text:
Euroopa kohtu 25. aprilli 2013 otsus kohtuasjas C-81/12 | Heli Raidve Tööõigusabi
Euroopa kohtu 25. aprilli 2013 otsus kohtuasjas C-81/12
25. aprill 2013(*)
Sotsiaalpoliitika – Võrdne kohtlemine töö saamisel ja kutsealale pääsemisel – Direktiiv 2000/78/EÜ – Artikli 2 lõike 2 punkt a, artikli 10 lõige 1 ja artikkel 17 – Seksuaalse sättumuse alusel diskrimineerimise keeld – Mõiste „asjaolud, mille põhjal võib eeldada, et on toimunud diskrimineerimine” – Tõendamiskoormise regulatsioon – Tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad sanktsioonid – Isik, kes esineb professionaalse jalgpalliklubi juhina ja keda ka üldsus sellisena tajub – Avalikud avaldused homoseksuaalse jalgpalluri töölevõtmise välistamise kohta
Kohtuasjas C‑81/12,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Curtea de Apel Bucureşti (Rumeenia) 12. oktoobri 2011. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 14. veebruaril 2012, menetluses
koosseisus: koja president M. Ilešič, Euroopa Kohtu president V. Skouris kolmanda koja kohtuniku ülesannetes, kohtunikud E. Jarašiūnas, A. Ó Caoimh (ettekandja) ja C. G. Fernlund,
arvestades kirjalikus menetluses ja 23. jaanuari 2013. aasta kohtuistungil esitatut,
– Asociaţia ACCEPT, esindaja: advokaat R‑I. Ionescu,
– Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării, esindajad: C. F. Asztalos, C. Nuică ja C. Vlad,
– Rumeenia valitsus, esindajad: R. H. Radu, E. Gane ja A. Voicu,
– Euroopa Komisjon, esindajad: J. Enegren ja C. Gheorghiu,
1 Eelotsusetaotlus käsitleb seda, kuidas tõlgendada nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (EÜT L 303, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 79), artikli 2 lõike 2 punkti a, artikli 10 lõiget 1 ja artiklit 17.
2 Eelotsusetaotlus on esitatud Asociaţia ACCEPT‑i (edaspidi „Accept”) ja Consiliul Naţional pentru Combaterea Discriminării (riiklik diskrimineerimisvastase võitluse nõukogu, edaspidi „CNCD”) vahelises vaidluses CNCD otsuse üle, millega jäeti osaliselt rahuldamata kaebus, mis esitati pärast avalikke avaldusi, mida oli teinud isik, kes esineb professionaalse jalgpalliklubi juhina ja keda ka üldsus sellisena tajub, ning mis välistasid võimaluse, et see jalgpalliklubi võtaks tööle homoseksuaalse jalgpalluri.
3 Direktiivi 2000/78 artikli 1 kohaselt on direktiivi „eesmärk […] kehtestada üldine raamistik, et võidelda usutunnistuse või veendumuste, puude, vanuse või seksuaalse sättumuse alusel diskrimineerimise vastu töö saamisel ja kutsealale pääsemisel ning tagada liikmesriikides võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamine”.
4 Direktiivi põhjendused 15, 28, 31 ja 35 on sõnastatud järgmiselt:
„(15) Otsest või kaudset diskrimineerimist eeldada lubavate faktide hindamine on vastavalt siseriiklikele õigusnormidele või tavadele siseriiklike kohtute või muude pädevate asutuste ülesanne. […]
(28) Käesoleva direktiiviga sätestatakse miinimumnõuded, millega antakse liikmesriikidele võimalus kehtestada soodsamaid sätteid või säilitada need. […]
(31) Tõendamiskohustuse eeskirju tuleb kohandada siis, kui diskrimineerimisjuhtum on esmapilgul ilmne, ja võrdse kohtlemise põhimõtte tõhusaks kohaldamiseks tuleb tõendamiskohustus panna tagasi kostjale, kui sellise diskrimineerimise kohta on esitatud tõendid. […]
(35) Liikmesriigid peaksid ette nägema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad sanktsioonid juhuks, kui käesolevas direktiivis sätestatud kohustusi ei täideta.”
5 Direktiivi artikli 2 „Diskrimineerimise mõiste” lõiked 1–3 sätestavad:
3. Ahistamist peetakse üheks diskrimineerimise vormiks lõike 1 tähenduses, kui mõne artiklis 1 nimetatud põhjusega seotud soovimatu käitumise eesmärk või selle tegelik toime on isiku väärikuse alandamine ja ähvardava, vaenuliku, halvustava, alandava või solvava õhkkonna loomine. Selles kontekstis võib ahistamise mõiste määratleda vastavalt liikmesriikide siseriiklikele õigusnormidele ja tavadele.”
6 Direktiivi 2000/78 artikli 3 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„[Euroopa Liidule] antud pädevuse piires kohaldatakse käesolevat direktiivi kõikide isikute suhtes nii avalikus kui ka erasektoris, sealhulgas avalik-õiguslike isikute suhtes, kui kõne all on:
a) tööle saamise, füüsilisest isikust ettevõtjaks hakkamise või kutsealale pääsemise tingimused, sealhulgas valikukriteeriumid ja töölevõtu tingimused mis tahes tegevusvaldkonnas ja kõigil ametiastmetel […]
7 Direktiivi 2000/78 artikli 8 lõikes 1 on sätestatud, et „[l]iikmesriigid võivad kehtestada või säilitada käesoleva direktiivi sätetest soodsamad võrdse kohtlemise põhimõtet kaitsvad sätted”.
8 Direktiivi artikkel 9 sätestab:
„1. Liikmesriigid tagavad, et igaühel, kes leiab, et teda on võrdse kohtlemise põhimõtte eiramise tõttu koheldud õigusvastaselt, oleks võimalik kasutada käesolevast direktiivist tulenevate kohustuste täitmiseks ettenähtud haldus- või kohtumenetlust […].
3. Lõiked 1 ja 2 ei piira selliste siseriiklike eeskirjade kohaldamist, millega kehtestatakse võrdse kohtlemise põhimõtte küsimuses menetluse algatamise tähtajad.”
9 Direktiivi artikli 10 „Tõendamiskohustus” lõiked 1–4 sätestavad:
4. Lõikeid 1, 2 ja 3 kohaldatakse ka kohtumenetluste suhtes, mida on alustatud vastavalt artikli 9 lõikele 2.”
10 Direktiivi 2000/78 artikkel 17 sätestab:
„Liikmesriigid kehtestavad eeskirjad sanktsioonide kohta, mida rakendatakse vastavalt käesolevale direktiivile vastuvõetud siseriiklike õigusnormide rikkumise korral, ning võtavad kõik vajalikud meetmed, et tagada nende kohaldamine. Sanktsioonid, milleks võib olla ohvrile kahju hüvitamine, peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad. […]”
11 Valitsuse 31. augusti 2000. aasta dekreedi nr 137 diskrimineerimise kõigi vormide ennetamise ja nende eest karistamise kohta – nagu seda on hiljem muudetud ja täiendatud eelkõige 14. juuli 2006. aasta seadusega nr 324 ning avaldatud uuesti 8. veebruaril 2007 (Monitorul Oficial al României, I osa, nr 99, 8.2.2007, edaspidi „dekreet nr 137/2000”) – eesmärk on muu hulgas direktiivi 2000/78 ülevõtmine.
12 Vastavalt dekreedi nr 137/2000 artikli 2 lõikele 11 toob diskrimineeriv käitumine kaasa tsiviil‑, haldus‑ või kriminaalvastutuse seaduses sätestatud tingimustel.
13 Dekreedi nr 137/2000 artikli 5 kohaselt kvalifitseeritakse väärteoks muu hulgas see, kui isiku osalemine majandustegevuses seatakse sõltuvusse tema seksuaalsest sättumusest.
14 Dekreedi nr 137/2000 artikli 7 lõike 1 kohaselt on väärteona käsitatav see, kui füüsiline või juriidiline isik keeldub isiku töölevõtmisest muu hulgas tema seksuaalse sättumuse tõttu, välja arvatud seaduses sätestatud juhtudel.
15 Dekreedi nr 137/2000 artikkel 15 sätestab:
„Väärteona […] on käsitatav igasugune kriminaalõiguse kohaldamisalasse mitte kuuluv […] tegu, mille eesmärk on alandada inimväärikust või tekitada ähvardav, vaenulik, halvustav, alandav või solvav õhustik isiku, isikute rühma või ühenduse suhtes nende […] seksuaalse sättumuse tõttu.”
16 Dekreedi nr 137/2000 artikkel 20 sätestab:
„(1) Isik, kes leiab, et teda on diskrimineeritud, võib esitada [CNCD‑le] kaebuse ühe aasta jooksul arvates päevast, mil asjaolud aset leidsid või mil ta võis nende asetleidmisest teada saada.
(2) [CNCD] lahendab kaebuse kolleegiumi otsusega […]
(6) Huvitatud isik on kohustatud tõendama faktilisi asjaolusid, mille põhjal võib eeldada, et on toimunud otsene või kaudne diskrimineerimine, ning isikul, kelle vastu on kaebus esitatud, lasub kohustus tõendada, et need asjaolud ei tähenda diskrimineerimist. […]
(7) Kolleegium teeb kaebuse kohta otsuse 90 päeva jooksul kaebuse esitamisest ning [otsus] sisaldab […] trahvi tasumise tingimusi, […]
17 Dekreedi nr 137/2000 artikli 26 lõiked 1 ja 2 sätestavad:
„(1) Artiklites […] 5–8 […] ja 15 sätestatud väärtegude eest karistatakse füüsilise isiku diskrimineerimisel rahatrahviga 400–4000 Rumeenia leud ja isikute rühma või ühenduse diskrimineerimisel rahatrahviga 600–8000 leud.
(2) Karistuse võib määrata ka juriidilistele isikutele. […]”
18 Dekreedi nr 137/2000 artikli 27 lõige 1 sätestab:
„Iga isik, kes peab ennast diskrimineerimise ohvriks, võib üldnormide alusel nõuda kohtus hüvitist ja diskrimineerimiseelse olukorra taastamist või diskrimineerimisest tuleneva olukorra kõrvaldamist. Selline nõue […] ei eelda [CNCD‑le] kaebuse esitamist.”
19 Dekreedi nr 137/2000 artikli 28 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Valitsusvälistel organisatsioonidel, kelle eesmärk on inimõiguste kaitse või kellel on õigustatud huvi diskrimineerimise vastu võitlemiseks, on õigus pöörduda kohtusse, kui diskrimineerimine leiab aset nende tegevusvaldkonnas ja kahjustab mõnda ühendust või isikute rühma.”
20 Valitsuse 12. juuli 2001. aasta dekreedi nr 2 halduskaristuste õigusliku raamistiku kohta – mida on hiljem muudetud ja täiendatud (Monitorul Oficial al României, I osa, nr 410, 25.7.2001, edaspidi „dekreet nr 2/2001”) – artikli 5 lõige 2 sätestab:
„Väärtegude eest on põhikaristuseks: a) hoiatus; b) rahatrahv; c) üldkasulik töö.”
21 Vastavalt dekreedi nr 2/2001 artikli 7 lõikele 1 on „hoiatus […] rikkuja kirjalik või suuline teavitamine aset leidnud asjaolude ühiskonnaohtlikkusest koos õigusnormide selgitamisega”.
22 Dekreedi nr 2/2001 artikli 13 lõike 1 kohaselt on aegumistähtaeg rahatrahvi määramiseks kuus kuud asjaolude asetleidmisest arvates.
23 Dekreedi nr 2/2001 artikli 13 lõige 4 ei näe ette võimalust sätestada eriseadustes teistsuguseid aegumistähtaegu halduskaristuste määramiseks.
24 Valitsusväline organisatsioon Accept, mille eesmärk on edendada ja kaitsta lesbide, geide, bi- ja transseksuaalide õigusi, esitas 3. märtsil 2010 George Becali ja SC Fotbal Club Steaua București SA (edaspidi „FC Steaua”) vastu kaebuse, väites, et töölevõtmisel on rikutud võrdse kohtlemise põhimõtet.
25 Oma kaebuse põhjendamiseks väitis Accept, et elukutselise jalgpalluri X võimalikku üleviimist ja tema oletatavat seksuaalset sättumust käsitleva intervjuu käigus esines G. Becali 13. veebruaril 2010 avaldustega, mille sisu on ära toodud eelotsusetaotluse esimeses küsimuses. Muu hulgas nähtub neist avaldustest, et homoseksuaaliks peetava jalgpalluri asemel eelistaks G. Becali tööle võtta noortemeeskonna mängija. Accepti sõnul nurjasid ajakirjanike oletused, et X on homoseksuaal, mida G. Becali kinnitas, selle jalgpalluriga töölepingu sõlmimise.
26 Accept väitis, et G. Becali pani toime otsese diskrimineerimise seksuaalse sättumuse alusel, rikkudes seeläbi võrdsuse põhimõtet töölevõtmisel ja alandades homoseksuaalsete isikute väärikust.
27 CNCD menetluse teise vastustaja, FC Steaua kohta väitis Accept, et hoolimata G. Becali avalduste edastamisest meedias ei distantseerunud see jalgpalliklubi kordagi neist avaldustest. Vastupidi – FC Steaua nõukogu kinnitas, et klubi tasandil järgitakse jalgpallurite töölevõtmisel sellist poliitikat põhjendusel, et „meeskond on nagu perekond” ning homoseksuaalne isik meeskonnas „põhjustaks meeskonnas ja pealtvaatajate hulgas pingeid”. Accept lisas, et nende avaldustega esinemise ajal oli G. Becali veel FC Steaua aktsionär.
28 CNCD leidis 13. oktoobri 2010. aasta otsuses muu hulgas, et põhikohtuasjas kõne all olev olukord ei kuulu võimaliku töösuhte kohaldamisalasse. CNCD sõnul ei saa G. Becali avaldusi pidada avaldusteks, mida on teinud tööandja või tema seaduslik esindaja või töölevõtmise eest vastutav isik, kuigi avalduste tegemise kuupäeval oli G. Becali FC Steaua aktsionär.
29 Ent CNCD leidis, et G. Becali avalduste näol on tegemist diskrimineerimisega ahistamise vormis. Seetõttu karistas ta G. Becalit hoiatusega, mis oli dekreedi nr 2/2001 artikli 13 lõike 1 kohaselt sel hetkel ainus võimalik karistus, kuna CNCD otsus tehti pärast kuue kuu möödumist kõne all olevate asjaolude asetleidmisest.
30 Selle otsuse peale esitas Accept eelotsusetaotluse esitanud kohtusse kaebuse ning palus esiteks selle otsuse tühistada, teiseks kinnitada, et vaidlusalused faktid kuuluvad töösuhete valdkonda ja tuvastatud on asjaolud, mille põhjal võib eeldada, et on toimunud diskrimineerimine, ning kolmandaks määrata hoiatuse asemel rahaline karistus.
31 Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et Euroopa Kohtu 10. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑54/07: Feryn (EKL 2008, lk I‑5187) ei anna piisavat selgust juhuks, kui diskrimineerivad avaldused pärinevad isikult, kes ei saa küll võtta õiguslikke kohustusi töötajaid palkavale äriühingule, kuid kellel võib tihedate sidemete tõttu äriühinguga olla määrav mõju selle äriühingu otsusele või keda võidakse pidada sellist mõju omavaks.
32 Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab FC Steaua ja G. Becali vahelisi suhteid igal juhul ebatüüpiliseks. Nimelt müüs G. Becali talle kuulunud FC Steaua aktsiad 8. veebruaril 2010 ning selle kohta tehti kanne äriregistrisse 23. veebruaril 2010, samas kui diskrimineerivad avaldused tehti 13. veebruaril 2010. Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust nähtub, et Rumeenia õiguse kohaselt saab aktsiate müügile tugineda kolmandate isikute vastu alles alates kuupäevast, mil müük on äriregistrisse kandmise teel avalikustatud. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul ei muutnud G. Becali oma seisukohti avalikes esinemistes pärast aktsiate müümist ja jätkas enda nimetamist FC Steaua „rahastajaks”. Seetõttu jäid tema suhted FC Steauaga vähemalt üldsuse meelest samasuguseks nagu enne aktsiate müüki.
33 Veel tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas seoses direktiivi 2000/78 artiklis 10 sätestatud tõendamiskoormise regulatsiooniga muutub professionaalsel jalgpalliklubil praktikas võimatuks täita oma kohustust tõendada seksuaalse sättumuse alusel diskrimineerimise puudumist, sest selle tõendamine, et klubi on võtnud jalgpallureid tööle nende seksuaalset sättumust arvestamata, võib kohtu sõnul rikkuda õigust eraelu puutumatusele.
34 Eelotsusetaotluse esitanud kohus lisab, et dekreedi nr 2/2001 artikli 13 lõige 1 näeb ette, et CNCD tuvastatud võimaliku diskrimineerimise raskusest olenemata ei saa ta juhul, kui ta teeb otsuse pärast kuue kuu möödumist asjaolude asetleidmisest, kohaldada rahalist halduskaristust, vaid ta saab määrata üksnes nimetatud dekreedi artikli 7 lõike 1 mõttes „hoiatuse”, millele ei ole ette nähtud aegumistähtaega.
35 Neil asjaoludel otsustas Curtea de Apel Bucureşti menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas [direktiivi 2000/78] artikli 2 lõike 2 punkt a on kohaldatav juhul, kui jalgpalliklubi aktsionär, kes esineb selle jalgpalliklubi peamise juhina (patron) ja keda nii meedia kui ka üldsus sellisena tajub, teeb meediale järgmise avalduse:
„Isegi kui [FC Steaua] peaks tegevuse lõpetama, ei võtaks ma meeskonda homoseksuaali. Kuulujutud on kuulujutud, aga kuidas oleks võimalik sellise asja kohta kirjutada artikkel, kui see ei ole tõsi, ning lisaks panna see esilehele… Võib-olla ei ole see tõsi, et ta ([…] jalgpallur X) on homoseksuaal. Aga kui see on tõsi? Rääkisin ühega oma onudest, kes ei usu ei saatanat ega jumalat. Ütlesin talle: „Olgu pealegi, jumalat ei ole olemas. Aga kui siiski on? Miks sa ei võiks armulaual ikkagi ära käia? Kas ei oleks hea minna paradiisi?” Ta kiitis mu seisukoha heaks. Kuu aega enne oma surma käis ta armulaual ära. Jumal andestagu talle. Minu perekonnas ei ole kohta geile ja [FC Steaua] on minu perekond. Gei asemel eelistame me võtta mängima noortemeeskonna mängija. See ei ole diskrimineerimine. Keegi ei saa mind sundida kellegagi koos töötama. Neil on õigused ja ka minul on õigus töötada nendega, kellega ma tahan töötada.”
„Isegi kui Steaua peaks tegevuse lõpetama, ei võtaks ma meeskonda homoseksuaali. Võib-olla ei ole see tõsi, et ta on homoseksuaal. Aga kui see on tõsi? Minu perekonnas ei ole kohta geile ja Steaua on minu perekond. Homoseksuaali asemel eelistan ma väljakule saata noortemeeskonna mängija. See ei ole diskrimineerimine. Keegi ei saa mind sundida kellegagi koos töötama. Neil on õigused ja ka minul on õigus töötada nendega, kellega ma tahan töötada. Isegi kui jumal ütleks mulle unes, et X ei ole kindlasti mitte homoseksuaal, ei võtaks ma teda ikkagi meeskonda! Ajakirjanduses räägitakse liiga palju sellest, et ta on homoseksuaal. Isegi kui [jalgpallur X praegune klubi] annaks ta mulle tasuta, ma ei võtaks teda! Ma lepiksin sellega, kui ta oleks kõige suurem tülinorija ja kõige hullem joomar… Aga kui ta on homoseksuaal, siis ma ei taha temast enam midagi kuulda.”
2. Mil määral võib eespool toodud avaldusi pidada vastustaja [FC Steaua] osas „asjaolud[eks], mille põhjal võib eeldada, et on toimunud otsene või kaudne diskrimineerimine” [direktiivi 2000/78] artikli 10 lõike 1 tähenduses?
3. Mil määral on tegemist nn võimatu tõendamise (probatio diabolica) kohustusega, kui kohtuasjas kantakse [direktiivi 2000/78] artikli 10 lõike 1 kohaselt tõendamiskoormis üle teisele kohtumenetluse poolele ning vastustajalt [FC Steaua] nõutakse tõendamist, et ei ole rikutud võrdse kohtlemise põhimõtet, ja eelkõige tõendamist, et töölevõtmisel ei võetud arvesse seksuaalset sättumust?
4. Kas [dekreedi nr 2/2001] artikli 13 lõikest 1 tulenev asjaolu, et pärast kuuekuulise aegumistähtaja möödumist, mis hakkab kulgema teo toimepanemise kuupäevast, ei ole diskrimineerimisega seotud asjades võimalik kohaldada halduskaristusena rahatrahvi, on vastuolus [direktiivi 2000/78] artikliga 17, mille kohaselt sanktsioonid peavad diskrimineerimise korral olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad?”
36 Vastavalt Euroopa Kohtu praktikale ei ole direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 2 punkti a mõttes otsese diskrimineerimise esinemiseks vaja, et oleks tuvastatav kaebuse esitaja, kes väidab, et teda on sel viisil diskrimineeritud (vt seoses nõukogu 29. juuni 2000. aasta direktiiviga 2000/43/EÜ, millega rakendatakse võrdse kohtlemise põhimõte sõltumata isikute rassilisest või etnilisest päritolust (EÜT L 180, lk 22; ELT eriväljaanne 20/01, lk 23), eespool viidatud kohtuotsus Feryn, punktid 23–25).
37 Direktiivi 2000/78 artikli 8 lõiget 1 arvestades ei takista selle direktiivi artikli 9 lõige 2 liikmesriigil siseriiklikes õigusaktides sätestada, et direktiivi sätete järgimise tagamiseks õigustatud huvi omavatel ühingutel on õigus algatada kohtu‑ või haldusmenetlus direktiivist tulenevate kohustuste täitmise tagamiseks, ilma et nad peaksid tegutsema konkreetse kaebaja nimel või et kaebaja isik oleks tuvastatav (vt ka eespool viidatud kohtuotsus Feryn, punkt 27).
38 Kui liikmesriik niisuguse õiguse sätestab, ei ole direktiivi 2000/78 artikli 8 lõikest 1, artikli 9 lõikest 2 ja artikli 10 lõigetest 1, 2 ja 4 tulenevalt direktiiviga vastuolus ka see, kui artikli 10 lõikes 1 ette nähtud tõendamiskoormise jagunemist kohaldatakse ka olukordades, kus mõni niisugune ühing on algatanud menetluse, ilma et ta tegutseks kindla kaebaja nimel või toetuseks või tema nõusolekul. Antud juhul nähtub teise ja kolmanda küsimuse sõnastusest, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates on artikli 10 lõikes 1 sätestatud tõendamiskoormise regulatsioon olenevalt neile küsimustele antavast Euroopa Kohtu vastusest vajaduse korral põhikohtuasjas kohaldatav.
39 Euroopa Kohtus ei olnud vaidlust selle üle, et Accept on direktiivi artikli 9 lõikes 2 osutatud ühing, et dekreedi nr 137/2000 artikli 28 lõige 1 annab talle õiguse algatada kohtu‑ või haldusmenetlusi direktiivist tulenevate kohustuste täitmise tagamiseks, ilma et ta tegutseks kindla kaebaja nimel, ning et teda võib pidada „huvitatud isikuks” selle dekreedi artikli 20 lõike 6 mõttes.
Esimese ja teise küsimuse analüüs
40 Kahe esimese küsimusega soovitakse sisuliselt kindlaks teha, kas direktiivi 2000/78 artikli 2 lõiget 2 ja artikli 10 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selliseid asjaolusid nagu põhikohtuasjas saab seoses professionaalse jalgpalliklubiga pidada „asjaoludeks, mille põhjal võib eeldada, et on toimunud diskrimineerimine”, kui vastavad avaldused on teinud isik, kes esineb selle klubi peamise juhina ja keda nii meedia kui ka üldsus sellisena tajub, kuid kellel ei tarvitse olla õigust võtta jalgpalliklubile kohustusi või teda esindada töölevõtmise alal.
41 Kõigepealt olgu meenutatud, et ELTL artikli 267 alusel algatatud menetlustes puudub Euroopa Kohtul pädevus hinnata põhikohtuasja faktilisi asjaolusid või kohaldada tõlgendatavaid õigusnorme siseriiklikele meetmetele ja olukordadele, kuna need küsimused kuuluvad siseriikliku kohtu ainupädevusse (vt eelkõige 30. märtsi 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑451/03: Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti, EKL 2006, lk I‑2941, punkt 69 ja seal viidatud kohtupraktika). Seega ei ole Euroopa Kohtu ülesanne võtta seisukohta küsimuses, kas põhikohtuasja aluseks olevad sündmused, nagu neid on kirjeldatud eelotsusetaotluses, viitavad diskrimineerimisele seksuaalse sättumuse alusel.
42 Eeskätt direktiivi 2000/78 põhjendusest 15 nähtuvalt on siseriiklike kohtute või muude pädevate asutuste ülesanne vastavalt siseriiklikele õigusnormidele või tavadele hinnata asjaolusid, mille põhjal võib eeldada, et on toimunud diskrimineerimine (vt 19. aprilli 2012. aasta otsus kohtuasjas C‑415/10: Meister, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 37). Kui niisugused asjaolud on tuvastatud, kohustab direktiivi artikli 10 lõikes 1 sätestatud mehhanism seejärel kostjat kohtule või muule pädevale asutusele tõendama, et hoolimata esmapilgul ilmnevast diskrimineerimisest ei ole direktiivi artikli 2 lõike 1 mõttes võrdse kohtlemise põhimõtet rikutud.
43 Euroopa Kohus võib samas anda siseriiklikule kohtule kõik liidu õiguse tõlgendamise juhtnöörid, mida siseriiklikul kohtul võib olla otsuse tegemisel tarvis (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Feryn, punkt 19 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 6. septembri 2011. aasta otsus kohtuasjas C‑163/10: Patriciello, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 21).
44 Seoses sellega olgu märgitud, et direktiivi 2000/78 artiklist 1 ja artikli 3 lõike 1 punktist a tulenevalt on direktiiv kohaldatav põhikohtuasjas kõne all oleva olukorraga sarnastes olukordades, kus on töö saamise ja kutsealale pääsemise alal tehtud „tööle saamise […] tingimusi, sealhulgas […] töölevõtu tingimusi” puudutavaid avaldusi.
45 Seda tõdemust ei mõjuta põhikohtuasjas toonitamist leidnud asjaolu, et elukutseliste jalgpallurite töölevõtusüsteem ei põhine avalikul pakkumisel või vahetutel läbirääkimistel pärast valikuprotseduuri, mis eeldaks huvitatud isikute kandideerimist ja nende seas eelvaliku tegemist vastavalt sellele, kuivõrd nad tööandjale huvi pakuvad. Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast tuleneb, et võttes arvesse liidu eesmärke, kuulub spordiga tegelemine liidu õiguse kohaldamisalasse ainult osas, milles see kujutab endast majandustegevust (vt eelkõige 14. juuli 1976. aasta otsus kohtuasjas 13/76: Donà, EKL 1976, lk 1333, punkt 12, ja 16. märtsi 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑325/08: Olympique Lyonnais, EKL 2010, lk I‑2177, punkt 27). See puudutab elukutseliste ja poolelukutseliste jalgpallurite tegevust, kuna nad töötavad või osutavad tasustatud teenuseid (15. detsembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C‑415/93: Bosman, EKL 1995, lk I‑4921, punkt 73).
46 Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, oli eespool viidatud kohtuotsuse Feryn aluseks olnud konkreetses vaidluses tegemist avaldustega, mida tegi üks äriühingu Feryn NV juhtidest, kellel oli õigus määrata kindlaks selle äriühingu töölevõtupoliitika, nagu nähtub muu hulgas selle otsuse aluseks olnud kohtuasjas esitatud eelotsuse küsimuste sõnastusest (vt eespool viidatud kohtuotsus Feryn, punktid 2, 16, 18 ja 20).
47 Ent eespool viidatud kohtuotsusest Feryn ei saa järeldada, et tuvastamaks direktiivi 2000/78 artikli 10 lõike 1 kohaselt „asjaolusid, mille põhjal võib eeldada, et on toimunud diskrimineerimine”, peaks mingi üksuse töölevõtupoliitikat puudutavate avalduste autoril tingimata olema õigus seda poliitikat otseselt kindlaks määrata või võtta sellele üksusele kohustusi või esindada seda töölevõtmisel.
48 Pelgalt asjaolu, et niisugused avaldused, nagu on kõne all põhikohtuasjas, ei ole otse pärit kindlalt kostjalt, ei välista tingimata selle kostjaga seoses tuvastamist, et esinevad direktiivi 2000/78 artikli 10 lõike 1 mõttes „asjaolud, mille põhjal võib eeldada, et on toimunud diskrimineerimine”.
49 Sellest järeldub, et asjaolude esinemist, mille põhjal võib eeldada diskrimineeriva töölevõtupoliitika rakendamist, ei saa kostjaks olev tööandja kummutada, piirdudes väitega, et homofoobsele töölevõtupoliitikale viitavate avaldustega esines isik, kes ise kinnitab ja jätab ka mulje, et tal on selle tööandja juhtkonnas oluline roll, kuid kellel ei ole õigust võtta tööandjale kohustusi töölevõtmise valdkonnas.
50 Niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas on asjaolu, et tööandja ei ole kõnesolevatest avaldusest selgelt distantseerunud, teguriks, mida asja menetlev kohus võib faktiliste asjaolude igakülgsel hindamisel arvesse võtta.
51 Seoses sellega olgu meenutatud, et põhikohtuasjas kõne all olevate avalduste igakülgsel hindamisel võib asjakohaseks osutuda see, kuidas üldsus või vastavad ringkonnad võisid neid avaldusi tajuda (vt selle kohta 17. aprilli 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑470/03: AGM-COS.MET, EKL 2007, lk I‑2749, punktid 55–58).
52 Vastupidi sellele, mida CNCD andis mõista Euroopa Kohtule esitatud kirjalikes ja suulistes seisukohtades, ei välista tõik, et põhikohtuasjas kõne all olev professionaalne jalgpalliklubi ei ole pidanud läbirääkimisi homoseksuaalse sportlase töölevõtmiseks, võimalust pidada tuvastatuks asjaolusid, mille põhjal võib eeldada, et see klubi on toime pannud diskrimineerimise.
53 Eeltoodut arvesse võttes tuleb esimesele ja teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2000/78 artikli 2 lõiget 2 ja artikli 10 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selliseid asjaolusid nagu põhikohtuasjas saab seoses professionaalse jalgpalliklubiga pidada „asjaoludeks, mille põhjal võib eeldada, et on toimunud diskrimineerimine”, kui vastavad avaldused on teinud isik, kes esineb selle klubi peamise juhina ja keda nii meedia kui ka üldsus sellisena tajub, kuid kellel ei tarvitse olla õigust võtta ühingule kohustusi või teda esindada töölevõtmise alal.
Kolmanda küsimuse analüüs
54 Kolmanda küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas juhul, kui põhikohtuasja faktilised asjaolud kvalifitseeritakse „asjaoludeks, mille põhjal võib eeldada, et on toimunud diskrimineerimine” seksuaalse sättumuse alusel seoses professionaalse jalgpalliklubi poolt mängijate töölevõtmisega, ei ole direktiivi 2000/78 artikli 10 lõikes 1 sätestatud tõendamiskoormisest tulenevalt nõutavad tõendid, mida oleks võimatu esitada, rikkumata seejuures õigust eraelu puutumatusele.
55 Selle kohta nähtub Euroopa Kohtu praktikast, et kui direktiivi mõttes diskrimineerimise esinemist eeldada võimaldavad faktilised asjaolud on tuvastatud, siis nõuab võrdse kohtlemise põhimõtte tõhus rakendamine tõendamiskoormise üleminekut kostjatele, kes peavad tõendama, et nimetatud põhimõtet ei ole rikutud (vt selle kohta 17. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑303/06: Coleman, EKL 2008, lk I‑5603, punkt 54).
56 Sellest lähtuvalt võivad kostjad siseriiklikus kohtus niisuguse rikkumise toimepanemist eitada, tõendades kõiki seaduses ette nähtud vahendeid kasutades eelkõige seda, et nende töölevõtupoliitika põhineb asjaoludel, mis ei ole kuidagi seotud seksuaalse sättumuse alusel diskrimineerimisega.
57 Selleks et kummutada lihtsat eeldust, mis võib tuleneda direktiivi 2000/78 artikli 10 lõikest 1, ei ole kostjal vaja tõendada, et varem on teatud seksuaalse sättumusega isikuid tööle võetud, kuna niisugune nõue võib mingis olukorras tõepoolest rikkuda õigust eraelu puutumatusele.
58 Asjaolude igakülgsel hindamisel, mille peab läbi viima asja lahendav siseriiklik kohus, võib kokkulangevate kaudsete tõendite kogumi põhjal kummutada väite, et esineb diskrimineerimine seksuaalse sättumuse alusel. Nagu Accept sisuliselt väitis, võib selliste tõendite hulka kuuluda kostja reaktsioon, mis väljendub selges distantseerumises avalikest avaldustest, mille põhjal võis esmapilgul eeldada diskrimineerimist, ning kostja sõnaselgete töölevõtupoliitika sätete olemasolu, et tagada direktiivi 2000/78 mõttes võrdse kohtlemise põhimõtte järgimine.
59 Eeltoodut arvesse võttes tuleb kolmandale küsimusele vastata, et direktiivi 2000/78 artikli 10 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui põhikohtuasja faktilised asjaolud kvalifitseeritakse „asjaoludeks, mille põhjal võib eeldada, et on toimunud diskrimineerimine” seksuaalse sättumuse alusel seoses professionaalse jalgpalliklubi poolt mängijate töölevõtmisega, ei ole direktiivi 2000/78 artikli 10 lõikes 1 sätestatud tõendamiskoormisest tulenevalt nõutavad tõendid, mida oleks võimatu esitada, rikkumata seejuures õigust eraelu puutumatusele.
Neljanda küsimuse analüüs
60 Neljanda küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2000/78 artiklit 17 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt saab seksuaalsel sättumusel põhineva diskrimineerimise tuvastamise korral määrata vaid hoiatuse nagu põhikohtuasjas, kui tuvastamine on toimunud pärast faktiliste asjaolude asetleidmisest arvutatava kuuekuulise aegumistähtaja möödumist.
61 Direktiivi 2000/78 artikkel 17 teeb liikmesriikidele ülesandeks kehtestada eeskirjad sanktsioonide kohta, mida kohaldatakse direktiivi alusel vastu võetud siseriiklike õigusnormide rikkumise korral, ning võtta kõik vajalikud meetmed, et tagada selliste sanktsioonide rakendamine. Kindlaid sanktsioone ette nägemata täpsustab see artikkel siiski, et direktiivi alusel vastu võetud siseriiklike õigusnormide rikkumise korral kohaldatavad sanktsioonid peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.
62 Menetluses, milles ühing, kellel on vastav õigus seadusest tulenevalt, nõuab direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 2 mõttes diskrimineerimise tuvastamist ja selle eest karistuse määramist, peavad sanktsioonid, mis tuleb direktiivi artikli 17 kohaselt siseriiklikus õiguses kehtestada, samuti olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad (vt analoogia alusel eespool viidatud kohtuotsus Feryn, punktid 38 ja 40).
63 Sellest järeldub, et liikmesriigi siseriiklikku õiguskorda direktiivi 2000/78 artikli 17 ülevõtmiseks kehtestatud sanktsioonide süsteem peab paralleelselt direktiivi artikli 9 rakendamiseks võetud meetmetega eelkõige tagama direktiivist tulenevate õiguste tegeliku ja tõhusa kaitse (vt analoogia alusel eelkõige 22. aprilli 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑180/95: Draehmpaehl, EKL 1997, lk I‑2195, punktid 24, 39 ja 40). Karistuste rangus peab vastama nende rikkumiste raskusele, mille eest neid määratakse, ning eelkõige peab neil olema tegelik hoiatav mõju (vt selle kohta eelkõige 8. juuni 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑383/92: komisjon vs. Ühendkuningriik, EKL 1994, lk I‑2479, punkt 42, ning eespool viidatud kohtuotsus Draehmpaehl, punkt 40), samuti tuleb järgida proportsionaalsuse üldpõhimõtet (vt selle kohta 6. novembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑101/01: Lindqvist, EKL 2003, lk I‑12971, punktid 87 ja 88, ning 5. juuli 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑430/05: Ntionik ja Pikoulas, EKL 2007, lk I‑5835, punkt 53).
64 Puhtsümboolset karistust ei saa mingil juhul pidada direktiivi 2000/78 korrektse ja tõhusa rakendamisega kooskõlas olevaks.
65 Antud juhul nähtub Euroopa Kohtule esitatud toimikust, et dekreedi nr 2/2001 artikli 13 lõikes 1 ette nähtud kuuekuuline aegumistähtaeg hakkab kulgema kuupäevast, mil faktilised asjaolud aset leidsid, ning samast kuupäevast hakkab kulgema ka dekreedi nr 137/2000 artiklis 20 ette nähtud üheaastane kaebuse esitamise tähtaeg. Järelikult on võimalik, et kaebaja esitab direktiivi 2000/78 mõttes diskrimineerimise peale nõuetekohaselt CNCD‑le kaebuse kuus kuni kaksteist kuud pärast kaebuse aluseks olevate faktiliste asjaolude asetleidmist, samas kui vastavalt CNCD eelistatud siseriikliku õiguse tõlgendusele ei ole dekreedi nr 137/2000 artikli 26 lõikes 1 ette nähtud karistus enam kohaldatav. Igatahes nähtub Euroopa Kohtule esitatud seisukohtadest, et isegi kui kaebus esitatakse aegsasti enne kuuekuulise tähtaja möödumist, on dekreedi nr 137/2000 artikli 20 lõike 7 sätetest hoolimata võimalik, et CNCD teeb väidetava seksuaalsel sättumusel põhineva diskrimineerimise kohta otsuse alles pärast kuuekuulise aegumistähtaja möödumist.
66 Nagu nähtub eeskätt käesoleva otsuse punktidest 17, 21 ja 34, ei tavatse CNCD niisugustes olukordades määrata tuvastatud diskrimineerimise raskusest hoolimata karistuseks mitte direktiivi 2000/78 üle võtnud dekreedis nr 137/2000 ette nähtud rahatrahvi, vaid siseriiklikes üldnormides ette nähtud mitterahalise karistuse, mis sisuliselt seisneb suulises või kirjalikus hoiatuses koos „õigusnormide selgitamisega”.
67 Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on muu hulgas kontrollida, kas eelmises punktis kirjeldatud asjaolude tõttu võivad isikud, kellel oleks põhjendatud huvi kaebuse esitamiseks, sel määral hoiduda kasutamast õigusi, mis neil on direktiivi 2000/78 üle võtnud siseriiklike õigusnormide alusel, et direktiivi ülevõtmiseks kehtestatud sanktsioonide süsteemil puudub tegelik hoiatav mõju (vt analoogia alusel eespool viidatud kohtuotsus Draehmpaehl, punkt 40). Karistuse hoiatava mõju osas võiks eelotsusetaotluse esitanud kohus vajadusel arvesse võtta ka kostja teo korduvuse võimalust.
68 Pelgalt see, et karistus ei ole rahaline, ei tarvitse muidugi tähendada, et karistus oleks puhtsümboolne (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Feryn, punkt 39), eriti kui karistusega kaasneb piisav avalikustamine ja kui see võimaliku tsiviilhagi esitamise korral hõlbustab direktiivi mõttes diskrimineerimise tõendamist.
69 Ent antud juhul tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul kontrollida, kas niisugune karistus nagu lihtne hoiatus on kohane sellises olukorras nagu põhikohtuasjas (vt analoogia alusel 2. augusti 1993. aasta otsus kohtuasjas C‑271/91: Marshall, EKL 1993, lk I‑4367, punkt 25). Dekreedi nr 137/2000 artiklis 27 ette nähtud kolmeaastase esitamistähtajaga tsiviilhagi olemasolust üksi ei piisa, et korvata võimalikke vajakajäämisi karistuse tõhususes, proportsionaalsuses või hoiatavuses, mida täheldas eelotsusetaotluse esitanud kohus seoses käesoleva otsuse punktis 66 kirjeldatud olukorraga. Nagu Accept Euroopa Kohtu istungil väitis, võib olukorras, kus direktiivi 2000/78 artikli 9 lõikes 2 osutatud ühing ei tegutse kindlate diskrimineerimisohvrite nimel, olla keeruline tõendada asjakohaste siseriiklike õigusnormide kohase kahju tekkimist sellele ühingule.
70 Kui peaks tõeks osutuma Accepti väide, et hoiatuses seisnev karistus määratakse Rumeenia õiguskorras üldjuhul vaid pisirikkumiste eest, annab see alust arvata, et niisugune karistus ei ole vastavuses direktiivi mõttes võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumise raskusega.
71 Olgu meenutatud, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt peab siseriiklik kohus juhul, kui olukord kuulub direktiivi kohaldamisalasse, tõlgendama siseriikliku õiguse kohaldamisel seda võimalikult suures ulatuses asjakohase direktiivi sõnastust ja eesmärki arvestades, et saavutada direktiiviga taotletav tulemus (vt selle kohta eelkõige 10. aprilli 1984. aasta otsus kohtuasjas 14/83: von Colson ja Kamann, EKL 1984, lk 1891, punktid 26 ja 28; 13. novembri 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑106/89: Marleasing, EKL 1990, lk I‑4135, punkt 8; 10. märtsi 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑196/02: Nikoloudi, EKL 2005, lk I‑1789, punkt 73, ja 28. jaanuari 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑406/08: Uniplex (UK), EKL 2010, lk I‑817, punktid 45 ja 46).
72 Niisiis tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul põhikohtuasjas vajaduse korral eelkõige hinnata, kas dekreedi nr 137/2000 artikli 26 lõiget 1 saab tõlgendada nii – nagu leiab Accept –, et selle artikli 26 lõikes 1 ette nähtud karistustele ei kohaldata dekreedi nr 2/2001 artikli 13 lõikes 1 ette nähtud kuuekuulist aegumistähtaega.
73 Eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb neljandale küsimusele vastata, et direktiivi 2000/78 artiklit 17 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt saab direktiivi mõttes seksuaalsel sättumusel põhineva diskrimineerimise tuvastamisel määrata vaid hoiatuse nagu põhikohtuasjas, juhul kui tuvastamine on toimunud pärast faktiliste asjaolude asetleidmisest arvutatava kuuekuulise aegumistähtaja möödumist, kui niisuguse diskrimineerimise eest ei karistata nende õigusnormide kohaselt nii sisu kui menetluse osas tingimustel, mis tagaksid karistuse tõhususe, proportsionaalsuse ja hoiatavuse. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on hinnata, kas põhikohtuasjas kõne all olevate õigusnormide puhul on see nii, ning tõlgendada sel juhul siseriiklikku õigust võimalikult suures ulatuses direktiivi sõnastust ja eesmärki arvestades, et saavutada direktiiviga taotletav tulemus.
74 Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
1. Nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, artikli 2 lõiget 2 ja artikli 10 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selliseid asjaolusid nagu põhikohtuasjas saab seoses professionaalse jalgpalliklubiga pidada „asjaoludeks, mille põhjal võib eeldada, et on toimunud diskrimineerimine”, kui vastavad avaldused tegi isik, kes esineb selle klubi peamise juhina ja keda nii meedia kui ka üldsus sellisena tajub, kuid kellel ei ole tingimata õigust võtta ühingule kohustusi või teda esindada töölevõtmise alal. Selle puhul on tegemist faktiliste asjaolude igakülgse hindamisega, mis tuleb läbi viia pädeval siseriiklikul kohtul või muul asutusel, võttes seejuures arvesse nende lahendatava vaidluse kõiki konkreetseid asjaolusid.
2. Direktiivi 2000/78 artikli 10 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et juhul, kui põhikohtuasja faktilised asjaolud kvalifitseeritakse „asjaoludeks, mille põhjal võib eeldada, et on toimunud diskrimineerimine” seksuaalse sättumuse alusel seoses professionaalse jalgpalliklubi poolt mängijate töölevõtmisega, ei ole direktiivi 2000/78 artikli 10 lõikes 1 sätestatud tõendamiskoormisest tulenevalt nõutavad tõendid, mida oleks võimatu esitada, rikkumata seejuures õigust eraelu puutumatusele.
3. Direktiivi 2000/78 artiklit 17 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt saab direktiivi mõttes seksuaalsel sättumusel põhineva diskrimineerimise tuvastamisel määrata vaid hoiatuse nagu põhikohtuasjas, juhul kui tuvastamine on toimunud pärast faktiliste asjaolude asetleidmisest arvutatava kuuekuulise aegumistähtaja möödumist, kui niisuguse diskrimineerimise eest ei karistata nende õigusnormide kohaselt nii sisu kui menetluse osas tingimustel, mis tagaksid karistuse tõhususe, proportsionaalsuse ja hoiatavuse. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on hinnata, kas põhikohtuasjas kõne all olevate õigusnormide puhul on see nii, ning tõlgendada sel juhul siseriiklikku õigust võimalikult suures ulatuses direktiivi sõnastust ja eesmärki arvestades, et saavutada direktiiviga taotletav tulemus.

matches: kohus kohus kohus kohus Kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus


Hoolekogu ## ##
Kooli asutamine
Koolimaja ehituslugu
Lühikronoloogia
Legendaarseid koolijuhte
Silmapaistvad isiksused
Kooli 90. juubel
Lähiajaloost
Tagasivaade kooliajale
Tublidus ei tule tööta
Peale tunde
Hoolekogu esimees: Marika Proover
Liikmed: Margo Klaasmägi, Aarne Laas, Aivar Tamm, Nella Lumiste, Anna-Liisa Sammel,
Meelika Villers, Anneli Karu, Irina Kuhlbach, Terje Arro, Anu Alliksoo, Rita Pärn, Egle Ott.
Väljaandja: Laekvere Vallavolikogu
Teksti liik: algtekst-terviktekst
Redaktsiooni jõustumise kp: 01.06.2011
Redaktsiooni kehtivuse lõpp: Hetkel kehtiv
Avaldamismärge: RT IV, 20.09.2012, 27
Laekvere valla üldhariduskooli
hoolekogu moodustamine ja töökord
Vastu võetud 31.05.2011 nr 29
Käesoleva määrusega sätestatakse Laekvere valla üldhariduskoolide (edaspidi kool) hoolekogude
moodustamine, töökord, ülesanded ning pädevus.
(1) Hoolekogu on kooli juures alaliselt tegutsev organ, kelle ülesanne on kooli õpilaste, pedagoogide, kooli pidaja, õpilaste vanemate, vilistlaste ja kooli toetavate organisatsioonide ühistegevus õppe ja kasvatuse suunamisel, planeerimisel ja jälgimisel ning õppeks ja kasvatuseks paremate tingimuste loomine.
(2) Hoolekogu juhindub oma tegevuses põhikooli- ja gümnaasiumiseadusest, kooli põhimäärusest ning teistest kooli tegevust reguleerivatest õigusaktidest.
(1) Kooli hoolekogusse kuuluvad vallavolikogu esindaja, õppenõukogu esindaja, kolm kuni viis lapsevanemate, vilistlaste ja kooli toetavate organisatsioonide esindajat.
(2) Kooli õpilasesindusest kuulub hoolekogu koosseisu täiendavalt õpilasesinduse nimetatud esindaja.
(3) Hoolekogu moodustamisel tuleb arvestada seda, et vanemate, vilistlaste ja kooli toetavate organisatsioonide esindajad moodustaksid enamuse hoolekogu koosseisust.
(4) Hoolekogu koosseisu kuuluvate vanemate, vilistlaste ja kooli toetavate organisatsioonide esindajad ei tohi kuuluda koolitöötajate hulka.
HOOLEKOGU MOODUSTAMISE KORD
§ 4. Hoolekogu esindajate valimine
Esindajad valitakse Hoolekogusse vallavolikogu, õppenõukogu, õpilasesinduse ja lastevanemate üldkoosoleku poolt neljaks aastaks.
§ 5. Vallavolikogu esindaja nimetamine
Vallavolikogu esindaja nimetatakse hoolekogusse volikogu otsusega.
§ 6. Õppenõukogu esindajate valimine
(1) Õpetajate esindajad valitakse õppenõukogu koosolekul avaliku hääletamise teel.
(2) Hoolekogu liikmed valitakse poolthäälteenamusega.
§ 7. Lapsevanemate esindaja ja haridusasutust toetavate organisatsioonide esindaja valimine
(1) Lapsevanemate esindajate valimine hoolekogusse toimub lapsevanemate üldkoosolekul avaliku hääletamise teel.
(2) Juhul, kui koolil ei ole toetavat organisatsiooni, valitakse hoolekogusse tema esindaja asemel üldkoosoleku otsusel täiendav lapsevanemate esindaja.
§ 8. Vilistlaste esindaja nimetamine
(1) Vilistlased, kes tegutsevad ühinguna, seltsinguna või muul viisil organiseeritult valivad hoolekogusse oma esindaja.
(2) Juhul, kui vilistlased ei tegutse organiseeritult valitakse vilistlaste esindaja lapsevanemate üldkoosolekul käesoleva määruse §-s 7 toodud korras.
§ 9. Õpilaste esindaja nimetamine
(1) Õpilaste esindaja nimetatakse õpilasesinduse poolt.
(2) Õpilasesinduse puudumisel valitakse õpilaste esindaja õpilaste poolt või kooskõlastatakse õpilastega.
§ 10. Hoolekogu liikmete volituste kehtimine
(1) Vallavolikogu esindaja volitus kestab tema volikogu koosseisu kuulumise lõpuni või uue esindaja
valimiseni.
(2) Vanemate esindaja volitus kestab kuni lapse koolist väljaarvamiseni või uue esindaja valimiseni.
(3) Õpilaste esindaja volitus kestab kuni õpilasesinduse poolt uue esindaja valimiseni.
(4) Muudatused hoolekogu koosseisus kinnitab vallavalitsus.
§ 11. Hoolekogu tööülesanded
5) arutab läbi ja kehtestab direktori ettepanekul pedagoogide, välja arvatud direktori, ametikohtade täitmiseks konkursi läbiviimise korra;
6) arutab läbi ja avaldab arvamust kooli sisehindamise aruande kohta;
7) teeb ettepaneku pikapäevarühma moodustamiseks, töö planeerimiseks ja korraldamiseks;
12) annab arvamuse haridusasutuse kodukorra ja selle muudatuste kohta enne selle kehtestamist.
§ 12. Hoolekogu juhtimine ja töö korraldamine
§ 13. Hoolekogu töövorm
§ 14. Hoolekogu korraline koosolek
§ 15. Hoolekogu erakorraline koosolek
(1) Kiirete ja edasilükkamatute küsimuste otsustamiseks kutsub hoolekogu esimees, tema äraolekul aseesimees, omal initsiatiivil või vähemalt kolme hoolekogu liikme või kooli direktori nõudmisel kokku erakorralise koosoleku hiljemalt viie tööpäeva jooksul ettepaneku saamisest.
(2) Erakorralise koosoleku toimumise aja, koha ja päevakorra teatab koosoleku kokkukutsuja hoolekogu liikmetele kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis vähemalt kolm tööpäeva enne koosoleku toimumist.
Koosoleku dokumendid saadetakse hoolekogu liikmetele üldjuhul koos erakorralise koosoleku teatega, kuid mitte hiljem kui üks tööpäev enne koosoleku toimumist
§ 16. Koosoleku läbiviimine
(3) Arutavate küsimuste analüüsimiseks ja eksperthinnangute andmiseks võib hoolekogu oma töösse kaasata vastava ala eksperte, moodustada komisjone või töörühmi.
(6) Hoolekogu koosolekud protokollitakse. Protokollile kirjutavad alla koosoleku juhataja ja protokollija.
(7) Koosoleku protokolli märgitakse:
(8) Protokoll saadetakse hiljemalt kolmandal tööpäeval pärast hoolekogu koosoleku toimumist hoolekogu liikmetele.
(9) Hoolekogu protokollid koos muude hoolekogu tööd puudutavate dokumentidega säilitatakse vastavalt kooli asjaajamiskorrale.
§ 17. Hoolekogu otsused
(1) Hoolekogu on otsustusvõimeline, kui koosolekust võtab osa vähemalt kaks kolmandikku hoolekogu
liikmetest, sealhulgas esimees, tema äraolekul aseesimees.
(2) Hoolekogu otsused võetakse vastu üldjuhul avalikul hääletamisel, hoolekogu otsusel võib hääletamine olla salajane. Hoolekogu otsused võetakse vastu lihthäälteenamusega. Poolt- ja vastuhäälte võrdse arvu korral on otsustavaks hoolekogu esimehe, tema äraolekul aseesimehe hääl.
(3) Hoolekogu otsuste täitmist korraldab kooli direktor koostöös vallavolikogu- ja valitsusega.
§ 18. Hoolekogu otsusega mittenõustumine
Hoolekogu otsusega mittenõustumisel on huvitatud isikul õigus pöörduda avaldusega kooli õppe- ja
kasvatustegevuse üle riiklikku järelevalvet teostava ametniku poole viie tööpäeva jooksul arvates otsuse vastuvõtmisest.
Hoolekogu õppeaasta jooksul tehtud töö aruande esitab hoolekogu esimees üks kord õppeaastas kooli lastevanemate üldkoosolekule ja vallavalitsusele teadmiseks. Aruanne kajastab õppeaasta jooksul tehtud tööd ja plaane uueks õppeaastaks.
§ 20. Jõustumine
Määrus jõustub 01. juuni 2011.
Margo Klaasmägi
2017 Laekvere põhikool globbers joomla templates


text:
Viljandi valla koolieelsetesse lasteasutustesse laste vastuvõtu ja sealt väljaarvamise kord – Riigi Teataja
Viljandi valla koolieelsetesse lasteasutustesse laste vastuvõtu ja sealt väljaarvamise kord
Viljandi valla koolieelsetesse lasteasutustesse laste vastuvõtu ja sealt väljaarvamise kord - sisukord
§ 3 Lapse lasteasutusse vastuvõtmine
§ 4 Taotluste registreerimine
§ 5 Rühmade komplekteerimine
§ 6 Lapse lasteasutusest väljaarvamine
§ 7 Lasteasutuse ümberkorraldamine
RT IV, 18.05.2018, 3
Vastu võetud 09.05.2018 nr 6
(1) Määrus reguleerib Viljandi vallale (edaspidi vald) kuuluvatesse koolieelsetesse lasteasutustesse (edaspidi lasteasutus) laste vastuvõttu ja sealt väljaarvamist (edaspidi kord).
(2) Arvestust laste lasteasutusse vastuvõtmise ja sealt väljaarvamise kohta peab lasteasutuse direktor.
(3) Laste lasteasutusse vastuvõtu ja sealt väljaarvamise küsimustes nõustab lapse seaduslikke esindajaid (edaspidi lapsevanem(ad)) Viljandi Vallavalitsuse ametiasutuse vastava valdkonna eest vastutav ametnik (edaspidi haridusspetsialist).
1) suverühm – valla lasteasutuse juures töötav lasteaiarühm, mis töötab suvekuudel valla teiste lasteasutuste kinnioleku ajal;
2) osaajaline koht – luuakse lasteasutuses juhul, kui ajutiselt on vajadus lasteaiakoha järele suurem kui olemasoleva lasteasutuse üldkohtade arv või juhul, kui laps ei vaja täisajaga kohta või kohta kasutatakse kindlatel nädalapäevadel. Osaajalise koha kasutamisel sõlmivad lapsevanem ja lasteasutuse direktor lepingu, milles määratakse lapse poolt lasteasutuse kasutamise aeg;
3) sobitusrühm – rühm, kuhu vajalike tingimuste olemasolul, kuuluvad erivajadustega lapsed koos teiste lastega.
§ 3. Lapse lasteasutusse vastuvõtmine
(1) Lasteasutusse võetakse vastu Viljandi valla haldusterritooriumil alaliselt elavaid koolieast nooremaid lapsi, kui lapse ja vähemalt ühe lapsevanema elukoht on Eesti rahvastikuregistri (edaspidi rahvastikuregister) andmetel Viljandi vald.
(2) Vabade kohtade olemasolul võetakse lasteasutusse lapsi, kelle elukohaks ei ole Viljandi vald rahvastikuregistri andmetel, eelistades Viljandi vallas töötavate lapsevanemate lapsi. Teised kohalikud omavalitsused osalevad lasteasutuse kulude katmisel koolieelse lasteasutuse seaduses sätestatud korras.
(3) Lapse lasteasutusse vastuvõtmiseks esitab lapsevanem lasteasutuse direktorile taotluse, lapse sünnitõendi ning informeerib lasteasutuse direktorit kirjalikult lapse terviseseisundist tulenevatest eritingimustest.
(4) Osaajalise koha kasutamisel märgib lapsevanem kirjalikus taotluses lapse poolt lasteasutuse kasutamise aja.
(5) Lapsevanemal on õigus saada lasteasutusest ja/või haridusspetsialistilt informatsiooni vabade kohtade olemasolu kohta lasteasutuses, lapsevanema poolt kaetava osa suuruse ja selle kehtestamise korra kohta, samuti muud teavet, mis puudutab lasteasutuse tegevus- ja päevakava ning töökorraldust.
(6) Viljandi valla haldusterritooriumil on lapsevanemal õigus oma laps paigutada:
1) sõimerühma (kuni kolmeaastased lapsed);
2) lasteaiarühma (kolme- kuni seitsmeaastased lapsed);
3) liitrühma (kahe- kuni seitsmeaastased lapsed);
4) sobitusrühma, arvestades koolieelse lasteasutuse seaduse § 6 lg 6 ja § 6 lg 7 sätestatut.
(7) Lasteasutuste töö korraldamine suveperioodil sätestatakse iga-aastaselt Viljandi Vallavalitsuse korraldusega 31. märtsiks.
(8) Suverühma koha taotlemine toimub suveperioodil tegutsevasse lasteasutusse 1. maiks esitatud lapsevanema taotluse alusel.
(9) Lapse lasteasutusse vastuvõtmisel tutvustab lasteasutuse direktor lapsevanemale lasteasutuse põhimäärust, lasteasutusse vastuvõtu ja sealt väljaarvamise korda, lasteasutuse kodukorda ning informeerib lapsevanemaid kuludest, mis hõlmavad lapsevanema poolt kaetava osa määra.
§ 4. Taotluste registreerimine
(1) Avaldusi lapse lasteasutusse vastuvõtmiseks võetakse vastu aastaringselt. Lapsevanem esitab lasteasutuse direktorile taotluse, kuhu on märgitud, millisest kuupäevast lapsevanem lapsele kohta soovib.
(2) Rahvastikuregistri andmetel väljaspool Viljandi valda elavate laste vastuvõtu taotlemiseks esitab lapsevanem lisaks käesoleva paragrahvi punktis 1 nõutule garantiikirja elukohajärgsest kohalikust omavalitsusest, millega omavalitsus kohustub katma oma haldusterritooriumil elava lapse koha maksumuse vastavalt Viljandi Vallavalitsuse ametiasutuse poolt esitatavale arvele.
(3) Lapsevanema poolt esitatud taotluse registreerib lasteasutuse direktor saabumise järjekorras lasteasutuse vastuvõtutaotluste registris.
(4) Kui lapsevanem ei soovi koheselt oma lapsele kohta lasteasutuses, jääb laps lasteasutuse järjekorda kirjalikul taotlusel märgitud tähtajani. Juhul kui lapsevanem ei ole last märgitud tähtaja saabudes lasteasutusse toonud, võtab lasteasutuse direktor temaga ühendust, et selgitada välja lapse lasteaiakoha vajadus. Kui lapsevanem loobub lasteaiakohast, saab selle järjekorras olev järgmine laps.
(5) Kui lapsevanema poolt soovitud lasteasutuses puuduvad vabad kohad, võib laps jääda lasteasutuses koha taotlejana järjekorda. Lasteasutuse koha taotlejate järjekord koostatakse lapsevanemate kirjalike avalduste ajalise esitamise alusel.
(6) Lasteasutuses kohtade vabanemisel täidetakse need järjekorra alusel kahe nädala jooksul. Koha vabanemisest teavitab lasteasutuse direktor taotluse esitanud lapsevanemat kirjalikult ühe nädala jooksul.
(7) Hiljemalt 15. juuniks teatab lasteasutuse direktor lapsevanemale lapse lasteasutuse nimekirja kandmisest. Kui laps on kantud mitme lasteasutuse nimekirja, peab lapsevanem hiljemalt 30. juuniks teatama lasteasutuse direktorile, millisesse lasteasutusse ta oma lapsele kohta soovib. Teatamata jätmisel loeb lasteasutuse direktor koha vakantseks ja selle saab järjekorras olev järgmine laps.
§ 5. Rühmade komplekteerimine
(1) Lasteasutuse direktor komplekteerib lasteasutuse rühmad hiljemalt 30. juuniks. Rühmade nimekirjad kinnitab lasteasutuse direktor käskkirjaga hiljemalt 5. septembriks.
(2) Muudatused rühmade nimekirjades kinnitab lasteasutuse direktor käskkirjaga kolme tööpäeva jooksul.
(3) Lasteasutuse direktor esitab laste nimekirja elektroonselt hiljemalt 10. septembril haridusspetsialistile ja korraldab nende kandmise Eesti Hariduse Infosüsteemi. Kui 10. september on puhkepäev, siis esitatakse nimekiri puhkepäevale järgneval tööpäeval.
(4) Vabade kohtade olemasolul saab lapsi lasteasutusse vastu võtta kogu õppeaasta kestel. Vabad kohad täidetakse vastavalt käesolevale korrale.
§ 6. Lapse lasteasutusest väljaarvamine
(1) Lapse lasteasutusest lahkumise aluseks on üldjuhul lapsevanema kirjalik taotlus. Taotlus esitatakse hiljemalt kaks nädalat enne lapse lahkumist ja selles märgitakse lapse lasteasutusest lahkumise kuupäev. Lahkumise kuupäevaks peab lapsevanem tasuma kõik võlgnevused lasteasutusele.
(2) Laps arvatakse lasteasutusest välja direktori käskkirja alusel, kui:
2) lapsevanema poolt kaetavat osa ei ole tasutud kahe kuu jooksul peale maksetähtaja möödumist, samuti pole lapsevanem teavitanud lasteasutuse direktorit tekkinud makseraskustest ning avaldanud soovi maksegraafiku koostamiseks;
3) rahvastikuregistri andmetel väljaspool Viljandi valla haldusterritooriumi püsivalt elava lapse elukohajärgne kohalik omavalitsus ei osale lasteasutuse kulude katmises ning ei ole kahe kuu jooksul tasunud Viljandi Vallavalitsuse ametiasutuse poolt esitatud arvet;
4) laps on ette teatamata ja meditsiiniliste näidustusteta puudunud üle ühe kuu õppeaastas.
(3) Lapse lasteasutusest väljaarvamise korral käesoleva korra § 6 lg 2 toodud juhtudel teatab lasteasutuse direktor otsusest lapsevanemale kirjalikult ühe nädala jooksul alates otsuse tegemisest.
(4) Kui lapsevanem ei nõustu lasteasutuse direktori otsusega lapse väljaarvamise kohta, on tal õigus pöörduda haridusspetsialisti poole.
(5) Lapse lasteasutusest lahkumisel on lapsevanem kohustatud tasuma lapsevanema poolt kaetava osa kuni lapse lasteasutusest väljaarvamise kuupäevani.
(6) Koha kaotanud lapsele saab uuesti koha taotleda üldise järjekorra alusel.
§ 7. Lasteasutuse ümberkorraldamine
Lasteasutuse ümberkorraldamisel või tegevuse lõpetamisel korraldab Viljandi Vallavalitsuse ametiasutus laste ümberpaigutamise teistesse lasteasutustesse arvestades lapsevanema soovi.
1) Kolga-Jaani Vallavalitsuse 28.04.2011 määrus nr 5 „Kolga-Jaani valla koolieelsetesse lasteasutustesse laste vastuvõtu ja sealt väljaarvamise kord“;
2) Tarvastu Vallavalitsuse 01.03.2011 määrus nr 2 „Tarvastu valla koolieelsetesse lasteasutustesse laste vastuvõtu ja sealt väljaarvamise kord“;
3) Viljandi Vallavalitsuse 11.03.2014 määrus nr 2 „Laste lasteaeda vastuvõtmise ja sealt väljaarvamise kord“.

matches:
§ 3
§ 4
§ 5
§ 6
§ 7
§ 3
§ 6
§ 6
§ 4
§ 5
§ 6
§ 6
§ 7


02.02.2005 nr 19 ( RTL 2005, 19, 206) 13.02.2005
Määrus kehtestatakse « Ehitusseaduse» (RT I 2002, 47, 297; 99, 579; 2003, 25, 153; 2004, 18, 131) § 7 lõike 3 alusel.
§1. Ehitustoote ja -materjali nõuetele vastavuse tõendaja
1) ehitustoote tootja või tema nimel tegutsev volitatud esindaja (edaspidi tootja) või ehitustoote tarnija «Toote nõuetele vastavuse tõendamise seaduse» (RT I 1999, 92, 825; 2003, 45, 308; 81, 543; 2004, 18, 131) tähenduses (edaspidi tarnija ), andes välja vastavusdeklaratsiooni;
§2. Ehitustoote nõuetele vastavuse tõendamise tõendamissüsteemid
§3. Ehitustoote nõuetele vastavuse tõendamise alused
[RTL 2005, 19, 206 - jõust. 13.02.2005]
§4. Vastavusdeklaratsioon
§5. Ehitustoote vastavussertifikaat
§6. Tootmisohje sertifikaat
§7. Vastavushindamise protseduurid
§8. Katsetamine
§9. Ehitustoote proovide võtmine
§10. Tehase esmaülevaatus
§11. Tehase tootmisohje
§12. [kehtetu]
§13. [kehtetu]
§14. [kehtetu]
§17. [kehtetu]
§18. Täitematerjalid
§19. [kehtetu]
§20. [kehtetu]
§21. [kehtetu]
§22. [kehtetu]
§23. [kehtetu]
Majandus- ja kommunikatsiooniministri 27. detsembri 2002. a määrus nr 76 «Ehitusmaterjali ja -toote nõuetele vastavuse tõendamise kord ja eri liiki ehitustoodete nõuetele vastavuse tõendamiseks vajalikud vastavushindamise protseduurid» (RTL 2003, 3, 33; 124, 2006) tunnistatakse kehtetuks.
§25. [kehtetu]


Investorikaitse osafondi (IKO) - Tagatisfond - Guarantee Fund
Esileht : Finants- vahendajatele : Osamaksed osafondidesse : Investorikaitse osafond (IKO)
Investorikaitse osafond (IKO) moodustatakse investeerimisasutuste osamaksetest.
Investeerimisasutused tasuvad Fondile ühekordseid osamakseid ja Tagatisfondi nõukogu poolt kehtestatud määrades kvartaliosamakseid.
Investeerimisasutus Tagatisfondi seaduse tähenduses on:
investeerimisühing väärtpaberituru seaduse tähenduses;
fondivalitseja, kellele on antud õigus väärtpaberiportfelli valitsemiseks väärtpaberituru seaduse § 43 lõike 1 punkti 4 tähenduses või kliendi jaoks fondi osakute või aktsiate hoidmine väärtpaberituru seaduse § 44 punkti 1 tähenduses.
Investeerimisasutus investeerimisühingute ja krediidasutuste puhul hõlmab samuti tema Euroopa Majanduspiirkonna lepinguriigis asutatud filiaale ja lepinguriigis osutatud piiriüleseid teenuseid. NB fondivalitsejate filiaalid ja piiriülesed teeenused.
Finantsinspektsiooni poolt Krediidiasutusele väljastatud tegevusluba annab õiguse osutada väärtpaberituru seaduse § 43 lõikes 1 sätestatud investeerimisteenuseid ja väärtpaberituru seaduse §-s 44 sätestatud investeerimiskõrvalteenuseid tegevusloas sätestatud ulatuses.
Tegevusloa taotlemisel tuleb Finantsinspektsioonile esitada lisaks muudele dokumentidele ja andmetele samuti dokument, millega taotleja võtab kohustuse tasuda Tagatisfondi seaduses ettenähtud hoiuste tagamise osafondi ühekordne osamakse ning investorikaitse osafondi ühekordne osamakse, kui äriplaanis kavandatakse investeerimisteenuste osutamist.
Finantsinspektsioon võib tegevusloa kehtetuks tunnistada, kui krediidiasutus ei ole ettenähtud tähtaja jooksul või täies ulatuses tasunud Tagatisfondi seaduse kohaseid hoiuste tagamise osafondi või investorikaitse osafondi osamakseid ning ei ole ettenähtud tähtpäevaks või ulatuses täitnud Finantsinspektsiooni vastavat ettekirjutust.
Investeerimisühing on aktsiaselts, kelle püsivaks tegevuseks on ühe või mitme investeerimisteenuse osutamine.
Investeerimisühinguna tegutsemiseks peab isikul olema vastav tegevusluba. Tegevusloa annab ja selle tunnistab kehtetuks Finantsinspektsioon oma otsusega.
Tegevusluba antakse ühe või mitme investeerimisteenuse osutamiseks. Tegevusluba võib hõlmata ühte või mitut investeerimiskõrvalteenust.
Tegevusloa taotlemiseks tuleb taotlejal esitada lisaks muudele andmetele ja dokumentidele samuti dokument, millega taotleja võtab kohustuse tasuda Tagatisfondi seaduses ettenähtud ühekordne osamakse.
Finantsinspektsioon võib tegevusloa kehtetuks tunnistada, kui investeerimisühing ei ole ettenähtud tähtaja jooksul või täies ulatuses tasunud Tagatisfondi seaduse kohaseid investorikaitse osafondi osamakseid.
Fondivalitseja on aktsiaselts, kelle peamiseks ja püsivaks tegevuseks on aktsiaseltsina asutatud fondi vara või lepingulise fondi valitsemine. Fondivalitseja võib valitseda mitut fondi.
Fondivalitsejana tegutsemiseks peab aktsiaseltsil olema vastav tegevusluba. Tegevusloa annab ja tunnistab kehtetuks Finantsinspektsioon.
Fondivalitseja taotleb tegevusloa fondi valitsemiseks või tegevusloa fondi valitsemiseks koos õigusega osutada ühte või mitut investeerimisteenust (näiteks väärtpaberiportfelli valitsemine, investeerimisnõustamine või kliendi jaoks fondi osakute või aktsiate hoidmine).
Kui Fondivalitseja taotleb tegevusluba koos õigusega osutada väärtpaberiportfelli valitsemise või kliendi jaoks fondi osakute või aktsiate hoidmise teenust, siis esitatakse tegevusloa taotlemisel samuti investorikaitse osafondi ühekordse osamakse tasumise kohustuse võtmist tõendav dokument.
Finantsinspektsioon võib tegevusloa täielikult või osaliselt kehtetuks tunnistada, kui fondivalitseja ei ole ettenähtud tähtajal või täies ulatuses tasunud Tagatisfondi seaduse kohaseid investorikaitse osafondi osamakseid.
Finantsinspektsioonil on õigus ettekirjutusega nõuda fondivalitsejalt Tagatisfondi seaduses ettenähtud investorikaitse osafondi osamakse tasumist.
Märkus: Kinnisvarafondi fondivalitseja ja riskikapitalifondi fondivalitseja ei saa olla fondiosalised, kuna nad ei või osutada
väärtpaberiportfelli valitsemise teenust väärtpaberituru seaduse § 43 lõike 1 punkti 4 tähenduses ja
kliendi jaoks fondi osakute või aktsiate hoidmise teenust väärtpaberituru seaduse § 44 punkti 1 tähenduses.
Kinnisvarafondi fondivalitsejaks loetakse fondivalitseja, kes valitseb üksnes kinnisvarafonde.
Riskikapitalifondi fondivalitsejaks loetakse fondivalitseja, kes valitseb üksnes riskikapitalifonde.
Ühekordne osamakse on 1300 eurot.
Ühekordse osamakse tasub investeerimisasutus ühe kuu jooksul, alates talle tegevusloa andmise otsuse teatavaks tegemisest.
Kvartaliosamakse arvutamine ja tasumine
Investeerimisteenuse mahtu iseloomustavad näitajad
väärtpaberite ostu- ja müügitehingute (väärtpaberituru seaduse § 43 lõike 1 punktides 1 ja 2 nimetatud investeerimisteenus), mille üheks pooleks või vahendajaks on investeerimisasutus, viimase 10 tööpäeva keskmine käive osamakse tasumisele eelnevas kvartalis;
investeerimisasutuse poolt valitsetavate raha ja väärtpaberite (väärtpaberituru seaduse § 43 lõikes 1 punktis 4 nimetatud investeerimisteenus) turuväärtus osamakse tasumisele eelneva kvartali viimase tööpäeva seisuga;
investeerimisasutuse poolt hoitavate väärtpaberite (väärtpaberituru seaduse § 44 punktis 1 nimetatud investeerimisteenus) turuväärtus osamakse tasumisele eelneva kvartali viimase tööpäeva seisuga
Investeeringud, mida ei arvata investeerimisteenuste mahu hulka
Kvartaliosamakse suuruse arvutamisel ei arvata investeeringute mahu hulka järgmisi investeeringuid:
kutseliste investorite investeeringuid;
investeeringuid, mis kuuluvad hüvitamisele väärtpaberite registri pidamise seaduse §-de 52 ja 53 alusel, kus kohaldatakse väärtpaberite registripidaja ja kontohalduri tsiviilvastutust tekitatud kahju hüvitamisel.
investeeringuid, mis kuuluvad mõnele järgmistest Eesti või välisriigi isikutest:
Kvartaliosamakse suuruse arvutamiseks korrutatakse investeerimisasutuse investeerimisteenuste mahtu iseloomustavad näitajad, millest on maha arvatud sinna mittekuuluvad investeeringud, Tagatisfondi nõukogu poolt kehtestatud osamakse määradega.
Kvartaliosamakse suurus saadakse investeeringute mahtude alusel arvutatud maksesummade liitmise teel.
Osamakse suurus ühe investeerimisasutuse kohta ei või olla väiksem kui 50 eurot.
Kui kõik osafondi arvel hüvitamisele kuuluvad investeeringud ei ole hüvitatud ning hüvitamiseks võetud laenud ja osafondi kohustuste täitmiseks teistelt osafondidelt saadud raha koos arvestatud intressiga ei ole täielikult tagastatud, ei või osamakse olla väiksem kui 255 eurot.
Kvartaliosamakse arvutamise aluseks oleva investeerimisteenuste mahu ja tasumisele kuuluva osamakse suuruse arvutab investeerimisasutus. Valdkonna eest vastutav minister kehtestab osamakse suuruse määramise täpsemad alused ja korra.
Aruande osamakse suuruse kohta esitab investeerimisasutus Fondile Finantsinspektsiooni kaudu valdkonna eest vastutava ministri kehtestatud ulatuses ja korras. Vaata Rahandusministri määrus 23.10.2002 nr 123 "Investorikaitse osafondi kvartaliosamakse aruandluse kord" ja määrus 23.10.2002 nr 121 "Investorikaitse osafondi kvartaliosamakse arvutamise ning investeeringu väärtuse määramise kord".
Vigade tuvastamisel ja arvestuspõhimõtete muutmisel esitatakse Fondile Finantsinspektsiooni kaudu uued korrigeeritud aruanded.
Kvartaliosamakse tasub investeerimisasutus või filiaal regulaarselt iga kvartali teise kuu 15. päevaks.
Investeerimisasutuse poolt sätestatud tähtpäevaks (iga kvartali teise kuu 15. päevaks) osamakse tasumata jätmise või osalise tasumise korral arvestab Fond viivist tasumata summalt 0,2 protsenti päevas.
Kui investeerimisasutus on jätnud osamakse tähtaegselt tasumata või muu Tagatisfondi seadusest tuleneva kohustuse täitmata, teavitab Fond sellest viivitamata Finantsinspektsiooni.
Kvartaliosamakse määrad
Arvutuste aluseks olevad investeerimisteenuste mahu näitajad
Maksimaalne osamakse määr
Kehtestatud osamakse määr
Väärtpaberite ostu- ja müügitehingute, mille üheks pooleks või vahendajaks on investeerimisasutus, viimase 10 tööpäeva keskmine käive osamakse tasumisele eelnevas kvartalis
Investeerimisasutuse poolt valitsetavate raha ja väärtpaberite turuväärtus osamakse tasumisele eelneva kvartali viimase tööpäeva seisuga
Investeerimisasutuse poolt hoitavate väärtpaberite turuväärtus osamakse tasumisele eelneva kvartali viimase tööpäeva seisuga
Osamakse määra kehtestab Tagatisfondi nõukogu investeeringute mahtude lõikes ja see ei või olla suurem Tagatisfondi seadusega sätestatud maksimaalsest osamakse määrast.
Kõigi investeerimisasutuste suhtes rakendatakse ühtseid osamakse määrasid.
Osamakse määrade muutmine jõustub kvartali algusest, kuid mitte varem kui üks kuu pärast nõukogu vastava otsuse vastuvõtmist.
Kvartaliosamakse tasumise edasilükkamine
Tagatisfondi nõukogu võib oma otsusega anda investeerimisasutustele õiguse edasi lükata kvartaliosamaksest kuni 1/3 suuruse osa tasumine, kui investeerimisasutus võtab kohustuse tasuda edasilükatud osamakse osa viivitamata Fondi vastava nõude esitamisel. Fond esitab edasilükatud osamakse osa tasumise nõude osafondi arvel tagatud investeeringute hüvitamise kohustuse tekkimisel.
Fond võib nõuda investeerimisasutuselt edasilükatud kohustuse täitmise kindlustamist või tagamist nõukogu aktsepteeritud kolmanda isiku poolt. Edasilükatud osamaksete summa ühe investeerimisasutuse või filiaali kohta kokku ei või olla suurem kui Tagatisfondi seaduses sätestatud maksimaalsete piirmäärade alusel arvutatud neljakordne osamaksete summa.
Maksimaalseid osamakse piirmäärasid ei kohaldata investeerimisasutuse poolt edasilükatud osamakse osa tasumisele.
Kvartaliosamaksete kogumise peatamine
Tagatisfondi nõukogu otsuse alusel peatab Fond kvartaliosamaksete kogumise, kui on täidetud kõik järgmised tingimused:
Investorikaitse osafondi vara väärtus on suurem kui 2 000 000 eurot
kõik osafondi arvel hüvitamisele kuuluvad investeeringud on hüvitatud;
osafondi kohustuste täitmiseks võetud laenud ning teistelt osafondidelt saadud raha koos arvestatud intressiga on täielikult tagastatud.