustele vastavate veoautojuhtide nimed, isikukoodid, kutsetunnistuste koopiad või ametikoolituse läbimist tõendava märkega autojuhilubade koopiad;
§ 725. Loakomitee
(1) Loakomitee on pädevate asutuste esindajatest moodustatud organ, mille ülesandeks on hinnata TIR-märkmike kasutamise luba taotleva isiku vastavust TIR-konventsiooni nõuetele, pädevust rahvusvahelise veo teostajana, oluliste või korduvate tolli- või maksuseaduste rikkumiste puudumist ning isiku finantsolukorra usaldusväärsust.
§ 726. TIR-märkmike kasutamise loa andmine
(1) TIR-märkmike kasutamise loa andja edastab käesoleva seaduse § 724 kohase taotluse loakomiteele.
(2) Loakomitee teeb loa andmise või loa andmisest keeldumise kohta konsensuse alusel TIR-märkmike kasutamise loa andjale põhjendatud ettepaneku.
(3) TIR-märkmike kasutamise loa andja teeb TIR-märkmike kasutamiseks loa andmise või loa andmisest keeldumise kohta kirjaliku otsuse 30 päeva jooksul käesoleva seaduse § 724 kohase taotluse saamisest arvates ning teeb selle teatavaks taotlejale ja garantiiühingule.
§ 727. TIR-märkmike kasutamise võimaldamine
§ 728. TIR-märkmike kasutamise loa peatamine ja kehtetuks tunnistamine
(1) TIR-märkmike kasutamise loa saanud isik teavitab viivitamata TIR-märkmike kasutamise loa andjat muudatustest käesoleva seaduse § 724 lõike 1 punktides 2–5 nimetatud andmetes.
(2) Kui loakomitee liige saab teabe, et TIR-märkmike kasutamiseks loa saanud isik on rikkunud TIR-konventsiooni nõudeid, esitab loakomitee liige viivitamata TIR-märkmike kasutamise loa andjale kirjalikult põhjendatud ettepaneku TIR-märkmike kasutamise loa peatamiseks või kehtetuks tunnistamiseks.
(3) TIR-märkmike kasutamise loa andja otsustab TIR-märkmike kasutamise loa kehtivuse peatamise või kehtetuks tunnistamise.
(4) TIR-märkmike kasutamise loa kehtivuse peatamisel teatab TIR-märkmike kasutamise loa andja TIR-märkmike kasutamise loa saanud isikule kirjalikult loa peatamise põhjused ja annab tähtaja puuduste kõrvaldamiseks. Kui TIR-märkmike kasutamise loa saanud isik ei ole puudusi määratud tähtpäevaks kõrvaldanud ega taotlenud puuduste kõrvaldamise tähtaja pikendamist, tunnistab TIR-märkmike kasutamise loa andja loa kehtetuks.
(1) Deklareeritava kauba või sularaha toimetamise eest üle Euroopa Liidu tolliterritooriumi piiri tollikontrollist kõrvale hoides, kauba või sularaha deklareerimata jättes, seda vale tariifse klassifikatsiooniga või kirjeldusega deklareerides või muul pettuslikul viisil toimides –
§ 74. Ebaseaduslikud toimingud Eesti ja liiduvälise riigi vahel kaubaga, mille suhtes kehtivad keelud ja piirangud
(1) Kohustusliku dokumendita või riikliku registri kandeta kauba, mille suhtes kehtivad piirangud, või keelatud kauba liiduvälisest riigist Eestisse või Eestist liiduvälisesse riiki toimetamise või tollikäitlusviisile deklareerimise eest –
(1) Kohustusliku dokumendita või riikliku registri kandeta kauba, mille suhtes kehtivad piirangud, või keelatud kauba teisest liidu liikmesriigist Eestisse või Eestist teise liidu liikmesriiki toimetamise eest selliste keeldude ja piirangute korral, mille riiklikku järelevalvet teostab toll, –
(1) Liiduvälisest riigist Eestisse tollisoodustusega toimetatud või tollijärelevalve all oleva kaubaga tehtavate teadvalt ebaseaduslike toimingute või tehingute eest –
(1) Kauba teadvalt ebaseadusliku toimetamise eest ajutise ladustamise kohta, tollilattu, vabatsooni või vabalattu või sealt ebaseadusliku väljatoimetamise eest –
(1) Vabatsoonis või vabalaos teadvalt tolli loata tegutsemise või ehitise rajamise eest –
(1) Ühenduse tolliseadustiku artiklis 16 ettenähtud dokumentide säilitamise tähtaja teadvalt eiramise eest –
(1) Ettenägematu olukorraga või vääramatu jõuga seotud toimingute teadvalt tegemata jätmise eest –
(1) Tollijärelevalve all oleva kauba hävimisest või kahjustumisest tollile teatamisega teadvalt viivitamise eest –
(1) Tollijärelevalve all oleva veose tahtliku avamise, ümberpakkimise, ümber- või mahalaadimise eest tolli loata, samuti sellise tegevuse tahtliku võimaldamise eest –
Liidu õigusaktides nimetatud oluliseks või tõsiseks rikkumiseks, mille puhul toll võib keelduda isikule soodsa otsuse tegemisest või tunnistada esialgse soodsa otsuse kehtetuks, loetakse käesolevas seaduses sätestatud tollieeskirjade rikkumine, mille eest on karistusena ette nähtud füüsilisele isikule rahatrahv üle 100 trahviühiku ja juriidilisele isikule rahatrahv üle 2000 euro, ning karistusseadustiku §-des 391–393 sätestatud kuritegu.
1) kauba või transpordivahendi omanikku või valdajat ei ole õnnestunud kindlaks teha nende liiduvälisest riigist Eestisse saabumise või tolli poolt kinnipidamise päevast arvates 30 päeva jooksul;
(5) Konfiskeeritud võltsitud kauba, millelt on lubamatud tähised eemaldatud, võib õiguste omaja kirjalikul nõusolekul tasuta kasutamiseks üle anda tervishoiuteenust osutavale asutusele, hoolekandeasutusele või kohalikule omavalitsusüksusele. Esemete üleandmise taotluse esitab tervishoiu- või hoolekandeasutus või kohaliku omavalitsuse üksus. Konfiskeeritud võltsitud kauba tasuta kasutamiseks üleandmise korra kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
(2) Kui käesoleva seaduse § 97 lõigetes 1 ja 2 nimetatud kaup kuulub kaitsealuste liikide hulka või loodusliku loomastiku ja taimestiku ohustatud liikidega rahvusvahelise kaubanduse konventsiooni (RT II 1993, 27/28, 83) alla, antakse see realiseerimise asemel tasuta üle valdkonna eest vastutava ministri määratud asutusele.
(3) Kui käesoleva seaduse § 97 lõigetes 1 ja 2 nimetatud kaubal on kultuuriväärtus, antakse see realiseerimise asemel tasuta üle valdkonna eest vastutava ministri määratud asutusele.
(5) Toll annab kauba käesoleva paragrahvi lõigetes 1–4 nimetatud isikutele üle üleandmis-vastuvõtmisaktiga. Üleantud kaubal on liidu kauba tollistaatus.
(4) Tollioksjoni korraldamise korra kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.


< Eelmine 4 5 6 7 8 9 10 11 12 13 Järgmine > (162 kirjet)
Küsimus: Kui töötaja ütleb tervislike põhjustega erakorraliselt TL üles, siis kas ta saab töötuskindlustushüvitist?09.09.2013
Kui töötaja ütleb erakorraliselt TL üles seoses tervislike põhjustega, siis kas ta saab töötuskindlustushüvitist? Tänades.
kui töötaja ise annab avalduse töölepingu lõpetamiseks, siis sõltumata põhjusest, ei ole tal õigust töötuna arvelevõtmise korral saada töötuskindlustushüvitist.
3) viimane töö- või teenistussuhe on lõpetatud alusel, mis annab õiguse hüvitisele.
Õiguse töötuskindlustushüvitise määramiseks annab nt töölepingu seaduse § 88 lg 1 p 1 - töölepingu erakorraline ülesütlemine tööandja poolt töötajast tuleneval põhjusel (töövõime vähenemine terviseseisundi tõttu).
Küsimus: Kas ma saan ennast töötuna arvele võtta, kui olen rase?15.08.2013
Tere. Minu küsimus on selline, et olen olnud 22 nädalat rase ja tahaks ennast võtta töötuna arvele, kas ma saan seda teha? Või on mingisugune seadus, mis ei luba rasedana ennast töötuks võtta?
igal inimesel, kes ei õpi ega tööta ja kes soovib oma tööotsingutel kasutada töötukassa abi, on võimalik ennast töötukassas töötuna arvele võtta.
Oluline on teada, et töötuna arvelevõtmise korral olete kohustatud aktiivselt tegelema töö otsimisega - koostama CV, kandideerima sobivatele tööpakkumistele, vastu võtma sobiva töö, pöörduma töötukassasse konsultatsioonile kokkulepitud ajal.
Küsimus: Kas töötu sissetulekuks loetakse ka teise isiku poolt tema kontole näiteks ravimite ostmiseks makstud summa?23.07.2013
Lugesin ühest vanast Maalehe artiklist, et töötu sissetuleku hulka arvestatakse ka muuhulgas riigi poolt tagastatav enammakstud maks, isikliku asja müük jne. Kas sissetuleku hulka arvestatakse ka seda, kui näiteks üks pereliige kannab 31-kordsest päevamäärast suurema summa töötutoetust saava inimese pangakontole teatud ostu sooritamiseks, nt. ravimid, mõni tarbeese vms.?
tööturuteenuste ja -toetuste seaduse (TTTS) § 32 lg 1 punkt 4 alusel peatatakse töötutoetuse maksmine 30 päevaks, kui töötul tekib vähemalt 31-kordse töötutoetuse päevamäära suurune ühekordne sissetulek (2013 aastal 101,68 €). TTTS § 26 lg 2 alusel ei arvata töötu sissetulekute hulka:
1) töötukassa kaudu makstavat stipendiumi ning sõidu- ja majutustoetust;
2) töötukassa kaudu makstavat tasu avaliku töö tegemise eest;
7) elatisabi seaduse alusel makstavat elatisabi;
Kõiki muid töötule isiklikult makstavaid toetusi ja tasusid, mida ei ole nimetatud TTTS § 26 lg 2, arvestatakse toetuse maksmisel sissetulekuna (s.h enammakstud tulumaksu tagastus, riikliku pensionikindlustuse seaduse alusel makstavad pensionid jne).
Vastavalt TTTS § 5 lg 1 töötule, kellele makstakse tööturutoetusi, on kohustatud viivitamatult teatama töötukassale asjaoludest, mis toovad kaasa tööturutoetuse saamise õiguse lõppemise.
Seega, kui töötutoetuse saajale tagastatakse enammakstud tulumaksu osa või tal tekib muu sissetulek, siis ta peab teavitama oma konsultanti sissetuleku liigist, suurusest ning laekumise kuupäevast või laekumiste ajavahemikust ning töötukassa teeb otsuse töötutoetuse maksmise jätkamise või peatamise osas vastavalt TTTS-le.
Juhul, kui sissetuleku saamise asjaolud selguvad hiljem, on töötukassal õigus nõuda alusetult makstud töötutoetus tagasi.
Samas töötukassa juhib tähelepanu, et töötutoetuse peatamisel seoses sissetulekuga 30 päevaks pikendatakse samaaegselt töötutoetuse maksmise perioodi peatatud päevade võrra vastavalt TTTS § 32 lg 1 p 4.
Pereliikmete omavahelistest ülekannetest või maksetest töötukassat teavitama ei pea.
Küsimus: Mida saab teha koondatu, kelle tööandaja ei esita Töötukassale isiku andmeid koondamise kohta? 19.07.2013
Mida saab teha koondatu (õigus saada kahe kuu koondamisraha), kelle endine tööandaja ignoreerib kohustust esitada/registreerida Töötukassas isiku andmed koondamise kohta?
Kui nad lihtsalt ei tee seda, mida siis teha?
Möödunud on juba koondamisest poolteist kuud ja ettevõtte poolt kõik andmed siiani esitamata!
Töötuskindlustuse seaduse kohaselt esitab kindlustushüvitise taotlemiseks koondamise korral avalduse töötukassale tööandja. Juhul, kui töötaja leiab, et tööandja on avalduse esitamata jätmise või hilinemisega rikkunud tema õigusi, on tal õigus pöörduda kohtusse tsiviilkohtumenetluse seadustikus ettenähtud korras.
Küsimus: Kui minu alustavas OÜ-s töötab üks inimene ja omale palgaks ei jagu, kas siis on õige lõpetada minu töötu staatus?17.06.2013
Minule kuulub OÜ, mille juhatuse liige olen üksinda. Olen ka töötuna arvel. Minu ettevõttes töötab osalise tööajaga ka üks töötaja.
Töötukaassa soovib minu töötu staatuse lõpetada. Nende seisukoht on, et ma teen tööd ja seega pole õigust töötuna arvel olla. Mingisugust tasu mul endale maksta võimalik pole, sest ettevõtte tegevus on algjärgus ja sissetulek väga väike.
Aluseks on VÕS § 619 ja Äriseadustiku § 180. Minu teenuse osutamist loetakse OÜ majandustegevuseks, mitte selle juhtimiseks.
Olen töötuks olemise ajal aktiivselt tööd otsinud, käinud konsultandi juures alati määratud aegadel jne.
Kas sellisel juhul on õigus lõpetada töötuks olemine?
Küsimus: Kas töötukassa finantseerib magistriõpet?15.04.2013
Kas töötukassa finantseerib TTÜs magistrikraadi omandamist (ingliskeelsetel erialadel pole RE kohti), kui inimene oli 3 a lapsehoolduspuhkusel, peale seda töötab poole kohaga 9 kuud ja seejärel lõpetas töölepingu omal soovil?
Hea küsimuse esitaja,
Eesti Töötukassa ei hüvita tasemekoolitusel osalemise kulusid.
Palun tutvuge erinevate HTM-i algatustega: http://vota.archimedes.ee/
ja TULE: http://www.hm.ee/index.php?0511565


2-16-15722/123 Riigikohtu tsiviilkolleegium 22.04.2020
VÕS § 114
VÕS § 189 lg 1 ja § 111 järgi tuleb taganemisest tulenevad kohustused täita üheaegselt. Selliselt tagatakse, et pool, kellelt taganemise tõttu lepingu alusel üleantu tagastamist nõutakse, ei satuks saadu väljaandmisega ebasoodsasse olukorda seeläbi, et tema enda vastunõude täitmine ei oleks tagatud (vt Riigikohtu 20. juuni 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-57-11, p 31). Kui hageja nõuab kostjalt mingi kohustuse täitmist ja kostja keeldub sellest põhjusel, et tal on väidetav vastunõue, tuleks eelistada hüvitise väljamõistmist täitmisest keeldumise vastuväitega VÕS § 110 lg 5 mõttes (vt Riigikohtu 6. detsembri 2017. a otsus tsiviilasjas nr 2-15-3430/58, p 15.1 ja seal viidatud varasem praktika). (p 17.2)
VÕS § 116 lg 2 p 5 võimaldab lugeda oluliseks lepingurikkumiseks sellist olukorda, mil teine lepingupool ei täida ükskõik millist enda lepingulist kohustust VÕS §-s 114 nimetatud täitmiseks antud täiendava tähtaja jooksul või teatab, et ta selle tähtaja jooksul kohustust ei täida. Sellega on täidetud lepingust taganemise eeldused VÕS § 116 lg 1 alusel koostoimes VÕS § 116 lg 2 p-ga 5 ja VÕS § 114 lg 1 esimese lausega. (12.1)
VÕS § 189 lg 2 p 2 järgne nõue ei ole kahju hüvitamise nõue, vaid tegemist on lepingu tagasitäitmise nõudega. (p 15.2)
VÕS § 189 lg 1 eesmärgist tulenevalt on lepingu alusel üleantud kauba allesoleku tõendamise koormis poolel, kes soovib saadud kauba kas tagastada või selle teiselt poolelt välja nõuda. Nimetatud sätte kohaselt on lepingust taganemisel kummalgi lepingupoolel esmaselt nii kohustus kui ka õigus tagastada lepingu alusel teiselt lepingupoolelt saadu. Üksnes VÕS § 189 lg 2 p-des 1-3 sätestatud juhtudel tekib lepingupoolel kohustus hüvitada üleantu väärtus selle tagastamise või väljaandmise asemel. (p 16.1)
Ostjal on VÕS § 189 lg 1 alusel õigus tagastada üksnes see kaup, mille ta müüjalt on saanud, mitte sama liiki kaup. (p 16.1)
Ainuüksi asjaolu, et müüjalt ostjale üleantud kaubal puudusid selle kauba võõrandamiseks vajalikud saatedokumendid, ei vabasta ostjat kauba tagastamise soovi korral kohustusest tõendada temale üleantud kauba allesolekut. (p 16.2)
Olukorras, kus hageja (müüja) on esitanud kostja (ostja) vastu üleantud kauba väärtuse hüvitamise nõude, peab asja läbivaatav kohus selgitama pooltele selle nõude eelduseid ning tõendamiskoormist. Kui müüja soovib mh hüvitist kauba eest, mis tema hinnangul ei ole enam alles, ostja soovib oma vastuhagis mh tagasi saada kauba eest tasutud raha, tuleb kohtul müüjale selgitada, et kui ostja tõendab kauba allesoleku ja soovib kauba tagastada ning müüja ei tõenda vastupidist, ei ole müüjal ostja vastu rahalise hüvitise nõuet, vaid allesoleva kauba väljaandmise nõue. (p-d 16.3 ja 17.1)
Kui pooled on esitanud tagasitäitmise võlasuhtes teineteise vastu vastastikused haginõuded, siis kohaldub ka VÕS § 189 lg 1 teine lause, mille kohaselt peavad lepingupooled taganemisest tulenevad kohustused täitma üheaegselt, kusjuures vastavalt kohaldatakse VÕS §-s 111 sätestatut. (p 17.1)
Selliselt tagatakse, et pool, kellelt taganemise tõttu lepingu alusel üleantu tagastamist nõutakse, ei satuks saadu väljaandmisega ebasoodsasse olukorda seeläbi, et tema enda vastunõude täitmine ei oleks tagatud (vt Riigikohtu 20. juuni 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-57-11, p 31). Kui hageja nõuab kostjalt mingi kohustuse täitmist ja kostja keeldub sellest põhjusel, et tal on väidetav vastunõue, tuleks eelistada hüvitise väljamõistmist täitmisest keeldumise vastuväitega VÕS § 110 lg 5 mõttes (vt Riigikohtu 6. detsembri 2017. a otsus tsiviilasjas nr 2-15-3430/58, p 15.1 ja seal viidatud varasem praktika). (p 17.2)
Olukorras, kus hageja on esitanud kostja vastu asja väärtuse hüvitamise nõude, peab asja läbivaatav kohus selgitama pooltele selle nõude eelduseid ning tõendamiskoormist. (p 16.3)
Kui pooled on tagasitäitmise võlasuhtes esitanud teineteise vastu rahalised nõuded, saab kohus need kattuvas ulatuses lugeda tasaarvestatuks (vt Riigikohtu 20. detsembri 2005. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-136-05, p 27; kehtiva TsMS § 445 lg 1 teine lause). Selleks ei oleks poolel vaja teha eraldi tasaarvestusavaldust. (p 17.3)
Kahju hüvitamise nõuet ei saa esitada, kui ostja ei ole VÕS § 115 lg 1 tähenduses rikkunud lepingulist kohustust. (p 18.2)
Müügilepingus kokkulepitud taganemise korra ja taganemise õiguslike tagajärgede kindlakstegemine eeldab müügilepingu tõlgendamist kooskõlas VÕS §-s 29 sätestatud tõlgendamisreeglitega (vt selle kohta nt Riigikohtu 28. oktoobri 2009. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-98-09, p 11 ja 7. veebruari 2007. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-122-06, p 12).
Pooled võivad leppida lepingust taganemise õiguslikes tagajärgedes kokku erinevalt seaduses märgitust, kuid peavad arvestama TsÜS §-des 86 ja 138 ning VÕS §-s 6 sätestatuga. Samuti piiratakse VÕS § 42 järgi lepingust taganemise tagajärgede osas lepinguvabadust tüüptingimustega sõlmitud lepingu puhul. Viidatud sätteid võib rikkuda seadusest oluliselt kõrvalekalduv kokkulepe, mis võimaldab ühel lepingupoolel teise arvel rikastuda.
Juhul, kui müüja tahab kasutada TsK §-st 249 tulenevat õigust müügilepingust taganeda, peab ta vaidluse korral tõendama, et ostja rikkus müügilepingut oluliselt. Müügilepingu olulise rikkumisega on kõnealuses tähenduses tegemist näiteks siis, kui ostja teatab müüjale, et ta keeldub asja eest tasumast või kui ta ei tasu ostetud asja eest vaatamata müüja meeldetuletusele.


Energiasäästu arvutamise eeskiri – Riigi Teataja
Energiasäästu arvutamise eeskiri
Energiasäästu arvutamise eeskiri - sisukord
2 Energiasäästu arvutamine
1 Energiasäästu arvutamise üldised alused
§ 3 Energiasäästu arvutamise meetodid
§ 4 Eeldatava säästu meetod
§ 5 Mõõdetud säästu meetod
§ 6 Suhtelise säästu meetod
§ 7 Küsitluse alusel määratud säästu meetod
§ 8 Energiasäästu arvutamise alused
§ 9 Riiklike maksude tulemusena avalduva energiasäästu arvutamise alused
2 Poliitikameetme energiasäästu arvutamise meetodid
§ 10 Energiasäästu arvutamise meetodi valik
3 Energiasäästu arvestamise eritingimused
§ 11 Kohustatud isiku energiasäästu arvestamise eritingimused
§ 12 Energiasäästu saavutamine energia muundamisel ja edastamisel
3 Energiasäästu arvutamise meetodist teavitamine
§ 13 Energiasäästu arvutamise meetodist teavitamine
4 Poliitikameetmete seire korraldamine
§ 14 Poliitikameetmete seire korraldamise alused
RT I, 28.10.2016, 18
Energiasäästu arvutamise eeskiri1
Vastu võetud 26.10.2016 nr 65
Määrus kehtestatakse energiamajanduse korralduse seaduse § 18 lõike 1 alusel.
Käesoleva määruse nõudeid kohaldatakse:
1) energiamajanduse korralduse seaduse § 3 lõigetes 1, 3 ja 5, § 16 lõikes 2 ja § 25 lõikes 1 sätestatud dokumentide või nende eelnõude koostamisel;
2) poliitikameetme tulemusena saavutatud energiasäästu arvutamisel ja prognoositava energiasäästu andmete avaldamisel energiamajanduse korralduse seaduse § 24 lõike 4 alusel.
1) kohustatud isik – eraõiguslik juriidiline isik, milles riigil on enamusotsustusõigus ja kes osaleb energiamajanduse korralduse seaduse § 16 lõike 2 alusel kehtestatud energiatõhususkohustuse jaotuskavas määratud üldise energiatõhususkohustuse täitmisel;
2) standard – standard toote nõuetele vastavuse seaduse tähenduses;
3) säästu eluiga – ajavahemik, millal energiasäästu meede võimaldab täiendava olulise tegevuseta energiasäästu;
4) tehniline norm – tehniline norm toote nõuetele vastavuse seaduse tähenduses.
2. peatükk Energiasäästu arvutamine
1. jagu Energiasäästu arvutamise üldised alused
§ 3. Energiasäästu arvutamise meetodid
Energiasäästu koordinaator, avaliku sektori rakendusasutus, volitatud isik, kohustatud isik või osalev isik peavad energiamajanduse korralduse seaduse §-de 14 ja 15 rakendamisel ning § 17 punktide 2–7 kohaste poliitikameetmete tulemusel saavutatava energiasäästu arvutamisel kasutama üht või mitut järgmistest energiasäästu arvutamise meetoditest:
1) eeldatava säästu meetod;
2) mõõdetud säästu meetod;
3) suhtelise säästu meetod;
4) küsitluse alusel määratud säästu meetod.
§ 4. Eeldatava säästu meetod
Energiasäästu arvutamisel eeldatava säästu meetodiga võetakse aluseks sõltumatult jälgitud energiatõhususe parandamise tulemused samalaadsetes käitistes ja järgitakse eelhindamise arvutusmeetodi rakendamise üldiseid põhimõtteid.
§ 5. Mõõdetud säästu meetod
Meetme või meetmepaketi kasutuselevõtu tulemusena saavutatava energiasäästu arvutamiseks mõõdetud säästu meetodil määratakse energiasääst tegeliku energiakasutuse registreerimisega, võttes arvesse selliseid tarbimist mõjutada võivaid tegureid nagu täiendavus, kasutamise määr, tootmistase ja ilmastik, ning järgitakse järelhindamise arvutusmeetodi rakendamise üldiseid põhimõtteid.
§ 6. Suhtelise säästu meetod
(1) Suhtelise säästu meetodi rakendamisel kasutatakse energiasäästu arvutamiseks hinnangulisi tehnilisi andmeid.
(2) Suhtelise säästu meetodit võib kasutada ainult juhul, kui:
1) seade asendatakse sellisega, millel on teistsugune energiatarbimine kui sellel seadmel, mille säästu on sõltumatult mõõdetud;
2) sellised andmed saadakse tehnilises normis või standardis määratud meetodite ja võrdlusaluste alusel kvalifitseeritud või akrediteeritud eksperdilt, kes on sõltumatu kohustatud, osalevast või volitatud isikust;
3) usaldusväärsete mõõtmisandmete saamine konkreetse käitise puhul on ebaproportsionaalselt keeruline või kallis.
§ 7. Küsitluse alusel määratud säästu meetod
(1) Küsitluse alusel määratud säästu meetodi rakendamisel määratakse kindlaks tarbija reaktsioon nõustamisele, teavituskampaaniale, märgistamis- ja sertifitseerimissüsteemile või nutiarvesti kasutuselevõtule ning selle tulemusena avalduv energiasääst.
(2) Küsitluse alusel määratud säästu meetodit võib kasutada ainult tarbijakäitumise muutumisest tuleneva energiasäästu puhul.
(3) Küsitluse alusel määratud säästu meetodit ei või kasutada poliitikameetme või üksikmeetme puhul, millega tekib energiasääst toote või lahenduse füüsilisest paigaldamisest.
§ 8. Energiasäästu arvutamise alused
(1) Energiasäästu koordinaator, avaliku sektori rakendusasutus, volitatud isik, kohustatud isik või osalev isik kohaldab energiamajanduse korralduse seaduse §-de 14 ja § 15 rakendamisel ning energiamajanduse korralduse seaduse § 17 punktide 2–7 kohase poliitikameetme tulemusel saavutatava energiasäästu arvutamisel käesoleva paragrahvi lõigetes 2–7 sätestatut.
(2) Sõidukite või toodete energiasäästu arvutamisel võib arvesse võtta ainult sellist energiasäästu:
1) mis on suurem kui sõidukile, mille heitenormid vastavad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. aprilli 2009. aasta määrusele (EÜ) nr 443/2009, millega kehtestatakse uute sõiduautode heitenormid väikesõidukite süsinikdioksiidiheite vähendamist käsitleva ühenduse tervikliku lähenemisviisi raames (ELT L 140, 05.06.2009, lk 1–15), kehtestatud miinimumnõuded;
2) mis on suurem kui sõidukile, mille heitenormid vastavad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2011. aasta määrusele (EL) nr 510/2011, millega kehtestatakse uute väikeste tarbesõidukite heitenormid, lähtudes väikesõidukite süsinikdioksiidiheite vähendamist käsitlevast liidu terviklikust lähenemisviisist (ELT L 145, 31.05.2011, lk 1–18), kehtestatud miinimumnõuded;
3) mis ületab tootele Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2009/125/EÜ, 21. oktoober 2009, mis käsitleb raamistiku kehtestamist energiamõjuga toodete ökodisaini nõuete sätestamiseks (ELT L 285, 31.10.2009, lk 10–35), rakendusmeetmega kehtestatud miinimumnõudeid.
(3) Piirkondade vaheliste klimaatiliste erinevuste arvestamisel arvutatakse energiasääst ümber standardväärtusele või määratakse erinev energiasäästu arvutamise meetod tulenevalt piirkondade vahelistest erinevustest.
(4) Arvestatud energiasäästu osas peab olema võimalik tõestada, et kohustatud, osaleva või volitatud isiku tegevus on väidetava arvestatud energiasäästu saavutamise seisukohast oluline.
(5) Üksikmeetme tulemusel saavutatavat energiasäästu võib arvestada ainult ühe volitatud isiku või avaliku sektori rakendusasutuse poolt ellu viidava üksikmeetme tulemusel saavutatava energiasäästu arvutamisel või kohustatud isiku kohustuse täitmisel.
(6) Energiasäästu arvutamisel võetakse arvesse säästu eluiga. Seda võib teha:
1) kõikide üksikmeetmete energiasäästu, mis saavutatakse üksikmeetme rakenduskuupäeva ja 2020. aasta 31. detsembri vahel, liitmisel;
2) muud energiasäästu arvutamise meetodit rakendades, mille tulemusena saadakse hinnanguliselt sama suur summaarne energiasääst, kui käesoleva lõike punktis 1 kirjeldatud meetodit rakendades.
(7) Käesoleva paragrahvi lõike 6 punktis 2 nimetatud meetodi kasutamisel tuleb tagada, et kasutatava muu meetodiga arvutatud energiasäästu kogusumma ei ületaks seda energiasäästu kogusummat, mis saadakse liites kokku kõikide üksikmeetmete energiasäästu, mis saavutatakse üksikmeetme rakenduskuupäeva ja 31. detsembri 2020. aasta vahel.
(8) Saavutatud energiasäästu võrdlemiseks ja võrreldavatesse ühikutesse ümberarvestamiseks kohaldatakse käesoleva määruse lisas sätestatud ümberarvestustegureid ja kütuste kütteväärtuseid.
§ 9. Riiklike maksude tulemusena avalduva energiasäästu arvutamise alused
(1) Energiamajanduse korralduse seaduse § 17 punkti 1 kohase poliitikameetme tulemusel saavutatava energiasäästu arvutamisel kohaldatakse käesoleva paragrahvi lõigetes 2–5 loetletud põhimõtteid.
(2) Arvesse võetakse ainult sellisest maksustamispoliitika vahendist saadud energiasäästu, mis ületab nõukogu 27. oktoobri 2003. aasta direktiivis 2003/96/EÜ, millega korraldatakse ümber energiatoodete ja elektrienergia maksustamise ühenduse raamistik (ELT L 283, 31.10.2003, lk 51–70), või nõukogu 28. novembri 2006. aasta direktiivis 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (ELT L 347, 11.12.2006, lk 1–118), nõutud energia minimaalse maksustamise taseme abil saavutatud energiasäästu.
(3) Mõju hindamiseks kasutab energiasäästu koordinaator ajakohaseid ja statistiliselt esinduslikke kütuse ja energia hinnaelastsuse andmeid.
(4) Kaasnevate maksustamispoliitika vahendite, eelarvepoliitilise meetme või fondi sissemaksete energiasääst arvestatakse eraldi.
(5) Energiasäästu võrdlemiseks ja võrreldavatesse ühikutesse ümberarvestamiseks kohaldatakse käesoleva määruse lisas sätestatud ümberarvestustegureid.
2. jagu Poliitikameetme energiasäästu arvutamise meetodid
§ 10. Energiasäästu arvutamise meetodi valik
(1) Energiasäästu arvutamise meetodi valiku teeb energiasäästu koordinaator.
(2) Energiasäästu koordinaator eelistab meetodit, mille puhul on täidetud vähemalt üks järgmistest tingimustest:
1) meetod on määratud tehnilises normis või standardis;
2) meetodit on varem kasutatud või kirjeldatud sõltumatus teaduspublikatsioonis või uuringus;
3) meetodi kasutamist soovitab Euroopa Komisjon;
4) meetodi sobivust on kinnitanud sõltumatu asjatundja või audiitor.
3. jagu Energiasäästu arvestamise eritingimused
§ 11. Kohustatud isiku energiasäästu arvestamise eritingimused
Kohustatud isiku aasta kestel saavutatud energiasäästu arvestatakse nii, nagu oleks see saavutatud arvutamisele eelneva nelja või järgneva kolme aasta jooksul.
§ 12. Energiasäästu saavutamine energia muundamisel ja edastamisel
Üldise energiatõhususkohustuse vähendamisel energiamajanduse korralduse seaduse § 15 lõike 1 punkti 2 alusel arvestatakse energiasäästu, kui nende meetmete tulemusena täidetakse:
1) energiamajanduse korralduse seaduse § 7 lõigetes 1 ja 2, § 8 lõikes 4, § 9 lõigetes 1 ja 3 ning § 10 lõike 1 punktis 2 sätestatud asjakohaseid nõudeid;
2) elektrituruseaduse §-des 43–54, §-s 66, § 70 lõikes 6 ja § 71 lõikes 4 sätestatud asjakohaseid nõudeid;
3) maagaasiseaduse § 37 lõike 4 punktides 4 ja 6 sätestatud asjakohaseid nõudeid;
4) Vabariigi Valitsuse 26. juuni 2003. aasta määruse nr 184 „Võrgueeskiri” §-des 46–62 sätestatud asjakohaseid nõudeid.
3. peatükk Energiasäästu arvutamise meetodist teavitamine
§ 13. Energiasäästu arvutamise meetodist teavitamine
(1) Euroopa Komisjoni teavitamist energiasäästu arvutamise meetodist korraldab energiasäästu koordinaator.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud teavitamisel energiamajanduse korralduse seaduse § 17 punktide 2–7 kohase poliitikameetme energiasäästu arvutamise meetodist edastatakse vähemalt alljärgnev teave:
1) kohustatud, osalev või volitatud isik või avaliku sektori rakendusasutus;
2) poliitikameetme või üksikmeetme sihtgrupp või sihtsektorid;
3) energiasäästu eesmärgi tase või terve perioodi ja vaheperioodide jooksul saavutatav eeldatav sääst;
4) kohustusperioodi ja vaheperioodide kestus;
5) meetme raames korraldatavate tegevuste kirjeldus;
6) arvutusmeetod, täiendavuse ja olulisuse määramise viis ning millist meetodit ja võrdlusaluseid kasutatakse hinnanguliste tehniliste andmete puhul;
7) meetme tulemusena avalduva säästu eluiga;
8) riigisisese klimaatilise erinevuse arvestamiseks valitud lähenemisviis;
9) kvaliteedistandardid;
10) järelevalve- ja kontrolliprotokollid ning nende sõltumatuse tagamine kohustatud, osalevast või volitatud isikust;
11) auditiprotokollid;
12) selgitus, kuidas meede aitab kaasa üldise energiatõhususkohustuse saavutamisele.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud teavitamisel energiamajanduse korralduse seaduse § 17 punkti 1 kohase poliitikameetme energiasäästu arvutamise meetodist edastatakse vähemalt alljärgnev teave:
1) poliitikameetme sihtgrupp või sihtsektorid ja maksumaksjate segment;
2) meetme eest vastutav avaliku sektori rakendusasutus;
3) eeldatavalt saavutatav sääst;
4) maksustamismeetme ja vaheperioodide kestus;
5) arvutusmeetodi kirjeldus ja hinnaelastsuse kasutamine.
(4) Energiamajanduse korralduse seaduse § 3 lõike 1 alusel koostatavas esimeses riiklikus energiatõhususe tegevuskavas antakse ülevaade käesoleva määruse § 8 lõike 6 punkti 2 alusel rakendatavatest meetoditest energiasäästu meetme eluea arvutamisel, ja meetmetest, mis tagavad käesoleva määruse § 8 lõike 6 punktides 1 ja 2 sätestatud nõuete täitmise.
4. peatükk Poliitikameetmete seire korraldamine
§ 14. Poliitikameetmete seire korraldamise alused
(1) Energiasäästu koordinaator kogub teavet poliitikameetmete rakendamise kohta energiatõhususkohustuse jaotuskavas nimetatud avaliku sektori rakendusasutuselt ja volitatud isikult. Kogutav teave on aluseks energiasäästu koordinaatori koostatavatele aruannetele. Kogutav teave peab olema esitatud ja säilitatud kirjalikku taasesitamist ja andmete elektroonilist kasutamist võimaldavas vormis.
(2) Energiasäästu koordinaator korraldab tootele, teenusele ja paigaldamisele kehtivatest kvaliteedistandarditest info levitamist. Kui selliseid standardeid ei ole, teeb energiasäästu koordinaator kohustatud isikuga, osaleva isikuga või volitatud isikuga koostööd kvaliteedistandardite kehtestamiseks.
Lisa Energia lõpptarbimises kasutatavate kütuseliikide kütteväärtused ja ümberarvutustegurid


3-2-1-33-08 Riigikohus 29.04.2008
Vähemalt liisinguandja tüüptingimustes on tarbijat ebamõistlikult kahjustav ja seega VÕS § 42 lg 1 järgi tühine kokkulepe, mille järgi ei võetaks liisinguandjale jääva liisingueseme väärtust liisinguandja hüvitusnõude arvestamisel üldse arvesse või tehtaks seda ebamõistlikult väikeses ulatuses. Selline tüüptingimus on VÕS § 42 lg 1 kohaselt ebamõistlikult teist poolt kahjustav ja seega tühine ka juhul, kui teiseks pooleks ei ole tarbija, vaid teine pool tegutseb samuti oma majandus- või kutsetegevuses.
Kuigi VÕS § 367 lg 3 järgi tuleb juhinduda liisingueseme väärtusest, sõltumata võõrandamisest, on siiski lubatud poolte kokkuleppel (ka liisinguandja tüüptingimustes) lähtuda selle asemel liisingueseme tegelikust müügihinnast, kui see ei erine oluliselt eseme turuhinnast ning liisinguandjal on kohustus teha kõik endast olenev, et saavutada ennetähtaegselt tagastatud liisingueseme uuel võõrandamisel parim ja kiireim tulemus. Lubatuks ei saa aga pidada kokkulepet, mis paneb tagastatud liisingueseme võõrandamise hinnariski ainuüksi liisinguvõtjale, eriti kui viimane ei saa mõjutada müügiprotsessi. Selliselt vastab see tüüptingimus VÕS § 42 lg 3 p-le 5, kuna liisingulepingut rikkunud liisinguvõtjalt võetakse sisuliselt võimalus tõendada tüüptingimuste kasutaja tegelike kulude suurust. Sellise tüüptingimuse ebamõistlikku kahjustatavust eeldatakse VÕS § 44 kohaselt ka mõlemapoolselt majandus- või kutsetegevuses sõlmitud lepingute puhul.
Liisinguandja nõude arvestamise eelduseks VÕS § 367 lg 3 (ei enne 27. detsembrit 2003 kehtinud ega kehtivas redaktsioonis) järgi ei ole liisingueseme müük, oluline on selle väärtus.
Kuigi VÕS § 367 lg 3 järgi tuleb juhinduda liisingueseme väärtusest, sõltumata võõrandamisest, on siiski lubatud poolte kokkuleppel (ka liisinguandja tüüptingimustes) lähtuda selle asemel liisingueseme tegelikust müügihinnast, kui see ei erine oluliselt eseme turuhinnast ning liisinguandjal on kohustus teha kõik endast olenev, et saavutada ennetähtaegselt tagastatud liisingueseme uuel võõrandamisel parim ja kiireim tulemus. Ajavahemik, mille jooksul tuleb liisinguese võõrandada, peab sellise kokkuleppe puhul olema põhjendatud ja mõistlik, arvestades mh liisingueseme olemust ja selle võimalikku väärtuse langust aja möödudes. Hinnaerinevus kuni 10% võrra turuväärtusest on sel juhul mõistlik ja lubatav ning liisinguandja on asja võõrandamisel oma kohustuse kõrgeima tasu saamiseks sel juhul täitnud. Lubatuks ei saa aga pidada kokkulepet, mis paneb tagastatud liisingueseme võõrandamise hinnariski ainuüksi liisinguvõtjale, eriti kui viimane ei saa mõjutada müügiprotsessi. Selliselt vastab see tüüptingimus VÕS § 42 lg 3 p-le 5, kuna liisingulepingut rikkunud liisinguvõtjalt võetakse sisuliselt võimalus tõendada tüüptingimuste kasutaja tegelike kulude suurust. Sellise tüüptingimuse ebamõistlikku kahjustatavust eeldatakse VÕS § 44 kohaselt ka mõlemapoolselt majandus- või kutsetegevuses sõlmitud lepingute puhul.
Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi lahend nr 3-2-1-90-07.
Käenduslepingule, mis on sõlmitud enne 1. juulit 2006. a, kohaldatakse võlaõigusseadust.


text:
3-1-1-61-11 Riigikohus 26.08.2011
KarS § 143
suguühendusele sundimine
Vt otsus p 8 ja RKKKo 3-1-1-109-10 p 16.
Tulenevalt KrMS §-s 61 sätestatud tõendite vaba hindamise põhimõttest, mille kohaselt ei ole ühelgi tõendil ette kindlaksmääratud jõudu ja kohus hindab tõendeid nende kogumis oma siseveendumuse kohaselt, ei sõltu tõendamiseseme asjaolude tuvastamine vältimatult vaid ühte kindlasse tõendi liiki kuuluva tõendi olemasolust.
Selleks, et tunnistada isikut süüdi vägistamises, ei piisa pelgalt abitusseisundi nentimisest, vaid tuleb ära näidata, milles see seisund väljendus ja et süüdlane tahtlikult kasutas seda olukorda oma eesmärgi saavutamiseks. Sellele viitab otseselt KarS § 141 lg 1 dispositsiooni sõnastus "ära kasutades tema seisundit". Sarnaselt vägivalla rakendamisele (KarS § 141 lg 1 alt 1) peab ka sellisel juhul esinema mitte ainult põhjuslik, vaid ka finalistlik seos abitusseisundi ja vahekorda astumise vahel. Olukord peab takistama kannatanul vastupanu osutamist ning soodustama või üldse võimaldama süüdlasel oma plaani (suguühendusse astumise) elluviimist. Teisisõnu, toimepanija peab tahtlikult ära kasutama kannatanu seisundit, mis võimaldab või lihtsustab tema tegu, et ületada nii kannatanu tahtevastasus vahekorraks. Järelikult tuleb tuvastada tahtlus ka nende objektiivsete koosseisuliste tunnuste suhtes. Süüdistuses ja kohtuotsuses peab seega olema näidatud, millistele faktilistele asjaoludele tuginedes leitakse, et kannatanu oli abitusseisundis ja suguühendus toimus tema tahte vastaselt, s.o nõusolekuta (RKKKo 3-1-1-12-06, p 11 ja 3-1-1-25-07, p 13). Abitusseisundi jaatamisel tuleb alati ära näidata, milles see seisneb - kas kannatanu kaitsetuses, arusaamisvõimetuses või east tulenevas abituses. Kaitsetuse puhul saab kannatanu aru, mis temaga toimub ja sellest, et ta ei suuda midagi olulist enda kaitseks ette võtta. Kannatanu võimetuse all vastupanu osutada mõeldakse olukorda, kus kannatanu ei suuda vastupanu osutada või loobub sellest objektiivselt esineva füüsilise allajäämise või psüühilise takistuse (nt hirmu) tõttu. Seejuures ei ole nõutav igasuguste kaitsmisvõimaluste puudumine. Piisab sellest, et väliste, objektiivse vaatleja jaoks nähtavate asjaolude tõttu on kannatanu vastupanu lootusetu ja kolmandatelt isikutelt pole võimalik abi saada. Olukorra, kus kannatanu ei ole võimeline vastupanu osutama, ärakasutamine tähendab seda, et süüdlane saab kannatanu seisundist aru ja selle tõttu on süüdlasel objektiivselt võimalik astuda kannatanuga suguühendusse või vähemalt on kergendatud kannatanu kaasamine tema tahte vastasele suguühendusele (vt ka RKKKo 3-1-1-25-07, p 13). Seevastu arusaamisvõimetus eeldab kannatanu vaimuhaigust või teadvusehäiret, mis pärsib oluliselt isiku taju ja võimet olukorda hinnata. Kannatanu võib olla teadvusetu, tugeva uinuti mõju all vms. Sellise seisundina võib olla vaadeldav ka alkoholijoove, kuid vaid selline, mille tõttu ei saa isik aru ümbritsevast olukorrast ega suuda mõista või takistada tema suhtes toimepandavaid tegusid (vt ka RKKKo 3-1-1-111-10, p 8.3). Kuigi teatud vanusest alates (14-aastased ja nooremad isikud) eeldatakse nii kaitsetust kui ka arusaamisvõimetust (ealine abitus, KarS § 145), ei välista see KarS §-de 141-142 koosseisude inkrimineerimist ka vägivalla tunnuse kaudu juhul, kui on tuvastatud vägivalla kasutamine sellise isiku suhtes.
Vt otsuse p 12 ja RKKKo 3-1-1-16-04, p 12; 3-1-1-89-06, p 10 ja 3-1-1-85-07, p 7.1. Kehtiva kriminaalmenetlusõiguse kohaselt lasub tõendite esmase hindamise kohustus esimese astme kohtul. Nii realiseeruvad esimese astme kohtus asetleidval üldmenetlusel täielikult KrMS § 15 lg-s 1 sätestatud kohtuliku arutamise vahetuse ja suulisuse põhimõtted, mis muuhulgas tähendab tunnistaja ja kannatanu vahetut ülekuulamist kohtuistungil ja nende kohtueelsel menetlusel antud ütluste avaldamise erandlikkust. Kuigi kriminaalasja arutamisel apellatsiooni korras on ringkonnakohus KrMS § 15 lg 1 ja § 335 lg 1 kohaselt õigustatud tõendeid uurima ja hindama põhimõtteliselt samas mahus kui maakohus, mis tähendab, et välistatud ei ole sealhulgas ka isikuliste tõendiallikate vahetu ülekuulamine apellatsioonimenetluses, lubab KrMS § 15 lg 2 ringkonnakohtul erinevalt maakohtust oma lahendi rajada ka üksnes maakohtus uuritud ja teise astme kohtumenetluses avaldatud tõenditele. Seega ei pruugi kohtuliku arutamise vahetuse ja suulisuse printsiip tõendite uurimisse puutuvalt apellatsioonimenetluses täies ulatuses realiseeruda (RKKKo 3-1-1-85-07, p 7).
Vt otsuse p 12 ja RKKKo 3-1-1-16-04, p 12; 3-1-1-89-06, p 10 ja 3-1-1-85-07, p 7.1. Kehtiva kriminaalmenetlusõiguse kohaselt lasub tõendite esmase hindamise kohustus esimese astme kohtul. Nii realiseeruvad esimese astme kohtus asetleidval üldmenetlusel täielikult KrMS § 15 lg-s 1 sätestatud kohtuliku arutamise vahetuse ja suulisuse põhimõtted, mis muuhulgas tähendab tunnistaja ja kannatanu vahetut ülekuulamist kohtuistungil ja nende kohtueelsel menetlusel antud ütluste avaldamise erandlikkust. Kuigi kriminaalasja arutamisel apellatsiooni korras on ringkonnakohus KrMS § 15 lg 1 ja § 335 lg 1 kohaselt õigustatud tõendeid uurima ja hindama põhimõtteliselt samas mahus kui maakohus, mis tähendab, et välistatud ei ole sealhulgas ka isikuliste tõendiallikate vahetu ülekuulamine apellatsioonimenetluses, lubab KrMS § 15 lg 2 ringkonnakohtul erinevalt maakohtust oma lahendi rajada ka üksnes maakohtus uuritud ja teise astme kohtumenetluses avaldatud tõenditele. Seega ei pruugi kohtuliku arutamise vahetuse ja suulisuse printsiip tõendite uurimisse puutuvalt apellatsioonimenetluses täies ulatuses realiseeruda (RKKKo 3-1-1-85-07, p 7). Kui isiku süüd kinnitavaks tõendiks on üksnes kannatanu sõna süüdistatava sõna vastu, peab kohtu otsuse põhistus olema eriti põhjalik ja veenev. Kõnealusel juhul on iseäranis oluline ka see, et kohus oleks igakülgselt ning erapooletult vaaginud kõiki selle ühe süüstava tõendi hindamisel tõusetunud kahtlusi ja need veenvalt kummutanud (vt ka Riigikohtu kriminaalkolleegiumi mai 2009. a otsus asjas nr 3-1-1-21-09, p 11, 18. veebruari 2011. a otsus asjas nr 3-1-1-109-10, p 10).
Kehtiva kriminaalmenetlusõiguse kohaselt lasub tõendite esmase hindamise kohustus esimese astme kohtul. Nii realiseeruvad esimese astme kohtus asetleidval üldmenetlusel täielikult KrMS § 15 lg-s 1 sätestatud kohtuliku arutamise vahetuse ja suulisuse põhimõtted, mis muuhulgas tähendab tunnistaja ja kannatanu vahetut ülekuulamist kohtuistungil ja nende kohtueelsel menetlusel antud ütluste avaldamise erandlikkust. Kuigi kriminaalasja arutamisel apellatsiooni korras on ringkonnakohus KrMS § 15 lg 1 ja § 335 lg 1 kohaselt õigustatud tõendeid uurima ja hindama põhimõtteliselt samas mahus kui maakohus, mis tähendab, et välistatud ei ole sealhulgas ka isikuliste tõendiallikate vahetu ülekuulamine apellatsioonimenetluses, lubab KrMS § 15 lg 2 ringkonnakohtul erinevalt maakohtust oma lahendi rajada ka üksnes maakohtus uuritud ja teise astme kohtumenetluses avaldatud tõenditele. Seega ei pruugi kohtuliku arutamise vahetuse ja suulisuse printsiip tõendite uurimisse puutuvalt apellatsioonimenetluses täies ulatuses realiseeruda (RKKKo 3-1-1-85-07, p 7). Tõendite vahetu uurimise põhimõttest saab teha teatud reservatsioone, kuid seda vaid juhul, kui samaaegselt on piisaval määral arvestatud süüdistatava kaitseõigusega (RKKKo 3-1-1-125-06, p 13 ja 3-1-1-45-07, p 16.1 jj.). Pole välistatud olukord, kus kannatanu või tunnistaja ei ole võimeline kohtuistungil ütlusi andma näiteks liigse emotsionaalse pinge ja sellest lähtuvate võimalike negatiivsete tagajärgede tõttu. On mõistetav, et just seksuaalset laadi rünnakud põhjustavad isiksusele, iseäranis alaealisele, kahjulikke tagajärgi ja juba meditsiinilistel kaalutlustel võib olla soovitatav läbielatu meenutamise vältimine. Kuid sellisel juhul ei saa meditsiinilise seisundi hindamine olla kohtu või prokuratuuri diskretsiooniotsus, vaid see tuleb igal konkreetsel juhul tuvastada nt eksperdi arvamuse alusel. Alles siis tuleb kõne alla kannatanu või tunnistaja kohtueelses menetluses antud ütluste avaldamine KrMS § 291 p 5 alusel (vt RKKKo 3-1-1-125-06, p 15 ja 3-1-1-45-07, p 17.5).
3-1-1-109-10 Riigikohus 18.02.2011
KarS § 141 lg 2 p 6
Erinevalt vägistamise koosseisust (KarS § 141), kus kannatanu vastanduv tahe murtakse, teeb suguühendusele sundimise (KarS § 143) puhul otsuse suguühendusse astumiseks näiliselt kannatanu ise.
Erinevalt vägistamise koosseisust (KarS § 141), kus kannatanu vastanduv tahe murtakse, teeb suguühendusele sundimise (KarS § 143) puhul otsuse suguühendusse astumiseks näiliselt kannatanu ise. Suguühendusele sundimise puhul teeb otsuse suguühendusse astumiseks näiliselt kannatanu ise. Selline otsus ei ole aga õiguslikult relevantne põhjusel, et tema tahe on sõltuvussuhte tõttu allutatud süüdistatavale. Isikute vahelise sõltuvussuhtena tuleb mõista suhet, kus ühe isiku käitumisotsustused on tingitud teisest isikust tulenevast mõjust. Suguühendusele sundimise koosseisu jaoks keskse tähtsusega sõltuvussuhet ei saa sisustada ainuüksi õigusel põhineva suhtena, kus süüdlasel on kannatanu suhtes mingi seaduslik võim. Süüdistatava ja kannatanu õiguslikult reguleerimata suhtluses saab sõltuvussuhtest KarS § 143 koosseisu mõttes rääkida siiski üksnes juhul, kui kannatanu on süüdistatava psühhosotsiaalsele võimule allutatuna sellises seisundis, milles tal on enda seksuaalkäitumise kohta iseseisvate otsustuste tegemine oluliselt raskendatud. Suguühendusele sundimise koosseisu realiseerimiseks ei piisa üksnes eelkirjeldatule vastava sõltuvussuhte tuvastamisest, vaid tuvastada tuleb ka see, et süüdistatav on kannatanuga suguühendusse astunud just oma võimupositsiooni ära kasutades.
Kuigi toimepandud kuriteost koheselt teatamata jätmine ei ole iseenesest kannatanule ette heidetav, ei saa tema ütluste usaldusväärsust hinnates jätta tähelepanuta asetleidnud kuriteost teatamisega viivitamise põhjuseid.
Süüdimõistev kohtuotsus võib tugineda ka vaid ühele tõendile, sh ka üksnes kannatanu ütlustele. Vaid ühe tõendi pinnalt kuriteo faktiliste asjaolude tuvastatuse põhjendamine kohtu poolt peab aga olema selline, et kohtu siseveendumuse kujunemine oleks kohtuotsuse lugejale eriti selgesti jälgitav. Kõnealustel juhtudel on iseäranis oluline ka see, et kohus oleks igakülgselt ning erapooletult vaaginud kõiki selle ühe süüstava tõendi hindamisel tõusetunud kahtlusi ja need veenvalt kummutanud.
Süüdimõistev kohtuotsus võib tugineda ka vaid ühele tõendile, sh ka üksnes kannatanu ütlustele. Vaid ühe tõendi pinnalt kuriteo faktiliste asjaolude tuvastatuse põhjendamine kohtu poolt peab aga olema selline, et kohtu siseveendumuse kujunemine oleks kohtuotsuse lugejale eriti selgesti jälgitav. Kõnealustel juhtudel on iseäranis oluline ka see, et kohus oleks igakülgselt ning erapooletult vaaginud kõiki selle ühe süüstava tõendi hindamisel tõusetunud kahtlusi ja need veenvalt kummutanud. Kuigi toimepandud kuriteost koheselt teatamata jätmine ei ole iseenesest kannatanule ette heidetav, ei saa tema ütluste usaldusväärsust hinnates jätta tähelepanuta asetleidnud kuriteost teatamisega viivitamise põhjuseid.

matches:
Riigikohus
§ 143
kohus
§ 141
§ 141
§ 145
§ 15
§ 15
§ 335
§ 15
§ 15
§ 15
§ 335
§ 15
kohus
§ 15
§ 15
§ 335
§ 15
§ 291
Riigikohus
§ 141
§ 141
§ 143
§ 141
§ 143
§ 143
kohus
kohus


Justiitsministeeriumi vanglate osakonna tegevust reguleerivate justiitsministri määruste muutmine – Riigi Teataja
Justiitsministeeriumi vanglate osakonna tegevust reguleerivate justiitsministri määruste muutmine
RT I, 12.11.2013, 8
Vastu võetud 07.11.2013 nr 34
Määrus kehtestatakse Vabariigi Valitsuse seaduse § 47 lõike 2 ning vangistusseaduse § 105 lõike 11 ja § 111 lõike 3 alusel.
§ 1. Justiitsministri 8. augusti 2003. a määruse nr 50 „Vanglate osakonna põhimäärus” muutmine
Justiitsministri 8. augusti 2003. a määruses nr 50 „Vanglate osakonna põhimäärus” tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 6 täiendatakse punktidega 18 ja 19 järgmises sõnastuses:
„18) kriminaalmenetluse ja jälitustegevuse ning nende valdkondade koostöö juhtimine;
19) jälitusteabe ja vanglatest laekuva õigusrikkumisi puudutava teabe kogumine ning analüüsimine.”;
2) paragrahvi 81 punktid 1 ja 2 sõnastatakse järgmiselt:
„1) vanglate osakonna ja vanglate ametnike ning töötajate poolt toimepandavate õigusrikkumiste ennetamine, tõkestamine, avastamine ja menetlemine;
2) jälitusteabe ja vanglatest laekuva õigusrikkumisi puudutava teabe kogumine ning analüüsimine;”;
3) paragrahvi 81 punkt 6 sõnastatakse järgmiselt:
„6) kriminaalmenetluse ja jälitustegevuse ning nende valdkondade koostöö juhtimine;”.
§ 2. Justiitsministri 4. augusti 2008. a määruse nr 41 „Vanglaametnikule või muule vanglatöötajale Justiitsministeeriumi ametniku poolt korralduste andmise ja vanglas teenistusülesannete täitmise kord” muutmine
Justiitsministri 4. augusti 2008. a määruse nr 41 „Vanglaametnikule või muule vanglatöötajale Justiitsministeeriumi ametniku poolt korralduste andmise ja vanglas teenistusülesannete täitmise kord” § 2 lõike 2 punktid 3 ja 4 sõnastatakse järgmiselt:
„3) karistuse täideviimise talituse juhatajal on õigus anda korraldusi vangistuse täideviimise, järelevalve, julgeoleku ja jälitustegevuse valdkonnas ning menetluste kohta, mis puudutavad kinnipeetavaid ja nende poolt toimepandud õigusrikkumisi;
4) sisekontrolli talituse juhatajal on õigus anda korraldusi jälitustegevuse, riigisaladuse ja salastatud välisteabe kaitse valdkonnas ning menetluste kohta, mis puudutavad ametnikke ja töötajaid ning nende poolt toimepandud õigusrikkumisi.”.
Määrus jõustub 15. novembril 2013. a.


Kaitsejõudude, piirivalve, päästemeeskonna, rahvusvahelise sõjalise peakorteri, välisriigi relvajõudude ja tsiviilkoosseisu ja nende liikme ning julgeoleku- ja kaitseotstarbelise kauba tolliformaalsuste teostamise kord – Riigi Teataja
Kaitsejõudude, piirivalve, päästemeeskonna, rahvusvahelise sõjalise peakorteri, välisriigi relvajõudude ja tsiviilkoosseisu ja nende liikme ning julgeoleku- ja kaitseotstarbelise kauba tolliformaalsuste teostamise kord
RT I 2004, 35, 242
Vastu võetud 27.04.2004 nr 148
Määrus kehtestatakse «Tolliseaduse» (RT I 2004, 28, 188) § 58 lõike 3 alusel.
(1) Määrusega kehtestatud tolliformaalsuste teostamise korda rakendatakse järgmiste kaupade, transpordivahendite ja asjade importimisel ja eksportimisel:
1) kaitsejõudude, piirivalve ja päästemeeskonna (edaspidi üksus) transpordivahendid, kaup ja isikkoosseisu asjad;
2) julgeoleku- ja kaitseotstarbeline kaup;
3) rahvusvahelise sõjalise peakorteri, välisriigi relvajõudude ja nende tsiviilkoosseisu kaup ja transpordivahendid ning relvajõudude ja nende tsiviilkoosseisu liikmete isiklikud asjad ja transpordivahendid (edaspidi välisriigi üksuse varustus).
(2) Määrust ei rakendata alkoholi ja tubakatoodete tolliformaalsuste teostamisel, kui seaduse või välislepinguga ei sätestata teisiti.
(3) Määrust ei rakendata ELi Nõukogu määruse 150/2003/EÜ teatud relvastuse ja sõjaväevarustuse imporditollimaksudest vabastamise kohta (Euroopa Liidu Teataja L 25, 30.01.2003, lk 1–6) artiklis 1 nimetatud kaitsejõudude poolt määruse lisades 1 ja 2 toodud kaupade vabasse ringlusse lubamisel.
§ 2. Üksuse varustuse ja julgeoleku- ja kaitseotstarbelise kauba nimekiri
(1) Üksuse varustuse ja julgeoleku- ja kaitseotstarbelise kauba tolliformaalsuste teostamise lihtsustamiseks on lubatud asendada tollideklaratsioon määruse lisa kohase varustuse nimekirjaga (edaspidi nimekiri).
(2) Nimekiri koostatakse enne üksuse ja varustuse või julgeoleku- ja kaitseotstarbelise kauba ühendusevälisest riigist Eestisse saabumist või Eestist ühendusevälisesse riiki lahkumist. Nimekirja kinnitab üksuse ülem või tema volitatud isik või Kaitseministeeriumi või Siseministeeriumi volitatud isik (edaspidi vastutav isik).
(3) Nimekiri koostatakse kahes eksemplaris ning täidetakse eesti või inglise keeles.
(4) Kui kauba importimise või eksportimise suhtes on seadusega kehtestatud piirang, esitatakse koos nimekirjaga vastav kohustuslik dokument või kontrollitakse riikliku registri kannet.
(5) Nimekiri aktsepteeritakse tollis. Nimekirja üks eksemplar tagastatakse esitajale, teine säilitatakse Maksu- ja Tolliametis.
§ 3. Välisriigi üksuse varustuse nimekiri
(1) Välisriigi üksuse varustusele transiidi või ajutise importimise tolliprotseduuri rakendamisel esitab Kaitseministeeriumi või Siseministeeriumi volitatud isik varustuse Eestisse saabumisel nimekirja kolmes eksemplaris.
(2) Toll aktsepteerib nimekirja. Nimekirja kaks eksemplari tagastatakse esitajale, kolmas eksemplar jääb Maksu- ja Tolliametile.
(3) Välisriigi üksuse ja varustuse Eestist ühendusevälisesse riiki lahkumisel esitatakse tollile varustuse Eestisse saabumisel tolli poolt aktsepteeritud nimekirja kaks eksemplari.
(4) Toll märgib nimekirjale Eestist lahkumise kuupäeva ja kellaaja.
(5) Nimekirja üks eksemplar tagastatakse nimekirja esitajale, teine säilitatakse Maksu- ja Tolliametis.
§ 4. Tolliformaalsuste teostamine nimekirja kandmata kaubale
Kui üksuse või välisriigi üksuse isikkoosseisul on kaasas kaupa, mida ei ole nimekirja kantud, lähtutakse tolliformaalsuste teostamisel reisijale kohaldatavatest tollieeskirjadest.
§ 5. Lisadeklaratsiooni esitamise kohustus
(1) Kui Eestisse toimetatud nimekirjas loetletud kaup on tehingu objektiks, esitatakse nimekirja esitaja asukohajärgsele tolliinspektuurile tehingu objektiks oleva kauba kohta tollieeskirjades ettenähtud korras täidetud tollideklaratsioon (edaspidi lisadeklaratsioon). Tehingu kohta tehakse nimekirja tabeli lahtrisse «Märkused» vastav märge.
(2) Õppustel või päästetöödel hävinud, nimekirja kantud mootorsõidukite, sõjalaevade ja -lennukite kohta esitatakse lisadeklaratsioon.
(3) Õppustel või päästetöödel äratarvitatud või hävinud, nimekirja kantud muu kauba kohta lisadeklaratsiooni ei esitata, vaid tehakse nimekirja tabeli lahtrisse «Märkused» vastav märge.
§ 6. Salastusmärkega kaup
(1) Kui vastutav isik esitab nimekirja, milles sisalduva teabe kohta on vastavalt «Riigisaladuse seadusele» (RT I 1999, 16, 271; 82, 752; 2001, 7, 17; 93, 565; 100, 643; 53, 336; 2002, 57, 355; 63, 387; 2003, 13, 67; 23, 147; 2004, 2, 7) tehtud salastusmärge ning kaupa on kirjeldatud sõnadega «julgeoleku- või kaitseotstarbeline kaup», siis aktsepteerib toll nimekirja ilma kaupa ja saatedokumente kontrollimata.
(2) Kui esitatakse lisadeklaratsioon, märgitakse kauba tariifse klassifikatsiooni asemel tähiseks «9910 1019 00» ning koos lisadeklaratsiooniga ei esitata tollile tollieeskirjades ettenähtud lisadokumente.
§ 7. Lisadeklaratsiooni esitamise tähtaeg
(1) Lisadeklaratsioon esitatakse tehingu objektiks olnud kauba importimise päevale järgneva 30 päeva jooksul. Kui nimekirjas loetletud kaup on tehingu objektiks pärast kauba importimist, esitatakse lisadeklaratsioon tehingu toimumise päevale järgneva 30 päeva jooksul.
(2) Nimekirja esitaja märgib nimekirja lisadeklaratsiooni esitamise tähtaja.
§ 8. Importimisel ja eksportimisel nimekirjade vastavuse kontrollimine
Transpordivahendi ja kauba importimisel ja eksportimisel esitatud nimekirjade vastavust võrdleb ja lisadeklaratsiooni esitamise üle teostab järelevalvet esitaja asukohajärgne tolliinspektuur.
Vabariigi Valitsuse 27. aprilli 2004. a määruse nr 148 «Kaitsejõudude, piirivalve, päästemeeskonna, rahvusvahelise sõjalise peakorteri, välisriigi relvajõudude ja tsiviilkoosseisu ja nende liikme ning julgeoleku- ja kaitseotstarbelise kauba tolliformaalsuste teostamise kord»