Jõgeva linna ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni kasutamise eeskiri – Riigi Teataja
Jõgeva linna ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni kasutamise eeskiri
Jõgeva linna ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni kasutamise eeskiri - sisukord
§ 3 Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni kasutamine
§ 8 Nõuded kinnistu veevärgi ja kanalisatsiooni ehitusele, korrasolekule ja hooldusele
3 TEENUSTE OSUTAMISE KATKESTAMINE JA TAASTAMINE NING TEENUSTE OSUTAMINE AVARIIOLUKORRAS
§ 14 Omavoliliselt võetud vee ja omavoliliselt ärajuhitud reo- ning sademevee mahu ja maksumuse määramine
5 NÕUDED ÄRAJUHITAVALE REOVEELE
§ 15 Reovee ärajuhtimise nõuded ja tingimused
§ 17 Reovee reostusnäitajate kontroll
§ 19 Kliendi kohustused veearvesti toimimise tagamiseks
§ 20 Kliendi veearvestus
§ 21 Vee eritarvituste arvestus
§ 22 Reovee mõõtmine
7 TEENUSLEPINGU SÕLMIMINE, LÕPETAMINE JA UUENDAMINE
§ 27 Teenuslepingu lõpetamine
§ 28 Teenuslepingu uuendamine
RT IV, 11.04.2014, 17
Vastu võetud 22.04.2010 nr 8
26.09.2013 RT IV, 27.11.2013, 9 30.11.2013
28.03.2014 RT IV, 11.04.2014, 6 14.04.2014
Määrus kehtestatakse «Kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse» § 6 lõike 1 ning «Ühisveevärgi ja kanalisatsiooni seaduse» § 8 lõike 4 alusel.
(1) Jõgeva linna ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni kasutamise eeskiri (edaspidi eeskiri) sätestab veevarustuse ja reovee ning sademete- ja drenaaživee või muu pinnase- ja pinnavee (edaspidi sademete- ja drenaaživesi või muu pinnase- ja pinnavesi, ühiselt nimetatud sademevesi) ärajuhtimise teenuste osutamise nõuded ja tingimused ning teenuste osutamise ja kasutamise korra Jõgeva linnas.
(2) Eeskiri on kohustuslik täitmiseks kõigile Jõgeva linnas asuvatele juriidilistele ja füüsilistele isikutele.
1) abonenttasu – tasu, mida klient maksab ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni nõuetekohase toimimise tagamise eest sõltumata kasutamisest;
2) arvestusperiood – veevarustuse või reo- ning sademevee ärajuhtimise teenuste osutamise periood, mille kohta esitatakse kliendile arve;
3) avalik veevõtukoht – ühisveevärgil asuva veevõtmise seadme, nagu olmevesik jms, koht;
6) kaitsevöönd – ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni ehitisi ümbritsev maa-ala, õhuruum või veekogu, kus kinnisasja kasutamist on kitsendatud ehitiste ja ohutuse tagamiseks;
7) kanalisatsiooni vaatluskaev – maapinnale ulatuva luugiga kaev (toru) kanalisatsiooni torustikul;
8) kinnistu – kinnistusraamatusse iseseisva üksusena kantud kinnisasi (maatükk) või hoonestusõigus;
9) kinnistu veevärk ja kanalisatsioon – liitumispunktist kinnistupoolsed ehitised ja seadmed (sealhulgas ehitiste siseveevärk või -kanalisatsioon) kinnistu veega varustamiseks ühisveevärgist või kinnistult reovee ning sademevee ärajuhtimiseks ühiskanalisatsiooni;
12) liitumispunkt – ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni ühenduskoht kinnistu veevärgi ja -kanalisatsiooniga;
13) mõõdukaev – kaev, kus asub mõõdusõlm;
14) mõõdusõlm – vee või reovee mõõtmiseks ettenähtud arvestist ja teistest vajalikest seadmetest koosnev tehniline sõlm;
15) paisutustase – tõenäoline tase, milleni võib tõusta reovee ning sademevee tasapind ühiskanalisatsioonis;
16) peakraan – ühisveevärgi viimane sulgemisseade enne kinnistu veevärki;
17) peatoru – ühisveevärgi või -kanalisatsiooni torustik, mille kaudu toimub kinnistute veega varustamine või kinnistutelt reo- ning sademevee ärajuhtimine;
18) purgimiskoht – tekkekohast äraveetud reovee või fekaalide ühiskanalisatsiooni laskmise koht;
19) reostus – vee omadusi halvendav saasteainete, organismide, soojuse või radioaktiivsuse sisaldus vees;
20) reostusgrupp – reovee reostustaset määravate reostusnäitajate vahemik, mis on aluseks ülenormatiivse reostuse tasu määramisele;
21) reovee kanalisatsioon – ehitised ja seadmed reovee ärajuhtimiseks;
22) reovesi – üle kahjustuspiiri rikutud ja enne suublasse juhtimist puhastamist vajav vesi;
23) sademete- ja drenaaživesi ning muu pinnase- ja pinnavesi – loodusliku päritoluga ühiskanalisatsiooni juhitav vesi, mis ei ole reovesi;
24) sademevee kanalisatsioon – ehitised ja seadmed sademevee ärajuhtimiseks;
25) sisendustoru – kinnistu veevärgi torustiku lõik liitumispunktist veearvestini;
26) vee-ettevõtja – eraõiguslik juriidiline isik, kes varustab kliendi kinnistu veevärki ühisveevärgi kaudu veega või korraldab ühiskanalisatsiooni kaudu kliendi kinnistu kanalisatsioonist reo- ning sademevee ärajuhtimist;
27) vee-ettevõtja klient (edaspidi klient) – kinnistu omanik või valdaja, hoonestusõiguse alusel maakasutaja või ehitise kui vallasasja omanik või valdaja, kelle kinnistu veevärk või kanalisatsioon on ühendatud ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga vastava torustikuühenduse kaudu ja kellega vee-ettevõtja on sõlminud lepingu ühisveevärgivee võtmiseks ja/või reo- ning sademevee ärajuhtimiseks;
28) volitatud isik – isik, kes linnavolikogu otsusega on volitatud kontrollima kinnistu veevärgi ja kanalisatsiooni vastavust nõuetele;
29) ühendustoru – kinnistu veevärki veega varustav või kinnistu kanalisatsioonist reo- või sademevett ärajuhtiv toru peatorust liitumispunktini, viimane kaasaarvatud;
30) ühisveevärk ja -kanalisatsioon – ehitiste ja seadmete süsteem, mille kaudu toimub kinnistute veega varustamine või reo- ning sademevee ärajuhtimine ja mis on vee-ettevõtja omanduses ja/või hallatav;
31) ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni avarii – ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni ehitiste või seadmete ettenägematu purunemine või rikkiminek, mille tagajärjel oluliselt halveneb või katkeb klientide veega varustamine või nende reo- ning sademevee ärajuhtimine, või on ohustatud inimesed, ehitised või keskkond.
(2) Ühisveevärgi ja -kanalisatsioonina käsitletakse ühisveevärki või ühiskanalisatsiooni eraldi või mõlemat koos. Reo- ning sademeveena käsitletakse reovett ja sademevett eraldi.
§ 3. Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni kasutamine
(1) Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni abil veevarustuse ja reo- ning sademevee ärajuhtimise teenuste osutamine toimub Jõgeva Linnavolikogu (edaspidi linnavolikogu) otsusega määratud vee-ettevõtja poolt vastavalt eeskirjale.
(2) Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni toimimise ning korrashoiu oma tegevuspiirkonnas tagab vee-ettevõtja vastavalt eeskirjale ning Jõgeva Linnavalitsuse (edaspidi linnavalitsus) ja vee-ettevõtja vahel sõlmitud lepingule.
(3) Ühisveevärgist klientidele antava vee kvaliteet ja kvaliteedikontroll peab vastama sotsiaalministri poolt kehtestatud nõuetele. Nõuete täitmise peab tagama vee-ettevõtja.
(4) Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni klientidel on õigus saada ühisveevärgist vett ja juhtida ühiskanalisatsiooni reo- ning sademevett vastavalt vee-ettevõtjaga sõlmitud teenuslepingule. Teenusleping sõlmitakse kinnistu omaniku või valdajaga.
[Kehtetu - RT IV, 27.11.2013, 9 - jõust. 30.11.2013]
(6) Klient tasub veevarustuse ja/või reo- ning sademevee ärajuhtimise teenuste eest vee-ettevõtjale kehtestatud hindade alusel vastavalt teenuslepingule ja/või esitatud arvetele.
(7) Ühisveevärgi vesi on mõeldud eelkõige olmevajaduste rahuldamiseks ning tulekahjude kustutamiseks.
(8) Ühisveevärgi vett võib kasutada tootmisveena, samuti haljastuse kastmiseks ja tänavate pesemiseks. Nendeks otstarveteks kasutatavale veele võib vee-ettevõtja kehtestada piirkoguse ja kasutusrežiimi, mis fikseeritakse teenuslepingus.
(9) Ühiskanalisatsioon on sõltuvalt ehitus- ja kasutusviisist ette nähtud:
1) reovee kanalisatsiooni puhul – reovee ärajuhtimiseks;
2) sademevee kanalisatsiooni puhul – sademevee ärajuhtimiseks;
3) ühisvoolse kanalisatsiooni puhul – reo- ja sademevee ärajuhtimiseks.
(10) Reovee väljaveol ning purgimisel ühiskanalisatsiooni tuleb juhinduda kehtivatest õigusaktidest. Purgida võib ja reovett saab ära anda purgimispunktis (Toominga tn 34) vee-ettevõtjaga sõlmitud lepingu alusel.
(11) Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni kaitsevööndis tuleb järgida ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni seaduse kohaseid kitsendusi. Kaitsevööndis keelatud tegevuse eest karistatakse õigusaktides sätestatud ulatuses ja korras.
(12) Isikuid, kes on süüdi ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni ehitiste või seadmete kahjustamises, kannavad õigusaktides sätestatud korras vastutust põhjustatud kahju eest, sealhulgas sellega kaasneva veekao ja keskkonnakahjude eest.
(1) Ühiskanalisatsiooni kaudu avalikelt teedelt, tänavatelt ja väljakutelt sademevee ärajuhtimine ning ühisveevärgil asuvatest tuletõrje hüdrantidest kahjutule tõrjumiseks ning teisteks päästetöödeks ja õppusteks, samuti avalikest veevõtukohtadest vee võtmine ning vastavate kulutuste eest tasumine reguleeritakse linnavalitsuse ja vee-ettevõtja vahelise lepinguga.
(2) Ühisveevärgi tuletõrje hüdrantide korrashoiu eest vastutab vee-ettevõtja. Tuletõrje hüdrante kasutab Lõuna-Eesti Päästekeskus (edaspidi päästekeskus) kahjutule tõrjumisel ja vajadusel teistel päästetöödel. Neist võib muuks otstarbeks vett kasutada vaid vee-ettevõtja loal lepingu alusel. Hüdrantide kasutamine õppustel ja neist tarvitatav vee kogus tuleb vee-ettevõtjaga eelnevalt kooskõlastada, vastasel juhul loetakse veevõtt omavoliliseks.
(3) Sademevee ärajuhtimise ehitisi ja seadmeid loetakse ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni süsteemi kuuluvaiks.
(4) Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni ulatumisel teise kohaliku omavalitsuse haldusterritooriumile, määratakse sellise ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni kasutamise tingimused kohalike omavalitsuste vahelise halduslepinguga.
(1) Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni ning kinnistu veevärgi ja kanalisatsiooni vaheliseks piiriks on vee-ettevõtja poolt määratud liitumispunkt. Nõuded liitumispunkti paigutusele esitatakse liitumistingimustes. Liitumispunkt on ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni oluline osa.
(2) Liitumispunkt asub avalikult kasutataval maal kuni üks meeter väljaspool kinnistu piiri, võimalikult piiri juures. Kui liitumispunkti ei ole võimalik määrata eelnimetatud tingimustel, määratakse liitumispunkt vee-ettevõtja ja kliendi vahelisel kokkuleppel.
(3) Veevärgil on liitumispunktiks üldjuhul peakraan, kanalisatsioonil loetakse liitumispunktiks kanalisatsioonitorustikul asetsev vaatluskaev. Kui olemasoleval veetorustikul puudub peakraan või see asub kinnistu piirist kaugemal kui üks meeter ning liitumispunkti asukoht ei ole käesoleva paragrahvi lõike 2 kohaselt poolte vahel teisiti kokku lepitud, määratakse liitumispunkt kuni vajalike ümberehitusteni veetorustikule kinnistu piiril. Kui olemasoleval kanalisatsioonitorustikul puudub vaatluskaev või see asub kinnistu piirist kaugemal kui üks meeter ning liitumispunkti asukoht ei ole käesoleva paragrahvi lõike 2 kohaselt poolte vahel teisiti kokku lepitud, määratakse liitumispunkt kuni vajalike ümberehitusteni kanalisatsioonitorustikule kinnistu piiril .
(4) Liitumispunkt fikseeritakse kirjalikult piiritlusaktis koos skeemiga. Piiritlusakt on liitumislepingu ja teenuslepingu lahutamatu osa.
(5) Avalike teede, tänavate ja väljakute sademevee äravoolu liitumispunkt asub sissevoolu seadmel sademevee äravoolurajatisse. Liitumispunktide asukohtade fikseerimine piiritlusaktiga ei ole kohustuslik.
(6) Kinnistute piiride või hoonestuse muutmiseks detailplaneeringuta tuleb kliendil see eelnevalt kooskõlastada vee-ettevõtjaga. Kui sellega tekib vajadus liitumispunktide või teiste veevärgi- või kanalisatsioonirajatiste ümberehituseks, väljastab vee-ettevõtja tehnilised tingimused koos teostustähtajaga.
(7) Kinnistute piiride muutmisel detailplaneeringuga esitab vee-ettevõtja veevärgi- ja kanalisatsioonirajatiste ehitamise ja ümberehitamise nõuded planeeringu koostamisel tehtava koostöö raames.
(1) Veerõhk liitumispunktides määratakse vee-ettevõtja poolt piirkonniti, lähtudes valdavast hoonestuskõrgusest ja ühisveevärgi rajatiste tehnilisest lahendusest.
(2) Vähim nõutud veerõhk, mõõdetuna maapinna kõrgusel, on 23 m H2O (veesammast). Kui kinnistul vajatakse suuremat veerõhku, tuleb rõhu tõstmine lahendada kliendil oma rõhutõsteseadmega ja omal kulul.
(3) Rõhk võib tulekahju korral langeda alla vähima nõutud veerõhu. Suurim lubatud rõhk ei tohi ületada torustikus 60 m H2O.
(4) Paisutustase ühiskanalisatsioonis on määratud rajatiste tehnilise lahendusega ja antakse liitumistingimustes. Kui paisutustaset ei ole antud, on selleks reovee kanalisatsiooni korral liitumispunkti poolt esimese ühiskanalisatsiooni juurde kuuluva ühendustorustiku kaevu kaane kõrgus ning sademevee kanalisatsiooni korral äravoolu suunas lähima tänavapinna kõrgus +0,1 m. Kui pole tagatud reo- või sademevee isevoolne või üleujutusriskita ärajuhtimine, tuleb reo- või sademevee ülepumpamine või paisutustasemest allpool asuvate ruumide ja pindade kaitse lahendada kliendil oma seadmetega ja omal kulul.
(1) Vee-ettevõtja võib lubada tähtajalist veekasutust või reo- ning sademevee ärajuhtimist ajutisteks tarvidusteks (ehituseks, kaubanduseks, kastmiseks, teehoolduseks jms) väljastatavate tehniliste tingimuste ja tähtajalise teenuslepingu alusel eelneva liitumislepinguta.
(2) Ajutiste torustike ehitamine, hooldus ja likvideerimine toimub tähtajalise teenuslepingu taotleja poolt ja tema kulul. Kui ühendusi ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga tähtaegselt ei likvideerita, võib seda teha vee-ettevõtja teise lepingupoole kulul.
(3) Ajutiste torustike kohta kehtivad kinnistu veevärgi ja kanalisatsiooni nõuded ja kohustused. Liitumispunktiks ajutiste torustike ja ühisveevärgi või -kanalisatsiooni vahel on nende ühinemiskohad. Veetorustiku ühinemiskohal peab olema sulgur ja tagasilöögiklapp.
(4) Tähtajalise teenuslepingu taotlejal tuleb veekasutuse üle arvestuse pidamiseks paigaldada omal kulul ajutisele torustikule vee-ettevõtja nõuetele vastav veemõõdusõlm ja arvesti, kui taotleja ja vee-ettevõtja ei ole kokku leppinud teisiti.
§ 8. Nõuded kinnistu veevärgi ja kanalisatsiooni ehitusele, korrasolekule ja hooldusele
(1) Kinnistu veevärk ja kanalisatsioon peavad olema paigaldatud vastavuses õigusaktidega, tehniliste normdokumentidega, standarditega ja eeskirjaga.
(2) Vee tagasivoolu vältimiseks kinnistu veevärgist ühisveevärki peab kinnistu veemõõdusõlme olema paigaldatud tagasilöögiklapp.
(3) Kinnistu kanalisatsioonil peavad olema allpool ühiskanalisatsiooni paisutustaset paiknevatel reo- ja sademeveeneeludel ning drenaaživee äravoolul kaitseseadmed uputuste vältimiseks.
(4) Vee-ettevõtjal on õigus nõuda, et kanalisatsiooni ühendustorustik oleks ventileeritud läbi kinnistu kanalisatsiooni vähemalt ühe välisõhku avaneva ventilatsioonitoru kaudu.
1) hoidma ja kasutama kinnistu veevärki ja kanalisatsiooni sellises korras, et need ei oleks ohuks kinnistul viibijatele, ei kahjustaks ühisveevärki või -kanalisatsiooni ega takistaks teenuste osutamist teistele klientidele;
2) hoidma sisendustoru kohal oleva maa-ala toru kontrollimiseks juurdepääsetavana ning sisendustoru nähtava lekke ilmnemisel või vastava kahtluse olemasolul sellest teatama vee-ettevõtjale;
3) lubama kinnistu veevärgile paigaldada ja hooldada veearvesteid ning tagama nende toimimise ja säilivuse vastavalt eeskirja paragrahvides 18 ja 19 toodule;
4) kinni pidama eeskirja paragrahvide 15 ja 16 kohastest nõuetest ärajuhitavale reoveele;
5) lubama vee-ettevõtjal võtta kinnistuvõrgust vee- ja reo- ning sademeveeproove ja terviseameti esindajal veeproove;
6) vajadusel hoidma lume- ja jäävabad tema puhastusalal peakraani ja vaatluskaevu luugid;
7) jälgima liitumispunktide luukide ja ühisveevärgi tähissiltide seisundit, nende vigastustest ja kaotsiminekust teatama vee-ettevõtjale.
(6) Kinnistul on keelatud ühendused, mis ohustavad ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni tööd või nende kasutajaid. Keelatud ühendusteks loetakse:
3) kinnistu veevärgi vahetut ühendamist kanalisatsioonitorustike, -seadmete ja -kaevudega, vedelike reservuaaridega (v.a. joogivee reservuaarid), kõrgsurveseadmetega, samuti seadmestikuga, milles kasutatakse tervisele ohtlikke aineid.
4) ühendust, mis on tehtud kinnistu veevärgile enne veemõõdusõlme;
5) ühendust, mis võimaldab reovett juhtida sademevee kanalisatsiooni;
6) ühendust, mis võimaldab sademevett juhtida reovee kanalisatsiooni kui selleks puudub vee-ettevõtja luba.
(7) Kui reo- või sademevee reostusnäitajad ületavad eeskirja paragrahvi 16 kohaseid piirväärtusi, on klient kohustatud enne reo- või sademevee ühiskanalisatsiooni juhtimist kasutama eelpuhastust.
(8) Kui kliendi poolt keelatud ühenduse tegemise, ühiskanalisatsiooni ohustava reostuse ärajuhtimise või muu süülise tegevuse tõttu reostus vesi ühisveevärgis, rikuti ühiskanalisatsiooni rajatisi või põhjustati keskkonnareostust, hüvitatakse sellest tulenevad kahjud kliendi poolt.
2) kinnistu veevärgi sisendus- ja kanalisatsiooni väljundtorustik;
3) ühendused, mis võimaldavad veevõttu enne veearvestit.
(2) Plommide paigaldamine vormistatakse kahepoolse aktiga, millega klient vastutab plommide säilimise eest ning on kohustatud koheselt teatama vee-ettevõtjale nende kaotsiminekust ja rikkumisest.
(3) Kliendil on keelatud ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni juurde kuuluvate ning kinnistuvõrkudel plommitud sulgurite omavoliline avamine või sulgemine, välja arvatud käesoleva paragrahvi lõikes 4 toodud juhtudel.
2) kahjutule tõrjumiseks, millest ta on kohustatud vee-ettevõtjale teatama hiljemalt 24 tunni jooksul peale plommi eemaldamist.
(5) Eemaldatud plommide tagasipaigalduse kulud kannab klient.
(1) Õigusteostada kontrolli kinnistu veevärgi ja kanalisatsiooni korrasoleku üle (sealhulgas käesoleva eeskirja paragrahvi 8 lõike 6 järgimist) on linnavolikogu otsusega volitatud isikul (edaspidi volitatud isik) ja vee-ettevõtjal vastavalt eeskirjale ja teenuslepingu tingimustele .
(2) Ühiskanalisatsiooni juhitud reo- ning sademevee reostusnäitajate kontroll toimub eeskirja paragrahvi 17 kohaselt.
(3) Kontrolli käigus leitud puuduste või rikkumiste kohta koostatakse kahes eksemplaris akt, millest üks edastatakse kliendile. Akt on sõltuvalt puuduste või rikkumiste iseloomust tähtajaliste ettekirjutuste, veeandmise ja reo- ning sademevee ärajuhtimise katkestamise, kahjuhüvitise ning seadusjärgsete trahvide määramise aluseks.
3. peatükk TEENUSTE OSUTAMISE KATKESTAMINE JA TAASTAMINE NING TEENUSTE OSUTAMINE AVARIIOLUKORRAS
(1) Vee-ettevõtjal on õigus klienti eelnevalt kirjalikult hoiatades, kuid mitte varem kui kahe nädala möödumisel hoiatusest, katkestada kliendile vee andmine ja reo- ning sademevee ärajuhtimine, kui klient:
1) on viivitanud veevarustuse ja reo- ning sademevee ärajuhtimise teenuste arve või muude maksekohustuste tasumisega üle kolme kuu, alates maksetähtaja saabumisest;
2) ei võimalda kinnistu veevärgi ja kanalisatsiooni kontrollimist, veearvesti hooldust või vee- ja reoveearvesti näitude lugemist, plommimisi kinnistu veevärgil ja kanalisatsioonil ning võtta vee ja reo- ning sademevee proove;
3) ei ole täitnud eeskirjast tulenevaid vee-ettevõtja või volitatud isiku tähtajalisi ettekirjutusi;
4) ei ole taganud reo- ning sademevee ärajuhtimise nõuetest või liitumistingimuste kohasest veetarbimise ja reo- ning sademevee ärajuhtimise hulgast ning nõuetest kinnipidamist;
5) ei ole täitnud eeskirja paragrahvi 5 lõike 6 kohast nõuet või ei ole kinni pidanud teostustähtajast.
2) kinnistu veevärgist või kanalisatsioonist lähtuva ühisveevärki või -kanalisatsiooni ohustava reostuse korral;
3) lekke ilmnemisel sisendustorust.
(3) Kui käesoleva paragrahvi lõike 2 kohasel tegutsemisel ei ole rikkumise või puuduse kohta vormistatud akti üleandmisega klienti katkestamise põhjusest teavitatud, tuleb klienti katkestamise põhjustest esimesel võimalusel kirjalikult teavitada.
(4) Veeandmine ja reo- ning sademevee ärajuhtimine taastatakse pärast katkestamise põhjuste kõrvaldamist ja sellega vee-ettevõtjale tekitatud kulude ning võimalike hüvitiste tasumist, kliendi kirjaliku taotluse alusel. Omavolilised liitumised taasavamisele ei kuulu.
(5) Vee-ettevõtja ei vastuta eeskirjakohasel kliendi kinnistule vee andmise ja reo- ning sademevee ärajuhtimise katkestamisel sellest kliendile põhjustatud võimalike kahjude eest.
(6) Vee andmise või reo- ning sademevee ärajuhtimise katkestamise põhjuseks ei saa lugeda juhust, kui vee-ettevõtja ja kliendi vahel puudub kirjalik leping, kuid vee-ettevõtja esitab regulaarselt vastavate teenuste eest arveid ja klient on arved õigeaegselt tasunud.
(7) Erakorraliste asjaolude puhul on vee-ettevõttel õigus piirata ühisveevärgi vee kasutamist kastmiseks.
(1) Vääramatu jõu tagajärjel tekkinud veevarustuse või reo- ning sademevee ärajuhtimise katkemisel teostab klientide veega varustamist või reo- ning sademevee ärajuhtimist vee-ettevõtja, lähtudes linnavalitsuse poolt antud korraldustest.
(2) Vee-ettevõtjal on õigus piirata või katkestada kliendile vee andmine ja reo- ning sademevee ärajuhtimine avariiliste ja plaaniliste remonttööde korral. Veekatkestuste korral remonttööde tõttu tagab vee-ettevõtja mõistliku aja jooksul, kuid vähemalt 18 tunni pärast, ajutise veevõtu võimaluse klientide esmasteks vajadusteks.
(3) Vee-ettevõtja on kohustatud võimaldama info kättesaadavuse ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni rajatiste plaaniliste ehitus- ja remonttööde aja kohta hiljemalt kaks nädalat enne tööde algust ja avariiliste remonttööde ajal jooksvalt. Plaaniliste hooldustööde algusest ning nendega seonduvatest veeandmise ja reo- ning sademevee vastuvõtu piiramistest või katkestustest teavitatakse kliente kirjalikult või kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis vähemalt kolm päeva enne tööde algust.
(4) Vee-ettevõtja ei vastuta kliendile vee andmise või reo- ning sademevee ärajuhtimise vähenemise või katkemise ning üleujutuste ja nendest põhjustatud võimalike kahjude eest, kui see toimus vääramatu jõu tulemusena. Kui vee-ettevõtja on ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni hooldus- või remonttööde käigus põhjustanud kliendi kinnistu veevärgile või kanalisatsioonile kahjustusi või ruumide üleujutusi, korvab vee-ettevõtja kliendile kahjustuste kõrvaldamise kulud.
(5) Teemaade või tänavate pinnale ulatuvate ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni rajatiste purunemise või rajatiste purunemisest põhjustatud teepinna vajumiste korral tähistab vee-ettevõtja teelõigu liikluskorraldusvahenditega ja likvideerib purunemise või vajumise kooskõlastatult tee või tänava omanikuga.
2) torustikule, sulguritele, tuletõrjesüsteemile ning vee- või reoveemõõdusõlmele vee-ettevõtja poolt pandud plommid on eemaldatud või rikutud, välja arvatud eeskirja paragrahvi 9 lõikes 4 sätestatud juhud;
5) kinnistu sisendustorule enne veearvestit on monteeritud veevõttu võimaldav ühendus;
6) vee-ettevõtja loata toimub vaatlus- või muu kaevu kaudu reovee või fekaalide või sademevee purgimine ühiskanalisatsiooni või juhitakse sademevett reovee kanalisatsiooni;
7) toimub muu tegevus, mis on suunatud teenuste tarbimisele selle eest määratud hinda maksmata.
(2) Omavolilise veekasutamise või reo- ning sademevee ärajuhtimise ilmsiks tulekul koostab ülevaatust teinud volitatud isik või vee-ettevõtja rikkumist määratleva akti.
§ 14. Omavoliliselt võetud vee ja omavoliliselt ärajuhitud reo- ning sademevee mahu ja maksumuse määramine
(1) Omavolilise veevõtu ilmsiks tulekul tasub klient vee-ettevõtjale hüvitust toru läbilaskevõime järgi avamis-, plommi eemaldamis-, rikkumis- või ühenduskohas arvestusega, et toru töötab kogu ristlõikega 24 tundi ööpäevas vee voolukiirusega 0,5 m/sek. Veearvesti ja veemõõdusõlme plommide rikkumise või eemaldamise või arvesti näitude moonutamise korral võetakse läbilaskevõime määramisel aluseks arvesti arvestuslik siseläbimõõt. Kui omavoliliselt võetud vett oli võimalik juhtida ühiskanalisatsiooni, lisatakse hüvitusele tasu selle ärajuhtimise eest. Hüvitus arvutatakse lähtudes kehtivatest veevarustuse ja reovee ärajuhtimise teenuste hindadest.
(2) Omavolilise reo- ning sademevee ärajuhtimise ilmsiks tulekul tasub klient vee-ettevõtjale hüvitust:
1) ühisveevärgist või muust veeallikast (sõltuvalt vee saamise kohast) suubuva veetoru läbilaskevõime järgi vastavalt käesoleva paragrahvi lõike 1 kohasele arvestuskorrale;
2) reoveearvesti või mõõdusõlme plommide rikkumise või näitude moonutamise puhul vastavalt käesoleva paragrahvi lõike 1 kohasele arvestuskorrale reoveearvesti arvestusliku siseläbimõõdu järgi;
3) sademevee ärajuhtimisel reoveekanalisatsiooni iga sademevee vastuvõtu- või ühenduspunkti pealt (restkaev, drenaažiühendus, korraldatud äravool kanalisatsiooni vaatluskaevu, katuseäravool jne) lähtudes äravoolust 25 m³ kalendrikuus ja reovee ärajuhtimise teenuse hinnast.
(3) Kui omavoliline veevõtt tuletõrje hüdrantidest või omavoliline reovee või fekaalide ärajuhtimine (purgimine) toimus teisaldatavate mahutite täitmiseks või tühjendamiseks, tasub vee võtja või ärajuhtija vee-ettevõtjale hüvitist lähtudes kasutatud mahuti 5-kordsest mahust ja reovee ärajuhtimise teenuse hinnast. Purgimisel sademeveekanalisatsiooni suurendatakse hüvitist põhjustatud keskkonnakahju võrra.
(4) Omavolilise veekasutuse või reo- ning sademevee ärajuhtimise kestvus arvutatakse tagasi päevani, millal volitatud isik või vee-ettevõtja võis veenduda omavolilise veekasutuse või reo- ning sademevee ärajuhtimise puudumises, kuid mitte üle kuue kalendrikuu tagasi.
(5) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1-3 toodud hüvituse määrasid võib vee-ettevõtja lähtuvalt faktilistest tingimustest ja tehnilistest asjaoludest vähendada.
(6) Omavolilise veekasutuse või vee ärajuhtimise juhtudel, mille mahu ja maksumuse arvestus ei mahu käesoleva paragrahvi lõigete 1-3 kohase arvestuskorra alla, määratakse hüvitus volitatud isiku poolt vee-ettevõtja tehniliste arvestuste alusel.
5. peatükk NÕUDED ÄRAJUHITAVALE REOVEELE
§ 15. Reovee ärajuhtimise nõuded ja tingimused
(1) Ühiskanalisatsiooni on lubatud juhtida ainult sellist reovett, mis ei kahjusta selle ehitisi ja on puhastusseadmetes puhastatav.
(2) Ühiskanalisatsiooni on keelatud juhtida reovett, mis sisaldab:
(3) Ärajuhitava reovee temperatuur ei tohi olla kõrgem kui 40º C.
(4) Ühiskanalisatsiooni on keelatud lasta olmeprügi, ehitusprahti, tootmisjäätmeid, lund, lokaalsete puhastite jäätmeid jms, seda ka purustatud kujul.
(5) Reovee ärajuhtimisel on keelatud tekitada nii hüdraulilisi kui reostuslikke löökkoormusi.
(6) Ühiskanalisatsiooni ei tohi juhtida ühiskanalisatsiooni ohustavat reostust, mille kohta pole kehtestatud piirväärtusi või see pole lubatud teenuslepinguga. Sellise reostuse leidmisel kliendi reo- või sademeveest võib vee-ettevõtja seda käsitleda ühiskanalisatsiooni ohustavana.
(7) Avariijuhtudest, mis põhjustasid ärajuhitava reo- ning sademevee reostusnäitajate tõusu või täiendavate kanalisatsioonirajatistele, inimesele või keskkonnale ohtlike reoainete sattumist ühiskanalisatsiooni, on klient kohustatud viivitamatult teatama vee-ettevõtjale ohutusmeetmete rakendamiseks.
[RT IV, 11.04.2014, 6 - jõust. 14.04.2014]
(1) Ühiskanalisatsiooni juhitava reovee üldreostusnäitajate piirväärtused on järgmised:
Vesinikioonide min sisaldus
Vesinikioonide maks sisaldus
Heljuvainete sisaldus
Naftasaaduste sisaldus
Üldlämmastiku sisaldus
Kahealuseliste fenoolide sisaldus
Üldfosfori sisaldus
Sulfaatide sisaldus
(2) Ühiskanalisatsiooni juhitava sademevee reostusnäitajate piirväärtused on järgmised:
(3) Ohtlike ainete reostusnäitajate piirväärtusteks on ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni seaduse § 10 lõike 2 alusel keskkonnaministri kehtestatud piirväärtused.
(4) Vee-ettevõtja on kohustatud kliendilt vastu võtma reo- ning sademevett, mille reostusnäitajad ei ületa käesoleva paragrahvi lõigetes 1–3 esitatud piirväärtusi ning reovett, mille jaoks saasteainete sisalduse piirväärtusi ei ole kehtestatud, kui need ained ei kahjusta ühiskanalisatsiooni ega põhjusta puhastusprotsessi häireid.
(5) Kui reo- või sademevee reostusnäitajad ületavad käesoleva paragrahvi lõigete 1–3 kohaseid piirväärtusi, on klient kohustatud enne reo- või sademevee ühiskanalisatsiooni juhtimist kasutama eelpuhastust.
(6) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1–3 nimetatud reostusnäitajate piirväärtuste ületamise korral loetakse seda reo- või sademevett ühiskanalisatsiooni, inimese elu või tervist või keskkonda ohustavalt reostatuks, kui selline ületamine ei ole lubatud ülenormatiivse reostuse grupi kohaselt (ülenormatiivse reostustasu maksmisega) või teenuslepinguga.
§ 17. Reovee reostusnäitajate kontroll
(1) Kliendi reovee reostusnäitajate kontrollimise proovivõtu kohaks on kontrollkaev, mis fikseeritakse teenuslepingus. Kontrollkaevuks on viimane (kokkuleppeliselt muu nõuetele vastav) kinnistu kanalisatsiooni vaatluskaev enne liitumispunkti. Kui kontrollkaev ei ole teenuslepinguga määratud, võetakse proov liitumispunktist või selleks sobivast kinnistupoolsest vaatluskaevust.
(2) Proovivõtu sagedus ja reostusnäitajate loetelu proovivõtus ning reovee reostusgrupp määratakse vee-ettevõtja poolt lähtuvalt reovee reostuse iseloomust ja tasemest. Klient, kes oma tegevusalas või tehnoloogias kasutab ohtlikke aineid sisaldavat tooret, abimaterjale, pooltooteid või kemikaale, on kohustatud teatama vee-ettevõtjale kõigist reoveega ärajuhitavatest reoainetest ja kinnistul kasutatavatest või hoitavatest ohtlikest ainetest ja materjalidest, sealjuures bakterioloogiliselt ja radioaktiivselt ohtlikest ainetest ja materjalidest.
(3) Proove võtab proovivõtja kliendi ja vee-ettevõtja esindaja juuresolekul. Proovivõtja peab olema atesteeritud keskkonnaministri poolt kehtestatud korras ja omama vastavat tunnistust. Vee-ettevõtja korraldab proovide analüüsi veeuuringuteks akrediteeritud laboratooriumis.
(4) Proov võetakse punktproovina järgides keskkonnaministri määrusega kehtestatud proovivõtmise nõudeid.
(5) Reovee proovide võtmine vormistatakse proovivõtu protokolliga kahes eksemplaris, millest üks antakse kliendile pärast proovide analüüsimist koos analüüsiandmetega.
(6) Kui proovivõtu analüüsi andmetel reovee reostusnäitajate tase põhjustab reovee reostusgrupi muutumist, väljastatakse kliendile sellekohane kirjalik teatis kahe nädala möödumisel proovivõtu päevast.
(3) Veemõõdusõlm peab asuma hoones sellise paigutusega, et sisendustoru oleks võimalikult lühike või mõõdukaevus, kohe peale sisendustoru suubumist kinnistule.
3) sisendustorustik kinnistul osutub pikemaks kui 50 m.
(5) Veemõõdusõlme asukoht ja ehitus peab vastama vee-ettevõtja poolt esitatud tehnilistele nõuetele. Veemõõdusõlme paigaldab oma veearvesti vee-ettevõtja, kui klient ja vee-ettevõtja ei lepi kokku teisiti. Kliendi poolt paigaldamiseks üleantav arvesti peab vastama vee-ettevõtja tehnilistele nõuetele.
(6) Vee-ettevõtja paigaldab ühe kinnistu kohta ühe veearvesti omal kulul kliendi kinnistu nõuetekohasesse veemõõdusõlme mõistliku aja jooksul, kokkuleppel kinnistuomanikuga pärast teenuslepingu sõlmimist, teostades edaspidist veearvesti hooldust ja taatlust. Teenuslepingu lõpetamisel demonteeritakse arvesti vee-ettevõtja poolt.
(7) Veemõõdusõlme või mõõdukaevu rajamine on kliendi kohustus, kui vee-ettevõttega ei ole kokkulepitud teisiti.
§ 19. Kliendi kohustused veearvesti toimimise tagamiseks
4) veemõõdusõlme lähima ümbruse ja juurdepääsu hoidmise vabana veearvesti kontrollimiseks ja teenindamiseks;
5) et arvesti ei oleks uputatud ruumi või mõõdukaevu valgunud vee poolt.
(2) Veearvesti riketest, vigastustest, külmumisest ja ülekuumenemisest tuleb kliendil koheselt teatada vee-ettevõtjale.
(3) Vee-ettevõtjale kuuluva rikutud (ka külmunud või kuumenenud) või omavoliliselt eemaldatud veearvesti asendab vee-ettevõtja kokkuleppel kliendiga mõistliku aja jooksul, peale tekitatud kahjude ja määratud hüvitiste tasumist vee-ettevõtjale kliendi poolt. Veearvesti tehnilise rikke korral, mis ei sõltunud kliendist, asendatakse arvesti vee-ettevõtja poolt tasuta.
§ 20. Kliendi veearvestus
(2) Kui läbi ühe kinnistu osutatakse teenust ka teistele kinnistutele, siis sõlmitakse teenusleping ainult liitumispunkti omava kinnistuga. Järgnevaid kinnistuid käsitletakse alltarbijatena. Vee-ettevõte esitab arve ainult teenuslepingu sõlminud kliendile. Edasine arvlemine toimub alltarbijate ja teenuslepingu sõlminud kliendi vahelise kokkuleppe alusel.
(3) Veearvesti rikke korral, kui klient ei ole selles süüdi, arvestatakse tarbitud vett rikke avastamisele eelnenud mõõteperioodi kaheteistkümne kalendrikuu keskmise ööpäevase tarbimise järgi. Juhul, kui kliendi tarbimise periood oli lühem kui kaksteist kuud, võetakse aluseks kliendi tarbimise perioodi keskmine ööpäevane tarbimine. Nimetatud arvlemiskord kehtib rikke tuvastamise kalendrikuu kohta kuni uue arvesti paigaldamiseni.
(4) Kui eeskirja paragrahvi 19 lõike 4 kohasel erakorralisel taatlusel osutus veearvesti mõõteviga lubatust suuremaks, tehakse vee-ettevõtja poolt vea ulatuses tarbitud veekoguse ümberarvestus alates arvesti paigaldamise kuupäevast möödunud poole aja eest, kuid mitte rohkem kui kuue kuu ulatuses.
(5) Veearvesti puudumise korral arvestatakse kliendi tarbitud veekogus järgmiste kulunormide (m³ kuus inimese kohta) järgi:
1) veevarustusega eluruumis, kus puudub kanalisatsioon - 1,0;
2) kanalisatsiooniga eluruumis, kus puudub veevarustus - 1,0;
3) veevarustuse ja kanalisatsiooniga eluruumis, kus puudub dušš ja vann - 2,0;
4) veevarustuse ja kanalisatsiooniga kohtküttega eluruumis, kus on dušš või vann - 3,0;
5) veevarustuse ja kanalisatsiooniga tsentraalküttega korteris, kus on dušš - 3,0;
6) veevarustuse ja kanalisatsiooniga tsentraalküttega korteris, kus on dušš ja vann - 4,0
7) ärihoone ja muud hooned - 0,3;
8) avalik veevõtukoht - 1,0.
(6) Vee tarbimise arvestamiseks kulunormide järgi teatab klient vee-ettevõtjale isikute (elanikud, töötajad) arvu. Klient on kohustatud koheselt kirjalikult teatama muutustest eespool toodud isikute arvus.
(7) Kui klient ei ole vee-ettevõtjale kolme päeva jooksul teatanud veemõõtesõlme seadmete või plommide rikkumisest või riknemisest või on esitanud valeandmeid, on vee-ettevõtjal õigus veekulu paragrahvi 14 lõike 1 kohaselt ümber arvutada, kusjuures arvestust alustatakse vee-ettevõtja poolt veearvesti viimasest kontrollimise päevast või võetakse arvestuse aluseks valeandmetega hõlmatud aeg.
(8) Kastmisvett ja muud tarbitavat vett, mida ei juhita kanalisatsiooni, võib mõõta eraldi veemõõtjaga. Vastav taotlus tuleb esitada kirjalikult vee-ettevõtjale. Vee-ettevõtja võib kastmisvee andmisest tehnilistel põhjustel keelduda, kui see ületab oluliselt liitumistingimustes kinnistule antud maksimaalset veetarbimishulka. Kastmisvee arvesti peab vastama vee-ettevõtja tehnilistele tingimustele ja paigaldatakse peale kliendi kinnistu veearvestit kliendi kulul ning plommitakse vee-ettevõtja poolt.
(9) Kinnistusisese tulekustutussüsteemi kaudu tarbitud vee eest tasub klient veearvesti näidu järgi üldistel alustel. Kui vesi ei läbinud arvestit, teeb eeskirja paragrahvi 9 lõikest 4 tulenevatel juhtudel vastava veekasutuse akti ja kuluarvestuse vee-ettevõtja.
§ 21. Vee eritarvituste arvestus
(1) Avalikust veevõtukohast võetava vee arvestus ja tasumine toimub vastavalt linnavalitsuse ja vee-ettevõtja vahelise lepingu tingimustele.
(2) Ühekordsed veetarvitused (läbipesud, katsetused jms) mõõdetakse või arvestatakse vee-ettevõtja poolt igakordselt vastavalt kasutusele.
(3) Päästekeskuse poolt kahjutule tõrjumiseks, teisteks päästetöödeks ja õppusteks kulutatud veekoguse üle peab arvestust päästekeskus, esitades igakuiselt vee-ettevõtjale sellekohased andmed. Päästekeskuse poolt tarvitatava veekoguse eest arvlemine toimub linnavalitsuse ja vee-ettevõtja vahelise lepingu alusel.
§ 22. Reovee mõõtmine
(1) Reovee mõõdusõlme ja reoveearvestiga varustatakse kinnistu või reoveekogumisala osa kanalisatsioon eeskirja paragrahvi 23 lõigetes 1 ja 2 sätestatud juhtudel.
(2) Reovee mõõdusõlme paigutus ja ehitus ning kasutatavad reoveearvestid peavad tehniliselt vastama vee-ettevõtja poolt esitatud nõuetele. Reovee mõõdusõlme vaatab üle ja annab kasutusse lubamise akti vee-ettevõtja.
(3) Vee-ettevõtjal on õigus omal kulul teostada reoveearvesti täpsuse kontrollimist enne taatlustähtaega.
(4) Reovee mõõdusõlme puhul tuleb kliendil kinni pidada eeskirja paragrahvi 19 lõigetes 1 ja 2 veemõõdusõlme ja arvesti kohta toodud nõuetest.
(1) Kliendi poolt ühiskanalisatsiooni ärajuhitava reovee kogus võrdsustatakse ühisveevärgist tarvitatud vee kogusega. Reovee mõõtmist kasutatakse siis, kui klient seda soovib või vee-ettevõtja peab seda otstarbekaks. Kõik mõõdusõlme ehitamise ning arvesti paigaldamise, taatlemise ja hooldusega seotud kulud kannab huvitatud osapool.
(2) Kui klient saab kogu vee või osa sellest muudest veeallikatest kui ühisveevärk, määratakse ühiskanalisatsiooni ärajuhitud reovee kogus reoveearvestiga või võrdsustatakse kõigist veeallikatest kokku tarvitatud veega, kui vee-ettevõtja loeb selle mõõtmist usaldusväärseks ja ei eelda muu vee ülemäärast sattumist kanalisatsiooni. Kõik reovee mõõdusõlme või muudest veeallikatest tarvitatud vee mõõdusõlmede ehitamise ning arvestite paigaldamise, taatlemise ja hooldusega seotud kulud kannab klient.
(3) Reoveearvesti rikke korral arvutatakse ärajuhitud reovee kogus eeskirja paragrahvi 20 lõikes 3 sätestatud korras.
(4) Ühekordne reovee ärajuhtimine ühiskanalisatsiooni (läbipesud, katsetused jms) arvestatakse vee-ettevõtja poolt igakordselt vastavalt kasutusele.
(5) Sademevee kogus määratakse teenuslepinguga poolte kokkuleppel või vee-ettevõtja poolt tehniliste arvutuste alusel vastavalt linnavalitsuse kehtestatud metoodikale.
(6) Kui vee-ettevõtja on tuvastanud, et sademevesi satub ülenormatiivse infiltratsiooni või muul teel suures ulatuses kinnistu reoveekanalisatsiooni, on vee-ettevõtjal õigusteostada kinnistult ärajuhitava reovee kontrollmõõtmist. Kliendil on õigus jälgida mõõtmise teostamist. Mõõtmisandmed on aluseks võimalike kinnistu kanalisatsiooni korrastuse tähtajaliste ettekirjutuste tegemisel ja ärajuhitava reovee eest tasumisel.
(1) Arvlemine veevarustuse ja reovee ärajuhtimise teenuste eest, sealhulgas kliendi poolt vee- (reovee-) arvesti näidu registreerimine ja teatamine vee-ettevõtjale toimub teenuslepingu alusel kooskõlas eeskirjaga. Kui klient ei ole veenäitu teatanud kokkulepitud ajaks, võib vee-ettevõtja esitada prognoosarve viimase 6 kuu keskmise veetarbimise põhjal. Kasutatud vee või ärajuhitud reovee kogust arvestatakse kuupmeetri täpsusega.
(2) Arvestusperioodi alguskuupäev ja pikkus määratakse teenuslepingus.
(3) Abonenttasu makstakse vastavalt kehtestatud korrale ja teenuslepingule.
(4) Klient on kohustatud tasuma veevarustuse ja reo- ning sademevee ärajuhtimise teenuste eest vee-ettevõtjale teenuslepingus kokkulepitud ajal vastavalt vee-ettevõtja poolt esitatud arvetele. Kui arve tasumise tähtaeg ei ole kokku lepitud, siis on klient kohustatud tasuma arve kümne kalendripäeva jooksul alates arve kättesaamisest. Arve loetakse tasutuks raha laekumise kuupäevast vee-ettevõtja arvelduskontole. Nimetatud tähtaegade ületamisel tasub klient vee-ettevõtjale viivist vastavalt «Võlaõigusseadusele».
(5) Viivise suurus lepitakse kokku teenuslepingus, kuid see ei või olla rohkem kui 0,5% juriidilisele isikule või füüsilisest isikust ettevõtjale ning füüsilise isiku puhul «Võlaõigusseaduses» sätestatud suurusest lähtuvalt tasumata summast päevas. Viivist ei tasuta, kui klient ei ole temast olenemata põhjustel saanud arvet või ei ole saanud seda õigeaegselt või esitatud arve on ebaõige.
(6) Pretensioone arvete õigsuse suhtes võib klient esitada vee-ettevõtjale kümne tööpäeva jooksul arve kättesaamise päevast. Pretensioonid lahendatakse kümne tööpäeva jooksul arvates pretensiooni kättesaamisest.
7. peatükk TEENUSLEPINGU SÕLMIMINE, LÕPETAMINE JA UUENDAMINE
(1) Teenusleping sõlmitakse määramata tähtajaks, kui on täidetud käesoleva eeskirja ja ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga liitumise eeskirja ja liitumislepingu tingimused. Kuni liitumistasu viimase osamakse tasumiseni võib teenuste kasutamiseks sõlmida tähtajalise teenuslepingu.
(2) Kui maa on kaasomandis, sõlmitakse ühisveevärgist vee võtmiseks või reo- ning sademevee ühiskanalisatsiooni juhtimiseks üks kirjalik leping kaasomanike enamuse otsuse alusel nende volitatud esindajaga vastavalt «Asjaõigusseadusele». Lepingu üheks pooleks on vee-ettevõtja ja teiseks pooleks kõik kinnistu kaasomanikud volitatud esindaja kaudu.
(1) Eeskirja paragrahvi 7 lõike 1 kohase tähtajalise teenuslepingu sõlmimiseks esitab klient avalduse ja dokumendid, mis tõendavad tähtajalise teenuse kasutamise vajadust. Avalduse alusel väljastab vee-ettevõtja tehnilised tingimused. Paigaldatud torustikud ja seadmed vaatab üle vee-ettevõtja esindaja, kes nende nõuetele vastavuse korral vormistab kasutusele lubamise akti, mille alusel sõlmitakse leping.
(2) Kui tähtajaliste teenuste kasutamist soovitakse olemasolevate või ehitatavate kinnistu ühendustorude kaudu (ehitusaegne veekasutus), mis edaspidiselt jäävad alalisse kasutusse, toimub teenuste osutamise tähtajalise lepingu sõlmimine eeskirja paragrahvi 25 lõigete 1 ja 3 kohaselt.
(3) Ühekordse veekasutuse või reo- ning sademevee ärajuhtimise loa saamiseks esitab seda soovinud isik vormikohase avalduse. Ühisveevärgist vee saamiseks või reo- ning sademevee ärajuhtimiseks ühiskanalisatsiooni koostatakse tähtajaline leping.
§ 27. Teenuslepingu lõpetamine
(1) Teenusleping lõpetatakse kliendi taotlusel, kui ta edaspidi ei soovi teenuseid kasutada, samuti muudel lepingus ettenähtud juhtudel. Kinnistu omandiõiguse üleminekul teisele isikule on klient kohustatud kirjalikult teatama lepingu lõpetamisest viisteist tööpäeva ette. Teenuste kasutamise jätkamisel uue kliendi poolt on viimane kohustatud seitsme tööpäeva jooksul peale kinnistu omandamist esitama avalduse koos kinnistu omandit tõendavate dokumentidega uue teenuslepingu sõlmimiseks. Vastasel juhul võib vee-ettevõtja lugeda veekasutust või reo- ning sademetevee ärajuhtimist omavoliliseks.
(2) Kliendil on avalduse alusel õigustaotleda kuni kaheks aastaks kinnistule veeandmise ja/või reovee ning sademevee kanaliseerimise sulgemist lepingulist suhet lõpetamata, tasudes eelnevalt vee-ettevõtjale sulgemise ja taasavamise kulud. Teenuslepingu peatamine käesolevas lõikes sätestatud korras ei vabasta abonenttasu maksmise kohustusest.
1) juhul, kui klient ei ole vee-ettevõtja poolt määratud tähtajaks kõrvaldanud põhjusi, mille tõttu oli kinnistule vee andmine või reo- ning sademevee ärajuhtimine eeskirja alusel katkestatud;
2) juhul, kui kinnistu piiri muutumise või kinnistu veevärgi ja kanalisatsiooni ümberehitamise või muu tegevuse tõttu muutub klient vee-ettevõtja suhtes mittekliendiks;
4) juriidilise isiku likvideerimisel, kui tal ei ole õigusjärglast;
5) kinnistu omaniku surma korral, kui tal ei ole pärijat;
6) muudel teenuslepingust tulenevatel põhjustel.
(4) Teenuslepingu lõpetamisest käesoleva paragrahvi lõike 3 alusel teatatakse kliendile kirjalikult, väljaarvatud punktis 5 toodud juhul. Teenuslepingu lõpetamisel liitumistasu ei tagastata.
§ 28. Teenuslepingu uuendamine
(1) Kliendil on ühe aasta jooksul pärast teenuslepingu lõpetamist õigusteenuslepingu uuendamiseks endises mahus liitumislepingut sõlmimata, kui lepingu lõpetamise põhjused on nõutud viisil kõrvaldatud ja on võimalik kasutada olemasolevaid ühendustorusid. Lepingu uuendamiseks tuleb avaldajal eelnevalt vee-ettevõtjale tasuda vee andmise või reo- ning sademevee ärajuhtimise taastamise kulud ja abonenttasud lepingu lõpetamisest möödunud aja eest.
(2) Kui ühe aasta jooksul peale teenuslepingu lõppemist või lõpetamist pole lepingut käesoleva paragrahvi lõike 1 kohaselt uuendatud, on vee-ettevõtjal õigus lahutada kinnistu veevärk ja kanalisatsioon ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni rajatistest. Kui edaspidi soovitakse veevarustuse või reo- ning sademevee ärajuhtimise teenuseid kasutada, tuleb sõlmida liitumisleping.
(2) Määrus jõustub 1. mail 2010. a.


text:
13. jaanuar 2015(*)
Apellatsioonkaebus – Direktiiv 2008/50/EÜ – Direktiiv välisõhu kvaliteedi ja Euroopa õhu puhtamaks muutmise kohta – Otsus Madalmaade teatise kohta, mis käsitleb lämmastikdioksiidi piirtaseme saavutamiseks ette nähtud tähtaja pikendamist ja erandit (PM10) osakeste piirtasemete kohaldamise kohustusest – Määruse (EÜ) nr 1367/2006 sätete alusel nimetatud otsuse peale esitatud vaie – Komisjoni otsus, millega vaie loeti vastuvõetamatuks – Üksikmeede – Århusi konventsioon – Määruse (EÜ) nr 1367/2006 kehtivus selle konventsiooniga arvestades
Liidetud kohtuasjades C‑401/12 P kuni C‑403/12 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 24. augustil 2012 (C‑401/12 P ja C‑402/12 P) ning 27. augustil 2012 (C‑403/12 P) esitatud kolm apellatsioonkaebust,
Euroopa Liidu Nõukogu, esindajad: M. Moore ja K. Michoel, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,
Euroopa Parlament, esindajad: L. Visaggio ja G. Corstens, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,
Euroopa Komisjon, esindajad: J.‑P. Keppenne, P. Oliver, P. Van Nuffel, G. Valero Jordana ja S. Boelaert, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,
Tšehhi Vabariik, esindaja: D. Hadroušek,
Vereniging Milieudefensie, asukoht Amsterdam (Madalmaad),
Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht, asukoht Utrecht (Madalmaad),
esindaja: advocaat A. van den Biesen,
koosseisus: president V. Skouris, asepresident K. Lenaerts, kodade presidendid A. Tizzano, L. Bay Larsen, T. von Danwitz, A. Ó Caoimh ja J.‑C. Bonichot (ettekandja), kohtunikud E. Levits, C. Toader, M. Berger, A. Prechal, E. Jarašiūnas ja C. G. Fernlund,
arvestades kirjalikus menetluses ja 10. detsembri 2013. aasta kohtuistungil esitatut,
olles 8. mai 2014. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
1 Euroopa Liidu Nõukogu, Euroopa Parlament ja Euroopa Komisjon paluvad oma apellatsioonkaebustes tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu otsus Vereniging Milieudefensie ja Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht vs. komisjon (T‑396/09, EU:T:2012:301, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”), millega Üldkohus rahuldas Vereniging Milieudefensie ja Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrechti nõude tühistada komisjoni 28. juuli 2009. aasta otsus K(2009) 6121 (edaspidi „vaidlusalune otsus”), millega jäeti vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata vaie, milles nad palusid komisjonil uuesti läbi vaadata oma 7. aprilli 2009. aasta otsus K(2009) 2560 lõplik, millega anti Madalmaade Kuningriigile ajutine erand Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. mai 2008. aasta direktiivis 2008/50/EÜ välisõhu kvaliteedi ja Euroopa õhu puhtamaks muutmise kohta (ELT L 152, lk 1) ette nähtud kohustustest.
2 Keskkonnainfo kättesaadavuse ja keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise konventsiooni, millele kirjutati alla 25. juunil 1998 Århusis ning mis kiideti Euroopa Ühenduse nimel heaks nõukogu 17. veebruari 2005. aasta otsusega 2005/370/EÜ (ELT L 124, lk 1), (edaspidi „Århusi konventsioon”) artikkel 1 „Eesmärk” sätestab:
„Et kaitsta praeguste ja tulevaste põlvkondade õigust elada keskkonnas, mis vastab nende tervise ja heaolu vajadustele, teeb konventsiooniosaline keskkonnainfo üldkättesaadavaks, kaasab üldsuse keskkonnaasjade otsustamisse ning võimaldab konventsiooni kohaselt pöörduda neis asjus kohtusse.”
3 Konventsiooni artikkel 9 sätestab:
5. Selle artikli sätete mõju tõhustamiseks tagab konventsiooniosaline, et üldsust teavitatakse haldus‑ ja kohtumenetlusele juurdepääsu võimalustest, ning kaalub võimalust luua kohased abistamise mehhanismid, et kõrvaldada või vähendada õigusemõistmisele juurdepääsu rahalisi ja muid takistusi.”
4 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. septembri 2006. aasta määrus (EÜ) nr 1367/2006 keskkonnainfo kättesaadavuse, keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise Århusi konventsiooni sätete kohaldamise kohta ühenduse institutsioonide ja organite suhtes (ELT L 264, lk 13) näeb põhjenduses 18 ette järgmist:
„Århusi konventsiooni artikli 9 lõige 3 võimaldab juurdepääsu kohtumenetlusele või teistele vaidemenetlustele, et vaidlustada üksikisiku ja avaliku võimu organi tegevus ja tegevusetus, mis on vastuolus keskkonnaõiguse sätetega. Kohtu poole pöördumist käsitlevad sätted peaks olema kooskõlas [EÜ] lepinguga. Antud kontekstis on kohane, et käesolev määrus käsitleks üksnes avaliku võimu organite tegevust ja tegevusetust.”
5 Määruse artikli 1 lõige 1 sätestab:
„Käesoleva määruse eesmärk on aidata kaasa [Århusi konventsioonist] tulenevate kohustuste rakendamisele, kehtestades eeskirjad konventsiooni sätete kohaldamiseks ühenduse institutsioonide ja organite suhtes, eelkõige:
d) tagades keskkonnaasjades kohtu poole pöördumise võimaluse ühenduse tasandil käesolevas määruses sätestatud tingimustel.”
6 Määruse artikli 2 lõike 1 punktis g on määratletud mõiste „haldusakt” järgmiselt:
„keskkonnaõiguse kohane üksikmeede, mille on võtnud ühenduse institutsioon või organ ning millel on õiguslikult siduv ja väline mõju”.
7 Määruse nr 1367/2006 artikkel 10 „Haldusaktide vaidemenetlus” näeb lõikes 1 ette:
„Mis tahes valitsusvälisel organisatsioonil, mis vastab artikli 11 nõuetele, on õigus esitada vaie ühenduse institutsioonile või organile, kes on keskkonnaõiguse alusel võtnud vastu haldusakti või kes oleks pidanud sellise akti vastu võtma, kuid pole väidetava haldusliku tegevusetuse tõttu seda teinud.”
8 Direktiivi 2008/50 artikkel 22 sätestab:
2. Kui teatud piirkonnas või linnastus osutub XI lisas sätestatud PM10‑osakeste piirtaseme saavutamine siiski raskeks kohaspetsiifiliste levimisomaduste, ebasoodsate ilmastikutingimuste või piiriülese saasteleviku tõttu, vabastatakse liikmesriik nende piirtasemete rakendamise kohustusest kuni 11. juunini 2011, kui lõikes 1 sätestatud kohustused on täidetud ja kui nimetatud liikmesriik näitab, et ülalnimetatud tähtpäevadest kinnipidamiseks on riiklikul, piirkondlikul ja kohalikul tasandil võetud kõik asjakohased meetmed.
9 15. juulil 2008 teatas Madalmaade Kuningriik vastavalt direktiivi 2008/50 artiklile 22 komisjonile lämmastikdioksiidi aasta piirtaseme saavutamiseks ette nähtud tähtaja pikendamisest üheksa piirkonna puhul ning sellest, et tahkete osakeste puhul, mis läbivad 10 µm aerodünaamilise diameetriga mõõduselektiivse ava 50% juhtudest, ette nähtud päeva ja aasta piirtasemete kohaldamise kohustusest tehakse erand.
10 Komisjon võttis 7. aprillil 2009 vastu otsuse K(2009) 2560 lõplik, millega kiitis heaks sellise tähtaja pikendamise.
11 Madalmaade õiguse alusel asutatud ühing Vereniging Milieudefensie, mille tegevusala on keskkonnakaitse ning õhu kvaliteedi parendamine Madalmaades, ning Madalmaade õiguse alusel asutatud sihtasutus Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht, mis tegeleb õhusaaste vastu võitlemisega Utrechti provintsis (Madalmaad), esitasid 18. mai 2009. aasta kirjaga komisjonile määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõike 1 alusel selle otsuse peale vaide.
12 Komisjon jättis selle vaide vaidlusaluse otsusega vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata põhjendusel, et otsus K(2009) 2560 lõplik ei ole üksikmeede ning seda ei saa seetõttu käsitada sellise „haldusaktina” määruse nr 1367/2006 artikli 2 lõike 1 punkti g tähenduses, mille peale oleks võimalik esitada vaie selle määruse artikli 10 alusel.
Hagi Üldkohtule ja vaidlustatud kohtuotsus
13 Üldkohtu kantseleisse 6. oktoobril 2009 esitatud hagiavalduses palusid Vereniging Milieudefensie ja Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht vaidlusalune otsus tühistada.
14 Madalmaade Kuningriik, parlament ja nõukogu astusid menetlusse komisjoni nõuete toetuseks.
15 Üldkohus rahuldas vaidlustatud kohtuotsusega tühistamishagi.
16 Kõigepealt jättis Üldkohus vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata hagejate esimeses kohtuastmes esitatud korralduse andmise taotluse, millega Üldkohtul paluti kohustada komisjoni tegema asjaomase vaide kohta sisuline otsus ja määrata talle selleks tähtaeg.
17 Üldkohus lükkas põhjendamatuse tõttu tagasi ka esimese väite, mille hagejad esimeses kohtuastmes esitasid ning mille kohaselt komisjon rikkus õigusnorme, kui ta määratles vaidlustatud otsuse üldaktina, mida ei saa käsitada haldusaktina määruse nr 1367/2006 artikli 2 lõike 1 punkti g tähenduses ning mis ei saa seega olla selle määruse artikli 10 lõike 1 alusel esitatud vaide esemeks. Seevastu nõustus Üldkohus teise väitega, mis esitati teise võimalusena ning mille kohaselt viimati nimetatud säte on õigusvastane, sest see on vastuolus Århusi konventsiooni artikli 9 lõikega 3.
18 Üldkohus meenutas kõigepealt vaidlustatud kohtuotsuse punktides 51 ja 52, et sarnaselt kõigi muude rahvusvaheliste lepingutega, mille pool on Euroopa Liit, on ka Århusi konventsioon liidu teisese õiguse aktide suhtes ülimuslik, ning täpsustas seejärel vaidlustatud kohtuotsuse punktis 53, et liidu kohus saab kontrollida määruse sätte kehtivust rahvusvahelise lepingu alusel üksnes siis, kui rahvusvahelise lepingu laad ja ülesehitus seda ei välista ning kui lisaks sellele on lepingu sätted nende sisu puudutavas tingimusetud ja piisavalt täpsed.
19 Üldkohus täpsustas siiski eeskätt Euroopa Kohtu otsustele Fediol vs. komisjon (70/87, EU:C:1989:254) ja Nakajima vs. nõukogu (C‑69/89, EU:C:1991:186) viidates, et Euroopa Kohus on leidnud, et ta peab kontrollima liidu õigusakti õiguspärasust rahvusvahelise lepingu selliste sätete alusel, mis ei anna õigussubjektile õigust neile kohtus tugineda, kui liit on soovinud rakendada mingit konkreetset kohustust, mille ta on võtnud selle lepingu raames, või juhul, kui teisese õiguse akt viitab sõnaselgelt sellise lepingu konkreetsetele sätetele. Üldkohus järeldas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 54, et liidu kohtul peab olema võimalik kontrollida määruse õiguspärasust rahvusvahelise lepingu alusel, kui selle määruse eesmärk on täita rahvusvahelise lepinguga liidu institutsioonidele pandud kohustust.
20 Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 57 ja 58 leidis Üldkohus, et selles kohtuasjas olid need tingimused täidetud, sest esiteks vaidlustasid hagejad esimeses kohtuastmes – kes ei tuginenud lepingu sätete vahetule õigusmõjule – täiendavalt ja EÜ artikli 241 kohaselt määruse nr 1367/2006 ühe sätte kehtivuse Århusi konventsiooni alusel, ning teiseks – nagu see nähtub määruse nr 1367/2006 artikli 1 lõikest 1 ning põhjendusest 18 – võeti see vastu liidu rahvusvaheliste kohustuste täitmiseks, mis on ette nähtud selle konventsiooni artikli 9 lõikes 3.
21 Üldkohus leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 69, et määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõige 1 on vastuolus Århusi konventsiooni artikli 9 lõikega 3, sest see näeb vaidemenetluse ette üksnes „haldusakt[ide]” puhul, mis on artikli 2 lõike 1 punktis g määratletud kui „üksikmee[tmed]”.
22 Üldkohus tühistas seetõttu vaidlusaluse otsuse.
23 Nõukogu palub oma 24. augustil 2012 esitatud apellatsioonkaebuses (kohtuasi C‑401/12 P) Euroopa Kohtul tühistada vaidlustatud kohtuotsus, jätta hagejate esimeses kohtuastmes hagi täies ulatuses rahuldamata ja mõista neilt välja kohtukulud.
24 Parlament palub oma 24. augustil 2012 esitatud apellatsioonkaebuses (kohtuasi C‑402/12 P) Euroopa Kohtul tühistada vaidlustatud kohtuotsus, jätta hagejate esimeses kohtuastmes hagi täies ulatuses rahuldamata ja mõista neilt välja kohtukulud.
25 Komisjon palub oma 27. augustil 2012 esitatud apellatsioonkaebuses (kohtuasi C‑403/12 P) Euroopa Kohtul tühistada vaidlustatud kohtuotsus, jätta hagejate esimeses kohtuastmes hagi täies ulatuses rahuldamata ja mõista neilt välja kohtukulud esimeses kohtuastmes ja apellatsiooniastmes.
26 Euroopa Kohtu presidendi 21. novembri 2012. aasta määrusega liideti kohtuasjad C‑401/12 P kuni C‑403/12 P kirjaliku ja suulise osa ning kohtuotsuse huvides.
27 Vereniging Milieudefensie ja Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht esitasid 28. veebruaril 2013 vastuse apellatsioonkaebusele, milles paluvad Euroopa Kohtul jätta apellatsioonkaebused rahuldamata ja mõista nõukogult, parlamendilt ja komisjonilt välja nende kohtukulud nii esimeses kohtuastmes kui ka apellatsiooniastmes.
28 Nad esitasid ka vastuapellatsioonkaebuse, milles paluvad Euroopa Kohtul tühistada vaidlustatud kohtuotsus ning vaidlusalune otsus ning mõista kostjatelt esimeses kohtuastmes välja nende kohtukulud nii esimeses kohtuastmes kui ka apellatsiooniastmes.
29 Vereniging Milieudefensie ja Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht väidavad, et Üldkohus rikkus vaidlustatud kohtuotsuses õigusnorme, sest ta hoidus tunnustamast Århusi konventsiooni artikli 9 lõike 3 vahetut õigusmõju vähemalt osas, milles see näeb ette, et „tegevust”, mis on vastuolus siseriiklike keskkonnaõigusnormidega, peab olema võimalik vaidlustada, ning keeldus seetõttu hindamast määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõike 1 õiguspärasust konventsiooni nimetatud sätte alusel.
30 Nõukogu, parlament ja komisjon leiavad, et vastuapellatsioonkaebus tuleb jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, sest esitatud väitega soovitakse tegelikult vaidlustada üksnes teatav osa vaidlustatud kohtuotsuse põhistustest, mitte lahend ise, mistõttu see ei vasta nende arvates Euroopa Kohtu kodukorra artiklis 178 ette nähtud nõuetele.
31 Nõukogu, parlament ja komisjon väidavad teise võimalusena, et esitatud väide on igal juhul põhjendamata.
32 Tuleb märkida, et vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 169 lõikele 1 ja artikli 178 lõikele 1 võib apellatsioonkaebuses või vastuapellatsioonkaebuses nõuda üksnes Üldkohtu lahendi täielikku või osalist tühistamist.
33 Käesolevas kohtuasjas saavutasid Vereniging Milieudefensie ja Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht selle, et Üldkohus tühistas vaidlusaluse otsuse vastavalt nende hagiavalduses esitatud nõuetele. Nende vastuapellatsioonkaebus, millega tegelikult taotletakse üksnes põhistuste asendamist Århusi konventsiooni artikli 9 lõikele 3 tuginemise võimatust käsitlevas analüüsis, ei saa seega olla vastuvõetav (vt analoogia alusel apellatsioonkaebust puudutavas kohtuotsus Al‑Aqsa vs. nõukogu ja Madalmaad vs. Al‑Aqsa, C‑539/10 P ja C‑550/10 P, EU:C:2012:711, punktid 43–45).
34 Kõigest eelnevast tuleneb, et vastuapellatsioonkaebus tuleb jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
35 Nõukogu, parlament ja komisjon väidavad esimese võimalusena, et Üldkohus rikkus õigusnorme, kui ta leidis, et Århusi konventsiooni artikli 9 lõikele 3 võib tugineda selleks, et hinnata määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõike 1 kooskõla selle sättega.
36 Teise võimalusena väidavad nad, et Üldkohus rikkus õigusnorme, leides et konventsiooni artikli 9 lõikega 3 on vastuolus selline säte nagu määruse artikli 10 lõige 1.
37 Nõukogu väidab, et need kaks juhtu, mil Euroopa Kohus möönis, et eraõiguslik isik võib tugineda sellise rahvusvahelise lepingu sätetele, mis ei vasta tingimusetuse ja täpsuse tingimustele, mis peavad olema täidetud selleks, et sellistele sätetele oleks võimalik tugineda liidu õigusakti sätete kehtivuse hindamiseks, on erandjuhud ning ei lange igal juhul kokku käesoleva juhuga.
38 Nimelt on kohtuotsuses Fediol vs. komisjon (EU:C:1989:254) valitud lahendus tema arvates õigustatud selle kohtuotsuse aluseks oleva kohtuasja erandlike asjaoludega; sel juhul kõne all olnud määrus andis huvitatud ettevõtjatele õiguse tugineda Üldise tolli‑ ja kaubanduskokkuleppe (edaspidi „GATT”) eeskirjadele. Lisaks sellele ei ole see lahendus mõeldud kohaldamiseks väljaspool GATT‑i konkreetset kohaldamisala.
39 Teiseks, mis puudutab kohtuotsusest Nakajima vs. nõukogu (EU:C:1991:186) tulenevat kohtupraktikat, on nõukogu seisukohal, et see kehtib vaid juhul, kui liit on soovinud täita konkreetset kohustust, mis on võetud GATT‑i raames; ka sellega ei ole käesoleval juhul tegemist.
40 Parlament ja komisjon esitavad sisuliselt samad argumendid.
41 Komisjon lisab seoses kohtuotsusega Fediol vs. komisjon (EU:C:1989:254), et see kehtib üksnes liidu õigusakti puhul, mis viitab sõnaselgelt GATT‑i konkreetsetele sätetele.
42 Seoses kohtuotsusega Najima vs. nõukogu (EU:C:1991:186) märgib ta, et seda ei saa tõlgendada nii, et see lubab kontrollida mis tahes liidu õigusakti rahvusvahelise lepingu alusel, mida asjaomane akt konkreetsel juhul rakendab. Selliseks kontrolliks peaks liidu õigusakt kujutama tema arvates endast rahvusvahelise lepingu otsest ja ammendavat rakendamist ning seonduma sellest lepingust tuleneva piisavalt selge ja täpse kohustusega; nii see käesolevas kohtuasjas aga tema arvates ei ole.
43 Parlament väidab, et kohtuotsuses Fediol vs. komisjon (EU:C:1989:254) peetakse silmas ainult sellist juhtu, kus teisese õiguse akt viitab sõnaselgelt teatava rahvusvahelise lepingu konkreetsetele sätetele; sellisel juhul ei ole tegemist mitte lihtsa viitega sellistele sätetele, vaid nende sätete teisese õiguse akti lülitamisega. Seetõttu ei saanud Üldkohus tema arvates tugineda määruse nr 1367/2006 põhjendusele 18, milles üksnes kirjeldatakse Århusi konventsiooni artikli 9 lõiget 3, et jõuda järeldusele, et see tingimus on käesolevas kohtuasjas täidetud. Lisaks sellele ja igal juhul tuleneb tema arvates Euroopa Kohtu praktikast, et kui liidu määrusesse on lülitatud rahvusvahelise lepingu sätted, saab neile tugineda üksnes asjaomase määruse alusel võetud aktide kehtivuse kontrollimiseks, mitte määruse enda kehtivuse kontrollimiseks.
44 Parlament väidab seoses kohtuotsusega Nakajima vs. nõukogu (EU:C:1991:186), et selles kohtuotsuses leitud lahendus seondub juhuga, mil teisese õiguse aktiga rakendatakse sellise rahvusvahelise lepinguga kehtestatud konkreetset kohustust, mille raames liit on kohustatud tegutsema teatud viisil ning tal puudub kaalutlusruum. Kuid „kohustused”, millele Üldkohus viitab vaidlustatud kohtuotsuse punktis 58, ei ole tema arvates „konkreetsed” kohtuotsuse Nakajima vs. nõukogu (EU:C:1991:186) tähenduses, sest Århusi konventsiooni osalistel on konventsiooni artikli 9 lõikes 3 nimetatud „kohtulik[u] või haldusmenetlus[e]” rakendustingimuste osas ulatuslik kaalutlusruum (tingimusel, et järgitakse konventsiooni artikli 9 lõikes 4 sätestatud nõudeid).
45 Parlament väidab lisaks kohtuotsusele komisjon vs. Iirimaa (C‑89/08 P, EU:C:2009:742) viidates, et Üldkohus ei järginud võistlevuse põhimõtet, sest ta kohaldas kohtuotsusest Nakajima vs. nõukogu (EU:C:1991:186) tulenevast kohtupraktikast johtuvaid põhimõtteid, ilma et pooled oleks eelnevalt esitanud oma seisukoha selle kohta, kas need on käesolevas asjas asjakohased.
46 Ta lisab, et kohtuasja asjaolud erinevad lisaks selle kohtuasja asjaoludest, milles tehti kohtuotsus Racke (C‑162/96, EU:C:1998:293) ning mis käsitles sellise rahvusvahelise tavaõiguse eeskirja rikkumist, mis mõjutas selgelt vahetu õigusmõjuga rahvusvahelise lepingu ühe sätte kohaldamist.
47 Ka komisjon tuletab meelde, et Euroopa Kohus ei nõustunud kohtuotsustes Intertanko jt (C‑308/06, EU:C:2008:312) ja Air Transport Association of America jt (C‑366/10, EU:C:2011:864) kontrollima direktiivi kehtivust ühe rahvusvahelise lepingu alusel, ehkki direktiiv sellele rahvusvahelisele lepingule viitas.
48 Vereniging Milieudefensie ja Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht väidavad esiteks, et kohtuotsusest Lesoochranárske zoskupenie (C‑240/09, EU:C:2011:125) ei nähtu teavet selle kohta, kas Århusi konventsiooni artikli 9 lõikel 3 on vahetu õigusmõju seoses küsimusega, milliseid akte on võimalik selle sätte alusel vaidlustada.
49 Nad leiavad esiteks, et asjaomane konventsioon ei takista oma laadi ja eseme tõttu seda, et keskkonnakaitseorganisatsioonide taotlusel kontrollitakse liidu teisese õiguse akti kehtivust, ning teiseks, et kontrolli tingimused, mis on loetletud kohtuotsuses Fediol vs. komisjon (EU:C:1989:254), on täidetud, sest määrus nr 1367/2006 sisaldab mitut viidet sellele konventsioonile, eeskätt artikli 9 lõikes 3.
50 Järgmiseks väidavad nad, et ainuüksi võimalus, et liidu õiguse üldakti õiguspärasust kontrollib Euroopa Kohus, kellele on esitanud eelotsusetaotluse siseriiklik kohus, ei ole piisav selle sätte järgimise tagamiseks.
51 Lõpetuseks väidavad nad, et Üldkohus pidas kinni võistlevuse põhimõttest, sest ta andis kohtuistungil pooltele võimaluse esitada oma seisukoht käesoleva kohtuasja suhtes kohtuotsustest Fediol vs. komisjon (EU:C:1989:254) ja Nakajima vs. nõukogu (EU:C:1991:186) tuleneva kohtupraktika kohaldamise kohta. Igal juhul on käesoleva kohtuasja asjaolud erinevad nendest, mille alusel tehti kohtuotsus komisjon vs. Iirimaa jt (EU:C:2009:742), millele viitab parlament.
52 EÜ artikli 300 lõike 7 alusel (nüüd ELTL artikli 216 lõige 2) seovad liidu sõlmitud rahvusvahelised lepingud liidu institutsioone ja on seega ülimuslikud institutsioonide aktide suhtes (vt selle kohta kohtuotsus Intertanko jt, C‑308/06, EU:C:2008:312, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
53 Liidu poolt kolmandate riikidega sõlmitud lepingu sätete mõju liidu õiguskorras ei saa siiski kindlaks teha, võtmata seejuures arvesse kõnealuste sätete rahvusvahelist päritolu. Vastavalt rahvusvahelise õiguse põhimõtetele on liidu institutsioonid, kes on pädevad sellise lepingu üle läbirääkimisi pidama ja seda sõlmima, vabad leppima asjaomaste kolmandate riikidega kokku, millist mõju selle lepingu sätted peavad lepingupoolte õiguskorras omama. Kui seda küsimust ei ole lepingus otseselt käsitletud, siis on pädevate kohtute ja eelkõige Euroopa Kohtu (talle EL toimimise lepinguga antud pädevuse raames) ülesanne lahendada see küsimus nagu iga teinegi tõlgendamisküsimus, mis on seotud lepingu kohaldamisega liidus, tuginedes seejuures eeskätt asjaomase lepingu mõttele, ülesehitusele ja sõnastusele (vt kohtuotsus FIAMM jt vs. nõukogu ja komisjon, C‑120/06 P ja C‑121/06 P, EU:C:2008:476, punkt 108 ja seal viidatud kohtupraktika).
54 Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikast nähtub, et sellise rahvusvahelise lepingu sätetele, mille pool liit on, saab liidu teisese õiguse akti peale esitatud tühistamishagi või sellise akti õigusvastasusel põhineva vastuväite toetuseks tugineda üksnes tingimusel, et esiteks selle lepingu laad ja ülesehitus seda ei välista ning teiseks, et lepingu sätted on oma sisult tingimusetud ja piisavalt täpsed (vt kohtuotsused Intertanko jt, EU:C:2008:312, punkt 45; FIAMM jt vs. nõukogu ja komisjon, EU:C:2008:476, punktid 110 ja 120, ning Air Transport Association of America jt, EU:C:2011:864, punkt 54).
55 Århusi konventsiooni artikli 9 lõige 3 ei sisalda ühtegi tingimusetut ja piisavalt täpset kohustust, mis mõjutaks otseselt eraõiguslike isikute õiguslikku olukorda, ning see ei vasta seetõttu nimetatud tingimustele. Nimelt, kuna vaid „siseriiklike õigusaktide nõuetele vastava[tel] üldsuse esindaja[tel], juhul kui need nõuded on sätestatud,” on konventsiooni artikli 9 lõikes 3 ette nähtud õigused, sõltub selle sätte rakendamine ja mõju hilisemast õigusaktist (vt kohtuotsus Lesoochranárske zoskupenie, EU:C:2011:125, punkt 45).
56 On küll tõsi, et Euroopa Kohus on leidnud ka seda, et juhul, kui liit on soovinud rakendada Maailma Kaubandusorganisatsiooni raames sõlmitud lepingute (edaspidi „WTO lepingud”) raames võetud konkreetset kohustust või kui asjaomane liidu õigusakt viitab sõnaselgelt selliste lepingute konkreetsetele sätetele, on Euroopa Kohus pädev kontrollima asjaomase õigusakti ja selle rakendamiseks võetud õigusaktide õiguspärasust nende lepingute eeskirjade alusel (vt kohtuotsused Fediol vs. komisjon, EU:C:1989:254, punktid 19–23; Nakajima vs. nõukogu, EU:C:1991:186, punktid 29–32; Saksamaa vs. nõukogu, C‑280/93, EU:C:1994:367, punkt 111, ja Itaalia vs. nõukogu, C‑352/96, EU:C:1998:531, punkt 19).
57 Need kaks erandit on siiski õigustatud ainult nende kohaldamise aluseks olnud lepingute eripära tõttu.
58 Nimelt, seoses esiteks kohtuotsusega Fediol vs. komisjon (EU:C:1989:254) tuleb märkida, et nõukogu 17. septembri 1984. aasta määruse (EMÜ) nr 2641/84 ühise kaubanduspoliitika tõhustamise kohta, eelkõige seoses kaitsega lubamatute kaubandustavade vastu (EÜT L 252, lk 1), artikli 2 lõige 1, mis oli kõne all selle kohtuotsuse aluseks olnud kohtuasjas, viitas sõnaselgelt rahvusvahelise õiguse eeskirjadele, mis põhinesid suures osas GATT‑il, ning andis huvitatud isikutele õiguse tugineda selle sätetele sama määruse alusel esitatud kaebuse raames (kohtuotsus Fediol vs. komisjon, EU:C:1989:254, punkt 19), samas kui käesolevas kohtuasjas ei viita määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõige 1 otseselt Århusi konventsiooni konkreetsetele sätetele ega anna eraõiguslikele isikutele ühtegi õigust. Seetõttu, kuna puudub selline sõnaselge viide rahvusvahelise lepingu sätetele, ei saa seda kohtuotsust käsitada käesolevas kohtuasjas asjakohasena.
59 Seoses teiseks kohtuotsusega Nakajima vs. nõukogu (EU:C:1991:186) on oluline märkida, et selles kohtuasjas kõne all olnud liidu õigusaktid olid seotud dumpinguvastase süsteemiga, mis on oma ülesehituselt ja kohaldamise seisukohast äärmiselt tihe selles mõttes, et see näeb ette meetmed ettevõtete suhtes, mida süüdistatakse dumpingus. Konkreetsemalt koostati selles kohtuasjas kõne all olnud alusmäärus kooskõlas ühenduse olemasolevate rahvusvaheliste kohustustega, eeskätt nendega, mis tulenevad kokkuleppest üldise tolli‑ ja kaubanduskokkuleppe (mis kiideti ühenduse nimel heaks nõukogu 10. detsembri 1979. aasta otsusega 80/271/EMÜ 1973.–1979. aasta kaubandusläbirääkimiste tulemusel mitmepoolsete kokkulepete sõlmimise kohta (EÜT 1980, L 71, lk 1)) VI artikli rakendamise kohta (vt kohtuotsus Nakajima vs. nõukogu, EU:C:1991:186, punkt 30). Käesoleval juhul ei rakendata aga määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõikega 1 konkreetseid kohustusi selle kohtuotsuse tähenduses, sest – nagu tuleneb Århusi konventsiooni artikli 9 lõikest 3 –konventsiooniosalistel on ulatuslik kaalutlusruum „kohtulik[u] või haldusmenetlus[e]” rakendustingimuste osas.
60 Selles osas tuleb märkida, et ei ole võimalik asuda seisukohale, et seda määrust vastu võttes (mida kohaldatakse üksnes liidu institutsioonide suhtes ning mis käsitleb pealegi ainult üht vaidlustamisvõimalust, mis on õigussubjektidel liidu keskkonnaõigust järgima sundimiseks), soovis liit rakendada käesoleva kohtuotsuse punktis 56 meenutatud kohtupraktika tähenduses kohustusi, mis tulenevad Århusi konventsiooni artikli 9 lõikest 3 seoses siseriiklike haldus‑ ja kohtumenetlustega, mida liidu õiguse praeguse seisu juures reguleeritakse pealegi peamiselt liikmesriikide õigusega (vt selle kohta kohtuotsus Lesoochranárske zoskupenie, EU:C:2011:125, punktid 41 ja 47).
61 Kõigest eelnevast tuleneb, et asudes seisukohale, et Århusi konventsiooni artikli 9 lõikele 3 võib tugineda selleks, et hinnata määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõike 1 õiguspärasust, rikkus Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuses õigusnorme.
62 Seega tuleb vaidlustatud kohtuotsus tühistada, ilma et oleks vaja analüüsida ülejäänud väiteid, mille esitasid oma apellatsioonkaebuste põhistamiseks nõukogu, parlament ja komisjon.
Hagi Üldkohtule
63 Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 kohaselt tühistab Euroopa Kohus Üldkohtu otsuse, kui apellatsioonkaebus on põhjendatud, ja võib ise teha asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium lubab, või suunata asja tagasi Üldkohtusse otsustamiseks.
64 Euroopa Kohus on seisukohal, et tuleb teha sisuline otsus vaidlusaluse otsuse tühistamise nõude kohta ning asja menetlusstaadium sellise otsuse tegemist lubab.
65 Üldkohtule esitatud hagi toetuseks esiletoodud esimese väitega väljendasid Vereniging Milieudefensie ja Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht seisukohta, et komisjon pidas nende poolt 7. aprilli 2009. aasta otsuse peale esitatud vaiet ekslikult vastuvõetamatuks põhjendusel, et tegemist oli üldmeetmega.
66 See väide tuleb põhjendamatuna kõrvale lükata samadel põhjendustel kui need, mis esitas Üldkohus.
67 Vereniging Milieudefensie ja Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht väitsid hagi toetuseks esitatud teise väitega ka seda, et määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõige 1 on kehtetu, sest sellega piiratakse mõistet „tegevus” Århusi konventsiooni artikli 9 lõike 3 tähenduses nii, et see hõlmab ainult haldusakte, mis on üksikmeetmed.
68 Käesoleva kohtuotsuse punktist 55 tuleneb, et Århusi konventsiooni artikli 9 lõige 3 ei ole piisavalt selge ja täpne, et sellele sättele oleks võimalik tulemuslikult tugineda liidu kohtus selleks, et hinnata määruse nr 1367/2006 artikli 10 lõike 1 õiguspärasust.
69 Järelikult tuleb ka teine hagi põhistamiseks esitatud väide põhjendamatuna kõrvale lükata.
70 Kuivõrd kumbki Vereniging Milieudefensie ja Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrechti poolt Üldkohtule esitatud hagi põhistamiseks toodud kahest väitest ei ole põhjendatud, tuleb hagi jätta rahuldamata.
71 Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 138 lõigetele 1 ja 2, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste lahendamisel, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kui kaotanud poolel on mitu isikut, otsustab Euroopa Kohus kohtukulud jagada.
72 Kuna Vereniging Milieudefensie ja Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht on kohtuvaidluse kaotanud ning nõukogu, parlament ja komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud, tuleb nõukogu, parlamendi ja komisjoni kohtukulud esimeses kohtuastmes ja apellatsiooniastmes solidaarselt välja mõista Vereniging Milieudefensielt ja Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrechtilt.
73 Vastavalt kodukorra artikli 140 lõikele 1, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste lahendamisel, kannavad menetlusse astunud liikmesriigid ise oma kohtukulud. Seetõttu tuleb otsustada, et Tšehhi Vabariik kannab oma kohtukulud ise.
1. Jätta vastuapellatsioonkaebus rahuldamata.
2. Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu otsus Vereniging Milieudefensie ja Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht vs. komisjon (T‑396/09, EU:T:2012:301).
3. Jätta rahuldamata tühistamishagi, mille Vereniging Milieudefensie ja Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrecht esitasid Euroopa Liidu Üldkohtule.
4. Mõista Vereniging Milieudefensielt ja Stichting Stop Luchtverontreiniging Utrechtilt solidaarselt välja Euroopa Liidu Nõukogu, Euroopa Parlamendi ja Euroopa Komisjoni kohtukulud esimeses kohtuastmes ja apellatsiooniastmes.
5. Jätta Tšehhi Vabariigi kohtukulud tema enda kanda.

matches: kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus


Ühingute likvideerimine ja maksud
Ühingute likvideerimine
Käesolev artikkel keskendub küsimusele, milliste maksustamise seisukohast oluliste asjaoludega tuleb äriühingu või mittetulundusühingu likvideerimisel arvestada ning millised on sellisel juhul juriidilise isiku liigist sõltuvalt erisused.
Õiguslik regulatsioon
Täisühingute likvideerimine on sätestatud äriseadustiku (edaspidi – ÄS) 16. peatükis, osaühingute likvideerimine 22. ja aktsiaseltside likvideerimine 30. peatükis. Mittetulundusühingu likvideerimisega seostuv sisaldub aga mittetulundusühingute seaduse (edaspidi – MTÜS) 5. peatükis.
Üldjuhul algab äriühingute ja mittetulundusühingute likvideerimine (füüsilisest isikust ettevõtjate puhul ei toimu likvideerimist, vaid tegevuse lõpetamine) lõpetamisotsuse vastuvõtmisega üldkoosoleku poolt, misjärel esitatakse avaldus registripidajale. Ühingu likvideerimise alustamisel määratakse likvideerijad, kelleks sõltuvalt juriidilise isiku vormist on kas osanikud (täis- ja usaldusühingu puhul) või juhatuse liikmed (osaühingu, aktsiaseltsi ja mittetulundusühingu puhul). Juriidilise isiku põhikirja, osanike otsuse või kohtulahendiga võidakse likvideerijaks määrata ka mõni muu isik.
Likvideerijad:
lõpetavad ühingu tegevuse,
nõuavad sisse võlad,
müüvad vara,
rahuldavad võlausaldajate nõuded ja
jaotavad pärast võlausaldajate nõuete rahuldamist allesjäänud vara selleks õigustatud isikute vahel.
Likvideerijad võivad teha ainult neid tehinguid, mis on vajalikud ühingu likvideerimiseks.
Likvideerijatel on ühingu juhtorgani õigused ja kohustused, mis ei ole vastuolus likvideerimise olemusega (ÄS-i § 117, § 209, § 372 ja MTÜS-i § 45).
Juhul kui likvideeritava äriühingu või mittetulundusühingu varast ei jätku võlausaldajate kõigi nõuete rahuldamiseks, peavad likvideerijad esitama pankrotiavalduse (ÄS-i § 120 lõige 3, § 210, § 373 ja MTÜS-i § 49).
ÄS-i § 59 lõige 1 sätestab, et äriühingu lõppemisel kustutatakse äriühing äriregistrist äriühingu enda avaldusel või seaduses sätestatud muul alusel. Kõnealuse paragrahvi lõike 2 kohaselt on registripidajal juhul, kui äriühingu likvideerimise lõpulejõudmisel ei esitata avaldust tema kustutamiseks äriregistrist, õigus äriühing registrist kustutada.
ÄS-i § 59 lõige 4 näeb ette nõude, et äriühingut ei või vabatahtliku lõpetamise korral äriregistrist kustutada ilma maksu- ja tolliameti kirjaliku nõusolekuta, välja arvatud siis, kui maksuhaldur on esitanud avalduse äriühingu äriregistrist kustutamiseks. Nõusoleku saamiseks tuleb registripidajal esitada kirjalik taotlus maksu- ja tolliametile. Viimane ei või nõusolekust keelduda, kui tal ei ole nõudeid äriühingu vastu. Kui maksuhalduri nõusolekut ei ole saadud 10 tööpäeva jooksul pärast taotluse saatmist, loetakse maksu- ja tolliamet registrist kustutamisega nõus olevaks. Mittetulundusühingute puhul sisaldub analoogne regulatsioon MTÜS-i §-s 53.
Esineda võib juhtumeid, kus äriühing või mittetulundusühing „õnnestub” likvideerida, hoolimata maksuvõla olemasolust. Selline olukord võib tekkida ennekõike juhul, kui ühingul on maksuvõlg küll tekkinud (näiteks on jäetud mõnel ühingu likvideerimisele eelnenud maksustamisperioodil deklareerimata ja tasumata maksud ettevõtlusega mitteseotud väljamakselt või erisoodustuselt), kuid maksuhaldur ei ole maksukohustuslase suhtes maksukontrolli läbi viinud, võla olemasolu tuvastanud ega selle tasumiseks maksuotsust teinud. Juhul kui ühing registrist kustutatakse, lõpeb ühingu maksuvõlg.
Nimelt on riigikohtu tõlgenduse kohaselt üks maksuvõla lõppemise aluseid juriidilise isiku registrist kustutamisel tema õigusvõime lõppemine.
Kas tahad teada, miks polnud Tallinna linna kehtestatud müügimaks vastuolus käibemaksudirektiiviga? Loe värskest numbrist.


Avaleht Elekter, maagaas Maagaas Tegevusload
gaasi ülekande teenuse osutamine;
veeldatud gaasi terminali haldamine;
gaasi hoiustamise teenuse osutamine.
Loakohustus puudub:
• tal on tehnilised võimalused ja vajaliku oskusega personal nõuetekohaseks tegutsemiseks taotluses märgitud tegevusalal;
• tal on majanduslikud ning organisatsioonilised eeldused ja tingimused tegevuseks, milleks tegevusluba taotleb;
• jaotusvõrguettevõtjaks oleva ettevõtja aktsia- või osakapital on vähemalt 31 950 eurot;
• gaasi ülekande teenust osutava ettevõtja aktsia- või osakapital on vähemalt 128 000 eurot;
• veeldatud gaasi terminali opereerimisteenust osutava ettevõtja aktsia- või osakapital on vähemalt 128 000 eurot;
• gaasi hoiustamisteenust osutava ettevõtja aktsia- või osakapital on vähemalt 128 000 eurot;
• gaasi ülekande teenust osutava ettevõtja juhtimine toimub MGS §-s 291 sätestatud tingimustel;
• jaotusvõrguettevõtja juhtimise eraldamine on korraldatud MGS §-s 295 ja hoidlate võrgu halduri juhtimise eraldamine MGS §-s 296 sätestatud tingimustel.
Tegevusloa taotlemisel tuleb arvestada, et Konkurentsiametile esitatakse lisaks MsüS §-s 19 toodud andmetele järgmised andmed ja dokumendid:
• taotletav tegevuspiirkond (välja arvatud gaasi impordi tegevusalal);
• süsteemihalduri kinnitus selle kohta, et gaasi ülekanne ja jaotamine on gaasisüsteemi tehniliste võimaluste seisukohalt lubatav ega ohusta varustuskindlust, kui taotletakse luba gaasi impordiks võrgu kaudu;
• tegevuspiirkonnas asuvate võrkude asendiplaan ja kirjeldus (välja arvatud gaasi impordi tegevusalal);
Taotluse esitamisel peab taotleja arvestama, et taotlusega esitatavad andmed ja dokumendid peavad võimaldama Konkurentsiametil lisada tegevusloale kõrvaltingimusi tulenevalt MGS §-st 32:
• süsteemihalduri poolt esitatavad gaasisüsteemi tehnilisi võimalusi ja varustuskindlust arvestavad gaasi impordile kehtestavad nõuded MGS § 28 lõike 2 punktis 2 sätestatu kohaselt;
• MGS § 22 kohane arenduskohustus;
• muud kõrvaltingimused, kui see on vajalik varustuskindluse või MGS-st ja selle alusel kehtestatud õigusaktidest tulenevate kohustuste täitmise või eesmärkide saavutamise tagamiseks või arvestades konkreetse tegevuse eripära.
NB! Enne taotluse esitamist peab taotleja olema tasunud riigilõivu riigilõivuseaduses sätestatud määras.
gaasi impordiks 640 eurot
gaasi ülekandeteenuse osutamiseks 260 eurot
gaasi jaotamise teenuse osutamiseks 260 eurot
NB! Maksekorralduse selgitusse tuleb märkida, millise tegevusloa mitmenda kehtivusaasta eest riigilõivu tasutakse ning kindlasti märkida maksekorraldusele viitenumber 2900080076.
Menetluse alused ning tähtajad gaasi ülekande teenust osutava ettevõtja nõuetekohasuse hindamiseks on toodud MGS §-s 29³, kolmandast riigist pärit isikuga seotud gaasi ülekande teenust osutava ettevõtja nõuetekohasuse hindamiseks MGS §-s 294.
• tegevusloa kontrolliesemega seotud asjaolude või kõrvaltingimustega seotud asjaolude muutmise kavatsusest vähemalt 30 päeva enne kavandatavat muutmist ning üldhuviteenuse osutaja vähemalt kolm kuud enne kavandatavat muutmist (majandustegevuse muutmise kavatsuse teade). Majandustegevuse muutmise kavatsuse teade esitatakse ka juhul, kui ettevõtja asutab tütarettevõtja, kes alustab majandustegevust tegevusloa regulatsioonieseme raames
• ettevõtjast sõltumata aset leidnud tegevusloa kontrolliesemega seotud asjaolude ja kõrvaltingimustega seotud asjaolude muutumisest viivitamata, kuid hiljemalt viie tööpäeva jooksul (majandustegevuse muutumise teade).
Majandustegevuse muutmise kavatsuse teates ning majandustegevuse muutumise teates kirjeldab ettevõtja, millised tegevusloa kontrolliesemesse kuuluvad või tegevusloa kõrvaltingimustega seotud asjaolud on muutunud või milliseid kavatsetakse muuta, või esitatakse tütarettevõtja kohta, kes alustab majandustegevust tegevusloa regulatsioonieseme raames, MsüS § 15 lõike 1 punktides 1–3 ning 5 ja 6, aga samuti MGS § 28 lõikes 2 sätestatud andmed ja dokumendid.
MGS § 22 lõikes 16 nimetatud üldhuviteenuse osutajana käsitatav võrguettevõtja, kes soovib osaliselt või ajutiselt üldhuviteenuse osutamisest loobuda teatab Konkurentsiametile sellest vähemalt kolm kuud ette. Konkurentsiamet lähtub teate menetlemisel MsüS §-s 35 sätestatud alustest.
Võrguettevõtja võib oma tegevuse lõpetada ainult juhul, kui ta on andnud MGS §-st 22 tulenevad kohustused üle teisele võrguettevõtjale.
Võrguettevõtja peab vähemalt 12 kuud enne oma tegevuse lõpetamist Konkurentsiametit kirjalikult informeerima lõpetamisajast ja -kavast ning esitama piisava ülevaate abinõudest, mis tagavad MGS §-s 22 esitatud nõuete täitmise.
• esitas tegevusloa taotlemisel tahtlikult valeandmeid, mis mõjutasid loa andmist ning milliste esitamata jätmise korral oleks pidanud tegevusloa andmisest keelduma;
• loobub majandustegevusest;
• suhtes kehtib tegevusalal kohtuotsusega kohaldatud või seadusest tulenev majandustegevuse keeld.
• majandustegevuse mittealustamine kahe aasta jooksul arvates tegevusloa väljastamisest või selle mitteteostamine kahe aasta jooksul (üldhuviteenuse osutamise korral on MsüS § 37 lg 2 punktis 1 nimetatud ajaperioodi 12 kuud)
• tegevusloa kontrolliesemesse kuuluvat majandustegevuse nõude või tegevusloa kõrvaltingimuse oluline rikkumine;
• tegevusloaga lubatud tegevusega avalikule korrale tekkiv oluline kahju või oht, mis ei eksisteerinud või ei olnud teada tegevusloa andmise ajal ja mis kaalub üles ettevõtja huvi tegevust jätkata ning mida ei ole võimalik kõrvaldada tegevusloa muutmisega;
• tegevusloa kõrvaltingimuseks seatud ning asjaomasel tegevusalal tegevusloa kehtivuse eelduseks olev äramuutva tingimuse tekkimine.
149-TL/MGS
Neliteist (14) võrgupiirkonda:
Harju maakonnas (5):
* üks Saue linnas (linna administratiivpiiri ulatuses)
* üks Maardu linna territooriumil
* üks Pärnu mnt ja Jälgimäe teega piirneval alal Saue ja Saku valla territooriumidel
* üks Rae valla territooriumil
* üks Viimsi poolsaarel Viimsi valla territooriumil
Viljandi maakonnas (1):
* Viljandi Paala linnaosa ja Viljandi valla territooriumil
Pärnu maakonnas (1):
* Vändra alevis (alevi administratiivpiiri ulatuses)
Tartu maakonnas (3):
* üks Kambja ja Kastre valla territooriumidel
* üks Tartu linna (Aardla linnaosa) ja Kambja valla territooriumidel
* üks Tartu linnas (Tammelinna linnaosas)
Lääne-Viru maakonnas (1):
* Rakvere linna ja Rakvere valla territooriumidel
Ida-Viru maakonnas (2):
* üks Püssi linna ja Lüganuse valla territooriumidel
* üks Jõhvi valla territooriumil
Jõgeva maakonnas (1):
* Põltsamaa valla territooriumil
Ida-Viru maakond 20304
198-TL/MGS 08.12.2005
Üks (1) võrgupiirkond Ida-Viru maakonnas:
* Narva-Jõesuu linnas (haldusterritooriumil)
Mõrra 2b
Pärnu maakond 80010 15-TL/MGS 19.01.2007
Üks (1) võrgupiirkond Pärnu maakonnas:
* Pärnu linna ning Tõstamaa, Audru ja Sauga valdade territooriumidel
70-TL/MGS 07.05.2004
Üks (1) võrgupiirkond Harju maakonnas:
* Maardu linna ja Muuga aedlinna piirkonnas
Harju maakond 10617
7.2-3/09-0082 29.12.2009
* Suur-Sõjamäe, Kesk-Sõjamäe tänavate, Lennujaama tee ja Tallinna Lennujaama maavaldusega piirneval territooriumil Tallinna linnas
28-TL/MGS 24.03.2005
Viis (5) võrgupiirkonda:
Neli (4) Harju maakonnas:
* üks Tallinna linna Pikaliiva elamurajoonis
* üks Harku valla ja Saue valla ning Tallinna linna territooriumidel
* üks Jõelähtme ja Raasiku valla territooriumidel
Üks (1) Rapla maakonnas:
* Kohila valla territooriumil
7.2-3/12-021 19.06.2012
Kolmeteist (13) võrgupiirkonda Harju maakonnas:
* kaks Mähe piirkonnas Tallinna linnas
* üks Kloostrimetsa piirkonnas Tallinna linnas
* üks Äigrumäe piirkonnas Tallinna llinnas
* üks Tallinna linna Pirita linnaosa ja Viimsi valla territooriumidel
* üks Kiili valla, Saue valla ja Tallinna linna Nõmme linnosa territooriumidel
* üks Saue valla ja Harku valla territooriumidel
* üks Haabersti linnaosa ja Kristiine linnaosa territooriumidel Tallinna linnas
* üks Tallinna linna Haabersti linnaosa territooriumil
* üks Laagri aleviku piirkonnas Saue valla territooriumil
* üks Tallinna Kesklinna linnaosa ja Rae valla territooriumidel
* kaks Jõelähtme valla territooriumil
Harju maakond 11415 7.2-3/11-027 21.06.2011
Kaks (2) võrgupiirkonda Pärnu maakonnas:
* üks Rääma piirkonnas Pärnu linnas
* üks Kesklinna piirkonnas Pärnu linnas
Ahtri tn 6
94-TL/MGS 10.06.2004
Seitse (7) võrgupiirkonda
Viis (5) Harju maakonnas:
* üks Tallinna linna ning Harku, Keila ja Saue valla territooriumidel
* üks Tallinna linna Pirita linnaosa territooriumil
* üks Paldiski linnas (linna administratiivpiiri ulatuses)
* kaks Kadaka pst ja Pärnu mnt piirkonnas Tallinna linna territooriumil
* Rapla, Juuru, Kehtna ja Raikküla valdade territooriumidel
(administratiivpiiride ulatuses), välja arvatud Järvakandi alevi territoorium
Üks (1) Lääne-Viru maakonnas:
* Tamsalu ja Väike-Maarja valdad territooriumidel
Gaasi tn 5
183-TL/MGS 18.11.2005 Üks (1) võrgupiirkond Eesti Vabariigi territoorium
148-TL/MGS 10.08.2004
Üks (1) võrgupiirkond Tartu maakonnas:
* Tartu linna Uus Ihaste ja Vana Ihaste piirkonnas
Kuremaa tee 32
Jõgeva maakond 48443 156-TL/MGS 22.12.2003
Kolm (3) võrgupiirkonda Jõgeva maakonnas:
* üks Kuremaa aleviku piirkonnas
* üks Jõgeva aleviku piirkonnas
* üks Laiuse aleviku piirkonnas
12578052
Keava tn 3-15
Harju maakond 11312
7.2-3/16-018 08.06.2016
* Laagri aleviku ja Alliku küla piirkonnas Saue valla territooriumil
67-TL/MGS 06.06.2005
Viis (5) Tartu maakonnas:
* üks Tartu linna Raadi-Kruusamäe linnaosa, Tartu valla Vahi küla ja Tila küla ning Luunja valla Lohkva küla territooriumidel
* üks Ülenurme ja Tähtvere valla territooriumidel
* üks Ülenurme aleviku piirkonnas Ülenurme valla territooriumil
* üks Tõrvandi aleviku piirkonnas Ülenurme valla territooriumil
* üks Äksi aleviku piirkonnas Tartu valla territooriumil
Kaks (2) Lääne-Viru maakonnas:
* üks Rakvere linna ja Rakvere ning Vinni valla territooriumidel
* üks Sõmeru alevikus Sõmeru valla territooriumil
Loopere tee 3
75310 21-TL/MGS 18.08.2008
* Rae valla Rae küla territooriumil (endine Loopera maaüksus)
Ida-Viru maakond 40231
33-TL/MGS 31.10.2008
* Sillamäe tööstustsooni piirides Sillamäe linnas
Ranna 5
148-TL/MGS 11.09.2006
* Sillamäe linnas (administratiivpiiri ulatuses)
165-TL/MGS 20.09.2004
Kaks (2) võrgupiirkonda Harju maakonnas:
* üks Tallinna linna Vabaduse pst, Valdeku tn, Mahla tn ja Männiku tee vahelisel alal
* üks Tallinna linna Männiku tee ja Kraavi tn vahelisel alal
95-TL/MGS 28.07.2005
Kaks (2) võrgupiirkonda
Üks (1) Pärnu maakonnas:
* Pärnu linna, Sindi linna, Paikuse, Tahkuranna, Tori ja Sauga valdade territooriumidel
Üks (1) Harju maakonnas:
* Tallinna linna Veerenni tn ja Järvevana tee piirkonnas
10407719
Suurevälja tn 12
Harju maakond 13516
128-TL/MGS 22.06.2004
* Kakumäe poolsaarel Tallinna linnas
TERMOX OÜ
10084446
Tähe 112A
158-TL/MGS 23.12.2003
Üks (1) Jõgeva maakonnas:
* Kõrveküla aleviku piirkonnas
Üks (1) Tartu maakonnas:
* Jõgeva aleviku piirkonnas
11335904
Alliksaare 5
Olgina alevik Vaivara vald
7.2-3/10-014 26.03.2010
* Vaivara valla Tõrvajõe ja Peeterristi külade ning Olgina aleviku territooriumidel
10301820
Tähe 135
36-TL/MGS 07.04.2005
Kolm (3) võrgupiirkonda
Üks (1) Viljandi maakonnas:
* Viiratsi valla territooriumil (administratiivpiiri ulatuses)
Kaks (2) Tartu maakonnas:
* üks Aruküla tee ja Kvissentali elamurajooni piirkonnas Tartu valla ja Tartu linna territooriumidel
* üks Tõrvandi aleviku piirkonnas Ülenurme valla territooriumi


text:
Blogi - Intervjuu riigikohtunik Villu Kõvega: Ärikeelu mehaaniline kohandamine võib kahjustada ettevõtlusjulgust - Eesti Advokatuur
Intervjuu riigikohtunik Villu Kõvega: Ärikeelu mehaaniline kohandamine võib kahjustada ettevõtlusjulgust
25. mai 2015 14:03
AB: Milline on tänase ärikeelu ideoloogia ja mille eest sellega karistatakse?
Riigikohus on ärikeelu temaatikaga tegelenud põhjalikult oma 22. veebruari 2011. aasta lahendis tsiviilasjas nr 3-2-1-124-09. Eristada tuleb ärikeelde, mis kohalduvad pankrotimenetluse ajal, ja ärikeelde, mis kohalduvad pärast seda. Pankrotiseaduse järgset ärikeeldu (PankrS § 91) tuleb omakorda eristada karistusseadustikus sätestatud tegutsemis- ja ettevõtluskeelust (KarS §-d 49 ja 491).
Ärikeelu, tegutsemiskeelu ja ettevõtluskeelu üldine eesmärk on takistada isikul panna edaspidi toime maksejõuetusega seotud kuritegusid ja kahjustada kolmandate isikute huve. Ettevõtluskeeld ja tegutsemiskeeld on seaduses sätestatud selgelt lisakaristusena, st nende määramisel kohalduvad kriminaalmenetluse sätted ja isiku süüdimõistmisel põhiseadusega ette nähtud garantiid.
Ärikeeld on aga seaduses sätestatud n-ö preventiivse (haldus)sunnivahendina, mille toime on samas sarnane karistusega. Selle kohaldamise ideoloogiline alus on asjaolu, et isiku süüdimõistmisel kohalduvad menetlusgarantiid võivad olla „tülikad“, st et riigil ei ole ressurssi „korraliku“ menetluse jaoks ning säästlikum ja lihtsam oleks kohaldada teatud karistuslikke vahendeid kas puhtmehaaniliselt (seaduses sätestatud tingimustel) või näha kohaldamise kriteeriumid võrdlemisi detailselt seaduses ette, kahandades kaalumisruumi.
Selline karistusõiguse haldusõigusse „äraveeretamise“ tendents on paljudes valdkondades juba aastaid näha. Karistusõigusliku lahenduse asendamine haldusõiguslikuga halvendab isikute põhiõiguste kaitset (menetlusgarantiisid), aga samas pääseb potentsiaalne süüdlane karistusega kaasnevast häbimärgistamisest (mh ei lähe tema tegu karistusregistrisse) ja täiendavatest kitsendustest.
Praegu on tekkinud olukord, kus PankrS § 91 lg 3 järgne ärikeeld ning KarS järgsed keelud sisult kattuvad. Seega on seadustes praegu segadus sama sisuga dubleerivatest sanktsioonidest. Õige lähenemine peaks olema siiski see, et kui seaduses on mingi teo eest ette nähtud karistus, siis tulebki kohaldada seda.
Keerulisem on lugu PankrS § 91 lg-le 1 ja 2 järgsete ärikeeldudega menetluse ajaks, mis peaksid takistama isikutel majandustegevuses ebaausate tegude toimepanekut. Samas on ebaselge, mida need juriidilise isiku juhatuses olemise keelud ja ettevõtjaks olemise keeld ja selle rikkumine üldse tähendavad (vt ka allpool). Samas otsustab juhatuse liikmetele ärikeelu seadmist siiski kohus. Eriti küsitavaks pean aga PankrS § 91 lg 1, mis seab füüsilisele isikule pankroti väljakuulutamisel automaatse ärikeelu. Kuigi kohus saab sellest vabastada, on lähtekoht siiski see, et maksejõuetu inimene on potentsiaalselt ohtlik ja tema tegevust tuleb takistada. Minu arvates ei ole see lähtekoht õige. Arenenud maksejõuetusõigusega riikides puhtautomaatseid ärikeelde teadaolevalt ei kohaldata. Maksejõuetus ei ole kuritegu ja selle põhjused võivad olla erinevad, tänapäeval loetakse maksejõuetuse põhjuseks reeglina lihtsalt ebaõnnestumist, mitte aga pahatahtlikkust. Seega peaks ideoloogia olema selline, et pahatahtlike võlgnike puhul peaks kohus saama ärikeeldu kohaldada, kuid automaatselt see kohalduma ei peaks.
AB: Teie ettekandest advokatuuri üldkogul jäi kõlama, et tänane ärikeelu kohaldamine on liiga formaalne ning sel moel võib piirata ka nende ettevõtjate edasist tegevust, kes on võtnud tavapäraseid äririske. Kuidas see tegelikus elus välja näeb?
Eespool juba püüdsin probleeme lühidalt kirjeldada. Näen probleemi eelkõige just PankrS § 91 lg-s 1 ja leian, et inimestele (füüsilistele isikutele) pankroti korral automaatse ärikeelu kohaldamine ei põhine õigel lähtekohal ja seda peaks muutma. PankrS § 91 lg 2 kohaldamist pankrotis juriidilise isiku juhatuse liikmetele menetluse ajaks on Riigikohus viidatud lahendis oluliselt kitsendanud ja see ei tohiks praktikas suur probleem olla, eriti kui juriidilise isiku pankrotimenetlused kestavad tihti füüsilise isiku pankrotimenetlusest vähem.
Samas on sealgi määrav kohtu n-ö sisetunne, mis võib põhineda liiga vähestel andmetel. Ebaselge on ka see, mida ärikeeluga tegelikult keelatakse, mh kuidas tagatakse isikute ettevõtluse keeld, st keeld oma nimel kellelegi teenuseid osutada või kaupu müüa, olla korteriühistu või muu MTÜ juhatuse liige. Praktikas sellist järelevalvet ei ole (v.a registrikannete osas), puudub ka maksejõuetusregister, toimingute kehtivust piirangud ei mõjuta. Julgen seega väita, et näilise karmuse tingimustes saavad isikud siiski oma „pahasid“ asju edasi ajada. Kui aga olukord on neile liiga koormav, saavad nad kolida välismaale ja seal tegevust jätkata, kus selliseid piiranguid ei tunta või ei tunnustata.
AB: Kas saate tuua mõned näited probleemidest, milleni selline olukord aja jooksul viia võib?
Äritegevuse liigse sanktsioonidega koormamise (olgu karistamise või haldussunnivahenditega) üldine häda võib olla üldise ettevõtlusjulguse vähenemine ja soov pigem tegutseda palgatöölisena, kuna riskid ettevõtjaile on väga suured. Samas on ka inimeste üldine teadlikkus oma kohustustest ja vastutusest seoses majandustegevusega ikkagi väga madal ning küllalt lihtne on saada karistatud n-ö lollusest.
Samuti on Eestis igasugu sanktsioone seaduses piisavalt, kuid uurimisorganitel puudub võimekus majanduskuritegusid korralikult lahendada – asjad on aja- ja ressursimahukad. See võib tähendada kahetist negatiivset mõju: esiteks süveneb üldine karistamatuse tunne ja tehakse ulatuslikult halba, teiseks aga karistatakse neid üksikud, keda n-ö kätte saadakse, „täie rauaga“ asjade eest, kus üheksa samal viisil käitujat pääsevad.
Seega kombineeruvad kaks vastandlikku tagajärge – karistamatuse tunne neil, keda tuleks karistada, ning selliste „rumalate“ karistamine, kes ei oska vastutusest hoiduda. „Hammasrataste vahele“ jäänud isikute karm karistamine võib viia kibestumiseni ja riigis pettumiseni, aga ka suurendada sotsiaalabi vajavate isikute hulka või sundida Eestist lahkuma tööjõulisi aktiivseid inimesi, kellest edaspidi võiks ehk ühiskonnale kasu olla.
AB: Millised on teie kolm soovitust olukorra parandamiseks?
1) Võiks asendada PankrS § 91 lg 1 regulatsiooniga, mille kohaselt võiks kohus ärikeeldu kohaldada füüsilisest isikust pankrotivõlgniku suhtes vaid konkreetse mõjuva põhjuse olemasolul.
2) Mõelda korralikult läbi maksejõuetussanktsioonide kohaldamise süsteem ja alused ning tagada korralik järelevalve tegude uurimisel ja süüdlaste vastutusele võtmisel. Tagada tuleks üldine arusaam rikkumisele järgneva karistuse vältimatusest ja vältida selektiivset karistamist „kõigi teiste isikute pattude“ eest. luua tuleks efektiivne maksejõuetusregister.
3) Suurendada ettevõtlusega ja sellega seonduvate riskide ja vastutuse teadvustamist juba koolis, tagades samas julguse ja kindluse majanduses tegutseda.
Tallinna Ringkonnakohtu esimehe Villem Lapimaa kõne 12. veebruaril 2020 Tallinna Ringkonnakohtus toimunud pidulikul advokaatide vastuvõtul
13. veebruar 2020 12:46 Loe edasi
Eesti Advokatuuri esimehe Jaanus Tehveri kõne 12. veebruaril 2020 Tallinna Ringkonnakohtus toimunud pidulikul advokaatide vastuvõtul
13. veebruar 2020 12:03 Loe edasi
Ilmunud on emeriitadvokaadi Kaido Pihlaka mälestusteraamat „Külapoisist emeriitadvokaadiks“
17. jaanuar 2020 14:46 Loe edasi
Riigikogus olulise tähtsusega riikliku küsimuse „Kas õigusriik on ohus?“ arutelul ettekanne Eesti Advokatuuri esimehelt Jaanus Tehverilt
12. detsember 2019 16:21 Loe edasi
Helika Saar: “Kui on tahe, siis oleme me kõik võimelised maailma muutma!”
10. detsember 2019 16:43 Loe edasi

matches:
Riigikohus
§ 91
§ 91
§ 91
§ 91
kohus
kohus
§ 91
§ 91
Riigikohus
§ 91
kohus


Erakonnaseaduse muutmise seadus – Riigi Teataja
Erakonnaseaduse muutmise seadus
Vastu võetud 03.12.2002
Vabariigi Presidendi 10. detsembri 2002. a otsusega nr 287
§ 1. Erakonnaseaduses (RT I 1994, 40, 654; 1996, 37, 739; 42, 811; 1998, 59, 941; 1999, 27, 393; 2002, 21, 117; 29, 174; 42, 264; 57, 355) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 124 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (3) Iga kvartali esimese kuu kümnendaks kuupäevaks esitab erakond mittetulundusühingute ja sihtasutuste registrile täieliku aruande kõigi eelmise kvartali jooksul erakonnale laekunud vahendite kohta ning avalikustab selle ka erakonna Interneti-koduleheküljel. Nimetatud aruandes peab olema ära näidatud laekumise kuupäev, liik, rahaline väärtus ja allikas. Aruandes tuleb kajastada ka vastavalt käesoleva seaduse § 127 lõikele 5 riigieelarvesse kantud anonüümsed annetused. Aruande täpsema vormi kehtestab rahandusminister.»;
2) paragrahvi 124 lõige 7 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (7) Erakonna üldkoosolek või põhikirja järgi seda asendav organ kinnitab iga aasta erakonna majandustegevuse aruande ning avalikustab selle ka erakonna Interneti-koduleheküljel. Aastaaruanne koos seadusega ettenähtud lisadega avaldatakse Riigi Teataja Lisas.»;
3) paragrahvi 127 lõige 6 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (6) Erakonna annetuste register peab olema erakonna asukohas kõigile erakonna liikmetele kättesaadav ja iga kvartali esimese kuu kümnendaks kuupäevaks saadab erakond väljavõtte annetuste registrist mittetulundusühingute ja sihtasutuste registri pidajale ning avalikustab selle ka erakonna Interneti-koduleheküljel. Igaühel on õigus nimetatud aruandega tasuta tutvuda.»;
4) paragrahvi 128 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (2) Erakonnal on õigus sularahas vastu võtta üksnes füüsiliste isikute annetusi kuni 10 000 krooni aastas ühe annetaja kohta.»;
5) paragrahvi 1211 täiendatakse lõikega 1 1 järgmises sõnastuses:
« (11) Käesoleva paragrahvi lõike 1 punktis 7 nimetatud toetusena ei käsitata toetust, mis on antud üldises korras teatud majandustegevuse arengu soodustamiseks, Euroopa Ühenduse projektide elluviimiseks või erakorralistest asjaoludest tingitud kahju heastamiseks.»;
6) seadust täiendatakse pärast § 1212 peatükiga 22 järgmises sõnastuses:
«22. peatükk
§ 1213. Erakonna majandustegevusele ja varale kehtestatud piirangute rikkumine
(1) Erakonna majandustegevusele või varale kehtestatud piirangute rikkumise eest – karistatakse rahatrahviga kuni 200 trahviühikut.
§ 1214. Erakonnale tehtavate annetuste vastuvõtmise, registreerimise ja avalikustamise korra rikkumine
(1) Erakonnale tehtavate annetuste vastuvõtmise, registreerimise või avalikustamise korra rikkumise eest – karistatakse rahatrahviga kuni 100 trahviühikut.
(2) Sama teo eest, kui selle on toime pannud juriidiline isik, – karistatakse rahatrahviga kuni 50 000 krooni. (õ) 9.09.2008 13:00
(1) Käesoleva seaduse §-des 1213–1215 sätestatud väärtegudele kohaldatakse karistusseadustiku (RT I 2001, 61, 364; 2002, 44, 284; 56, 350; 64, 390; 82, 480) üldosa ja väärteomenetluse seadustiku (RT I 2002, 50, 313) sätteid.
(2) Käesoleva seaduse §-des 1213–1215 sätestatud väärtegude kohtuväline menetleja on politseiprefektuur.
(3) Käesoleva seaduse §-des 1213–1215 sätestatud väärteoasju arutab maa- või linnakohus.»
Lugeda "Erakonnaseaduse muutmise seaduse" (RT I 2002, 102, 602) § 1 punkti 6 alusel täiendatava „Erakonnaseaduse“ peatüki 22 § 1215. lõike 2 tekst järgmises sõnastuses: