Energiamärgise vorm ja väljaandmise kord – Riigi Teataja
Energiamärgise vorm ja väljaandmise kord
Energiamärgise vorm ja väljaandmise kord - sisukord
2 Energiaarvutusel põhineva energiamärgise väljaandmine
§ 9 Energiaarvutusel põhineva energiamärgise väljaandmise ja kehtivuse kuupäev
3 Olemasoleva hoone energiamärgise väljaandmine
§ 10 Olemasoleva hoone energiamärgise vorm
§ 11 Kaalutud energiaerikasutuse arvutamiseks vajalikud lähteandmed
§ 12 Kaalutud energiaerikasutuse arvutamine
2 Olemasoleva hoone energiamärgise väljaandmiseks vajalikud andmed
§ 13 Köetav pind
§ 14 Kraadpäevad
§ 15 Kaalutud energiaerikasutus
§ 16 Kaalutud energiaerikasutuse klass
RT I, 02.10.2014, 12
Energiamärgise vorm ja väljaandmise kord1
Vastu võetud 23.04.2013 nr 30
RT I, 30.04.2013, 2
20.01.2014 RT I, 22.01.2014, 2 25.01.2014
29.09.2014 RT I, 02.10.2014, 6 05.10.2014
Määrus kehtestatakse ehitusseaduse § 31 lõike 4 alusel.
Käesolev määrus kehtestab nõuded sisekliima tagamisega hoone või hoone osa energiamärgise vormile ja selle väljaandmise korrale.
1) energiaarvutus – arvutus, mille tulemusena määratakse kaalutud energiaerikasutus hoones selle standardkasutusel. Selle arvutuse lähteandmete hulka kuuluvad välis- ja sisekliimat, hoone ja tehnosüsteemide kasutus- ja käiduaega, vabasoojust, hoone õhupidavust ning muud hoone ehitusprojektis sisalduvad hoonet iseloomustavad andmed;
2) energiakandjate kaalumistegurid – tegurid, millega võetakse arvesse tarnitud energia tootmiseks vajalik primaarenergia kasutus ja selle keskkonnamõju. Energiakandjate kaalumistegurite arvväärtused on sätestatud majandus- ja kommunikatsiooniministri 30.08.2012. a määruses nr 68 „Energiatõhususe miinimumnõuded”;
3) energiakasutus – elektri või soojusenergia kasutus vaadeldavas süsteemipunktis. Energiakasutus arvutatakse netoenergiavajadusest, võttes arvesse süsteemikaod ja kaod energia muundamisel. Tehnosüsteemi lõpp-punktis (üldjuhul liitumispunkt energiavõrguga) võrdub tehnosüsteemi energiakasutus tarnitud energia ja lokaalse taastuvenergia summaga;
5) korterelamu üldelekter – korterelamu üldises kasutuses oleva elektripaigaldise (näiteks trepikoja valgustusseade, lift, kütteseade jms) poolt tarvitatav elekter;
6) kraadpäev – hoone sisetemperatuuri ja välisõhu temperatuuri vahet iseloomustav näitaja, mille ühikuks on Celsiuse [°C] järgi ühekraadine temperatuurierinevus arvestusliku sisetemperatuuri ja ööpäeva ehk 24-tunnise ajavahemiku keskmise välisõhu temperatuuri vahel;
7) normaalaasta kraadpäevade arv – hoone asukoha piirkonna keskmine kraadpäevade arv aastas ajavahemikus 1975–2004;
8) hoone tasakaalutemperatuur – hoone siseõhu temperatuur Celsiuse [°C] järgi, milleni tuleb ruumiõhku kütte- ja ventilatsioonisüsteemiga kütta arvestades, et õhu soojenemine tasakaalutemperatuurist ruumi vajaliku siseõhu temperatuurini toimub vabasoojuse (inimestest, elektritarvititest, päikesekiirgusest jms eralduv soojus) arvel;
9) tarnitud energia – aastane elektrivõrkudest hangitud elektrienergia või kaugküttevõrkudest hangitud soojusenergia kilovatt-tundides (kWh/a) või kütuse tarnijalt hangitud kütuse energiasisaldus kilovatt-tundides, millega kaetakse lokaalsest taastuvenergiast katmata jääv hoone summaarne aastane energiakasutus. Kinnistult hangitud kütus loetakse tarnitud energiaks;
10) eksporditud energia – hoones või kinnistul toodetud soojusenergia või elekter, mida ei kasutata hoones ja mis eksporditakse energiavõrkudesse;
11) lokaalne taastuvenergia – hoones või kinnistul päikese-, tuule-, vee- või pinnaseenergiast toodetud elekter või soojusenergia. Soojuspumpade puhul võetakse energiaallikast saadud taastuvenergia energiaarvutuses arvesse soojuspumba soojusteguriga;
12) täisaasta – kaksteist järjestikkust kalendrikuud.
(1) Energiamärgis antakse välja sisekliima tagamisega hoonele või hoone osale. Hoone eraldi kasutatavale osale võib anda iseseisva energiamärgise, kui hoones puudub ühine küttesüsteem.
(2) Energiamärgise väljaandmisel jaotatakse hooned sõltuvalt nende kasutamise otstarbest kahte kategooriasse: elamud ja mitteelamud. Elamute ning mitteelamute kategooriasse kuuluvad hooned on sätestatud majandus- ja kommunikatsiooniministri 30.08.2012. a määruse nr 68 „Energiatõhususe miinimumnõuded” § 1 lõigetes 3 ja 4.
(3) Sisekliima tagamisega hoone või hoone osa energiamärgis võib põhineda:
2) mõõdetud või hinnatud energiakasutuse andmetel;
3) väikeelamu puhul energiatõhususe miinimumnõuetele vastavuse tõendamise lihtsustatud meetodil vastavalt majandus- ja kommunikatsiooniministri 30.08.2012. a määruses nr 68 „Energiatõhususe miinimumnõuded” kehtestatud korrale.
(4) Projekteeritavale või oluliselt rekonstrueeritavale hoonele antakse välja energiaarvutusel või väikeelamute puhul energiatõhususe miinimumnõuetele vastavuse tõendamise lihtsustatud meetodil põhinev energiamärgis.
(5) Olemasolevale hoonele antakse välja üldjuhul mõõdetud energiakasutuse andmetel põhinev energiamärgis (edaspidi olemasoleva hoone energiamärgis). Erijuhud on ära toodud käesoleva määruse § 15 lõikes 2.
(6) Ettevõtja, kes annab välja energiamärgise, täidab riikliku ehitisregistri energiamärgise koostamise keskkonnas nõutud infoväljad. Lisaks infoväljade täitmisele laetakse riikliku ehitisregistri energiamärgise koostamise keskkonda üles käesolevas määruses energiamärgise osana käsitletavad lähteandmed, arvutustulemused ning soovi korral hoone või hoone osa foto. Üleslaetava foto digitaalfaili formaat peab vastama riikliku ehitisregistri energiamärgise keskkonnas esitatud nõuetele. Kui andmed on korrektselt sisestatud, genereerib riikliku ehitisregistri energiamärgise koostamise keskkond energiamärgise järgnevad osad:
3) energiasäästumeetmete loetelu (olemasoleva hoone energiamärgise väljaandmise korral).
(7) Riikliku ehitisregistri energiamärgise koostamise keskkonnas genereeritud hoone külastajate jaoks nähtavale kohale paigaldatava energiamärgise väljaprintimisel, eesmärgiga see väljaprinditav energiamärgise osa hoonesse üles riputada, tuleb järgida, et väljaprinditud dokument oleks kvaliteetse lõpptulemiga (sh värvilahendus on korrelatsioonis käesoleva määruse lisaga 2).
(8) Energiamärgise väljaandmine toimub üksnes läbi riikliku ehitisregistri.
(9) Hoone energiamärgise andmed riiklikus ehitisregistris on avalikud.
(1) Soojusvarustuse liigid on:
2) lokaalküte – hoonekeskse soojusvarustuse korral (näiteks katel kortermaja keldris, pliitkatel eramus jms);
(2) Juhul kui hoonele on riiklikus ehitisregistris määratud küttesüsteemi liik ja see vastab tegelikkusele, määratakse soojusvarustuse liik riikliku ehitisregistri andmete alusel.
(3) Juhul kui hoonele pole riiklikus ehitisregistris määratud küttesüsteemi liiki või andmed selle kohta ei vasta tegelikkusele, määratakse soojusvarustuse liik lähtuvalt käesoleva paragrahvi lõikest 1.
(4) Hoone osale energiamärgise väljaandmisel tuleb soojusvarustuse liigi määramisel lähtuda selle osa kohta energiamärgise väljaandmiseks kogutud lähteandmetest.
(1) Energiaallikad on:
(4) Juhul kui hoonele on riiklikus ehitisregistris määratud energiaallika liik ja see vastab tegelikkusele, määratakse energiaallikas riikliku ehitisregistri andmete alusel.
(5) Juhul kui hoonele pole riiklikus ehitisregistris määratud energiaallika liiki või andmed selle kohta ei vasta tegelikkusele, määratakse energiaallikas lähtuvalt käesoleva paragrahvi lõigetest 1 ja 2.
(6) Hoone osale energiamärgise väljaandmisel tuleb energiaallika määramisel lähtuda selle osa kohta energiamärgise väljaandmisel kogutud lähteandmetest.
2. peatükk Energiaarvutusel põhineva energiamärgise väljaandmine
(1) Energiaarvutusel põhinev energiamärgis koosneb üldjuhul neljast osast:
3) majandus- ja kommunikatsiooniministri 08.10.2012. a määruse nr 63 „Hoonete energiatõhususe arvutamise metoodika” lisas 1 toodud energiaarvutuse lähteandmed;
4) majandus- ja kommunikatsiooniministri 08.10.2012. a määruse nr 63 „Hoonete energiatõhususe arvutamise metoodika” lisas 3 toodud energiaarvutuse tulemused.
(2) Juhul kui projekteeritava või oluliselt rekonstrueeritava hoone vastavust energiatõhususe miinimumnõuetele on tõendatud majandus- ja kommunikatsiooniministri 30.08.2012. a määruses nr 68 „Energiatõhususe miinimumnõuded” käsitletud lihtsustatud tõendamismeetodi abil, on energiamärgise üheks osaks majandus- ja kommunikatsiooniministri 08.10.2012. a määruse nr 63 „Hoonete energiatõhususe arvutamise metoodika” lisas 2 toodud energiaarvutuse tulemused.
(3) Energiaarvutusel põhinev hoone või hoone osa energiamärgise koondinformatsiooni vorm on esitatud käesoleva määruse lisas 1.
(4) Ehitusseaduse § 31 lõigetes 5 ja 51 määratletud hoonetes ning muudes hoonetes külastajate jaoks nähtavale kohale paigaldatud energiaarvutusel põhinev hoone või hoone osa energiamärgise vorm on esitatud käesoleva määruse lisas 2.
(1) Energiaarvutusel põhineva energiamärgise väljaandmisel määratakse hoone energiatõhususarv majandus- ja kommunikatsiooniministri 08.10.2012. a määruse nr 63 „Hoonete energiatõhususe arvutamise metoodika” kohaselt.
(2) Juhul kui projekteeritava või oluliselt rekonstrueeritava hoone vastavust energiatõhususe miinimumnõuetele on tõendatud majandus- ja kommunikatsiooniministri 30.08.2012. a määruses nr 68 „Energiatõhususe miinimumnõuded” käsitletud lihtsustatud tõendamismeetodi abil, on hoone või selle osa energiatõhususarv võrdne sama määruse § 3 lõike 4 punktis 1 sätestatud hoone või selle osa kasutamisotstarbele vastava energiatõhususarvu piirväärtusega.
(1) Energiatõhususarvu klass määratakse kindlaks hoone energiatõhususarvu ja hoone kasutamise otstarbe alusel vastavalt käesoleva määruse lisas 3 toodud energiatõhususarvu skaalale.
(2) Juhul kui hoonel on mitu kasutamise otstarvet ja hoonele antakse välja üks ühine energiamärgis, valitakse energiatõhususarvu skaala selle kasutamise otstarbe järgi, mille osakaal köetava pinna suhtes on hoones kõige suurem.
§ 9. Energiaarvutusel põhineva energiamärgise väljaandmise ja kehtivuse kuupäev
(1) Energiaarvutusel põhineva energiamärgise väljaandmise kuupäevaks on energiamärgise koostamise kuupäev riiklikus ehitisregistris.
(2) Energiaarvutusel põhineva energiamärgise kehtivuse lõpp määratakse ehitusseaduse § 31 lõike 3 alusel.
3. peatükk Olemasoleva hoone energiamärgise väljaandmine
§ 10. Olemasoleva hoone energiamärgise vorm
(1) Olemasoleva hoone energiamärgis koosneb vähemalt viiest osast:
2) hoone külastajate jaoks nähtavale kohale paigaldatava energiamärgise vorm;
4) käesolevas määruses käsitletud kaalutud energiaerikasutuse arvutamiseks vajalikud lähteandmed või majandus- ja kommunikatsiooniministri 08.10.2012. a määruse nr 63 „Hoonete energiatõhususe arvutamise metoodika” lisas 1 toodud energiaarvutuse lähteandmed;
5) käesolevas määruses käsitletud kaalutud energiaerikasutuse arvutus või majandus- ja kommunikatsiooniministri 08.10.2012. a määruse nr 63 „Hoonete energiatõhususe arvutamise metoodika” lisas 3 toodud energiaarvutuse tulemused.
(2) Olemasoleva hoone või hoone osa energiamärgise koondinformatsiooni vorm on esitatud käesoleva määruse lisas 1.
(3) Ehitusseaduse § 31 lõigetes 5 ja 51 kirjeldatud hoonetes ning muudes hoonetes külastajate jaoks nähtavale kohale paigaldatud olemasoleva hoone või hoone osa energiamärgise vorm on esitatud käesoleva määruse lisas 2.
(5) Energiamärgise väljaandja või tellija soovi korral on võimalik riikliku ehitisregistri energiamärgise koostamise keskkonda üles laadida foto hoonest või hoone osast.
1) fotol peab kujutama hoonet väljastpoolt;
2) hoonet või hoone osa tuleb fotol kujutada nii, et see kataks maksimaalses ulatuses foto ala (st fotol ei kujutata kõrvalisi objekte);
3) üksiku korteri energiamärgise väljaandmise korral tehakse foto tervest korterelamust.
§ 11. Kaalutud energiaerikasutuse arvutamiseks vajalikud lähteandmed
(1) Kaalutud energiaerikasutuse arvutamiseks vajalike lähteandmete osas tuleb esitada vähemalt alljärgnev teave:
1) hoone riikliku ehitisregistri kood. Kui taotletakse energiamärgist olemasoleva hoone osale, näidatakse ka hoone osa identifitseerimist võimaldavad andmed (näiteks korteri number, korpuse nimi või number);
2) hoone ehitusaasta. Juhul kui hoones on läbi viidud energiakasutust olulisel määral mõjutav rekonstrueerimine, näidatakse nende rekonstrueerimistööde loetelu koos nende teostamise aastaga;
3) hoone või selle osa, millele energiamärgis välja antakse, köetav pind (m²). Juhul kui hoonel on mitu kasutamise otstarvet ja hoonele antakse välja üks ühine energiamärgis, tuleb märkida hoone kasutamise see otstarve, mille osakaal hoone köetavast pinnast on kõige suurem;
4) kütteks kasutatud kütuse või energia kogus, soovitavalt viimase kolme aasta jooksul, kuid minimaalselt ühe täisaasta jooksul, eraldi iga energiaallika liigi kohta. Juhul kui hoone ventilatsioonisüsteemis ei kasutata ainult elektrit, kajastatakse muu ventilatsioonisüsteemis kasutatud kütuse või energia kogus kütteks kasutatud kütuste või energia koosseisus;
6) kasutatud elektri kogus, soovitavalt viimase kolme aasta jooksul, kuid minimaalselt ühe täisaasta jooksul. Juhul kui korterelamus puudub teave korterites kasutatud elektri kohta, võib kasutatud elektri koguse määramiseks summeerida korterelamu üldelektri ja määruse lisas 5 toodud näitajate alusel määratud korterites kasutatava elektri koguse;
8) energiavõrkudesse eksporditud energia kogus, soovitavalt viimase kolme aasta jooksul;
9) lokaalse taastuvenergia süsteemi nimetus (näiteks päikesekollektor, päikesepaneel, tuulegeneraator, soojuspump vms);
10) energiamärgise tellija või tema volitatud esindaja poolt antud teave hoone kasutamise otstarbe, kasutatavuse ja sisekliima kohta. Korterelamu puhul tuleb esitada ka korterite arv;
(2) Riikliku ehitisregistri energiamärgise koostamise keskkonda kaalutud energiakasutuse arvutamiseks vajalike lähteandmete üleslaadimisega kinnitab energiamärgise väljaandja, et lähteandmed on esitanud energiamärgise tellija või tema volitatud esindaja ning et energiamärgise tellija või tema volitatud esindaja on kinnitanud järgmist:
1) energiamärgise väljaandjale kättesaadavaks tehtud andmed on temale teada olevad andmed hoone ja hoone energiakasutuse kohta. Hoone energiakasutuse andmeteks loetakse kaudselt ja otseselt energiakasutust iseloomustavad andmed;
2) ta on teadlik asjaolust, et vajalike korrektsete lähteandmete puudumisel energiaerikasutuse arvutamiseks võidakse vajaliku soojuse ja elektri erikulu määrata käesoleva määruse § 15 lõikes 2 sätestatud meetodi abil ning energiamärgise väljaandja võib energiamärgise välja anda suurima kaalutud energiaerikasutuse klassiga.
(3) Juhul kui hoone kaalutud energiaerikasutus määratakse käesoleva määruse § 15 lõike 2 punktide 1 ja 2 alusel, esitatakse käesolevas paragrahvis nõutud lähteandmed ulatuses, mida võimaldavad tellijalt või tema volitatud esindajalt saadud andmed.
(4) Juhul kui hoone kaalutud energiaerikasutus määratakse käesoleva määruse § 15 lõike 2 punkti 3 alusel, laetakse riikliku ehitisregistri energiamärgise koostamise keskkonda üles majandus- ja kommunikatsiooniministri 08.10.2012. a määruse nr 63 „Hoonete energiatõhususe arvutamise metoodika” lisas 1 toodud energiaarvutuse lähteandmed. Käesolevas paragrahvis käsitletud kaalutud energiaerikasutuse arvutamiseks vajalikke lähteandmeid sellisel juhul esitama ei pea.
§ 12. Kaalutud energiaerikasutuse arvutamine
(1) Kaalutud energiaerikasutuse arvutamisel näidatakse arvutuses kasutatavad lähteandmed ja arvutused hoone kaalutud energiaerikasutuse määramiseks.
(2) Kaalutud energiaerikasutuse arvutamisel tuleb esitada järgnevad arvutuses kasutatavad lähteandmed:
1) hoone või selle osa kasutamise otstarve, millest lähtuvalt valitakse kaalutud energiaerikasutuse skaala. Käesoleva määruse mõistes on selliseks kasutamise otstarbeks see otstarve, mille osakaal hoone köetavast pinnast on kõige suurem;
2) piirkond maakonna järgi, kus hoone asub;
3) hoone soojusvarustuse liik. Soojusvarustuse liigi määramisel juhindutakse käesoleva määruse §-s 4 sätestatust;
4) hoone kütmisel kasutatav energiaallikas. Energiaallika määramisel juhindutakse käesoleva määruse §-s 5 sätestatust;
5) köetav pind hoones (m²);
6) andmed energiakasutuse kohta, mille põhjal selgitatakse välja kütuse ja energia kasutus hoone kütmiseks (MWh/a). Soovitavalt antakse andmed viimase kolme aasta kohta, kuid minimaalselt ühe täisaasta kohta;
7) andmed, mille põhjal selgitatakse välja kütuse ja energia kasutus tarbevee soojendamiseks hoones (MWh/a). Soovitavalt antakse andmed viimase kolme aasta kohta, kuid minimaalselt ühe täisaasta kohta;
8) andmed elektri kasutuse kohta hoones (MWh/a). Soovitavalt antakse andmed viimase kolme aasta kohta, kuid minimaalselt ühe täisaasta kohta;
9) andmed gaasi, mida ei ole tarbitud küttesoojuse saamiseks, kasutuse kohta hoones (MWh/a). Soovitavalt antakse andmed viimase kolme aasta kohta, kuid minimaalselt ühe täisaasta kohta;
10) kraadpäevade arv hoone asukoha piirkonna järgi hoone tasakaalutemperatuuril viimasel kolmel täisaastal ning normaalaasta kraadpäevade arv.
1) normaalaasta kraadpäevade arvu alusel taandatud küttesoojuse kulu (MWh/a). Soovitavalt antakse andmed viimase kolme aasta kohta, kuid minimaalselt ühe täisaasta kohta;
2) keskmine normaalaasta kraadpäevade arvu alusel taandatud ja energiakandjate kaalumisteguritega läbi korrutatud küttesoojuse kulu (MWh/a). Soovitavalt kasutatakse küttesoojuse kulu keskmise väärtuse määramisel andmeid viimase kolme aasta kohta, kuid minimaalselt ühe täisaasta kohta;
3) energiakandjate kaalumisteguritega läbi korrutatud keskmine soojuse kulu tarbevee soojendamiseks (MWh/a). Soovitavalt kasutatakse tarbevee soojendamiseks vajatava soojuse keskmise kulu määramisel andmeid viimase kolme aasta kohta, kuid minimaalselt ühe täisaasta kohta. Juhul kui hoone kõige olulisemaks energiaallikaks ei ole elekter ega gaas ja tarbevee soojendamiseks kasutatakse ainult elektrit või gaasi ning summaarne elektri või gaasi kulu on mõõdetud, ei pea keskmist soojuse kulu tarbevee soojendamiseks avaldama;
4) energiakandja kaalumisteguriga läbi korrutatud keskmine elektri kulu (MWh/a). Soovitavalt kasutatakse keskmise elektri kulu määramisel andmeid viimase kolme aasta kohta, kuid minimaalselt ühe täisaasta kohta;
5) energiakandja kaalumisteguriga läbi korrutatud keskmine gaasi kulu, mida ei ole tarbitud küttesoojuse saamiseks (MWh/a). Soovitavalt kasutatakse keskmise gaasikulu määramisel andmeid viimase kolme aasta kohta, kuid minimaalselt ühe täisaasta kohta;
(4) Kaalutud energiaerikasutuse arvutamise aluseks olevad andmed peavad maksimaalselt kajastama hoone seisukorda energiamärgise väljaandmise hetkel. Juhul kui hoonet on viimase kolme aasta jooksul renoveeritud mahus, mis on oluliselt mõjutanud hoone energiakasutust, tuleb arvutuste aluseks võtta periood pärast renoveerimist.
(5) Juhul kui hoone kaalutud energiaerikasutus määratakse käesoleva määruse § 15 lõike 2 punktide 1 ja 2 alusel, esitatakse käesolevas paragrahvis nõutud lähteandmed ning arvutustulemused ulatuses, mida võimaldavad tellijalt või tema volitatud esindajalt saadud andmed.
(6) Juhul kui hoone kaalutud energiaerikasutus määratakse käesoleva määruse § 15 lõike 2 punkti 3 alusel, laetakse riikliku ehitisregistri energiamärgise koostamise keskkonda üles majandus- ja kommunikatsiooniministri 08.10.2012. a määruse nr 63 „Hoonete energiatõhususe arvutamise metoodika” lisas 3 toodud energiaarvutuse tulemused. Käesolevas paragrahvis käsitletud kaalutud energiaerikasutuse arvutamiseks vajalikke lähteandmeid ning arvutustulemusi sellisel juhul esitama ei pea.
2. jagu Olemasoleva hoone energiamärgise väljaandmiseks vajalikud andmed
§ 13. Köetav pind
(1) Köetava pinna suuruse määramisel lähtutakse üldjuhul riikliku ehitisregistri andmetest.
(2) Riiklikus ehitisregistris köetava pinna suuruse kohta andmete puudumisel võib köetava pinna määramisel kasutada:
1) hoone kohta koostatud dokumentatsiooni (näiteks ehitusprojekt, mõõdistusprojekt vms);
2) energiamärgise tellija või tema volitatud esindaja esitatud andmeid.
(3) Köetava pinna tegelik suurus võib erineda riiklikus ehitisregistrisse kantud andmetest. Märgise väljaandja selgitab võimaluse korral välja köetava pinna tegeliku suuruse ja märgib, millised andmed võeti energiamärgise väljaandmisel aluseks.
§ 14. Kraadpäevad
(1) Hoone kaalutud energiaerikasutuse arvutamisel kasutatakse kraadpäevi, mis määratakse hoone asukoha piirkonna ja hoone tasakaalutemperatuuri alusel.
(2) Hoone asukoha piirkond tuleb valida lähtuvalt hoone asukohast maakonna järgi alljärgnevalt loetletud piirkondade seast:
(3) Hoone asukoha piirkondade kraadpäevad määratakse alljärgnevates ilmajaamades mõõdetud ööpäeva keskmiste välisõhu temperatuuri andmete alusel:
(4) Energiamärgise välja andmiseks vajaliku hoone kaalutud energiaerikasutuse arvutamisel on hoone tasakaalutemperatuur alati 17 °C.
(5) Andmed täis- ja normaalaasta kraadpäevade arvu kohta erinevates hoone asukoha piirkondades ja käesoleva paragrahvi lõikes 4 sätestatud hoone tasakaalutemperatuuri korral avaldatakse Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi kodulehel.
§ 15. Kaalutud energiaerikasutus
2) keskmine energiakandjate kaalumisteguritega läbi korrutatud keskmine soojuse kulu tarbevee soojendamiseks;
3) energiakandja kaalumisteguriga läbi korrutatud keskmine elektri kulu;
(2) Juhul kui tellijalt või tema volitatud esindajalt ei ole võimalik saada andmeid kasutatud energia kohta või andmed hoones kasutatud energia kohta on kättesaadavad vähem kui ühe täisaasta kohta, tuleb:
1) hoone kaalutud energiaerikasutus määrata kasutades määruse lisades 5 ja 6 ning majandus- ja kommunikatsiooniministri 08.10.2012. a määruses nr 63 „Hoonete energiatõhususe arvutamise metoodika” toodud andmeid, välja arvatud juhul, kui kasutamise otstarbe järgi, mille osakaal köetava pinna suhtes on hoones kõige suurem, on hoone liigitatav ärihooneks, avalikuks hooneks, terminaliks või tervishoiuhooneks või
3) hoone kaalutud energiaerikasutus määrata projekteerimisettevõtja teostatud majandus- ja kommunikatsiooniministri 08.10.2012. a määruse nr 63 „Hoonete energiatõhususe arvutamise metoodika” kohase hoone energiaarvutuse alusel. Andmete allikaks võib olla ka hoone ehitusprojekt, mille kütte- ja ventilatsiooniosas on näidatud hoone ligikaudne energiavajadus selle osade kaupa (energiavajadus kütteks, ventilatsiooniks, jahutuseks).
(3) Iga vaadeldava täisaasta küttesoojuse kulu (MWh/a) arvutamiseks tuleb summeerida kasutatud kütuste energiasisaldus, kütteks ja ventilatsiooniks kasutatud soojus ning kütteks kasutatud elekter. Iga kütuse energiasisaldus arvutatakse kütteväärtuse abil. Kütteväärtusena kasutatakse tarnija antud tarbimisaine alumist kütteväärtust või majandus- ja kommunikatsiooniministri 08.10.2012. a määruses nr 63 „Hoonete energiatõhususe arvutamise metoodika” toodud tarbimisaine alumisi kütteväärtusi.
(4) Juhul kui kõige olulisemaks energiaallikaks kütmisel on elekter või elektriga käitatav soojuspump ning kütteks kasutatud elektrit eraldi ei mõõdeta, tuleb tarnitud elektri kogusest lahutada sooja tarbevee valmistamiseks ja muudeks vajaduseks (näiteks toiduvalmistamine, olmeseadmed, valgustus jne) kasutatud elekter. Andmete puudumisel elektri erikasutuse kohta sooja tarbevee valmistamisel või muudeks vajadusteks võib kasutada majandus- ja kommunikatsiooniministri 08.10.2012. a määruses nr 63 „Hoonete energiatõhususe arvutamise metoodika” või käesoleva määruse lisas 5 toodud andmeid. Juhul kui sooja tarbevee valmistamiseks kuluvat vett eraldi ei mõõdeta, võib sooja tarbevee valmistamiseks kulunud elektri koguse määramisel lähtuda ka kogu hoone mõõdetud külmavee kogusest ja sooja tarbevee hinnangulisest osakaalust kogu hoone külmavee tarbimises.
kus p – kütteks vajatava soojuse saamiseks kasutatud energiaallikate arv vaadeldaval täisaastal;
(8) Soojuse kulu tarbevee soojendamiseks saadakse vee erisoojuse, sooja tarbevee ja külma vee keskmise temperatuuride vahe ning sooja tarbevee koguse korrutamisel. Sooja tarbevee kogus määratakse üldjuhul sooja tarbevee soojusvahetisse antud külma vee mõõtja näidu alusel. Soojuse kulule tarbevee soojendamiseks lisatakse sooja tarbevee torustiku soojuskaod ja käterätikuivatitega hoonesse antud soojus. Juhul kui mõõtmisandmed sooja tarbevee koguse kohta puuduvad, võib sooja tarbevee valmistamiseks kulunud soojuse kulu määramisel lähtuda kogu hoone mõõdetud külmavee kogusest ja sooja tarbevee hinnangulisest osakaalust kogu hoone külmavee tarbimises. Tarbevee soojendamiseks kasutatud soojuse kulu määramiseks võib kasutada ka majandus- ja kommunikatsiooniministri 08.10.2012. a määruses nr 63 „Hoonete energiatõhususe arvutamise metoodika” toodud andmeid.
(9) Energiakandjate kaalumisteguritega läbi korrutatud soojuse kulu tarbevee soojendamiseks (edaspidi kaalutud tarbevee valmistamise kulu, MWh/a) ühe täisaasta kohta arvutatakse valemiga:
kus Qtvs – soojuse kulu tarbevee soojendamiseks vaadeldaval täisaastal (MWh/a);
p – tarbevee soojendamiseks vajatava soojuse saamiseks kasutatud energiaallikate arv vaadeldaval täisaastal;
(10) Mitmete aastate keskmine kaalutud tarbevee valmistamise kulu (MWh/a) arvutatakse valemiga:
(11) Lõigetes 9–10 kirjeldatud arvutust ei pea teostama juhul, kui:
1) tarbevee soojendamiseks kasutatakse ainult elektrit ning summaarne elektritarbimine on mõõdetud (hoone kõige olulisemaks energiaallikaks ei ole elekter). Elektri kulu tarbevee soojendamiseks arvestatakse sellel juhul summaarse elektritarbimise hulka;
(12) Energiakandja kaalumisteguriga läbi korrutatud keskmine elektri kulu (MWh/a) arvutatakse valemiga:
kus Qel – elektri kulu (MWh/a);
(13) Energiakandja kaalumisteguriga läbi korrutatud keskmine gaasi kulu (MWh/a), mida ei ole tarbitud küttesoojuse saamiseks, arvutatakse valemiga:
kus Akyt – hoone köetav pind, mis on määratud käesoleva määruse § 13 alusel (m²).
(16) Juhul kui hoonest eksporditakse energiavõrkudesse energiat, siis kasutatakse hoone aastase kaalutud energiaerikasutuse leidmiseks arvutusloogikat, mis on esitatud majandus- ja kommunikatsiooniministri 08.10.2012. a määruses nr 63 „Hoonete energiatõhususe arvutamise metoodika” energiatõhususarvu arvutamise kohta.
§ 16. Kaalutud energiaerikasutuse klass
(1) Kaalutud energiaerikasutuse klass määratakse kindlaks hoone aastase kaalutud energiaerikasutuse ja hoone kasutamise otstarbe alusel vastavalt käesoleva määruse lisas 3 esitatud kaalutud energiaerikasutuse skaalale.
(2) Juhul kui hoonel on mitu kasutamise otstarvet ja hoonele antakse välja üks ühine energiamärgis, valitakse kaalutud energiaerikasutuse skaala kasutamise otstarbe järgi, mille osakaal köetava pinna suhtes on hoones kõige suurem.
Energiatõhususarvu või kaalutud energiaerikasutuse klass, mis ei ole leitud käesoleva määruse kohaselt, tähistatakse edaspidi riiklikus ehitisregistris märkusega.
1 Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2002/91/EÜ ehitiste energiatõhususe kohta (EÜT L 1, 04.01.2003, lk 65–71), muudetud direktiiviga 2010/31/EL hoonete energiatõhususe kohta (ELT L 153, 18.06.2010, lk 13–35)
Lisa 1 Energiamärgise koondinformatsiooni vorm
[RT I, 02.10.2014, 6 - jõust. 05.10.2014]
Lisa 2 Hoone külastajate jaoks nähtavale kohale paigaldatava energiamärgise vorm
[RT I, 22.01.2014, 2 - jõust. 25.01.2014]
Lisa 6 Normaalaasta kraadpäevade alusel taandatud netoenergiatarve ruumide kütteks


Tervisekaitsenõuded mineraalveele - sisukord
2 LOODUSLIK MINERAALVESI
§ 2 Loodusliku mineraalvee hindamine ja tunnustamine
§ 3 Loodusliku mineraalvee koostis ja omadused
§ 4 Loodusliku mineraalvee kindlakstegemise nõuded
§ 5 Veevõtukohale, võtuseadmetele ja nende kasutamisele esitatavad nõuded
§ 6 Looduslikust mineraalveest ebasoovitavate komponentide eraldamise, osooniga rikastatud õhuga töötlemise ja süsihappegaasiga rikastamise nõuded
§ 7 Mikrobioloogilised nõuded
§ 8 Nõuded villimisele, pakendamisele ja veole
§ 9 Nõuded märgistamisele
§ 10 Eksitav teave ja keelatud väited
3 ALLIKAVEE ERINÕUDED
§ 11 Allikavesi
Määrus kehtestatakse «Rahvatervise seaduse» § 8 lõike 2 punkti 14 alusel.
(2) Allikaveele, mida kasutatakse joogiks, kohaldatakse «Veeseaduse» alusel kehtestatud joogivee kvaliteedinõudeid ning käesoleva määrusega kehtestatud erinõudeid allikavee töötlemisele, veevõtuseadmetele, märgistamisele ja mikrobioloogilistele nõuetele.
1) mis on ravim «Ravimiseaduse» tähenduses;
2. peatükk LOODUSLIK MINERAALVESI
(1) Looduslikku mineraalvett võib turustada, kui liikmesriigi maapõuest ammutatud vesi on selle liikmesriigi vastutava asutuse poolt tunnustatud loodusliku mineraalveena. Terviseamet tunnustab Eestis loodusliku mineraalvee nõuetekohasust käesoleva määruse § 3 sätete kohaselt.
(5) Terviseamet põhjendab tunnustamist, avalikustab selle põhjenduse veebilehel ning teavitab Euroopa Komisjoni kehtiva korra kohaselt igast loodusliku mineraalvee tunnustamisest ja selle tühistamisest.
(7) Terviseameti poolt tunnustatud looduslike mineraalvete loetelu ja viide lõikes 6 nimetatud loetelule avaldatakse Terviseameti kodulehel. Samas avaldatakse ka andmed loodusliku mineraalvee tunnustamise tühistamise kohta.
4) kuivainete sisaldus 180 ºC ja 260 ºC juures;
2) fekaalset reostust iseloomustavate eluvõimeliste mikroorganismide kvantitatiivseid näitajaid – Escherichia coli ja coli-laadsete bakterite puudumine 250 milliliitris looduslikus mineraalvees 37 ºC ja 44,5 ºC juures; fekaalsete streptokokkide puudumine 250 milliliitris; sulfitredutseerivate anaeroobide (koos eostega) puudumine 50 milliliitris ja Pseudomonas aeruginosa puudumine 250 milliliitris;
3) eluvõimeliste mikroorganismide koguhulga näitajaid ühes milliliitris vees 20–22 ºC juures 72 tunni jooksul agar-agaril või agari ja želatiini segul ning 37 ºC juures 24 tunni jooksul agar-agaril.
2) raua-, mangaani- ja väävliühendite ning arseeni eraldamine teatud looduslikust mineraalveest osooniga rikastatud õhuga töötlemise teel, kui sellest teatatakse eelnevalt Terviseametile, kes hindab, kas niisugune töötlemine on vajalik;
3) lisaks punktides 1 ja 2 kindlaksmääratud ebasoovitavate komponentide eraldamisele ka muude komponentide suhtes, kui töötlemisest, teatatakse Terviseametile, kes seda kontrollivad;
4) ettevõtja rakendab abinõud, millega tagab tõhusa ja ohutu töötluse ning võimaldab Terviseametil seda kontrollida.
(3) Loodusliku mineraalvee töötlemisest osooniga rikastatud õhuga teatatakse eelnevalt Terviseametile, kes tagavad, et:
2) ettevõtja rakendab abinõud, millega tagab tõhusa ja ohutu töötluse ning võimaldab Terviseametil seda kontrollida.
1) 20 kuni 22 ºC juures 72 tunni jooksul agar-agaril või agar-želatiini segul;
2) 37 ºC juures 24 tunni jooksul agar-agaril;
3) hiljemalt 12 tundi pärast villimist, säilitades vett kogu selle 12-tunnise ajavahemiku jooksul temperatuuril 4 ºC ± 1 ºC.
1) 20 kolooniat ühe milliliitri kohta 20–22 ºC juures 72 tunni jooksul;
2) 5 kolooniat ühe milliliitri kohta 37 ºC juures 24 tunni jooksul, arvestades, et need on sihtarvud ja mitte maksimaalselt lubatud kontsentratsioonid.
1) 100 kolooniat ühe milliliitri kohta 20–22 ºC juures agar-agaril või agari ja želatiini segul 72 tunni jooksul;
2) 20 kolooniat ühe milliliitri kohta 37 ºC juures agar-agaril 24 tunni jooksul.
3. peatükk ALLIKAVEE ERINÕUDED
Komponendi nimetus ja tähistus (katioonid, anioonid, mitteioonsed ühendid ja mikroelemendid)
Maksimaalne lubatud piirsisaldus (mg/l)
Lubatud mõõtetäpsus protsentides (Märkus 1)
Parameetri väärtuse tulemuste kordustäpsus (Märkus 2)
Parameetri väärtuse avastamispiir protsentides (Märkus 3)
0,010 (kokku)
Kehtestamisel2
Vask, Cu
Tsüaniid, CN–
Fluoriidid, F–
Nitraadid, NO3–
Nitritid, NO2–
Töötlemisjääk
Lubatud piirsisaldus*, mitte üle µg/l
Lahustunud osoon
Bromaadid
Väike mineraalainete sisaldus
Mineraalainete sisaldus mitte suurem kui 500 mg/l (arvestades kuivjäägina)
Väga väike mineraalainete sisaldus
Mineraalainete sisaldus mitte suurem kui 50 mg/l (arvestades kuivjäägina)
Suur mineraalainete sisaldus
Mineraalainete sisaldus suurem kui 1500 mg/l (arvestades kuivjäägina)
Sisaldab vesinikkarbonaate
Vesinikkarbonaadisisaldus suurem kui 600 mg/l
Sulfaadisisaldus suurem kui 200 mg/l
Kloriidisisaldus suurem kui 200 mg/l
Kaltsiumisisaldus suurem kui 150 mg/l
Magneesiumisisaldus suurem kui 50 mg/l
Fluoriidisisaldus suurem kui 1 mg/l
Kahevalentse raua sisaldus suurem kui 1 mg/l
Vaba süsinikdioksiidi sisaldus suurem kui 250 mg/l
Naatriumisisaldus suurem kui 200 mg/l
Naatriumisisaldus väiksem kui 20 mg/l


text:
Tunnustamise kord Viljandi vallas – Riigi Teataja
Tunnustamise kord Viljandi vallas
Tunnustamise kord Viljandi vallas - sisukord
§ 3 Aunimetuse "Viljandi valla Aukodanik"
§ 4 Viljandi valla teenetemärgi andmine
§ 5 Viljandi valla aukirja andmine
§ 6 Viljandi valla tänukirja andmine
RT IV, 06.01.2018, 11
Vastu võetud 20.12.2017 nr 11
Tunnustamise korraga reguleeritakse Viljandi vallas tunnustusavalduste andmist.
(1) Viljandi valla tunnustusavaldused on:
1) aunimetus „Viljandi valla Aukodanik“;
3) Viljandi valla aukiri;
4) Viljandi valla tänukiri.
(2) Aunimetuse „Viljandi valla Aukodanik“ tunnistuse teksti ja teenetemärgi kirjelduse kinnitab Viljandi Vallavalitsus (edaspidi Vallavalitsus).
§ 3. Aunimetuse "Viljandi valla Aukodanik"
(2) Aukodaniku aunimetus antakse üldjuhul Viljandi valla kodanikule, kuid erandina võib esitada kandidaadiks inimesi väljastpoolt Viljandi valda, kellel on Viljandi valla ees silmapaistvaid teeneid.
(3) Aukodaniku aunimetus antakse üks kord aastas ja selleks võib nimetada aastas ühe inimese. Aukodaniku aunimetus võidakse jätta välja andmata nõuetele vastavate kandidaatide puudumisel.
(4) Aukodaniku nimetuse andmise taotlust võivad esitada kõik füüsilised ja juriidilised isikud.
(5) Aukodaniku nimetuse taotlused koos teenete kirjeldusega esitatakse vallavalitsusele.
(6) Aukodaniku nimetus omistatakse vallavolikogu otsusega.
(7) Aukodaniku aunimetusega kaasneb vastav tunnistus, ordenilindiga Viljandi valla teenetemärk, Viljandi valla aukiri.
(8) Aukodaniku aunimetuse andmise otsuse alusel tehakse vastav kanne Viljandi valla auraamatusse.
(9) Aunimetus „Viljandi valla Aukodanik“ antakse üle Eesti Vabariigi aastapäeva pidulikul tähistamisel.
§ 4. Viljandi valla teenetemärgi andmine
1) Ordenilindiga teenetemärk;
2) Ordenilindita teenetemärk.
(2) Ordenilindiga Viljandi valla teenetemärk antakse aunimetuse „Viljandi valla Aukodanik“ saanud isikule.
(3) Ordenilindita Viljandi valla teenetemärk antakse pikka aega vallas olulist osa etendanud füüsilise isikule kes on töötanud pikka aega Viljandi valla asutuses või kelle töö, looming või panus on toonud märgatavat kasu majanduse või muu valdkonna arendamisele Viljandi vallas.
(4) Viljandi valla teenetemärgi andmise taotlust võivad esitada kõik füüsilised-ja juriidilised isikud.
(5) Viljandi valla teenetemärgi andmise taotlused koos teenete kirjeldusega esitatakse vallavalitsusele.
(6) Viljandi valla teenetemärgi andmise otsustab vallavalitsuse ettepaneku alusel vallavolikogu.
(7) Koos Viljandi valla teenetemärgiga antakse isikule tunnistus.
(8) Viljandi valla teenetemärk koos tunnistusega antakse üle Eesti Vabariigi aastapäeva pidulikul tähistamisel.
§ 5. Viljandi valla aukirja andmine
(2) Aukiri antakse välja vallavalitsuse korraldusega v.a. Aukodaniku aunimetuse puhul ja teenetemärgi puhul kui aukiri kaasneb vastava tunnustusega.
(3) Aukirja taotlus esitatakse vallavalitsuse ametiasutuse kantseleile vähemalt 10 tööpäeva enne soovitavat aukirja üleandmise päeva. Aukirja andmise ja Viljandi valla tänukirja taotluses võib ära märkida ürituse, kus soovitakse aukirja üleandmist.
§ 6. Viljandi valla tänukirja andmine
(1) Viljandi valla tänukiri (edaspidi tänukiri) antakse tänuavaldusena Viljandi Vallavalitsuse teenistujale või vallavalitsuse ametiasutuse hallatava asutuse töötajale kauaaegse ja kohusetundliku teenistuse ning töötamise eest, füüsilisele või juriidilisele isikule koostöö eest Viljandi vallaga, Viljandi valla organiseeritud üritust toetanud isikule ja organisatsioonile või muudel juhtudel vastavalt vallavanema otsusele.
(2) Tänukirja andmise taotlus tuleb esitada vähemalt 5 tööpäeva enne soovitavat üleandmist Vallavalitsuse ametiasutuse kantseleile.
(2) Arvestust Aukodaniku aunimetuse ja teenetemärgi andmise kohta peetakse vallavalitsuse ametiasutuse kantseleis.
(3) Tunnistada kehtetuks Viljandi Vallavolikogu 19.10.2016 määrus nr 124 „Tunnustamise kord Viljandi vallas“.
(4) Tunnistada kehtetuks Tarvastu Vallavolikogu 24.04.2013 määrus nr 12 „Tarvastu valla Aukodaniku statuut“.

matches:
§ 3
§ 4
§ 5
§ 6
§ 3
§ 4
§ 5
§ 6


Töösuhe ajateenistuse ajal - Tööelu.ee
Avaleht / Töötajale / Töösuhted / Tööleping / Töösuhe ajateenistuse ajal
Viimati uuendatud: 30.08.2018
1. Kui pikalt tuleb enne teenistusse asumist tööandjat olukorrast teavitada?
Töölepingu seadus ei sätesta millises vormis või tähtaja jooksul töötaja peaks tööandjat teenistusse asumisest teavitama. Arvestades töösuhtes kehtivat heausksuse ja teise poole huvidega arvestamise põhimõtet, peab töötaja tööandjale olulise info edastama esimesel võimalusel. Seega, kui minek kindel, siis tuleb sellest ka tööandjale teada anda.
Paljud tööandjad on reguleerinud töötaja teenistusse minekust ja naasmisest teavitamise põhimõtted reeglites töökorraldusele.
2. Kuidas tuleb tööandjat teavitada? (suuliselt, paberil, tõendusmaterjaliga?)
Hilisemate vaidluste vältimiseks on seda soovitav teha kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis, näiteks e-kirja teel või ka vastavasisulise kirjaliku avalduse esitamisega. Kirjaliku avalduse esitamisel tuleb jälgida, et see tööandja juures ka registreeritakse, saadetud e-kirjast võiks aga endale igaks juhuks koopia jätta.
3. Mis alusel on tööandjal õigus ajateenistuse ajal tööleping lõpetada? (koondamine, pooltevaheline kokkulepe?)
Vastavalt töölepingu seaduse § 92 lg 1 p-le 6 ei tohi tööandja töölepingut üles öelda põhjusel, et töötaja on ajateenistuses või asendusteenistuses. Samas ei ole keelatud töölepingu ülesütlemine muudel alustel.
Töölepingu ülesütlemiseks peab tööandjal alati olema õiguslik alus ehk töölepingu lõpetamine saab toimuda ainult seaduses lubatud alusel. Töölepingu seaduse kohaselt on tööandjal võimalik tööleping erakorraliselt üles öelda kas TLS § 88 alusel töötajast tuleneval põhjusel või siis TLS § 89 alusel tööandja majanduslikust olukorrast tingituna ehk koondamise tõttu.
Kui töötaja töö tema teenistuses viibimise ajal kaob, siis on tööandjal õigus tööleping erakorraliselt üles öelda. Töölepingu võib üles öelda kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis ülesütlemisavaldusega. See tähendab, et tööandja võib töötajale töölepingu ülesütlemise kohta saata e-kirja või ka sms-i, kuid tööandja peab töölepingu erakorralits ülesütlemist kindlasti ka põhjendama.
Poolte kokkuleppel töölepingu lõpetamine on alati võimalik, kuid selleks peavad töösuhte mõlemad pooled oma tahet selgelt ja üheselt mõistetavalt väljendama. See peab ka tegelikult olema mõlema poole soov.
4. Töötaja on ajateenistuses, kuid ei soovi enam sama tööandja juurde naasta. Kas töötajal on üldse kohustus naasta sama tööandja juurde? Kas töötaja peaks kirjutama soovi korral lahkumisavalduse ning kas seda võib teha ajateenistuse ajal või peab ootama teenistuse lõpuni ning siis veel töötama tööandja juures 30 päeva?
Vaatamata sellele, et töösuhe on ajateenistuse ajal nö peatunud, on töötajal endiselt kehtiv töösuhe kuni üks pool töösuhet üles ei ütle või pooled töösuhet kokkuleppel ära ei lõpeta.
Töötajal on õigus tähtajatu tööleping üles öelda korraliselt igal ajal (TLS § 85 lg 1), teatades sellest tööandjale ette vähemalt 30 kalendripäeva (TLS § 98 lg 1). Ajateenistuses viibimine ülesütlemisavalduse esitamisel takistuseks ei ole, seega on töötajal võimalus teha avaldus ka ajateenistuses viibides. Oluline on, et töötaja järgib etteteatamistähtaega (30 kalendripäeva).
5. Kuna ajateenistuse ajal tööleping ei katke, vaid peatub, siis kas tööandjal on õigus kohustada või paluda ajateenistuses olevat töötajat tööülesandeid täita?
Töötajale seadusega ettenähtud õigusele vastab alati tööandja kohustus. Kuna töötajal on TLS § 19 p 5 kohaselt õigus töö tegemisest keelduda ajateenistuses või asendusteenistuses või õppekogunemisel osalemise ajal, siis ei saa tööandja sel ajal töö tegemist nõuda ega ka paluda.
6. Kas ajateenija tohib ajateenistuse ajal tööd edasi teha?
Ajateenistuses viibimise ajal on isik kaitseväeteenistuses ehk täidab riigikaitselist kohustust, mis ei võimalda töösuhet samaaegselt jätkata. Küll aga on võimalik ajateenistuse puhkuse ajal käia tööl. Sellisel juhul katkestab tööandja lepingu peatamise töötamise registris ajavahemikuks, mille jooksul töötaja tööle naaseb. Hiljemalt töötaja puhkuse lõppemisel kinnitab tööandja töötamise registris uuesti töölepingu peatamise.
7. Olgugi, et ajateenistuse ajaks peatatud töölepingu alusel puhkusepäevi edasi ei arvestata, siis mis toimub tööstaažiga?
Töösuhe kestab kuni töölepingu lõppemiseni ja selle hulka arvatakse ka ajateenistuses viibitud aeg. Oluline on see töölepingu ülesütlemise etteteatamistähtaegade arvutamisel.
Näiteks kui töötaja asus tööandja juurde tööle 2007. aasta jaanuaris, viibis 2010.aastal ajateenistuses ning nüüd 2012.aastal soovib tööandja ta koondada, siis tuleb arvestada, et töösuhe on kestnud 5 aastat ning seega peab töötajale töölepingu erakorralisest ülesütlemisest ette teatama vähemalt 60 kalendripäeva.
8. Mis saab ajateenistuse ajal tähtajalisest töölepingust või töövõtulepingust?
Tähtajaline tööleping lõppeb tähtaja saabumisega. Kui töölepingu tähtaeg saabub ajateenistuses viibimise ajal, siis tööleping lõppeb ja töötaja ajateenistusest naastes tööandjalt tööd nõuda ei saa.
Töölepingu tähtaja saabumisest tööandja töötajat teavitama ei pea. Kuid sellele vaatamata peab tööandja töötajale väljastama tõendi kindlustatule Eesti Töötukassa jaoks, kui töötaja paks soovima ennast pärast ajateenistuse lõppu töötuna arvele võtta.
Konkreetse tellimuse täitmiseks sõlmitud töövõtulepingu kestvus oleneb lepingus kokkulepitud lepingu täitmise tähtajast. Ka töövõtulepingut ajateenistuses viibimise ajal täita ei saa. Kui selle lepingu tähtaeg saabub ajateenistuses viibimise ajal, siis ajateenistusest naastes lepingut edasi täitma ei pea. Aga kui lepingu täitmise tähtaeg kulgeb edasi, siis tuleb lepingut ajateenistusest naastes täitma asuda.
9. Kas ettevõtte omanikul on seaduslikku alust ajateenistuse ajal taotleda võimalust firmaga tegelemiseks?
Seadusest sellist võimalust ei tulene.
10. Kui kiirelt tuleb pärast ajateenistuse lõppemist tagasi tööle asuda?
Õigus töö tegemisest keelduda oli ju vaid teenistuses viibimise ajal, seega esimesel võimalusel pärast ajateenistuse lõppu.
11. Mida teha, kui tööandja keeldub töölepingut peatamast ja sunnib kirjutama lahkumisavaldust?
Tööandja ei saa keelduda töölepingu peatumisest. Pärast seda, kui töötaja on tööandjat e-kirja teel või kirjaliku avaldusega paberkandjal informeerinud, et ta peab ajateenistuskohustust täitma asuma, kasutabki ta õigust töö tegemisest keelduda ehk ei lähe enam tööle, vaid ajateenistusse.
Niinimetatud lahkumisavaldust ehk töölepingu korralise ülesütlemise avaldust tööandja nõuda ei saa. Töölepingu korraline ülesütlemine saab toimuda vaid töötaja vaba tahte alusel ehk töötajal peab endal olema soov tööleping lõpetada. Kui seda soovi töötajal tegelikult ei ole, siis lahkumisavaldust kirjutad ei tohi.
12. Mida teha, kui tööandja keeldub ajateenistuse järel töötajat tagasi võtmast?
Tööandja saab töölepingu täitmisest keelduda vaid juhul, kui tööleping on lõppenud. Kuid nagu juba öeldud, peab töölepingu lõpetamiseks olema seaduslik alus. Kuni töötajale töölepingu erakorralise ülesütlemise avaldust antud ei ole, on tal õigus nõuda töölepingu täitmist ja töö tegemise võimaldamist.
Töötaja peaks kindlasti nõudma tööandjalt selgitust nii suuliselt kui ka kirjalikult, miks talle töötamist ei võimaldata ja väljendama selgelt oma tahet tööd edasi teha, minnes tööpäeva alguseks oma senisesse töö tegemise kohta või tööandja seadusliku esindaja juurde. Kui tööandja telefonis või ka töötajat nähes suuliselt teatab, et teda enam ei vajata ja tal pole mõtete enam tulla, siis töötaja ei tohiks sellest kohkuda. Tööandjale tuleb kindlasti selgituse saamiseks e-kiri või tähitud kiri saata. Töötajale endale peab jääma tõend, et ta tegi kõik endast oleneva, et väljendada tööandjale töö jätkamise soovi.
Vastused küsimustele on koostanud Tööinspektsiooni töösuhete osakonna juhataja Meeli Miidla-Vanatalu
Vaata lisaks ka Kaitseessursside Ameti kodulehel olevat infot ajateenistusse asumise kohta.
Külastusi 16123, sellel kuul 16123


Asjaõigusseaduse rakendamise seadus – Riigi Teataja
Eriolukorra õigusaktid
Süstemaatiline liigitus: ERAÕIGUS → Asjaõigus
Asjaõigusseaduse rakendamise seadus (lühend - AÕSRS)
Asjaõigusseaduse rakendamise seadus - sisukord
§ 1 Asjaõigusseaduse jõustumine
§ 2 Asjaõigusseaduse kohaldamine
§ 5 Valduse kaitse
§ 6 Omandi kaitse
§ 7 Igamine
§ 9 Kinnipidamisõigus
§ 91 Kasutusvaldusele üüri- või rendilepingu sätete kohaldamine
§ 10 Tagastatud maa kinnistamine
§ 101 Tagastatud või erastatud maa kinnistamine isiku surma korral
§ 11 Erastatud maa kinnistamine
§ 111 Riigi omandisse jäetud maa kinnistamine
§ 112 Munitsipaalmaa kinnistamine
§ 12 Kaasomandis oleva ehitise aluse ja selle ehitise teenindamiseks vajaliku maa tagastamise ja erastamise erisused
§ 13 Õiguslikul alusel püstitatud ehitis
§ 131 Ostueesõigus ehitise kui vallasasja tasulisel võõrandamisel
§ 132 Asjaõigusseaduse kohaldamine pandiõigusele
§ 133 Pandiõiguse ümberregistreerimine
§ 135 Finantstagatise kokkulepe
§ 14 Õigusliku aluseta püstitatud ehitis
§ 15 Hoonestusõiguse seadmine
§ 151 Omaniku ostueesõigus
§ 152 Tehnovõrgu ja -rajatise talumine
§ 154 Tasu tehnovõrgu ja -rajatise talumise eest
§ 155 Talumistasu suurus
§ 156 Talumistasu taotlemise kord
§ 16 Kolhoosi- ja talupere omand
§ 17 Kolhoosi- ja talupere vara pärimine
§ 18 Talumaa põlise kasutamise õigus
§ 19 Seniste kitsenduste kehtivus
§ 20 Kohaliku omavalitsuse üldine ostueesõigus
§ 22 Kohaliku omavalitsuse poolt ostueesõigusega omandatud kinnisasja võõrandamise kitsendus
§ 27 Seaduse jõustumine
RT I, 29.06.2018, 9
Asjaõigusseaduse rakendamise seadus
Vastu võetud 27.10.1993
RT I 1993, 72, 1021
jõustumine 01.12.1993
28.06.1994 RT I 1994, 53, 889 01.09.1994
14.12.1994 RT I 1994, 94, 1609 29.12.1994
15.02.1995 RT I 1995, 22, 327 20.03.1995
14.06.1995 RT I 1995, 57, 979 21.07.1995
30.04.1996 RT I 1996, 36, 738 07.06.1996
11.12.1996 RT I 1997, 1, 2 18.01.1997
29.01.1997 RT I 1997, 13, 210 02.03.1997
17.12.1998 RT I 1998, 113, 1877 09.01.1999
20.01.1999 RT I 1999, 10, 155 01.01.2000
17.02.1999 RT I 1999, 27, 380 01.04.1999
17.02.1999 RT I 1999, 27, 386 27.03.1999
terviktekst RT paberkandjal RT I 1999, 44, 510
14.06.2000 RT I 2000, 51, 325 10.07.2000
15.11.2000 RT I 2000, 88, 576 29.11.2000
06.03.2001 RT I 2001, 31, 171 29.03.2001
10.04.2001 RT I 2001, 42, 234 08.05.2001
21.11.2001 RT I 2001, 94, 582 20.12.2001
15.05.2002 RT I 2002, 47, 297 01.01.2004, osaliselt 01.01.2003
05.06.2002 RT I 2002, 53, 336 01.07.2002
13.11.2002 RT I 2002, 99, 579 01.01.2003
15.01.2003 RT I 2003, 13, 64 01.07.2003
12.06.2003 RT I 2003, 51, 355 19.07.2003
19.11.2003 RT I 2003, 78, 523 27.12.2003
09.12.2003 RT I 2003, 81, 546 20.12.2003
25.02.2004 RT I 2004, 14, 91 25.03.2004
30.04.2004 RT III 2004, 13, 160 30.04.2004
12.04.2006 RT I 2006, 19, 148 15.05.2006
21.02.2007 RT I 2007, 24, 128 26.03.2007
10.12.2008 RT I 2008, 59, 330 01.01.2009
15.06.2009 RT I 2009, 37, 251 10.07.2009
17.06.2010 RT I 2010, 38, 231 01.07.2010
16.09.2010 RT I 2010, 72, 543 01.01.2011
09.06.2011 RT I, 29.06.2011, 1 30.06.2011
17.04.2012 RT I, 23.04.2012, 1 17.04.2012 - Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 17.04.2012 kohtuotsus tunnistab AÕSRS § 15.4 lõiked 2–4 ja AÕS § 158² lõike 1 esimese lause osa „asjaõigusseaduse rakendamise seaduse §-s 15.4 kehtestatud suuruses” põhiseadusega vastuolus olevaks ning alates käesoleva otsuse jõustumisest kehtetuks.
27.02.2013 RT I, 15.03.2013, 26 20.03.2013
19.02.2014 RT I, 13.03.2014, 3 01.01.2018, osaliselt 23.03.2014 ja 01.01.2016
07.06.2016 RT I, 28.06.2016, 1 01.07.2016
17.01.2018 RT I, 30.01.2018, 1 01.01.2019
18.04.2018 RT I, 04.05.2018, 1 14.05.2018
§ 1. Asjaõigusseaduse jõustumine
Asjaõigusseadus jõustub 1993. aasta 1. detsembril.
§ 2. Asjaõigusseaduse kohaldamine
(1) Enne 1993. aasta 1. detsembrit tekkinud ja sel päeval kestvatele õigussuhetele kohaldatakse asjaõigusseaduse sätteid, kui käesolevast seadusest ei tulene teisiti.
(2) Omandireformi käigus vara tagastamine, kompenseerimine, erastamine, vara riigi omandisse jätmine, munitsipaliseerimine ja taasriigistamine toimub omandireformi aluste seaduses ning sellest tulenevates õigusaktides sätestatud alustel ja korras.
§ 3. – § 4. [Kehtetud - RT I 1994, 53, 889 - jõust. 01.09.1994]
§ 5. Valduse kaitse
Valduse kaitseks kohaldatakse asjaõigusseaduse §-de 40–50 sätteid üksnes juhul, kui valdust on rikutud või valdus on ära võetud pärast 1993. aasta 30. novembrit.
§ 6. Omandi kaitse
(1) Omandit kaitstakse alates 1993. aasta 1. detsembrist asjaõigusseaduse sätete kohaselt, sõltumata rikkumise ajast.
(2) [Kehtetu - RT I 2002, 53, 336 - jõust. 01.07.2002]
§ 7. Igamine
Valduse suhtes, mis on omandatud enne 1993. aasta 1. detsembrit, algab igamistähtaja kulgemine 1993. aasta 1. detsembrist.
§ 8. [Kehtetu - RT I 2002, 53, 336 - jõust. 01.07.2002]
§ 9. Kinnipidamisõigus
Asjaõigusseaduse §-des 320–324 sätestatud kinnipidamisõigust võib teostada ka nende asjade suhtes, mis on seaduslikult võlausaldaja valdusse sattunud enne 1993. aasta 1. detsembrit, samuti nende nõuete tagamiseks, mis on tekkinud enne 1993. aasta 1. detsembrit.
§ 91. Kasutusvaldusele üüri- või rendilepingu sätete kohaldamine
Enne asjaõigusseaduse, kinnistusraamatuseaduse ja nendega seonduvate seaduste muutmise seaduse jõustumist sõlmitud vallasasja või õiguse kasutusvalduse leping loetakse vallasasja või õiguse üüri- või rendilepinguks. Lepingule kohaldatakse võlaõigusseaduses üüri- või rendilepingu kohta sätestatut, kui lepingupoolte kokkuleppest ei tulene teisiti.
§ 10. Tagastatud maa kinnistamine
(1) Maareformi käigus tagastatud maa kantakse kinnistusraamatusse valla- või linnavalitsuse kinnistamisavalduse alusel, millele lisatakse valla- või linnavalitsuse korraldus maa tagastamise kohta ja maakatastri andmed. Enne asjaõigusseaduse rakendamisega seotud õigusaktide muutmise seaduse jõustumist riikliku maakatastri pidaja poolt kinnistamiseks esitatud maaüksused kantakse kinnistusraamatusse riigi maakatastri pidaja esildise alusel. Tagastatava maa suhtes ei kohaldata enne tagastamist asjaõigusseaduse § 51 2. lõikes esitatud nõuet avalik-õiguslikule isikule kuuluva kinnisasja kandmisest kinnistusraamatusse enne kinnisasja andmist teise isiku valdusse.
(2) Maakatastri andmed käesoleva seaduse tähenduses on kinnistatava maaüksuse katastritunnus, sihtotstarve, aadressi- ja piiriandmed, pindala, katastriüksuse moodustamise viis ning katastriüksuse plaan.
(3) [Kehtetu - RT I 2010, 38, 231 - jõust. 01.07.2010]
(4) Kinnistusosakond teavitab elektrooniliselt kinnistusregistriosa avamisest riiklikku ehitisregistrit.
(5) Kui maa tagastamise aluseks olnud linna- või vallavalitsuse korraldus tühistatakse pärast maa esmakinnistamist ja kinnistusraamatu kanne muutub seetõttu ebaõigeks, on isikul, kelle õigust on ebaõige kandega rikutud, õigus nõuda kande parandamiseks nõusolekut isikult, kelle õigust parandamine puudutab. Nõude rahuldamisel kantakse kinnistusraamatusse omanikuna riik.
§ 101. Tagastatud või erastatud maa kinnistamine isiku surma korral
(1) Kui isik sureb pärast maa tagastamist või erastamist, kuid enne maa kinnistusraamatusse kandmist, kantakse kinnistusraamatusse omanikuna surnud isik.
(2) [Kehtetu - RT I 2010, 38, 231 - jõust. 01.07.2010]
§ 11. Erastatud maa kinnistamine
(1) Enne 1993. aasta 1. detsembrit erastatud maa kantakse kinnistusraamatusse riikliku maakatastri pidaja poolt esitatud maa ostu-müügi lepingu ja maakatastri andmete alusel.
(2) Enne 1993. aasta 1. detsembrit välisriigi omandisse antud maa kantakse kinnistusraamatusse riikliku maakatastri pidaja poolt esitatud Vabariigi Valitsuse otsuse ja maakatastri andmete alusel.
(3) Pärast asjaõigusseaduse rakendamisega seotud õigusaktide muutmise seaduse jõustumist erastatud maa kantakse kinnistusraamatusse (kinnistusregistriosa avatakse) asjaõiguslepingu, maaüksuse omandamist tõendava dokumendi, maakatastri andmete ja teiste kinnistamiseks vajalike dokumentide alusel. Erastatava maa suhtes ei kohaldata enne erastamist asjaõigusseaduse § 51 2. lõikes esitatud nõuet avalik-õiguslikule isikule kuuluva kinnisasja kandmisest kinnistusraamatusse enne kinnisasja andmist teise isiku valdusse.
(5) Kui maa erastamise aluseks olnud otsus tühistatakse pärast maa esmakinnistamist ja kinnistusraamatu kanne muutub seetõttu ebaõigeks, on isikul, kelle õigust on ebaõige kandega rikutud, õigus nõuda kande parandamiseks nõusolekut isikult, kelle õigust parandamine puudutab. Nõude rahuldamisel kantakse kinnistusraamatusse omanikuna riik.
[RT I 2004, 14, 91 - jõust. 25.03.2004]
§ 111. Riigi omandisse jäetud maa kinnistamine
(1) Riigi omandisse jäetud maa kantakse kinnistusraamatusse Vabariigi Valitsuse või tema poolt volitatud valitsusasutuse kinnistamisavalduse alusel, millele lisatakse maa riigi omandisse jätmise otsus ja maakatastri andmed.
(2) Kinnistusosakond teavitab elektrooniliselt kinnistusregistriosa avamisest riiklikku ehitisregistrit.
§ 112. Munitsipaalmaa kinnistamine
(1) Munitsipaalomandisse antud maa kantakse kinnistusraamatusse kohaliku omavalitsuse kinnistamisavalduse alusel, millele lisatakse maa munitsipaalomandisse andmise otsus ja maakatastri andmed. Munitsipaalmaa omandiõigust tõendavaks dokumendiks on ka väljavõte Riigi Teatajast, milles on avaldatud maa munitsipaalomandisse andmise otsus. Munitsipaalomandisse antava maa suhtes ei kohaldata enne munitsipaliseerimist asjaõigusseaduse § 51 2. lõikes esitatud nõuet avalik-õiguslikule isikule kuuluva kinnisasja kandmisest kinnistusraamatusse enne kinnisasja andmist teise isiku valdusse.
(3) Kui maa munitsipaalomandisse andmise otsus tühistatakse pärast maa esmakinnistamist ja kinnistusraamatu kanne muutub seetõttu ebaõigeks, on isikul, kelle õigust on ebaõige kandega rikutud, õigus nõuda kande parandamiseks nõusolekut isikult, kelle õigust parandamine puudutab. Nõude rahuldamisel kantakse kinnistusraamatusse omanikuna riik.
(4) Valla- või linnavalitsus on kohustatud tegema maareformi käigus munitsipaalomandisse antud maaüksuste kinnistamiseks vajalikud toimingud ühe aasta jooksul arvates maa munitsipaalomandisse andmise otsustamisest, kuid mitte hiljem kui 2018. aasta 31. detsembril.
[RT I, 28.06.2016, 1 - jõust. 01.07.2016]
§ 12. Kaasomandis oleva ehitise aluse ja selle ehitise teenindamiseks vajaliku maa tagastamise ja erastamise erisused
(1) Kaasomandis oleva ehitise aluse ja selle ehitise teenindamiseks vajalik maa tagastatakse või erastatakse kaasomanikele vastavalt nende osa suurusele ehitises.
(2) Kui ehitise kaasomanik ei soovi käesoleva paragrahvi 1. lõikes nimetatud maaosa tagastamist või erastamist, on maa tagastamist või erastamist soovivatel kaasomanikel õigus nõuda kohtu korras ehitiseosa müümist. Lähtudes Eesti Vabariigi põhiseaduse §-st 32, müüakse ehitiseosa üldistes huvides kohtuotsuse alusel täituri poolt enampakkumisel. Ehitiseosa omandiõigus läheb ehitiseosa ostnud isikule üle pärast ehitisealuse maa kandmist kinnistusraamatusse.
(3) Ehitise kaasomanikel, kelle osa müüakse käesoleva paragrahvi 2. lõikes sätestatud korras, on õigus nõuda isikliku kasutusõiguse seadmist müüdud elamuosale. Isikliku kasutusõiguse tingimused määratakse kokkuleppel. Kui kokkulepet ei saavutata, lahendab vaidluse kohus.
(4) Kui ehitise kaasomanik ei tasu maa tagastamisega või erastamisega seotud kulutusi või ei tasu maa ostuhinda, siis võib nimetatud kulutused kanda või maa ostuhinna tasuda teine ehitise kaasomanik. Sellisel juhul kohaldatakse võlaõigusseaduse § 1041.
(5) Kui ehitise kaasomanik ei tee maa tagastamiseks või maa erastamiseks vajalikke toiminguid ja kui maa tagastamine või maa erastamine on seetõttu oluliselt raskendatud või kui kinnistamine eeldab ehitise omandiosade muutmist, võib ehitise kaasomanik lisaks käesoleva paragrahvi 4. lõikes sätestatule nõuda kaasomandi lõpetamist, sealhulgas ehitise jagamist reaalosadeks eluruumide erastamise seaduse § 216 tähenduses, kui see vastab kaasomanike vahel ehitise kasutamisel välja kujunenud olukorrale. Sellisel juhul kohaldatakse asjaõigusseaduse §-sid 76 ja 77. Käesolevas lõikes sätestatud kaasomandi lõpetamise nõude vaatab kohus läbi hagita menetluses.
(6) Kui ehitise kaasomanik on surnud ja kui pärimismenetlust ei ole lõpule viidud, kantakse kinnistusraamatusse pärijate asemel surnud isik.
[RT I 2006, 19, 148 - jõust. 15.05.2006]
§ 13. Õiguslikul alusel püstitatud ehitis
(1) Kuni maa kandmiseni kinnistusraamatusse ei ole õiguslikul alusel püstitatud ehitis, sealhulgas pooleliolev ehitis maa oluline osa ja seda loetakse vallasasjaks, kui seaduses ei sätestata teisiti. Riigi omandisse jäetud maal ja munitsipaalomandisse antud maal asuv riigile võikohalikule omavalitsusüksusele kuuluv ehitis muutub maa oluliseks osaks maa riigi maakatastris registreerimisega.
(2) Ehitise kui vallasasja omandamine ei toimu leiu ja igamisega. Peremehetu ehitise hõivamise õigus ja kohustus on kohalikul omavalitsusel ja riigil Vabariigi Valitsuse kehtestatud korras.
(3) Ehitise omanikul on õigus saada maa omanikuks maareformi seaduses sätestatud alustel ja korras. Kui eluruumi või elamus asuva mitteeluruumi juurde ei ole maakorralduslikel või ehitustehnilistel tingimustel võimalik iseseisva kinnistu moodustamine, on eluruumi või elamus asuva mitteeluruumi omanikul õigus saada maa omanikuks eluruumide erastamise seaduses sätestatud alustel ja korras. Ehitisealune maa ei kuulu teistele isikutele tagastamisele, erastamisele, munitsipaalomandisse andmisele ega riigi omandisse jätmisele, kui seadusest ei tulene teisiti.
(4) Asjaõigusseaduse rakendamisega seotud õigusaktide muutmise seaduse jõustumisel loetakse tsiviilkäibes olevad ehitise reaalosad mõttelisteks osadeks, kui käesolev seadus ei sätesta teisiti. Mõttelise osa suuruseks on ehitise reaalosa üldpinna ja ehitise reaalosade üldpinna suhe. Ehitise reaalosa võib tsiviilkäibes olla vaid korteriomandina, korterihoonestusõigusena, erastatud eluruumina, elamus asuva erastatud mitteeluruumina, elamuühistu liikme omandisse antud korterina, endise korteriühingu liikme omandisse antud korterina või ehitise kaasomandi lõpetamisel tekkiva ehitise reaalosana. Ehitise jagamine kaasomandi lõpetamisel ei või olla vastuolus ehitise olemusega ja maakorralduse nõuetega. Ehitist võib reaalosadeks jagada vaid tervikuna.
(5) Ehitise omanik, kes ei soovi või kellel ei ole õigust saada maa omanikuks, võib nõuda ehitisealusele ja ehitise teenindamiseks vajalikule maale hoonestusõiguse seadmist.
(6) Kuni ehitisealuse maa kinnistusraamatusse kandmiseni või riigi omandisse jäetud või munitsipaalomandisse antud maa riigi maakatastrisse kandmiseni võib ehitist, selle mõttelist osa, reaalosana erastatud eluruumi, elamus asuvat mitteeluruumi, elamuühistu liikme omandisse antud korterit, endise korteriühingu liikme omandisse antud korterit või kaasomandi lõppemisel tekkinud ehitise reaalosa võõrandada ja pärida kui vallasasja. Ehitise või selle osa võõrandamise tehing peab olema notariaalselt tõestatud. Ehitise tasuta üleandmisel, kui üleandmisel on üheks pooleks riik või kohalik omavalitsusüksus, omandireformi aluste seaduse ja sellest tulenevate õigusaktide alusel tehingu tegemisel ning ehitise müümisel täituri poolt enampakkumisel ei ole notariaalne tõestus nõutav, välja arvatud eluruumide, elamu mõttelise osa ja elamutes asuvate mitteeluruumide erastamisel. Alates 1993. aasta 1. detsembrist kuni asjaõigusseaduse rakendamisega seotud õigusaktide muutmise seaduse jõustumiseni tehtud ehitise võõrandamise tehing ei ole tehingu notariaalse vormi järgimata jätmise tõttu tühine, kui käesolev paragrahv ei nõua ehitise võõrandamise tehingu notariaalset vormi. Ehitist või selle osa võib vallasasjana käsutada kuni 2006. aasta 1. märtsini, see ei mõjuta ehitise või selle osa omandiõiguse üleminekut üldõigusjärgluse korras. Nimetatud tähtaega ei rakendata tehnovõrgu või -rajatise (kütte-, veevarustus- või kanalisatsioonitorustik, telekommunikatsiooni- või elektrivõrk, nõrkvoolu-, küttegaasi- või elektripaigaldis või surveseadmestik ja nende teenindamiseks vajalik ehitis) suhtes. Kui ehitis on panditud enne 2006. aasta 2. märtsi, võib ehitist käsutada pandiga tagatud nõude täitmiseks täitemenetluse seadustikus sätestatud korras. Ehitist või selle osa võib pärast 2006. aasta 1. märtsi vallasasjana käsutada pankroti- ja täitemenetluse ning kinnisasja avalikes huvides omandamise, sealhulgas sundvõõrandamise menetluse korras või kohtumenetluses tehtud lahendi vabatahtlikuks täitmiseks, samuti võib teha ehitise või selle osa suhtes testamendi või sõlmida pärimislepingu. Kaasomandis oleva ehitisega võib pärast 2006. aasta 1. märtsi teha kaasomanike vahel kaasomandi lõpetamisega seotud tehinguid, samuti kaasomanikevahelisi tehinguid, mis on vajalikud kinnistamist takistavate asjaolude kõrvaldamiseks.
(7) Ehitise või selle osa omandamine tuleb 15 päeva jooksul, alates omandiõiguse üleminekust, registreerida omandaja esildisel riiklikus ehitisregistris, kusjuures omandaja esitab märke tegemiseks vajalikud andmed notarile. Riiklikule ehitisregistrile esitab märke tegemiseks vajalikud andmed notar, kelle poole omandaja pöördus.
(8) Kui ehitis on võõrandatud või päritud pärast ehitisealuse maa tagastamise korralduse vastuvõtmist või maa ostu-müügilepingu sõlmimist või maa riigi omandisse jätmise või munitsipaalomandisse andmise otsustamist, on ehitise omanikul õigus nõuda hoonestusõiguse seadmist ühe aasta jooksul, arvates ehitisealuse maa kandmisest kinnistusraamatusse. Kui ehitiseomanik ei nõua nimetatud tähtaja jooksul hoonestusõiguse seadmist, muutub ehitis maatüki oluliseks osaks.
(9) [Kehtetu - RT I 2010, 38, 231 - jõust. 01.07.2010]
(10) Ehitise või selle osa kaasomanike vaheline kasutuskokkulepe ei kehti kaasomaniku õigusjärglase suhtes.
§ 131. Ostueesõigus ehitise kui vallasasja tasulisel võõrandamisel
(1) Kui ehitis on kaasomandis, on kaasomanikul ehitise mõttelise osa tasulisel võõrandamisel võõrandatava osa ostueesõigus, välja arvatud juhul, kui see võõrandatakse kaasomaniku alanejale sugulasele või vanemale, teisele kaasomanikule või seaduse järgi eesõigustatud isikule.
(2) Kaasomaniku ostueesõigust ei kohaldata eluruumide ja elamutes asuvate mitteeluruumide erastamisel. Erastatud eluruum ja elamus asuv mitteeluruum ning nende juurde kuuluv muu osa on käibes koos. Erastatud eluruumi ja elamus asuva mitteeluruumi tasulisel võõrandamisel ei kohaldata kaasomaniku ostueesõigust, kui kaasomanikke on rohkem kui kuus. Ostueesõigust ei ole eluruumide ja mitteeluruumide erastamise kohustatud subjektil. Kaasomaniku ostueesõiguse korral laieneb see ka ehitise muu osaga seotud eluruumile ja elamus asuvale mitteeluruumile.
§ 132. Asjaõigusseaduse kohaldamine pandiõigusele
(1) Enne 1993. aasta 1. detsembrit Eesti NSV tsiviilkoodeksi §-de 196–205 või Eesti Vabariigi pangaseaduse (ENSV Teataja 1989, 41, 647; RT 1990, 2, 36; 1991, 16, 222; 1992, 31, 411; RT I 1993, 28, 498; 72/73, 1021; 1995, 4, 36) § 42 alusel tekkinud pandiõiguse korral, kus pandieseme valdus ei ole pandilepingu kohaselt üle läinud pandipidajale, jääb panditud asi pantija valdusesse ja pandiõigusele kohaldatakse asjaõigusseaduse § 276 1. lõiget, § 277–280, 283–285, § 286 punkti 1, § 289 3., 4. ja 5. lõiget, § 291, 304, 306. Nõude üleminekul uuele võlausaldajale läheb temale üle ka pandiõigus. Kui võlgnik ei täida pandiga tagatud nõuet, rahuldatakse pandipidaja nõue panditud asja väärtusest kohtu otsuse alusel või kohesele sundtäitmisele alludes täitemenetluse seadustikus kehtestatud korras.
(2) Kuni ehitisealuse maa kinnistusraamatusse kandmiseni või riigi omandisse jäetud või munitsipaalomandisse antud maa riigi maakatastrisse kandmiseni võib ehitist või selle mõttelist osa pantida valdust üle andmata. Käesoleva lõike esimeses lauses sätestatud panti saab seada 2006. aasta 1. märtsini. Pandile kohaldatakse käesoleva paragrahvi 1. lõikes sätestatud pandiõiguse sätteid. Samale ehitisele või samale ehitise osale ei või seada mitut panti. Pantija võib panditud asja võõrandada üksnes pandipidaja nõusolekul.
(3) Käesoleva paragrahvi 2. lõike kohaselt sõlmitud pandileping peab olema notariaalselt tõestatud. Lepingu tõestanud notar esitab andmed panditava ehitise või selle osa ja pandilepingu kohta riiklikusse ehitisregistrisse elektrooniliselt viie päeva jooksul tehingu tõestamise päevast arvates. Pandiõigus tekib pandilepingu notariaalse tõestamise hetkest. Enne asjaõigusseaduse rakendamisega seotud õigusaktide muutmise seaduse jõustumist sõlmitud ehitise pandilepingute ja panditava ehitise või selle osa andmed esitab notar riiklikusse ehitisregistrisse tehingu sõlminud poole esildisel. Kui pandilepingu ja panditava ehitise või selle osa andmed ei ole kantud riiklikusse ehitisregistrisse, lõpeb pant pandi eseme omandi üleminekul, kui omandaja pandist ei teadnud ega pidanudki teadma.
(4) Ehitise või selle osa pandiõiguse lõppemise või hüpoteegiks ümberregistreerimise kohta tehakse huvitatud isiku nõudel märge riiklikus ehitisregistris, kusjuures huvitatud isik esitab märke tegemiseks vajalikud andmed lepingu tõestanud notarile. Riiklikule ehitisregistrile esitab märke tegemiseks vajalikud andmed lepingu tõestanud notar.
(5) Kui enne kinnisasja koormamist hüpoteegiga on seatud registerpant vallasvarale, ei laiene hüpoteek registerpandi kestuse ajal kinnisasja päraldistele, mis on koormatud registerpandiga. Registerpant ei ulatu kinnisasja päraldistele, kui enne registerpandi seadmist oli kinnisasi koormatud hüpoteegiga. Pärast asjaõigusseaduse rakendamisega seotud õigusaktide muutmise seaduse jõustumist ei või käsipandi esemeks olla ehitis.
(6) Eesti NSV seaduse riikliku notariaadi kohta (ENSV Teataja 1973, 53, 473) § 44 alusel elamule seatud võõrandamise keelud kustutab riiklikust ehitisregistrist huvitatud isiku avalduse alusel notar, kellele huvitatud isik avalduse esitab. Laenu tasumine või pandilepingu lõppemine tuleb tõendada.
§ 133. Pandiõiguse ümberregistreerimine
(1) Kui ehitis või selle osa, mis on panditud käesoleva seaduse § 132 1. ja 2. lõike kohaselt või enne asjaõigusseaduse rakendamisega seotud õigusaktide muutmise seaduse jõustumist kommertspandi või käsipandina, muutub maa oluliseks osaks, on pandipidajal õigus esitada notariaalselt kinnitatud avaldus pandiõiguse kinnistamiseks kinnistut koormava hüpoteegina, alates ehitisealuse maa kohta kinnistusregistri osa avamise teate avaldamisest ametlikus väljaandes Ametlikud Teadaanded. Kui pandipidaja ja pantija soovivad pandilepingu tingimusi muuta, sõlmitakse pandiõiguse ümberregistreerimiseks asjaõigusleping. Asjaõigusseaduse rakendamisega seotud õigusaktide muutmise seaduse jõustumisel kinnistusraamatusse kantud kinnisasjade suhtes võib pandipidaja nõuda pandiõiguse kandmist kinnistusraamatusse esimesele vabale järjekohale.
(2) Kui panditud ehitise omaniku kasuks seatakse hoonestusõigus, on pandipidajal õigus nõuda asjaõiguslepingu sõlmimist ja pandiõiguse kinnistamist hoonestusõigust koormava hüpoteegina, alates hoonestusõiguse kohta kinnistusregistri osa avamise teate avaldamisest ametlikus väljaandes Ametlikud Teadaanded.
(3) Kui ehitis oli koormatud mitme pandiõigusega, kantakse need hüpoteekidena kinnistusraamatusse vastavalt kinnistamisavalduste registreerimisele kinnistuspäevikus. Pandipidajal on ehitise pandilepingu alusel õigus nõuda kinnistusraamatu kande tegemist. Kui kinnisasi on pärast kinnistusraamatusse kandmist omandatud heauskse omandaja poolt, ei saa nõuda senise pandiõiguse hüpoteegina sissekandmist. Hüpoteegisummana kantakse kinnistusraamatusse ehitise pandiga tagatud võla summa, kui pooled ei lepi kokku teisiti.
(31) Kui ehitise või ehitiseosa juurde kuuluva maa esmakinnistamiseks antava hooneregistri tõendi väljastamisel nähtub hooneregistrist, et ehitis või selle osa on koormatud pandiga või kohtulahendi alusel hooneregistrisse kantud keelu või arestiga, teatab hooneregister nimetatud tõendi väljastamisest kohe kirjalikult hooneregistrist nähtuvate pantide pandipidajatele ja kohtulahendi alusel hooneregistrisse kantud keeldude ja arestide järgi õigustatud isikutele.
(32) [Kehtetu - RT I 2002, 47, 297 - jõust. 01.01.2004]
(33) Riiklikust ehitisregistrist nähtuval pandipidajal, samuti riiklikusse ehitisregistrisse kohtulahendi alusel kantud keelu või aresti järgi õigustatud isikul on ühepoolses korras õigus kuni registriosa avamiseni taotleda avatavasse kinnistusraamatu registriossa eelmärke või keelumärke kandmist, alates kinnistusregistriosa avamise teate avaldamisest ametlikus väljaandes Ametlikud Teadaanded. Märke kinnistusraamatusse kandmiseks ei ole vaja nõusolekut isikult, kes esmakinnistamisel kantakse kinnistusraamatusse kinnistu omanikuna. Kande aluseks on käesoleva lõike esimeses lauses sätestatud isiku avaldus, milles märgitakse taotletav hüpoteegisumma ja viide pandilepingule või viide keelu või aresti riiklikusse ehitisregistrisse kandmise aluseks olevale kohtulahendile. Hüpoteegi seadmist tagavas eelmärkes märgitakse hüpoteegisumma pandipidaja avaldatud suuruses, samuti tehakse viide pandilepingule. Keelumärkes tehakse viide keelu või aresti riiklikusse ehitisregistrisse kandmise aluseks olevale kohtulahendile.
(4) Ehitisele seatud pandiga tagatud nõuet saab pärast ehitisealuse maa või hoonestusõiguse kinnistusraamatusse kandmist sundtäita alles pärast ehitisele pandi alusel hüpoteegi seadmist. Ehitisele seatud pandile kohaldatakse asjaõigusseaduse kinnispandi sätteid alles pärast pandi kinnistamist hüpoteegina.
§ 134. [Kehtetu - RT I 2009, 37, 251 - jõust. 10.07.2009]
§ 135. Finantstagatise kokkulepe
Finantstagatise kokkuleppele, mis on sõlmitud enne 2011. aasta 30. juunit, ning sellise kokkuleppe alusel finantstagatise realiseerimisele kohaldatakse enne käesoleva seaduse 2011. aasta 9. juunit vastuvõetud redaktsiooni jõustumist finantstagatise kokkulepete suhtes kehtinud õigusakte. Esimeses lauses sätestatut kohaldatakse ka juhul, kui enne 2011. aasta 30. juunit sõlmitud tagatiskokkuleppe kohaselt tagatiseks olevad nõuded tekivad pärast 2011. aasta 30. juunit.
[RT I, 29.06.2011, 1 - jõust. 30.06.2011]
§ 14. Õigusliku aluseta püstitatud ehitis
(1) Maakasutusõiguseta või ehitusloata püstitatud ehitis või selle osa (juurdeehitis), mis on maaga püsivas ühenduses, on maatüki oluline osa.
[RT I, 15.03.2013, 26 - jõust. 20.03.2013]
(11) Ehitusloana käesoleva paragrahvi 1. lõike tähenduses käsitletakse ka enne 1991. aasta 1. novembrit koostatud ja kehtinud korras kinnitatud maa ostueesõigusega erastamist taotleva isiku elamu, suvila või aiamaja tüüpprojekti või enne nimetatud tähtpäeva koostatud ja kehtinud korras kinnitatud maa ostueesõigusega erastamist taotleva isiku elamu, suvila või aiamaja ehitusprojekti, kui ehitusloa väljaandmist ei ole võimalik tuvastada.
(2) Ehitaja võib esitada maa omaniku suhtes võlaõigusseaduse §-s 1042 sätestatud nõude. Kui maatükile on ehitatud maa omaniku nõusolekuta, on omanikul õigus nõuda materjali eemaldamist ehitaja kulul.
07.08.2018 09:50
Veaparandus. Riigi Teataja seaduse § 10 lõike 4 alusel eemaldatud lõikest ekslik teine lause ja taastatud õige lause.
(3) Käesoleva paragrahvi 1. lõikes nimetatud ehitise olemasolu ei saa olla aluseks selle maa suhtes maareformi seaduse § 6 2. lõike punkti 3 sätete kohaldamisele ning ei takista maa riigi omandisse jätmist ega maa munitsipaalomandisse andmist. Ehitise omanikul on õigus ühe aasta jooksul ehitisealuse maa riigi omandisse jätmise või munitsipaalomandisse andmise otsuse jõustumisest ehitis teisaldada või lammutada.
§ 15. Hoonestusõiguse seadmine
(1) Ehitise omanikul, kellele kuuluv ehitis on püstitatud õiguslikul alusel ja kes ei soovi või kellel ei ole õigust maad omandada, on õigus nõuda hoonestusõiguse seadmist ehitisealusele ja ehitise teenindamiseks vajalikule maale ühe aasta jooksul, arvates nimetatud maa kandmisest kinnistusraamatusse. Kui ehitise omanik ei nõua nimetatud tähtaja jooksul hoonestusõiguse seadmist, muutub ehitis maatüki oluliseks osaks, välja arvatud riigimaal või munitsipaalomandis oleval maal asuv ehitis. Kui maa omanik keeldub hoonestusõiguse seadmisest, kuid eelnevalt oli sõlmitud notariaalselt tõestatud kokkulepe hoonestusõiguse seadmiseks, on ehitise omanikul õigus esitada ühe aasta jooksul, arvates ehitisealuse maa kandmisest kinnistusraamatusse, hoonestusõiguse tunnustamist ja vastavat kinnistusraamatu kannet taotlev hagi. Kuni kohtuotsuse jõustumiseni on nimetatud ehitis vallasasi.
(2) [Kehtetu - RT I 1996, 36, 738 - jõust. 07.06.1996]
(3) Kui käesoleva paragrahvi 1. lõikes nimetatud ehitise omanik ei nõua hoonestusõiguse seadmist ühe aasta jooksul, arvates maa kinnistusraamatusse kandmisest, seatakse hoonestusõigus riigimaale Vabariigi Valitsuse poolt määratud riigiasutuse ja munitsipaalomandis olevale maale kohaliku omavalitsuse otsuse alusel.
(4) Ehitise omanikul on õigus nõuda, et hoonestusõiguse tähtaeg ei oleks lühem kui ehitise eeldatava püsimise tähtaeg. Maa omanikul on õigus nõuda, et hoonestusõiguse tähtaeg ei oleks pikem kui ehitise eeldatava püsimise tähtaeg.
§ 151. Omaniku ostueesõigus
Omanikul, kes on koormanud oma kinnisasja hoonestusõigusega enne 1999. aasta 1. aprilli, on kuni 2000. aasta 31. märtsini õigus nõuda hoonestajalt hoonestusõiguse koormamist ostueesõigusega omaniku kasuks.
[RT I 1999, 27, 380 - jõust. 01.04.1999]
§ 152. Tehnovõrgu ja -rajatise talumine
(1) Kinnisasja omanik on kohustatud taluma olemasolevat tehnovõrku või -rajatist, mis on püstitatud enne maa esmakinnistamist.
(2) Kinnisasja omanik on kohustatud taluma ka tehnovõrku või -rajatist, mille suhtes ei ole käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud talumiskohustust, kui see tehnovõrk või -rajatis kuulub asjaõigusseaduse §-s 1581 nimetatud võrguettevõtjale ja on püstitatud omaniku nõusolekul enne 1999. aasta 1. aprilli ning seda tehnovõrku või -rajatist kasutatakse eesmärgipäraselt ja avalikes huvides.
(3) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 2 sätestatud talumiskohustuse puudumisel on kinnisasja omanikul õigus nõuda tehnovõrgu või -rajatise kõrvaldamist temale kuuluvalt kinnisasjalt asjaõigusseaduse §-s 89 sätestatud korras või kokku leppida tehnovõrgu või -rajatise ümberpaigutamises kinnisasjal tehnovõrgu või -rajatise omaniku kulul. Olemasolevate tehnovõrkude või -rajatiste kõrvaldamiseks on omaabi keelatud.
(4) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 2 sätestatud juhul võib kinnisasja omanik nõuda tehnovõrgu või -rajatise omanikult tehnovõrgu või -rajatise ümberpaigutamist temale kuuluval kinnisasjal, kui see on tehniliselt võimalik ja kinnisasja omanik hüvitab tehnovõrgu või -rajatise ümberpaigutamisega seotud kulud.
[RT I 2007, 24, 128 - jõust. 26.03.2007]
(5) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 2 sätestatud talumiskohustuse olemasolul võib tehnovõrgu või -rajatise omanik anda selle kirjalikus vormis sõlmitud lepinguga allkasutusse elektroonilise side teenuse osutamiseks vajalike rajatiste paigutamiseks ilma kinnisasja omaniku nõusolekuta, tingimusel et lisanduvate rajatiste kaitsevöönd ei ületa olemasoleva rajatise kaitsevööndit.
[RT I, 25.01.2017, 1 - jõust. 01.03.2017]
§ 153. [Kehtetu - RT I 2007, 24, 128 - jõust. 26.03.2007]
§ 154. Tasu tehnovõrgu ja -rajatise talumise eest
(1) Kui tehnovõrgu või -rajatise talumise kohustus tuleneb käesoleva seaduse § 152 1. või 2. lõikest ning kinnisasja omaniku ja tehnovõrgu või -rajatise omaniku vahel ei ole kehtivat lepingut tehnovõrgu või -rajatise talumise kohustuse eest makstava tasu suuruse kohta, on kinnisasja omanikul õigus nõuda tasu tehnovõrgu või -rajatise talumise eest (edaspidi talumistasu) käesoleva seaduse §-des 155 ja 156 sätestatud suuruses ja korras.
(2) [Kehtetu - RT I, 23.04.2012, 1 - jõust. 17.04.2012]
(3) [Kehtetu - RT I, 23.04.2012, 1 - jõust. 17.04.2012]
(4) [Kehtetu - RT I, 23.04.2012, 1 - jõust. 17.04.2012 - Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi kohtuotsus tunnistab AÕSRS § 15.4 lõiked 2–4 ja AÕS § 158² lõike 1 esimese lause osa „asjaõigusseaduse rakendamise seaduse §-s 15.4 kehtestatud suuruses” põhiseadusega vastuolus olevaks ning alates käesoleva otsuse jõustumisest kehtetuks.]
§ 155. Talumistasu suurus
(1) Talumistasu suurus aastas on 7,5 protsenti maa maksustamishinnast korrutatuna kitsenduse ruumilise ja sisulise ulatuse koefitsientidega.
(2) Kitsenduse ruumilise ulatuse koefitsient on kitsenduse pindala suhe katastriüksuse pindalasse. Kitsenduse pindala eeldatakse olevat võrdne kitsendust põhjustava tehnovõrgu rajatise kaitsevööndi pindalaga. Kui tehnovõrgu rajatise kaitsevööndisse jääb rohkem kui 90 protsenti koormatud katastriüksuse pindalast, siis eeldatakse, et kitsenduse pindala võrdub katastriüksuse pindalaga.
(3) Kitsenduse sisulise ulatuse eelduslikud koefitsiendid on sätestatud käesoleva seaduse lisas. Kui katastriüksusel on mitu sihtotstarvet, siis kohaldatakse kõige suurema osakaaluga sihtotstarbe koefitsienti. Kui sihtotstarvete osakaal on võrdne, siis kohaldatakse sihtotstarbe koefitsienti, mis on kõige suurem.
(4) Lisaks käesoleva paragrahvi 1. lõikes sätestatud suurusega tasule on kinnisasja omanikul õigus nõuda talumistasuna selliste kantud kulude hüvitamist, mille kandmine on koormatud kinnisasja omaniku jaoks vältimatu ja mille suurus on rohkem kui üks kolmandik talumistasust.
(5) Kui tehnovõrgu rajatis paikneb hoones, on talumistasu suurus vastava hooneosa kasutamise harilik tasu.
(6) Talumistasu ei ole õigus nõuda:
1) riigil kinnisasja omanikuna;
2) tehnovõrgu rajatise selle osa talumise eest, mis on vajalik ainult samal kinnisasjal teenuse tarbimiseks.
(7) Talumistasu ei maksta, kui selle suurus ühe kinnisasja kohta on alla ühe euro.
(8) Maa maksustamishinna suuruse arvutamisel lähtutakse Maa-ameti andmetest.
§ 156. Talumistasu taotlemise kord
(1) Tehnovõrgu talumistasu saamiseks esitab kinnisasja omanik taotluse tehnovõrgu omanikule. Kui kinnisasja omanik ei ole taotluses märkinud, et maatulundusmaa sihtotstarbega maad ei kasutata tehnorajatise kaitsevööndi alal sihtotstarbeliselt, siis loetakse, et maad kasutatakse sihtotstarbeliselt.
(2) Jooksva aasta eest on talumistasu saamise õigus isikul, kes oli vastava kinnisasja omanik sama aasta 1. jaanuari seisuga, kui ta esitab käesoleva paragrahvi 1. lõikes sätestatud taotluse hiljemalt jooksva aasta 1. mail.
(3) Käesoleva paragrahvi 1. lõikes sätestatud taotluse alusel makstakse talumistasu ka järgmistel aastatel kuni uue taotluse esitamiseni. Tasu saamise aluseks olevate asjaolude muutumisel on kinnisasja omanik kohustatud sellest tehnovõrgu omanikule teatama. Kinnisasja omaniku vahetumise korral tekib uuel omanikul tasu saamise õigus pärast 1. lõikes sätestatud taotluse esitamist 2. lõikes sätestatud tähtaegadest lähtudes.
(4) Talumistasu jooksva aasta eest makstakse välja hiljemalt sama aasta 30. septembril.
(5) Korteriomanditeks jagatud kinnisasja puhul võib käesoleva paragrahvi 1. lõikes sätestatud taotluse esitada korteriühistu. Sellisel juhul makstakse talumistasu korteriühistule, kes on kohustatud saadud summa maksma korteriomanikele või tasaarvestama selle majandamiskulude nõudega.
(6) Talumistasu saamise nõude aegumistähtaeg on kolm aastat.
(7) Käesoleva paragrahvi 1. lõikes sätestatud taotlusega samaväärseks loetakse taotlus, mis on esitatud enne 2019. aasta 1. jaanuari asjaõigusseaduse §-s 1582 sätestatud korras.
[RT I, 30.01.2018, 1 - jõust. 01.01.2019; osaliselt muudetud [RT I, 04.05.2018, 1]]
(8) Kui 2019. aasta 1. jaanuaril kinnisasja koormava tehnovõrgu rajatise andmed kantakse maakatastrisse pärast 2019. aasta 1. jaanuari, on kinnisasja omanikul õigus nõuda talumistasu käesoleva seaduse §-s 155 sätestatud suuruses tagasiulatuvalt alates 2019. aasta 1. jaanuarist. Taotlus talumistasu tagasiulatuvaks nõudmiseks tuleb esitada hiljemalt tehnovõrgu rajatise andmete maakatastrisse kandmise aastale järgneva aasta 1. mail.
(9) Tehnovõrgu omanik kehtestab talumistasu taotluse vormi ja taotluse menetlemise täpsema korra ning avaldab selle oma veebilehel. Selle kohustuse täitmata jätmine ei vabasta tehnovõrgu omanikku talumistasu maksmise kohustusest.
§ 16. Kolhoosi- ja talupere omand
(1) Alates 1993. aasta 1. detsembrist kuulub kolhoosi- ja talupere vara kolhoosipere peale ja tema abikaasale või taluperemehele ja tema abikaasale ühiselt.
(2) Kui kolhoosi- või talupere vara või selle osa oli omandatud pere teiste liikmete varalise või tööpanuse arvel, on neil õigus nõuda oma osa eraldamist kokkuleppel kolhoosipere pea või taluperemehega. Kolhoosi- või taluperele kuuluva ehitise jagamise kokkulepe peab olema notariaalselt tõestatud.
(3) Kui käesoleva paragrahvi 2. lõikes märgitud kokkulepet ei saavutata, on kolhoosi- või talupere liikmel õigus nõuda kohtu korras ühe aasta jooksul, arvates 1993. aasta 1. detsembrist, oma osa eraldamist.
§ 17. Kolhoosi- ja talupere vara pärimine
(1) Alates 1993. aasta 1. detsembrist toimub endise kolhoosi- või talupere vara kui kolhoosipere pea ja tema abikaasa või taluperemehe ja tema abikaasa ühisvara pärimine Eesti NSV tsiviilkoodeksi sätete kohaselt.
(2) Alates 1993. aasta 1. detsembrist toimub endise kolhoosi- või talupere varast endise pere liikmele eraldatud osa pärimine, kui sellele pole välja antud pärimisõiguse tunnistust, Eesti NSV tsiviilkoodeksi sätete kohaselt.
(3) Kui kolhoosipere pea või taluperemees on surnud ning endise kolhoosi- või talupere liikme osa on pere varast eraldamata, on endise kolhoosi- või talupere liikmel õigus nõuda oma osa eraldamist pärandvarast kuni 1994. aasta 1. detsembrini.
(4) Kui endise kolhoosi- või talupere liige on surnud ning tema pärandile pole välja antud pärimisõiguse tunnistust, või kui ta on surnud enne 1994. aasta 1. detsembrit ning tema osa endise kolhoosi- või talupere varast ei ole eraldatud, on tema pärijatel, kes on notarile esitanud avalduse pärandi vastuvõtmiseks, õigus nõuda surnud pereliikme osa eraldamist käesoleva seaduse § 16 2. lõike sätete kohaselt või nõuda tema osa eraldamist § 16 3. lõike sätete kohaselt kohtu korras kuni 1994. aasta 1. juunini või kuue kuu jooksul, arvates pärandi avanemise päevast.
§ 18. Talumaa põlise kasutamise õigus
(1) Taluperemehel, kellele on antud talumaa põliseks kasutamiseks Eesti NSV taluseaduse (ENSV Teataja 1989, 39, 611; RT I 1993, 72/73, 1021; 1994, 30, 465; 66, 1159) alusel, või tema pärijal on õigus saada talumaa omanikuks maareformi seaduses sätestatud alustel ja korras. Talumaa põlise kasutamise õigus on päritav.
(2) Õigusvastaselt võõrandatud ning Eesti NSV taluseaduse alusel põliseks kasutamiseks antud maa ei kuulu maareformi seaduse § 6 2. lõike punkti 2 alusel endistele (õigusjärgsetele) omanikele või nende pärijatele tagastamisele ainult siis, kui maa eraldamisel on kinni peetud taluseaduse § 8 sätetest. Õigusvastaselt võõrandatud maa tagastamisel või kompenseerimisel loetakse Eesti NSV taluseaduse alusel põliseks kasutamiseks antud maaga võrdseks kuni taluseaduse jõustumiseni EKP Keskkomitee ja ENSV Ministrite Nõukogu 1988. aasta 22. märtsi määruse nr 144 «Individuaalse töise tegevuse kohta põllumajanduses» (ENSV Teataja 1988, 17, 214) ning ENSV Ministrite Nõukogu 1989. aasta 16. veebruari määruse nr 71 «Talumajanduse arendamise esmaste abinõude kohta» (ENSV Teataja 1989, 11, 121; RT 1992, 3, 48) alusel talude rajamiseks antud maa. Kui maa eraldamise õigsus eelmises lauses nimetatud õigusaktide sätete rikkumise või ebaõige tõlgendamise tõttu vaidlustatakse, kuulub vaidlus lahendamisele kohtus.
(3) Selle taluperemehe kasuks, kes ei soovi talumaad omandada, seatakse maareformi seaduses sätestatud alustel ja korras ehitise teenindamiseks vajalikule maale hoonestusõigus ja ülejäänud talumaale pikaajaline pärijale üleminev kasutusvaldus kuni 99 aastaks.
(4) Maakasutusõigus on päritav ja üleantav talupere liikmele. Maakasutusõiguse üleandmine peab olema notariaalselt tõestatud ning registreeritud kohalikus omavalitsusüksuses. Maakasutusõigus lõpeb taluhoonete võõrandamisel talupere liikmeks mitteolevale isikule, maakasutusõigusest loobumisel, talupere vara müümisel nõuete katteks ning taluperemehe teovõimetuks tunnistamisel. Kohaliku omavalitsuse volikogu otsustab maakasutusõiguse lõpetamise, kui talupere kahel järjestikusel aastal maad sihtotstarbeliselt ei kasuta või rikub korduvalt maa kasutamise eeskirju.
[RT I 1997, 13, 210 - jõust. 02.03.1997]
(5) Eesti NSV taluseaduse alusel põliseks kasutamiseks või sellega võrdsustatud korras talude rajamiseks antud maa erastamine või tagastamine taluperemehele või talumaa põlise kasutamise õiguse pärinud isikule või isikule, kellele on talumaa kasutamise õigus käesoleva paragrahvi 4. lõike kohaselt üle antud, tuleb lõpule viia 2016. aasta 30. septembriks. Maakasutusõiguse ümbervormistamine käesoleva paragrahvi 3. lõikes nimetatud alustel tuleb lõpule viia 2016. aasta 31. detsembriks.
§ 19. Seniste kitsenduste kehtivus
(1) Kuni maa, maapõue, vete, metsa ja teiste loodusobjektide kasutamise ja kaitse alaste õigusaktide kooskõlla viimiseni asjaõigusseadusega kohaldatakse neis sätestatud kitsendusi niivõrd, kuivõrd need pole vastuolus asjaõigusseadusega.
(2) Jahipidamisele kohaldatakse asjaõigusseaduse sätteid alates 1994. aasta 1. märtsist.
§ 20. Kohaliku omavalitsuse üldine ostueesõigus
(1) Kohalikul omavalitsusel on kuni 2002. aasta 1. jaanuarini oma haldusterritooriumil kõigi kinnisasjade suhtes nende igat liiki võõrandamisel igakordne ostueesõigus vastavalt asjaõigusseaduse §-dele 256–275, kui käesolevast seadusest ei tulene teisiti. Kui kinnisasi asub mitme kohaliku omavalitsuse territooriumil, on neil kohalikel omavalitsustel ühine ostueesõigus.
(2) Käesoleva paragrahvi 1. lõikes nimetatud ostueesõigus kehtib ka kaasomanikule kuuluva kinnisasja mõttelise osa võõrandamisel, samuti ühisomandis oleva kinnisasja võõrandamisel.
(3) Käesoleva paragrahvi 1. lõikes nimetatud ostueesõigus ei kehti kinnisasja või selle mõttelise osa võõrandamisel riigi või kohaliku omavalitsuse poolt või võõrandamisel abikaasale, alanejatele sugulastele, vanematele, õdedele ja vendadele ning nende alanejatele sugulastele, samuti müügil enampakkumisel, võõrandamisel riigile või kohalikule omavalitsusele, ostueesõiguse teostamisel seadusega õigustatud muu isiku poolt või pärimisel.
(4) Käesoleva paragrahvi 1. lõikes nimetatud ostueesõigus ei kehti juhul, kui krediidi- või finantseerimisasutus võõrandab tema omandis oleva kinnisasja liisingulepingust tulenevalt liisinguvõtjale.
[RT I 2001, 42, 234 - jõust. 08.05.2001]
§ 21. [Kehtetu - RT I 2003, 51, 355 - jõust. 19.07.2003]
§ 22. Kohaliku omavalitsuse poolt ostueesõigusega omandatud kinnisasja võõrandamise kitsendus
Kohalik omavalitsus võib §-s 20 sätestatud ostueesõigusega omandatud kinnisasja võõrandada ainult avalikul enampakkumisel.
§ 23. [Kehtetu - RT I 2010, 72, 543 - jõust. 01.01.2011]
§ 24. [Kehtetu - RT I 2002, 53, 336 - jõust. 01.07.2002]
§ 25. – § 26. [Käesolevast tekstist välja jäetud.]
§ 27. Seaduse jõustumine
Käesolev seadus jõustub 1993. aasta 1. detsembril.
Lisa Tehnovõrgu rajatisest tuleneva kitsenduse sisuline ulatus