Eesti Kultuurkapitali seadus – Riigi Teataja
Meetmed koroonaviiruse SARS-CoV-2 leviku tõkestamiseks
Oсобое положение
Süstemaatiline liigitus: HALDUSÕIGUS → Kultuur ja sport
Eesti Kultuurkapitali seadus (lühend - KultKS)
Eesti Kultuurkapitali seadus - sisukord
I ÜLDSÄTTED
§ 1 Eesti Kultuurkapital
§ 2 Kultuurkapitali ülesanded
II KULTUURKAPITALI VARA
§ 3 Kultuurkapitali omand
§ 4 Kultuurkapitali vara
§ 41 Kultuurkapitali vara kasutamine
§ 6 Kultuurkapitali majandustegevus ja eelarve
§ 61 Kultuurkapitali vara paigutamine ja selle piirangud
§ 62 Piirangud tehingute tegemisel huvitatud isikutega
§ 63 Kultuurkapitali finantsplaan
§ 8 Kultuurkapitali tegevuse kontrollimine
§ 9 Raamatupidamine
III KULTUURKAPITALI STRUKTUUR JA JUHTIMINE
§ 10 Sihtkapitalid
§ 101 Maakondlikud ekspertgrupid
§ 11 Kultuurkapitali nõukogu
§ 12 Kultuurkapitali nõukogu liikmed
§ 13 Kultuurkapitali nõukogu töökord
§ 131 Nõukogu liikme vastutus
§ 14 Sihtkapitali nõukogu
§ 15 Sihtkapitali nõukogu liikmed
§ 16 Sihtkapitali nõukogu töökord
§ 161 Ekspertgrupi liikmed ja töökord
§ 162 Juhataja
§ 163 Juhataja pädevus
§ 164 Juhataja vastutus
§ 165 Sisekontrolli süsteem ja siseaudit
IV RAKENDUSLIKUD SÄTTED
§ 18 Kultuurkapitali tegevuse alustamine
§ 19 Muudatused varasemates õigusaktides
§ 20 Seaduse jõustumine
RT I, 24.10.2018, 3
01.05.2007
Eesti Kultuurkapitali seadus
Vastu võetud 01.06.1994
RT I 1994, 46, 772
jõustumine 01.07.1994
18.01.1996 RT I 1996, 8, 166 16.02.1996
05.05.1997 RT I 1997, 37, 571 26.05.1997
29.01.2002 RT I 2002, 21, 117 04.03.2002
12.06.2002 RT I 2002, 57, 357 01.08.2002
19.06.2002 RT I 2002, 61, 375 01.08.2002
09.10.2002 RT I 2002, 87, 506 01.11.2002
29.01.2003 RT I 2003, 21, 123 13.03.2003
24.01.2007 RT I 2007, 15, 76 01.05.2007
06.06.2012 RT I, 29.06.2012, 1 01.04.2013, osaliselt 01.01.2014
19.02.2014 RT I, 13.03.2014, 2 23.03.2014
01.07.2014 RT I, 11.07.2014, 5 01.01.2015
19.06.2014 RT I, 29.06.2014, 109 01.07.2014, Vabariigi Valitsuse seaduse § 107³ lõike 4 alusel asendatud ministrite ametinimetused alates 2014. aasta 1. juulil jõus olevast redaktsioonist.
17.10.2018 RT I, 24.10.2018, 1 01.01.2019
I. peatükk ÜLDSÄTTED
§ 1. Eesti Kultuurkapital
(1) Eesti Kultuurkapital (edaspidi Kultuurkapital) on avalik-õiguslik juriidiline isik, kelle tegevuse eesmärk on kunstide, rahvakultuuri, kehakultuuri ja spordi ning kultuuriehitiste rajamise ja renoveerimise toetamine rahaliste vahendite sihipärase kogumise ja sihtotstarbelise jagamise kaudu.
[RT I, 11.07.2014, 5 - jõust. 01.01.2015]
(2) Rahvakultuur käesoleva seaduse mõttes hõlmab rahvakunsti, sealhulgas traditsioonilisi (folkloorseid) rahvakunstialasid, seltsielu ning vabaharidust.
(3) Kultuurkapital juhindub käesolevast seadusest ning muudest õigusaktidest.
(31) Käesolevas seaduses ettenähtud haldusmenetlusele kohaldatakse haldusmenetluse seaduse (RT I 2001, 58, 354) sätteid, arvestades käesoleva seaduse erisusi.
(4) Kultuurkapitali tegevus lõpetatakse seadusega.
(5) Kultuurkapital registreeritakse riigi- ja kohaliku omavalitsuse asutuste riiklikus registris selle registri põhimääruses sätestatud korras.
[RT I 2002, 87, 506 - jõust. 01.11.2002]
§ 2. Kultuurkapitali ülesanded
(1) Kultuurkapitali ülesanded on:
1) toetada kunstide ja spordi edendamise, tutvustamise ja populariseerimise projekte, loomingulisi ühendusi, kultuuri- ja spordialaseid teadusuuringuid ning soodustada kunstide, rahvakultuuri ning kehakultuuri ja spordi arengut;
2) toetada silmapaistnud kunsti- ja sporditegelasi, kunsti- ja sporditegelaste surma puhul nende perekondi;
3) toetada mingil kultuuri- või spordialal andekaid ja arenguvõimelisi isikuid ning võimaldada neile enesetäiendamist;
4) toetada kunsti- ja sporditegelaste mälestuse jäädvustamist;
5) toetada riiklikult tähtsate kultuuriehitiste rajamist ja renoveerimist.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud ülesannete täitmiseks maksab Kultuurkapital preemiaid ja stipendiume, mida käsitatakse riigipreemiate ja riigieelarvest makstavate stipendiumidena.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud ülesannete täitmiseks maksab Kultuurkapital projekti-, tegevus-, loometöö-, elutöö-, juubeli-, ravimi- ja matusetoetust.
(4) Käesoleva paragrahvi lõigetes 2 ja 3 nimetatud preemiate, stipendiumide ja toetuste maksmise alused, taotlemise ja taotluse menetlemise ning toetuse tagasinõudmise korra kinnitab Kultuurkapitali nõukogu.
II. peatükk KULTUURKAPITALI VARA
§ 3. Kultuurkapitali omand
Kultuurkapital valdab, kasutab ja käsutab oma vara käesolevas seaduses ja muudes õigusaktides sätestatud korras ja tingimustel.
§ 4. Kultuurkapitali vara
(1) Kultuurkapitali vara moodustub:
1) laekumistest vastavalt alkoholiaktsiisi seadusele (RT I 2000, 58, 375; 102, 676; 2001, 88, 531; 2002, 90, 521; 2003, 2, 17) ja tubakaaktsiisi seadusele (RT I 1994, 54, 901; 2001, 51, 296; 87, 528; 88, 531; 2003, 2, 17);
2) laekumistest hasartmängumaksust vastavalt hasartmängumaksu seadusele (RT I 2002, 28, 158; 90, 521);
3) Kultuurkapitali heaks tehtavatest varalistest annetustest ja pärandustest;
4) Kultuurkapitali vara paigutamisest saadavast tulust;
5) muust majandustegevusest saadavast tulust;
6) muudest laekumistest.
(2) Kultuurkapitali tegevuse jätkusuutlikkuse tagamiseks eraldab nõukogu osa varast põhikapitali täiendamiseks. Põhikapitali vähendada ei tohi.
[RT I 2003, 21, 123 - jõust. 13.03.2003]
§ 41. Kultuurkapitali vara kasutamine
(1) Kultuurkapital kasutab oma vara üksnes käesolevas seaduses sätestatud eesmärgil.
(2) Sihtotstarbelisi annetusi ja pärandusi võib kasutada ainult annetaja või pärandaja näidatud eesmärgil.
(3) Kultuurkapitali aastatulust eraldab Kultuurkapitali nõukogu pärast põhikapitali täiendamist ja hasartmängumaksu seaduse alusel sihtotstarbeliselt laekunud summade eraldamist 75 protsenti sihtkapitalide käsutusse ning 25 protsenti maakondlike ekspertgruppide käsutusse kultuurivaldkondade vaheliste ja maakonna kultuurivaldkonna projektide finantseerimiseks ning halduskuludeks.
[RT I, 24.10.2018, 1 - jõust. 01.01.2019]
(4) Kultuurkapitali vara võib paigutada vastavalt käesolevas seaduses sätestatud nõuetele ja nõukogu otsustele, tagades Kultuurkapitali eesmärkide täitmiseks vajaliku varade säilimise, likviidsuse ja tootlikkuse ning riskide hajutamise.
§ 5. [Kehtetu - RT I 2003, 21, 123 - jõust. 13.03.2003]
§ 6. Kultuurkapitali majandustegevus ja eelarve
[RT I, 13.03.2014, 2 - jõust. 23.03.2014]
(1) Kultuurkapitalil on õigus käesolevas seaduses ettenähtud ülesannete täitmiseks:
1) omandada ja võõrandada kinnis- ja vallasvara;
2) anda rendile kinnis- ja vallasasju;
3) korraldada tuluüritusi ja seaduses sätestatud alustel loteriisid;
4) levitada oma sümboolikaga tooteid.
(2) Kultuurkapital ei või võtta kohustusi, mis ei tulene käesolevast seadusest, sealhulgas ei või võtta laenu ega tagada teiste isikute võlakohustuste täitmist ega pantida vara. Kultuurkapital ei või anda laenu ega asutada eraõiguslikke juriidilisi isikuid ega neis osaleda.
(3) Kultuurkapitali kõigi tulude ja kulude kohta koostatakse tasakaalus eelarve, mis peab vastama finantsplaanile, riigieelarve seaduse §-s 6 esitatud eelarvepositsiooni reeglitele, §-s 10 esitatud netovõlakoormuse reeglile ning § 11 alusel kehtestatud piirangutele.
§ 61. Kultuurkapitali vara paigutamine ja selle piirangud
(1) Kultuurkapital võib korraldada vara paigutamist vahetult või teha seda varahalduri kaudu. Varahalduri leidmisel ei pea kohaldama riigihangete seadust.
[RT I 2007, 15, 76 - jõust. 01.05.2007]
(2) Varahalduriks võivad olla:
1) Eesti Pank;
2) Rahandusministeerium;
3) Eestis registreeritud äriühing või selle filiaal, kellel on õigus tegutseda fondivalitseja, krediidiasutuse või investeerimisühinguna.
(3) Kultuurkapitali vara võib paigutada krediidiasutuste hoiustesse, väärtpaberituru seaduse (RT I 2001, 89, 532; 2002, 23, 131; 63, 387; 102, 600; 105, 612) § 2 lõike 1 punktides 2, 4 ja 5 nimetatud väärtpaberitesse ning kinnisvarasse. Investeeringutest tulenevate riskide maandamiseks võib Kultuurkapital omandada väärtpaberituru seaduse § 2 lõike 1 punktis 6 nimetatud väärtpabereid ja teha tuletistehinguid.
(4) Kultuurkapitalile kuuluvate käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud väärtpaberite ning kinnisvara väärtus ei või moodustada rohkem kui 100 protsenti Kultuurkapitali põhikapitalist.
(5) Kultuurkapitalile kuuluvate investeerimisfondide osakute puhasväärtus ei või olla kokku suurem kui 35 protsenti Kultuurkapitali põhikapitalist, kusjuures osakuid võib omandada investeerimisfondidelt, mille vara võib vastavalt fondi tingimustele otseselt või läbi teiste investeerimisfondide investeerida väärtpaberituru seaduse § 2 lõike 1 punktides 1 ja 3 nimetatud väärtpaberitesse.
(6) Kultuurkapital ei või omada kinnisvara soetusväärtuses rohkem kui 10 protsendi ulatuses Kultuurkapitali põhikapitalist.
(7) Ühte krediidiasutusse paigutatud hoius ei või moodustada rohkem kui 40 protsenti Kultuurkapitali varast.
(8) Ühe isiku ja selle isikuga ühte kontserni kuuluvate isikute poolt emiteeritud väärtpaberite väärtus ei või kokku moodustada rohkem kui 20 protsenti Kultuurkapitali põhikapitalist.
§ 62. Piirangud tehingute tegemisel huvitatud isikutega
(1) Huvitatud isikud käesoleva seaduse tähenduses on:
1) Kultuurkapitali nõukogu liige, juhataja ja teised Kultuurkapitali töötajad ning Kultuurkapitali audiitor;
2) käesoleva lõike punktis 1 nimetatud isikuga seotud isik korruptsioonivastase seaduse tähenduses.
[RT I, 29.06.2012, 1 - jõust. 01.04.2013]
(2) Kultuurkapitalil on keelatud võõrandada Kultuurkapitali vara huvitatud isikutele või omandada neilt vara Kultuurkapitali vahendite arvel teisiti kui väärtpaberibörsi või muu organiseeritud avaliku väärtpaberituru vahendusel või avalikul enampakkumisel.
(3) Kultuurkapitali nõukogu liige ei saa taotleda Kultuurkapitalilt toetust ega stipendiumi.
§ 63. Kultuurkapitali finantsplaan
(1) Kultuurkapital koostab igal aastal finantsplaani, mis on aluseks Kultuurkapitali eelarve koostamisel.
(2) Finantsplaan koostatakse ja esitatakse riigieelarve seaduse §-s 12 sätestatud nõuete kohaselt.
§ 7. [Kehtetu - RT I 2003, 21, 123 - jõust. 13.03.2003]
§ 8. Kultuurkapitali tegevuse kontrollimine
(1) Kultuurkapitali tegevust kontrollib Riigikontroll vastavalt Riigikontrolli seadusele.
(2) Kultuurkapitali nõukogu kutsub Kultuurkapitali tegevuse kontrollimiseks audiitori.
§ 9. Raamatupidamine
(1) Kultuurkapital lähtub raamatupidamise korraldamisel raamatupidamise seadusest (RT I 2002, 102, 600) ja teistest õigusaktidest.
(2) Kultuurkapitali majandusaasta algab 1. jaanuaril ja lõpeb 31. detsembril.
III. peatükk KULTUURKAPITALI STRUKTUUR JA JUHTIMINE
§ 10. Sihtkapitalid
(1) Kultuurkapitali koosseisu kuuluvad sihtkapitalid järgmistele kultuurialadele:
1) kirjandus;
2) helikunst;
3) kujutav ja rakenduskunst;
4) arhitektuur;
5) näitekunst;
6) audio-visuaalne kunst;
7) rahvakultuur;
8) kehakultuur ja sport.
(2) Sihtkapital on Kultuurkapitali struktuuriüksus, kelle ülesanne on Kultuurkapitali nõukogu poolt konkreetsele kultuurivaldkonnale eraldatud raha jaotamine esitatud taotluste alusel ja omal algatusel.
§ 101. Maakondlikud ekspertgrupid
(1) Maakondlik ekspertgrupp (edaspidi ekspertgrupp) on igas maakonnas tegutsev Kultuurkapitali struktuuriüksus, kelle ülesanne on Kultuurikapitali nõukogu poolt maakonna kultuurivaldkonnale eraldatud raha jaotamine esitatud taotluste alusel ja oma algatusel.
(2) Ekspertgrupp:
1) jaotab ekspertgrupi käsutusse eraldatud raha;
2) esitab Kultuurkapitali nõukogule oma algatusel maakonna kultuurivaldkonna projekte toetuse määramiseks;
3) koostab oma tegevusest aastaaruande Kultuurkapitali nõukogule.
§ 11. Kultuurkapitali nõukogu
(1) Kultuurkapitali tegevust juhib 11-liikmeline nõukogu, kelle koosseisu kuuluvad:
1) valdkonna eest vastutav minister esimehena;
2) valdkondade eest vastutavate ministrite nimetatud esindaja;
3) iga sihtkapitali nõukogu nimetatud esindaja.
[RT I, 29.06.2014, 109 - jõust. 01.07.2014, Vabariigi Valitsuse seaduse § 107³ lõike 4 alusel asendatud sõna „kultuuriminister” sõnadega „valdkonna eest vastutava minister” ja punktides 2 ja 3 sõnad „Haridus ja -teadusministri” ja „rahandusministri” sõnadega „valdkondade eest vastutavad ministrid” ning ühendada punktid 2 ja 3 punktiks 2 ja muuta vastavalt punktide numeratsiooni.]
(2) Kultuurkapitali nõukogu:
1) kehtestab Kultuurkapitali varade paigutamise ja muude tehingute tegemise korra, nähes ette finantsriskide juhtimise piirangud vara liikide, valuutade struktuuri, instrumentide ja investeeringute kestuse ning muude investeerimistunnuste lõikes;
2) jaotab aastatulu vastavalt käesoleva seaduse § 41 lõikele 3;
3) otsustab kultuurivaldkondade vaheliste projektide rahastamise, samuti sihtkapitalide ja ekspertgruppide algatatud projektide rahastamise;
4) jaotab hasartmängumaksu seaduse alusel kultuuriehitistele sihtotstarbeliselt laekunud summad vastavalt Riigikogu otsusega kinnitatud riiklikult tähtsate kultuuriehitiste rajamise ja renoveerimise pingereale, toetades üheaegselt kuni kahte objekti;
5) määrab kindlaks sihtkapitalide ja ekspertgruppide poolt jaotatavate toetuste piirmäärad aastas ja kvartalis;
6) analüüsib ekspertgruppide, sihtkapitalide ja Kultuurkapitali tegevuse tulemusi;
7) korraldab iga-aastaste ülevaadete avaldamist Kultuurkapitali tegevuse kohta;
8) võtab tööle ja vabastab Kultuurkapitali siseaudiitori;
9) võtab vastu Kultuurkapitali aastaeelarve, kinnitab finantsplaani ja auditeeritud majandusaasta aruande;
10) määrab Kultuurkapitali halduskuludeks ettenähtud vahendite hulgas eraldi siseauditi jaoks ettenähtud eelarve ja kinnitab siseaudiitori tööplaani;
11) määrab sihtkapitalide nõukogude liikmetele ja ekspertgruppide liikmetele makstava tasu suuruse ja maksmise korra;
12) kinnitab Kultuurkapitali struktuuri;
13) nimetab ja vabastab Kultuurkapitali juhataja;
14) teostab järelevalvet juhataja, sihtkapitalide ja ekspertgruppide tegevuse üle;
15) annab arvamusi ja teeb ettepanekuid muudes kunstide ja rahvakultuuri ning kehakultuuri ja spordi arendamist puudutavates küsimustes, mis seonduvad käesolevas seaduses sätestatud ülesannete täitmisega;
16) valib käesoleva seaduse § 6 1 lõikes 1 mainitud varahalduri ja kinnitab temaga sõlmitava lepingu tingimused;
17) otsustab juhataja ettepanekul kinnisvara omandamise ja võõrandamise.
(3) Nõukogu volituste tähtaeg on kaks aastat.
(4) Nõukogu koosseisu kinnitab Vabariigi Valitsus.
§ 12. Kultuurkapitali nõukogu liikmed
(1) Nõukogu liikmed täidavad oma ülesandeid kuni nõukogu uue koosseisu kinnitamiseni. Nõukogu liikmed, välja arvatud valdkonna eest vastutav minister, võivad osaleda ainult kahe järjestikuse nõukogu koosseisus.
(2) Nõukogu liige arvatakse nõukogu koosseisust välja tagasikutsumisel, tema avalduse alusel või surma korral.
(3) Kultuurkapitali nõukogu liige saab tasu nõukogu tööga seotud ülesannete täitmise eest. Tasu suuruse kinnitab Vabariigi Valitsus Kultuurkapitali nõukogu esimehe ettepanekul ning tasu makstakse Kultuurkapitali eelarvest halduskuludeks ettenähtud vahenditest. Tasu ei maksta Kultuurkapitali nõukogu esimehele.
(4) Nõukogu liikmed valivad endi hulgast nõukogu aseesimehe.
§ 13. Kultuurkapitali nõukogu töökord
(1) Nõukogu istungi kutsub kokku esimees vastavalt vajadusele, kuid mitte harvemini kui üks kord kvartalis. Nõukogu liikmeid informeeritakse istungist kirjalikult vähemalt 20 päeva ette.
(2) Nõukogu erakorraline istung kutsutakse kokku kahe nädala jooksul, kui seda nõuab vähemalt kuus nõukogu liiget.
(3) Nõukogu on otsustusvõimeline, kui kohal viibib vähemalt kuus nõukogu liiget, sealhulgas esimees või aseesimees.
(4) Nõukogu võtab vastu otsuseid istungil viibivate liikmete lihthäälteenamusega. Käesoleva seaduse § 11 2. lõike punktides 1–5, 8–13, 16 ja 17 toodud küsimuste puhul võetakse otsused vastu nõukogu koosseisu lihthäälteenamusega.
(5) Nõukogu otsused protokollitakse ning tehakse ühe nädala jooksul teatavaks sihtkapitalide nõukogudele.
§ 131. Nõukogu liikme vastutus
(1) Nõukogu liikmed vastutavad käesoleva seaduse nõuete rikkumise, samuti oma kohustuste täitmata jätmise tõttu Kultuurkapitalile süüliselt tekitatud kahju eest solidaarselt.
(2) Nõukogu liige vabaneb Kultuurkapitali ees vastutusest, kui ta on ebaseadusliku tegevuse aluseks oleva otsuse vastuvõtmisel jäänud eriarvamusele ning eriarvamus on kantud protokolli või kui ta ei osalenud istungil, kus selline otsus vastu võeti.
(3) Nõukogu liikme vastu esitatava nõude aegumistähtaeg on viis aastat kohustuse rikkumisest.
§ 14. Sihtkapitali nõukogu
(1) Iga sihtkapitali tegevust korraldab selle sihtkapitali nõukogu, kuhu kuulub seitse vastaval kultuurialal tegutsevat isikut, kelle on esitanud selle kultuuriala ühendused.
(2) Sihtkapitali nõukogu koosseisu kinnitab valdkonna eest vastutav minister.
(3) Sihtkapitali nõukogu:
1) nimetab sihtkapitali esindaja Kultuurkapitali nõukogusse;
2) jaotab sihtkapitali käsutusse eraldatud raha;
3) esitab Kultuurkapitali nõukogule kultuurivaldkondade vaheliste ürituste projekte toetuse määramiseks;
4) jälgib sihtkapitali poolt määratud toetuste sihipärast kasutamist;
5) koostab aastaaruande sihtkapitali tegevusest;
6) teeb ettepanekuid Kultuurkapitali nõukogule;
7) täidab muid Kultuurkapitali nõukogu poolt antud ülesandeid.
(4) Nõukogul on õigus tagasi kutsuda oma esindaja Kultuurkapitali nõukogust.
(5) Nõukogu volituste tähtaeg on kaks aastat.
§ 15. Sihtkapitali nõukogu liikmed
(1) Nõukogu liikmed täidavad oma ülesandeid kuni nõukogu uue koosseisu kinnitamiseni. Sama isik võib järjest kuuluda sihtkapitali nõukogu kahte koosseisu.
(2) Nõukogu liige arvatakse nõukogu koosseisust välja tagasikutsumisel, tema avalduse alusel või surma korral. Vabanenud nõukogu liikme asemele kinnitatakse uus esindaja vastavalt käesoleva seaduse § 14 1. lõikele.
(3) [Kehtetu - RT I 2003, 21, 123 - jõust. 13.03.2003]
(4) Nõukogu liikmed valivad endi hulgast nõukogu esimehe ja aseesimehe.
§ 16. Sihtkapitali nõukogu töökord
(1) Sihtkapitali nõukogu iga koosseisu esimese koosoleku kutsub kokku valdkonna eest vastutav minister, edaspidi sihtkapitali nõukogu esimees vastavalt vajadusele, kuid mitte harvem kui üks kord kvartalis. Nõukogu liikmeid informeeritakse istungist kirjalikult vähemalt 10 päeva ette.
(2) Erakorraline nõukogu koosolek kutsutakse kokku kahe nädala jooksul, kui seda nõuavad vähemalt neli tema liiget.
(3) Nõukogu on otsustusvõimeline, kui kohal viibib vähemalt viis nõukogu liiget, sealhulgas esimees või aseesimees.
(4) Nõukogu võtab vastu otsuseid istungil viibivate liikmete lihthäälteenamusega.
(5) Nõukogu otsused protokollitakse ning tehakse teatavaks ühe nädala jooksul Kultuurkapitali juhatajale.
(6) Nõukogu otsuseid ei vaidlustata, välja arvatud juhud, kui on rikutud käesoleva paragrahvi 3. ja 5. lõiget.
§ 161. Ekspertgrupi liikmed ja töökord
(1) Ekspertgrupp koosneb viiest liikmest ja selle koosseisu kinnitab Kultuurkapitali nõukogu kaheks aastaks maakonna kultuurivaldkonnas tegutsevate isikute hulgast.
(2) Ekspertgrupi liikmete ja töökorra kohta kohaldatakse käesoleva seaduse §-des 15 ja 16 sihtkapitali nõukogude kohta sätestatut, arvestades käesolevast paragrahvist tulenevaid erisusi.
(3) Ekspertgrupi liikmed täidavad oma ülesandeid kuni uue koosseisu kinnitamiseni Kultuurkapitali nõukogu poolt. Liikme koosseisust väljaarvamisel nimetab nõukogu ekspertgrupi vabanenud kohale uue liikme vastava maakonna kultuurivaldkonnas tegutsevate isikute hulgast.
(4) Ekspertgrupi iga koosseisu esimese koosoleku kutsub kokku Kultuurkapitali nõukogu esimees.
(5) Ekspertgrupi koosolek on otsustusvõimeline, kui kohal viibib neli liiget, sealhulgas esimees või aseesimees. Erakorralise koosoleku kokkukutsumist võivad nõuda vähemalt kolm liiget.
§ 162. Juhataja
(1) Kultuurkapitali juhib ja esindab juhataja, kelle nimetab nõukogu.
(2) Juhataja volituste tähtaeg on kuni neli aastat.
(3) Juhatajaga sõlmitakse leping, millega määratakse kindlaks juhataja õigused ja kohustused, temale makstava tasu suurus ning muud tegevuseks vajalikud tingimused. Lepingule kirjutab Kultuurkapitali poolt alla nõukogu esimees.
(4) Nõukogul on õigus juhataja igal ajal tagasi kutsuda.
§ 163. Juhataja pädevus
Juhataja:
1) käsutab Kultuurkapitali nõukogu otsuste alusel Kultuurkapitali vara;
2) korraldab Kultuurkapitali nõukogu otsuste täitmist ning vastutab nende õiguspärase täitmise eest;
3) annab Kultuurkapitali nõukogule aru oma tegevusest ja esitab ülevaate Kultuurkapitali majanduslikust olukorrast neli korda aastas;
4) teavitab nõukogu kohe Kultuurkapitali majandusliku seisundi olulisest halvenemisest või muudest majandustegevusega seotud olulistest asjaoludest;
5) esitab Kultuurkapitali nõukogule Kultuurkapitali aastaeelarveprojekti ja auditeeritud majandusaasta aruande;
6) võtab tööle ja vabastab töölt Kultuurkapitali töötajad, välja arvatud siseaudiitori;
7) sõlmib lepingud Kultuurkapitalist toetuste saajatega vastavalt nõukogu, sihtkapitalide nõukogude ja ekspertgruppide otsustele;
8) kinnitab Kultuurkapitali töösisekorraeeskirjad ja asjaajamisjuhendi;
9) korraldab nõukogu koosolekute protokollimise ja tagab nõukogu, sihtkapitalide nõukogude ja ekspertgruppide otsuste üle arvestuse pidamise;
10) otsustab teiste juhtimisküsimuste üle, mis käesoleva seadusega ei ole antud nõukogu pädevusse.
§ 164. Juhataja vastutus
(1) Juhataja vastutab oma kohustuse rikkumisega Kultuurkapitalile tekitatud kahju eest. Juhataja vabaneb vastutusest juhul, kui ta on tegutsenud vastavalt Kultuurkapitali nõukogu õiguspärasele otsusele.
(2) Juhataja vastu esitatava nõude aegumistähtaeg on viis aastat kohustuse rikkumisest.
§ 165. Sisekontrolli süsteem ja siseaudit
(1) Kultuurkapitali sisekontrollisüsteem hõlmab kõiki juhtimis- ja tegevustasandeid ning see peab tagama Kultuurkapitali tegevuse otstarbekuse, eesmärgipärasuse ja vastavuse õigusaktidele.
(2) Kultuurkapitali siseauditi eest vastutab nõukogu poolt tööle võetud siseaudiitor. Vajadusel võib nõukogu luua vastava struktuuriüksuse siseaudiitori juhtimisel.
(3) Siseauditi käigus hinnatakse:
1) Kultuurkapitali sisekontrollisüsteemi toimimist ja selle tõhusust;
2) nõukogu, sihtkapitalide ning maakondlike ekspertgruppide rahaeraldusi ja nende kasutamist;
3) juhtimismeetmete seaduslikkust, otstarbekust ja tõhusust;
4) vara kasutamise otstarbekust;
5) olemasolevate protseduurireeglite ja dokumenteerimise piisavust Kultuurkapitali õiguspärase tegevuse tagamiseks;
6) Riigikontrolli ettekirjutuste ja audiitori ettepanekute täitmist.
(4) Siseaudiitoril on õigus tutvuda Kultuurkapitali iga dokumendiga ning saada suulisi ja kirjalikke selgitusi Kultuurkapitali juhatajalt ja töötajatelt ning igalt nõukogu, sihtkapitali nõukogu ja maakondliku ekspertgrupi liikmelt.
(5) Siseaudiitor annab nõukogule aru oma tööplaani täitmisest kaks korda aastas ning teeb jooksvalt ettepanekuid puuduste kõrvaldamiseks ja vigade vältimiseks vajalike abinõude kohta.
(6) Siseaudiitor peab viivitamatult teatama juhatajale ja nõukogu esimehele asjaoludest, mis viitavad õigusaktide rikkumisele või võivad kahjustada Kultuurkapitali vara või mainet.
§ 17. [Kehtetu - RT I 2003, 21, 123 - jõust. 13.03.2003]
IV. peatükk RAKENDUSLIKUD SÄTTED
§ 18. Kultuurkapitali tegevuse alustamine
(1) Kultuuriminister kinnitab kolme kuu jooksul käesoleva seaduse jõustumisest arvates käesoleva seaduse §-s 10 sätestatud sihtkapitalide nõukogude koosseisud.
(2) Vabariigi Valitsus kinnitab nelja kuu jooksul käesoleva seaduse jõustumisest arvates Kultuurkapitali nõukogu koosseisu.
§ 19. Muudatused varasemates õigusaktides
[Käesolevast tekstist välja jäetud.]
§ 20. Seaduse jõustumine
(1) Käesolev seadus jõustub 1994. aasta 1. juulil.
(2) Käesoleva seaduse § 19 3. lõige jõustub 1995. aasta 1. jaanuaril.
Versioon 11.7.3


NB! Muudetud Riigikohtu 1.10.2007. a põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi kohtuotsusega nr 3-4-1-14-07 (avaldatud 19.10.2007 – RT III 2007, 34, 274 – jõust. 1.10.2007), mille resolutsioon tunnistab ATS § 120 ja § 130 lg 1 osas, milles see puudutab vanuse tõttu teenistusest vabastamisest etteteatamist, § 131 lg 3 osas, milles see puudutab hüvitust vanuse tõttu teenistusest vabastamisel, ning § 133 lg-d 1 ja 3 osas, milles need puudutavad teenistusest vabastamise aja piiranguid vanuse tõttu teenistusest vabastamise korral, põhiseadusega vastuolus olevaks ja kehtetuks.
8) päästeametnikele.
8) soolise võrdõiguslikkuse volinik – soolise võrdõiguslikkuse seaduse § 15 lõikes 3 ettenähtud tähtajaks.
(2) Abiteenistujal on õigus pöörduda töölepingust tulenevate vaidluste lahendamiseks maa- või linnakohtusse Eesti Vabariigi töölepingu seaduse § 143 sätestatud tähtaja jooksul.


text:
Language of document : Bulgarian Spanish Czech Danish German Estonian Greek English French Italian Latvian Lithuanian Hungarian Maltese Dutch Polish Portuguese Romanian Slovak Slovene Finnish Swedish Croatian ECLI:EU:C:2015:784
Eelotsusetaotlus – Konkurents – ELTL artikli 101 lõige 1 – Analoogse siseriikliku õigusakti kohaldamine – Euroopa Kohtu pädevus – Mõiste „kokkulepe, mille eesmärk on piirata konkurentsi” – Äriruumide rendilepingud – Kaubanduskeskused – Põhirentniku õigus olla vastu sellele, et rendileandja rendib äriruume kolmandatele isikutele
Kohtuasjas C‑345/14,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Augstākā Tiesa (kõrgeim kohus, Läti) 11. juuli 2014. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 17. juulil 2014, menetluses
koosseisus: kolmanda koja president L. Bay Larsen neljanda koja presidendi ülesannetes, kohtunikud J. Malenovský, M. Safjan, A. Prechal ja K. Jürimäe (ettekandja),
arvestades kirjalikus menetluses ja 25. juuni 2015. aasta kohtuistungil esitatut,
– SIA „Maxima Latvija”, esindajad: advokāts M. Gailis, advokāts L. Mervina ja A. Šteinmanis,
– Läti valitsus, esindajad: I. Kalniņš ja J. Treijs-Gigulis,
– Euroopa Komisjon, esindajad: N. Khan, F. Ronkes Agerbeek ja I. Rubene,
1 Eelotsusetaotlus puudutab ELTL artikli 101 lõike 1 tõlgendamist.
2 Taotlus on esitatud SIA „Maxima Latvija” (edaspidi „Maxima Latvija”) ja Konkurences padome (konkurentsiamet) vahelises kohtuvaidluses trahvi üle, mille viimane määras Maxima Latvijale selle eest, et ta sõlmis kaubanduskeskustega mitu äriruumide rendilepingut, mis sisaldasid konkurentsivastase eesmärgiga tingimust.
3 Konkurentsiseaduse (Konkurences likums) artikli 11 lõikes 1 on sätestatud:
„Keelatud ja alates sõlmimise hetkest tühised on ettevõtjatevahelised kokkulepped, mille eesmärk või tagajärg on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi Läti territooriumil, sealhulgas kokkulepped seoses
7) tegevuse (või tegevusetusega), mille tagajärjel on teine ettevõtja sunnitud teatud turult lahkuma või mis takistab potentsiaalse ettevõtja tulekut teatud turule.”
4 Peamiselt toidukaupade jaekaubanduse sektoris tegutsev Läti ettevõtja Maxima Latvija käitab suuri selvekauplusi. See äriühing on Lätis asuvate kaubanduskeskustega sõlminud mitu äriruumide rendilepingut, mis puudutavad äriruumide rentimist nendes kaubanduskeskustes.
5 Olles analüüsinud 119 lepingut, tuvastas konkurentsiamet, et neist 12 sisaldavad tingimust, mis annab Maxima Latvijale kui „põhirentnikule” õiguse sellele, et temalt küsitakse nõusolekut rendileandja poolt selliste äriruumide kolmandatele isikutele rentimise jaoks, mida ei ole Maxima Latvijale renditud. Eelotsusetaotlusest nähtub, et „põhirentnik” on suur igapäevaste tarbekaupade selvekauplus, mis võtab kaubanduskeskuses tavaliselt enda alla kõige suurema või põhiosa kaubanduskeskuse pindalast.
6 Leides, et põhikohtuasjas kõne all olevat tingimust sisaldavad äriruumide rendilepingud kujutavad endast vertikaalseid kokkuleppeid, mille eesmärk on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi, võttis konkurentsiamet vastu otsuse, milles ta järeldas, et need kokkulepped rikuvad konkurentsiseaduse artikli 11 lõike 1 punkti 7, ilma et oleks tarvilik tõendada, et need praktikas muudavad konkreetsete ettevõtjate turuletuleku keeruliseks. Seetõttu määras konkurentsiamet Maxima Latvijale trahvi summas 25 000 Läti latti (ligikaudu 35 770 eurot).
7 Maxima Latvija esitas Administratīvā apgabaltiesale (piirkondlik halduskohus) kaebuse kõnealuse otsuse tühistamise nõudes ning nimetatud kohus jättis kaebuse 28. juuni 2013. aasta otsusega rahuldamata. Kohus leidis, et arvestades Maxima Latvija turujõudu jaekaubandusturul, oli põhikohtuasjas käsitletavate kokkulepete eesmärk konkurentsi takistada, mistõttu ei olnud vaja tõendada nende võimalikke tagajärgi konkurentsile.
8 Maxima Latvija esitas selle otsuse peale eelotsusetaotluse esitanud kohtule kassatsioonkaebuse. Ta väidab sisuliselt, et Administratīvā apgabaltiesa (piirkondlik halduskohus) rikkus õigusnormi, kui ta nõustus konkurentsiameti analüüsiga, mille kohaselt põhikohtuasjas käsitletavate kokkulepete eesmärk oli konkurentsi piirata.
9 Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib esiteks, et põhikohtuasja poolte vahel puudub vaidlus selle üle, et kõnealused kokkulepped ei mõjuta liikmesriikidevahelist kaubandust. Ta leiab siiski, et konkurentsiseaduse artikli 11 lõike 1 sõnastus on ELTL artikli 101 lõikega 1 sisuliselt analoogne ja et seda seadust tuleks kohaldada kooskõlas sellega, mida nõuab liidu õigus. Kohus rõhutab lisaks, et on olemas ilmne huvi, et liidu õigusest tulenevaid sätteid või mõisteid tõlgendataks ühetaoliselt. Nimetatud kohus tõdeb teiseks, et ELTL artikli 101 lõiget 1 käsitlev Euroopa Kohtu praktika ei võimalda kindlalt välja selgitada, kas niisuguseid kokkuleppeid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, võib kvalifitseerida selle sätte tähenduses kokkulepeteks, mille eesmärk on konkurentsi piirata.
10 Neil asjaoludel otsustas Augstākā Tiesa (kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas käesolevas kohtuasjas käsitletavat äriruumide rendileandja ja jaemüüja (põhirentnik) vahel sõlmitud kokkulepet, mis piirab rendileandja õigust otsustada üksi, ilma põhirentniku eelneva nõusolekuta muude äriruumide rendileandmise üle põhirentniku potentsiaalsetele konkurentidele, tuleb käsitada ettevõtjatevahelise kokkuleppena, mille eesmärk on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses?
2. Kas ja millisel eesmärgil tuleb selleks, et hinnata, kas see kokkulepe on ELTL artikli 101 lõikega 1 kooskõlas, analüüsida turu struktuuri?
3. Kas käesolevas kohtuasjas käsitletava kokkuleppe poolte turujõud ja selle võimalik suurenemine on asjaolu, mida tuleb tingimata arvesse võtta selle hindamisel, kas kokkulepe on ELTL artikli 101 lõikega 1 kooskõlas?
4. Kui selleks, et selgitada välja kokkuleppe põhisisu ja teha kindlaks, kas selles esinevad keelatud kokkuleppe koosseisu tunnused, on vaja hinnata kokkuleppe potentsiaalseid tagajärgi turule, siis kas need tagajärjed võivad samal ajal olla piisavad selleks, et tuvastada, et kokkulepe vastab keelatud kokkuleppe mõistele, ilma et oleks vaja hinnata, kas negatiivsed tagajärjed ka tegelikult tekkisid?”
11 Tuleb kontrollida, kas Euroopa Kohtul on pädevus esitatud küsimustele vastata. Augstākā Tiesa (kõrgeim kohus) on eelotsusetaotluses nimelt märkinud, et põhikohtuasjas käsitletavad kokkulepped puudutavad puhtalt siseriiklikku olukorda ega mõjuta liikmesriikidevahelist kaubandust. Järelikult ei ole ELTL artikkel 101 põhikohtuasjas kohaldatav.
12 Sellega seoses on Euroopa Kohus korduvalt tunnistanud ennast pädevaks lahendama liidu õigusenorme puudutavaid eelotsusetaotlusi olukorras, kus põhikohtuasja asjaolud on küll väljaspool liidu õiguse otsest kohaldamisala, kuid kus need õigusnormid on muudetud kohaldatavateks siseriikliku õigusega, mis järgib puhtalt siseriiklike olukordade lahendamisel liidu õiguses sätestatut. Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt on Euroopa Liidul sellistel juhtudel nimelt kindel huvi selle vastu, et lahknevate tõlgenduste vältimiseks tulevikus tõlgendataks liidu õigusest üle võetud sätteid või mõisteid ühetaoliselt, olenemata sellest, millistel asjaoludel neid kohaldatakse (vt eelkõige kohtuotsused Allianz Hungária Biztosító jt, C‑32/11, EU:C:2013:160, punkt 20, ning FNV Kunsten Informatie en Media, C‑413/13, EU:C:2014:2411, punkt 18).
13 Nii on see eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul konkurentsiseaduse artikli 11 lõike 1 puhul, kuivõrd sellesse sättesse on üle võetud ELTL artikli 101 lõike 1 põhisisu.
14 Neil asjaoludel tuleb järeldada, et Euroopa Kohtul on pädevus esitatud küsimustele vastata.
15 Esimese küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas ELTL artikli 101 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et ainuüksi asjaolu, et äriruumide rendileping, mis puudutab kaubanduskeskuses asuva suure pinna rentimist, sisaldab tingimust, mis annab rentnikule õiguse olla vastu sellele, et rendileandja rendib selles kaubanduskeskuses äriruume muudele rentnikele, tähendab, et selle lepingu eesmärk on viidatud sätte tähenduses konkurentsi piirata.
16 Tuleb meenutada, et selleks, et kokkulepe kuuluks ELTL artikli 101 lõikes 1 sätestatud keelu kohaldamisalasse, peab tegemist olema kokkuleppega, mille „eesmärk või tagajärg” on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi ühisturu piires. Alates kohtuotsusest LTM (56/65, EU:C:1966:38) välja kujunenud Euroopa Kohtu praktika kohaselt on selle tingimuse alternatiivsuse tõttu – mida tähistab sidesõna „või” – vaja kõigepealt analüüsida kokkuleppe eesmärki ennast, arvestades selle rakendamise majanduslikku konteksti (vt eelkõige kohtuotsused Pierre Fabre Dermo-Cosmétique, C‑439/09, EU:C:2011:649, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika, ning Allianz Hungária Biztosító jt, C‑32/11, EU:C:2013:160, punkt 33).
17 Nii ei ole vaja juhul, kui kokkuleppe konkurentsivastane eesmärk on tuvastatud, kontrollida, millised on selle tagajärjed konkurentsile. Siiski tuleb juhul, kui kokkuleppe sisu analüüsist ei ilmne konkurentsi kahjustamine piisavas ulatuses, uurida kokkuleppe tagajärgi ning kokkuleppe keelatuks tunnistamiseks peavad esinema kõik asjaolud, mis tõendavad, et konkurentsi on tegelikult märgatavalt takistatud, piiratud või kahjustatud (kohtuotsus Allianz Hungária Biztosító jt, C‑32/11, EU:C:2013:160, punkt 34; vt selle kohta kohtuotsused CB vs. komisjon, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, punkt 52, ning Dole Food ja Dole Fresh Fruit Europe vs. komisjon, C‑286/13 P, EU:C:2015:184, punkt 116).
18 Mis puudutab „eesmärgil põhineva” konkurentsipiirangu mõistet, siis on Euroopa Kohus leidnud, et seda tuleb tõlgendada kitsalt ja seda võib kohaldada vaid teatud liiki ettevõtjatevaheliste kooskõlastamiste suhtes, millel on konkurentsi piisavalt kahjustav ulatus selleks, et saaks asuda seisukohale, et nende tagajärgede kontrollimine ei ole vajalik (vt selle kohta kohtuotsus CB vs. komisjon, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, punkt 58). See kohtupraktika on seotud asjaoluga, et ettevõtjatevahelise koostöö teatud vorme võib juba nende olemuse poolest pidada tavapärase konkurentsi nõuetekohast toimimist kahjustavaks (kohtuotsus CB vs. komisjon, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika).
19 Sellega seoses on selge, et teatud salajasi tegevusi, nagu hindade horisontaalne kindlaksmääramine kartellide poolt, võib pidada selliseks, et neil võib oma olemuselt olla niivõrd negatiivne mõju eelkõige kaupade ja teenuste hinnale, kogusele või kvaliteedile, et ELTL artikli 101 lõike 1 kohaldamisel võib pidada tarbetuks tõendada, et neil on turule tegelik mõju (vt selle kohta eelkõige kohtuotsus Clair, 123/83, EU:C:1985:33, punkt 22). Nimelt näitab kogemus, et sellised tegevused toovad kaasa tootmise languse ja hinnatõusu, lõppedes ressursside ebaotstarbeka jaotumisega eelkõige tarbijate kahjuks (kohtuotsus CB vs. komisjon, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, punkt 51).
20 Arvestades viidatud kohtupraktikat, seisneb oluline õiguslik kriteerium selle kindlakstegemisel, kas kokkulepe sisaldab „eesmärgil põhinevat” konkurentsipiirangut, seega tuvastamises, et selline kokkulepe ise kahjustab konkurentsi piisavalt, et asuda seisukohale, et selle tagajärgede kontrollimine ei ole vajalik (vt selle kohta kohtuotsus CB vs. komisjon, C‑67/13 P, EU:C:2014:2204, punkt 57).
21 Käesoleval juhul nähtub Euroopa Kohtule esitatud toimikust, et Maxima Latvija ei konkureeri kaubanduskeskustega, kellega ta on sõlminud põhikohtuasjas kõne all olevad lepingud. Kuigi Euroopa Kohus on juba leidnud, et sedalaadi asjaolu ei takista kuidagi seda, et kokkulepe võib sisaldada „eesmärgil põhinevat” konkurentsipiirangut (vt selle kohta kohtuotsus Allianz Hungária Biztosító jt, C‑32/11, EU:C:2013:160, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika), tuleb siiski tõdeda, et põhikohtuasjas käsitletavad kokkulepped ei kuulu kokkulepete hulka, mille puhul on selge, et neid võib juba nende olemuse poolest pidada konkurentsi nõuetekohast toimimist kahjustavaks.
22 Kuigi põhikohtuasjas kõne all oleva lepingutingimuse tagajärg võib olla see, et piiratakse Maxima Latvija konkurentide pääsu teatud kaubanduskeskustesse, kus see äriühing käitab suurt selvekauplust, ei tähenda selline asjaolu – kui eeldada, et see on tõendatud – ilmselgelt, et nimetatud tingimust sisaldavad lepingud juba selle tingimuse olemuse tõttu takistavad, piiravad või kahjustavad konkurentsi asjaomasel turul, mis on kohalik toidukaupade jaekaubanduse turg.
23 Nimelt, arvestades majanduslikku konteksti, milles selliseid kokkuleppeid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, tuleb rakendada, ei ilmne nende sisu analüüsist eelotsusetaotluse esitanud kohtu edastatud andmete põhjal selgelt, et konkurentsi kahjustatakse piisavalt, selleks et kokkuleppeid saaks käsitada ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses eesmärgil põhineva konkurentsipiiranguna.
24 Kõiki eespool toodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et ELTL artikli 101 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et ainuüksi asjaolu, et äriruumide rendileping, mis puudutab kaubanduskeskuses asuva suure pinna rentimist, sisaldab tingimust, mis annab rentnikule õiguse olla vastu sellele, et rendileandja rendib selles kaubanduskeskuses äriruume muudele rentnikele, ei tähenda, et selle lepingu eesmärk on viidatud sätte tähenduses konkurentsi piirata.
25 Oma teise kuni neljanda küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, millistel tingimustel saab selliseid äriruumide rendilepinguid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, pidada kokkuleppeks, mille „tagajärjeks” on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses.
26 Sellega seoses on Euroopa Kohus leidnud, et selle hindamisel, millised tagajärjed on kokkuleppel konkurentsile, on vaja võtta arvesse selle majanduslikku ja õiguslikku konteksti, milles see võib koos teiste kokkulepetega kumulatiivselt konkurentsi toimimist mõjutada (kohtuotsus Delimitis, C‑234/89, EU:C:1991:91, punkt 14 ja seal viidatud kohtupraktika, ning kohtumäärus Unilever Bestfoods vs. komisjon, C‑552/03 P, EU:C:2006:607, punkt 84).
27 Käesoleval juhul eeldab põhikohtuasjas käsitletavate lepingute konkurentsile avaldatava mõju hindamine, et esiteks võetakse arvesse kõiki tegureid, mis määravad kindlaks asjaomasele turule pääsemise, et hinnata, kas teeninduspiirkondades, kus asuvad kaubanduskeskused, mida lepingud hõlmavad, on konkurendil tegelikke ja konkreetseid võimalusi tegevust alustada, eelkõige nendes piirkondades asuvate teiste kaubanduskeskuste äriruumidesse siirdumise teel või väljaspool kaubanduskeskusi asuvatesse äriruumidesse siirdumise teel. Selleks tuleb eelkõige arvesse võtta kaubanduspindade olemasolu ja kättesaadavust asjaomastes teeninduspiirkondades ning majanduslike, halduslike või õiguslike takistuste esinemist nendesse piirkondadesse uute konkurentide tulekule (vt analoogia alusel kohtuotsus Delimitis, C‑234/89, EU:C:1991:91, punktid 20 ja 21).
28 Teiseks tuleb hinnata seda, millistes tingimustes toimub konkurents asjaomasel turul. Sellega seoses on oluline teada mitte ainult sellel turul tegutsevate ettevõtjate arvu ja suurust, vaid ka seda, kui kontsentreeritud see turg on, kui lojaalsed on tarbijad olemasolevatele kauplustele, ja tarbimisharjumusi (vt analoogia alusel kohtuotsus Delimitis, C‑234/89, EU:C:1991:91, punkt 22).
29 Üksnes juhul, kui põhikohtuasjas kõne all olevate lepingute majandusliku ja õigusliku konteksti ning asjaomase turu eripärade põhjaliku analüüsi tulemusel selgub, et sellele turule tuleku muudavad keeruliseks kõik sarnased turul sõlmitud lepingud, tuleb seejärel analüüsida, millises ulatuses aitavad need lepingud kaasa võimalikule turu eraldamisele, pidades silmas, et keelatud on üksnes kokkulepped, mis aitavad turu eraldamisele kaasa märkimisväärselt (vt analoogia alusel kohtuotsus Delimitis, C‑234/89, EU:C:1991:91, punktid 23 ja 24). See, kui oluline on iga põhikohtuasjas kõne all oleva lepingu panus kumulatiivsesse blokeerivasse mõjusse, sõltub lepingupoolte seisundist turul ja lepingute kestusest (vt analoogia alusel kohtuotsus Delimitis, C‑234/89, EU:C:1991:91, punkt 25).
30 Lisaks tuleb täpsustada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt ei piira ELTL artikli 101 lõige 1 sellist hindamist üksnes tegeliku mõjuga, vaid hindamisel tuleb arvesse võtta ka kõnealuse kokkuleppe või tegevuse võimalikku mõju konkurentsile (vt selle kohta kohtuotsus Asnef-Equifax ja Administración del Estado, C‑238/05, EU:C:2006:734, punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika).
31 Eespool toodud kaalutlusi arvestades tuleb teisele kuni neljandale küsimusele vastata, et kokkuleppeks, mille „tagajärg” on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses, saab pidada selliseid põhikohtuasjas kõne all olevaid äriruumide rendilepinguid, mille majandusliku ja õigusliku konteksti ning asjaomase turu eripärade põhjaliku analüüsi tulemusel selgub, et need aitavad märkimisväärselt kaasa võimalikule turu eraldamisele. See, kui oluline on iga lepingu panus turu eraldamisse, sõltub eelkõige lepingupoolte seisundist turul ja lepingu kestusest.
32 Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
1. ELTL artikli 101 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et ainuüksi asjaolu, et äriruumide rendileping, mis puudutab kaubanduskeskuses asuva suure pinna rentimist, sisaldab tingimust, mis annab rentnikule õiguse olla vastu sellele, et rendileandja rendib selles kaubanduskeskuses äriruume muudele rentnikele, ei tähenda, et selle lepingu eesmärk on viidatud sätte tähenduses konkurentsi piirata.
2. Kokkuleppeks, mille „tagajärg” on takistada, piirata või kahjustada konkurentsi ELTL artikli 101 lõike 1 tähenduses, saab pidada selliseid põhikohtuasjas kõne all olevaid äriruumide rendilepinguid, mille majandusliku ja õigusliku konteksti ning asjaomase turu eripärade põhjaliku analüüsi tulemusel selgub, et need aitavad märkimisväärselt kaasa võimalikule turu eraldamisele. See, kui oluline on iga lepingu panus turu eraldamisse, sõltub eelkõige lepingupoolte seisundist turul ja lepingu kestusest.

matches: kohus Kohus kohus Kohus kohus Kohus kohus Kohus Kohus kohus Kohus


Kahju hüvitamise nõue töötaja vastu - Raamatupidaja
Kahju hüvitamise nõue töötaja vastu
29. mai 2017 14:14
Töösuhtes võib tekkida olukord, et töötaja on tööandjale oma tegevuse või ka tegevusetusega kahju tekitanud. Seejuures tuleb tähele panna, et tööandja kahju hüvitamise nõudele on seadusandja kehtestanud mitmeid erisusi.
Töölepingu seaduse (TLS) alusel kohustub töötaja hüvitama tööandjale tekitatud kahju. Töötaja tekitatud kahju võib olla lepinguline või lepinguväline.Seega tuleb töötaja poolt tööandjale tekitatud kahju hüvitise nõude puhul eelkõige tuvastada, kas töötaja on toime pannud töölepingu rikkumise, mille tagajärjel on tööandjale kahju tekkinud või on töötaja tekitanud tööandjale kahju lepinguvälistel alustel.
Töötaja vastutus töölepingu alusel
TLS-i § 74 lg 1 kohaselt vastutab töötaja kogu tööandjale tekitatud kahju eest siis, kui töötaja on rikkunud töölepingut tahtlikult. Kahju olemasolu ja selle suuruse peab tõendama tööandja.
Kui töötaja on töölepingut rikkunud hooletuse tõttu, siis vastutab ta tööandjale tekitatud kahju eest ulatuses, mille määramisel arvestatakse töötaja tööülesandeid, süü astet, töötajale antud juhiseid, töötingimusi, töö iseloomust tulenevat riski, tööandja juures töötamise kestust ja senist käitumist, töötaja töötasu, samuti tööandja mõistlikult eeldatavaid võimalusi kahjude vältimiseks või kindlustamiseks. Lisaks vähendatakse eeltoodud juhul töötaja poolt tööandjale hüvitamisele kuuluva kahju suurust ulatuses, mis on tekkinud tööandja tegevusega seonduva tüüpilise kahju tekkimise riski tagajärjel.
Tahtlus, hooletus ja raske hooletus on defineeritud võlaõigusseaduse (VÕS) §-s 104. Tahtlus on õigusvastase tagajärje soovimine võlasuhte tekkimisel, täitmisel või lõpetamisel ning hooletus on käibes vajaliku hoole järgimata jätmine. Raskeks hooletuseks peetakse käibes vajaliku hoole olulisel määral järgimata jätmist.
Tööandjal on õigus ka kahjuhüvitisele TLS-i § 74 lg 3 järgi, kui töötaja ei asu olulise põhjuseta tööle või lahkub töölt ette teatamata. Sel juhul on tööandjal töölepingu ülesütlemisel õigus nõuda kahju hüvitamist. TLS-i § 74 lg 3 teise lause kohaselt eeldatakse, et kahju suurus vastab töötaja ühe kuu keskmisele töötasule. Riigikohtu seisukoha kohaselt peab tööandja tõendama, et töötaja süüline enne etteteatamistähtaja möödumist töölt lahkumine põhjustas talle kahju. Seega ei kohaldu automaatselt õigus nõuda töötajalt kahjuna näiteks ühe kuu keskmist palka (arvestusega, et töölepingu korralisel ülesütlemisel peab töötaja sellest ette teatama vähemalt 30 kalendripäeva).
Tööandjal võib olla õigus kahjuhüvitisele juhul, kui töötaja on töölepingu erakorraliselt üles öelnud, kuid töötaja erakorraline töölepingu ülesütlemine on tühine. Sellises olukorras tuleb pidada töölepingu lõppemine TLS-i § 85 lg 4 alusel korraliseks ja töötaja on lahkunud töölt enne TLS-i § 98 lg 1-s 1 sätestatud tähtaja möödumist. TLS-i § 100 lg 5 sätestab, et kui tööandja või töötaja teatab ülesütlemisest ette vähem aega, kui seaduses on sätestatud või kollektiivlepingus kokku lepitud, on töötajal või tööandjal õigus saada hüvitist ulatuses, mida tal oleks olnud õigus saada etteteatamistähtaja järgimisel. TLS-i § 100 lg 5 ei anna tööandjale õigust nõuda töötajalt töötasu ulatuses hüvitist, kui töötaja on lahkunud töölt enne etteteatamistähtaega. Kahju hüvitamiseks on tööandjal vaja tõendada, et töötaja süüline enne etteteatamistähtaja möödumist töölt lahkumine põhjustas talle kahju.
Tööandjal on õigus tasaarvestada oma kahjunõue, arvestades seejuures TLS-i § 78 erisusi. TLS-i § 78 annab tööandjale õiguse kohtuväliselt oma nõudeid töötaja töötasu nõudega tasaarvestada töötaja kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis antud nõusolekul. Kui aga töötaja on andnud nõusoleku enne tasaarvestuse õiguse tekkimist, siis on selline nõusolek tühine. Seega ei ole võimalik küsida näiteks töölepingu sõlmimise hetkel töötajalt ette kirjalikku nõusolekut võimalikuks tasaarvestuseks.
Kindlasti peab tööandja kahjunõude tasaarvestamisel töötasuga arvestama täitemenetluse seadustiku §-s 132 toodud piiranguid (sissetuleku osa, millele ei saa sissenõuet pöörata).
Kui tööandja TLS-i § 74 lg 3 tulenev kahjunõue, mis johtub sellest, et töötaja ei asu olulise põhjuseta tööle või lahkub töölt ette teatamata, ei lõpe tasaarvestusega, siis peab tööandja esitama kahju hüvitamise nõude kahekümne tööpäeva jooksul arvates töötaja tööle mitteilmumisest või töölt lahkumisest.
Tuleb tähele panna, et tööandja kahju hüvitamise nõue töötaja vastu tööülesannete täitmisel tekkinud kahju eest aegub 12 kuu jooksul arvates ajast, millal tööandja sai teada või pidi teada saama kahju tekkimisest ja selle hüvitamiseks kohustatud isikust, kuid mitte hiljem kui kolm aastat pärast kahju tekkimist.
Kui töötaja on tekitanud oma tööülesannete täitmise käigus kahju kolmandale isikule, siis kolmanda isiku ees vastutab tööandja sellise kahju hüvitamise eest. Tööandja on kohustatud vabastama töötaja kahju hüvitamise ja vajalike kohtukulude kandmise kohustusest ning need kohustused ise täitma (TLS § 76).
Samas ei tähenda see, et tööandjal puudub õigus nõuda töötajalt sellise kahju hüvitamist. Tööandja saab seda teha TLS-i § 74 alusel (vt eespool).
TLS välistab tööandja võimaluse tugineda kahju hüvitise nõudmisel võlaõigusseaduse §-le 138, mille kohaselt siis, kui tekkinud kahju eest võivad vastutada erinevad isikud ja on kindlaks tehtud, et kahju võis tekitada neist igaüks, võib kahju hüvitamist nõuda neilt kõigilt.
Juhul kui tööandja ja töötaja on sõlminud TLS-i § 75 järgi varalise vastutuse kokkuleppe, siis võtab töötaja selle kokkuleppega sõltumata süüst vastutuse temale tööülesannete täitmiseks antud vara säilimise eest.
Varalise vastutuse kokkulepe peab vastama TLS-i § 75 toodud tingimustele, mille kohaselt varalise vastutuse kokkulepe kehtib üksnes juhul, kui:
see on ruumiliselt ajaliselt ja esemeliselt mõistlikult ning töötajale äratuntavalt piiritletud;
Leppetrahvi kokkulepe
TLS-i § 77 kohaselt võivad tööandja ja töötaja kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis kokku leppida leppetrahvi töölepingu töötajapoolsel süülisel rikkumisel tööle asumisest keeldumise või töölt lahkumise korral, kui seda tehakse töösuhte lõpetamise eesmärgil.
Lisaks on võimalik leppida kokku leppetrahv ka juhuks, kui töötaja rikub töölepingus kokkulepitud saladuse hoidmise kohustust.
Leppetrahvi kokkulepe ja kohalduv leppetrahvi määr peavad olema alati eelnevalt kirjalikult kooskõlastatud. Leppetrahvi kokkulepe ei välista aga tööandja õigust nõuda kahju hüvitamist osas, mida leppetrahv ei kata.
Töötaja vastutus lepinguvälisel alusel
Kui töötaja tekitas tööandjale kahju mitte töölepingu rikkumisega, vaid muul õiguslikul alusel, siis on tööandjal õigus nõuda kahju hüvitamist talle õigusvastaselt tekitatud kahju eest, mis kuulub töötaja poolt tööandjale hüvitamisele VÕS-i § 1043 alusel (õigusvastaselt tekitatud kahju). VÕS-i § 1045 lg 1 sätestab olukorrad, millal eelkõige on tegemist kahju õigusvastase tekitamisega.
Nii näiteks on Riigikohus asunud seisukohale, et juhul kui isik kasutab talle tööandjalt tööülesannete täitmiseks antud pangakaarti töösuhte kehtivuse ajal selleks, et tasuda tööülesannete täitmiseks vajaminevate kulutuste eest, mida ei omanda tööandja, vaid viimase nõusolekuta kolmandad isikud, vastutab ta sellise käitumisega tööandjale tekitatud kahju eest TLS-i § 74 lg 1 järgi, mitte võlaõigusseaduse sätete (s.o deliktiõiguslikul) alusel. Ebaseaduslikult enda valdusse jäetud endise tööandja pangakaardi selline kasutamine pärast töösuhte lõppemist on käsitatav õigusvastase kahju tekitamisena VÕS-i § 1043 mõttes (deliktina) ning õigusvastasus tuleneb seadusest tuleneva kohustuse rikkumisest VÕS-i § 1045 lg 1 p-st 7 alusel koosmõjus karistusseadustiku §-ga 201 (omastamine) või heade kommete vastase tahtliku käitumisega VÕS-i § 1045 lg 1 p 8 kohaselt.
Tööandjal on õigus nõuda töötajalt kahjuhüvitist, kuid tuleb arvestada töölepingu seaduses ettenähtud erisusi. Eristama peab töölepingu rikkumisest tekitatud kahju ja töölepinguvälist töötajapoolset kahju tekitamist tööandjale. Töötaja poolt tööandjale tekitatud kahju töölepingu rikkumise tõttu kuulub hüvitamisele TLS-i alusel. Samas töölepingu kehtivuse ajal, kui töötaja on tekitanud tööandjale kahju töölepingu väliselt, on tööandjal õigus nõuda töötajalt kahju hüvitamist võlaõigusseaduses sätestatud alustel. Kui endine töötaja tekitab tööandjale kahju pärast töölepingu lõppemist, on tööandjal õigus nõuda talle tekitatud kahju hüvitamist võlaõigusseaduse alusel.
URL: http://www.raamatupidaja.ee/uudised/2017/05/29/kahju-huvitamise-noue-tootaja-vastu


1. märts 2. paastuneljapäev Jr 17:5-10; Ps 1:1-2,3,4+6; Lk 16:19-31 R: Õnnistatud on mees, kes loodab Issanda peale.
2. märts 2. paastureede 1Ms 37:3-4,12-13a,17b-28; Ps 105:16-17,18-19,20-21; Mt 21:33-43,45-46 R: Meenutage Issanda tehtud imetegusid.
3. märts 2. paastulaupäev Mi 7:14-15,18-20; Ps 103:1bc-2,3-4,9-10,11-12; Lk 15:1-3,11-32 R: Halastaja ja armuline on Issand.
4. märts PAASTUAJA 3. PÜHAPÄEV 2Ms 20:1-17 või 2Ms 20:1-3,7-8,12-17; Ps 19:8,9,10,11; 1Kr 1:22-25; Jh 2:13-25 R: Issand, Sinul on igavese elu sõnad.
5. märts 3. paastuesmaspäev 2Kn 5:1-15a; Ps 42:2,3.43:3,4; Lk 4:24-30 R: Mu hing januneb Jumala järele, millal ma näen Tema palet.
6. märts 3. paastuteisipäev Trl 3:25,34-43; Ps 25:4-5ab,6-7bc,8-9; Mt 18:21-35 R: Tuleta meelde, Issand, oma halastust.
7. märts 3. paastukolmapäev 5Ms 4:1,5-9; Ps 147:12-13,15-16,19-20; Mt 5:17-19 R: Ülista, Jeruusalemm, Issandat. või kollekt: p-d Perpetua ja Felicitas, märtrid
8. märts 3. paastuneljapäev Jr 7:23-28; Ps 95:1-2,6-7abc,7d-9; Lk 11:14-23 R: Kuuldes Issanda häält, ärge tehke kõvaks oma südant. või kollekt: p. Jumala-Johannes, orduvend
9. märts 3. paastureede Ho 14:2-10; Ps 81:6c-8ab,8cd-9,10-11ab,14+17;Mk 12:28b-34 R: Mina olen Issand, su Jumal; kuule, Minu rahvas, Mina hoiatan sind. või kollekt: Rooma p. Francisca, orduõde
10. märts 3. paastulaupäev Ho 6:1-6; Ps 51:3-4,18-19,20-21ab; Lk 18:9-14 R: Ustavus on see, mida Mina tahan, mitte ohver.
11. märts PAASTUAJA 4. PÜHAPÄEV 2Aj 36:14-16,19-23; Ps 137:1-2,3,4-5,6; Ef 2:4-10; Jh 3:14-21 R: Jäägu mu keel kinni suulae külge, kui ma Sinule ei mõtleks.
12. märts 4. paastuesmaspäev Js 65:17-21; Ps 30:2+4,5-6,11-12ab+13cd; Jh 4:43-54 R: Sind, Issand, ma ülistan, sest Sina oled mind toonud välja hädast.
13. märts 4. paastuteisipäev Hs 47:1-9,12; Ps 46:2-3,5-6,8-9; Jh 5:1-16 R: Vägede Issand on meile kindlaks kaitseks. Püha Isa Franciscuse valimise aastapäev (2013)
14. märts 4. paastukolmapäev Js 49:8-15; Ps 145:8-9,13cd-14,17-18; Jh 5:17-30 R: Armuline ja halastaja on Issand.
15. märts 4. paastuneljapäev 2Ms 32:7-14; Ps 106:19-20,21-22,23; Jh 5:31-47 R: Andesta, Issand, oma rahvale.
16. märts 4. paastureede Trk 2:1a,12-22; Ps 34:17-18,19-20,21+23;Jh 7:1-2,10,25-30 R: Issand on ligi neile, kes on murtud südamelt.
17. märts 4. paastulaupäev Jr 11:18-20; Ps 7:2-3,9bc-10,11-12; Jh 7:40-53 R: Issand, mu Jumal, Sinu juures ma otsin pelgupaika. või kollekt: p. Patrick, piiskop
18. märts PAASTUAJA 5. PÜHAPÄEV Jr 31:31-34; Ps 51:3-4,12-13,14-15; Hb 5:7-9; Jh 12:20-33 R: Loo mulle, Jumal, puhas süda.
19. märts PÜHA JOOSEPI, PÜHIMA NEITSI MAARJA ABIKAASA, SUURPÜHA 2Sm 7:4-5a,12-14a,16; Ps 89:2-3,4-5,27+29;Rm 4:13,16-18,22; Mt 1:16,18-21,24a või Lk 2:41-51a R: Tema sugu püsib igavesti.
20. märts 5. paastuteisipäev 4Ms 21:4-9; Ps 102:2-3,16-18,19-21; Jh 8:21-30 R: Issand, kuule mu hüüdu.
21. märts 5. paastukolmapäev Tn 3:14–20,24–25,28; [Ps] Trl 3:52,53–54,55–56; Jh 8:31–42 R: Ole ülistatud ja ülendatud igavesti, Jumal.
22. märts 5. paastuneljapäev 1Ms 17:3-9; Ps 105:4-5,6-7,8-9; Jh 8:51-59 R: Jumal peab igavesti meeles oma lepingut.
23. märts 5. paastureede Jr 20:10-13; Ps 18:2bc-3ab,3cdef-4,5-6,7; Jh 10:31-42 R: Ma hüüdsin Issandat ja Tema kuulis mu häält. või kollekt: p. Toribio de Mongroviejo, piiskop
24. märts 5. paastulaupäev Hs 37:21-28; [Ps] Jr 31:10,11-12abcd,13; Jh 11:45-57 R: Issand kogub ja hoiab meid nagu karjane oma karja.
25. märts PALMIPUUDEPÜHA e ISSANDA KANNATUSPÜHAPÄEV
Protsessioon Mk 11:1-10 või Jh 12:12-16 Missa: Js 50:4-7; Ps 22:8-9,17-18a,19-20,23-24; Fl 2:6-11; Mk 14:1-15,47 või Mk 15:1-39 R: Mu Jumal, mu Jumal, miks oled Sa mu maha jätnud?
26. märts Suure Nädala esmaspäev Js 42:1-7; Ps 27:1bcde,2,3,13-14; Jh 12:1-11 R: Issand on mu valgus ja mu pääste.
27. märts Suure Nädala teisipäev Js 49:1-6; Ps 71:1-2,3-4a,5-6ab,15+17; Jh 13:21-33,36-38 R: Mu suu peab jutlustama Sinu õiglusest.
28. märts Suure Nädala kolmapäev Js 50:4-9a; Ps 69:8-10,21-22,31+33-34; Mt 26:14-25 R: Oma suurest heldusest vasta mulle, Issand.
29. märts Suur Neljapäev
Viimse õhtusöömaaja Missa 2Ms 12:1-8,11-14; Ps 116:12-13,15-16bc,17-18; 1Kr 11:23-26; Jh 13:1-15 R: Lepingu karikas see on Päästja veri.
30. märts SUUR REEDE. ISSANDA KANNATAMISPÄEV
Issanda kannatusliturgia Js 52:13-53:12; Ps 31:2+6,12- 13,15-16,17+25; Hb 4:14-16; 5:7-9; Jh 18:1-19:42 R: Isa, Sinu kätte ma annan oma vaimu.
31. märts VAIKNE LAUPÄEV
1. Neljapäev 2Kn 2:1-12 Palugem!
2. Reede 1Tm 2:1-8 Palugem!
3. Laupäev EKB Liidu naiste kevadkonverents Jk 5:13-20 Palugem!
4. Pühapäev Jh 2:13-25; 2Ms 20:1-17; Ps 19:8-11; 1Kr 1:22-25 Koguduse õnnistused
5. Esmaspäev Ps 23:1-6 Koguduse õnnistused
6. Teisipäev Hg 2:1-9 Koguduse õnnistused
7. Kolmapäev Jh 21:15-25 Koguduse õnnistused
8. Neljapäev Ef 4:1-16 Koguduse õnnistused
9. Reede 1Pt 3:13-22 Koguduse õnnistused
10. Laupäev 1Jh 1:1-10 Koguduse õnnistused
11. Pühapäev Jh 3:14-21; 2Aj 36:14-23; Ps 137:1-16; Ef 2:4-10 Apostlite sõna
12. Esmaspäev Ap 3:12-26 Apostlite sõna
13. Teisipäev Ap 7:20-36 Apostlite sõna
14. Kolmapäev Emakeelepäev, lipuheiskamise päev Ap 10:34-48 Apostlite sõna
15. Neljapäev Ap 11:1-18 Apostlite sõna
16. Reede Ap 26:12-23 Apostlite sõna
17. Laupäev Ap 28:17-31 Apostlite sõna
18. Pühapäev Jh 12:20-33; Jr 31:31-34; Ps 51:3-15; Hb 5:7-9 Jumal valib
Pärnu Immaanueli Baptistikogudus, Märjamaa Vabakogudus, Valga EKB Kogudus Lootus
19. Esmaspäev 1Ms 37:1-11 Jumal valib
20. Teisipäev Kevade algus 18.15 2Ms 3:1-14 Jumal valib
21. Kolmapäev 4Ms 17:16-28 Jumal valib
22. Neljapäev Jr 1:1-19 Jumal valib
23. Reede Ho 11:1-11 Jumal valib
24. Laupäev Ap 15:22-29 Jumal valib
25. Pühapäev Palmipuudepüha, Koolituse ohvri- ja palvepäev, Üleminek suveajale, Küüditamisohvrite mälestuspäev Mk 11:1-10; Js 50:4-7; Ps 22:8-24; Fl 2:6-11 Jeesuse surma tähendus
26. Esmaspäev Rm 3:21-31 Jeesuse surma tähendus
27. Teisipäev Rm 5:1-11 Jeesuse surma tähendus
28. Kolmapäev Hb 9:11-28 Jeesuse surma tähendus
29. Neljapäev Suur Neljapäev Mt 26:36-46 Jeesuse surma tähendus
30. Reede SUUR REEDE Mt 27:45-56 Jeesuse surma tähendus
31. Laupäev Vaikne Laupäev Mt 27:57-66 Jeesuse surma tähendus


text:
3-2-1-139-12 Riigikohus 28.11.2012
Kuivõrd poolte kokkuleppest tulenevalt sõltus vaidlusaluse allüürilepingu kehtivus üürilepingu kehtivusest, siis tuli kohtul allüürilepingu kehtivuse üle peetavas vaidluses hinnata ühe asjaoluna ka üürilepingu ülesütlemise kehtivust, sest sellest sõltus poolte nõuete rahuldamine. Nimetatud asjaolu tuleb hinnata sõltumata sellest, kas üürilepingu teine pool kaasatakse menetlusse või mitte. Üürilepingu lõppemine iseenesest ei too kaasa allüürilepingu lõppemist. Allkasutusleping võib pärast kasutuslepingu lõppemist kehtima jääda, kui lepingupooled ei leppinud kokku, et see lõppeb kasutuslepingu lõppedes (vt Riigikohtu 3. juuni 2009. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-60-09, p 12). Lepingu lõppemiseks peavad olema täidetud nii ülesütlemise materiaalsed kui ka formaalsed eeldused. Lepingut ei saa üles öelda kohtumenetluses tagasiulatuvalt. Kui hagiavalduse esitamise seisuga ei olnud hageja üürilepingu ülesütlemise teadet saanud, siis ei olnud omanik üürilepingut kehtivalt üles öelnud (vt selle kohta ka Riigikohtu 20. detsembri 2004. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-146-04, p 19).
Lepingu lõppemiseks peavad olema täidetud nii ülesütlemise materiaalsed kui ka formaalsed eeldused. Lepingut ei saa üles öelda kohtumenetluses tagasiulatuvalt. Kui hagiavalduse esitamise seisuga ei olnud hageja üürilepingu ülesütlemise teadet saanud, siis ei olnud omanik üürilepingut kehtivalt üles öelnud (vt selle kohta ka Riigikohtu 20. detsembri 2004. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-146-04, p 19).
3-2-1-81-08 Riigikohus 22.10.2008
Tuvastamaks üürilepingu ülesütlemise vastuolu hea usu põhimõttega, tuleb esmalt kontrollida, kas ülesütlemine on kehtiv, st kas esinevad ülesütlemise formaalsed ja materiaalsed eeldused. Alles pärast seda, kui kohus on teinud kindlaks, et ülesütlemine on kehtiv, saab täiendavalt kontrollida, kas ülesütlemine pole vastuolus hea usu põhimõttega. Üürilepingu ülesütlemise avaldus ei pea sisaldama üürniku rikkumiste täpset kirjeldust. Üürileandjapoolne üürilepingu ülesütlemise avaldus vastab VÕS § 325 lg 2 p-le 3 ka siis, kui selles on toodud ülesütlemise aluseks olevad asjaolud, kuid pole viidatud kuupäevale, millal need täpselt aset leidsid. Ülesütlemisavaldusest peab üürnik aru saama, mille tõttu leping üles öeldakse, et hinnata ülesütlemise seaduslikkust.
Tuvastamaks üürilepingu ülesütlemise vastuolu hea usu põhimõttega, tuleb esmalt kontrollida, kas ülesütlemine on kehtiv, st kas esinevad ülesütlemise formaalsed ja materiaalsed eeldused. Alles pärast seda, kui kohus on teinud kindlaks, et ülesütlemine on kehtiv, saab täiendavalt kontrollida, kas ülesütlemine pole vastuolus hea usu põhimõttega. Tulenevalt VÕS § 327 lg 1 p-st 1 ei ole üürilepingu ülesütlemine hea usu põhimõtte vastane ainuüksi seetõttu, et üürnik esitab üürilepingust tuleneva nõude. Selle nõude peab üürnik olema esitanud heauskselt. Üürniku poolt lepingust tuleneva nõude esitamist ei saa pidada heauskseks näiteks siis, kui ta esitab nõude selleks, et saavutada ülesütlemise tunnistamine hea usu põhimõtte vastaseks. Üürilepingu ülesütlemise vastavuse hindamisel hea usu põhimõttele saab muu hulgas arvestada ka üürilepingu rikkumise, ülesütlemise ja üürilepingust tuleneva nõude esitamise ajalist suhet. Kui ülesütlemine eelneb üürilepingust tuleneva nõude esitamisele, tuleks üldjuhul eeldada ülesütlemise vastavust hea usu põhimõttele ja üürnik peaks tõendama asjaolusid, mis kinnitavad vastupidist. Nimetatud põhimõte kehtib ka siis, kui üürilepingu ülesütlemine küll järgneb üürniku poolt nõude esitamisele, kuid üürnik ise on rikkunud enne üürilepingust tuleneva nõude esitamist üürilepingut.
VÕS § 278 annab üürnikule õiguse kasutada selle paragrahvi p-des 1-5 loetletud õiguskaitsevahendeid kahel juhul: kui üüritud asjal tekib puudus lepingu kehtivuse ajal või kui asja lepingujärgne kasutamine on takistatud. Üürnikul on õigus kasutada selles paragrahvis loetletud õiguskaitsevahendeid ka siis, kui asja lepingujärgne kasutamine on takistatud asjaolu tõttu, mis tekkis enne lepingu sõlmimist või lepingu sõlmimise ajal. VÕS §-s 278 sätestatud õiguskaitsevahendite kasutamine võib olla piiratud VÕS § 277 lg 2 järgi. VÕS § 277 lg-st 2 tuleneb, et üürnik saab VÕS §-s 278 sätestatud õiguste kasutamise õiguse reserveerida ühepoolse avaldusega või leppides selles kokku üürileandjaga.
3-2-1-141-07 Riigikohus 06.02.2008
Tsiviilkohtumenetlusteovõimet ei tule kohtul kontrollida üksnes siis, kui täisealist isikut esindab menetluses tema eestkostja. Sellisel juhul loetakse TsMS § 202 lg 3 järgi, et esindatav on tsiviilkohtumenetlusteovõimetu. Tsiviilkohtumenetlusteovõime kontroll ja piiratud teovõimega isikule eestkostja määramiseks menetluse algatamine on vajalik seetõttu, et tsiviilkohtumenetlusteovõimetu isiku osalemine õiguskäibes ja ka kohtumenetluses on piiratud. Sellise isiku õigusi ja huve peab õiguskäibes kaitsma kohtu määratud eestkostja, kes on PKS § 98 lg 1 järgi piiratud teovõimega isiku seaduslik esindaja. Ka kohtumenetluses vajab piiratud teovõimega isik teovõimelist esindajat. Tsiviilkohtumenetlusteovõimetu isik tavaliselt isiklikult menetluses osaleda ei saa ja TsMS § 217 lg 3 järgi peab teda kohtus esindama tema seaduslik esindaja. Seega ei saa piiratud teovõimega tsiviilkohtumenetlusteovõimetu isik osaleda menetluses ilma (seadusliku) esindajata. Sellisel juhul võib kohus määrata isikule ajutise esindaja.
Tsiviilkohtumenetlusteovõime kontroll ja piiratud teovõimega isikule eestkostja määramiseks menetluse algatamine on vajalik seetõttu, et tsiviilkohtumenetlusteovõimetu isiku osalemine õiguskäibes ja ka kohtumenetluses on piiratud. Sellise isiku õigusi ja huve peab õiguskäibes kaitsma kohtu määratud eestkostja, kes on PKS § 98 lg 1 järgi piiratud teovõimega isiku seaduslik esindaja. Ka kohtumenetluses vajab piiratud teovõimega isik teovõimelist esindajat. Tsiviilkohtumenetlusteovõimetu isik tavaliselt isiklikult menetluses osaleda ei saa ja TsMS § 217 lg 3 järgi peab teda kohtus esindama tema seaduslik esindaja. Seega ei saa piiratud teovõimega tsiviilkohtumenetlusteovõimetu isik osaleda menetluses ilma (seadusliku) esindajata. Sellisel juhul võib kohus määrata isikule ajutise esindaja. Kohtu määratud esindaja esindusõigus lõppeb TsMS § 219 lg 4 järgi menetlust lõpetava lahendi jõustumisega või menetluse muul viisil lõppemisega, kui kohus ei lõpeta esindusõigust juba varem või ei ole esindajat määranud vaid ühe kohtuastme jaoks. Viimasel juhul on esindajal esindusõigus ka selles kohtuastmes tehtud lahendi peale kaebuse esitamiseks.
Üldjuhul on üürilepingu tähtajalisus/tähtajatus faktiline asjaolu, mida pool peab TsMS § 230 lg 1 järgi hagimenetluses tõendama. Kuid enne võlaõigusseaduse jõustumist sõlmitud üürilepingu puhul ei saa üürilepingu tähtajalisuse/tähtajatuse küsimust pidada aga pelgalt faktiliseks asjaoluks, sest üürilepingu tähtajalisus/tähtajatus sõltub muu hulgas ka varem kehtinud õiguslikust regulatsioonist ja uuele regulatsioonile ülemineku sätetest. Kuna üürilepingu tähtajalisus/tähtajatus sõltub ka üürilepingutele kohaldatavast õigusest, tuleb pidada enne 1. juulit 2002. a sõlmitud üürilepingute tähtajalisuse/tähtajatuse küsimust ühtlasi õiguse kohaldamise küsimuseks ning poole menetluses esitatud vastavasisulist väidet õiguslikuks väiteks, millega kohus ei ole otsust tehes TsMS § 436 lg 7 kohaselt seotud. Küll tuleb pooltel tõendada faktiline asjaolu, millal üürileping sõlmiti, sest sellest võib sõltuda, kas poolte vahel on tähtajaline või tähtajatu üürileping. Üürnikul on õigus vaidlustada nii tähtajalise kui ka tähtajatu üürilepingu ülesütlemine, kui ülesütlemine on vastuolus hea usu põhimõttega. Üüritasu tõstmine käsitatav on üürilepingu muutmisena üürniku kahjuks VÕS § 327 lg 1 p 2 mõttes. Kuid lisaks materiaalsetele alustele tuleb üürilepingu ülesütlemise hea usu põhimõtte vastasuse tuvastamisel kontrollida ka selle formaalseid aluseid. VÕS § 329 lg 1 järgi peab üürnik eluruumi üürilepingu ülesütlemise vaidlustamiseks esitama taotluse üürikomisjonile või kohtule 30 päeva jooksul ülesütlemisavalduse saamisest.
ES § 32 lg 2 kohaselt pikenes üürileping järgmiseks viieks aastaks juhul, kui kumbki pool enne üürilepingu tähtaja möödumist ei taotlenud lepingu lõpetamist. Üürilepingud, mille tähtaeg tulenes ES §-st 67 ja mis 1. juulil 1997. a pikenesid järgmiseks viieks aastaks, pikenesid 1. juulist 2002. a järgmiseks viieks aastaks ehk kuni 30. juunini 2007. a, kui enne üürilepingu tähtaja möödumist kumbki pool ei taotlenud üürilepingu lõpetamist või uue lepingu sõlmimist ja kui lepingus ei olnud ette nähtud teisiti. Ka võlaõigusseaduse, tsiviilseadustiku üldosa seaduse ja rahvusvahelise eraõiguse seaduse rakendamise seaduse § 15 lg 3 järgi loetakse enne 1. juulit 2002. a sõlmitud tähtajatud eluruumide üürilepingud sõlmituks viieks aastaks lepingu sõlmimisest.
3-2-1-99-07 Riigikohus 29.10.2007
Eluruumi üürnik saab üürileandja hea usu põhimõttega vastuolus oleva üürilepingu ülesütlemise vaidlustada ka juhtudel, mida ei ole loetletud VÕS §-s 327. Üürilepingu ülesütlemisavalduse kehtivust hea usu põhimõtte rikkumine ei mõjuta. Hea usu põhimõtte rikkumine võib kaasa tuua üürisuhte ülesütlemisest tuleneva nõude ja sellest tulenevalt ka eluruumi tagastamise nõude rahuldamata jätmise kohtumenetluses. Kui üüritud eluruum on sellises seisukorras, et selle kasutamine on seotud olulise ohuga inimese tervisele, ja üürnik keeldub remondi ajaks talle pakutud teise eluruumi kolimast, s.o rikub talumis- ja koostöökohustust, ei ole üürileandja VÕS § 317 alusel üürilepingut üles öeldes oma õigusi kuritarvitanud ja üürilepingu ülesütlemine ei ole sellisel juhul vastuolus hea usu põhimõttega. Ka üürnik peab käituma üürileandja suhtes hea usu põhimõttest lähtuvalt, st teostama oma õigusi ja täitma kohustusi heas usus. Olukorras, kus üürileandja soovib üüritud eluruumi remontida, on üürnikul VÕS §-st 283 tulenev talumiskohustus. Samuti tuleneb VÕS § 23 lg-st 2 üürniku kohustus teha üürileandjaga koostööd.
TsMS §-s 329 või 330 sätestatut rikkudes esitatud avaldust, taotlust, tõendit või vastuväidet üksnes juhul, kui menetlusse võtmine ei põhjusta kohtu arvates menetluse lahendamise viibimist või menetlusosaline põhistab, et hilinemiseks oli mõjuv põhjus. Kohtul on diskretsiooniõigus lubada menetlusosalisel erandjuhtudel esitada tõendeid hilinenult. Kohtul ei ole kohustust võtta uusi tõendeid vastu.
Kuna üürilepingu erakorralise ülesütlemise puhuks kohalikule omavalitsusele elamispinna andmise kohustust pandud ei ole, ei pidanud kohus kohaliku omavalitsuse üksust sellesse menetlusse kaasama.
Üürilepingu ülesütlemisavalduse kehtivust hea usu põhimõtte rikkumine ei mõjuta. Hea usu põhimõtte rikkumine võib kaasa tuua üürisuhte ülesütlemisest tuleneva nõude ja sellest tulenevalt ka eluruumi tagastamise nõude rahuldamata jätmise kohtumenetluses. Kui üüritud eluruum on sellises seisukorras, et selle kasutamine on seotud olulise ohuga inimese tervisele, ja üürnik keeldub remondi ajaks talle pakutud teise eluruumi kolimast, s.o rikub talumis- ja koostöökohustust, ei ole üürileandja VÕS § 317 alusel üürilepingut üles öeldes oma õigusi kuritarvitanud ja üürilepingu ülesütlemine ei ole sellisel juhul vastuolus hea usu põhimõttega. Kuna üürilepingu erakorralise ülesütlemise puhuks kohalikule omavalitsusele elamispinna andmise kohustust pandud ei ole, ei pidanud kohus kohaliku omavalitsuse üksust sellesse menetlusse kaasama.
Eluruumi üürnik saab üürileandja hea usu põhimõttega vastuolus oleva üürilepingu ülesütlemise vaidlustada ka juhtudel, mida ei ole loetletud VÕS §-s 327.

matches:
Riigikohus
Riigikohus
kohus
§ 325
kohus
§ 327
§ 278
§ 277
§ 277
Riigikohus
§ 202
§ 98
§ 217
kohus
§ 98
§ 217
kohus
§ 219
kohus
§ 230
kohus
§ 436
§ 327
§ 329
§ 32
§ 15
Riigikohus
§ 317
§ 23
kohus
§ 317
kohus


Konsoolifoorum • Vaata teemat - Lemmik konsool?
Lemmik konsool?
Esimene lugemata postitus • 56 postitust • 3. leht 4-st • 1, 2, 3, 4
Mis on sinu lemmik konsool?
Muu (kirjutan konsooli kommentaaridesse)
Re: Lemmik konsool?
Postitas Mihkel17 » 18 Juul 2011, 16:26
GOW. Mad?
Mihkel17
Liitunud: 24 Juun 2011, 21:54
Postitas Rico » 03 Aug 2011, 15:34
[quote="psp1999"]
X360 siis, kui oled mingi wannabe ameeriklane ja tahad olla tavaline 12 aastane nolk ja ostad selle sellepärast, sest sellel paar miljonit rohkem inimest lives. PS3 ülga normaalsemad inimesed imo
No aga sa oled mingi 9 aastane niiet ära tule õigusta mingi 12aastane. Lihsalt avalda oma arvamust aga ära tule inimesi solvama.
Liitunud: 15 Dets 2009, 18:54
Postitas TOMSONO » 18 Nov 2011, 21:14
xBox 360 ikka juhib...
TOMSONO
Liitunud: 10 Apr 2011, 14:05
Postitas Ar7ur » 18 Nov 2011, 21:38
wooow, k6va asi ,et juhib. Mis see sulle juurde annab?
Liitunud: 14 Veebr 2010, 22:58
Postitas TOMSONO » 18 Nov 2011, 23:45
[quote="Marmor"]
lihtsalt ütlesin, ise sain alles,mix kohe halvustama :S
Postitas crazygamer » 26 Nov 2011, 17:38
Kui ma vastaksin praegu, siis hakkaksid lihtsalt absoluutselt kõik naerma, aga kuna mul on lemmikkonsoole lausa 2 tükki, siis need on Nintendo NES ja Nintendo Game Boy... Ja kohe ausalt ma ei valeta ka, aga nad on lihtsalt nii head konsoolid ja Nintendo NES on mulle tähtis selle pärast, et ma olen NES/FC ja nende kloonidega juba pisikesest peale tegelenud ja Super Mariot, ExciteBike ja Battle Cityt mänginud ja no ta ikka on minu jaoks lemmik, mis teha... Game Boy on selle pärast ka mu lemmik, sest ta on kena klots, millel on ka sellised vanad lahedad mängud nagu Super Mario Land ja originaalne Tetris, need mängud lihtsalt on vastapandamatult head
Keep on gaming, buddies!
Liitunud: 22 Mär 2010, 16:00
Postitas Werner.Beinhart » 26 Nov 2011, 20:22
[quote="crazygamer"]
Haa-Haa-Haa. Eriliselt oled ikka ajast maha jäänud. Mis see NES on, mingi tetrise suuruste pikslitega hall kast, millel pole isegi HDMI-d Mis teed sellega hüppad poola torumehega seeni laiaks ja lased jahipüssiga parte sodiks? Ja mis asi see GB on. Mingi seasilm, millel poleisegi taustavalgustust? Eriline ikka oled Kas Sa mees ei tea, et Playstation kolmega saada sa kuradi kosmosemutante, kes suudavad 34 keeles rääkida, faking granaadiheitjaga pisikesteks juppideks lasta ja kõike seda läbi HDMI.
Okei tegelikult pullin niisama. NES ja GC on ka minu lemmikud.
Werner.Beinhart
Liitunud: 16 Mai 2011, 20:45
Postitas crazygamer » 27 Nov 2011, 12:24
Kui teistele ei meeldi, siis pole mõtet ju teemat solkida, aga lihtsalt nad on minu hinges leidnud oma koha ja nendest aparaatidest ma ei taha iialgi loobuda, eks Sony PS ja PS2 on ka head, aga minu jaoks nad ehk ei tähenda niipalju
Eks igaüks vaatab ise, kuidas ta suhtub oma konsoolidesse
Postitas superelevant » 06 Jaan 2012, 18:43
NES ületab kõik teie PS3med ja xboxid.
superelevant
Liitunud: 25 Okt 2009, 14:35
Postitas Härra » 14 Mär 2012, 18:02
Peres olemas nii PS3 kui ka xBox, eelistan boxi kuna pult mugavam, PS3-l saab jälle netis tasuta mängida.
Liitunud: 14 Mär 2012, 17:59
Postitas mikuke1 » 28 Aug 2012, 09:20
GAMECUBE for the win
mikuke1
Liitunud: 23 Aug 2012, 18:23
Postitas Hydra Tomix » 28 Aug 2012, 10:58
Gameboy-d ja DS-id, sest nendel on Pokemoni mängud
Ostan: NFS Hot Pursuit, Splinter Cell: Blacklist, Mass Effect 2
M/V: AC seeria, Tom Clancy mängud jm
Single player: Rocksmith 2014, Skyrim
Multiplayer: League of Legends, Black Ops 2
Postitas markojj » 29 Aug 2012, 14:10
[quote="superelevant"]
NES-i vastu jh raske saada. Mulle meeldib WII kuna seal peal ka NES võimalus.
markojj
Liitunud: 01 Jaan 2010, 13:37
Postitas RR9 » 29 Aug 2012, 16:56
Mul ikka Xbox360- ma ei kujutaks seda eriti ettegi, kui mul PS3 oleks, 360 on lemmikuks kujunenud. Samas ei halvusta ma PS3'e ja nende omanikke kunagi, sest tegu on siiski tipptasemel konsooliga. Wii peal meeldib mulle vaid tennist mängida, sest Kinectiga pole see nii mugav
Liitunud: 22 Mär 2012, 18:26
Postitas trucha » 10 Okt 2012, 23:45
Paistab, et NES mõjutab ka su õigekirja. lol
''Sest nõnda on Jumal maailma armastanud, et ta oma
ainusündinud Poja on andnud, et ükski, kes temasse usub, ei hukkuks, vaid et
tal oleks igavene elu.'' Joh. 3:16
Liitunud: 11 Dets 2010, 13:41
Asukoht: Norra, Stavanger
Postitas playsihull » 11 Okt 2012, 19:09
Playstation 1 on ikka lahe.
Liitunud: 07 Sept 2012, 08:02
Postitas Shadows » 29 Sept 2013, 20:49
Panin ps3 ,kuna see on parim!
Liitunud: 02 Sept 2013, 17:03
56 postitust • 3. leht 4-st • 1, 2, 3, 4


text:
16. juuni 2016 ( *1 )
„Eelotsusetaotlus — Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala — Õigusalane koostöö tsiviilasjades — Määrus (EÜ) nr 805/2004 — Euroopa täitekorraldus vaidlustamata nõuete kohta — Artikli 3 lõike 1 punkt b — Kinnitamise nõuded — Tagaseljaotsus — Mõiste „vaidlustamata nõue“ — Ühe poole selline käitumine menetluses, mida võib pidada „nõude vaidlustamata jätmiseks“”
Kohtuasjas C‑511/14,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Tribunale di Bologna (Bologna kohus, Itaalia) 6. novembri 2014. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 14. novembri 2014, menetluses
koosseisus: koja president L. Bay Larsen, kohtunikud D. Šváby, J. Malenovský, M. Safjan (ettekandja) ja M. Vilaras,
Pebros Servizi Srl, esindaja avvocato N. Maione,
Euroopa Komisjon, esindajad: F. Moro ja M. Wilderspin,
olles 14. jaanuari 2016. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 805/2004, millega luuakse Euroopa täitekorraldus vaidlustamata nõuete kohta (EÜT 2004, L 143, lk 15; ELT eriväljaanne 19/07, lk 38), artikli 3 lõiget 1.
Taotlus on esitatud Itaalias asuva äriühingu Pebros Servizi Srl algatatud kohtumenetluse raames, milles viimane nõuab Ühendkuningriigis asuva äriühingu Aston Martin Lagonda Ltd (edaspidi „Aston Martin“) suhtes tehtud ja jõustunud tagaseljaotsuse kinnitamist Euroopa täitekorraldusena määruse nr 805/2004 tähenduses.
Määruse nr 805/2004 põhjendused 5, 6, 10, 12, 17 ja 20 on järgmised:
Mõiste „vaidlustamata nõuded“ peaks hõlmama kõiki olukordi, milles võlausaldaja, võttes arvesse võlgnikupoolsete tõendatud nõudmiste puudumise, mis puudutab rahalise nõude iseloomu või ulatust, on saavutanud kõnealuse võlgniku suhtes kas kohtuotsuse või täitmisele pööratava dokumendi, mis vajab võlgniku selgelt väljendatud nõusolekut, olgu tegu kohtuliku kokkuleppe või ametliku juriidilise dokumendiga.
Võlgniku vastuväidete puudumist, nagu on ette nähtud artikli 3 lõike 1 punktis b, võidakse käsitleda kui kohtulikule arutamisele ilmumata jätmist või kohtu pakkumise täitmata jätmist teatada kirjalikult oma kavatsusest kohtuasja kaitsta.
Kui liikmesriigi kohus on langetanud otsuse vaidlustamata nõude kohta, kusjuures võlgnik menetluses ei osalenud, on mis tahes läbivaatamise tühistamine liikmesriigis, kus otsus on täitmisele pööratud, seotud ning sõltuv kaitse õiguste jälgimise piisava garantiiga.
Kohtuotsuseni viiva menetluse puhuks tuleks sätestada miinimumstandardid, kindlustamaks, et võlgnikku teavitatakse tema vastu suunatud kohtutegevusest, võlgniku menetluses aktiivse osalemise tingimustest nõude vaidlustamisel ning võlgniku mitteilmumise tagajärgedest õigel ajal ja viisil, mis lubaks võlgnikul korraldada oma kaitset.
Kohtud, mis on pädevad kontrollimaks täielikku vastavust menetluste miinimumstandarditega, annavad nõuetele vastavuse korral välja Euroopa täitekorralduse standardiseeritud tõendi, millega muudetakse kontrollimine ning selle tulemus läbipaistvaks.
Euroopa täitekorralduse kinnitamise rakendamine on võlgnikule vabatahtlik vaidlustamata nõuete korral, kes võib selle asemel valida tunnustamise ja täitmisele pööramise süsteemi, mida on kirjeldatud [nõukogu 22. detsembri 2000. aasta] määruses (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil‑ ja kaubandusasjades (EÜT 2001, L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42) või ühenduse mõnes muus juriidilises dokumendis.“
Määruse nr 805/2004 artikkel 1 „Sisu“ näeb ette:
„Käesoleva määruse eesmärgiks on luua Euroopa täitekorraldus vaidlustamata nõuetele, mis lubaks, kehtestades selleks miinimumstandardid, kohtuotsuste ning ametlike juriidiliste dokumentide vaba ringlust kõikides liikmesriikides, ilma mis tahes vahemenetlusteta, mida oleks liikmesriigis vaja kehtestada enne kohtuotsuse tunnustamist ja täitmisele pööramist.“
Selle määruse artikli 3 „Euroopa täitekorraldusena kinnitatavad täitedokumendid“ lõige 1 sätestab:
võlgnik on sõnaselgelt väljendanud oma nõusolekut omaksvõtuga või otsusega, mis on kohtu poolt heaks kiidetud või koostatud kohtumenetluste käigus või
võlgnik ei ole kunagi päritoluliikmesriigi seaduse oluliste menetlustingimustega kooskõlas olevat vastuväidet esitanud või
võlgnik ei ole ilmunud või esindanud vastavat nõuet puudutaval kohtumenetlusel pärast esialgse vastuväite esitamist kohtumenetluse käigus, eeldusel, et nimetatud käitumine võrdub nõude või võlgniku esitatud väidetavate faktide möönmisega vastavalt päritoluriigi seadustele või
võlgnik on oma nõusolekut sõnaselgelt ametlikus juriidilises dokumendis väljendanud.“
Sama määruse artikli 6 „Euroopa täitekorraldusena kinnitamise nõuded“ lõige 1 sätestab:
„Liikmesriigis esitatud vaidlustamata nõude otsus kinnitatakse päritoluriigi kohtus vastava avalduse põhjal igal ajal Euroopa täitekorraldusena, kui:
otsus on päritoluriigis täitmisele pööratav ja
otsus ei ole vastuolus määruse (EÜ) nr 44/2001 teise peatüki 3. ja 6. jaos sätestatud kohtualluvuse reeglitega ja
päritoluliikmesriigi kohtumenetlused vastavad III peatükis sätestatud nõudmistele, kui on esitatud vaidlustamata nõue vastavalt artikli 3 lõike 1 punktides b või c sätestatud tähendusele ja [...]“
Määruse nr 805/2004 artikli 9 „Euroopa täitekorralduse tõendi väljaandmine“ lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Euroopa täitekorraldus antakse välja I lisas esitatud tüüpvormi kohaselt.“
Määruse nr 805/2004 III peatükis sisalduvad artiklid 12–19 sätestavad miinimumstandardid vaidlustamata nõuete menetluste korral. Need õigusnormid, mille eesmärk on kaitsta võlgniku kaitseõiguseid, ei käsitle mitte üksnes menetlust algatava dokumendi ja muude dokumentide kättetoimetamise viise, vaid ka asjaomase dokumendi teavitavat sisu, kuna võlgnikku tuleb teavitada nii nõudest kui ka selle nõude vaidlustamise menetlusest. Määruse artikli 12 „Miinimumstandardite kohaldamisala“ lõikes 1 on sätestatud:
„Vaidlustamata nõuet artikli 3 lõike 1 punktides b või c määratletud tähenduses langetatud kohtuotsuse suhtes võib kinnitada Euroopa täitekorraldusena vaid juhul, kui päritoluliikmesriigi kohtumenetlused täidavad käesolevas peatükis sätestatud menetlusnõudeid.“
Määruse nr 805/2004 artikkel 27 „Seos määrusega (EÜ) nr 44/2001“ sätestab:
„Käesolev määrus ei mõjuta võimalust taotleda vaidlustamata nõudeid käsitlevate kohtuotsuse, kohtulahendite või ametlike juriidiliste dokumentide tunnustamist ning täitmisele pööramist kooskõlas määrusega (EÜ) nr 44/2001.“
Itaalia õiguses reguleerib tagaseljamenetlust Codice di procedura civile (tsiviilkohtumenetluse seadustik) II raamatu I jaotise VI peatükk. VI peatükk koosneb artiklitest 290–294.
Tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 291 „Kostja puudumine“ esimene lõik sätestab:
„Kui kostja jätab kohtusse ilmumata ja eeluurimiskohtunik tuvastab vea, mille tõttu on kohtukutse kättetoimetamine tühine, määrab ta hagejale tähtaja hagi uuendamiseks. Hagi uuendamine välistab aegumise.“
Kõnealuse seadustiku artikkel 293 „Vastamata jätnud poole ilmumine“ sätestab:
„Pool, kelle suhtes tuvastatakse kohtule vastamata jätmine, võib ilmuda menetluse igal hetkel kuni nõudeid täpsustava kohtuistungini.
Ilmumine võib seisneda vastuse, volikirja ja dokumentide esitamises kohtukantseleisse või ilmumises kohtusse.
Vastamata jätnud pool, kes ilmub, võib igal juhul esimesel kohtuistungil või tähtaja jooksul, mille eeluurimiskohtunik on talle määranud, vaidlustada tema vastu esitatud kirjalikud tõendid.“
Sama seadustiku artikkel 294 „Tähtaja ennistamine“ sätestab:
„Vastamata jätnud pool, kes ilmub, võib taotleda eeluurimiskohtunikult luba teha toiminguid, mille tegemise tähtaeg oleks muidu aegunud, juhul kui ta tõendab, et kohtukutse kättetoimetamise tühisuse tõttu ei saanud ta olla kohtuasjast teadlik või et ta ei saanud ilmuda temast sõltumatul põhjusel.“
Eelotsusetaotlusest ilmneb, et Pebros Servizi kaebas Tribunale di Bolognasse (Bologna kohus, Itaalia) mitu äriühingut, kelle seas on ka Aston Martin.
Menetlus Pebros Servizi ja Aston Martini vahel toimus selles kohtus ilma viimase osavõtuta, olgugi et eelotsusetaotluse kohaselt oli kohtukutse talle nõuetekohaselt kätte toimetatud ja et tal oli võimalus selles menetluses osaleda.
Tribunale di Bologna (Bologna kohus) 24. jaanuari 2014. aasta otsusega, mis lõpetas kõnealuse menetluse, mõisteti Aston Martinilt Pebros Servizi kasuks välja 18000 euro suurune summa, millele lisandub otsuse avaldamisest kuni summa maksmiseni arvestatav seadusjärgne intress, samuti kohtukulud, st 835,00 eurot otseseid kohtukulusid ja 9500,00 eurot õigusabikulusid, millele lisandub käibemaks ja siseriiklikus õiguses ette nähtud sotsiaalkindlustusmaksud.
Kuna selle kohtuotsuse peale kaebust ei esitatud, see jõustus.
Pebros Servizi esitas 14. oktoobril 2014 Tribunale di Bolognale (Bologna kohus) taotluse kinnitada kõnealune kohtuotsus Euroopa täitekorraldusena määruse nr 805/2004 tähenduses, selleks et algatada oma nõude kättesaamist võimaldav täitemenetlus.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtleb, kas määrus nr 805/2004 on põhikohtuasjas kohaldatav, kuna Itaalia õigussüsteemis ei tähenda menetluses mitteosalemine seda, et kostja nõustub tema vastu esitatud nõudega. Seega esitab ta küsimuse, kas tagaseljaotsust saab samastada vaidlustamata nõude suhtes tehtud otsusega.
Sellega seoses märgib see kohus, et „vaidlustamata jätmist“ võib tõlgendada kahte moodi. Esimene tõlgendus, mille kõnealune kohus välja pakub ja mis tugineb siseriiklikule õigusele, välistab määruse nr 805/2004 kohaldamise, kuna tagaseljamenetlus Itaalia õigussüsteemis ei võrdu nõude vaidlustamata jätmisega. Teise tõlgenduse kohaselt tuleks aga mõistet „vaidlustamata jätmine“ määratleda liidu õiguses autonoomselt ja see hõlmaks ka menetluses mitteosalemist.
Neil asjaoludel otsustas Tribunale di Bologna (Bologna kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas tagaseljaotsuse puhul (ühe poole puudumisel), kus ilmumata jäänud/puuduv pool on kohtuasja kaotanud, ilma et ta oleks siiski sõnaselgelt väljendanud, et on nõuet tunnustanud,
tuleb selle otsustamisel, kas selline tegevus menetluses on määruse nr 805/2004 tähenduses vaidlustamata jätmine, lähtuda siseriiklikust õigusest, mille kohaselt ei pruugita nõuet lugeda vaidlustamata nõudeks,
annab tagaselja/poole puudumisel tehtud otsus nõudele liidu õiguse alusel juba olemuslikult vaidlustamata nõude staatuse, millest tulenevalt kohaldatakse määrust nr 805/2004 siseriikliku kohtu hinnangust sõltumata?“
Eelotsusetaotluse ja eelotsuse küsimuse vastuvõetavuse analüüs
Itaalia valitsus vaidlustab nii eelotsusetaotluse kui ka eelotsuse küsimuse vastuvõetavuse.
Itaalia valitsuse hinnangul ei saa põhikohtuasja raames Tribunale di Bolognat (Bologna kohus) pidada „kohtuks“ ELTL artikli 267 tähenduses, kuna läbiviidav menetlus, milles see kohus peab lahendama taotluse kinnitada kohtuotsus Euroopa täitekorraldusena, ei vasta kriteeriumidele, mis võimaldaks kvalifitseerida selle menetluse õigusemõistmist teostavaks menetluseks, kuna seda menetlust tuleb pigem samastada puhtalt haldusmenetlusega või hagita menetlusega.
Selles osas tuleb meenutada, et kuigi väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ELTL artikkel 267 ei seo Euroopa Kohtu poole pöördumise õigust sellega, kas siseriiklikus kohtus pooleliolev menetlus, mille raames eelotsuse küsimus esitatakse, on võistlev menetlus, võivad siseriiklikud kohtud Euroopa Kohtusse pöörduda vaid juhul, kui tegemist on poolelioleva vaidlusega ja kui see kohus peab vastava menetluse raames tegema kohtuotsuse jõudu omava lahendi (kohtuotsus, 25.6.2009, Roda Golf & Beach Resort, C‑14/08, EU:C:2009:395, punktid 33 ja 34 ning seal viidatud kohtupraktika).
Nimelt on olukord just selline menetluse puhul, mille tulemusena kinnitatakse kohtuotsus Euroopa täitekorraldusena. Sellega seoses on Euroopa Kohtul tulnud juba täpsustada, et see menetlus nõuab määruses nr 805/2004 sätestatud tingimuste kohtulikku kontrollimist, selleks et hinnata võlgniku kaitseõiguste järgimise tagamiseks ette nähtud miinimumnõuete täitmist (kohtuotsus, 17.12.2014, Imtech Marine Belgium, C‑300/14, EU:C:2015:825, punktid 46 ja 47).
Seega kohustab see määrus organit, kes kinnitab kohtuotsuse Euroopa täitekorraldusena, kontrollima määruse nr 805/2004 I lisas sisalduvas tüüpvormis nimetatud asjaolusid. Mis puudutab selle kohtumenetluse nõuetepärasuse kontrollimist, mille lõpus võeti vastu otsus kinnitamise kohta, mille see kohus teeb kõnealuse kinnitamise staadiumis, siis nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 29 on märkinud, ei erine see õigusemõistmise laadi kontrollidest, mille ta peab teostama enne oma otsuste tegemist muudes menetlustes. Lisaks sellele kohustab selle määruse artikkel 6 asjaomast kohut peale varasema kohtumenetluse nõuetekohasuse ja kohtualluvuse reeglitele vastavuse kontrollimise kontrollima eelkõige seda, kas tehtud otsus on täitmisele pööratav ja mis laadi on nõue.
Lisaks sellele, kuigi kinnitamismenetlus toimub peale seda, kui kohtuvaidlus on lahendatud kohtuotsusega, mis selle menetluse lõpetab, ei ole see otsus, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 32 on märkinud, ilma kinnitamata siiski valmis vabalt Euroopa õigusruumis ringlema.
Sellega seoses tuleb meenutada, et kuigi mõistet „otsuse tegemine“ ELTL artikli 267 teise lõigu tähenduses, mis hõlmab kogu menetlust, mille tulemusel teeb eelotsusetaotluse esitanud kohus otsuse, tuleb tõlgendada laialt, et vältida seda, et paljusid menetlusküsimusi käsitatakse vastuvõetamatuna ja sellistena, mida Euroopa Kohus ei saa tõlgendada ja et Euroopa Kohtul oleks võimalik tõlgendada kõiki liidu õiguse menetlusnorme, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus peab oma otsuse tegemiseks kohaldama (vt selle kohta kohtuotsused, 17. veebruar 2011, Weryński, C‑283/09, EU:C:2011:85, punktid 41 ja 42, ning 11. juuni 2015, Fahnenbrock jt., C‑226/13, C‑245/13, C‑247/13 ja C‑578/13, EU:C:2015:383, punkt 30).
Seega ilmneb, et kohtuotsuse Euroopa täitekorraldusena kinnitamise menetlus ei ole funktsionaalses mõttes varasemast kohtumenetlusest eraldiseisev menetlus, vaid selle lõppstaadium, mis on vajalik selleks, et tagada menetluse täielik tõhusus, võimaldades võlausaldajal asuda oma võlga välja nõudma.
Eeltoodut arvestades tuleb tõdeda, et kohtuotsuse kinnitamine Euroopa täitekorraldusena kujutab endast õigusemõistmise laadi toiming, mille tegemise raames võib siseriiklik kohus esitada Euroopa Kohtule eelotsuse küsimuse. Järelikult on eelotsusetaotlus vastuvõetav.
Eelotsuse küsimuse vastuvõetavus
Itaalia valitsus väidab, et eelotsuse küsimus on vastuvõetamatu, märkides et kuna põhikohtuasjas puudub kohustus määrust nr 805/2004 kohaldada, on kõnealune küsimus asjasse puutumatu. Nimelt võimaldab selle valitsuse sõnul Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT 2012, L 351, lk 1) kohaldamine selles kohtuvaidluses vältida probleemi, mille tekitas vaidlustamata nõude määratlus sellisena nagu see asjaomases vaidluses tõusetub, kuna viimati nimetatud määrus ei sisalda viidet siseriiklikele menetlusnormidele.
Siinkohal piisab kui meenutada, et kuna Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt eeldatakse, et liidu õiguse tõlgendamist puudutavad küsimused on asjakohased, võib Euroopa Kohus liikmesriigi kohtu esitatud eelotsusetaotlusele vastamast keelduda vaid siis, kui on ilmne, et taotletav liidu õiguse tõlgendus ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või veel siis, kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi ja õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele vt eelkõige kohtuotsus, 11.6.2015, Fahnenbrock jt, C‑226/13, C‑245/13, C‑247/13 ja C‑578/13, EU:C:2015:383, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesolevas asjas taotles Pebros Servizi määruse nr 805/2004 alusel kohtuotsuse kinnitamist Euroopa täitekorraldusena. Seega peab kohus, kellele see taotlus esitati, kontrollima, kas nimetatud määruses sätestatud tingimused on täidetud. Sõltumata asjaolust, et määrus nr 1215/2012 ei ole ratione temporis kohaldatav põhikohtuasjas, mille asjaolud leidsid aset enne selle määruse kohaldatavaks muutumist, ei oma esitatud küsimuse asjakohasuse suhtes tähtsust see, et sellise taotluse rahuldamata jätmisel saaks Pebros Servizi Itaalia valitsuse sõnul algatada viimati nimetatud määruses ette nähtud täitmismenetluse või kasutada seda menetlust otse.
Sellest järeldub, et esitatud eelotsuse küsimus on vastuvõetav.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma küsimusega sisuliselt teada, kas tingimused, mille kohaselt loetakse tagaseljaotsuse puhul nõue „vaidlustamata“ jäetuks määruse nr 805/2004 artikli 3 lõike 1 teise lõigu tähenduses, tuleb kindlaks määrata eraldi seadusega või autonoomselt üksnes selle määruse alusel.
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt tuleneb nii liidu õiguse ühetaolise kohaldamise kui ka võrdsuse põhimõttega seonduvatest nõuetest, et sellise liidu õigusnormi mõisteid, mis ei viita sõnaselgelt liikmesriikide õigusele õigusnormi tähenduse ning ulatuse kindlaksmääramiseks, tuleb tavaliselt kogu liidus tõlgendada autonoomselt ja ühetaoliselt ning selline tõlgendus tuleb leida arvestades sätte konteksti ja asjaomase õigusakti eesmärki (kohtuotsus, 5.12.2013, Vapenik, C‑508/12, EU:C:2013:790, punkt 23 ja seal viidatud kohtupraktika).
Sellega seoses tuleb tõdeda, et määrus nr 805/2004 ei määratle mõistet „vaidlustamata nõue“ viitega liikmesriikide seadustele. Vastupidi, selle määruse artikli 3 sõnastusest selle põhjendust 5 arvestades nähtub, et kõnealune mõiste on autonoomne liidu õiguse mõiste. Määruse artikli 3 lõike 1 teise lõigu punktides b ja c sisalduv viide liikmesriikide seadustele ei puuduta selle mõiste sisulisi osi, vaid käsitleb selle kohaldamise spetsiifilisi elemente.
Sama määruse põhjenduses 5 on öeldud, et mõiste „vaidlustamata nõuded“ peaks hõlmama kõiki olukordi, milles võlausaldaja, võttes arvesse võlgnikupoolsete tõendatud nõudmiste puudumise, mis puudutab rahalise nõude iseloomu või ulatust, on saavutanud kõnealuse võlgniku suhtes kohtuotsuse.
Nagu nähtub eelotsusetaotlusest, jäi Aston Martin võlgnikuna, keda oli nõuetekohaselt teavitatud ja kel oli võimalus kohtumenetluses osaleda, kogu selle menetluse jooksul tegevusetuks, osalemata kohtumenetluses mitte ühelgi ajahetkel. Seetõttu tehti tema suhtes tagaseljaotsus. Järelikult kuulub selle äriühingu olukord määruse nr 805/2004 artikli 3 lõike 1 teise lõigu punkti b kohaldamisalasse, vastavalt millele on nõue vaidlustamata, kui „võlgnik ei ole kunagi päritoluliikmesriigi seaduse oluliste menetlustingimustega kooskõlas olevat vastuväidet [kohtumenetluses] esitanud“. [täpsustatud tõlge]
Määruse nr 805/2004 põhjendus 6 täpsustab sellega seoses, et võlgniku vastuväidete puudumist, nagu on ette nähtud määruse artikli 3 lõike 1 punktis b, võidakse käsitada kui kohtulikule arutamisele ilmumata jätmist või kohtu palve täitmata jätmist teatada kirjalikult oma kavatsusest ennast kohtuasjas kaitsta.
Seega võib nõude lugeda „vaidlustamata“ jäetuks määruse nr 805/2004 artikli 3 lõike 1 teise lõigu punkti b tähenduses, kui võlgnik ei tee midagi, et sellele nõudele vastu vaielda, jättes täitmata kohtu palve teatada kirjalikult oma kavatsusest ennast kohtuasjas kaitsta või ilmumata kohtuistungile.
Järelikult tuleb tõdeda, et asjaolu, et Itaalia õiguse kohaselt ei võrdu tagaseljaotsuse tegemine vaidlustamata nõude rahuldamisega, ei oma eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusele vastamisel tähtsust. Määruse nr 805/2004 artikli 3 lõike 1 teise lõigu punktis b sätestatud otsene viide liikmesriigi menetlusnormidele ei puuduta võlgniku menetlusest puudumise õiguslikke tagajärgi, kuna neid tuleb selle määruse alusel kvalifitseerida autonoomselt, vaid see puudutab üksnes menetluslikke viise, vastavalt millele saab võlgnik nõudele tõhusalt vastu vaielda.
Nimelt tuleb märkida, et määrus nr 805/2004 kehtestab üksnes menetluse miinimumstandardid, mis on vajalikud tagamaks puudunud võlgniku kaitseõiguseid, kuid samas ei reguleeri see nõude vaidlustamise kõiki aspekte, nagu näiteks vaidlustamise vorm, vaidlustamismenetlusega seotud organid või kohaldatavad tähtajad. Seega peab igas liikmesriigis võlgnik vaidlustamisel lähtuma kehtivatest tsiviilkohtumenetluse normidest.
Lisaks sellele, mis puudutab menetluse miinimumstandardeid, mis on sätestatud selle määruse III peatükis ja millele on viidatud käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis, on nende standardite, mille järgimine on määruse artikli 6 lõike 1 punkti c kohaselt vajalik selleks, et liikmesriigis tehtud otsust vaidlustamata nõude kohta saaks kinnitada Euroopa täitekorraldusena, eesmärk tagada vastavalt sama määruse põhjendusele 12, et võlgnikku teavitatakse õigel ajal ja viisil, mis lubaks tal korraldada oma kaitset, esiteks tema vastu suunatud kohtutegevusest ja tema menetluses aktiivse osalemise tingimustest nõude vaidlustamisel ning teiseks tema mitteilmumise tagajärgedest. Kui konkreetsel juhul tehakse tagaseljaotsus määruse nr 805/2004 artikli 3 lõike 1 teise lõigu punkti b tähenduses, siis on kõnealuste menetluse miinimumstandardite eesmärk kindlustada kaitseõiguste järgimise piisavate tagatiste olemasolu.
Kõiki eelnevaid kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et tingimused, mille kohaselt loetakse tagaseljaotsuse puhul nõue „vaidlustamata“ jäetuks määruse nr 805/2004 artikli 3 lõike 1 teise lõigu punkti b tähenduses, tuleb kindlaks määrata autonoomselt üksnes selle määruse alusel.
Tingimused, mille kohaselt loetakse tagaseljaotsuse puhul nõue „vaidlustamata“ jäetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 805/2004, millega luuakse Euroopa täitekorraldus vaidlustamata nõuete kohta, artikli 3 lõike 1 teise lõigu punkti b tähenduses, tuleb kindlaks määrata autonoomselt üksnes selle määruse alusel.

matches: kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus kohus kohus Kohus kohus