1 ÜHISVEEVÄRGI JA –KANALISATSIOONIGA LIITUMISE KORD
RT IV, 22.05.2013, 44
Vastu võetud 03.08.2006 nr 29
Määrus kehtestatakse ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni seaduse §5 lõike 21 alusel.
1. peatükk ÜHISVEEVÄRGI JA –KANALISATSIOONIGA LIITUMISE KORD
§ 1. Käesolev ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga liitumise eeskiri (edaspidi – eeskiri) reguleerib suhteid ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni omaniku või valdaja ning ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga liidetava kinnistu omaniku või valdaja (edaspidi – liituja) vahel Narva linna haldusterritooriumil.
§ 2. Käesolev eeskiri on kohustuslik täitmiseks kõigile ühisveevärgi- ja kanalisatsiooniga liitunud juriidilistele ja füüsilistele isikutele Narva linna haldusterritooriumil.
§ 3. Käesolevas eeskirjas kasutatakse mõisteid Narva Linnavolikogu poolt kinnitatud ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni kasutamise eeskirjas toodud tähenduses.
§ 4. Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga kaetud alal asuva kinnistu omanikul või valdajal on õigus kinnistu veevärgi ja kanalisatsiooni ühendamiseks (edaspidi – liitumine) ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga veevarustuse ja reovee ärajuhtimise teenuse edaspidiseks kasutamiseks.
§ 5. Liituja maksab ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni omanikule või valdajale tasu ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga liitumise eest (edaspidi – Liitumistasu). Veevarustuse ja reovee, sademevee, drenaaživee ärajuhtimise teenuse lõpetamisel liitumistasu ei tagastata.
§ 6. Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga liitunud kinnistu omandiõiguse üleminekul ei tule uuel omanikul tasuda liitumistasu, kui ei muutu liitumislepingu tingimused.
§ 7. Kui ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga liitunud kinnistu omanik või valdaja soovib kasutada täiendavaid veevarustuse või reovee, sademevee, drenaaživee ärajuhtimise teenuseid või kasutada neid ulatuses, millega kaasneb ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni laiendamine või ümberehitamine, käsitletakse seda ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga liitumisena ning see toimub käesoleva Eeskirja kohaselt. Otsuse, millise teenusmahtude muutmise korral tuleb taotleda uut liitumist, teeb ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni omanik või valdaja.
§ 8. Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni rajatiste ehitamine eramaale ja -teedele toimub ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni omaniku või valdaja ja kinnistu omaniku või valdaja vahelisel kokkuleppel.
§ 9. Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga liitumine toimub liituja poolt ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni omanikule või valdajale esitatud taotluse (edaspidi – liitumistaotlus) põhjal koostatava liitumislepingu alusel.
§ 10. Liitumistaotlus peab sisaldama:
1) taotleja nime, perekonnanime, sünniaega ja aadressi või juriidilisest isikut taotleja nime, registrikoodi, aadressi, samuti taotluse allkirjastanud seadusliku esindaja nime ja perekonnanime;
2) andmeid olemasoleva ja kavandatava hoonestuse ning nende kasutusotstarbe kohta;
3) andmeid kavandatava veekasutuse otstarbe ja koguse kohta ühisveevärgist;
4) andmeid ühiskanalisatsiooni juhtida kavandatava reovee koguse ja reostusastme kohta;
5) ettepanekut liitumispunktide asukoha kohta;
6) ettepanekut kinnistu veevärgi ja kanalisatsiooni ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga ühendamise tähtaja kohta;
7) teenindus- ja tootmisotstarbelise sisseseade korral andmeid vett kasutavate ja reovett eraldavate tehnoloogiliste protsesside kohta ning andmeid neist protsessidest ühiskanalisatsiooni juhitava reovee reostusastme ja koguse kohta.
§ 11. Taotlusele tuleb lisada kinnistu plaan mõõtkavas 1:500, millel on näidatud kõik olemasolevad ehitised (hooned, rajatised) ja nende ühendused tehnovõrkudega ning kavandatavate hoonete eeldatav paiknemine.
§ 12. Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni omanikul või valdajal on õigus nõuda liitujalt lisaks käesoleva eeskirja §10 punktides 1–7 toodule täiendavaid andmeid ja selgitusi, kui need on vajalikud taotluse läbivaatamiseks ja liitumislepingu koostamiseks.
§ 13. Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni omanik või valdaja vaatab esitatud liitumistaotluse läbi 15 kalendripäeva jooksul arvates selle esitamisest ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni omanikule või valdajale. Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni omanik või valdaja võib vajadusel pikendada taotluse läbivaatamise tähtaega kuni 15 kalendripäeva, teatades sellest kirjalikult liituda soovijale.
§ 14. Liitumistaotus jäetakse rahuldamata seaduses sätestatud juhtudel.
§ 15. Liitumistaotluse rahuldamisel väljastatakse liitujale liitumistingimused, mis on aluseks kinnistu veevärgi ja kanalisatsiooni ning ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni ühendustorustiku projekti koostamisele.
§ 16. Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni liitumistingimustes määratakse:
1) liitumispunkt (-id);
2) tehnilised erinõuded, sealhulgas torude asetuse sügavus liitumiskohtades ning reovete paisutamise kõrgus;
3) projektdokumentatsiooni kooskõlastamise kord;
5) antavа vee maksimaalne kogus ööpäevas ja ööpäevane tarbimisrežiim; ärajuhitava reovee vastuvõtmise erinõuded (kogus, koostis, vastuvõturežiim);
6) erinõuded kontroll- ja mõõteriistadele ning mõõdusõlme ehitamisele.
§ 17. Kinnistu veevärgi ja kanalisatsiooni ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga liitumise ehitusprojekti koostamine, ühendustorustiku, sisendustorustiku ning kinnistu veevärgi ja -kanalisatsiooni ehitamine ja kasutusele võtmine peab toimuma kehtivate õigusaktide ning ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni kasutamise eeskirja kohaselt, mis kinnitab Narva Linnavolikogu.
§ 18. Liitumisleping sõlmitakse 30 päeva jooksul pärast koostatud kinnistu liitumisprojekti nõuetekohast esitamist ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni omanikule või valdajale kooskõlastamiseks, kui ei ole kokku lepitud teisiti.
§ 19. Liitumislepingus määratakse kindlaks:
1) liitumislepingu poolte andmed;
2) liituva kinnistu üldandmed (aadress, katastritunnus, registreerimisnumber, sihtotstarve, pindala, omanik);
3) dokumendid, mille alusel teostatakse ühisveevärgi ja – kanalisatsiooniga liitumine (liitumise tehnilised tingimused, projekt, nõuded mõõdusõlmele jne.);
4) liitumiskoha asukoht;
5) liitumistasu suurus ja selle maksmise kord;
6) liitumise kuupäev;
7) ühisveevärgi ja – kanalisatsiooni omaniku või valdaja ja liituja õigused ja kohustused;
8) liitumislepingu lõpetamise alused;
9) vajaduse korral muud nõuded liitumisele.
§ 20. Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni omanikul või valdajal on õigus kontrollida võrkude paigaldamist kinnistu piires, mille veevärk ja kanalisatsioon liitub ühisveevärgi ja – kanalisatsiooniga, samuti osaleda kõigi katsetuste ja sanitaartöötlemiste juures.
§ 21. Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga ühendatava kinnistu veevärgi ja -kanalisatsiooni vastavust nõuetele on õigus kontrollida kohaliku omavalitsuse volikogu otsusega volitatud isikul.
§ 22. Liituja peab tagama, et kinnistust ühiskanalisatsiooni saabuvas reovees, sademevees, drenaaživees sisalduvate reoainete ja ohtlike ainete sisaldus ei ületaks keskkonnaministri määrusega ja Narva Linnavolikogu poolt kinnitatud ühisveevärgi ja – kanalisatsiooni kasutamise eeskirjaga kehtestatud piirväärtusi.
§ 23. Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni omanikul või valdajal on õigus liitumisleping lõpetada:
1) juriidilise isiku registrist kustutamisel, kui tal ei ole õigusjärglast;
2) liidetud kinnistu omaniku surma korral, kui tal ei ole pärijat;
§ 24. Liitumislepingu lõpetamisel katab liituja ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni omanikule või valdajale liitumislepingu lõpetamise hetkeni tehtud tööde ja tööde katkestamisega seotud kulud.
§ 25. Liitumislepingu lõpetamisel liituja kulud, mis on seotud ühisveevärgi ja –kanalisatsiooni liitumisega, ja liitumistasu ei kuulu tagastamisele.
§ 26. Liitumisleping lõpeb, kui lepingu osapooled on täitnud lepingujärgsed kohustused, fikseerinud liitumispunktid piiritlemisaktiga ning liitujal on võimalus saada lepingukohastel liitumistingimustel ühisveevärgist vett ja juhtida ühiskanalisatsiooni reovett. Liitumislepingu lõppemisel liitujal on õigus veevarustuse jareotvee ärajuhtimise teenuslepingu sõlmimiseks vee-ettevõtjaga.
§ 27. Liitumistasu eest ehitatud või ümberehitatud ühisveevärk ja -kanalisatsioon kuni liitumispunktideni jääb ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni omaniku või valdaja omandisse.
§ 28. Liitumistingimuste muutmisel peab kinnistu omanik või valdaja taotlema nimetatud tingimuste muutmisest ning selle kohta sõlmitakse uus liitumisleping.
§ 29. Kui ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni omanik või valdaja või kinnistu omanik või valdaja taotleb liitumispunkti ümberehitamist, toimub see taotleja kulul.
§ 30. Liitumistasu on ühekordne tasu, mis makstakse ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni omanikule või valdajale kinnistu veevärgi ja/või kanalisatsiooni liitumisel ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga. Liitumistasu peab maksma ka klient, kes soovib muuta liitumise tehnilist lahendust või soovib suurendada ühisveevärgist tarbitava vee või ühiskanalisatsiooni ärajuhitava reovee, sademevee, drenaaživee mahtu, kui see nõuab liitumise tehnilise lahenduse muutmist.
§ 31. Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga liitumistasu moodustub rahasummast, mis on vajalik ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni omaniku või valdaja kulude katteks, mis on seotud kinnistu tarbeks ühendustorude ja liitumispunktide ehituse ja rekonstrueerimisega, samuti kinnistu liitumislepingule vastavate teenustega kindlustamiseks ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni ehituse ja ümberehitusega.
§ 32. Liituja maksab liitumistasu 30 päeva jooksul alates liitumislepingu sõlmimise momendist, kui liitumislepinguga ei sätestatud teisiti. Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni omaniku või valdaja nõusolekul võib liitumistasu maksta osade kaupaю Sellisel juhul kehtestatakse liitumistasu maksmise kord ja tähtajad liitumislepingu lisaks olevas maksegraafikus.
§ 33. Liitumislepingu järgsete maksetähtaegade viivitamise korral maksab liituja ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni omanikule või valdajale viivist, mille suurus on 0,1% päevas maksmata jäetud liitumistasu osast, kui liitumislepinguga ei ole sätestatud teisiti.
§ 34. Kinnistu liitumistingimused peavad olema koostatud järgmiselt, et võimaluse korral minimiseerida nii liitumiskulusid kui ka kinnistu veevärgi ja/või kanalisatsiooni ehituseks liituja kulusid tingimusel, et see ei riku kolmandate isikute õigusi ja vabadusi.
§ 35. Käesoleva eeskirja sätteid ei kohaldata käesoleva eeskirja kehtivuse alguse hetkeks ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga liitunud kinnistute veevärgi ja kanalisatsiooni suhtes seni kuni ei teki vajadus nende rekonstrueerimises seoses veevarustuse ja reovee, sademevee, drenaaživee ärajuhtimise täiendavate teenuste kasutamisega.
§ 36. Vallasasjana käibel oleva ja ühisveevärgi ja/või kanalisatsiooniga liidetava ehitise veevärgi ja/või kanalisatsiooni, samuti sellise ehitise omaniku või valdaja suhtes kohaldatakse käesolevat eeskirja sel määral, nagu ka kinnistu veevärgi ja/või kanalisatsiooniga liitumise, samuti kinnistu omaniku või valdaja suhtes.
§ 37. Narva Linnavolikogu 25.03.2004 a. määrus nr 12/30 „Narva linna ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga liitumise eeskiri“ tunnistatakse kehtetuks.
§ 38. Määrus jõustub 14.08.2006 a.


text:
Avalik teenistus – Parlamendiliikmete registreeritud assistendid – Töölepingu ennetähtaegne ülesütlemine – Abitaotlus – Psühholoogiline ahistamine
Kohtuasjas F‑129/12,
CH, Euroopa Parlamendi liikme registreeritud assistent, elukoht Brüssel (Belgia), esindajad: advokaadid L. Levi, C. Bernard‑Glanz ja A. Tymen,
Euroopa Parlament, esindajad: S. Alves ja E. Taneva,
koosseisus: koja esimees H. Kreppel, kohtunikud E. Perillo ja R. Barents (ettekandja),
1 CH palub 31. oktoobril 2012 Avaliku Teenistuse Kohtu kantseleisse saabunud hagiavalduses tühistada Euroopa Parlamendi 19. jaanuari 2012. aasta otsus, millega öeldi üles tema parlamendiliikme registreeritud assistendi leping, 15. märtsi 2012. aasta otsus, millega jäeti rahuldamata tema abitaotlus, ja vajalikus osas nende otsuste peale esitatud kaebuste rahuldamata jätmise otsused ning mõista parlamendilt tema kasuks kahjuhüvitisena välja 120 000 eurot.
2 Käesoleva kohtuasja õigusliku raamistiku moodustavad Euroopa Liidu ametnike personalieeskirjade (edaspidi „personalieeskirjad”) artiklid 12a ja 24 ning muude teenistujate teenistustingimuste (edaspidi „teenistustingimused”) artikli 2 punkt c, artiklid 127 ja 130 ning artikli 139 lõike 1 punkt d.
3 Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 31 „Head ja õiglased töötingimused” lõikes 1 on nähtud ette:
„Igal töötajal on õigus töötingimustele, mis on tema tervise, ohutuse ja väärikuse kohased.”
4 Harta artiklis 41 „Õigus heale haldusele” on sätestatud:
5 Parlamendi kodukorra faktiliste asjaolude asetleidmise hetkel kohaldatava redaktsiooni artikli 9 lõikes 2 oli nähtud ette:
„Parlamendiliikmete käitumine põhineb vastastikusel austusel, Euroopa Liidu alusaktides sätestatud väärtustel ja põhimõtetel, tagab parlamendi väärikuse ning ei tohi ohustada parlamendi töö sujuvat toimumist ega häirida rahu ja vaikust parlamendi hoonetes. [...]”
6 Parlamendi juhatuse 9. märtsi 2009. aasta otsusega vastu võetud ja viimati parlamendi juhatuse 13. detsembri 2010. aasta otsusega muudetud teenistustingimuste VII jaotise rakendusmeetmete (edaspidi „rakendusmeetmed”) artikli 20 lõikes 2 on sätestatud:
„Kui assistent, tema poolt abistatav parlamendiliige või parlamendiliikmete rühm soovib lõpetada lepingu enne tähtaega, esitab assistent või vastutav parlamendiliige parlamendi peasekretariaadi pädevale teenistusele kirjaliku taotluse, milles on toodud lepingu ennetähtaegse lõpetamise põhjus(ed).
Teenistuslepinguid sõlmima volitatud ametiisik lõpetab pärast taotluse läbivaatamist lepingu vastavalt muude teenistujate teenistustingimuste artikli 139 lõike 1 punktile d ja ette nähtud etteteatamisaega järgides või vastavalt muude teenistujate teenistustingimuste artikli 139 lõikele 3 ning ette nähtud tingimusi täites.”
7 Parlamendiliige B. võttis hageja 1. oktoobril 2004 assistendina tööle lepinguga, mis pidi lõppema 2004.−2009. aasta volituste kehtimisaja lõpul. Kui B. ametiaeg 2007. aastal lõppes, võttis hageja assistendina tööle teine parlamendiliige P. alates 1. detsembrist 2007 kuni volituste kehtimisaja lõpuni 2009. aastal. Alates 1. augustist 2009 võeti hageja tööle parlamendiliikme registreeritud assistendina teenistustingimuste artikli 5a tähenduses, et ta assisteeriks P‑d kuni 2009.−2014. aasta volituste kehtimisaja lõpuni. Tema leping nägi ette määramise II tegevusüksuse palgaastmele 14.
8 Kehtivusega alates 1. septembrist 2010 asendati see leping uue lepinguga, mille kohaselt määrati hageja ümber II tegevusüksuse palgaastmele 11.
9 Alates 27. septembrist 2011 saadeti hageja haiguspuhkusele, mida pikendati kuni 19. aprillini 2012.
10 Hageja raviarst A. G. andis 26. oktoobril 2011 välja tõendi, milles diagnoosis tema ärevus‑ ja depressiooniseisundi, „sundmõtete” esinemise ja toitumishäired, viidates hageja ütlustele, et talle sai töökohal osaks psühholoogiline ahistamine. Neuropsühhiaater doktor Y. G. diagnoosis oma doktor A. G‑le saadetud 20. novembri 2011. aasta aruandes püsiva ärevus‑ ja depressioonihäire. Brüsseli (Belgia) Brugmanni ülikooli kliinikumi meditsiinilis-psühholoogiliste ekspertiiside üksuse juhataja doktor J. de M. järeldas 22. novembril 2011, et tegemist on reaktsioonilise kurnatusesündroomiga, ning teatas, et hageja ärevus‑ ja depressioonihäired on tingitud „psühholoogilise ahistamise üleelamisest tööl”.
11 Hageja teatas 28. novembril 2011 töökohal ahistamise ja selle ennetamise nõuandekomiteele, mille parlament oli moodustanud (edaspidi „psühholoogilise ahistamise nõuandekomitee”), oma olukorrast ja P. käitumisest tema suhtes. Ta uuris 6. detsembril 2011 selle komitee kõikidelt liikmetelt, mida peaks tegema, et esitada psühholoogilise ahistamise kaebus. Ta edastas 12. detsembri 2011. aasta e‑kirjaga kõikidele psühholoogilise ahistamise nõuandekomitee liikmetele ja parlamendi peasekretärile samal päeval P‑le saadetud e‑kirja, milles ta kirjeldas oma tervislikku seisundit viimase ahistamise tagajärjel. 21. detsembri 2011. aasta e‑kirjaga pöördus hageja selle komitee esimehe poole, paludes temalt kokkusaamist.
12 Hageja esitas 22. detsembril 2011 oma nõustajate vahendusel personalieeskirjade artikli 24 alusel abitaotluse, milles ta väitis, et P. on teda psühholoogiliselt ahistanud, ning palus võtta eemaldamismeetmed ja algatada haldusjuurdlus.
13 P. saatis 6. jaanuaril 2012 parlamendi peasekretariaadi personali peadirektoraadi personaliarenduse direktoraadi juures asuvale töölevõtmise ja üleviimise üksusele kirjaliku taotluse öelda hageja tööleping üles. 18. jaanuaril 2012 kinnitas P. seda taotlust.
14 Hageja leping öeldi üles 19. jaanuari 2012. aasta otsusega alates 19. märtsist 2012 usalduse kaotuse tõttu (edaspidi „lepingu ülesütlemise otsus”). Hageja vabastati etteteatamistähtaja jooksul töötamisest. Selle otsuse kaaskirjas teatas pädeva üksuse juhataja hagejale, et sai 18. jaanuaril 2012 P‑lt taotluse tema tööleping üles öelda. P. leidis esiteks, et hagejal ei ole vajalikku pädevust, et tulla toime nende parlamendikomisjonide tööga, mille liige P. on, ning teiseks, et hageja käitumine on vahel vastuvõetamatu nii tema kui ka teiste parlamendiliikmete ja assistentide suhtes. Nendel põhjustel ei saanud P. enam hagejat usaldada ja hageja enam tema assistent olla.
15 Hageja nõustajad palusid 23. jaanuari 2012. aasta kirjaga P. koostatud töölepingu ülesütlemise taotluse ärakirja. Parlamendi pädev üksus edastas selle palve peale neile 2. veebruari 2012. aasta kirjaga mittetäieliku loetelu näidetest, mis tõendavad hageja ja P. vahelise usalduse kadumist.
16 Hageja nõustajad meenutasid 7. veebruari 2012. aasta kirjas, et hageja abitaotlusele ei ole vastatud.
17 Doktor Y.G. diagnoosis doktor A.G‑le saadetud 4. märtsi 2012. aasta kirjas hageja ärevus‑ ja depressioonihäire ägenemise esiteks selle tagajärjel, et parlament ei tunnistanud „psühholoogilise ahistamise üleelamist tööl”, ja teiseks töölepingu ülesütlemise otsuse tõttu.
18 Parlamendi pädev peadirektor teatas 15. märtsi 2012. aasta kirjaga, mis puudutas hageja esitatud abitaotlust, et ta ei võta seisukohta, kas personalieeskirjade artikkel 24 on kohaldatav või mitte, sest hageja lepingu ülesütlemise ja tema pika haiguse tõttu töölt eemaleoleku tulemusena on see taotlus muutunud esemetuks (edaspidi „abitaotluse rahuldamata jätmise otsus”).
19 Hageja esitas 30. märtsil 2012 personalieeskirjade artikli 90 lõike 2 alusel töölepingu ülesütlemise otsuse peale kaebuse. 22. juunil 2012 esitas hageja sama õigusnormi alusel kaebuse abitaotluse rahuldamata jätmise otsuse peale.
20 Parlamendi peasekretär rahuldas 20. juuli 2012. aasta otsusega osaliselt töölepingu ülesütlemise otsuse peale esitatud kaebuse, otsustades pikendada hageja lepingu lõppemise kuupäeva teenistustingimuste artikli 139 lõike 1 punkti d viimase lause alusel 20. juunini 2012 tema tõendatud haiguspuhkuse tõttu, mis oli kestnud 19. aprillini 2012.
21 Abitaotluse rahuldamata jätmise otsuse peale esitatud kaebuse jättis parlamendi peasekretär 8. oktoobri 2012. aasta otsusega rahuldamata.
– tühistada töölepingu ülesütlemise otsus;
– tühistada abitaotluse rahuldamata jätmise otsus;
– tühistada vajalikus ulatuses parlamendi peasekretäri 20. juuli 2012. aasta otsus, millega jäeti rahuldamata tema töölepingu ülesütlemise otsuse peale esitatud 30. märtsi 2012. aasta kaebus, ja 8. oktoobri 2012. aasta otsus, millega jäeti rahuldamata tema abitaotluse rahuldamata jätmise otsuse peale esitatud 22. juuni 2012. aasta kaebus;
– mõista parlamendilt tema kasuks kahjuhüvitisena välja 120 000 eurot;
23 Parlament palub Avaliku Teenistuse Kohtul:
Nõue tühistada kaebuste rahuldamata jätmise otsused
24 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt toovad kaebuse rahuldamata jätmise otsuse vastu suunatud vormilised nõuded kaasa Avaliku Teenistuse Kohtu poole pöördumise otsuse osas, mille peale kaebus esitati, kui kaebuse rahuldamata jätmise otsusel kui niisugusel ei ole iseseisvat sisu (vt selle kohta Euroopa Kohtu 17. jaanuari 1989. aasta otsus kohtuasjas 293/87: Vainker vs. parlament, punkt 8, ja Avaliku Teenistuse Kohtu 9. juuli 2009. aasta otsus kohtuasjas F‑104/07: Hoppenbrouwers vs. komisjon, punkt 31). Et 20. juuli 2012. aasta otsusel, millega jäeti rahuldamata töölepingu ülesütlemise otsuse peale esitatud 30. märtsi 2012. aasta kaebus, ja 8. oktoobri 2012. aasta otsusel, millega jäeti rahuldamata abitaotluse rahuldamata jätmise otsuse peale esitatud 22. juuni 2012. aasta kaebus, ei ole iseseisvat sisu, tuleb neid tühistamisnõudeid selles olukorras käsitada nii, et need on suunatud üksnes lepingu ülesütlemise otsuse ja abitaotluse rahuldamata jätmise otsuse vastu.
Nõuded tühistada töölepingu ülesütlemise otsus ja kaebuse rahuldamata jätmise otsus
25 Hageja sõnul on kõnesoleva ahistamise, ahistaja ja töölepingu ülesütlemise otsuse vahel otsene seos, sest see otsus tehti ahistamise toimepanija P. taotlusel. Hageja märgib, et tegusid, mis kujutavad endast ahistamist, kirjeldati täpselt ja üksikasjalikult ning dokumenteeriti abitaotluses ja kaebustes nii palju võimalik ning P. ei saanud väita, et see olukord oli talle teadmata. P. käitumise kohta väidab hageja, et viimane näitab üles pidevat rahulolematust, mis avaldub tema saavutuste ja tema võimete süstemaatilises mustamises, lakkamatus haavavas ja mittekonstruktiivses kriitikas tema enda või kolmandate isikute juuresolekul ja tema töö kvaliteedi pidevas kahtluse alla panemises. Hageja sõnul ei seata enam kahtluse alla mitte ainult tema töö kvaliteeti, vaid ka tema isiku kvaliteeti ja tema väärikust.
26 Seejärel toob hageja konkreetseid näiteid P. käitumisest, mida ta peab enda suhtes ülekohtuseks, eelkõige tema mustamine kolmandate isikute ees. Hageja järeldab, et vastavalt Avaliku Teenistuse Kohtu 24. veebruari 2010. aasta otsusele kohtuasjas F‑2/09: Menghi vs. ENISA, kuritarvitati lepingu ülesütlemise otsust tehes võimu ja see otsus tuleb tühistada. Seda otsust ei tehtud sel eesmärgil, et P. ei peaks enam koos töötama assistendiga, kellega tal pole omavahelist usaldust, vaid eesmärgiga „saada lahti” assistendist, kelle abitaotlus oleks võinud teda kahjustada. Hageja lisab, et teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutus, kellele esitatakse töölepingu ülesütlemise taotlus, pidi hindama P. põhjenduste asjakohasust. Teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutus ei tohi piirduda sellega, et rahuldab iga töölepingu ülesütlemise taotluse, mille parlamendiliige on oma assistendi kohta esitanud, ja ta ei tohi seda teha ammugi siis, kui see assistent on esitanud abitaotluse. Mis puudutab otsust jätta rahuldamata töölepingu ülesütlemise otsuse peale esitatud kaebus, siis märgib hageja, et parlament mitte üksnes ei keeldunud tühistamast otsust, mis tehti ilmselgelt võimu kuritarvitades, vaid ta rikkus ka oma põhjendamiskohustust, eirates põhjendatult esitatud tõendeid ja jättes võtmata seisukoha võimu kuritarvitamise küsimuses. Hageja märgib ka, et lepingu ülesütlemise otsuse tühistamata jätmine võimaldas parlamendil hiljem põhjendada hageja abitaotluse rahuldamata jätmise otsust nii, et lepingu ülesütlemine muutis selle abitaotluse esemetuks. Lõpuks väidab ta, et ka lepingu ülesütlemise otsus tuleks tühistada, sest sellega on rikutud personalieeskirjade artiklit 12a ja tagatist, mille see annab töötajatele, kes kaebavad psühholoogilise ahistamise üle.
27 Ilmse hindamisveaga seoses vaidlustab hageja põhjendused, millega põhjendati lepingu ülesütlemise otsuse tühistamata jätmist ja parlamendi keeldumist seda viga tunnistada. Hageja meenutab, et pärast ligi kahe aasta pikkust koostööd otsustas P. jätta ta tema esimese lepinguga enda teenistusse. Mis puudutab argumenti, millega põhjendati tema lepingu ülesütlemise otsust, st hageja vastuvõetamatut käitumist tema kolleegide suhtes, siis ta märgib, et seda väidet ei tõendatud ühegi tõendiga.
28 Abitaotluse rahuldamata jätmise otsuse kohta viitab hageja Avaliku Teenistuse Kohtu 8. veebruari 2011. aasta otsusele kohtuasjas F‑95/09: Skareby vs. komisjon, ja rõhutab, et lepingu ülesütlemise otsus ei muuda juba iseenesest abitaotlust esemetuks. Ta nõustub küll, et taotletavatel eemaldamismeetmetel ei olnud töölepingu ülesütlemise tulemusena enam mõtet, kuid väidab, et parlamendiliikmete registreeritud assistentide suhtes kohaldatakse personalieeskirjade artiklit 24 ning seega ei saanud talle abi keelata ja juurdlust algatamata jätta.
– Parlamendi argumendid
29 Kõigepealt esitas parlament mõned seisukohad parlamendiliikmete registreeritud assistentide staatuse kohta. Esiteks väidab ta, et kohtupraktikat, mis käsitleb ajutiste teenistujate teenistustingimuste artikli 2 punkti c tähenduses lepingute ülesütlemist, võib analoogia alusel kohaldada parlamendiliikmete registreeritud assistentide suhtes, sest mõlema lepingutüübi ühine oluline omadus on vastastikune usaldus. Parlament viitab sellega seoses Esimese Astme Kohtu 17. oktoobri 2006. aasta otsusele kohtuasjas T‑406/04: Bonnet vs. Euroopa Kohus, ja Avaliku Teenistuse Kohtu 7. juuli 2010. aasta otsusele liidetud kohtuasjades F‑116/07, F‑13/08 ja F‑31/08: Tomas vs. parlament. Mis puudutab teenistustingimuste artikli 139 lõike 1 punktil d ja rakendusmeetmete artikli 20 lõikel 2 põhinevat lepingu ülesütlemise menetlust, siis selgitab parlament, et kui pädev teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutus saab parlamendiliikmelt taotluse, milles palutakse parlamendiliikme registreeritud assistendi leping usalduse kaotuse tõttu ennetähtaegselt üles öelda, saab see asutus ainult võtta selle usalduse kaotuse teatavaks ja lepingu ülesütlemise taotluse rahuldada. Teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutusel ei ole sellega seoses, kas see taotlus rahuldada või mitte, mingit kaalutlusruumi. Mis puudutab selle taotluse läbivaatamist rakendusmeetmete artikli 20 lõike 2 teises lõigus ette nähtud teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutuse poolt, siis parlament täpsustab, et tegemist on lihtsalt haldusliku käitlemisega ülesütlemise ettevalmistamiseks ja menetluse algatamiseks teenistustingimuste artikli 139 lõike 1 punktis d ette nähtud etteteatamistähtaega järgides. Seega ei ole teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutusel parlamendi sõnul mingit kaalutlusruumi, kas rahuldada parlamendiliikme registreeritud assistendi lepingu ülesütlemise taotlus. Teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutusel oli hageja lepingu ülesütlemisel seega kaalutlusõiguseta pädevus ning ta tegutses P. taotlusel, mida viimane põhjendas sellega, et tema ja hageja vahel ei olnud enam töösuhte jätkamiseks ilmtingimata vajalikku usaldust.
30 Võimu kuritarvitamise ja psühholoogilise ahistamise kohta märgib parlament, et hageja väiteid ja süüdistusi ei tõenda mingid dokumendid või asjaolud, mis näitaksid, et need väited ja süüdistused on õiged, ning tema väide, et lepingu ülesütlemise otsus tehti võimu kuritarvitades, sest see tehti tema psühholoogilise ahistamise eesmärgil, tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata. Parlament lisab, et asjaolu, et hagiavaldusele lisatud meditsiinilised aruanded näitavad, et hageja ärevus‑ ja depressioonihäire on tingitud „psühholoogilise ahistamise üleelamisest tööl”, ei võimalda tõendada niisuguse ahistamise asetleidmist, sest need aruanded põhinevad hageja subjektiivsel kirjeldusel selle kohta, missugused on tema töötingimused. Parlament märgib ka, et P. võttis pädeva üksusega hageja töölepingu ülesütlemise menetluse küsimuses esmakordselt ühendust 2011. aasta 28. novembri ja 5. detsembri vahel, st hulk aega enne abitaotluse esitamist. Sellest järeldub parlamendi arvates, et teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutus ei teinud lepingu ülesütlemise otsust selleks, et hagejast pärast tema abitaotluse esitamist „lahti saada”. Lõpuks vaidlustab parlament väidetava põhjenduste puuduse otsuses, millega jäeti rahuldamata lepingu ülesütlemise otsuse peale esitatud kaebus.
31 Ilmse hindamisvea kohta väidab parlament, et hageja – kelle ülesanne oli eelkõige hinnata seda, kas esitada muudatusettepanekuid materjalides, mis käsitlesid Euroopa Võrgu- ja Infoturbeametit (ENISA), või mitte – ei tõendanud, et väljapakutud muudatusettepanekud ei olnud „esitamatud”. Seega ei tõendanud hageja, et teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutus tegi niisuguse vea. Seejärel väidab parlament, et ta ei süüdistanud hagejat lepingu ülesütlemise otsuses selles, et ta tuleb majandus‑ ja rahanduskomisjoni tööga halvasti toime. Selles küsimuses rõhutab parlament, et hageja – kes kuulus II tegevusüksusesse – pidi täitma peamiselt tekstide koostamise ja nõuandeülesandeid. Oma 2. veebruari 2012. aasta kirjas märkis teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutus siiski, et hageja „[oli küll] täiesti võimeline täitma sekretäri ametikohustusi, kuid tal ei ol[nud] poliitilist mõtlemist, [...] mis on vajalik, et [...] abistada [P‑d] tõhusalt parlamendikomisjonide [töös]”.
32 Abitaotluse rahuldamata jätmise otsuse kohta märgib parlament kõigepealt, et personalieeskirjade artiklid 12a ja 24 ei ole kohaldatavad parlamendiliikmete suhtes. Seejärel väidab parlament, et haldusjuurdluse algatamise taotlus jäeti rahuldamata kahel põhjusel: esiteks sellepärast, et see taotlus muutus hageja lepingu ülesütlemise tulemusena esemetuks, ja teiseks seetõttu, et personalieeskirjade artikkel 24 ei ole kohaldatav parlamendiliikmete suhtes. Parlament arvab niisiis, et teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutus ei saanud abitaotlust rahuldada. Ta leiab seega, et väide, et on rikutud personalieeskirjade artiklit 24, tuleb tagasi lükata. Parlament lisab, et hageja viimine teisele ametikohale on igal juhul välistatud, sest vastavalt teenistustingimuste artiklile 5a paluvad parlamendiliikmed ise administratsioonil tööle võtta enda välja valitud assistendid.
– Hageja lepingu ülesütlemine
33 Harta artikli 41 lõike 2 punkti a kohaselt on igaühel õigus sellele, et teda kuulatakse ära enne seda, kui tema suhtes kohaldatakse üksikmeedet, mis võib teda kahjustada.
34 Ei ole vaidlustatud, et käesoleval juhul kujutab lepingu ülesütlemise otsus endast üksikmeedet, mis võib hagejat kahjustada.
35 Kohtutoimikust ilmneb aga, et teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutus ei kuulanud hagejat enne tema lepingu ülesütlemist ära. Kui parlamendile esitati kohtuistungil selle kohta küsimus, kinnitas ta seda sõnaselgelt.
36 Parlamendi sõnul ilmneb kohtupraktikast, mis käsitleb ajutise teenistuja teenistustingimuste artikli 2 punkti c tähenduses lepingu ülesütlemist ja mida tema arvates võib analoogia alusel kohaldada parlamendiliikmete registreeritud assistentide lepingute ülesütlemise suhtes, et teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutus ei ole kohustatud parlamendiliikme registreeritud assistenti enne tema lepingu ülesütlemist ära kuulama.
37 Osas, milles parlament viitab Avaliku Teenistuse Kohtu ja Euroopa Liidu Üldkohtu praktikale, mille kohaselt ei ole asjaomasel isikul siis, kui leping öeldakse üles usalduse kaotuse põhjendusel, menetluslikke tagatisi nagu õigus olla haldusmenetluses ära kuulatud, piisab, kui märkida, et alates Lissaboni lepingu jõustumisest 1. detsembril 2009 tuleb arvesse võtta hartat, millel on sama õigusjõud nagu aluslepingutel.
38 Et õiguse olla ära kuulatud rikkumine võiks viia käesoleval juhul lepingu ülesütlemise otsuse tühistamiseni, on veel siiski vaja analüüsida, kas selle rikkumise puudumisel oleks menetlus võinud anda teistsuguse tulemuse. Avaliku Teenistuse Kohus arutab seda küsimust käesoleva kohtuotsuse punktis 48.
39 Seejärel tuleb analüüsida parlamendi argumenti, et kui pädev teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutus saab parlamendiliikmelt taotluse öelda parlamendiliikme registreeritud assistendi leping ennetähtaegselt üles usalduse kaotuse tõttu, saab ta ainult selle usalduse kaotuse teatavaks võtta ja lepingu ülesütlemise taotluse rahuldada, sest tal ei ole mingit kaalutlusruumi, mis võimaldaks tal otsustada, kas see taotlus rahuldada või mitte.
40 Selles küsimuses tuleb märkida, et rakendusmeetmete artikli 20 lõike 2 kohaselt on parlamendiliige, kes palub registreeritud assistendi leping üles öelda, kohustatud ära tooma „lepingu ennetähtaegse lõpetamise põhjus(ed)”, ning et teise lõigu kohaselt ütleb teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutus lepingu üles „pärast taotluse läbivaatamist”. Sellest õigusnormist ilmneb seega, et teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutus on vähemalt kohustatud analüüsima lepingu ülesütlemise taotluse õiguspärasust. Vastasel korral ei oleks parlamendiliikme kohustusel tuua ära „lepingu ennetähtaegse lõpetamise põhjus(ed)” ja teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutuse kohustusel taotlus läbi vaadata mingit mõtet.
41 Seega – ja ilma et oles vaja võtta seisukohta küsimuses, mil määral peab teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutus rakendusmeetmete artikli 20 lõike 2 kohaselt taotluse läbi vaatama – piisab, kui tõdeda, et selle artikli sõnastus eeldab, et teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutus kontrollib, kas selle kohta esitatud põhjendusega ei rikuta sisuliselt põhiõigusi (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Bonnet vs. Euroopa Kohus, punkt 52) ja õigusnorme, mis reguleerivad töösuhteid liidu ja tema töötajate vahel, tõlgendatuna põhiõigustest lähtudes. Selles küsimuses tuleb märkida, et kohtuistungil teatas parlament, et selles artiklis ette nähtud läbivaatamise raames analüüsis ta tõesti, kas lepingu ülesütlemise taotlusega järgitakse põhiõigusi.
42 Sellest järeldub, et teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutus oli tõesti kohustatud analüüsima, kas P. 6. jaanuari 2012. aasta taotlus öelda üles hageja leping on seotud asjaoluga, et viimane esitas 22. detsembril 2011 personalieeskirjade artikli 24 alusel abitaotluse, mille ese on P. väidetav psühholoogiline ahistamine tema suhtes ja haldusjuurdluse algatamine.
43 Selles küsimuses väidab parlament, et niisugune võimalus oli välistatud, sest P. võttis pädevate talitustega ühendust 2011. aasta 28. novembri ja 5. detsembri vahel − st hulk aega enne seda, kui hageja esitas oma abitaotluse −, et saada teatavat teavet hageja lepingu kohta. Tuleb siiski tõdeda, et parlament ei ole seda vähimalgi määral tõendanud.
44 Seejärel tuleb märkida, et on selge, et 6. jaanuaril 2012, mil P. palus hageja leping üles öelda, oli teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutus teadlik hageja esitatud arstitõenditest, millest ilmneb täiesti üheselt mõistetavalt, et nende arstide hinnangul, kellega konsulteeriti, olid hageja häired – mille tõttu tuli ta saata alates 27. septembrist 2011 haiguspuhkusele – tingitud tööl üle elatud ahistamisest. On ka teada, et 12. detsembril 2011 saatis hageja P‑le e‑kirja, milles teatas oma kurnatusest, „mis on põhjustatud igapäevasest ahistamisest, mis [talle viimase] poolt osaks sai”, ning et samal päeval saatis hageja selle e‑kirja koopia parlamendi peasekretärile ja psühholoogilise ahistamise nõuandekomiteele. Seejärel tuleb tõdeda, et 19. detsembril 2011 saatis P. e‑kirja pädevale talitusele, teatades hageja 12. detsembri 2011. aasta e‑kirjast, mis oli P. arvates „väga solvav”. Samas e‑kirjas palus P. ka teavet selle kohta, kuidas parlamendiliikmete registreeritud assistentide lepinguid üles öeldakse.
45 Avaliku Teenistuse Kohus leiab, et kõikide eespool kirjeldatud faktiliste asjaolude tulemusena oleks teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutus rakenduseeskirjade artikli 20 lõikes 2 ette nähtud läbivaatamisel pidanud analüüsima, kas taotlus öelda hageja leping üles võis olla seotud abitaotlusega, mille hageja 22. detsembril 2011 esitas, või mitte. Kuigi see analüüs on raske ja delikaatne, oleks teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutus saanud nii käesoleval juhul täielikult tagada, et järgitakse harta artikli 31 lõiget 1, mille kohaselt on igal töötajal õigus töötingimustele, mis on tema tervise, ohutuse ja väärikuse kohased.
46 Tuleb tõdeda, et selle kohaselt, mida parlament kinnitas kohtuistungil, ei analüüsinud teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutus pärast seda, kui sai 6. jaanuaril 2012 P. taotluse öelda hageja leping üles, seda taotlust ja ootas, kuni see sama aasta 18. jaanuaril kinnitati. Avaliku Teenistuse Kohus leiab ka, et asjaolu, et teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutus ei analüüsinud lepingu ülesütlemise taotlust, nagu rakenduseeskirjade artikli 20 lõige 2 ette näeb, kinnitab see, et hageja leping öeldi üles järgmisel päeval pärast selle kinnitamist, s.o 19. jaanuaril 2012 ja seda hoolimata asjaolust, et teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutus oli täiesti teadlik, et hageja on haiguspuhkusel.
47 Sellest järeldub ilmselgelt, et teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutus ei viinud P. taotlust saades läbi isegi minimaalset kontrolli, et veenduda, kas käesoleval juhul on järgitud teenistustingimuste artikli 139 lõike 1 punkti d viimast lauset, mille kohaselt oleks kahekuuline etteteatamistähtaeg, millele hagejal oli õigus, tulnud peatada kuni 19. aprillini 2012. Avaliku Teenistuse Kohus tõdeb ka, et teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutus parandas selle vea alles 20. juuli 2012. aasta vastuses 30. märtsi 2012. aasta kaebusele.
48 Lõpuks tuleb veel analüüsida, kas see, kui hageja oleks enne lepingu ülesütlemise otsuse tegemist ära kuulatud, oleks võinud anda teistsuguse tulemuse. Selles küsimuses arvab Avaliku Teenistuse Kohus, et kui hageja oleks ära kuulatud, oleks teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutus saanud rohkem teavet, et analüüsida, kas hageja lepingu ülesütlemise taotlusel võis olla seos tema abitaotlusega või mitte, ning – nagu märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 45 – tagada täielikult harta artikli 31 lõike 1 järgimise.
49 Sellest järeldub, et teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutus eiras lepingu ülesütlemise otsust tehes käesoleva juhtumi asjaoludel oma harta artikli 31 lõikest 1 ja artikli 41 lõike 2 punktist a ning rakendusmeetmete artikli 20 lõikest 2 tulenevaid kohustusi. Seega tuleb see otsus tühistada.
– Abitaotluse rahuldamata jätmine
50 Kõigepealt tuleb analüüsida parlamendi argumenti, et personalieeskirjade artikkel 12a ei ole kohaldatav selle institutsiooni liikmete suhtes ja et seega ei saanud hageja selle alusel abitaotlust esitada.
51 Selle argumendiga ei saa nõustuda. Kuigi personalieeskirjade artikli 12a lõiget 1 kohaldatakse tõesti üksnes ametnike suhtes, on ka tõsi, et selle artikli lõikes 2 on viidatud „ametnikule, kes on olnud psühholoogilise [...] ahistamise ohver”, täpsustamata kuidagi, kes on ahistaja. Sellest järeldub, et selle artikli lõige 1 kui niisugune ei keela parlamendil võtta meetmeid, kui ahistamise oletatav toimepanija on selle institutsiooni liige.
52 Seejärel tuleb analüüsida parlamendi argumenti, et 22. detsembril 2011 esitatud abitaotlus muutus hageja lepingu ülesütlemise tulemusena esemetuks.
53 Avaliku Teenistuse Kohus leiab, et see argument on mõistetamatu. Kui hageja oli enne lepingu ülesütlemise kuupäeva tõesti P. ahistamise ohver, siis on need faktilised asjaolud aset leidnud ja lepingu ülesütlemine ei saa neid niisugusel juhul olematuks muuta. Kui parlament soovib selle argumendiga väita, et abistamiskohustus langeb ära hetkel, mil asjaomase ametniku ametikohustused lõpevad, siis on niisugune tõlgendus ilmselgelt vastuolus selle kohustuse eesmärgi ja ulatusega. Võttes arvesse harta artikli 31 lõiget 1, milles on nähtud ette, et „[i]gal töötajal on õigus töötingimustele, mis on tema tervise, ohutuse ja väärikuse kohased”, tuleb märkida, et abistamiskohustuse eesmärk ei ole mitte üksnes teenistuse huvid, vaid ka – nagu ilmneb selle õigusnormi sõnastusest – asjaomase isiku huvid. See on nii seda enam siis, kui abitaotluse on esitanud ametnik, kes väidab, et teda ahistati psühholoogiliselt, mille tagajärjed võivad ennast tunda anda ka pärast ametikohustuste lõppemist. Lisaks teatas parlament kohtuistungil, et seda argumenti, et abitaotlus muutus ainuüksi hageja lepingu ülesütlemise tulemusena esemetuks, ei sõnastatud õigesti.
54 Parlament väidab ka, et personalieeskirjade artikkel 24 ei ole käesoleval juhul kohaldatav, sest väidetav ahistaja on parlamendiliige.
55 Selles küsimuses piisab, kui tõdeda, et see argument põhineb personalieeskirjade artikli 24 ilmselgelt ekslikul tõlgendusel. Selle artikli sõnastuse kohaselt on selle eesmärk kaitsta ametnikke kolmandate isikute tegude eest. Käesoleval juhul on väidetav ahistaja parlamendiliige, kes ei kuulu parlamendi töötajaskonda ja on tema käitumise väidetava ohvri suhtes kolmanda isiku staatuses.
56 Parlament väidab veel, et personalieeskirjade artiklit 24 ei saa P. juhtumil kohaldada, sest parlamendi käsutuses ei ole ühtegi meedet, mis oleks tema liikmetele siduv.
57 Ka see argument annab tunnistust viimati viidatud artikli ilmselgelt ekslikust tõlgendamisest. Kuna ametnikku tuleb kaitsta kolmandate isikute tegude eest ja kuna institutsioonide käsutuses ei ole põhimõtteliselt kolmandate isikute suhtes siduvaid meetmeid, ongi personalieeskirjades ette nähtud abistamiskohustus, mis võimaldab administratsioonil ametnikku abistada, kui viimane otsib kaitset selle liikmesriigi õiguskaitsevahenditelt, kus etteheidetavad teod toime pandi.
58 Ilma et oleks vaja võtta seisukoht argumendi kohta, mille parlament esitas kohtuistungil ja mille kohaselt ei saa P‑d kui parlamendiliiget pidada hageja suhtes kolmandaks isikuks, tuleb lõpuks meenutada, et parlamendi kodukorra faktiliste asjaolude asetleidmise hetkel kohaldatava redaktsiooni artikli 9 lõike 2 kohaselt „[põhineb p]arlamendiliikmete käitumine [...] vastastikusel austusel, Euroopa Liidu alusaktides sätestatud väärtustel ja põhimõtetel, tagab parlamendi väärikuse [...]”. Seega ei takistanud miski parlamendil eespool viidatud sättele tuginedes paluda P‑d teha haldusjuurdluse raames koostööd, et kontrollida, kas tema käitumine kujutas endast ahistamist, mille ohver hageja väidab end olevat.
59 Veelgi enam, Avaliku Teenistuse Kohus märgib, et see, kuidas parlament tõlgendab personalieeskirjade artikleid 12a ja 24 seoses parlamendiliikmete registreeritud assistentide lepinguid reguleerivate õigusnormidega, st tõlgendus, et teenistuslepingute sõlmimiseks volitatud asutus ei saa ei algatada haldusjuurdlust, milles arutatakse psühholoogilise ahistamise juhtumit, mille puhul on väidetav toimepanija parlamendiliige, ega abistada parlamendiliikme registreeritud assistenti niisuguse parlamendiliikme tegude puhul, toob kaasa selle, et nendelt artiklitelt võetakse igasugune kasulik mõju ning käesoleval juhul välistatakse igasugune – kas või piiratud – kontroll lepingu ülesütlemise ja abitaotluse rahuldamata jätmise otsuste üle. Avaliku Teenistuse Kohus leiab, et selline tõlgendus on ilmselges vastuolus harta artikli 31 lõikega 1, milles on sõnaselgelt sätestatud, et igal töötajal on õigus töötingimustele, mis on tema tervise, ohutuse ja väärikuse kohased.
60 Sellest järeldub, et abitaotluse rahuldamata jätmise otsus tuleb tühistada.
61 Et lepingu ülesütlemise otsus ja abitaotluse rahuldamata jätmise otsus tühistatakse, ei ole teisi väiteid enam vaja analüüsida.
62 Hageja palub mõista parlamendilt ex æquo et bono välja kokku 120 000 eurot tervisekahju ning varalise ja mittevaralise kahju eest, mida ta lepingu ülesütlemise otsuse ja abitaotluse rahuldamata jätmise otsuse tõttu väidetavalt kandis.
63 Parlament palub jätta see nõue rahuldamata.
64 Kõigepealt tuleb märkida, et võttes arvesse hageja menetlusdokumente ja argumente, tuleb hageja nõuet hüvitada talle tervisekahju ning varaline ja mittevaraline kahju käsitada nõudena, millega taotletakse, et hüvitataks rahaliselt mittevaraline kahju, mida kõnesolevate otsustega tema tervisele, väärikusele ja tööalasele mainele tekitati. Selles küsimuses tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võib õigusvastase otsuse tühistamine ise kujutada endast sobivat ja põhimõtteliselt piisavat hüvitist igasuguse mittevaralise kahju eest, mida see otsus võis põhjustada (Euroopa Kohtu 9. juuli 1987. aasta otsus liidetud kohtuasjades 44/85, 77/85, 294/85 ja 295/85: Hochbaum ja Rawes vs. komisjon, punkt 22; Esimese Astme Kohtu 9. novembri 2004. aasta otsus kohtuasjas T‑116/03: Montalto vs. nõukogu, punkt 127, ja Avaliku Teenistuse Kohtu 8. mai 2008. aasta otsus kohtuasjas F‑6/07: Suvikas vs. nõukogu, punkt 151), kui hageja just ei tõenda, et ta kandis mittevaralist kahju, mis on tühistamise aluseks olnud õigusvastasusest eraldiseisev ja mida ei ole võimalik tühistamisega täielikult hüvitada (vt selle kohta Euroopa Kohtu 7. veebruari 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑343/87: Culin vs. komisjon, punktid 27 ja 28, ning Esimese Astme Kohtu 6. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas T‑10/02: Girardot vs. komisjon, punkt 131).
65 Avaliku Teenistuse Kohus meenutab, et ülekohtutunne ja kannatused, mida põhjustab isikule see, kui ta peab läbi tegema kohtueelse ja seejärel kohtumenetluse, et tema õigusi tunnustataks, kujutab endast kahju, mis võib olla tingitud ainuüksi sellest, et administratsioon pani toime rikkumisi. Teades, et see kahju on hüvitatav, kui seda ei korva vaidlustatud otsuste tühistamisest saadav rahuldus (vt selle kohta Avaliku Teenistuse Kohtu 11. juuli 2013. aasta otsus kohtuasjas F‑9/12: CC vs. parlament, punkt 128), otsustab Avaliku Teenistuse Kohus – võttes arvesse, kui lubamatult tehti lepingu ülesütlemise otsus ja abitaotluse rahuldamata jätmise otsus –, et käesoleva juhtumi konkreetsetel asjaoludel on hageja mittevaralist kahju hinnatud õiglaselt, kui selle kahju eest määratakse ex æquo et bono hüvitiseks 50 000 eurot.
66 Kõigest eelnevast tuleneb, et parlamendilt tuleb hageja kasuks välja mõista 50 000 eurot.
67 Kodukorra artikli 87 lõike 1 alusel, ilma et see piiraks kodukorra teise osa kaheksanda peatüki teiste sätete kohaldamist, kannab kaotaja pool kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Sama artikli lõige 2 sätestab, et kui õiglus seda nõuab, võib Avaliku Teenistuse Kohus otsustada, et kaotaja pool kannab vaid osa kohtukuludest või et ta ei kanna neid üldse.
68 Esitatud põhjendustest ilmneb, et parlament on kohtuvaidluse kaotanud. Lisaks on hageja oma nõuetes sõnaselgelt nõudnud kohtukulude väljamõistmist parlamendilt. Et käesoleva juhtumi asjaolud ei õigusta kodukorra artikli 87 lõike 2 kohaldamist, peab parlament kandma oma kohtukulud ja temalt mõistetakse välja hageja kohtukulud.
1. Tühistada Euroopa Parlamendi 19. jaanuari 2012. aasta otsus, millega öeldi üles parlamendiliikme registreeritud assistendi CH tööleping.
2. Tühistada Euroopa Parlamendi 15. märtsi 2012. aasta otsus, millega jäeti rahuldamata CH 22. detsembri 2011. aasta abitaotlus.
3. Mõista Euroopa Parlamendilt CH kasuks välja 50 000 eurot.
4. Jätta parlamendi kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja CH kohtukulud.
Kuulutatud avalikul kohtuistungil 12. detsembril 2013 Luxembourgis.

matches: Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus


text:
NOVEMBER‘09
Riigikohus tegi olulise otsuse Natura 2000 alade kaitse alla võtmise menetluse osas
Riigikohus tegi 30.09.09 haldusasjas nr 3-3-1-57-09 otsuse, milles võttis olulisi seisukohti seoses Natura 2000 alade kaitse alla võtmisega. Tegemist oli Audru vallas kinnistuid omavate maaomanike kaebusega, milles paluti tühistada Vabariigi Valitsuse poolt Audru poldri hoiuala kaitse alla võtmise määrus, kuna kaitse alla võtmine oli põhjendamata ja selleks ei olnud kogutud piisavalt infot. Riigikohus tühistaski Audru poldri hoiuala kaitse alla võtmise määruse osas, millega arvati hoiualasse vaidlusalused kinnistud.
Euroopa Kohus tõlgendas laialt keskkonnaorganisatsioonide juurdepääsuõigust kohtumõistmisele
Euroopa Kohtu poolt kohtuasjas nr C-263/08 „Djurgården-Lilla Värtans Miljöskyddsförening“ tehtud vastses otsuses deklareeris Kohus, et liikmesriigi kohtutele peab olema juurdepääs kõigil planeerimismenetluses osalenud puudutatud isikutel. Vastav kohustus tuleneb EL direktiivi 85/337 (nn KMH direktiiv) artiklist 10a. Samas otsuses asus Euroopa Kohus seisukohale, et valitsusväliste organisatsioonide juurdepääs kohtutele nimetatud sätte alusel peab olema „lai“ ning tagama artikli efektiivse rakendumise. Kohus luges sellest tulenevalt ebakorrektseks Rootsis kehtiva tingimuse, et keskkonnaasjades on kohtusse pöördumise õigus vaid keskkonnaorganisatsioonidel 2000 või rohkema liikmega.
Tegemist on olulise pretsedendiga, kuna esmakordselt võttis Euroopa Kohus konkreetse seisukoha kaebeõiguse piirangute osas, mille paljud liikmesriigid on kehtestanud keskkonnakaitseorganisatsioonide õigusele keskkonnaasjades kohtusse pöörduda (piirangud on liikmesriigiti küll erinevad). Eestis ei ole kaebeõiguse kriteeriume seadusega reguleeritud, kaebeõiguse tingimused tulenevad peamiselt kohtupraktikast ja ei ole kindlasti diskrimineerivad (keskkonnaorganisatsioonidele on antud lai kaebeõigus).
Euroopa Komisjon algatab kohtuasjad liikmesriikide vastu, kus käitised tegutsevad ilma ajakohaste saastelubadeta
Euroopa Komisjon teatas, et esitab Euroopa Kohtule hagid Taani, Hollandi, Portugali, Kreeka, Sloveenia ja Hispaania vastu. Tegemist on riikidega, kes on rikkunud kohustust väljastada teatud tööstuslikele ja põllumajanduslikele käitistele uued või revideeritud saasteload, tulenevalt EL direktiivist 96/61/EÜ saastuse kompleksse vältimise ja kontrolli kohta. Kokku on neis riikides 1500 nõueteta tegutsevat käitist. Load tulnuks väljastada 30. oktoobriks 2007.a.
Vt EL direktiivi nr 96/61 teksti (konsolideeritud versioon)
EL keskkonnanõukogu kinnitas seisukohad Kopenhaageni kliimakonverentsiks
21. oktoobril Luksemburgis toimunud EL keskkonnanõukogu istungil võtsid keskkonnaministrid ühiselt vastu Euroopa Liidu seisukohad Kopenhaageni kliimakonverentsiks, kus püütakse saavutada uut ülemaailmset kliimakokkulepet.
Nõukogu järeldused käsitlevad kõikide osapoolte panust vähese süsinikuheitega majandusele üleminekul, säästva metsanduse küsimusi, süsinikuturgu, kliimamuutustega kohanemiseks ja nende leevendamiseks mõeldud tegevuste rahastamist ja juhtimist ning Kyoto protokolliga sätestatud lubatud heitkoguste ühikuid ning tehnoloogiasiiret. Nõukogu rõhutas ka vajadust Kyoto protkollile tugineva õiguslikult siduva kokkuleppe järele, kuna see on parim alus järjepidevaks tööks valdkonna eesmärkide saavutamisel.
Vt Euroopa Nõukogu järeldusi
Uus EL määrus karmistab osoonkihti kahandavate ainete regulatsiooni
Uus EL määrus nr 1005/2009 osoonkihti kahandavate ainete kohta täiendab läbivalt EL-s seni kehtinut osoonkihi kaitse regulatsiooni ning hakkab ühtlasi asendama selle valdkonna seni kehtinud keskset õigusakti – määrust nr 2037/2000. Endise määruse algne täiendamise vajadus tekkis seoses 2007.a ja 2008. aastal tehtud muudatustega Osoonkihi kaitsmise Viini konventsiooni Montreali protokolli, eelkõige seoses klorofluorosüsivesinike kiirendatud korras käibelt kõrvaldamisega. Lisaks otsustasid Euroopa Parlament ja nõukogu, et mitmes valdkonnas tuleks rakendada senisest regulatsioonist karmimaid meetmeid. Kuna määrust 2037/2000 on ka varem korduvalt täiendatud, otsustati see täielikult uue sõnastusega asendada.
Vt vastuvõetud määruse teksti
Euroopa Komisjon esitas Eestile viimase hoiatuse seoses tahkete peenosakeste õhusaastega
Euroopa Komisjon teatas oktoobri lõpus, et saatis kolmele EL liikmesriigile viimase kirjaliku hoiatuse, milles nõudis 2005. aastal kehtestatud lenduvate saasteainete standardnormide täitmise tagamist. 2008. aasta andmete kohaselt pole need riigid suutnud endiselt tagada lendosakeste kontsentratsiooni vähendamist nõuetekohasele tasemele. Kolm hoiatuse saanud liikmesriiki on Eesti, Sloveenia ja Rootsi.
Antud küsimuses oleks võimalik olnud taotleda ka ajapikendust, määrates Komisjoni nõusolekul standardite täitmiseks uue tähtaja, kuid riigid pole seda taotlenud. Kui praegune hoiatus ei too kaasa vajalikke tagajärgi, on järgmiseks Komisjoni poolseks sammuks hagi esitamine Euroopa Kohtusse.
Puudulik linnualade määramine viib Rumeenia Euroopa Kohtusse
Euroopa Komisjon teatas, et kaebab Rumeenia Euroopa Kohtusse, kuna viimane on järjepidevalt jätnud rakendamata Euroopa Liidus nõutavad linnukaitsemeetmed. Tulenevalt EL direktiivist 79/409 loodusliku linnustiku kaitse kohta (nn linnudirektiiv) pidi Rumeenia Euroopa Liiduga ühinedes esitama nimekirja linnualadest (ehk linnudirektiivi terminoloogia järgi erikaitsealadest (special protection areas)), mis vajavad linnudirektiivi tingimustele vastavat kaitset. Kuigi tegemist on väga rikka linnustikuga riigiga, ei olnud Rumeenia 2007. oktoobriks veel ühtki ala esitanud ning sai Euroopa Komisjonilt esimese hoiatuse. Teist korda hoiatati Rumeeniat 2008. aastal, kui 30% Euroopa Komisjoni seisukohalt olulistest aladest oli veel kaitseta ning paljud alad olid kaitse alla võttes palju väiksemad, kui alguses plaanitud. Kuna ka praeguseks ei ole Rumeenia neid probleeme lahendanud ja linnualade kaitse alla võtmine on endiselt pooleli, otsustas Komisjon pöörduda Euroopa Kohtusse.
Vt linnudirektiivi teksti (konsolideeritud versioon)
Euroopa Komisjon hoiatas Poolat seoses maantee ehitamisega läbi Natura alade
Euroopa Kohus saatis Poolale esimese hoiatuse seoses maantee ehitusega Szczecin-Gorzów lõigul, mis läbib mitmeid Natura alasid Loode-Poolas. Komisjon loeb ebapiisavaks keskkonnamõjude hinnangut, mille alusel ehituseks luba anti. Lõppjäreldus, et projektil puudub oluline negatiivne mõju Natura aladele, läheb vastuollu faktimaterjaliga, mille kohaselt toob ehitus paratamatult kaasa metsaelupaikade hävitamise mitmes asukohas. See tähendab, et tegelikkuses võiks sellist tegevust lubada vaid olulistes avalikes huvides, valitsuse otsuse ning Komisjoni heakskiidu alusel. Juhtum meenutab oma asjaoludelt nn Rospuda juhtumit, mis lõppes Poola loobumisega tee-ehitusplaanidest Põhja-Poolas.
Vt ka artiklit KÕK-i uudiskirjas Rospuda juhtumi kohta
Vt ka direktiivi nr 92/43 looduslike elupaikade ja loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (loodusdirektiiv) (konsolideeritud versioon)
Vt ka direktiivi nr 85/337 teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (KMH direktiiv)
Euroopa Liidus keelustati hülgetoodetega kauplemine
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. septembri 2009.a. määrus (EÜ) nr 1007/2009 hülgetoodetega kauplemise kohta sätestab kõige olulisemana, et nüüdsest on kõigi hülgetoodete turulelaskmine keelatud, välja arvatud kui need on saadud inuittide ja muude põlisrahvaste kogukondade traditsioonilisel jahil ja elatuse saamiseks kütitud hüljestest. Peamine motiiv hülgetoodete keelustamisel oli asjaolu, et hüljeste tapmine ja nülgimine toimub tihti asjatut valu, stressi, hirmu ja muid kannatusi põhjustaval viisil, kusjuures tapmisele ja nülgimisele on väga raske kehtestada efektiivselt kontrollitavaid tingimusi.
Vt EL määruse 1007/2009 teksti Euroopa Liidu Teatajas
Suurupi looduskaitseala loomine jõudis lõpule
Vabariigi Valitsus kinnitas oma 22. oktoobri istungil minevikus mitmeid vastuolusid tekitanud Suurupi looduskaitseala kaitse-eeskirja. Uue looduskaitseala kaitse-eesmärk on kaitsta Suurupi kambriumi liivakivipanka ja Eestis ainulaadseid kambriumi liivakivi paljandeid. Suurupi looduskaitseala pindala on 190,6 hektarit. Tegemist on ühe olulisima ja suurima loodusliku alaga Tallinna lähiümbruses.
Vt Suurupi looduskaitseala kaitse-eeskirja Riigi Teatajas
Looduskaitseseaduses tehti muudatusi
9. novembril jõustus riigivara seaduse ja looduskaitseseaduse muutmise seadus. Jõustunud muudatused puudutavad peamiselt eri aspekte kaitstavat loodusobjekti sisaldava kinnisasja riigi poolt omandamise menetluses.
Vt jõustunud seadusemuudatuse teksti Riigi Teatajas
21. novembril jõustuvad Riigikogus 27.10.09 vastu võetud looduskaitseseaduse (LKS) muudatused, millega täpsustati hoiualal raielankide maksimaalsete suuruste kohaldamise tingimusi – selleks, et lubada LKS § 32 lõikes 4¹ sätestatud lageraielangi ja turberaie langi maksimaalseid suurusi, peab kavandatav uuendusraie olema kõigepealt kooskõlas hoiualal raie tegemise tingimustega, mis tulenevad LKS muudest sätetest. Lisaks täiendati looduskaitseseadust EL liigikaitset käsitlevate nõuetega.
Vt seadusemuudatuse teksti Riigi Teatajas
Vt looduskaitseseaduse muutmise seaduse eelnõu kohta uudist KÕKi oktoobrikuu uudiskirjas
Euroopa Kohus: reovee süvapuhastamine lämmastikust ei ole üldnõue, vaid kaalutlusotsus
Euroopa Kohus tegi 6. oktoobril kohtuasjas nr C-335/07 otsuse, milles leidis, et EL direktiiv 91/271 asulareovee puhastamise kohta ei sätesta üldist kohustust nõuda kõigist 10 000 ületava inimekvivalendiga linnastute asulareoveepuhastitest väljuva vee süvapuhastust lämmastikust, kui tegu on tundliku veekeskkonnaga. Euroopa Komisjon oli sellist üldnõuet eeldades vaidlustanud Soome Vabariigi reoveekäitlusalase praktika, kus lämmastikukoormuse vähendamise vajaduse üle otsustatakse igakordselt keskkonnalubade väljastamisel, arvestades kohapealseid olusid. Reoveepuhastuse nõuete eesmärgiks on vältida ja vähendada eutrofeerumist, mida põhiliselt tekitavad lämmastik ja fosfor. Eutrofeerumise piiramiseks aga ühtset lahendust ei ole, sest veekogud käituvad neile ainetele erinevalt. Seetõttu tuleb kohtu otsuse kohaselt süvapuhastuse vajadus igakordselt välja selgitada. Kohtu hinnangul ei olnud Soome lämmastikuheitmete ja alade reostumise vahelist põhjuslik seos Komisjoni poolt ka tõendatud.
Euroopa Kohus tegi 6. oktoobril 2009 kohtuasjas nr C-438/07 reoveedirektiivi rakendamist käsitleva otsuse ka Rootsi kohta, jäädes kaalutlusõiguse küsimuses samale seisukohale, kuid leides, et Rootsi on siiski direktiivi nõudeid rikkunud. Nimelt tunnistas Rootsi protsessi käigus, et ei olnud määratud tähtajaks viinud kõiki reoveepuhasteid vastavusse direktiivi Lisa I nõuetega – osadel puudus spetsiaalne lämmastikku eemaldav tehnoloogia täielikult ja osadel see küll oli, kuid lämmastikuheidete kogus neist puhastitest oli nii suur, et tehnoloogia ei võimaldanud eutrofeerumist vältida.
Otsi lahendite tekste Euroopa Kohtu andmebaasist
Muudeti EL direktiivi kriminaalkaristuste kohta merereostuse tekitamise eest
21. oktoobril ilmus Euroopa Liidu Teatajas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2009/123/EÜ, millega muudetakse direktiivi 2005/35/EÜ, mis käsitleb laevade põhjustatud merereostust ning karistuste kehtestamist merereostusega seotud rikkumiste eest. Tegemist on tingimustega, mis peaksid tagama liikmesriikides kohaste karistuste, sealhulgas kriminaalkaristuste kohaldamine saasteainete merreheitmise eest vastutavate isikute suhtes. Karistusi endid direktiiv otseselt ette ei näe, pigem on nõuded suunatud EL liikmesriikidele, kes peavad tagama teatud olukordades karistuste kohaldamise ja nende asjakohasuse.
Vt EL direktiivi 2009/123 teksti
Eesti seisukohad Nord Stream’i gaasijuhtme rajamise osas
27. oktoobril võttis Riigikogu vastu avalduse "Läänemerre kavandatava gaasijuhtmega seotud keskkonnariskidest". Riigikogu märkis avalduses, et piiriülese keskkonnamõju hindamise konventsiooni (Espoo konventsiooni) alusel algatatud rahvusvahelise keskkonnamõju hindamise käigus ei ole piisavalt arvestatud kõigi projektist tulenevate riskidega ning seetõttu ei saa rahvusvahelises keskkonnaõiguses üldtunnustatud ettevaatusprintsiibist lähtuvalt käesoleval ajal projekti teostamiseks vajalikke lubasid väljastada.
Selle avalduse taustal võib oluliseks pidada ka seda, et 2. novembril esitas Eestimaa Looduse Fond (ELF) Soome Vaasa halduskohtusse kaebuse, millega vaidlustas Nord Stream AG loa miinide õhkimiseks gaasijuhtme teel. ELF leidis, et miinide õhkimisega seotud gaasijuhtme ehitamise juures suurimad keskkonnariskid, mida pole aga adekvaatselt hinnatud. Riskid on seotud peamiselt õhkimisega kaasneva setete üleskeerutamisega, mis võivad endas sisaldada mürgiseid kemikaale. ELF nõuab Soomelt otsuse ümbervaatamist ning miinide õhkimiseks antud ennetava loa peatamist, kuni rahvusvahelised nõuded keskkonnariskide hindamisel ei ole täidetud.
Vt ka Riigikogu avaldust Nord Streami gaasijuhtme rajamise kohta Riigi Teatajas
Vt Riigikogu istungi stenogrammi
Vt Eestimaa Looduse Fondi pressiteadet kaebuse esitamise kohta
Riigikohus saatis kaevanduskahju hüvitise juhtumi tagasi Viru maakohtusse
Riigikohus tegi 7.oktoobril 2009 otsuse tsiviilasjas nr 3-2-1-90-09, mis käsitles Olev Elmi hagi 152 203 krooni suuruse kahjuhüvitise saamiseks AS-lt Eesti Energia Kaevandused. Hageja väitis, et tema metsale tekkis kahju aastatel 1997-1999 Kohtla kaevanduses teostatud allmaa mäetööde tulemusena. Riigikohus tühistas oma otsusega eelnevalt langetatud Viru maakohtu ja Tartu ringkonnakohtu otsused ning saatis asja esimese astme kohtule uueks läbivaatamiseks. Kohtud olid tähelepanuta jätnud kahju tekkimise ajal kehtinud majandusministri määruse, milles oli reguleeritud kahju tekkimise fakti tuvastamise korda ning millest sõltus antud asjas ka kahjuhüvitise nõude aegumise küsimus.
Ehkki Riigikohus ei teinud asjas lõplikku lahendust, on tegemist olulise kohtuvaidlusega kaevandamisega tekitatud kahju väljamõistmise seisukohalt, seega tasub asja arengul edaspidi silma peal hoida.
Vt Riigikohtu otsust tsiviilasjas nr 3-2-1-90-09
Muudeti Metsakaitse- ja Metsauuenduskeskuse põhimäärust
12. oktoobril kinnitas keskkonnaminister Jaanus Tamkivimääruse nr 59 „Keskkonnaministri 19. jaanuari 2009. a määruse nr 4 «Metsakaitse- ja Metsauuenduskeskuse põhimäärus» muutmine“. Määrus muudab Metsakaitse- ja Metsauuenduskeskuse (MMK) struktuuri, peamiselt korraldatakse ümber peamiselt keskuse jahinduslikud funktsioonid.
Euroopa Komisjon täpsustas taaskasutatavate jäätmete väljavedamise tingimusi mõnedesse OECD-välistesse riikidesse
15. oktoobril võttis Euroopa Komisjon vastu määruse nr 967/2009, millega muudetakse määrust nr 1418/2007 seoses teatavate jäätmete väljaveoga taaskasutamise eesmärgil teatavatesse OECD-välistesse riikidesse. Vastava regulatsiooni aluseks on EL määrus nr 1013/2006 jäätmesaadetiste kohta, mille artikli 37 kohaselt peab selliste jäätmete puhul, mille väljavedu sama määrus täielikult ei keela, Komisjon pöörduma OECD-välise liikmesriigi poole ning uurima, kas too lubab taaskasutatavate jäätmete sissevedu ning milliseid kontrollimeetmeid tuleb rakendada. Uus määrus nr 967/2009 kirjeldabki selliseid kontrollimeetmeid, millest on värskena Euroopa Komisjonile teada andnud Hongkong, Indoneesia, Singapur, Serbia, Ukraina, Montenegro ja Nepal.
Vt EL määruse nr 967/2009 teksti
Vt EL määruse nr 1013/2006 teksti
Jõustus jäätmepõletustehase ja koospõletustehase rajamise, kasutamise ja sulgemise nõuete muudatus
12. oktoobril jõustus keskkonnaministri 2. oktoobri 2009. a määrus nr 56, millega muudeti jäätmepõletustehase ja koospõletustehase rajamise, kasutamise ja sulgemise nõudeid. Muudatused on eelkõige vormilised ja nende eesmärgiks on viia nõuded kooskõlla EL direktiiviga 2000/76/EÜ, mis reguleerib jäätmete põletamist.
Vt määruse nr 56 teksti Riigi Teatajas
Valitsus kehtestas probleemtoodetes keelatud ohtlike ainete loetelu muudatused
22. oktoobril võttis Vabariigi Valitsus vastu määruse nr 162, millega muudetakse probleemtoodetes keelatud ohtlike aine täpsustavat loetelu. Probleemtoode on jäätmeseaduse kohaselt toode, mille jäätmed põhjustavad või võivad põhjustada tervise- või keskkonnaohtu, keskkonnahäiringuid või keskkonna ülemäärast risustamist. Probleemtoodete hulka kuuluvad näiteks patareid ja akud, mootorsõidukid, elektri- ja elektroonikaseadmed.
Uus määrus teeb palju muudatusi kemikaalide lubatud sisalduse kohta probleemtoodetes: näiteks sätestatakse, et ei ole lubatud selliste elektri- ja elektroonikaseadmete ja nende osade turule laskmine, mis sisaldavad üle 0,1 massiprotsendi elavhõbedat, pliid või nende ühendeid, kuuevalentse kroomi ühendeid, polübroomitud bifenüüle (PBB) ja polübroomitud difenüüleetreid (PBDE) ning üle 0,01 massiprotsendi kaadmiumi või selle ühendeid.
Vt ka määruse nr 162 teksti Riigi Teatajas
Euroopa Liidu Põllumajandusnõukogu istungil saavutati poliitiline kokkulepe seoses Läänemere kalavarude püügivõimalustega 2010. aastal
EL Põllumajandusnõukogu kiitis 19.-20. oktoobril toimunud istungil heaks eelnõu teatavate Läänemere kalavarude lubatud kogupüügi ja kvootide määramise osas 2010. aastaks. Kokkulepe hõlmas räime-, kilu-, lõhe-, tursa-, lesta- ja hariliku kammelja varusid ning eelkõige Läänemere piirkonna ühenduse vetes liikmesriikide lubatud kogupüügi kogumahtu ja püügikvoote.
Vt ka Euroopa Nõukogu pressiteadet (ingl k)
Vt eelnõu teksti (ingl k)
Euroopa Komisjon keelustas Eesti laevadel heeringapüügi ICES-i alarajoonis 28.1
Euroopa Komisjoni 5. oktoobri 2009.a. määrusega nr 931/2009 keelati Eesti laevadel Rahvusvahelise mereuurimise nõukogu ICES’ alarajoonis 28.1 heeringapüük kuni 2009.a. lõpuni. Selle põhjuseks oli asjaolu, et Eesti on juba ületanud 2009.aastaks ettenähtud heeringapüügi kvooti.
Vt ka EL määruse nr 931/2009 teksti Euroopa Liidu Teatajas
Euroopa Komisjon kehtestas ebaseadusliku kalapüügi piiramise üksikasjalikud rakenduseeskirjad
22. oktoobril võeti vastu uus EL määrus nr 1010/2009, millega kehtestatakse üksikasjalikud rakenduseeskirjad varasemale EL määrusele nr 1005/2008, millega loodi ühenduse süsteem ebaseadusliku, teatamata ja reguleerimata kalapüügi vältimiseks, ärahoidmiseks ja lõpetamiseks. Määrus nr 1010/2009 käsitleb muuhulgas kalalaevade kontrolli sadamast, püügi sertifitseerimise menetlust, sertifikaatide kontrolli, vastastikust abi kolmandate riikidega jne.
Vt EL määruse nr 1010/2009 teksti Euroopa Liidu Teatajas
Kehtestati ajutised püügikitsendused Peipsi, Pihkva ja Lämmijärvel 2009. aasta II poolaastal
Riigi Teatajas on ilmunud keskkonnaministri määrus, millega kehtestati ajutised püügikitsendused Peipsi, Pihkva ja Lämmijärvel 2009. aasta II poolaastal. Määrus põhineb Eesti ja Venemaa valitsuste vahelise Peipsi, Lämmi- ja Pihkva järve kalapüügikomisjoni 27. ja 28. istungi soovitustele ning Keskkonnainspektsiooni ja TÜ Eesti Mereinstituudi ettepanekule. Peamiselt käsitletakse selles teatud tüüpi püügiviiside keelustamist kuni 2009. aasta lõpuni.
Valitsus kehtestas kutselise kalapüügi võimalused 2010. aastaks
Valitsuse määruse kohaselt jäävad rannapüügi võimalused võrreldes 2009. aastaga üldjoones samaks, samuti suurematel siseveekogudel – Peipsi, Lämmi- ja Pihkva järvel ning Võrtsjärvel. Võrreldes 2009. aastaga muutuvad püügivõimalused väikejärvedel, kus mitut tüüpi püügi võimalusi vähendatakse.

matches:
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus
§ 32
Kohus
Kohus
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus


text:
Koduperenaiste varalised õigused | Juriidiline esmaabi
Koduperenaiste varalised õigused
Eelmise aasta lõpus ütles Riigikohus välja, et vabaabielusuhtes ühist majapidamist omavate elukaaslaste puhul, kellest üks töötab ja teenib raha ning teine peab majapidamist ja hoiab lapsi, võib lisaks ka eeldada ühist tahet, et kulutused kannab omavahelises suhtes just teeniv pool. See seisukoht võiks anda vabaabielus lapsi kasvatavale naispoolele kindlustunde, et ka tema panus ühisesse koosellu on mingil moel hinnatud.
Kaasus, mille pinnalt kohus sellisele järeldusele jõudis oli järgnev.
Elukaaslased sõlmisid ostjatena aprillis 2010 müüjaga lepingu, milles mõlemad said 1/4 mõttelises osas ühe paarismaja kaasomanikeks (kokku kuulus siis neile 1/2, s.o 1/4 + 1/4). Ostuhinna 1 850 000, notaritasud ning riigilõivu tasus üks elukaaslastest (meespool). Teine elukaaslane (naine) ei tasunud müüjale midagi ning sai paarismaja kaasomanikuks nö tasuta. Taustast veel niipalju, et pooled hakkasid aprillist 2007 elama vabaabielulises suhtes ja neil sündisid 2008 ja 2010 lapsed. Pärast teise lapse sündi otsustati osta ühiselt elamu. Pooled sõlmisid abielu juulis 2010. Alles pärast abielulahutust aprillis 2012 teatas mees, et naine on kohustatud talle tagastama poole paarismaja ostuhinnast. Majaosa osteti pere elamistingimuste parandamiseks ning naine ei käinud tööl, kasvatas ühiseid lapsi ja hoidis kodu korras, sel ajal kui hageja töötas aastaid Soomes. Mees pidas naist alusetult rikastunuks ning nõudis naiselt poolt müüjale tasutud summast (s.o 59 328,74 eurot) tagasi.
Nii maa-, ringkonna- kui ka Riigikohus jätsid mehe hagi naise vastu rahuldamata.
Nimetatud lahendis selgitab Riigikohus, millal saab vabaabielus elavatele kaaslaste õigussuhetele kohaldada seltsingu sätteid (VÕS § 580 jj). Nimelt leidis kõrgem kohus, et seltsingu sätted ei kuulu elukaaslaste puhul automaatselt kohaldamisele, vaid täidetud peavad olema ka teatud lisaeeldused:
– mõlemad elukaaslased on eseme omandamiseks või parendamiseks teinud olulised ja võrreldavad majanduslikud (rahaliselt hinnatavad) panused;
– elukaaslastel oli eset soetades või parendades ühine tahe vähemasti majanduslikult ühise varalise väärtuse (ühisvara) kestvaks loomiseks.
Konkreetses kaasuses aga naine rahaliselt kodu ostmisesse ei panustanud, seega ei kuulunud seltsingusätted kohaldamisele.
Millisel moel vabastas aga Riigikohus lõplikult naise mehele tagasimaksmise kohustusest? Kohus osutas, et paarismaja müüja ees olid mõlemad elukaaslased solidaarvõlgnikud. St sisuliselt võis müüja nõuda ostuhinna tasumist nii mehelt kui naiselt eraldi. Müüja ning elukaaslaste vahel eksisteeris nö “välissuhe”. Tasus üksnes mees, seega võlg müüja ees lõppes. Nüüd omavahelises sisesuhtes on teoorias mehel õigus esitada naise vastu pooles osas tagasinõue (regressiõigus). Seda välistaks aga, kui pooled oleksid tagasinõudeõigusest omavahelise mingisuguse kokkuleppega loobunud. Kohtud tõlgendasidki poolte toiminud elukorraldust ning otsuseid perekonnaelus kui mehe juba varasemat loobumist tagasinõudest naise vastu – poolte tegelik ühine tahe paarismaja mõtteliste osade ostmisel oli see, et mehel ei oleks müüa ees naise eest solidaarkohustust täites õigust naise vastu nõudeid esitada, kuna ta soovis anda naisele turvatunde, sest ostetud eluase oli mõeldud poolte ühiseks eluasemeks, pealegi olid pooltel ühised lapsed ja kavatsus kohe abielluda.
Niipalju siis perekonnas antud lubadustest ning nende kohtulikust tõlgendamisest.
Sildid:ühisvara kaasomandi jagamine, elukaaslaste õigused, kaasomand, perekonnaõigus, seltsing
← Üürikorter on omanikule võõras
Korteriomanik, kõik seinad ei kuulu ainult Sulle! →

matches:
Riigikohus
kohus
Riigikohus
§ 580
Riigikohus
Kohus


Võru Linnavalitsuse istungite reglement – Riigi Teataja
Võru Linnavalitsuse istungite reglement
Võru Linnavalitsuse istungite reglement - sisukord
§ 1 Reguleerimisulatus
§ 2 Valitsuse töövorm ja dokumendihaldus
§ 3 Eelnõu menetlemise üldpõhimõtted
§ 4 Üldnõuded arutlusele tulevate küsimustele
§ 5 Õigusakti eelnõule ja seletuskirjale esitatavad nõuded
§ 6 Eelnõu kooskõlastamine
§ 7 Istungi päevakorra projekti koostamine
§ 8 Istungi läbiviimine
§ 9 Valitsuse õigusaktide vormistamine ja jõustumine
§ 10 Õigusaktide täitmine
§ 11 Valitsuse istungi protokoll
§ 12 Eelnõu esitamine volikogule
RT IV, 18.10.2012, 40
Vastu võetud 28.04.2010 nr 9
KO 2010, 87, 1170
14.03.2012 31.03.2012
Määrus kehtestatakse "Kohaliku omavalitsuse korralduse seadus" § 30 lg 1 p 2 ja Võru Linnavolikogu 8. veebruari 2012. a määruse nr 1 "Võru linna põhimäärus" § 47 lg 1 alusel.
[ - jõust. 31.03.2012]
§ 1. Reguleerimisulatus
Võru Linnavalitsuse (edaspidi valitsus) istungite reglement (edaspidi reglement) kehtestab linnavalitsuse istungite ettevalmistamise, läbiviimise ja linnavalitsuse poolt Võru Linnavolikogule (edaspidi volikogu) esitatava eelnõu esitamise korra, sätestab linnavalitsuse õigusaktidele ja nende avaldamisele esitatavad nõuded.
§ 2. Valitsuse töövorm ja dokumendihaldus
(1) Valitsuse töövormiks on istung. Istungid toimuvad üldjuhul üks kord nädalas kolmapäeviti algusega kell 9.00. Juhul kui kolmapäeval pole võimalik istungit korraldada, informeeritakse viivitamatult takistavatest asjaoludest linnasekretäri, kes lepib linnapeaga või teda asendava linnavalitsuse liikmega (edaspidi koondnimetusega linnapea) kokku uue istungi toimumise aja.
(2) Erakorralise istungi kokkukutsumise õigus on linnapeal.
(3) Ametiasutuses Võru Linnavalitsus peetakse dokumendihaldust elektrooniliselt dokumendihaldussüsteemi GoPro Case Professional (edaspidi GoPro) vahendusel. Muul moel peetav dokumendihaldus on lubatud üksnes juhtudel, kui objektiivsete kriteeriumite alusel ei ole võimalik elektrooniliselt dokumenti hallata.
§ 3. Eelnõu menetlemise üldpõhimõtted
(1) Eelnõu menetlemine toimub üldjuhul elektrooniliselt ja erandjuhul paberkandjal. Eelnõud ei menetleta paralleelselt elektrooniliselt ja paberkandjal.
(2) Eelnõu menetlemise eest vastutab koostaja, kes on kohustatud jälgima menetlemise käiku ning omalt poolt kaasa aitama eelnõu sujuvale ja tõrgeteta menetlemisele.
(3) Isikuandmeid sisaldava õigusakti menetlemisel arvestatakse isikuandmete kaitse seaduse ja avaliku teabe seaduse nõuetega.
(4) Eelnõu elektroonilise menetlemise alustamisel lisab eelnõu koostaja eelnõu koos seletuskirja ja vajaliku lisamaterjaliga dokumendihaldussüsteemi GoPro, määrab kooskõlastajad vastavalt linnavalitsuse reglemendile ja käivitab menetluse.
§ 4. Üldnõuded arutlusele tulevate küsimustele
(1) Valitsuse istungil kuuluvad arutamisele:
2) volikogu määruste ja otsuste eelnõu esitamine volikogule;
3) informatsioonid;
4) küsimused, mis nõuavad protokolliliste otsuste vastuvõtmist.
(2) Eelnõu peab sisaldama nõutavaid andmeid ja olema vormistatud reglemendis sätestatud nõuetele.
(3) Esitatud kirjalik informatsioon peab sisaldama probleemi analüüsi, ülevaadet püstitatavast/püstitatud ülesandest, selle täitmisest/täitmise võimalikkusest ja/või ettepanekuid.
(4) Valitsuse hallatavad asutused esitavad materjalid valitsuse istungile valitsuse liikme kaudu, kelle haldusalas nad tegutsevad.
§ 5. Õigusakti eelnõule ja seletuskirjale esitatavad nõuded
(1) Eelnõu peab vastama järgmistele nõuetele:
1) olema kooskõlas Eesti Vabariigi seadusandlusega, Eesti Vabariigi poolt ratifitseeritud välislepingutega ning Euroopa Liidu õigusega;
2) pealkiri peab olema võimalikult lühike ja kokkuvõtlikult väljendama eelnõu sisu ning olema nimetavas käändes;
3) sõnastus peab olema selge, arusaadav ning vastama eesti kirjakeele reeglitele;
4) kasutada tuleb riigi- ja kohaliku omavalitsuse organite, ettevõtete, asutuste, organisatsioonide, üksikisikute ühenduste ja õigussuhte muude subjektide ametlikke täisnimetusi. Nimelühendeid on õigus kasutada ainult siis, kui lühend on ametlik või üldtuntud;
5) õigusakti preambula peab sisaldama motiveerivat osa, kus on ära toodud õigusakti aluseks olev õiguslik ja faktiline motivatsioon, ning õiguslikku alust;
6) sisaldama jõustumise ja/või rakendamise aega;
7) peab olema ära näidatud eelnõu metaandmetes väljal "Seosed" link vastavale õigusaktile, millist seoses uue õigusakti kehtestamisega muudetakse või tunnistatakse kehtetuks.
(2) Eelnõu esitaja peab loetlema õigusakti jaotuskavas koopiate arvu, isikud ja nende aadressid, kellele vastuvõetud õigusakt tuleb saata.
(3) Valitsuse määruse või korralduse eelnõu juurde kuuluv seletuskiri peab sisaldama:
1) vajalikkuse põhjendust ja tehtava otsustuse sisu kokkuvõtet;
2) eelnõu alusdokumentides sisalduvat informatsiooni, mis tingib vajaduse eelnõu vastu võtta ning viited riigi ja Võru linna kehtivatele õigusaktidele, millega on käsitletav küsimus reguleeritud;
3) viited õigusaktidele, mida tuleb õigusakti vastuvõtmisel muuta või mis tuleb kehtetuks tunnistada;
4) vajadusel selgitusi õigusakti eelnõu haldusorgani välise kooskõlastamise ja arvamuse andmise kohta;
5) viidet eelnõu alusdokumentide hoidja kohta;
6) määruse soovitavat jõustumise aega ning selle valiku põhjendust;
7) muid vajalikke andmeid ja põhjendusi.
§ 6. Eelnõu kooskõlastamine
(1) Valitsuse istungile esitatava õigusakti eelnõu peab olema kooskõlastatud (viseeritud) järgmises järjekorras:
1) eelnõu koostaja;
2) eelnõu koostaja vahetu ülemus;
3) eelpool nimetamata isikud, kellele pannakse eelnõuga peale ülesandeid;
4) rahandusosakonna ametnik, kui eelnõuga taotletakse raha reservfondist või kui kaasnevate kohustuste katteallikas ei ole eelarves üheselt tuvastatav;
5) juriidilise osakonna ametnik;
6) valitsuse liige vastavalt tööjaotusele;
7) linnasekretär.
(2) Eelnõu kooskõlastatakse dokumendihaldussüsteemis GoPro.
(3) Kooskõlastaja kooskõlastab eelnõu, lähtudes eelkõige oma tööülesannetest ja pädevusest. Kooskõlastaja kiidab eelnõu heaks või jätab selle motiveeritult heaks kiitmata, andes vastavalt kas eitava või jaatava kooskõlastuse. Kooskõlastusele võib lisada kooskõlastaja märkused ja ettepanekud eelnõu kohta (s.h eriarvamus). Eitava kooskõlastuse korral eelnõu menetlus peatub ning eelnõu lükatakse GoPro haldussüsteemis tagasi. Kui kooskõlastaja teeb eelnõus sisulisi muudatusi, siis saadetakse eelnõu tagasi.
(4) Kui õigusakti eelnõus on pärast kooskõlastusringi läbimist vaja teha muudatusi, pöördub eelnõu koostaja muudatuste tegemise õiguse saamiseks linnakantselei poole. Pärast muudatuste tegemist edastab eelnõu koostaja õigusakti dokumendihaldussüsteemis GoPro vastava valdkonna linnavalitsuse liikmele täiendavaks kooskõlastamiseks.
(5) Menetluse käigus eelnõusse tehtavate sisuliste muudatuste korral on eelnõu koostaja kohustatud esitama eelnõu uuele kooskõlastusringile.
(6) Dokumendihaldussüsteemis GoPro kooskõlastamiseks esitatud õigusakti eelnõu lahutamatu osana olev lisa (dokumendifaili) väljavahetamine kooskõlastusringil on keelatud.
(7) Paberkandjal koosneb eelnõu kooskõlastus kooskõlastaja allkirjast, ees- ja perekonnanimest, ametinimetusest ja kuupäevast. Eelnõu tuleb kooskõlastada ka juhul, kui kooskõlastajal on eelnõu kohta eriarvamus. Eriarvamus kirjutatakse eelnõu kooskõlastuseksemplarile või lisatakse eraldi lehel.
(8) Esitatud materjal kooskõlastatakse alates materjalide kooskõlastamiseks saamisele järgnevast päevast:
1) üldjuhul ühe tööpäeva jooksul;
2) volikogu ja valitsuse määruste eelnõud ja muud põhjalikumat läbivaatamist nõudvad eelnõud kolme tööpäeva jooksul.
§ 7. Istungi päevakorra projekti koostamine
(1) Korralise istungi päevakorra projekt koostatakse istungile eelneval reedel kella 11.00ks linnasekretärile edastatud nõuetekohaselt vormistatud ja kooskõlastatud arutlust vajavate materjalide ja eelnõude põhjal. Päevakorra projekti koostamist korraldab linnasekretär.
(2) Linnasekretäril on õigus keelduda küsimuse päevakorda võtmisest, kui:
1) küsimus on puudulikult ette valmistatud;
2) puudub nõuetekohane eelnõu vastavas küsimuses;
3) eelnõu on osaliselt või täielikult vastuolus kehtivate õigusnormidega;
4) küsimus ei kuulu valitsuse kompetentsi;
5) ei ole järgitud käesolevat reglementi.
(3) Koostatud korralise istungi päevakorra projekt ning arutusele tulevad materjalid ja eelnõud esitatakse valitsuse liikmetele GoPro vahendusel hiljemalt istungile eelneval esmaspäeval kella 11.00ks.
(4) Ettepanekud, istungil arutamisele tulevate täiendavate küsimuste kohta koos reglemendi kohaselt koostatud ja kooskõlastatud eelnõudega, tuleb esitada linnasekretärile vähemalt 1 tund enne istungi algust.
(5) Juhul kui reglemendis sätestatud ajahetkeks ei ole esitatud mitte ühtegi õigusakti eelnõu ega muud materjali, edastab linnasekretär valitsuse liikmetele päevakorra projekti asemel teate istungi ärajäämisest.
§ 8. Istungi läbiviimine
(1) Istungit juhatab linnapea.
(2) Vajadusel võib istungi läbi viia elektrooniliselt. Elektroonilise istungi toimumise otsustab linnapea.
(3) Valitsuse istungid on kinnised, kui valitsus ei otsusta teisiti. Valitsus võib kuulutada kogu istungi või mõne selle küsimuse arutamise avalikuks, kui selle poolt on üle poole kohalviibivatest valitsuse liikmetest.
(4) Valitsuse liige, kes ei saa istungil osaleda, on kohustatud sellest informeerima linnasekretäri hiljemalt istungile eelneval päeval.
(5) Valitsus on otsustusvõimeline, kui tema istungist võtab osa üle poole valitsuse koosseisust, sealhulgas linnapea.
(6) Istungil osaleb sõnaõigusega linnasekretär. Istungil võivad osaleda sõnaõigusega rahandusosakonna juhataja ja juriidilise osakonna juhataja. Konkreetse päevakorrapunkti arutelu juures võivad viibida kutsutud isikud. Neile sõna andmise otsustab linnapea.
(7) Istung algab päevakorra kinnitamisega.
(8) Täiendava küsimuse võtmiseks valitsuse istungi päevakorra projekti tuleb valitsuse liikme või linnasekretäri kooskõlastusega õigusakti eelnõu, seletuskiri ja lisamaterjalid esitada kõigile valitsuse liikmetele hiljemalt istungi alguseks.
(9) Täiendava küsimusena valitsuse istungi päevakorda võetavat eelnõu võib menetleda paberkandjal. Eelnõu koostaja esitab linnasekretärile GoPro vahendusel paberkandjal esitatud eelnõuga identse elektroonilise versiooni hiljemalt 1 tund enne istungi algust.
(10) Päevakorra kinnitamisele järgneb arutlusele tulevate küsimuste ettekandmine. Ettekandjaks on valitsuse liige või ametnik, kes antud küsimuse istungile esitas.
(11) Ettekannete ja sõnavõttude pikkuse istungil määrab linnapea.
(12) Teemast kõrvalekaldumisel teeb linnapea esinejale märkuse, teistkordsel teemast kõrvalekaldumisel võib linnapea ettekande lõpetada.
(13) Hääletamine istungil toimub avalikult. Valitsuse otsustused küsimustes, mis ei nõua määruse ja korralduse andmist, kantakse protokolli. Valitsuse otsustused tehakse poolthäälte enamusega. Kui ükski valitsuse liige eriarvamust otsustuse kohta ei väljenda ja hääletamist ei nõua, ei ole hääletamise läbiviimine kohustuslik ning otsustus loetakse ühehäälselt vastu võetuks. Häälte võrdsel jagunemisel hääletamisel on otsustav linnapea hääl. Linnasekretär ja valitsuse liikmed, kes ei ole otsusega nõus, võivad nõuda oma arvamuse kandmist istungi protokolli.
(14) Valitsuse liige ei või osa võtta küsimuse otsustamisest, kui see puudutab tema enda või tema perekonna isiklikke või majanduslikke huve.
(15) Istungi lõpetab istungi juhataja peale kõigi päevakorrapunktide läbiarutamist.
§ 9. Valitsuse õigusaktide vormistamine ja jõustumine
(1) Valitsus annab üldaktidena välja määrusi, üksikaktidena korraldusi. Põhimõtteliste küsimuste ja volikogule esitatavate otsuste eelnõude kohta võib valitsus vastu võtta protokollilisi otsuseid.
(2) Määrustele ja korraldustele kirjutavad alla linnapea ja linnasekretär.
(3) Määrus, korraldus ja protokolliline otsus vormistatakse vastuvõtmise kuupäevaga, milleks on istungi kuupäev.
(4) Määrused jõustuvad kolmandal päeval pärast avalikustamist, kui määruses eneses ei ole sätestatud teist tähtpäeva. Korraldused jõustuvad teatavakstegemisest.
(5) Määrused avalikustatakse vastavalt Võru linna põhimäärusele.
(6) [Kehtetu - jõust. 31.03.2012]
§ 10. Õigusaktide täitmine
Õigusakti täitmise tagavad ja täitmist kontrollivad valitsuse liikmed vastavalt tööjaotusele. Valitsuse liikmed koordineerivad täitmist ja informeerivad linnapead ülesannete täitmisest, mille täitmise tähtaeg on saabunud.
§ 11. Valitsuse istungi protokoll
(1) Istungi protokollimist korraldab linnasekretär.
(2) Istungi kohta koostatakse dokumendihaldussüsteemis GoPro protokoll.
3) istungi alguse ja lõpu aeg;
4) istungist osavõtvate valitsuse liikmete ja istungil viibinud isikute nimed;
8) vastuvõetud määruste ja korralduste numbrid;
9) hääletamise tulemused;
10) valitsuse liikmete ja linnasekretäri poolt kirjalikult esitatud eriarvamused.
(4) Sõnavõtud ja repliigid lisatakse protokolli ainult siis, kui sõnavõtja esitab linnapeale sõnavõtu või repliigi kirjaliku teksti.
(5) Istungi protokoll vormistatakse viie tööpäeva jooksul ning sellele kirjutavad alla linnapea ja protokollija.
§ 12. Eelnõu esitamine volikogule
(1) Volikogu määruse või otsuse eelnõu, mille esitaja on valitsus, ja selle juurde kuuluvad dokumendid, vormistatakse ja esitatakse volikogule vastavalt valitsuse istungite reglemendile.
(2) Volikogule valitsuse poolt heaks kiidetud volikogu määruse või otsuse eelnõu, seletuskirja ja otsustamiseks vajalikud lisamaterjalide edastamist korraldab linnasekretär.
(3) Eelnõu edastatakse elektrooniliselt. Paberkandjal esitatav eelnõu viseeritakse vastavalt Võru Linnavolikogu reglemendis sätestatule.
(4) Volikogu määruse või otsuse eelnõu esitatakse volikogule hiljemalt kaheksa päeva enne korralise istungi algust.
(5) Eelnõu koostaja vastutab volikogu määruse või otsuse eelnõu, seletuskirja ja lisamaterjalide andmete õiguse, vorminõuete järgimise ning vastavuse eest õigusaktidele. Eelnõu koostaja peab jälgima, milliseid märkusi ja parandusettepanekuid tehakse eelnõule volikogu komisjonides ning teavitama nendest vastava valdkonna abilinnapead.
(6) Linnapea suunab volikogust saabunud eelnõu läbivaatamiseks vastava ala valitsuse liikmele või linnasekretärile, kes esitab eelnõu läbivaatamiseks järgmisele valitsuse istungile. Valitsuse seisukoht vormistatakse väljavõttena istungi protokollist.
(7) Volikogule edastatud eelnõu arutamisel volikogu istungil peab osalema valitsuse liige kelle haldusalasse edastatud eelnõu kuulub, kui valitsus ei otsusta teisiti.
(2) Määrus jõustub 1. mail 2010.


Riigipiiri valvamise korraldamise andmekogu põhimäärus – Riigi Teataja
Riigipiiri valvamise korraldamise andmekogu põhimäärus
Riigipiiri valvamise korraldamise andmekogu põhimäärus - sisukord
§ 3 Andmekogu pidamine ja ülesehitus
§ 4 Reageeriva ressursi planeerimise ja haldamise ning riigipiiri valvamisega seotud toimingu andmed
§ 5 Reageeriva ressursi planeerimise ja haldamise ning riigipiiri valvamise toimingutega seotud isikute andmed
§ 6 Riigipiiri valvamise tehniliste seire- ja valveseadmete seireinfo
§ 8 Andmekogusse andmete kandmine
§ 9 Andmete õigsuse tagamine
§ 10 Andmete säilitamine ja kustutamine
4 Andmekogu andmetele juurdepääs ja andmekogust andmete väljastamine
§ 11 Andmekogu andmetele juurdepääs
§ 12 Andmekogu andmetele juurdepääsu võimaldamise viisid
§ 13 Juurdepääsuõiguse andmine
§ 14 Statistiliste andmete väljastamine
6 Järelevalve tegemine, andmekogu pidamise rahastamine ja likvideerimine
§ 17 Järelevalve tegemine
§ 19 Andmekogu pidamise rahastamine
RT I, 10.01.2020, 7
Vastu võetud 25.09.2018 nr 22
RT I, 28.09.2018, 3
02.01.2020 RT I, 10.01.2020, 3 13.01.2020
Määrus kehtestatakse politsei ja piirivalve seaduse § 251 lõike 3 alusel.
(1) Määrusega asutatakse riigipiiri valvamise korraldamise andmekogu (edaspidi andmekogu). Andmekogu ametlik lühend on KILP.
(2) Andmekogu pidamise eesmärk on reageeriva ressurssi planeerimine ja haldamine ning riigipiiri valvamine, piirirežiimi tagamine ning piiriolukorrast ülevaate saamine, sealhulgas piirirahu hoidmine, et avastada ebaseaduslikke piiriületusi, tuvastada objekte ja tõkestada piiriülest kuritegevust.
(3) Andmekogu andmeid kasutatakse riigi julgeoleku ja siseturvalisuse tagamiseks sündmuste ennetamisel, avastamisel ja analüüsimisel ning statistilistel eesmärkidel koos politsei töökorraldust korraldavate andmekogudega.
2) julgeolekuasutus;
3) Kaitsevägi;
(3) Andmekogu volitatud töötleja andmekogu arendamisel ja majutamisel on Siseministeeriumi infotehnoloogia- ja arenduskeskus.
§ 3. Andmekogu pidamine ja ülesehitus
(1) Andmekogu turvaklass on K2T2S2, turbeaste on keskmine (M).
(2) Andmekogu koosneb järgmistest andmestikest:
3) riigipiiri valvamise tehniliste seire- ja valveseadmete seireinfost;
4) riigipiiri valvamist takistava või piirirahu häiriva tegevuse andmed;
[RT I, 10.01.2020, 3 - jõust. 13.01.2020]
5) reageeriva ressursi andmed;
6) reageeriva ressursi haldamisega seotud andmed.
§ 4. Reageeriva ressursi planeerimise ja haldamise ning riigipiiri valvamisega seotud toimingu andmed
(1) Andmekogusse kantakse reageeriva ressursi väljapaneku kohta järgmised andmed:
1) käesoleva määruse § 5 lõikes 1 nimetatud andmed ametniku või töötaja kohta (edaspidi teenistuja) kohta ning sellise praktikandi, vabatahtliku, teise avaliku sektori asutuse või välisriigist pärit isiku kohta, kes osaleb avaliku korra tagamisel, riigipiiri valvamisel ja piirirežiimi tagamisel;
2) sidevahendi kutsung;
3) toimkonna kategooria ja spetsialiteet;
4) teenistusrelvad, erivahendid ja muu varustus;
5) marsruut, olek, aeg ja ülesanded;
6) patrulli tähelepanekud;
7) läbitud marsruut.
(2) Andmekogusse kantakse teate ja sündmuse kohta järgmised andmed:
1) teataja ees- ja perekonnanimi, isikukood või sünnikuupäev ja kontaktandmed (telefoninumber ja e-posti aadress);
2) teadet menetlenud teenistuja andmed käesoleva määruse § 5 lõike 1 punktide 1–3 järgi;
3) sündmusest teavitamise ning sündmuse toimumise aeg ja aadress või asukoht;
4) kirjeldatud sündmus ja selle asjaolud, abivajavate isikute arv;
5) väljasõiduaste, väljasõidukorralduse andmise aeg ja reageerinud ressursi andmed;
6) sündmuse lahendamise andmed;
7) käesoleva määruse § 5 lõikes 3 nimetatud andmed teate ja sündmusega seotud isiku kohta ning seose liik ja põhjus.
(3) Andmekogusse kantakse kontrollitud sõiduki, veesõiduki ja objekti kohta järgmised andmed:
1) kategooria, mark, kaubanduslik nimetus, kere tüüp, registreerimismärk, riik, VIN/HIN-kood, lisateave ning seos teate ja sündmusega;
2) objekti aadress või asukoht, liik, lisateave.
(4) Andmekogusse kantakse isiku, sõiduki ja objekti riskiprofiili kohta järgmised andmed:
1) huvipakkuva isiku andmed käesoleva määruse § 5 lõike 3 järgi;
2) huvipakkuva sõiduki andmed käesoleva paragrahvi lõike 3 punkti 1 järgi;
3) huvipakkuva objekti andmed käesoleva paragrahvi lõike 3 punkti 2 järgi;
4) huvipakkuva sõiduki või objekti liik või huvipakkuv isik ning ohtlikkuse aste;
5) riskiprofiili kehtivuse algus ja lõpp;
6) initsiaatori andmed käesoleva määruse § 5 lõike 1 punktide 1–3 ja 5 järgi;
7) tegevus, kui on leitud huvipakkuv isik, sõiduk või objekt.
(5) Andmekogusse kantakse reageeriva ressursi planeerimiseks ja haldamiseks ning riigipiiri valvamiseks ja piirirežiimi tagamiseks asjakohased statistilised andmed, aruanded, analüüsid, ohuhinnangud, tööplaanid ja näitajad.
(51) Andmekogusse kantakse reageeriva ressursi planeerimisele ja haldamisele ning riigipiiri valvamisele ja piirirežiimi tagamisele kaasatava eritehnika ja abiressursi kohta järgmised andmed:
2) teenuse osutaja nimi ja tema kontaktandmed (telefoninumber ja e-posti aadress).
(6) Andmekogusse võib kanda teiselt avaliku sektori asutuselt laekunud andmed, mis on vajalik reageeriva ressursi planeerimiseks ja haldamiseks, riigipiiri valvamiseks, piirirežiimi tagamiseks ja piiriolukorrast ülevaate saamiseks.
§ 5. Reageeriva ressursi planeerimise ja haldamise ning riigipiiri valvamise toimingutega seotud isikute andmed
(1) Teenistuja kohta kantakse andmekogusse järgmised andmed:
2) isikukood, selle puudumisel sünnikuupäev;
3) ametinimetus, struktuuriüksus ja tunnuskood;
4) sidevahendi kutsung;
5) tööalased kontaktandmed (telefoninumber ja e-posti aadress);
6) isikliku ja kontaktisiku telefoni number;
7) riigisaladusele juurdepääsu loa tase;
8) teenistusrelvad, erivahendid ja varustus;
9) kvalifikatsioon, erioskused ja täienduskoolitused;
10) teenistusest eemalolek;
11) tööaja arvestuseks vajalikud ja tööaja arvestuse andmed.
(2) Andmekogusse kantakse käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud andmed sellise praktikandi, vabatahtliku, teise avaliku sektori asutuse või välisriigist pärit isiku kohta, kes osaleb avaliku korra tagamisel, riigipiiri valvamisel ja piirirežiimi tagamisel.
(3) Andmekogusse kantakse isiku kohta järgmised andmed, mis on saanud teatavaks avaliku korra tagamisel:
3) isikukood, selle puudumisel sünnikuupäev;
6) sõrmejäljekujutis;
8) hüüdnimi;
9) elukoht;
10) dokumendi liik, number, väljastamise aeg, väljaandja, kehtivuse lõppkuupäev ning lisateave dokumendis olevate viisade, elamislubade ja piirikontrollitemplite kohta;
11) kontrollimise või kinnipidamise aeg ja koht;
12) sidevahendi number ja e-posti aadress;
13) foto;
14) isikuga kaasas olnud esemed;
15) eritunnused;
16) muud olulised tähelepanekud.
§ 6. Riigipiiri valvamise tehniliste seire- ja valveseadmete seireinfo
Riigipiiri valvamisel ja piirirežiimi tagamisel saadud tehniliste seire- ja valveseadmete seireinfo (edaspidi seireinfo) kohta kantakse andmekogusse järgmised andmed:
1) seireinfo salvestised;
2) seireinfo töötlemise andmed;
3) analüüsitud teave;
4) tehniliste seire- ja valveseadmetega avastatud ja tuvastatud objektide andmed;
5) seadme asukoha, seadistamise, testimise, töökindluse ja hoolduse andmed.
(1) Andmekogusse esitavad andmeid Politsei- ja Piirivalveamet, Maksu- ja Tolliamet ja julgeolekuasutused.
8) piiriületuse ootejärjekorra andmekogu;
9) Eestis seadusliku aluseta viibivate ja viibinud välismaalaste andmekogu;
11) sissesõidukeeldude riiklik register;
12) hädaabiteadete menetlemise andmekogu;
14) riigi personali ja palgaarvestuse andmekogu.
(3) Andmevahetus toimub X-tee kaudu või muul turvalist elektroonilist andmevahetust võimaldaval viisil.
§ 8. Andmekogusse andmete kandmine
(1) Andmete andmekogusse kandmisega seotud toimingud on järgmised:
2) andmete kustutamine.
(2) Andmete andmekogusse kandmiseks õigustatud teenistuja määrab käesoleva määruse § 7 lõikes 1 nimetatud andmeandja.
(3) Andmed kantakse andmekogusse viivitamata, kuid mitte hiljem kui kolme tööpäeva jooksul arvates andmete andmekogusse kandmise aluseks oleva teabe laekumisest.
§ 9. Andmete õigsuse tagamine
(1) Teenistuja, kes kannab andmed andmekogusse, vastutab nende korrektsuse ja õigsuse eest andmekogusse kandmise ajal.
(2) Kui andmekogu vastutav töötleja avastab registris ebaõigeid andmed või teda teavitatakse või ta saab muul moel teada andmete ebaõigsusest, peab ta andmete õigsust kontrollima ja ebaõiged andmed viie tööpäeva jooksul parandama.
(3) Andmesubjektil on vastutavalt töötlejalt õigus nõuda ebaõigete isikuandmete parandamist. Kui andmesubjekti nõudmine on põhjendatud, parandab vastutav töötleja andmesubjekti ebaõiged isikuandmed viivitamata. Kui andmesubjekti nõudmine ei ole põhjendatud, keeldub vastutav töötleja andmete parandamisest ja põhjendab seda kirjalikult.
§ 10. Andmete säilitamine ja kustutamine
(1) Käesoleva määruse § 4 lõike 1 punktides 2–7, § 4 lõigetes 2–6 ja § 5 lõikes 3 nimetatud andmed säilitatakse andmekogus 10 aastat andmete andmekogusse kandmisest arvates. Pärast säilitustähtaja möödumist kantakse andmed andmekogu arhiivi, kus neid hoitakse isikustamata kujul digitaalselt 10 aastat arhiivi kandmisest arvates, mille möödumisel andmed andmekogu arhiivist kustutatakse.
(2) Käesoleva määruse § 5 lõike 1 punktides 1–5 ja 7–9 ja lõikes 2 nimetatud andmeid teenistuja või riigipiiri valvamisel ja piirirežiimi tagamisel osaleva praktikandi, vabatahtliku, teise avaliku sektori asutuse või välisriigist pärit isiku kohta säilitatakse andmekogus 10 aastat, andmete andmekogusse kandmisest arvates, mille möödumisel andmed andmekogust kustutatakse.
(3) Käesoleva määruse § 5 lõike 1 punktis 6 nimetatud andmed kustutatakse andmekogust ühe aasta möödumisel pärast isiku teenistusest lahkumist.
(4) Käesoleva määruse § 6 punktis 1 nimetatud andmed säilitatakse andmekogus kuni kolm kuud andmete andmekogusse kandmisest arvates.
(5) Käesoleva määruse § 6 punktides 2–5 nimetatud andmed säilitatakse andmekogus 10 aastat andmete andmekogusse kandmisest arvates.
4. peatükk Andmekogu andmetele juurdepääs ja andmekogust andmete väljastamine
§ 11. Andmekogu andmetele juurdepääs
(1) Andmekogu on piiratud juurdepääsuga ja andmekogusse kantud andmed on ette nähtud asutusesiseseks kasutamiseks.
(2) Andmekogu kasutusõigus antakse teenistujale üksnes tema teenistusülesannete täitmiseks. Kasutusõiguse võib määrata kasutajagruppide kaupa või isikuliselt.
(3) Juurdepääs andmekogu andmetele on Siseministeeriumi infotehnoloogia- ja arenduskeskuse töötajal talle tööülesannete täitmiseks määratud ulatuses ning andmekogu arendaval või hooldaval isikul arendus- või hoolduslepingus määratud ulatuses ja tingimustel.
(5) Vastutav töötleja peab arvestust selle üle kellele, mis eesmärgil, millal, kuidas ja missuguseid andmeid väljastati.
§ 12. Andmekogu andmetele juurdepääsu võimaldamise viisid
(1) Juurdepääs andmekogu andmetele võimaldatakse järgmistel viisidel:
2) X-tee või muu turvalise elektroonilise andmevahetuskanali kaudu;
3) andmete väljavõte edastatakse e-kirjaga või paberil.
(2) Andmesubjektile võimaldatakse juurdepääs andmekogu andmetele vaid käesoleva paragrahvi lõike 1 punktis 3 nimetatud viisil. Väljavõte andmekogu andmetest edastatakse isiklikult, posti teel või e-kirjaga.
§ 13. Juurdepääsuõiguse andmine
(1) Juurdepääsuõigust võib taotleda asutus, kellel on selleks seadusest või seaduse alusel kehtestatud õigusaktist tulenev õigus.
(2) Juurdepääsuõiguse saamiseks peab asutus esitama vastutavale töötlejale taotluse kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis (edaspidi taotlus), milles peab esitama vähemalt järgmised andmed:
3) taotluse esitaja teenistuskoht või asutus;
5) selle isiku ees- ja perekonnanimi, kellele juurdepääsuõigust taotletakse, isikukood ja teenistuskoht;
6) andmetele juurdepääsuvajaduse kestus ja soovitud viis;
7) andmete kirjeldus või loetelu, millele juurdepääsuõigust taotletakse.
(3) Vastutav töötleja otsustab 30 päeva jooksul taotluse saamisest arvates juurdepääsuõiguse andmise või sellest keeldumise. Juurdepääsuõiguse andmise korral määrab vastutav töötleja andmekoosseisu, millele võimaldatakse juurdepääs.
(4) Kui teenistuja andmed muutuvad, teenistussuhe temaga lõpetatakse või on muul põhjusel vajadus andmekogule juurdepääsuõigus lõpetada, teavitab lõikes 1 nimetatud asutus vastutavat töötlejat viivitamatult, kuid mitte hiljem kui kolme tööpäeva jooksul sellise asjaolu teadasaamisest.
(5) Vastutav töötleja lõpetab juurdepääsuõiguse või muudab teenistuja andmeid viivitamatult, kuid mitte hiljem kui kahe tööpäeva jooksul alates käesoleva paragrahvi lõikes 4 nimetatud teate saamisest.
(6) Vastutav töötleja võib käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud asutustega sõlmida juurdepääsuõiguse andmise lepingu, milles määratakse andmekoosseis, millele võimaldatakse juurdepääs, ja andmetele juurdepääsu andmise õiguslik alus, eesmärk, tingimused, kord ja viis.
(7) Andmed väljastatakse kooskõlas avaliku teabe seaduse ja isikuandmete kaitset reguleerivate õigusaktidega.
§ 14. Statistiliste andmete väljastamine
(1) Vastutav töötleja võib õigusaktis ette nähtud juhtudel väljastada andmekogu andmeid kasutamiseks statistilistel eesmärkidel.
(2) Andmed esitatakse kujul, mis ei võimalda isikuid tuvastada.
2) rakendab koos volitatud töötlejaga andmekogus sisalduvate andmete käideldavuse, tervikluse ja konfidentsiaalsuse tagamiseks organisatsioonilisi, füüsilisi ja infotehnoloogilisi turvameetmeid;
4) tagab õigustatud isikutele juurdepääsu andmekogule;
2) rakendab koos vastutava töötlejaga andmete turvalisuse tagamiseks andmekogu turvanõuetele vastavaid organisatsioonilisi, füüsilisi ja infotehnilisi turbemeetmeid;
4) vastutab andmekogu toimingute õiguspärasuse eest;
5) teeb andmekogu vastutavale töötlejale ettepanekuid andmekogu arendamiseks.
6. peatükk Järelevalve tegemine, andmekogu pidamise rahastamine ja likvideerimine
§ 17. Järelevalve tegemine
Järelevalvet andmekogu pidamise üle tehakse avaliku teabe seaduse ja isikuandmete kaitset reguleerivate õigusaktide kohaselt.
(1) Andmekogu kasutamise õiguspärasust kontrollitakse tarkvaraga ja organisatsiooniliste meetmetega. Iga andmekogusse tehtud päringu või kande kohta säilitatakse vähemalt järgmised logiandmed:
(2) Logiandmeid säilitatakse 10 aastat päringu või kande tegemisest arvates.
§ 19. Andmekogu pidamise rahastamine
Andmekogu pidamise kulud kaetakse vastutavale töötlejale ja andmekogu majutajale riigieelarvest selleks eraldatud rahast.
Andmekogu likvideeritakse seaduses sätestatud korras.