§ 3 Osutatavate koduteenuste loetelu
§ 5 Finantseerimine
RT IV, 01.03.2016, 51
Vastu võetud 22.03.2007 nr 11
RT IV, 11.02.2013, 8
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lõike 1, § 22 lõike 1 punkti 5 ja sotsiaalhoolekande seaduse § 14 ja § 17 alusel.
(1) Käesolev kord sätestab koduteenuste loetelu ning nende osutamise tingimused ja korra.
1) koduteenus – isikule kodustes tingimustes osutatav teenus, mis aitab tal harjumuspärases keskkonnas toime tulla;
2) abivajaja – isik, kes oma east, tervislikust seisundist, vaimsest või füüsilisest puudest tingitult ei tule toime oma igapäevaelu toimingutega;
3) põhiteenus – isiku hooldamine igapäevase toimetuleku tagamiseks;
4) tugiteenus – isiku toimetuleku toetamine;
5) kõrvalabi – sotsiaalhooldustöötaja poolt koduteenuste osutamine vastavalt vajadusele;
6) sotsiaalhooldustöötaja – töölepingu alusel koduteenuseid osutav isik;
7) hindamisinstrument – ekspertide poolt väljatöötatud küsimustik, mille alusel on võimalik välja selgitada hooldusvajadus.
(1) Koduteenuseid osutatakse rahvastikuregistri järgi Kanepi vallas alaliselt elavatele isikutele, kellel puuduvad seadusjärgsed ülalpidajad ja lähedased või nad ei saa abivajajat hooldada töötamise, haigestumise või mõne muu mõjuva põhjuse tõttu.
(2) Koduteenuseid taotlev isik esitab vallavalitsusele avalduse, milles kirjeldatakse ja põhjendatakse kõrvalabi vajadust. Koduteenuse vajadusest võivad teatada ka naabrid, arst, sotsiaalhooldustöötaja või muud isikud.
(3) Vallavalitsuse sotsiaaltöötaja teeb kodukülastuse, mille käigus hindab koduteenuste taotleja toimetulekuvõimet ja selgitab välja koduteenuste vajaduse.
(4) Abivajaja hindamiseks kohapeal kasutatakse hindamisinstrumenti.
(5) Vajadusel pöördub sotsiaaltöötaja eakate puudega isikute puhul geriaatrilise hindamise komisjoni poole või taotleb tööealiste puudega isikute puhul isikutele rehabilitatsiooniplaani koostamist.
(6) Otsuse koduteenuste otsustamise või sellest keeldumise kohta teeb vallavalitsus sotsiaalkomisjoni ettepanekul. Otsus tehakse asjaosalisele teatavaks isiku vanust ja arengutaset arvestaval viisil.
§ 3. Osutatavate koduteenuste loetelu
- tellimuste vastuvõtmine, toidukaupade ostmine ja kojutoomine;
- toiduainete tuppa toomine hoidlast (kartulid vmt);
- abistamine toidu valmistamisel (toidu valmistamise aeg kuni 30 minutit);
- esmaste majapidamistarvetega varustamine;
- vee tuppa toomine õuest.
2) Eluaseme korrastamisel on ühe kliendi kohta korrastava eluruumi suuruseks kuni 51 m² või 2-toaline korter:
- voodi korrastamine;
- põrandate pühkimine ja pesemine;
- tolmu pühkimine;
- prügiämbri tühjendamine;
- toidunõude pesemine;
- pesupesemise korraldamine.
3) Abistamine eluaseme kütmisel on ühe kliendi kohta köetava eluruumi suuruseks kuni 51 m² või 2-toaline korter:
- kütte tellimine ja kojutoomise korraldamine;
- puude saagimise, lõhkumise ja ladustamise korraldamine;
- puude tuppa toomine või selle korraldamine.
4) Vestlus ja teabe edastamine:
- kliendi ärakuulamine;
- informatsiooni jagamine kohalikku elu puudutavates küsimustes ning kliendi jaoks
olulistest muutustest.
1) Kommunaal- ja muude maksete tasumine toetuste taotlemine:
- kommunaal- ja muude maksete tasumise korraldamine;
- ühekordsete rahaliste toetuste korraldamine ja raha kättetoimetamine.
- arsti kojukutsumine ja vajadusel arstivisiidi äraootamine;
- abistamine raviasutuse külastamisel;
- ravimite muretsemine;
- abivahendite soovitamine ja muretsemine.
- ajalehtede ja ajakirjade tellimine;
- abistamine hooldekodusse suunamisel;
- abistamine matuste korraldamisel;
- muud ühekordsed asjaajamised
(1) Koduteenuste osutamiseks sõlmitakse kirjalik leping (lisa 1) sotsiaalhooldustöötaja ja abivajaja vahel, kus igal konkreetsel juhul määratakse osutatavate teenuste loetelu, lepingu kestvus ja tingimused ning poolte õigused ja kohustused kooskõlas Eesti Vabariigi seadusandluseja käesoleva korraga.
(3) Leping lõpetatakse tähtaja möödumisel, hooldatava soovi korral või kui on ära langenud koduteenuse osutamise vajadus.
§ 5. Finantseerimine
(2) Koduteenuseid osutatakse abivajavatele tasuta.
Määrus jõustub 01. aprillil 2007. a.
Lisa1 Koduteenuste osutamise leping


text:
Sõjakurjategijate ja nende ohvrite kohtlemisest Eesti Vabariigis
Sel aastal möödub 60 aastat kommunistide suurimast kuritööst, mille nad panid toime eesti rahva hävitamisel. See oli 25. märtsi 1949. aasta sõjaline operatsioon, mil KGB aruannete järgi pandi külma küüdirongi 20 722 süütut inimest imikutest surijate raukadeni välja. Ohvrid toimetati 19 loomavagunitest koostatud rongiga 31. märtsi hilisõhtuks Eestist Venemaale.
Kümneid suri juba teel Siberisse
kohalejõudnutele määrati Erinõupidamise tagaseljaotsusena umbes pool aastat hiljem alaline sundasumine kaugetes Venemaa piirkondades. Võrdluseks võiks nimetada, et 1941. aasta juuniküüditamisel loeti meile saabumisel sihtpunkti karistuseks ainult 20 aastat sundasumist. Ju siis arvati tookord, et Siberi näljakülades me ei ela seda aega üle. Seda öeldi julgeolekumeestest kohalike komandantide suu kaudu otse välja tuntuks saanud lausega: Niikuinii kärvate siin ja kuuli teie peale raisata pole vaja. Sellise saatuse osaliseks saigi u 4000 ohvrit juuniküüditatuist ning ligi 3000 märtsiküüditatuist. Kuid märtsiküüditamisega ei lõppenud repressioonid. Oli vaja õiendada arveid 10 331 mitteküüditatuga, keda aastaid taga aeti ning grupiviisi või üksikult Venemaale toimetati. Oli veel mitmeid massilise vahistamise laineid kuni diktaator Stalini surmani märtsis 1953. Alles 1956. aastast algas ulatuslik vangilaagrite tühjendamine ja sundasumiselt vabakslaskmine.
Rahvusvahelise Genfi IV konventsiooni järgi on kõik Eestist Venemaale küüditatud sõjakuriteo ohvrid ja küüditajad sõjakurjategijad. 1948. a Genfi genotsiidi vältimise konventsiooni järgi on küüditamise operatsioonil ka genotsiidikuriteo tunnused. 1965. aastast on nimetatud kuriteod saanud üldnimetuse aegumatud inimsusevastased kuriteod.
N Liidu valitsus autasustas aktiivsemaid küüditajaid sõjaliste ordenite ja medalitega ning aukirjadega. Arhiivis on säilinud ENSV siseministri A. Resevi allkirjaga dokument autasustamiseks esitatud seltsimeestest, kes paistsid eriti silma märtsiküüditamise operatsiooni läbiviimisel. Nagu me hästi teame, andis Nõukogude võim küüditajatele täiesti vabad käed ohvritest mahajäänud vara omastamiseks ja laialitassimiseks.
Milliseks on aga kujunenud endiste ohvrite ja küüditajatest kurjategijate saatus 60 aastat hiljem vabas Eestis? Kas õiglus on taastatud? Toome selle kohta kaks drastilist näidet.
18. novembril 1949 langes lahingus 5 aastat vastupanuvõitlust pidanud metsavendade üks juhtidest Maidla vallast pärit Heino (sünd Hermann) Lipp. Hüüdnimega Pargas legendiks saanud mees, kes bandiidiks nimetatuna võitles julgeolekumeestest tõeliste bandiitide vastu. Kahe järgneva nädala jooksul (aga mõni võib-olla juba varem) vahistati palju Lipu sugulasi ja lähedasi inimesi, kes pidid olema temaga kokku puutunud. KGB-lt said nad kõik süüdistuse selles, et ei teatanud julgeolekumeestele mitte midagi H. Lipu tegemistest. Kokku on Riigiarhiivis neljas paksus kõites 22 süüdistatava piinarikka uurimise ja kohtuvälise süüdimõistmise dokumentatsioon. Ühe alaealise tütarlapse kohta on võimalik leida fakt tema vigaseks peksmise kohta. Tookord oli selline ülekuulamisviis KGB arsenalis mitte erand, vaid tavakäitumine.
Vahistatute seas on H. Lipu õde, Tallinna tööline Elfriede-Pauline Benjamin. Tema mees langes Punaarmeesse mobiliseerituna Velikije Luki all detsembis 1942. Uuesti abiellunud ja äsja rasestunud ema vahistatakse 30. novembril 1949 (ilmselt siiski varem!). Vahistatakse ka tema mees, kes samuti ei osanud H. Lipust julgeolekumehi õigeaegselt informeerida. 5. augustil 1950 Tallinnas Patarei vanglas sünnib tütar Merike ja 6. septembril 1950 langetab kohtuväline repressiivorgan nimega Erinõupidamine kõigile tagaseljaotsuse. E. Benjamin saab 10 aastat sunnitööd range reþiimiga vangilaagris. Septembrikuu lõpul 1950 saadetakse kõik Venemaale erinevatesse laagritesse laiali. Ema saadetakse kahe kuu vanuse tütrega Ozerlagi Irkutski oblastis ja mees Sevurallagi Sverdlovski oblastis. Kaks aastat on Merike emaga koos vangilaagris ja jääb neis ebainimlikes tingimustes imekombel ellu. Lõpuks leidub selles vägivallasüsteemis inimlik arst, kes oskab sokutada lapse Dubovka lastekodusse. See päästabki lapse elu, nagu olid Siberis kogenud mitmed meist.
Ema E. Benjamin vabaneb vangistusest amnestiaga 20. mail 1956. Saabunud tagasi kodumaale, hakkab ta last Venemaalt välja nõudma ning saabki lapse kätte kevadel 1957 Tallinnas Kreuksi tänaval asunud Tallinna Alaealiste Vastuvõtu-Jaotuspunktist.
2004. a hakkas kehtima seadus represseeritud isiku kannatuste leevendamiseks, kuid Patarei vanglas sündinud Merike ei suuda mitme aasta jooksul tõestada Eesti Vabariigi riigiametnikele, et poliitvangi lapsena kehtib tema kohta täiel määral represseeritud isiku seaduse (RIS) § 2 lõige 2, § 12 lõige 1 ja ka § 13 lõige 5. See tähendab, et vanglas poliitvangi lapsena sündinuna ja seejärel Venemaa range reiimiga vangilaagrisse saadetuna ning seal imekombel ellujäänuna on temal õigus soodustingimustel pensionile. Ja selleks on temal tõesti vajadus, sest rängast lapsepõlvest tingituna on tal tervisega probleeme ning ta on jäänud töötuks. Seaduse järgi määrab tema soodusaastate staaþi ema vabanemine 10-aastasest vangistusest 20. mail 1956. Seega sõjakuriteo ohvriks langenud Merike Lipp-Meister (sünd Benjamin) oli ema dokumentide järgi rahvusvahelise õiguse vastaselt okupantriigi territooriumil vähemalt 5 aastat ja 8 kuud. Kuid ta oli seal veelgi kauem, sest kodumaale saabumisel sai ta mõne kuu pärast 7-aastaseks ning ema laskis ta ristida Kaarli koguduses augustis 1957.
Nimetame sedagi, et Kreuksi tänaval asunud kodutute varjupaik on hästi tuttav meiesugustele Memento liikmetele, sest sadu eesti lapsi tuli Siberi orbudena selle maja kaudu kodumaale sugulaste hoole alla. Memento uurimisgrupi liikmena oleme tutvunud selle varjupaiga laste registreerimise þurnaalidega ja võime kinnitada, et vähemalt 1993. aastal olid kõik need dokumendid asutuse arhiivis olemas.
Kuid iga aastaga üha enam nõukoguliku vägivallasüsteemi mõistmisel ebakompetentsemaks jäävad riigiametnikud ei oska, ei suuda, ei mõista ja ilmselt ei tahagi niisugustes asjades oma kohustusi täita! Nad soovitavad kannatanul endal astuda kontakti suure impeeriumi järglasega ja tuua Venemaalt neile kätte arvatavalt puuduv dokument. Nende mõttemaailm on kinni nõukogulikes dokumentides, nad kasutavad õiendites tihti mõtlematult KGB-meeste formuleeringuid ja järeldusi kannatanute kohta, mis on meile solvavad. Kaasaegne ja rahvusvahelisest õigusest lähtuv õiguskeel on neile võõras. Memento ja poliitvangide töögrupi aktiivsel osavõtul koostatud ja rahvusvahelisest õigusest lähtuv seadus RIS, mis kehtib juba viis aastat, tundub olevat meie ametnikele vähem arusaadav, kui seda on olnud 50 okupatsiooniaasta harjumuspärased nõukogulikud paberid.
Nüüd tuleb märkida seda, kuidas Nõukogude võim oskuslikult varjas sõjakuritegusid ja genotsiidikuritegusid, mida rakendati laste suhtes. Lapsed lihtsalt vaikiti maha ja neid pole sageli dokumentidesse üldse märgitud. Pole dokumenti ja polegi probleemi  võib rahulikult stalinlikult raporteerida. Seda lihtsat fakti pole kuidagi mõistnud Eesti Vabariigi praegused ametkonnad. Neljas paksus uurimistoimikus pole ühtegi fakti E. Benjamini lapse sündimisest Patarei vanglas enne Venemaale saatmist ja ka hiljem mitte. Ometi on viimased toimikute dokumendid aastaist 1989 kuni 2000 välja!! Kui Merike Lipp-Meister poleks hankinud sünniakti nr 2352, kus on täpselt kirjas sünni registreerimine Patarei vanglas konkreetse ametniku nimetamisega, siis tuleks tõemeeli arvata, et teda polegi olemas represseeritu seaduse RIS mõistes. Aga dokument on ja kannatanu on ning see fakt peaks panema mis tahes riigiametniku kibekähku tegutsema! Aga ei midagi taolist! Ometi leiab hoolsa uurimisega toimikust üliolulise vihje: 3. kõites leheküljel 178 on õiend 19. jaanuarist 1950 Elfriede Benjamini tervisliku seisundi kohta. Selles dokumendis on fikseeritud tema rasedus.
Lastena kommunistliku süsteemi vägivalla ohvriks langenute mahasalgamist esines kõikidel operatsioonidel ja see oli üsna tavaline. Kui 1949. a märtsis küüditati eesti pered igaveseks ajaks sundasumisele Siberisse ja pool aastat hiljem septembris-oktoobris vormistati tagantjärele Erinõupidamise otsused, siis lapsi neis otsustes ei mainitud, nagu poleks neid olnud. Siberist vabastamise puhul kordus sama lugu. Kui juulis 1954 tehti teatavaks, et Siberis olevad lapsed on näiliselt vabaks lastud, siis ometi ei kehtinud see Balti riikidest pärit laste kohta. 20. juulil 1954 andis N. Liidu peaprokurör välja salajase määruse nr 13/32 c, mis võrdsustas need lapsed eriti ohtlike riiklike kurjategijatega, kellele ei laienenud väljakuulutatud amnestia. Ja nii saigi 1960. aastatel ENSV prokurör Karl Kimmel südamerahuga kirjutada, et küüditamistega äraviidud lapsed läksid ise vabatahtlikult kaasa koos vanematega sundasumisele või vangilaagrisse. Lastena rängalt kannatanute kõik taotlused lükati N Liidus külmalt tagasi. Paistab, et nüüd Eesti Vabariigis käitutakse täpselt samuti. Ränga lapsepõlve üle elanud M. Lipp-Meister on hädas tervisega ja seetõttu kaotanud töö. Kuu aja pärast lõpeb napi töötu abiraha maksmine ja Eesti riik peseb käed puhtaks ühest endisest ohvrist, hoolimata kehtivast seadusest kannatanute saatuse leevendamiseks.
Selle kurva loo taustal tuleb tahtmatult võrrelda, kuidas Eesti riik kohtleb praegu neid inimesi, keda süüdistatakse Merike Benjamini, tema ema ja isa, nende suguseltsi ning kõikide meiesuguste Memento liikmete suhtes toimepandud kuritegudes. Rahvusvahelise õiguse mõistes aegumatuteks inimsusevastasteks nimetatud kuritegudes. Kolme taolist kurjategijat karistas Eesti kohus vaid tingimisi (üks neist oli nn palgamõrvar), kuid seegi karistus oli nende arvates ebaõiglane. Nad kaebasid otsuse peale edasi kuni Euroopa kohtuni välja! Euroopa Inimõigus Kohus on 17. ja 24. jaanuaril 2006 nende kaebused tagasi lükanud ja oma otsuses fikseerinud Nõukogude okupatsioonivõimude ulatuslikud ja süstemaatilised kuriteod Eesti rahva vastu. Peaks olema väga suure rahvusvahelise kaaluga argument Eesti riigi jaoks. Kuid kahjuks mitte kõigile pole see selge
Kõige ilmekam näide on muidugi ENSV kompartei Keskkomitee poolt Hiiumaa 1949. a märtsiküüditamise üldjuhiks määratud Arnold Meri juhtum. Selle sõjalise operatsiooni ajal toimetas ta erinevatel andmetel teekonnale külmale maale 256285 hiidlast. Erilist agarust ilmutades leidis ta üles äsjasündinud 3-päevase Anne Ojaääre ning jõudis, lennukiga Tallinna N. Karotammele raporteerima lennates, ema kahe väikelapsega viimasena lahkuvale küüdirongile toimetada. Selle häbiväärse teoga kirjutas sõjakangelane end lõplikult sõjakurjategijate nimistusse. Rahvusvaheline Genfi konventsioon genotsiidi vältimiseks nimetab otseselt taolistes operatsioonides osalenud riigi valitsejaid vastutavaks toimepandud kuritegude eest. Kohtuprotsess aga venib ja viidates vanakese halvale tervisele, ei suudeta kuidagi asja lõpule viia. Vägisi jääb mulje, et püütakse kaitse kõiki taotlusi rahuldades, mängida välismaailma ees õigusriiki, hüljates oma rahva õiglustunde ja Eesti riigi väärikuse. Ajakirjanduses ilmunud materjalidest oleme teada saanud, et mõne hiidlase surm küüdirongis ja paljude hukkumine Siberis (nende seas ka imik Anne Ojaäär), ei ole kaitse hinnangul A. Meri süü. Süüdistatav ei pidavat vastutama Venemaa elutingimuste eest. Väga kummaline loogika selgelt sõnastatud genotsiidivastase rahvusvahelise konventsiooni tõlgendamisel!
Idel Jakobson, Vassili Riis ja nüüd Arnold Meri on need genotsiidikuritegudes eesti rahva vastu osalenud mehed, kelle kohta Memento organisatsioonid on 20 tegevusaasta jooksul piisavalt andmeid kogunud ja ka neid avaldanud. Kuid nad on jäänud (jäävad) kohtulikult karistamata! Nendetaoliste kurjategijate endiste ohvritena on Memento liikmete seisukoht ühene: kohus A. Meri üle tuleb kiiresti läbi viia. Tingimisi määrata temale mis tahes karistus ja lasta tal siis rahus surra karistatuna tegude eest, mida rahvusvaheline õigus nimetab aegumatuteks inimsusevastasteks kuritegudeks. Pärast Euroopa Inimõiguste Kohtu 2006. a eelnimetatud otsuseid kui pretsedentiloovaid ei tohiks olla nüüd mingit kõhklust taolise otsuse langetamisel. See on ju Eesti riigi väärikuse küsimus!
Eelseisva märtsiküüditamise kurva 60. aastapäeva eel oleks see mõistlik lahendus ja vabastaks Eesti ühiskonna pingetest, mida tahtlikult või tahtmata osatakse ikka ja jälle tekitada. Taasiseseisvunud Eestis on kollane ajakirjandus korduvalt meie kangelast eksponeerinud, kirjeldades tema sõjamehe paraadmundrit ja osavõttu Moskva võiduparaadidest. Samal ajal ei paku neile mingit huvi libakangelase endiste ohvrite saatus. Ammu oleks aeg õiguspärane joon alla tõmmata sellele loole.
Niisama selge on meie seisukoht represseeritud isiku seaduse rakendamisel.
Tuleb kohe lahendada seaduspärane taotlus soodustingimustel pensioni saamiseks, mille esitas Merike Lipp-Meister. Teha seda otsekohe valitsuskomisjoni otsusega seaduses ettenähtud viisil ja Venemaalt lubavat paberit küsimata! Seegi on Eesti riigi väärikuse küsimus!

matches:
§ 2
§ 12
§ 13
kohus
Kohus
kohus


Vanglate koosseisude ja põhimääruste muutmine – Riigi Teataja
Vanglate koosseisude ja põhimääruste muutmine
RTL 2008, 53, 734
Vastu võetud 26.06.2008 nr 33
Määrus kehtestatakse «Vangistusseaduse» § 105 lõike 2 alusel.
§ 1. Justiitsministri 24. jaanuari 2007. a määruses nr 5 «Tallinna Vangla teenistujate koosseis» (RTL 2007, 10, 162; 2008, 43, 588) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvis 1 finants- ja majandusosakonna laooperaatorite ametikohtade arv «4» asendatakse arvuga «3» ning finants- ja majandusosakonna ametikohtade koguarv «40» asendatakse arvuga «39»;
2) paragrahvis 1 teenistujate ameti- ja abiteenistuskohtade arv «644» asendatakse arvuga «637» ning koguarv «763» asendatakse arvuga «756».
§ 2. Justiitsministri 24. oktoobri 2007. a määruses nr 43 «Murru Vangla teenistujate koosseisu muutmine» (RTL 2007, 82, 1400) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 1 punkt 2 sõnastatakse järgmiselt:
« 2) juhtkonna koosseisu ametikohtade arv 4 asendatakse arvuga 3;»;
« 3) teenistujate ameti- ja abiteenistujate ametikohtade arv «360» asendatakse arvuga «359», vanglaametnike ametikohtade arv «272» asendatakse arvuga «271» ning koosseisu koguarv «437» asendatakse arvuga «436».»
§ 3. Justiitsministri 30. aprilli 2008. a määruses nr 17 «Murru Vangla teenistujate koosseisu ja põhimääruse muutmine» (RTL 2008, 36, 520) § 1 punkt 2 sõnastatakse järgmiselt:
« 2) järelevalveosakonnas asendatakse valvur lihttöölise ametikohtade arv «3» arvuga «1», järelevalveosakonna ametikohtade koguarv «209» asendatakse arvuga «207».»
§ 4. Justiitsministri 11. juuli 2002. a määruses nr 41 «Murru Vangla põhimäärus» (RTL 2002, 87, 1356; 2008, 36, 520) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 3 lõike 2 punkt 1 sõnastatakse järgmiselt:
« 1) juhib vahetult tervishoiuosakonna ja oma asetäitjate kaudu vangla teiste struktuuriüksuste tööd;»;
« (1) Vangla koosseisus on direktori asetäitja vangistuse ja järelevalve alal ning direktori asetäitja halduse alal ametikohad.»;
3) paragrahvi 4 lõiked 2 ja 3 sõnastatakse järgmiselt:
« (2) Direktori asetäitja vangistuse ja järelevalve alal:
1) juhib vahetult arvestusosakonna, avavanglaosakonna, julgeolekuosakonna, järelevalveosakonna, koertekasvatuse, sotsiaalosakonna ja vangistusosakonna tööd;
3) teeb ettepanekuid talle alluvate osakondade juhatajatele ja teistele teenistujatele ergutuste kohaldamiseks ning distsiplinaarkaristuse määramiseks, või esitab neis asjades oma arvamuse;
5) täidab muid õigusaktidest tulenevaid ja direktori antud ülesandeid.
(3) Direktori asetäitja halduse alal:
1) juhib vahetult finants- ja majandusosakonna ning üldosakonna tööd;
5) täidab muid õigusaktidest tulenevaid ja direktori antud ülesandeid.»;
« (1) Direktori äraolekul asendab teda direktori asetäitja vangistuse ja järelevalve alal ning tema äraolekul asetäitja halduse alal.».
§ 5. Justiitsministri 19. märtsi 2007. a määruses nr 18 «Murru Vangla teenistujate koosseis» (RTL 2007, 25, 447; 2008, 36, 520) tehakse järgmised muudatused:
1) juhtkonna koosseis sõnastatakse järgmiselt:
«Juhtkond
Direktor Vangla peainspektor 1
Direktori asetäitja vangistuse ja järelevalve alal Vangla peainspektor 1
Direktori asetäitja halduse alal Vangla peainspektor 1
2) vangistusosakonnas asendatakse inspektor kontaktisikute ametikohtade arv «19» arvuga «15» ja vangistusosakonna ametikohtade koguarv «35» asendatakse arvuga «31»;
3) järelevalveosakonnas asendatakse valvuri ametikohtade arv «150» arvuga «138» ja järelevalveosakonna ametikohtade koguarv «207» asendatakse arvuga «195»;
4) teenistujate ameti- ja abiteenistuskohtade koguarv «359» asendatakse arvuga «341», sealhulgas vanglaametnike ametikohtade arv «271» asendatakse arvuga «255» ning koguarv «436» asendatakse arvuga «418».
§ 6. Justiitsministri 26. mai 2008. a määruse nr 25 «Tartu Vangla teenistujate koosseis» (RTL 2008, 44, 607) §-s 1 tehakse järgmised muudatused:
1) kuuenda üksuse koosseisus sõnad «inspektor-kontaktisik» asendatakse sõnaga «inspektor»;
2) saatmisosakonna vanemvalvurite ametikohtade arv «4» asendatakse arvuga «5» ning saatmisosakonna ametikohtade koguarv «19» asendatakse arvuga «20»;
3) teenistujate ameti- ja abiteenistuskohtade arv «445,3» asendatakse arvuga «446,3», sealhulgas vanglaametniku ametikohtade arv «268» asendatakse arvuga «269» ning koguarv «525,3» asendatakse arvuga «526,3».
§ 7. (1) Määruse §-d 2 ja 4 ning § 5 punkt 1 jõustuvad 1. juulil 2008. a.
(2) Määruse § 5 punktid 2, 3 ja 4 jõustuvad 1. augustil 2008. a.


text:
Palga maksmine laenu andmisega - Pluss
Palga maksmine laenu andmisega
http://www.nc.ee/?id=11&tekst=RK/3-2-1-118-13
Riigikohtu 01.11.2013 lahend nr 3-2-1-118-13
VÕS § 82 lg 1
VÕS § 396 lg 1
TsÜS § 102 lg 2
Hageja esitas kostja vastu hagi võla väljamõistmiseks laenulepingu alusel. Kostja hinnangul on hageja tööandja esindaja, kes kandis oma isiklikult kontolt kostjale rahasumma, paludes selle endale tagastada, kui kostja on saanud tööandjalt võlgnetava töötasu. Pooled vaidlesid selle üle, kas hageja võib nõuda kostjalt rahasumma tagastamist, sest tööandja ei ole kostjale töötasu maksnud.
Maakohus jättis hagiavalduse rahuldamata. Hageja esitas apellatsioonkaebuse ning ringkonnakohus rahuldas hagi ja mõistis kostjalt hageja kasuks välja nõutava summa. Kostja pöördus Riigikohtusse.
Ringkonnakohtu otsus tuleb materiaalõiguse normi kohaldamata jätmise ja menetlusõiguse normi olulise rikkumise tõttu tühistada, sest asja õigeks lahendamiseks tuleks ringkonnakohtul tõlgendada poolte sõlmitud suulist laenulepingut.
Lepingu tõlgendamisel tuleb mh arvestada lepingu sõlmimise asjaolusid, tõlgendust, mille pooled on samale lepingutingimusele varem andnud, lepingupoolte käitumist enne ja pärast lepingu sõlmimist, lepingu olemust ja eesmärki ning tavasid ja pooltevahelist praktikat.
Poolte kokkulepe, mille kohaselt maksab kostja hagejale laenu tagasi, kui ta saab tööandjalt töötasu, võib olla käsitatav kostja kohustuse täitmise aja määramisena võlaõigusseaduse § 82 lg 1 tähenduses või edasilükkava tingimusena tsiviilseadustiku üldosa seaduse § 102 lg 2 mõttes.
Riigikohus rahuldas kassatsioonkaebuse ja saatis asja uueks läbivaatamiseks ringkonnakohtule.

matches:
§ 82
§ 396
§ 102
§ 82
§ 102
Riigikohus


text:
esitatud 30. jaanuaril 2019(1)
Kohtuasi C‑628/17
Eelotsusetaotlus – Tarbijakaitse – Ettevõtjate ebaausad kaubandustavad suhetes tarbijatega – Direktiiv 2005/29/EÜ – Mõiste „agressiivne kaubandustava“ – Telekommunikatsiooniteenuselepingute sõlmimine kauglepingu vormis – Tarbijate kohustus teha lõplik tehinguotsus tüüplepingu vormi esitanud kulleri juuresolekul
1. Uus eelotsusetaotlus annab Euroopa Kohtule võimaluse arendada edasi oma tarbijakaitsealast kohtupraktikat, seekord direktiivi 2005/29/EÜ(2) valdkonnas, mille kohaldamise kohta tehti hiljuti kohtuotsus Wind Tre y Vodafone Italia(3).
2. Selles kohtuotsuses sedastatud kohtupraktikaga kooskõlas tuleb nüüd lahendada küsimus, kas Poolas ühe telekommunikatsiooniettevõtja poolt kasutusele võetud kauglepingute sõlmimise mudel, mille kohaselt tarbija peab tegema tehingu kohta lõpliku otsuse kulleri juuresolekul, kes toob talle tüüplepingu, mille sisuga tarbija ei ole saanud eelnevalt interneti või telefoni teel tutvuda, on agressiivne kaubandustava (igal juhul või ainult teatud asjaoludel).
A. Liidu õigus. Direktiiv 2005/29
3. Põhjendustes 7, 16 ja 17 on märgitud:
„(7) […] Käesoleva direktiivi, eriti selle üldklauslite kohaldamisel tuleks asjaomase üksikjuhtumi konteksti täielikult arvesse võtta.
(16) Agressiivseid kaubandustavasid käsitlevad sätted peaksid hõlmama neid tavasid, mis märkimisväärselt piiravad tarbijate valikuvabadust. Nende hulka kuuluvad tavad, mis hõlmavad ahistamist, sundi, sealhulgas füüsilise jõu kasutamist, ja liigset mõjutamist.
(17) Suurema õiguskindluse tagamiseks on soovitav määratleda need kaubandustavad, mis on ebaausad kõigil tingimustel. Seepärast on I lisas selliste tavade täielik nimekiri. Need on ainsad kaubandustavad, mida võib lugeda ebaausateks, hindamata iga üksikjuhtumi vastavust artiklite 5–9 sätetele. Seda nimekirja saab muuta ainult käesolevat direktiivi läbi vaadates.“
4. Artiklis 2 on määratletud:
j) liigne mõjutamine – tarbija suhtes jõupositsiooni ärakasutamine surve avaldamiseks (sealhulgas kasutamata füüsilist jõudu või ähvardamata seda kasutada) viisil, mis märkimisväärselt piirab tarbija võimet teha teadlikke valikuid;
5. Artiklis 5 „Ebaausate kaubandustavade keeld“ on ette nähtud:
a) on vastuolus ametialase hoolikuse nõuetega,
a) on eksitavad vastavalt artiklitele 6 ja 7,
b) on agressiivsed vastavalt artiklitele 8 ja 9.
5. I lisas on selliste kaubandustavade nimekiri, mida loetakse ebaausateks kõigil tingimustel. Kõikides liikmesriikides kohaldatakse sama ühtset nimekirja ja seda saab muuta ainult käesolevat direktiivi läbi vaadates.“
6. Artiklis 8 („Agressiivsed kaubandustavad“) on sätestatud:
„Kaubandustava loetakse agressiivseks, kui see konkreetses olukorras, kõiki selle iseärasusi ja asjaolusid arvesse võttes, kas ahistamise, sunni, sealhulgas füüsilise jõu kasutamise, või liigse mõjutamise kaudu kahjustab märkimisväärselt või tõenäoliselt kahjustab märkimisväärselt keskmise tarbija valiku- või käitumisvabadust toote suhtes ning paneb või tõenäoliselt paneb ta seetõttu tegema tehinguotsust, mida ta muul juhul ei teeks.“
7. Artiklis 9 („Ahistamise, sunni ja liigse mõjutamise kasutamine“) on märgitud:
„Otsustades, kas kaubandustava raames kasutatakse ahistamist, sundi, sealhulgas füüsilist jõudu, või liigset mõjutamist, võetakse arvesse:
a) selle ajastust, asukohta, olemust või pealekäivust;
b) ähvardava või solvava keelekasutuse või käitumise kasutamist;
c) tarbija otsustusvõimet kahjustava tõsise õnnetusjuhtumi või eriliste asjaolude ärakasutamist ettevõtja poolt, millest ettevõtja on teadlik, eesmärgiga mõjutada tarbija otsust toote suhtes;
d) koormavate või ebaproportsionaalsete lepinguväliste tõkete kehtestamist ettevõtja poolt, kui tarbija soovib kasutada lepingulisi õigusi, sealhulgas õigust leping lõpetada või vahetada toodet või ettevõtjat;
e) ähvardust meetmete võtmiseks, mida seaduslikult pole võimalik võtta.“
B. Liikmesriigi õigus. 23. augusti 2007. aasta ebaõiglaste kaubandustavade vastu võitlemist käsitlev seadus(4)
8. Artikli 8 lõike 1 kohaselt loetakse kaubandustava agressiivseks, kui see liigse mõjutamise kaudu kahjustab märkimisväärselt või tõenäoliselt kahjustab märkimisväärselt keskmise tarbija valiku- või käitumisvabadust toote suhtes ning paneb või tõenäoliselt paneb ta seetõttu tegema tehinguotsust, mida ta muul juhul ei oleks teinud.
9. Vastavalt sama artikli 8 lõikele 2 käsitatakse liigse mõjutamisena tarbija suhtes mis tahes liiki mõjuvõimu kuritarvitamist, eeskätt füüsilise või vaimse sunni kasutamist viisil, mis märkimisväärselt piirab keskmise tarbija võimet teha teadlikke tehinguotsuseid.
10. Eelotsusetaotlusest nähtub, et Orange Polska sõlmib telekommunikatsiooniteenuste lepinguid veebipoe kaudu või telefoni teel (kaugost) menetluse kohaselt, mille etapid on järgmised:
1) tarbija külastab veebilehte ja tutvub ettevõtja pakkumisega. Lingi abil saab avada tüüplepinguid, mida äriühing pakub;
2) toote või lepingu valimine;
3) tellimuse esitamine. Selles etapis ei nähta ette, et tarbija kinnitaks, et ta on pakutud tüüplepinguga tutvunud;
4) tellimuse kinnitamine;
5) tellimuse täitmine kullerteenuste abil. Kuller toimetab tarbijale kätte lepinguprojekti (kui tegu on uue teenuse või uue kliendiga) või lepingu lisaklausli (kui tegu on olemasoleva kliendiga), koos kõigi lisadega, lepingu sõlmimise tingimustega, hinnakirjade ja muude dokumentidega, mis muutuvad pärast allkirjastamist lepingu osaks;
6) lepingu sõlmimine ja kohastel juhtudel kauba kättetoimetamine. Lepingule või selle lisale alla kirjutades kinnitab tarbija, et on teadlik kõigi esitatud dokumentide sisust ja nõustub sellega. Allkiri tuleb anda kulleri visiidi ajal. Vastasel korral leping ei jõustu ja tarbija peab pöörduma füüsilisse müügipunkti või esitama uue tellimuse veebilehel või ostukanali kaudu telefoni teel; ja
7) lepingu aktiveerimine.
11. Urzad Ochrony Konkurencji i Konsumentówi (Poola konkurentsi- ja tarbijakaitseamet) teatas 30. detsembri 2010. aasta otsusega, et kirjeldatud tava rikub tarbijate kollektiivseid huve, kuna see piirab nende valikuvabadust, sundides neid otsustama lepingu allkirjastamise kulleri juuresolekul, ilma et nad saaksid lepingu sisuga vabalt tutvuda.
12. Sąd Okregowy w Warszawie (Varssavi ringkonnakohus, Poola) tühistas 27. oktoobril 2014 selle haldusotsuse. Sąd Apelacyjny w Warszawie (Varssavi apellatsioonikohus, Poola) jättis 4. märtsi 2017. aasta kohtuotsusega esimese astme kohtu otsuse jõusse.
13. Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów (konkurentsi- ja tarbijakaitseameti esimees) esitas apellatsiooniastmes tehtud kohtuotsuse peale kassatsioonkaebuse Sąd Najwyższyle (Poola kõrgeim kohus), kes otsustas esitada eelotsusetaotluse.
14. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et „kaldub jagama mõlema kohtuastme seisukohta“, kuid tal on mõned tõlgendamiskahtlused seoses kohtuasjas vaidluse all oleva tegevuse kvalifitseerimisega.
15. Tema arvates ei ole tegemist agressiivse kaubandustavaga, kui ettevõtja ei ole avaldanud tarbijale survet, vaid ainult ootab talt, et tarbija teeks lõpliku otsuse lepingu kohta, mille sõlmimisega viimane on esialgu nõustunud, andes oma nõustumuse teenuse tellimise etapis, pärast seda, kui ta oli tutvunud dokumentidega, mis sisaldavad telekommunikatsiooniteenuste osutamise tingimusi.
16. Eelotsusetaotluse esitanud kohus on seisukohal, et
1. Vaidlusalune lepingu sõlmimise mudel ei too kaasa tarbija valikuvabaduse kahjustamist, sest tellimise etapis kas ettevõtja veebilehel või nõustajaga peetava telefonivestluse käigus teeb tarbija juba põhimõttelise otsuse (ehkki esialgse ja mitte siduva).
2. Samuti ei kahjusta miski tarbija vabadust teha vastav tahteavaldus või keelduda selle andmisest kulleri visiidi ajal, mille kestel tarbija peab kinnitama oma otsust lepingu allkirjastamisega või lepingu sõlmimisest keelduma.
3. Tingimus, et tarbija „[peab] tegema tehinguotsus[e], mida ta muul juhul ei teeks“, oleks täidetud, kui teenusepakkuja saadaks kulleriga lepingu või tüüplepingu, mille tingimused erinevad nendest, mille kohta tarbija on teatanud, et ta on nendega eelnevalt tutvunud. Ainult niisugustel asjaoludel toimuks surve avaldamine kulleri juuresolekuga, kes ootab kiiret otsust, mida tarbija muidu ei oleks teinud, sest tarbija oli ettevõtjaga kokku leppinud lepingutingimused, mis erinevad nendest, mis talle lõpuks esitatakse.
17. Lõpuks kinnitab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kuna direktiivi 2005/29 artikli 9 nõuded on täidetud ja kuna füüsilist või verbaalset ähvardamist ei esine, ei ole kulleri visiit tarbijaga kokku lepitud kohas ja ajal tava, mida saaks iseenesest kvalifitseerida agressiivseks kaubandustavaks.
18. Seepärast esitas Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) Euroopa Kohtule 8. novembril 2017 järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas […] direktiivi 2005/29 […] artiklit 8 koostoimes artikliga 9 ja artikli 2 punktiga j tuleb tõlgendada nii, et telekommunikatsiooniteenuste osutamise lepingu kauglepingu vormis sõlmimine, milles tarbija peab tegema lõpliku tehinguotsuse tüüplepingu [lepingu tüüptingimused] kohale toonud kulleri juuresolekul, on liigse mõjutamise tõttu agressiivne kaubandustava:
a) alati, kui tarbija ei saa kulleri visiidi ajal tüüplepingu tingimuste sisuga vabalt tutvuda;
b) ainult siis, kui tarbija ei saanud eelnevalt ja individuaalselt (nt meiliaadressile või koduaadressile) kõiki tüüplepinguid, isegi kui tal oli võimalik enne kulleri visiiti ise nende lepingute sisuga ettevõtja kodulehel tutvuda;
c) ainult siis, kui esineb muid asjaolusid, mis viitavad sellele, et nimetatud ettevõtja poolt või tema volitusel võetakse ebaausaid meetmeid, et piirata tarbija valikuvabadust tehinguotsuse tegemisel?“
IV. Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte argumendid
19. Kirjalikud märkused on esitanud Orange Polska, Poola valitsus ja komisjon, kes ilmusid ka kohtuistungile, mis toimus 28. novembril 2018.
20. Orange Polska väidab, et kauglepingute sõlmimise süsteemi, milles tarbija teeb oma otsuse internetis kättesaadavaks tehtud dokumentide alusel ja mis saab lõpliku kuju kulleri saabumise ajal, ei saa pidada agressiivseks kaubandustavaks. Ettevõtja arvates tuleb „liigset mõjutamist“ mõista kui ettevõtjapoolset tahtlikku tarbija mõjutamist selleks, et ajendada õigusvastaste või vastuoluliste meetodite abil tarbijat tegema ostuotsuseid, mida ta muidu ei teeks.
21. Poola valitsus leiab samamoodi nagu komisjon, et direktiivi 2005/29 I lisas esitatud loetelu sisu arvestades ei saa arutamisel olev teguviis tähendada ebaausat (agressiivset) kaubandustava mitte igal juhul, vaid tuleb arvesse võtta konkreetse juhtumi asjaolusid tervikuna, mille hindamine on liikmesriigi kohtu pädevuses.
22. Poola valitsuse ja komisjoni sõnul on Euroopa Kohtu ülesanne anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule tõlgendamise juhtnöörid, võttes arvesse direktiivi 2005/29 artikli 2 punkti j ning artikleid 8 ja 9. Nende kohaselt ei pea direktiivis kasutatud mõiste „liigne mõjutamine“ piirduma „õigusvastase mõjutamisega“, mis on poolakeelses versioonis kasutatud „vähe õnnestunud“ väljend.
23. Poola valitsus on seisukohal, et otsustav tegur on see, kas tarbija sai enne kulleri visiiti lepinguga seotud dokumentidega täiesti vabalt ja teadlikult tutvuda. Poola valitsuse sõnul ei ole asjaolu, et lepingust on hiljem võimalik taganeda, asjasse puutuv selleks, et hinnata, kas tegu on agressiivse kaubandustavaga.
24. Komisjon tunnistab, et vajadus lepingule alla kirjutada kulleri juuresolekul võib tähendada teatavat tarbija survestamist. Sellest võimalusest aga ei piisa selleks, et järeldada, et tegu on süstemaatiliselt agressiivse kauplemiskäitumisega, sest selle esinemise tuvastamine eeldab ka muude, tarbija otsust põhjendamatult piiravate tegurite samaaegset esinemist kogumis.
25. Komisjoni sõnul on eelotsusetaotluse esitanud kohus nimetanud seda laadi tegureid oma eelotsuse küsimuse punktides b ja c, kuigi ükski nendest eraldivõetuna ei tähenda, et tegu on agressiivse kauplemiskäitumisega, mistõttu on vaja analüüsida, kuidas mõjutab arutamisel olev tava lõpuks tarbija otsust.
26. Komisjoni arvates tuleb müüki interneti teel ja telefoni teel analüüsida eraldi, et teha kindlaks, kes on kummalgi juhul keskmine tarbija, ja kaaluda, kas on toimunud liigset mõjutamist. Lõpuks tuleks arutada, kas lihtsalt otsus tellida kuller selleks, et lepingule alla kirjutada, võib endast kujutada „ärilist otsust“ direktiivi 2005/29 tähenduses.
27. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib sisuliselt, kas kaubandustava, mida ta eelotsusetaotluses kirjeldab, võib kvalifitseerida „liigse mõjutamise“ tõttu agressiivseks direktiivi 2005/29 artikli 8 tähenduses koostoimes artikliga 9 ja artikli 2 punktiga j.
28. Konkreetselt soovib asja arutav kohus teada, kas see kauglepingute sõlmimise süsteem kujutab endast: a) agressiivset kaubandustava igal juhul või b) ainult siis, kui esineb kumbki nendest kahest asjaolust:
1. kas see, et tarbija „ei saanud eelnevalt ja individuaalselt kõiki tüüplepinguid, isegi kui tal oli võimalik enne kulleri visiiti ise nende lepingute sisuga ettevõtja kodulehel tutvuda“, või
2. esineb teisi näitajaid, mis viitavad sellele, et ettevõtja on ise või kolmandate isikute kaudu „võtnud ebaausaid meetmeid, et piirata tarbija valikuvabadust tehinguotsuse tegemisel“.
29. Kui lähtuda küsimuse sõnasõnalisest sisust, tekib kahtlusi, nagu ma just selgitasin. Täpsustan seda siinkohal, sest teksti keeleversioonid ei ole ühtsed, eriti loetelu punkti a sõnastuses.
30. Punkti a hispaaniakeelses versioonis on sätestatud: „siempre, si el consumidor durante la visita del mensajero no puede tomar conocimiento con libertad del contenido del contrato tipo“ [alati, kui tarbija ei saa kulleri visiidi ajal tüüplepingu tingimuste sisuga vabalt tutvuda].(5) Siinkohal on itaaliakeelses tõlkes öeldud: „sempre, qualora il consumatore, al momento della visita del corriere, non possa consultare liberamente il contenuto dei modelli contrattuali“.(6) Saksakeelses versioonis on kirjutatud: „immer, wenn der Verbraucher beim Besuch des Kuriers den Inhalt der Vertragsmuster nicht ungehindert zur Kenntnis nehmen kann“.(7) Portugalikeelses versioonis on: „sempre que o consumidor não possa, por ocasião da visita do mensageiro, tomar livremente conhecimento do conteúdo do modelo do contrato“(8).
31. Nende keeleversioonide kohaselt ei oleks küsimuse all, kas vaidlusalune lepingu sõlmimise mudel on agressiivne kaubandustava igal juhul, st lihtsalt „alati“, vaid ainult siis, „kui“ esineb konkreetne asjaolu, et tarbija ei saa lepingu sisuga vabalt tutvuda. Samamoodi nagu eelotsusetaotluse punktides b ja c, küsiks eelotsusetaotluse esitanud kohus täpse asjaolu kohta.
32. Eelotsuse küsimuse prantsuskeelses versioonis on siiski märgitud: „toujours, parce que, durant la visite du livreur, le consommateur ne peut pas prendre connaissance librement du contenu des modèles [de contrat] qui lui sont remis“.(9) Näib, et see tõlge vastab kõige paremini poolakeelsele originaalile, milles küsimuse punkt a algab [sõnadega] „zawsze, gdyż“ („alati seetõttu“). Punktid b ja c seevastu algavad sõnadega „tylko, gdy“ (ainult siis kui). Sõnade „gdyż“ ja „gdy“ lähedane kirjakuju viib komisjoni järeldusele, et esimeses neist on tehtud trükiviga, sest kolmel juhul on kasutatud sõna „gdy“(10).
33. Minu arvates ei tule seda lugeda trükiveaks. Ennekõike ja seepärast, et võib eeldada, et eelotsusetaotluse esitanud kohus on oma küsimuse sõnastanud täpselt ja hoolikalt. Kuid eelkõige seepärast, et mõlemal korral, kus ta kasutab sõna „gdy“ (punktid b ja c), järgneb see sõnale „tylko“ (ainult), samas kui sõnale „gdyż“ eelneb punktis a sõna „zawsze“ (alati). Kui see oleks trükiviga ja õige sõna punktis a oleks samuti „gdy“ (kui), siis küsiks eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas vaidlusalune mudel kujutab endast agressiivset kaubandustava alati, kui esineb konkreetne asjaolu, mis oleks sama, nagu öelda ainult sellisel juhul. Sel juhul oleks küsimus, miks ei ole asja arutav kohus kasutanud ka punktis a sõna „tylko“ (ainult), nagu punktides b ja c.
34. Ilma et oleks vaja käsitleda võimalikku viga, on punktis a nimetatud asjaolu igati loogiline vastandatuna kahes ülejäänud punktis nimetatud juhtudele. Kui nendes viimastes viidatakse üsna täpsetele ja konkreetsetele olukordadele (et ei ole eelnevalt ja individuaalselt saadud kõiki tüüplepinguid, mis on võimalikud ebaõiglase teguviisi näitajad), siis punktis a nimetatakse asjaolu, mis oleks eelotsusetaotluse sõnastuse kohaselt kirjeldatud tavale sisemiselt omane, st nõuet, et leping kirjutatakse alla kulleri juuresolekul, mis tähendab peaaegu definitsiooni järgi, et kulleri tegevusele iseloomuliku kiireloomulisuse tõttu „ei saa [tarbija talle esitatud] tüüplepingu tingimuste sisuga vabalt tutvuda“. Seega ei ole see asjaolu, mis võib esineda või mitte, vaid see on lahutamatu osa kirjeldatud juhtumi olukorrast, ja selle nimetamine on sel juhul põhjendatud selle põhjuse selgitusena, mille pärast võib vaidlusalune lepingu sõlmimise mudel olla alati („zawsze“) agressiivne kaubandustava. Nii on seda minu arvates õigesti kajastatud eelotsuse küsimuse prantsuskeelses versioonis, millest ma järgnevas lähtun.
35. Direktiivi 2005/29 põhjendus 7 on ammendav, öeldes, et direktiivi kohaldamisel „tuleks asjaomase üksikjuhtumi konteksti täielikult arvesse võtta“. Samas vaimus ja vastavalt selle direktiivi artiklile 8, eeldab kaubandustava agressiivseks kvalifitseerimine vältimatult, et seda analüüsitakse, „võttes arvesse kõiki selle iseärasusi ja asjaolusid“.
36. Nagu leiavad Poola valitsus(11) ja komisjon(12), peab Euroopa Kohus piirduma sellega, et annab eelotsusetaotluse esitanud kohtule, ise tema asemele asumata, direktiivi 2005/29 tõlgendamiseks ja kohaldamiseks juhtnöörid, mis aitavad tal täita oma – mittedelegeeritavat – ülesannet kvalifitseerida vaidluse esemeks olevad lepingute sõlmimise mudelid. Rõhutan, et see kvalifitseerimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ainupädevuses.(13)
37. Sellest eeldusest lähtudes analüüsin eri küsimusi, mida eelotsuse küsimus tõstatab.
1. Kas tegu on agressiivse kaubandustavaga kõikidel asjaoludel?
38. Selles asjas eelotsuse küsimuse punkti a üle otsustamisel ei ole Euroopa Kohtul raske täita kohust jääda oma pädevuse piiridesse.
39. Nimelt püütakse selles lõigus tõstatatud küsimusega ainult välja selgitada, kas Orange Polska lepingute sõlmimise mudelit, nagu seda on kirjeldanud asja arutav kohus, võib pidada agressiivseks kaubandustavaks „alati“, st „kõikidel asjaoludel“.
40. Vastavalt direktiivi 2005/29 artikli 5 lõikele 4 kujutab „agressiivne kaubandustava“ endast „ebaausat kaubandustava“ siis – ja ainult siis –, kui see vastab selle direktiivi artiklites 8 ja 9 täpsustatud tunnustele.
41. Asuda seisukohale, et Orange Polska kasutatud lepingute sõlmimise mudel on „alati“ „agressiivne kaubandustava“, tähendaks teha sellest „ebaaus kaubandustava“ kõikidel asjaoludel (alati). Kaubandustavad, mida loetakse ebaausateks igal juhul, on ainult need, mis on loetletud direktiivi 2005/29 artikli 5 lõike 5 kohaselt selle direktiivi I lisas.
42. Kuna põhikohtuasjas arutatavat tava I lisa niinimetatud „musta nimekirja“ kantud 31 tava hulgas ei ole, siis kui Euroopa Kohus peaks leidma, et Orange Polska tava on alati agressiivne kaubandustava ja seeläbi ebaaus kaubandustava, asuks ta sellega seadusandja asemele, mis on vastuolus direktiivi 2005/29 mõtte ja eesmärgiga.(14) Sellest tulenevalt leian, et sellele eelotsuse küsimuse lõigule tuleb vastata eitavalt.
2. Kas tegu on agressiivse kaubandustavaga liigse mõjutamise tõttu teatud asjaoludel?
43. Teguviisid, mida nimetab eelotsusetaotluse esitanud kohus oma eelotsuse küsimuse punktides b ja c, võivad seevastu kaasa tuua „agressiivse kaubandustava liigse mõjutamise tõttu“, kui „juhtumi asjaolusid“ tervikuna arvestades tuvastatakse see liigne mõjutamine.
44. Direktiivi 2005/29 artiklis 8 on „agressiivsena“ määratletud kaubandustava, mis, võttes arvesse kõiki selle iseärasusi ja asjaolusid, põhjustab teatud vahenditega teatud tagajärje.
1. Tagajärg on see, et sellega kahjustatakse või tõenäoliselt kahjustatakse „märkimisväärselt“ tarbija valikuvabadust toote suhtes ning pannakse või tõenäoliselt paneb ta seetõttu tegema tehinguotsust, mida ta muul juhul ei teeks.(15)
2. Vahendid, mis on selles artiklis vastavas kontekstis kasutatavatena loetletud, on järgmised: „ahistamine, sund, sealhulgas füüsilise jõu kasutamine, ja liigne mõjutamine“, millest eelotsusetaotluse esitanud kohus nimetab ainult viimast.
45. „Liigne mõjutamine“ ei ole minu arvates direktiivi 2005/29 kontekstis „õigusvastane mõjutamine“, vaid mõjutamine, mis – ilma et see piiraks selle õiguspärasust – on aktiivse surve avaldamise teel tarbijale oma tahte pealesurumise tulemus.(16)
46. Vastavalt direktiivi 2005/29 artikli 2 punktile j on liigne mõjutamine „tarbija suhtes jõupositsiooni ärakasutamine surve avaldamiseks (sealhulgas kasutamata füüsilist jõudu või ähvardamata seda kasutada) viisil, mis märkimisväärselt piirab tarbija võimet teha teadlikke valikuid“.
47. Nagu ma ettepanekus Wind Tre ja Vodafone Italia(17) meelde tuletasin, tuleb eristada kahte jõupositsiooni aspekti.
– Ühest küljest jõupositsiooni kasutamine, mis võimaldab turustajal kahjustada tarbija vabadust toote omandamisel.
– Teisest küljest jõupositsioon, kus kaupmees õiguslikult asub, omades võimalust nõuda tarbijalt pärast lepingu sõlmimist tasu, mille maksmiseks viimane on lepingut allkirjastades kohustunud.
48. „Agressiivne kaubandustava“ on mõistagi esimene, see tähendab see, kui, kasutades ära tarbija ebasoodsamat olukorda, võrreldes ettevõtjaga,(18) ja kasutades ebaseaduslikult omandatud jõupositsiooni – rakendades ahistamist, sundi, füüsilist jõudu või ennetavat mõjutamist –, kahjustatakse tarbija vabadust, viies viimase selleni, et ta sõlmib lepingu, millele ta ei annaks nõustumust, kui ettevõtja ei rakendaks ebaseaduslikku eelist.
49. Just sellepärast, et lepingu sõlmimine eeldab teatud kohustuste võtmist, mille täitmist vastaspool võib õiguspäraselt kohtu kaudu nõuda, kaitseb direktiiv 2005/29 tarbija vabadust sõlmida täiesti teadlikult leping, võttes endale üksnes neid kohustusi, mida ta seda vabadust teostades on valmis võtma. Direktiiv ei kaitse seega tarbijat juba vabalt võetud õiguslike kohustuste puhul, vaid ebaausa kaubandustava tagajärjel kohustuste võtmise eest, sõltumata sellest, et tegu on ühtlasi õigusvastase tavaga.
50. Selleks et kindlaks teha, kas kaubandustava kasutatakse, mis on käesolevas asjas oluline, liigseks mõjutamiseks, tuleb vastavalt direktiivi 2005/29 artiklile 9 kaaluda paljusid tegureid. Nende hulgast on mitteammendava loeteluna olulised järgmised: tava kasutamise ajastus ja asukoht, selle olemus või pealekäivus, keelekasutus, käitumine, õnnetusjuhtumi ärakasutamine või koormavate või ebaproportsionaalsete lepinguväliste tõkete kehtestamine.
51. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul on tegureid, mis võiksid käesolevas asjas tähendada, et ettevõtja on ostjaid „liigselt mõjutanud“, kolm:
– esiteks, et tarbija on sunnitud tegema lõpliku otsuse tehingu kohta talle tüüplepingu toonud kulleri juuresolekul (s.o tegelikult vaidluse esemeks oleva faktilise asjaolu tuum);
– teiseks, et tarbija ei ole saanud eelnevalt ja individuaalselt kõiki tüüplepinguid, olgugi et ta on saanud nendega eelnevalt internetis tutvuda (eelotsuse küsimuse punkt b);
– kolmandaks võimalike ebaausate meetmete võtmine, et piirata tarbija valikuvabadust (eelotsuse küsimuse punkt c).
52. Kõikide nende tegurite olulisust arvestades ei ole välistatud, et juba ainuüksi need tegurid võivad kujutada endast liigset mõjutamist. Näiteks järgmine.
1. Kui kulleri käitumise või suhtumine oli eriti tagantkiirustav või pealekäiv, siis sellest piisaks, et otsustada, et ta on oma käitumisega tarbijat liigselt mõjutanud.
2. Kui tarbija on eelnevalt saanud objektiivselt piiratud, osalise või erapooliku teabe või teavet, mis ei vasta sellele, mille kuller talle pärast toob, võib see olla piisav selleks, et tuvastada eksitavat tegu või tegevusetust direktiivi 2005/29 artiklite 6 ja 7 tähenduses, ning lisaks lõpuks liigset mõjutamist, kui tõendatakse ettevõtja aktiivset tegevust tarbija tahtele õigusvastaselt tingimuste seadmise eesmärgil.
3. Lõpuks piisaks ka muud laadi ebaausatest tegudest, olenevalt sellest, kuidas need võivad tarbija tahtele tingimusi seada, kui nende eesmärk on ettevõtja poolne õigusvastane mõjutamine.
53. Samuti on võimalik, et eraldi analüüsitult ei ole ükski nendest teguritest piisavalt oluline selleks, et avaldada liigset mõju, kuid et need võivad kõik koos vastastikuses koostoimes anda sellesama tulemuse.
54. Nagu ma märkisin, on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne hinnata kas üksikute asjaolude kaupa või neid kogumis käsitledes, juhtumipõhiselt, millise konkreetse ulatusega võivad olla niisugused asjaolud, nagu eelotsusetaotluses kirjeldatud. Selles taotluses, nagu ma kokkuvõttes selgitasin,(19) näib, et Sąd Najwyższy (kõrgeim kohus) kaldub arvama, et ei ole tegu agressiivse tavaga, kinnitades sellega esimese ja apellatsiooniastme hinnangut.
55. Mina omalt poolt rõhutan, kui raske on Euroopa Kohtul anda vastust, mis eemaldub liikmesriigi kohtute üksmeelsest hinnangust (käesoleval juhul on kahe eelneva kohtuastme ja kassatsioonikohtu enda arutluskäigud kokkulangevad) niisugustes kohtuasjades nagu käesolev, kus vaidlusalustele üksikutele teguviisidele omaste eripärade kaal on ilmselge. Niisuguste teguviiside faktiliste tunnusjoonte üle otsustama on ainupädevad need kohtud ja seega on neil paremad võimalused kui Euroopa Kohtul hinnata, mil määral mõjutab mõni ettevõtja teguviisi nüanss keskmise tarbija hoiakut märkimisväärselt.
56. Kuid selleks, et anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule mõningast abi tema töös direktiivi 2005/29 tõlgendamisel ja kohaldamisel ad casum, võivad olla asjakohased järgmised kaalutlused.
3. Tegurid, millest võib lähtuda ettevõtjapoolse liigse mõjutamise kohta arvamuse kujundamisel
57. Tuleks eristada veebimüüki ja müüki telefoni teel, kuna kummaski neist on nende tunnuste tõttu tarbijal konkreetne positsioon.
– Veebimüügi korral on tavaliselt tarbija see, kes otsustab vabatahtlikult ettevõtja veebisaiti külastada, ja miski ei takista tal pühendada aega, mida ta peab vajalikuks, selleks et tutvuda pakkumiste, hindade ja muude tingimustega, nagu ka lepingu sõlmimise tingimustega.
– Telefoni teel müügi puhul ei ole küll tarbija initsiatiiv välistatud, kuid harv ei ole juhtum, kus ettevõtja on see, kes võtab tarbijaga ühendust, et teha talle ettepanek lepingu sõlmimiseks. (20) Tarbija on harilikult pigem passiivses rollis, milles ei saa lisaks tähelepanuta jätta üllatustegurit, mis võib väljenduda teatud määral psühholoogilise survena.(21)
58. Mõlemal juhul tuleb lisaks arvesse võtta „keskmise tarbija“, st piisavalt informeeritud ja mõistlikult tähelepaneliku ja aruka tarbija erinevaid tunnusjooni, võttes arvesse sotsiaalseid, kultuurilisi ja keelelisi tegureid(22), ning lähtudes ettevõtja ja tarbijate vaheliste suhete kujunemise kontekstist ja kõikidest asjaoludest kogumis:
– tarbija, kes külastab omal algatusel veebisaiti, on minimaalseltki tuttav arvutitoimingutega ja orienteerub nendes sel määral, et valida pakkumust ja hallata tellimisprotsessi;
– seevastu võib keskmine tarbija ootamatult telefoni teel saadud pakkumuste korral olla tüüpiliselt vähem informeeritud ja arukas, sest piisab sellest, et ta on võimeline telefonile vastama. Sel juhul peab kaitsetase olema kõrgem.
59. Veel üks oluline tegur on tarbijale antud teabe kvaliteet. Nagu Euroopa Kohus kohtuasjas Wind Tre y Vodafone Italia meelde tuletas, on mõiste „agressiivsete kaubandustava“ peamiselt määratletud eelkõige selle kaudu, „et see kahjustab märkimisväärselt või tõenäoliselt kahjustab märkimisväärselt keskmise tarbija valikuvabadust või käitumist toote suhtes [, millest] tuleneb, et teenuse soovis peab avalduma tarbija valikuvabadus“.(23)
60. Euroopa Kohus rõhutas, et tarbijale on ülimalt oluline, et „enne lepingu sõlmimist on teda teavitatud lepingu tingimustest ja lepingu sõlmimise tagajärgedest“. Eelkõige selle teabe alusel „otsustab tarbija, kas ta soovib end lepinguliselt siduda kaupleja eelnevalt koostatud tingimustel“.(24)
61. Juhul, mida praegu käsitleme, on üks võimalustest, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus kaalub, et „tarbija ei saanud eelnevalt ja individuaalselt (nt meiliaadressile, kodusele aadressile) kõiki tüüplepinguid, isegi kui tal oli võimalik enne kulleri visiiti ise nende lepingute sisuga ettevõtja kodulehel tutvuda.“(25)
62. Seetõttu tuleb lähtuda eeldusest, et internetis näidatud teave tüüplepingute sisu kohta on piisav ja õige, ning et tarbija saab seda kätte ilma suuremate raskusteta. Telefoni teel müügi puhul saaks eelotsusetaotluse esitanud kohtu(26) sõnul tarbija samuti kaugteenuse operaatorilt kogu teabe, mida ta peab vajalikuks. Minu arvates aga on väga raske võrdsustada telefonivestluse käigus antud teabe kvaliteeti veebist saadud teabe omaga.
63. Küsimus on seega spetsiifiliselt selles, kas tarbija peab saama eelnevalt ja oma koju või e-posti aadressile kõik tüüplepingud, mida ettevõtja pakub, ja kas vastasel juhul on tegu agressiivse kaubandustavaga.
64. Minu arvates tuleb tarbijale esitada olemasolevad eri tüüplepingud,(27) võimaldades tal nendega tutvuda, ilma et oleks vaja, et ettevõtja on need talle isiklikult saatnud enne kulleri visiiti.
65. Kuna eelotsusetaotluse esitanud kohtu huvi keskmes on täpne ajahetk, millal tarbija peab tegema lõpliku otsuse – st hetk, mil kuller annab talle üle tüüplepingu, mille kasuks tarbija on otsustanud telefonivestluse käigus või ettevõtja veebilehel käies –, siis peab kohus kontrollima, kas asjaolu, et sel ajal ei olnud tarbija käsutuses kõiki tüüplepinguid, võib tingida selle, et tarbija on sunnitud tegema otsuse, mida ta muul juhul ei oleks teinud.(28)
66. See võib olla nii näiteks juhul, kui tarbija kahtleb, kas leping, millele ta alla kirjutab, langeb kokku lepinguga, millega ta sai internetis tutvuda, või mida talle kirjeldati telefonivestluse ajal, ja kuller kas ei saa kahtlusi hajutada või keeldub võimaldamast tarbijal kontrollimised teha ja sunnib teda hoiatusega lepingule alla kirjutama.
67. Kohtuistungil leidis kinnitust, et Orange Polska kasutab nende toimingute jaoks tavalisi kullerteenuseid, millel ei ole seega seost telefonisidesektoriga ja milles ei saa anda mingit teavet tarbija ja telefonisideettevõtja vaheliste lepingute kohta.
68. Kui minna kaugemale küsimusest, kas kuller ei saanud tarbija kahtlusi hajutada, siis on alati määrav tema hoiak selles olukorras, milles on tarbija, tulenevalt teabest, mis tal on sel hetkel, kui talle esitatakse leping allkirjastamiseks.
69. Kui see teave on ebapiisav või eksitav, võib tegu olla eksitava kaubandustavaga, st tavaga, mis vastavalt direktiivi 2005/29 artikli 7 lõikele 1 „konkreetses olukorras, võttes arvesse kõiki selle iseärasusi ja asjaolusid ning kommunikatsioonivahendiga seotud piiranguid, jätab välja olulise teabe, mida keskmine tarbija antud olukorras vajab teadliku tehinguotsuse tegemiseks ja seega paneb või tõenäoliselt paneb keskmise tarbija tegema tehinguotsust, mida ta muul juhul ei teeks“.
70. Kuid see eksitav teave viiks välja „agressiivse kaubandustavani“ ainult siis, kui selle tõttu saab müüja või teenuste osutaja või kolmas isik tema nimel (sel juhul kuller) edukalt tugineda eksitava tegevuse või tegevusetusega ja õigusvastaselt tegutsedes saavutatud jõupositsioonile.
71. Selleks et tagada, et kulleri hoiak ei saaks väljenduda liigse mõjutamisena, ei ole oluline mitte niivõrd see, mis teavet on tarbijale tellimisprotsessi eelnevates etappides antud,(29) kuivõrd pigem see, et kulleri tegevus on nõuetekohaselt reguleeritud, nii et see võimaldab välistada või maksimaalselt vähendada psühholoogilise surve elementi, mida lepingule allkirja küsimine võib teatud juhtudel eeldada.
72. Seepärast, kui tegu oleks telefonisideettevõtjaga seotud kulleriga, peaks kuller olema võimeline aitama hajutada kahtlusi, mis võivad tarbijale viimasel hetkel muret teha; näiteks andes tarbijale kohapeal tüüplepingu vormid või pakkudes talle võimalust tagasi tulla teine kord, kui tarbija on nende vormidega tutvunud. Samuti tuleks tagada, et mingil juhul ei sunnitaks tarbijat hoiatusega, et tema eitav vastus või hilinemine võib talle kaasa tuua mingi vastutuse või ebasoodsamad lepingutingimused edaspidi.
73. Kui tegu on, vastupidi, nagu käesolevas asjas, telefonisideettevõtja väliste kulleritega, kes seega ei saa anda tarbijale mingit teavet või võtta mingeid kohustusi ettevõtja nimel, tuleks vähemalt välistada, et kuller rõhutab vajadust, et tarbija kirjutaks lepingule alla.
74. Need on muu hulgas tegurid, mida tuleks minu arvates ettevõtja ja tema nimel tegutseva kullerpostiettevõtja vahel loodud koostöösuhtes silmas pidada. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul tuleb neid kaaluda, et teha kindlaks, kas kulleri kasutamine võib olukorras, kus allkirjastatakse leping, tähendada liigset mõjutamist (direktiivi 2005/29 artikkel 8).
75. Eespool esitatut arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Sąd Najwyższyle (Poola kõrgeim halduskohus) järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiivi 2005/29/EÜ, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 84/450/EMÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004, artiklit 8 koostoimes artikli 9 lõike 2 punktiga j tuleb tõlgendada nii, et:
– telekommunikatsiooniteenuste osutamise kohta kauglepingute sõlmimise mudel, mille kohaselt tarbija peab tegema tehingu kohta lõpliku otsuse kulleri juuresolekul, kes toob talle tüüplepingu, mille tingimustega on tarbija saanud täielikult tutvuda kaubandusettevõtja veebisaidil või telefoni teel, ei ole iseenesest agressiivne kaubandustava;
– kui iga juhtumi asjaolude kontekstipõhisel analüüsimisel selgub, et selle lepingumudeli järgimine kahjustab oluliselt tarbija valikuvabadust liigse mõjutamisega, mida kaubandusettevõtja edukalt tarbija suhtes kasutab, siis on tegu agressiivse kaubandustavaga;
– selleks et võimalikkuse piires tagada, et kulleri hoiak ei saaks väljenduda liigse mõjutamisena, on oluline, et tema tegevus on nõuetekohaselt reguleeritud, nii et see võimaldab välistada igasuguse tarbijale psühholoogilise surve avaldamise elemendi.
2 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. mai 2005. aasta direktiiv, mis käsitleb ettevõtja ja tarbija vaheliste tehingutega seotud ebaausaid kaubandustavasid siseturul ning millega muudetakse nõukogu direktiivi 84/450/EMÜ, Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 97/7/EÜ, 98/27/EÜ ja 2002/65/EÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 2006/2004 (ELT 2005, L 149, lk 22).
3 13. septembri 2018. aasta kohtuotsus (C‑54/17 ja C‑55/17, EU:C:2018:710).
4 Dziennik Ustaw Rzeczypospolitej Polskiej 2007, nr 171, jrk nr 1206, muudatustega.
7 Kohtujuristi kursiiv.
8 Kohtujuristi kursiiv.
10 Komisjoni kirjalike seisukohtade punkti 21 alapunkt 2.
11 Poola valitsuse kirjalike seisukohtade punktid 15 ja 16.
12 Komisjoni kirjalike seisukohtade punktid 28 ja 29.
13 On juba standardtingimus, et „ELTL artikkel 267 ei anna Euroopa Kohtule pädevust kohaldada konkreetses kohtuasjas liidu õigusnorme, vaid üksnes anda arvamus asutamislepingute ja liidu institutsioonide poolt vastu võetud õigusaktide tõlgendamise kohta. Euroopa Kohus võib siiski eelnimetatud artikliga kehtestatud õigusalase koostöö raames ja talle esitatud toimiku materjalide alusel anda siseriiklikule kohtule liidu õiguse tõlgendamise juhtnöörid, mis võivad olla talle kasulikud mõne sätte mõju hindamisel“. Paljude hulgas 13. juuli 2017. aasta kohtuotsus Ingsteel ja Metrostav (C‑76/16, EU:C:2017:549, punkt 25).
14 Vastavalt 10. juuli 2014. aasta kohtuotsusele komisjon vs. Belgia (C‑421/12, EU:C:2014:2064, punkt 61) rikuvad „siseriiklikud sätted, mis keelavad üldiselt tavad, mida ei ole toodud direktiivi 2005/29 I lisas, analüüsimata eraldi nende „ebaausust“ selle direktiivi artiklites 5–9 toodud kriteeriumide alusel, direktiivi artiklis 4 sätestatut ja lähevad vastuollu selle direktiiviga taotletud täieliku ühtlustamise eesmärgiga, isegi kui nende õigusnormide eesmärk on tagada kõrgematasemeline tarbijakaitse“.
15 Viitan oma ettepanekule kohtuasjades Wind Tre ja Vodafone Italia (C‑54/17 ja C‑55/17, EU:C:2018:377, punkt 63).
16 Ibidem, punkt 65.
17 Kohtuasjad C‑54/17 ja C‑55/17, EU:C:2018:377, punktid 67–70.
18 16. aprilli 2015. aasta kohtuotsus UPC Magyarország (C‑388/13, EU:C:2015:225, punkt 53).
19 Käesoleva ettepaneku punktid 14–17.
20 Kohtuistungil Orange Polska, kes ei eitanud, et ta võis olla kasutanud seda müügitehnikat (soovimatud müügikõned), kinnitas, et ühe hilisema seadusega see Poolas keelati.
21 Nii on seda tunnistatud väljaspool äriruume sõlmitud lepingute puhul Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2011. aasta direktiivi 2011/83/EL tarbija õiguste kohta, millega muudetakse nõukogu direktiivi 93/13/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 1999/44/EÜ ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 85/577/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 97/7/EÜ (ELT 2011, L 304, lk 64), põhjendustes 21 ja 37. Seda laadi lepingutele sisemiselt omane „psühholoogiline surve“ (mis vastandub taganemisõigusele) ei ole siiski iseenesest sama laadi nagu see, millega tahetakse avaldada tarbijatele liigset mõju.
22 Nii näiteks 13. jaanuari 2000. aasta kohtuotsus Estée Lauder (C‑220/98, EU:C:2000:8, punkt 27) ja 12. mai 2011. aasta kohtuotsus Ving Sverige (C‑122/10, EU:C:2011:299, punkt 22).
23 13. septembri 2018. aasta kohtuotsus Wind Tre ja Vodafone Italia (C‑54/17 ja C‑55/17, EU:C:2018:710, punkt 45).
24 7. septembri 2016. aasta kohtuotsus Deroo-Blanquart (C‑310/15, EU:C:2016:633, punkt 40).
25 Eelotsuse küsimuse punkt b.
26 Eelotsusetaotluse punkt 14.
27 Vastasel korral oleks tegu tegevusetusega, mis võiks saada tarbija otsuse jaoks määravaks. Kui tarbijale on teada, et on olemas teisi soodsamaid lepinguid, oleks ta võinud valida mõne nende hulgast, mitte selle, mille ta valis – mille ta oleks ilmselt kõrvale jätnud. Nagu ma aga väitsin oma ettepanekus kohtuasjas Wind Tre ja Vodafone Italia (C‑54/17 ja C‑55/17, EU:C:2018:377, punkt 65), ei ole põhjust, miks see peaks tähendama „liigset mõjutamist“ ettevõtja poolt, sest „[d]irektiivi 2005/29 artiklites 8 ja 9 nimetatud mõjutamine ei tulene siiski lihtsalt eksitamisest – see tähendab sama direktiivi artiklis 7 käsitletust –, vaid see on mõju, mis on aktiivse surve avaldamise teel tarbijale oma tahte pealesurumise tulemus“. Seejärel märkisin ma (joonealune märkus 28), et „[v]astavalt direktiivi 2005/29 artikli 2 punktile j on liigne mõjutamine „tarbija suhtes jõupositsiooni ärakasutamine surve avaldamiseks (sealhulgas kasutamata füüsilist jõudu või ähvardamata seda kasutada) viisil, mis märkimisväärselt piirab tarbija võimet teha teadlikke valikuid“. Seetõttu ei piisa tarbija eksitamisest, pannes tarbija ekslikult uskuma, et ta tegutseb vabalt ja teadlikult, vaid sundimisest teda lepingut sõlmima vastu tema tahtmist“.
28 Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul on kulleril kaasas vähemalt lepingulisad, lepingu sõlmimise tingimused, hinnakirjad „ja muud dokumendid“, mis muutuvad pärast allkirjastamist lepingu osaks (eelotsusetaotluse punkt 3).
29 Kordan, et eksitava kaubandustava seisukohast on põhitähtis selle teabe kvaliteet, kuid ainuüksi see ei ole määrav selleks, et võiks esineda „agressiivne kaubandustava“ (mis võib pealegi esineda ka piisava ja tõese teabe kontekstis).

matches: kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus kohus kohus Kohus Kohus kohus kohus Kohus


Kaitseväe ja Kaitseliidu sõiduki ja selle haagise registreerimise kord – Riigi Teataja
Kaitseväe ja Kaitseliidu sõiduki ja selle haagise registreerimise kord
Kaitseväe ja Kaitseliidu sõiduki ja selle haagise registreerimise kord - sisukord
§ 2 Registritoimingu teostaja
§ 3 Registritoimingu tegemise taotlus
2 Sõiduki registreerimine
§ 4 Sõiduki registreerimise taotlemine
§ 5 Sõiduki registreerimiseelne ülevaatus
§ 8 Registreerimisnumbri ja riikliku registreerimismärgi väljastamine
§ 9 Registriandmete muutmine
§ 10 Uue registreerimistunnistuse väljastamine
§ 11 Registrist kustutamine
§ 12 Registreerimistunnistuse ja riikliku registreerimismärgi tagastamine
RT I, 16.12.2011, 3
Vastu võetud 13.12.2011 nr 22
Määrus kehtestatakse „Liiklusseaduse” § 85 lõike 2 alusel.
Määrusega kehtestatakse Kaitseväe ja Kaitseliidu sõidukite registris (edaspidi register) mootorsõiduki ja selle haagise, sealhulgas maastikusõiduki ja selle haagise ning traktori, liikurmasina ja nende haagiste (edaspidi koos sõiduk) andmete registris registreerimise, registriandmete muutmise, registrist kustutamise ning registreeritud sõidukile registreerimistunnistuse ja riikliku registreerimismärgi väljastamise kord.
§ 2. Registritoimingu teostaja
Sõiduki andmed registreerib, registriandmeid muudab ja andmed kustutab registrist (edaspidi koos registritoiming) Kaitsevägi.
§ 3. Registritoimingu tegemise taotlus
(1) Registritoimingu tegemiseks esitab sõiduki omanik või volitatud asutus Kaitseväele kirjaliku avalduse, koos järgmise teabega (edaspidi koos taotlus):
1) taotletava registritoimingu kirjeldus;
2) sõiduki omaniku ees- ja perekonnanimi või nimetus, isikukood või registrikood. Riigile kuuluva sõiduki registritoimingu taotlemisel esitatakse volitatud asutuse andmed;
3) omaniku või volitatud asutuse asukoha aadress, telefoninumber ja e-postiaadress;
4) omaniku või volitatud kasutaja esindaja ees- ja perekonnanimi, ametikoha andmed, telefoninumber ja e-postiaadress;
5) andmed sõiduki kohta: mark, registreerimisnumber, identifitseerimisnumber (VIN- või TIN-kood või valmistajatehase tähis);
6) registritoimingu tegemise aluseks olevad dokumendid.
(2) Vajadusel esitatakse täiendavalt:
1) asutuse või struktuuriüksuse nimetus, mis kantakse registreerimistunnistusele kasutajana;
2) sõiduki välisriigis kasutamisel füüsilisest isikust kasutaja ees- ja perekonnanimi, isikukood, telefoninumber ja e-postiaadress.
(3) Kaitseväel on õigus nõuda omaniku või volitatud asutuse esindajalt esindusõigust kinnitava dokumendi esitamist.
2. peatükk Sõiduki registreerimine
§ 4. Sõiduki registreerimise taotlemine
Sõiduki registreerimiseks esitab sõiduki omanik või volitatud asutuse taotluse koos vähemalt ühe alljärgneva dokumendiga:
1) sõiduki maaletoomist ja tollivormistuse lõpetamist tõendav dokument;
2) sõiduki seaduslikku omandamist või valdusse saamist tõendav dokument;
3) sõiduki registreerimistunnistus märkega muust registrist kustutamisest või tõend sõiduki muust registrist kustutamisest;
4) riikidevaheline leping, mis sisaldab sõiduki identifitseerimisandmeid;
5) sõiduki valmistamise ning selle üleandmisega seotud dokument uue sõiduki registreerimisel;
6) ümberehitatud või üksikkorras valmistatud sõiduki ekspertiisiakt.
§ 5. Sõiduki registreerimiseelne ülevaatus
(1) Kaitsevägi teeb kümne päeva jooksul pärast nõuetekohase taotluse esitamist sõiduki registreerimiseelse ülevaatuse ning vormistab ülevaatuse akti.
(2) Registreerimiseelse ülevaatuse akti võib vormistada samaaegselt registrisse kantavatele sõidukitele ühise, kui akt sisaldab piisavalt andmeid iga registrisse kantava sõiduki kohta.
(3) Registreerimiseelse ülevaatuse akti vorm on toodud käesoleva määruse lisas 1.
(4) Registreerimiseelse ülevaatuse ajal määratakse sõiduki vastavus olemasolevale tüübikinnituse kaardile või vormistatakse uus tüübikinnituse kaart.
(5) Tüübikinnituse kaart on toodud käesoleva määruse lisas 2.
(1) Registreerimiseelse ülevaatuse läbinud sõiduk registreeritakse, välja arvatud juhul kui:
1) sõiduk on ettenähtud kasutamiseks eritöödeks ainult kinnisel territooriumil;
2) sõiduk ei vasta teeliikluseks kehtestatud nõuetele;
3) sõiduk on koostatud varuosadest;
4) sõidukil puuduvad soetamist tõendav dokument või see on puudulik või on võltsingu tunnustega;
5) sõiduki andmed on sõiduki hävimise tõttu taastamise õiguseta registrist kustutatud;
6) sõiduk kuulub lammutamisele;
7) puudub sõiduki omandiõigust või päritolu tõendav dokument;
8) sõiduk ei vasta Kaitseväe sõidukitele kehtestatud nõuetele.
(2) Sõiduki võib Kaitseväe nõusolekul registreerida dokumentide alusel teostamata registreerimiseelset ülevaatust, kui on vajalik sõiduki viivitamatu kasutuselevõtt sõiduks ülevaatuse teostamise paika.
(3) Sõiduk registreeritakse tähtajatult välja arvatud käesoleva paragrahvi lõikes 4 sätestatud juhul.
(4) Tähtajaliselt võib registrisse kanda rahvusvahelise sõjalise koostöö seaduse alusel Eestis viibiva välisriigi relvajõudude või muu isiku sõiduki olemasolevate dokumentide alusel.
(5) Lubatud mõõtmeid ületav või lubatust suurema teljekoormuse või massiga sõiduk registreeritakse ainult Kaitseväe juhataja või tema volitatud isiku kirjalikul nõusolekul.
(6) Liiklusregistris olev sõiduk registreeritakse pärast sõiduki andmete kustutamisel liiklusregistrist. Kaitsevägi teavitab sõiduki registreerimisest Maanteeametit.
(1) Registreeritud sõiduki omanikule või volitatud asutusele väljastatakse nõuetekohane registreerimistunnistus.
(2) Kaitsevägi võib registreerimistunnistuse märkuste lahtrisse kanda teabe sõiduki või selle kasutamise piirangute kohta.
(3) Registreerimistunnistus väljastatakse tähtajatult, välja arvatud sõiduki registris tähtajalise registreerimise korral.
(4) Registreerimistunnistusel ei tohi olla parandusi ega käsitsi tehtud märkeid, välja arvatud tehnoseisundi kontrollimise aeg ja märge registrist kustutamise kohta. Käsitsi tehtud märke kinnitab märke tegija pitseri ja allkirjaga.
(5) Maanteeameti või välisriigi pädeva asutuse väljastatud registreerimistunnistus tuleb registreerimise järel anda üle Kaitseväele. Kaitsevägi tagastab üle antud registreerimistunnistuse selle väljaandnud asutusele, kui asutus seda nõuab.
(6) Tähtajalisel registreerimisel võtab Kaitsevägi registreerimisaluseks olevad dokumendid koos välisriigis väljastatud registreerimistunnistusega hoiule kuni tähtaja möödumiseni.
§ 8. Registreerimisnumbri ja riikliku registreerimismärgi väljastamine
(1) Registreeritud sõidukile määrab Kaitsevägi registreerimisnumbri, mis kantakse omanikule või volitatud asutusele väljastatavale riiklikule registreerimismärgile.
(2) Kaitseväe ja Kaitseliidu sõidukitele määratakse erinevasse seeriasse kuuluvad registreerimisnumbrid. Registreerimisnumbri seeriad kehtestab Kaitsevägi.
(3) Sõidukile võib määrata samaaegselt ainult ühe registreerimisnumbri ning ühesugust registreerimisnumbrit ei või samaaegselt määrata mitmele sõidukile.
(4) Registreerimisnumber ja riiklik registreerimismärk võivad olla korduvkasutuses.
(5) Sõidukile väljastatakse lähtuvalt sõiduki tüübist üks või kaks riiklikku registreerimismärki. Sõidukil ei või kasutada erineva registreerimisnumbriga riiklike registreerimismärke.
(6) Sõiduki riikliku registreerimismärgi kinnituskohast lähtuvalt võib lubada sõiduki esi ja tagaosas kasutada erinevat tüüpi riiklikku registreerimismärki.
(7) Omaniku või volitatud asutuse kirjaliku avalduse esitamisel võib Kaitsevägi väljastada sõidukile täiendava registreerimismärgi esi- või tagaosas kasutatavale vaheraamile või lisaseadmele. Täiendava registreerimismärgi väljastamise kohta tehakse märge registrisse.
(8) Maanteeameti või välisriigi pädeva asutuse väljastatud riiklik registreerimismärk tuleb registreerimise järel anda üle Kaitseväele. Kaitsevägi tagastab üle antud riikliku registreerimismärgi selle väljaandnud asutusele, kui asutus seda nõuab.
(9) Tähtajalisel registreerimisel võtab Kaitsevägi välisriigis väljastatud riiklikud registreerimismärgi hoiule kuni registreerimise tähtaja möödumiseni.
(10) Riikliku registreerimismärgi kadumisel, varastamisel või kasutuskõlbmatuks muutumisel peab sõiduki omanik või volitatud asutus esitama Kaitseväele kirjaliku avalduse uue riikliku registreerimismärgi väljastamiseks koos seletusega asendamise tinginud asjaoludest. Kaitsevägi väljastab uue riikliku registreerimismärgi lähtuvalt käesolevas paragrahvis sätestatust, tehes vastava märke registrisse.
§ 9. Registriandmete muutmine
(1) Registriandmete muutmine toimub omaniku või volitatud asutuse taotlusel, kui soovitakse registrisse kantud andemete muutmist, lisamist või ärajätmist.
(2) Registriandmete muutmiseks esitab omanik või volitatud asutuse taotluse kümne tööpäeva jooksul andmete muutmise vajadusest teadasaamisel, millele vajadusel lisatakse:
2) sõiduki omandi või kasutusõiguse üleminekut tõendava dokument;
5) seletuskiri registreerimistunnistuse või riikliku registreerimismärgi kadumise, varguse või kasutamiskõlbmatuks muutumise kohta või
6) muu registriandmete muutmise vajadust tõendav dokument.
(3) Sõiduki omaniku või volitatud asutuse muutumisest teadasaamisel võib Kaitsevägi algatada omapoolse registriandmete muutmise.
(4) Kaitsevägi võib teostada oma algatusel registriandmete muutmise, kui muutmise tingib registrisse kantud andmetes esinev ilmselge eksimus. Vajadusel kooskõlastab Kaitsevägi muudatuse omaniku või volitatud asutusega.
(5) Politsei- ja Piirivalveameti või välisriigi asjaomase ametiasutuse poolt tagaotsitavaks kuulutatud sõiduki registriandmeid võib muuta vaid piirangu kehtestanud asutuse nõusolekul.
§ 10. Uue registreerimistunnistuse väljastamine
(1) Registriandmete muutmisel, kui sellega kaasneb registreerimistunnistusele kantud teabe muutmine, väljastatakse omanikule või volitatud kasutajale uus registreerimistunnistus. Uue registreerimistunnistuse väljastamisel lähtutakse käesoleva määruse §-s 7 sätestatust, kui käesolevas paragrahvis ei sätestata teisiti.
(2) Uue registreerimistunnistuse väljastamisel loetakse eelmine registreerimistunnistus kehtetuks.
(3) Uue registreerimistunnistuse väljastamisel tuleb eelmine registreerimistunnistus Kaitseväele tagastada.
(4) Uue registreerimistunnistuse väljastamisel, kui eelmist ei ole tagastatud, tehakse lahtrisse „Märkused” märge „Duplikaat”. Vastav märge tehakse samale sõidukile väljastataval registreerimistunnistusel vähemalt kolm aastat märke esmakordse tegemise ajast arvates.
§ 11. Registrist kustutamine
(1) Sõiduki andmed kustutatakse registrist:
1) registreerimistähtaja möödumisel;
2) sõiduki registreerimisel liiklusregistris või välisriigi sarnases registris;
3) Kaitseväe või Kaitseliidu poolt sõiduki kasutamisest loobumisel;
4) sõiduki võõrandamisel välisriiki;
5) sõiduki lammutamisele saatmisel;
6) sõiduki hävimisel;
7) kui enne registreerimiseelset ülevaatust registreeritud sõiduki ülevaatuse tulemusel otsustatakse registreerimisest keeldumine;
8) muul seadusega sätestatud juhul.
(2) Registrist ei kustutata sõidukit, mis on arestitud, võõrandamiskeelu all või mille Politsei- ja Piirivalveamet on kuulutanud tagaotsitavaks.
Veaparandus - Parandatud täheviga sõnas "Piirivalveamet". Alus: Riigi Teataja seadus § 10 lõige 3 ja Kaitseministeeriumi 5.02.2013 taotlus nr 5-13/13/546
(3) Registrist kustutamiseks esitab omanik või volitatud asutus taotluse, millele vajadusel lisab:
1) võõrandamist tõendava dokumendi;
2) lammutamistõendi või
3) muu sõiduki registrist kustutamise aluseks olev dokumendi.
(4) Taotlust ei pea esitama käesoleva paragrahvi lõike 1 punktides 1 ja 7 sätestatud juhul.
(5) Käesoleva paragrahvi lõike 1 punktis 7 sätestatud juhul kustutakse sõiduk registrist ülevaatuse otsuse tegemisele järgneval tööpäeval.
(6) Kaitsevägi võib sõiduki registrist kustutada omaniku või volitatud asutuse taotluseta, kui talle on teatavaks saanud sõiduki registreerimine liiklusregistris või välisriigis või selle hävimine või lammutamine ja omanik või volitatud asutus ei ole registrist kustutamise taotlust esitanud.
(7) Registreerimistähtaja möödumisel registrist kustutamisel tagastab Kaitsevägi omanikule või volitatud asutusele hoiule võetud sõiduki registreerimistunnistuse ja riiklikud registreerimismärgid.
(8) Kaitseväe või Kaitseliidu poolt sõiduki kasutamisest loobumisel või sõiduki võõrandamisel väljastab Kaitsevägi registreerimistunnistuse, millel on märge sõiduki registrist kustutamise kohta või vormistab vastavasisulise õiendi esitamiseks asjaomasele ametiasutusele.
(9) Sõiduki lammutamisel kontrollib Kaitsevägi enne registrist kustutamist lammutustõendil märgitud sõiduki identifitseerimisnumbrit (VIN- või TIN-kood või valmistajatehase tähis).
(10) Registrist kustutamisel lisatakse arhiveeritavatele andmetele viide kustutamise aluseks olevale otsusele.
(11) Kustutatud andmeid ei muudeta.
§ 12. Registreerimistunnistuse ja riikliku registreerimismärgi tagastamine
(1) Sõiduki registrist kustutamisel peab omanik või volitatud asutus esimesel võimalusel tagastama Kaitseväele registreerimistunnistuse ja väljastatud riiklikud registreerimismärgid.
(2) Kaitsevägi korraldab kehtetu registreerimistunnistuse hävitamise.
(3) Kasutamiskõlbmatud ja leitud riiklikud registreerimismärgid kuuluvad tagastamisele Kaitseväele, kes vajadusel korraldab nende hävitamise.
Kaitseministri 9. jaanuari 2002. aasta määrus nr 3 „Kaitsejõudude sõiduki ja selle haagise registreerimise eeskiri” (RTL 2002, 18, 223; 2003, 9, 94) tunnistatakse kehtetuks.
Lisa 1 Sõiduki registreerimiseelse ülevaatuse akti vorm
Lisa 2 Tüübikinnituse kaart


text:
Euroopa Komisjon - Euroopa Justiitsvõrgustik - Vaidluste alternatiivsed lahendused - Rootsi
> Vaidluste alternatiivsed lahendused
> Rootsi
Viimati muudetud: 06-07-2007
Vaidluste alternatiivsed lahendused - RootsiKäesolevat lehekülge ei eksisteeri enam. See on praegu ajakohastamisel ning selle võib hiljem leida Euroopa e-õiguskeskkonna portaalist.
“Alternatiivne vaidluste lahendamine – Üldteave“ annab alternatiivsetest vaidluste lahendamise meetoditest üldise ülevaate. Sellel leheküljel tahame esitada praktilisemat teavet alternatiivse vaidluste lahenduste kohta Rootsis. SISUKORD
Esiteks, millised alternatiivsed vaidluste lahendamise meetodid Rootsis olemas on? Üldosa Kohtuvälised vaidluste lahendamise meetodid Seaduses ettenähtud menetlused Seaduses mitte ettenähtud menetlused Lepitamine ja vahekohtumenetlus kohtumenetluses Enamasti on teil võimalus vaidlust lahendada alternatiivsel meetodil. Allpool võite leida rohkem teavet oma konkreetse olukorra kohta. Vaidlused tarbijate ja ettevõtete vahel Ettevõtetevahelised vaidlused Vaidlused töötajate ja tööandjate vahel Perekonnavaidlused Koostöönõupidamised Perekonnanõustamine Üksikisikutevahelised vaidlused Muud erilised olukorrad Tegevused piirkondlikes üüri- ja rendikohtutes Teatavad autoriõiguse vaidlused Esiteks, millised alternatiivsed vaidluste lahendamise meetodid Rootsis olemas on?
on vaidluste lahendamiseks mitmeid alternatiivseid meetodeid. Paljud nendest
on täiel määral kohtuvälised. Samas on ka selliseid vaidluste lahendamise
mehhanisme, millel on kohtuväliseid jooni, kuid mis on puhtalt menetluslik
osa vaidluse läbivaatamisest kohtus (lepitamine ja vahekohtumenetlus).
Kohtuvälised vaidluste lahendamise meetodid
Mõned kohtuvälised menetlused tulenevad seadusest, samas
kui mõned tuginevad kahe või enama eraõigusliku isiku vahelistele
kokkulepetele. Seaduses ettenähtud menetlused
Kõige olulisem seadusest tulenev menetlus toimub ilmselt
Riiklikus Tarbijakaebuste Nõukogus. Riiklik nõukogu vaatab ainult tarbijate
taotlusel läbi tarbijate ja ettevõtete vahelisi vaidlusi. Menetlus, mis
hõlmab ka piiriüleseid vaidlusi, on kirjalik ja pooltele tasuda. Riikliku
Tarbijakaebuste Nõukogu otsused vormistatakse soovitustena pooltele selle
kohta, kuidas nende vaidlus peaks lahendatama. Teatavate
vaidluste tarvis on vahekohtumenetluse võimalus. Nii on see tööasjades,
rendivaidlustes, elamuühistuga seotud vaidlustes, üürivaidlustes,
autoriõiguse vaidlustes ja abikaasadevahelistes erimeelsustes. Nende
erinevate vahekohtumenetluse võimaluste kohta vaadake täpsemalt altpoolt.
Seaduses mitte ettenähtud menetlused
sektoris on eraalgatusel loodud erilised organid. Väga tavaline on see
näiteks kindlustussektoris. Erinevate organite tegevusväli võib mõnevõrra
erineda, aga üldiselt võib öelda, et nende funktsiooniks on püüda leida näiteks
kindlustuskompanii ja kindlustatu vahelistes vaidlustes paindlik ja
erapooletu lahendus. Kindlustussektoris on ka mitmeid organeid, kelle
ülesanne on püüda leida kindlustusasjades ühtlustatud lahendusi, mis
vähendaks tõusetuvate vaidluste arvu. Need organid on algselt loodud
erinevate kompaniide vaheliste lepingute alusel, aga nad on algatajatest
täiesti sõltumatud. Organid tegelevad valdavalt ettevõtete ja tarbijate
vaheliste vaidlustega. Suurematel kindlustuskompaniidel on sageli oma
tarbijaombudsman, kelle poole kindlustusvõtjad võivad pöörduda, kui nad
kompanii otsusega nõude rahuldamise kohta rahul ei ole. Tarbijaombudsmani
nimetab kompanii, aga oma ülesandeid täidab ta sellest sõltumata. Seda tüüpi
organid on näiteks Õnnetusjuhtumi- ja Haiguskindlustuse Nõukogu,
Elukindlustustingimuste Nõukogu, Isikukahju Vastutuskindlustuse Nõukogu. Üles
on kirjalik, välja arvatud mõnel erandjuhul. Kirjalikus menetluses ei
takista miski poolel esindaja või abilisega nõu pidamast. Esindajale või
abilisele ei ole mingisuguseid erilisi nõudmisi. Eraõiguslikud vaidluste lahendamise menetlused on enamasti
tasuta, kuigi mõnel erandjuhul nõutakse avalduse esitamisel või selle
registreerimisel pisikese tasu maksmist. Menetluse eest maksavad menetluse
pooleks olevad ettevõtted/kompaniid. Enamasti jaotatakse tegevuskulud
asjassepuutuvate kompaniide vahel proportsionaalselt vastavalt sellele, kui
palju keegi neist nõukogu teenuseid kasutab. Võimalus on saada hüvitist
näiteks esinduskulude katteks vaidlusalusest kindlustuspoliisist.
Vaidlused lahendatakse eeskätt nõuandva, mittesiduva
iseloomuga otsustega (soovitustega). Mõnel juhul võib ettevõte siiski panna
oma kaubandusorganisatsioonile eelneva kohustuse soovitusi järgida. Erinevalt kohtuotsustest ja -määrustest ei saa neid
otsuseid kohustuslikult täitmisele pöörata. Asjaolu, et ettevõte paneb oma
kaubandusorganisatsioonile kohustuse otsust järgida, ei mõjuta veel selle
täitmisele pööratavust, sest ettevõtte kohustus laieneb ainult suhtes
kaubandusorganisatsiooniga. Olgugi et otsused ei tekita mingisuguseid
õiguslikke tagajärgi, võib ettevõtte suhtes, kes paneb oma
kaubandusorganisatsioonile kohustuse otsuseid järgida, kohaldada
tsiviilõiguslikku vastutust, nagu näiteks organisatsioonist väljaheitmine.
Kuna kohtuväline vaidluste lahendamine on Rootsis
alternatiiv tavalisele kohtulikule läbivaatamisele, siis ei saa otsuste peale
kohtule edasi kaevata. Siiski ei ole kohtuväliselt vaidluse lahendamine
menetluslikuks takistuseks ning seega on võimalik samas asjas esitada kohtule
hagi alternatiivse vaidluse lahendamise ajal või pärast seda. Kui hagi
esitatakse pärast seda, kui vaidluse kohtuväline lahendaja on asjas otsuse
teinud, on tavaline, et vaidluse lahendaja arvamus võetakse mingil moel
kohtumenetluses asja materjalide juurde. Üles
Lepitamine ja vahekohtumenetlus kohtumenetluses
Pooleli olevas kohtumenetluses on kaks kohtuväliste tunnustega vaidluse
lahendamise vormi: lepitamine ja vahekohtumenetlus. Rootsi kohtumenetluse
koodeks reguleerib mõlemat mehhanismi. Eriti lepitamine on tavalistes
kohtutes tsiviilkohtumenetluse väga tavaline element. Kui kohus on tsiviilasjas kohtukutse saatnud, peab toimuma suuline või
kirjalik eelmenetlus. Üks eelmenetluse eesmärke on selgitada, kas on
väljavaateid lepitamiseks. Kui lepitamine on menetluses lubatud, peab kohus,
lähtudes asja olemusest ja muudest asjaoludest, püüdma kindlustada, et pooled
jõuaksid võimaluse korral kokkuleppele. Seega algatab kohus, kui ta peab seda
sobilikuks, pooltevahelised lepitusläbirääkimised. Lepitusläbirääkimisi juhib
seda asja läbivaatava kohtukolleegiumi eesistuja. Lepitusmenetlus ei pea
toimuma mingis kindlas vormis ning see ei ole kohustuslik. Pooled võivad
seega, ilma et sellega mingeid sanktsioone kaasneks, avaldada, et nad ei ole
lepitusläbirääkimistest huvitatud. Kui lepitusläbirääkimised ei vii
pooltevahelise kokkuleppeni, jätkub tavaline kohtumenetlus.
Lepitusmenetlusest osa võttev kohtunik peab jälgima, et ta oleks menetluse
kestel erapooletu. Nagu kohtumenetlus üldiselt, on lepitusmenetlus tasuta.
Kohtusse pöördumisel tuleb siiski maksta lõiv avalduse esitamiselt (praegu
umbes 50 eurot).
Kui asja olemusest lähtudes on sobilikum eriline vahekohtumenetlus, võib
kohus nimetada lepitusläbirääkimisi juhtima eraldi vahekohtuniku.
Vahekohtunik ei ole sel juhul asja arutav kohtunik, vaid kõrvalseisja.
Tavaliselt konsulteerib kohus enne vahekohtumenetluse määramist pooltega.
Eraldi nimetatud vahekohtuniku kulud kannavad pooled.
Enamasti on teil võimalus vaidlust lahendada alternatiivsel meetodil. Allpool võite leida rohkem teavet oma konkreetse olukorra kohta.
Vaidlused tarbijate ja ettevõtete vahel
Nagu juba sai selgitatud osas „Alternatiivne vaidluste lahendamine – Üldteave“, on komisjon oma koduleheküljel avaldanud mahuka nimekirja vaidluste lahendamise organitest, kes tegelevad liikmesriikides tarbijavaidlustega. See nimekiri - - - - - - - - - - sisaldab praktilist teavet, mida teil võib vaja minna otsustamaks, kas te saate kasutada mõne sellise organi vaidluste lahendamise meetodeid: nende struktuur, tegevusala, menetlus, kulud ja muud üksikasjad. Üles
Samuti võib teil olla vaja pöörduda vaidluste lahendamise organi poole teises liikmesriigis. Nende organite kohta teabe saamiseks võite külastada EEJ-Net veebilehte või kui vaidlus puudutab finantsteenuseid, siis FIN-NET’i veebilehte - - - - - - - - - - . Üles
Peamine organ, mille poole tarbijad Rootsis pöörduda saavad, on Riiklik Tarbijakaebuste Nõukogu. Täpsem teave Riikliku Tarbijakaebuste Nõukogu kohta on komisjoni veebilehel ülaltoodud aadressil. Ettevõtetevahelised vaidlused
Rootsis on alternatiivse vaidluste lahendamise meetodid, välja arvatud arbitraažimenetlus ja need menetlused, mis moodustavad osa kohtumenetlustest, suunatud eeskätt ettevõtete ja tarbijate vahelistele vaidlustele. Vaadake siiski allpool pealkirja „Muud erilised olukorrad“.
Vaidlused töötajate ja tööandjate vahel
Lepingulises suhtes olevad töötajad ja tööandjad, kelle vahel on vaidlus tekkinud, peavad selle vaidluse lahendama läbirääkimiste teel või viimase võimalusena Töökohtus. Seda liiki õigusvaidluste lahendamiseks alternatiivse vaidluste lahendamise mehhanismi ei ole. Mõnede teiste vaidluste osas on siiski võimalik vahekohtumenetlus. Rootsis on selleks Riiklik Vahekohtuamet - , kes juhindub vahekohtupidamises oma põhikirjast. Riiklik Vahekohtuamet viib vahekohtumenetlust läbi töötajate ja tööandjate vaidlustes, mis puudutavad palga- või üldiste töötingimuste läbirääkimisi, või vaidlustes, kus ettevõte keeldub kollektiivlepingu sõlmimisest ameti- või kutseliiduga. Riiklik Vahekohtuamet saab vahekohtuniku määrata poolte taotlusel. Riiklik Vahekohtuamet võib vahekohtuniku määrata ka sellise taotluse puudumisel, näiteks kui üks pooltest on andnud märku erimeelsusest ja Riiklik Vahekohtuamet leiab, et vahekohtunik saab viia selle vaidluse eduka lahenduseni. Menetlus on tasuta. Üles
Perekonnavaidlused
Vanematel,
kelle vahel on tekkinud erimeelsused, on kohtumenetlusele kaks alternatiivi:
koostöönõupidamised ja perekonnanõustamine. Perekonnanõustamise võimalus on
ka paaridele, kellel lapsi ei ole. Detailsemalt käsitletakse neid menetlusi
järgnevalt.
Koostöönõupidamised
Koostöönõupidamised on eksperdi juhitavad nõupidamised, mille eesmärk on,
et vanemad jõuaksid kokkuleppele oma laste eestkoste, elukoha ja
kohtumisõiguste osas. Nõupidamiste eesmärk on seega kompromisslahedus. Aga
isegi kui seda eesmärki ei ole võimalik saavutada, saavad vanemad arutelu
tulemusena paremini teada teise seisukohad ja võivad õppida oma probleemide
lahendamist moel, mis ei põhjusta kannatusi nende lastele. Rootsis pakuvad koostöönõupidamisi kõik kohalikud omavalitsused. Kõik
vanemad, kellel on raskusi eestkoste, elukoha ja kohtumiste küsimustes
kokkuleppele jõudmisega ja kes soovivad koostöönõupidamisi pidada, võivad
kohaliku omavalitsuse poole pöörduda. Kui eestkoste, elukoha või kohtumiste
küsimuses on juba kohtule hagi esitatud, võib kohus algatada
koostöönõupidamised. Nõupidamised on tasuta. Kui vanemad kokku lepivad, võivad nad eestkoste, elukoha ja kohtumiste
kohta kokkuleppe sõlmida. Kokkulepe
kehtib, kui see on kirjalik ja Sotsiaalheaoluameti poolt heaks kiidetud.
Kokkuleppe kehtivus tähendab, et sellel on kohtuotsusega sama mõju. See
tähendab muu hulgas seda, et nimetatud kokkulepe on täitmisele pööratav.
Perekonnanõustamine
Perekonnanõustamine tähendab nõupidamisi, kus arutatakse
perekondade ja paaride kooselust tekkinud konflikte. Nõupidamised võivad
toimuda enne ja pärast lahkuminekut või selle ajal. Laste puhul saab
perekonnanõustamine aidata vähendada konflikti nii, et vanemad saaksid pärast
lahkuminemist ühiselt vanamatena tegutseda. Perekonnanõustamise poole
pöördumine on vabatahtlik ja see saab toimuda paari enda algatusel. Selleks
et perekonnanõustamine toimuks usalduslikus atmosfääris ja et see oma eesmärki
täidaks, peavad osapooled olema kindlad, et nõupidamiste käigus ilmsiks tulev
sageli tundlik teave ei saaks teatavaks teistele. Seepärast on
perekonnanõustamise istungite jaoks eriti ranged konfidentsiaalsusreeglid.
Igaüks, kes seda soovib, võib perekonnanõustamise teenuse poole pöörduda
anonüümselt. Üles
Kõigil kohalikel omavalitsustel on seaduse kohaselt
kohustus perekonnanõustamist pakkuda, kas tehes seda ise või
professionaalsete nõustajate kaudu. Perekonnanõustajad on suhete alal
täiendväljaõppe saanud kvalifitseeritud sotsiaaltöötajad. Kes soovib
perekonnanõustamisbüroo poole pöörduda, võib pöörduda kohaliku omavalitsuse
poole. Kohalikul omavalitsusel on perekonnanõustamise eest õigus võtta tasu. Perekonnanõustamist pakuvad ka näiteks kirikuühendused. Üksikisikutevahelised vaidlused
perekonnavaidlused välja arvata, on vaidlevate üksikisikute jaoks kohtud ja
kohtumenetluse raames toimuvad alternatiivse vaidluste lahendamise
mehhanismid; vaadake eespool peakirja „Lepitus ja vahekohtumenetlus
kohtumenetluses“
Muud erilised olukorrad
Tegevused piirkondlikes üüri- ja rendikohtutes
Rendivaidlustes, elamuühistuga seotud vaidlustes ja
üürivaidlustes võib vahekohtumenetlus toimuda piirkondlikus üüri- või
rendikohtus.
Kui maaomanik ja rentnik ei jõua rendisuhet puudutavas
küsimuses kokkuleppele või kui elamuühistu ja selle liige ei jõua
kokkuleppele osamaksu suhtes, võib üks pool või mõlemad pöörduda vaidluse
lahendamisel abi saamiseks piirkondliku üürikohtu poole. Sel juhul palub pool
või paluvad pooled kohtul vahekohtuna vaidlust lahendada. Piirkondlik
üürikohus võib vahekohtumenetlusse võtta kõiki üürivaidlusi ja elamuühistuga
seotud vaidlusi. Tavaliselt teeb piirkondlik üürikohus ettepaneku kokkuleppe
sõlmimiseks, kui pooled ise kohtus toimuval kokkusaamisel kokkulepet ei
saavuta. Mõnedes asjades,
nagu kinnisasja üürimist puudutavad vaidlused, on vahekohtumenetlus
kohustuslik. Kui maaomanik on näiteks üürilepingu lõpetanud ja üürnik ei
soovi ilma hüvitist saamata maad vabastada, peab üürnik pöörduma
vahekohtumenetluse alustamiseks piirkondlikku rendikohtusse. Kui üürnik nii
ei tee, minetab ta õiguse hüvitisele. Piirkondlik rendikohus võib anda
vahekohtumenetluse käigus arvamuse, näiteks kinnisvara rendi turuhindade
kohta. Sellisel arvamusel on eeldatav mõju igasugustele järgnevatele hüvitise
vaidlustele. Üles
veel, kui vahekohtumenetlust ei taotleta, peab algne piirkondlik rendikohus
püüdma pooli lepitada vaidlustes, mida kohus peab läbi vaatama vastavalt
pädevusjaotusele tavaliste kohtute ja piirkondlike rendikohtute vahel,
näiteks eluruumi üürilepingute uuendamise vaidlused pärast ülesütlemisega
lõpetamist Selles vahekohtumenetluses peab piirkondlik rendikohus, kui pooli
ei saa lepitada lähtudes kummagi poole tehtud ettepanekutest, tegema
lepitusettepaneku, välja arvatud juhul, kui on ilmne, et leppimiseks ei ole
väljavaateid. Kui pooled lepitusettepanekuga ei nõustu, peab kohus asja läbi
vaatama. Lõpuks
võivad tavalised kohtud saata nende menetluses olevaid asju piirkondliku rendikohtu
vahekohtumenetlusse. Kui vahekohtumenetlus jääb edutuks, otsustab asja kohus.
rendikohus ei nõua pooltelt tasu. Kumbki pool peab kandma oma kulud, näiteks
esindamise kulud ja läbirääkimiste tõttu saamata jäänud töötasu. Teatud
juhtudel võidakse poolele anda menetlusabi. Menetlus piirkondlikus
rendikohtus on avalik. Menetlus
piirkondlikus rendikohtus on sama, mis piirkondlikus üürikohtus. Teatavad autoriõiguse vaidlused
Vahekohtumenetlus on ette nähtud ka mõnedes autoriõigusega
seotud vaidlustes. Vahekohtumenetluse eesmärk on lihtsustada kollektiivsete
kokkulepete sõlmimist, millel teatud autorõiguse sätete kohaldamine põhineb.
Nii on see peamiselt kokkulepetega lepinguliste litsentside väljavõtmise
osas. Menetlus ei ole seepärast alternatiiv tavalisele kohtulikule
läbivaatamisele. Menetlus on vabatahtlik ja suunatud pooltevahelise
kokkuleppe sõlmimisele. Vahekohtumenetluse taotlemiseks esitatakse avaldus
valitsusele, kes määrab ka vahekohtuniku (lepitaja). Kui vahekohtumenetlus
jääb edutuks, võib vahekohtunik teha ettepaneku arbitraažimenetluseks, ent
pooled ei ole kohustatud üheski sellises menetluses osalema. Vahekohtunik võib samuti valitsust
teavitada sellest, et vahekohtumenetlus mingeid tulemusi ei anna. Sel juhul
peab valitsus kaaluma võimalikke meetmeid. Menetlus on konfidentsiaalne.
Vahekohtunikul
on õigus töö eest tasu saada. Kui teisiti ei ole kokku lepitud, maksab tasu
see pool, kes vahekohtumenetlust taotles.
« Vaidluste alternatiivsed lahendused - Üldteave | Rootsi - Üldteave »

matches: kohus kohus kohus kohus kohus kohus