(1) Määrusega kehtestatakse söödakultuuride seemne kategooriad ja kvaliteedinõuded, hübriidsordi ja sisearetusliini tüübid, seemne tootmise nõuded, proovide suurused ning seemne nõuetekohasuse kindlakstegemise nõuded, seemne sertifitseerimise kord ja nõuded, sertifitseeritavate liikide loetelu, söödakultuuride seemne sertifitseerimist tõendava dokumendi sisu nõuded ja dokumendi kehtivusaeg, muu seemne kvaliteedinõuded, söödakultuuride seemne pakendamise nõuded, pakendamisloa taotluse sisu ja vormi nõuded, pakendamisloa sisu nõuded, söödakultuuride seemne pakendamise ja müügipakendi sulgemise ning söödakultuuride seemne müügipakendi märgistamise nõuded, sertifitseerimist või kontrollimist tõendavate dokumentide väljaandmise kord ning etikettide sisu ja vormi nõuded, seemne turustamise nõuded, lõpuni sertifitseerimata söödakultuuride seemnepartii etiketi ja saatedokumentide nõuded ning järelkontrolli sageduse ja ulatuse nõuded.
(2) Määrusega kehtestatakse sellise seemne tootmise nõuded, mida kavatsetakse kasutada söödakultuuride taimede kasvatamiseks põllumajandussaaduse saamiseks, välja välja arvatud kasvatamiseks dekoratiivsel eesmärgil, või seemne tootmiseks.
SÖÖDAKULTUURIDE LIIKIDE LOETELU JA SÖÖDAKULTUURIDE SEEMNE KATEGOORIAD
(1) Määruse nõudeid kohaldatakse järgmiste söödakultuuride liikide suhtes:
1) aas-koldkaer (Trisetum flavescens (L.) P. Beauv.);
2) aasnurmikas (Poa pratensis L.);
3) aas-rebasesaba (Alopecurus pratensis L.);
4) ahtalehine lupiin (Lupinus angustifolius L.);
5) alaska luste (Bromus sitchensis Trin.);
6) aleksandria ristik (Trifolium alexandrinum L.);
7) aruraihein, hübriid, mis on saadud aruheina (Festuca) ja raiheina (Lolium) perekonda kuuluvate liikide vahelisel ristamisel (edaspidi aruraihein) (xFestulolium (Festuca spp. x Lolium spp.) (edaspidi Festulolium));
8) harilik aruhein (Festuca pratensis Hudson (edaspidi Festuca pratensis));
9) harilik esparsett (Onobrychis viciifolia Scop.);
10) harilik kastehein (Agrostis capillaris L.);
11) harilik keerispea (Phacelia tanacetifolia Benth.);
12) harilik kerahein (Dactylis glomerata L.);
13) harilik lutsern (Medicago sativa L.);
14) harilik nurmikas (Poa trivialis L.);
15) harilik nõiahammas (Lotus corniculatus L.);
16) harilik sõrmrohi (Cynodon dactylon (L.) Pers.);
17) humallutsern (Medicago lupulina L.);
18) hübriidlutsern (Medicago × varia T. Martyn (edaspidi Medicago x varia));
19) itaalia raihein, kaasa arvatud üheaastane raihein (edaspidi itaalia raihein) (Lolium multiflorum Lam. (edaspidi Lolium multiflorum));
20) kahkjaspunane ristik (Trifolium incarnatum L.);
21) karjamaa-raihein (Lolium perenne L.);
22) kollane lupiin (Lupinus luteus L.);
23) kroon-magusristik (Hedysarum coronarium L.);
24) kõrge raikaerik (Arrhenatherum elatius (L.) P. Beauv., ex J.S. et K.B. Presl.);
25) lamba-aruhein (Festuca ovina L.);
26) lapik luste (Bromus catharticus Vahl);
27) mugul-paelrohi (Phalaris aquatica L.);
28) mugultimut (Phleum bertolonii DC.);
29) murunurmikas (Poa annua L.);
30) punane aruhein (Festuca rubra L.);
31) punane ristik (Trifolium pratense L.);
32) põldhernes (Pisum sativum L. (partim));
33) põld-hiirehernes (Vicia villosa Roth.);
34) põld-lambalääts (Trigonella foenum-graecum L.);
35) põld-raihein (Lolium × boucheanum Kunth (edaspidi Lolium x boucheanum));
36) põldtimut (Phleum pratense L.(edaspidi Phleum pratense));
37) põlduba (Vicia faba L. (partim));
38) pärsia ristik (Trifolium resupinatum L.);
39) roog-aruhein (Festuca arundinacea Schreber (edaspidi Festuca arundinacea));
40) roosa ristik (Trifolium hybridum L.);
41) salunurmikas (Poa nemoralis L.);
42) soo-kastehein (Agrostis canina L.);
43) soonurmikas (Poa palustris L.);
44) suur kastehein (Agrostis gigantea Roth.);
45) suvivikk (Vicia sativa L.);
46) söödakaalikas (Brassica napus L. var. napobrassica (L.) Rchb. (edaspidi Brassica napus var. napobrassica));
47) söödakapsas (Brassica oleracea L. convar. acephala (DC.) Alef. var. medullosa Thell. + var. viridis L. (edaspidi Brassica oleracea L. convar. acephala));
48) ungari hiirehernes (Vicia pannonica Crantz);
49) valge kastehein (Agrostis stolonifera L.);
50) valge lupiin (Lupinus albus L.);
51) valge ristik (Trifolium repens L.);
52) õlirõigas (Raphanus sativus L. var. oleiformis Pers.).
(2) Lisaks lõikes 1 nimetatud liikidele kohaldatakse määruse nõudeid Eestis ka ida-kitseherne (Galega orientalis L.), luht-kastevarre (Deschampsia caespitosa (L.) P. Beauv.), ohtetu luste (Bromus inermis Leyss.), päideroo (Phalaris arundinacea L.), sale haguheina (Koeleria macrantha (Ledeb.) Schult.) ja valge mesika (Melilotus alba L.) suhtes.
1) on toodetud õiguslikul alusel sordi säilitamiseks ettenähtud meetodite kohaselt;
3) on ette nähtud eliitseemne tootmiseks või sertifitseeritud seemne tootmiseks, kui tootja esitab selleks kirjaliku taotluse;
1) on toodetud kohalikuks sordiks tunnistatud ja kindlaksmääratud piirkonnast pärinevast algmaterjalist õiguslikul alusel sordi säilitamiseks ettenähtud meetodite kohaselt;
2) on ette nähtud eliit- või sertifitseeritud seemne tootmiseks;
3) vastab supereliitseemne kohta kehtestatud nõuetele;
1) on toodetud õiguslikul alusel sordi säilitamiseks ettenähtud meetodite kohaselt supereliitseemnest või tootja kirjalikul taotlusel supereliitseemnele eelneva põlvkonna seemnest;
(5) Sertifitseeritud seemne kategooria seeme tähistusega C on lisas 1 toodud sertifitseeritavate taimeliikide loetelus nimetatud söödakultuuri liigi, välja arvatud lupiini (Lupinus spp.), põldherne (Pisum sativum L. (partim) (edaspidi Pisum sativum)), perekonna hiirehernes (Vicia spp.) ja hariliku lutserni (Medicago sativa L.) seeme, mis:
1) on toodetud eliitseemnest õiguslikul alusel sordi säilitamiseks ettenähtud meetodite kohaselt eliitseemnele eelneva põlvkonna seemnest;
(6) Esimese põlvkonna lupiini (Lupinus spp.), põldherne (Pisum sativum), perekonna hiirehernes (Vicia spp.) ja hariliku lutserni (Medicago sativa L.) sertifitseeritud seemne kategooria seeme tähistusega C1 on seeme, mis:
(7) Teise põlvkonna lupiini (Lupinus spp.), põldherne (Pisum sativum), perekonna hiirehernes (Vicia spp.) ja hariliku lutserni (Medicago sativa L.) sertifitseeritud seemne kategooria seeme tähistusega C2 on seeme, mis:
SÖÖDAKULTUURIDE SEEMNE TOOTMINE JA SERTIFITSEERIMISE NÕUDED
Söödakultuuride seemne kvaliteedinõuded on kehtestatud lisas 1.
Söödakultuuride seemne tootmise korral peab välistama toodetava seemne segunemise mis tahes viisil naabruses asuvalt seemnepõllult pärit seemnega.
(2) Lisas 1 kehtestatud tarbeseemne kvaliteedinõuetele vastavuse kontrollimiseks ning tarbeseemne etiketi saamiseks esitab sordi omanik, esindaja või säilitaja taotluse Taimetoodangu Inspektsioonile.
Põllukultuur Vahemaa (m)
Ristõielised (Brassica spp.):
– eliitseemne tootmise puhul 400
– sertifitseeritud seemne tootmise puhul 200
Liigid või sordid, v.a ristõieliste (Brassica spp.), põldherne (Pisum sativum), nurmikate (Poa spp.) apomiktilised pisiliigid:
– paljundamiseks ettenähtud seemne tootmise puhul põllul, mille pindala on kuni 2 ha 200
– paljundamiseks ettenähtud seemne tootmise puhul põllul, mille pindala on üle 2 ha 100
viimase kategooria seemne tootmise puhul põllul, mille pindala on kuni 2 ha 100
viimase kategooria seemne tootmise puhul põllul, mille pindala on üle 2 ha 50
(4) Lõikes 3 sätestatud nõuet vahemaa kohta ei kohaldata, kui seemnepõld on võõrtolmlejamise eest piisavalt kaitstud.
(1) Taimetoodangu Inspektsioon sertifitseerib söödakultuuride seemne rahvusvaheliste nõuete kohaselt. Söödakultuuride seemne sertifitseerimise nõuetele vastavuse kontrollimiseks tehakse sõltuvalt taimeliigist põldtunnustamine ning korraldatakse proovide analüüsimine ning järelkontrolli põldkatsed.
(2) Söödakultuuride seemne sertifitseerimiseks esitab taotluse sordi omanik, esindaja või säilitaja 15. aprilliks Taimetoodangu Inspektsioonile.
(5) Sertifitseerimise nõuetele vastava söödakultuuride seemnepartii kohta väljastab Taimetoodangu Inspektsioon põldtunnustamise, laboratoorse analüüsi ja järelkontrolli põldkatsete tulemusi arvestades lisas 2 toodud vormi kohase seemnetunnistuse ning nõuetekohased etiketid või määrab trükkida lubatud etikettide arvu.
(6) Söödakultuuride tarbeseemne kvaliteedinõuetele vastava seemnepartii kohta väljastab Taimetoodangu Inspektsioon laboratoorse analüüsi tulemusi arvestades nõuetekohased etiketid või määrab trükkida lubatud etikettide arvu.
(8) Põldherne (Pisum sativum), põldoa (Vicia faba), söödakaalika (Brassica napus var. napobrassica) ja söödakapsa (Brassica oleracea L. convar. acephala) liikide sordid, mis klassifitseeritakse «apomiktiliste pisiliikidena», loetakse põldtunnustatuks, kui 10 m2 kohta esineb kuni kuus mittesordiehtsat taime.
(9) Raiheina (Lolium) ja aruraiheina (xFestuloliumi) liigi mitteliigiehtsaid taimi toodetava põllukultuuri liigist võib seemnepõllul esineda järgmiselt:
(3) Aasnurmika (Poa pratensis L.), põldherne (Pisum sativum), põldoa (Vicia faba) ja), söödakaalika (Brassica napus var. napobrassica) ja söödakapsa (Brassica oleracea L. convar. acephala) supereliit- ja eliitseemne minimaalne sordipuhtus peab olema 99,7%.
(1) Järelevalveametnik või volitatud seemneproovi võtja võtab müügikonditsiooni viidud seemnepartiist rahvusvaheliselt kehtestatud metoodika kohaselt seemneproovi söödakultuuride seemne kvaliteedi määramiseks ja sulgeb sertifitseeritava seemnepartii müügipakendi või konteineri Taimetoodangu Inspektsiooni turvakleebise või plommiga. Seemnepartii omanik tagab metoodikakohase juurdepääsu pakendile või konteinerile.
Söödakultuuride seemne kvaliteeeti vähendavaid taimekahjustajaid võib põllul esineda võimalikult vähe.
3) on tootjariigis tehtud põldtunnustamise käigus tunnistatud selle kategooria seemne kohta kehtestatud nõuete kohaseks ning mille pakend on märgistatud ja partii on varustatud nõetekohase etiketi või tootja dokumendiga.
(4) Sertifitseerida võib idanevuse nõuetele mittevastava supereliit- või eliitseemne, kui on tagatud supereliit- või eliitseemne tegelik idanevus ja müügipakendil on sellekohane märgistus koos turustaja nime ja aadressiga ning seemnepartii numbriga.
SÖÖDAKULTUURIDE SEEMNE PAKENDAMINE
(1) Söödakultuuride supereliit-, eliit- ja sertifitseeritud seemne ning tarbeseemne müügipakendi, välja arvatud sertifitseeritud seemne ja tarbeseemne EL B-väikepakendi sulgemiskoht peab olema pitseeritud Taimetoodangu Inspektsiooni plommi või turvakleebisega või peab pakendi sulgemiskohal olema läbi õmmeldud etiketiga. Müügipakend peab olema suletud selliselt, et seda ei oleks võimalik avada ilma pitseeringut (plommi, turvakleebist või etiketti) rikkumata.
(2) EL B-väikepakend peab olema suletud selliselt, et seda ei oleks võimalik avada ilma pitseeringut (plommi, turvakleebist või etiketti) rikkumata.
(3) Pakendatud ja märgistatud seemne müügipakendi võib avada ja uuesti sulgeda üksnes volitatud seemneproovi võtja järelevalve all, kui sellises müügipakendis olevat seemet kavatsetakse pärast uuesti sulgemist turustada. Sellisel juhul peavad pakendi uuesti sulgemise kuupäev ja sõnad «Taimetoodangu Inspektsioon» olema märgitud etiketile.
(1) Söödakultuuride seemne pakendamisega tegeleda sooviv isik esitab pakendamisloa saamiseks Taimetoodangu Inspektsioonile lisas 4 toodud vormi kohase taotluse.
(1) Nõuetekohane etikett kinnitatakse Taimetoodangu Inspektsiooni järelevalveametniku järelevalve all seemne müügipakendi, välja arvatud § 3 lõigetes 5–8 nimetatud kategooriate EL B-väikepakendi välisküljele või läbipaistva pakendi sisse selliselt, et etikett oleks loetav. Kasutada võib isekleepuvat etiketti. Tarbeseemne pakendi välisküljele kinnitab tootja etiketi pakendaja.
(2) Söödakultuuride seemne müügipakend märgistatakse, trükkides etiketil nõutava teabe etiketile või müügipakendile järelevalveametniku järelevalve all.
(3) Söödakultuuride seemne müügipakendi etiketil ettenähtud teabe trükkimisel müügipakendile trükitakse teave kustumatult otse pakendile. Teabele lisab järelevalveametnik sertifitseeritud seemnepartii numbri.
(7) Teave seemne keemilise töötlemise kohta märgitakse pakendile ja etiketile.
(9) Hariliku lutserni (Medicago sativa L.) sertifitseeritud seemepartii, välja arvatud seemned, mida kasvatatakse väikeses mahus või mida turustatakse lõpptarbijale, varustatakse taimepassiga, mille asemel võib kasutada etiketti, millele märgitakse sõnad «EÜ taimepass».
(2) Supereliitseemne etikett on valget värvi violetse diagonaalse triibuga, eliitseemne etikett on valget värvi, sertifitseeritud seemne ja esimese põlvkonna sertifitseeritud seemne etikett on sinist värvi, teise põlvkonna sertifitseeritud seemne etikett on punast värvi, tarbeseemne etikett on pruuni värvi, tarbeseemne EL B-väikepakendi ja tootja etikett on pruuni värvi, seemnesegu etikett on rohelist värvi, seemnesegude EL A- või B-väikepakendi ja tootja etikett on rohelist värvi, lõpuni sertifitseerimata seemne partii etikett on halli värvi.
(3) Lõigetes 1 ja 2 sätestatud sertifitseeritud seemne etiketi nõuded kehtivad ka EL väikepakendi kohta.
§ 18. Etiketil, tootja dokumendil ja saatedokumendil märgitav teave
(1) Supereliitseemne, eliitseemne ja sertifitseeritud seemne ning esimese põlvkonna sertifitseeritud seemne ja teise põlvkonna sertifitseeritud seemne etiketile märgitakse:
12) sellise heintaimede sordi seemne puhul, mis ei ole ette nähtud sööda tootmiseks, sõnad «Ei ole ette nähtud sööda tootmiseks»;
13) idanevuse uue kontrolli korral sertifitseerimisasutuse nimi ja liikmesriigi nimi või selle tähis, proovi analüüsimise kuu ja aasta, märgituna «Analüüs on tehtud... (kuu ja aasta)». Selle teabe võib kleeppaberil lisada etiketi juurde;
14) Eestis pakendatud seemne puhul seemne puhtus, idanevus, 1000 tera mass ja pakendaja number.
3) järelevalveasutuse nimi ja liikmesriigi nimi või selle tähis;
9) dražeerimisainete, granuleeritud pestitsiidide või muude tahkete lisandite kasutamise korral ligikaudne seemnete puhaskaalu ja kogukaalu vaheline suhe;
11) Eestis pakendatud seemne puhul seemne puhtus, idanevus, 1000 tera mass ja pakendaja number.
7) dražeerimisainete, granuleeritud pestitsiidide või muude tahkete lisandite kasutamise korral ligikaudne seemnete puhaskaalu ja kogukaalu vaheline suhe;
(4) Hariliku lutserni sordi «ABT 205» ja hariliku nõiahamba sordi «Norcen» seemnepartii turustamise korral märgitakse etiketile:
1) sõnad «Taimetoodangu Inspektsioon», »Eesti» või «EE»;
2) seemnepartii number;
6) kategooria ja selle lühend;
7) deklareeritud neto- või brutokaal;
8) dražeerimisainete, granuleeritud pestitsiidide või muude tahkete lisandite kasutamise korral ligikaudne seemnete puhaskaalu ja kogukaalu vaheline suhe;
9) idanevuse uue kontrolli korral sertifitseerimisasutuse nimi ja liikmesriigi nimi või selle tähis, proovi analüüsimise kuu ja aasta, märgituna «Analüüs on tehtud... (kuu ja aasta)». Selle teabe võib kleeppaberil lisada etiketi juurde;
10) sõnad «Lubatud turustada üksnes Eesti Vabariigi territooriumil kuni 30. aprillini 2007. a.»;
§ 19. EL väikepakendi ja tootja etiketi nõuded
(1) Söödakultuuride Euroopa Liidu A-väikepakend (edaspidi EL A-väikepakend) on pakend, mis sisaldab kuni kaks kilogrammi seemnesegu, mis ei ole ette nähtud sööda tootmiseks. Kaalu hulka ei arvata puhtimisvahendite, granuleeritud pestitsiidide ega muude tahkete ainete kaalu.
(2) Söödakultuuride Euroopa Liidu B-väikepakend (edaspidi EL B-väikepakend) on pakend, mis sisaldab kuni 10 kilogrammi sertifitseeritud seemet, tarbeseemet või sööda tootmiseks ettenähtud seemnesegu. Kaalu hulka ei arvata puhtimisvahendite, granuleeritud pestitsiidide ega muude tahkete ainete kaalu.
(3) Väikepakend varustatakse tootja etiketiga või nõuetekohase trükitud või tembeldatud teabega.
§ 20. EL väikepakendi etiketil, tootja dokumendil ja saatedokumendil märgitav teave
(1) EL väikepakendi supereliitseemne, eliitseemne ja sertifitseeritud seemne ning esimese põlvkonna sertifitseeritud seemne ja teise põlvkonna sertifitseeritud seemne etiketile märgitakse:
13) Eestis pakendatud seemne puhul seemne puhtus, idanevus, 1000 tera mass ja pakendaja number.
(2) Tarbeseemne EL B-väikepakendi ja tootja etiketile märgitakse:
(3) Seemnesegu EL A- või B-väikepakendi ja tootja etiketile märgitakse:
2) segu identifitseerimisnumbri eest vastutava tootja nimi ja aadress;
1) põldtunnustamise eest vastutava järelevalveasutuse nimi ja liikmesriigi nimi või samaväärseks tunnistatud riigi nimi või selle tähis;
1) dokumendi väljastanud järelevalveasutuse nimi ja liikmesriigi nimi või samaväärseks tunnistatud riigi nimi või selle tähis;
SÖÖDAKULTUURIDE SEEMNE JA SEEMNESEGU TURUSTAMINE
(1) Turustada on lubatud üksnes sordilehte või Euroopa liidu ühtsesse põllukultuuride sordilehte võetud sordi sertifitseeritud söödakultuuride seemet.
(2) Ida-kitseherne (Galega orientalis L.), luht-kastevarre (Deschampsia caespitosa (L.) P. Beauv.), ohtetu luste (Bromus inermis Leyss.), päideroo (Phalaris arundinacea L.), sale haguheina (Koeleria macrantha (Ledeb.) Schult.) ja valge mesika (Melilotus alba L.) seemet tohib Eestis turustada üksnes sertifitseeritud seemnena.
(3) Hariliku esparseti (Onobrychis viciifolia Scop.), hariliku sõrmrohu (Cynodon dactylon (L.) Pers.), kroon-magusristiku (Hedysarum coronarium L.), mugul-paelrohu (Phalaris aquatica L.), murunurmika (Poa annua L.), põld-lambaläätse (Trigonella foenum-graecum L.) ja ungari hiireherne (Vicia pannonica Crantz) seemet on lubatud turustada kas sertifitseeritud eliitseemnena, sertifitseeritud seemnena või tarbeseemnena.
(1) Söödakultuuride seemet on lubatud turustada sööda tootmiseks ettenähtud seemneseguna, kui segu koostisosad on § 2 lõikes 1 sertifitseeritavate taimeliikide loetelus nimetatud söödakultuuride liikide seemned ja segu iga koostisosa on sertifitseeritud või tarbeseemne puhul kontrollitud ning on tunnistatud lisas 1 kehtestatud nõuete kohaseks.
(2) Söödakultuuride seemet on lubatud turustada sööda tootmiseks ettenähtud seemneseguna üksnes Eestis, kui segu koostisosad on § 2 lõikes 2 sertifitseeritavate taimeliikide loetelus nimetatud söödakultuuride liikide seemned ja segu iga koostisosa on sertifitseeritud või tarbeseemne puhul kontrollitud ning on tunnistatud lisas 1 kehtestatud nõuete kohaseks.
(1) Taimetoodangu Inspektsioon teeb volitatud põldtunnustaja tegevuse üle järelkontrolli, kontrollides igal aastal vähemalt 5% tema põldtunnustatud põldudest.
(2) Taimetoodangu Inspektsioon teeb volitatud seemneproovi võtja tegevuse üle järelkontrolli, võttes kontrollproove igal aastal vähemalt 5% ulatuses sertifitseerimiseks esitatud seemnepartiidest, välja arvatud automaatselt võetud seemneproovidest.
Enne 1. maid 2006. aastal kehtinud nõuete kohaselt märgistatud söödakultuuride seemet võib turustada kuni kauba lõppemiseni.
1 nõukogu direktiiv 66/401/EMÜ söödakultuuri seemne turustamise kohta (EÜT L 125, 14.06.1966, lk 2298–2308), muudetud direktiividega 69/63/EMÜ (EÜT L 48, 26.02.1969, lk 8–12), 71/162/EMÜ (EÜT L 87, 17.04.1971, lk 24–28), 72/274/EMÜ (EÜT L 171, 29.07.1972, lk 37–38), 72/418/EMÜ (EÜT L 287, 26.12.1972, lk 22–30), 73/438/EMÜ (EÜT L 356, 27.12.1973, lk 79–82), 75/444/EMÜ (EÜT L 196, 26.07.1975, lk 6–13), 78/55/EMÜ (EÜT L 16, 20.01.1978, lk 23–29), 78/386/EMÜ (EÜT L 113, 25.04.1978, lk 1–12), 78/692/EMÜ (EÜT L 236, 26.08.1978, 13–18), 78/1020/EMÜ (EÜT L 350, 14.12.1978, lk 27), 79/641/EMÜ (EÜT L 183, 19.07.1979, lk 13–16), 79/692/EMÜ (EÜT L 205, 13.08.1979, lk 1–4), 80/754/EMÜ (EÜT L 207, 09.08.1980, lk 36), 81/126/EMÜ (EÜT L 67, 12.03.1981, lk 36–37), 82/287/EMÜ (EÜT L 131, 13.05.1982, lk 24–26), 85/38/EMÜ (EÜT L 16, 19.01.1985, lk 41–42), 86/155/EMÜ (EÜT L 118, 07.05.1986, lk 23–27), 87/120/EMÜ (EÜT L 49, 18.02.1987, lk 39–43), 87/480/EMÜ (EÜT L 273, 26.09.1987, lk 43–44), 88/332/EMÜ (EÜT L 151, 17.06.1988, lk 82–83), 88/380/EMÜ (EÜT L 187, 16.07.1988, lk 31–48), 89/100/EMÜ (EÜT L 38, 10.02.1989, lk 36), 90/654/EMÜ (EÜT L 353, 17.12.1990, lk 48–56), 92/19/EMÜ (EÜT L 104, 22.04.1992, lk 61–62), 96/18/EÜ (EÜT L 76, 26.03.1996, lk 21–22), 96/72/EÜ (EÜT L 304, 27.11.1996, lk 10–11), 98/95/EÜ (EÜT L 25, 01.02.1999, lk 1–26), 98/96/EÜ (EÜT L 25, 01.02.1999, lk 27–33), 2001/64/EÜ (EÜT L 234, 01.09.2001, lk 60–61), 2003/61/EÜ (ELT L 165, 03.07.2003, lk 23–28), 2004/55/EÜ (ELT L 114, 21.04.2004, lk 18), 2004/117/EÜ (ELT L 14, 18.01.2005, lk 18–33); komisjoni direktiiv 86/109/EMÜ, millega lubatakse teatavate söödakultuuride ning õli- ja kiudtaimede liikide seemne turustamist ainult juhul, kui see on ametlikult sertifitseeritud «eliitseemne» või «sertifitseeritud seemnena» (EÜT L 93, 8.04.1986, lk 21–24), muudetud komisjoni direktiividega 1989/424/EMÜ (ELT L 196, 12.07.1989, lk 50–51), muudetud komisjoni direktiividega 1991/375/EMÜ (ELT L 196, 12.07.1989, lk 108–110).


Eri liiki ehitiste ehitamise tehnilistele dokumentidele esitatavad nõuded – Riigi Teataja
Eri liiki ehitiste ehitamise tehnilistele dokumentidele esitatavad nõuded
RTL 2003, 3, 28
Vastu võetud 27.12.2002 nr 71
Määrus kehtestatakse «Ehitusseaduse» (RT I 2002, 47, 297; 99, 579) § 31 lõike 3 alusel.
§ 1. Ehitamise tehnilised dokumendid
§ 2. Ehitamise käigus tehtavate tööde dokumenteerimine
(2) Väikeehitise ehitamise korral ei ole nõutav ehitamise käigus tehtavate tööde dokumenteerimine.
(2) Ehitusprojektis esitatakse ehitise kohta need andmed ja ehitusprojekti osad, mis on asjakohased ning mida on otstarbekas ja võimalik määrata.
§ 4. Ehitustööde päevik
§ 5. Eritööde tegemise akt
(1) Eritööde, nagu näiteks ehitise tehnosüsteemide ja tehnoloogiliste seadmete, vastuvõtmine ja nende tööde tegemisel kasutatavate seadmete või süsteemide katsetamine tuleb dokumenteerida eritööde tegemise aktiga.
(2) Kui eritööde tegemisele on seadusega ette nähtud nõuded, siis eritöid dokumenteeritakse vastavalt ettenähtud mahule ja korrale.
§ 6. Töökoosolekute protokollid
(1) Ehitusplatsi töökoosolek on ehitusplatsil toimuv regulaarne või erakorraline koosolek, kus erinevad ehitise ehitamise ja projekteerimisega seotud isikud käsitlevad tehtavaid ehitus- ja nendega seonduvad projekteerimistöid.
(2) Ehitusplatsi töökoosoleku protokollis fikseeritakse ehitustöödega seonduvad probleemid ja nende võimalikud lahendused.
§ 7. Kaetud tööde aktid
(1) Kaetud tööde aktid koostatakse nende konstruktsioonide või ehitise osade kohta, mis kaetakse järgmistel ehituse etappidel muu konstruktsiooniosa või materjaliga ning millega seoses kaob hilisem võimalus nende vahetuks ülevaatamiseks, nagu näiteks hüdroisolatsioon, soojusisolatsioon, monteeritavate elementide vahelised liitekohad ning vuugid ja raudbetooni armatuur.
(2) Kaetud tööde aktid koostatakse üldjuhul iga haardeala kohta pärast lõpetatud tööetapi hoolikat ülevaatust.
(3) Kaetud tööde aktis fikseeritakse erinevused või kõrvalekalded ehitusprojektist ja antakse hinnang ülevaadatud tööetapi kvaliteedile. Pärast kaetud tööde ülevaatust ja selle dokumenteerimist võib alustada järgmise etapi töödega.
(4) Vajadusel lisatakse kaetud tööde aktile muud andmed tehtud töö kohta, nagu näiteks fotod olulisemate detailide kohta ja ülesmõõtmise joonised.
§ 8. Üksikelamu, suvila, aiamaja ja taluhoone ehitamise tehnilised dokumendid
Enda tarbeks ehitatava üksikelamu, suvila, aiamaja ja taluhoone ehitamise tehnilised dokumendid koosnevad ehitusprojektist ja ehitustööde päevikust, kuhu kantakse eritööde ja kaetud tööde andmed mahus, mis on asjakohased ja otstarbekad.


Sõiduautode kasutamise maksumuudatused - Raamatupidaja
Sõiduautode kasutamise maksumuudatused
OÜ Marisett juhtiv maksukonsultant Tõnis Jakobi
Alates 1. jaanuarist 2018 muutub oluliselt ettevõttele kuuluva sõiduauto eratarbeks kasutamise maksustamine.
Kui seni võis töötaja ettevõttele kuuluva sõiduauto eratarbeks kasutamise hüvitada ettevõttele ning erisoodustust ja sellega kaasnevaid makse ei tulnud ettevõttel tasuda, siis 1. jaanuarist on sõiduauto eratarbeks kasutamisel erisoodustuse tulumaksubaas seatud sõltuvusse sõiduauto mootori võimsusest, olenemata sellest, kui palju seda sõiduautot eratarbeks kasutatakse ja kas kasutaja hüvitab eratarbe ettevõttele või mitte.
Tulumaksuseaduse (TuMS) 48 lõige 8 uus muudetud sõnastus alates 01.01.2018 on järgmine:
„Tööandja omandis või valduses oleva sõiduauto töö-, ameti- või teenistusülesannete või tööandja ettevõtlusega mitteseotud tegevuseks kasutamise võimaldamisel on erisoodustuse hind 1,96 eurot sõiduauto liiklusregistris märgitud mootori võimsuse ühiku (kW) kohta kuus. Üle viie aasta vanuse sõiduauto puhul on erisoodustuse hind sõiduauto mootori võimsuse ühiku (kW) kohta 1,47 eurot. Erisoodustust ei teki maksustamisperioodil, kui sõiduauto on ajutiselt liiklusregistrist kustutatud või registrikanne on peatatud.?
Seega ka siis, kui sõiduautot kasutatakse väga väikeses ulatuses eratarbeks, tuleb erisoodustuse tulumaksu tasuda täies ulatuses 1,96 eurot mootori võimsuse ühe kilovati kohta. Kui sõiduauto on üle viie aasta vana, siis 1,47 eurot mootori võimsuse ühe kilovati kohta. Selle muudatusega kaotatakse sõiduarvestuse pidamise kohustus, sest erisoodustuse tulumaksu suurus ei sõltu enam eratarbimise kilomeetrite arvust ja sellest, kas töötaja hüvitab ettevõttele eratarbimise osa või mitte.
Näiteks kui sõiduauto mootori võimsus on 120 kilovatti, siis erisoodustuse hind ehk tulumaksubaas on: 120 x 1,96 = 235,20 eurot. Seega kui praegu on sõiduarvestuse puudumisel erisoodustuse tulumaksubaas 256 eurot, siis sellise tavalise keskklassi sõiduauto puhul on erisoodustuse maksubaas väiksem kui 2017. Küll aga suureneb tulumaksubaas oluliselt suure võimsusega sõiduautode puhul. Näiteks 300-kilovatise mootoriga sõiduauto puhul on erisoodustuse tulumaksubaas 300 x 1,96 = 588 eurot ehk üle kahe korra suurem kui praegu.
Sõiduauto tunnuseks tehnilises passis on märge M1 või M1G, kuid kaubik kuulub veoautode klaasi ning kaubiku eratarbeks kasutamisel ei rakendata praegu sõiduautode spetsiifilist maksubaasi, mille ülempiir on 256 eurot kalendrikuus.
Seega tuleks kaubiku puhul lähtuda erisoodustuse hinna arvutamisel kaubiku eratarbeks kasutamisel selle rendile andmise hinnast. Näiteks kaubikuks loetakse ka tavaelus luksusautoks peetav Porche Cayenne’i, mille hind olenevalt margist on 70 000 ? 170 000 eurot. Kui lähtuda erisoodustuse määramisel sellise sõiduauto rendihinnast, siis see oleks kindlasti tunduvalt suurem kui 256 eurot kuus.
Märge liiklusregistris
Järgmisel aastal tuleb tööandjal teha põhimõtteline otsus, kas lubada ettevõtte sõiduautot kasutada ka eratarbeks või ainult töötarbeks ning välistada eratarbeks kasutamine.
Selle kohta on TuMS-i § 48 lõikes 82 sätestatud eraldi nõue, et kui tööandja, kes on sõiduauto omanik või liiklusseaduse mõttes vastutav kasutaja, ei võimalda enda omandis või valduses oleva sõiduauto kasutamist töö-, ameti- või teenistusülesannetega või tööandja ettevõtlusega mitteseotud tegevuseks, teavitab ta sõiduauto soetamisel või kasutusele võtmisel maanteeametit, kes teeb sõiduki liiklusregistri andmetesse märke sõiduauto üksnes töö-, ameti- või teenistusülesannete täitmiseks kasutamise kohta. Sellise sõiduauto töö-, ameti- või teenistusülesannetega või tööandja ettevõtlusega mitteseotud tegevuseks kasutusele võtmise korral peab tööandja sellest eelnevalt teavitama maanteeametit.
Kuigi sõiduarvestuse pidamise kohustus kaob, tuleb maksumaksjal tõendada sõiduauto kasutamist üksnes töötarbeks.
Eelnõu seletuskirjas on märgitud, et tähtsust omavate asjaolude tõendamise, sh arvestuse pidamise kohustuse sätestab ka maksukorralduse seaduse § 57 lõige 3, mille järgi tuleb raamatupidamis- ja maksuarvestust korraldada nii, et mõistliku aja jooksul oleks võimalik saada ülevaade maksustamise seisukohast tähendust omavatest asjaoludest, antud juhul tööandja poolt tarvitusele võetud meetmetest isikliku kasutuse välistamiseks.
Antud juhul, kui sõiduautot lubatakse kasutada ainult töötarbeks, tuleb alates järgmisest aastast sellest teavitada maanteeametit, kes teeb sõiduki liiklusregistri andmetesse märke sõiduauto (st see ei puuduta kaubikut) üksnes töö-, ameti- või teenistusülesannete täitmiseks kasutamise kohta.
Seda toob esile ka eelnõu seletuskiri, kus on märgitud, et juhul kui liiklusregistri andmetes puudub vastav märge, loetakse tööandja sõiduauto ka eratarbes kasutuses olevaks.
TuMS-i § 48 lõikes 82 sätestatust nähtub, et kui sõiduauto kohta on märge liiklusregistris, et seda sõiduautot kasutatakse ainult töö tarbeks, siis selle otsuse muutmisel ja lubamisel kasutada ka eratarbeks, tuleb sellest eelnevalt teavitada maanteeametit ja vastav märge liiklusregistris kustutada.
Liiklusregistris vastava märke tegemine on riigilõivuvaba. Alates 01.01.2018 on riigilõivuseaduse § 32 lõige 4 järgmises sõnastuses:
„Sõidukite andmebaasi kande tegemisel ja muutmisel liiklusseaduse § 174 lõikes 22 sätestatud alusel sõiduauto kasutamise kohta üksnes töö-, ameti- või teenistusülesannete täitmiseks ei tasuta riigilõivu.”
Sõiduautode kasutamisega seoses tehti lisaks muid maksumuudatusi, mis kehtivad alates 01.07.2017.
Töökoha kaugus üle 50 kilomeetri elukohast
Näiteks TuMS-i § 48 lõiget 51 täiendati teise lausega järgmises sõnastuses:
„Samuti ei loeta erisoodustuseks tööandja ettevõtlusega seotud kulutusi töölepingu alusel töötava töötaja transpordiks elu- ja töökoha vahel, kui töötaja elukoht asub vähemalt 50 kilomeetri kaugusel töökohast või kui tööandja korraldab transporti sõidukiga, millel on vähemalt kaheksa istekohta, või bussiga liiklusseaduse tähenduses.”
Selles TuMS-i § 48 lõike 51 teises lauses on toodud kaks asjaolu, mida tuleb vaadata eraldi teineteisest lahus. Üks asjaolu ontöötaja transport elu- ja töökoha vahel, kui töötaja elukoht asub vähemalt 50 kilomeetri kaugusel töökohast ning teine asjaolu on see, kui tööandja korraldab töötajate transporti sõidukiga, millel on vähemalt kaheksa istekohta, või bussiga liiklusseaduse tähenduses sõltumata sellest, kui kaugel töökoht ja elukoht teineteisest on.
Oluline on arvestada, et 50 kilomeetri sätet saab rakendada töölepingu alusel töötajale ja see ei rakendu juhatuse ja nõukogu liikmele ning teenust osutavale isikule.
Maksu- ja tolliameti kodulehel (http://www.emta.ee/et/ariklient/tulu-kulu-kaive-kasum/muudatused/muudatused-tulumaksuseaduses-alates-01082017 ) on selle muudatuse kohta märgitud järgmist:
„§ 48 lg 5¹ muudatuse kohaselt ei käsitata erisoodustusena tööandja kulutusi töölepingu alusel töötava töötaja transpordile, kui:
• tööandja kasutab töötajate elu- ja töökoha vaheliseks transpordiks bussi või vähemalt kaheksa istekohaga sõidukit. Töötajate elukoha kaugus töökohast ei ole määrav (st töötajaid saab transportida bussiga näiteks ka ühe asula piires);
• töötaja elukoht asub vähemalt 50 kilomeetri kaugusel töökohast (nt töötajad sõidavad tööandja omandis ja valduses olevat sõiduautoga, tööandja hüvitab töötajate transpordikulud);
• töötaja elukoht asub vähemalt 50 kilomeetri kaugusel töökohast ning töötaja kasutab elu- ja töökoha vahelisteks sõitudeks isiklikku sõiduautot, siis on võimalik töötajale hüvitada sõidud maksuvabalt arvestuse pidamise korral 0,30 eurot kilomeeter, kuid mitte rohkem kui 335 eurot kalendrikuus iga hüvitist maksva tööandja kohta.
50 km on elu- ja töökoha vaheline optimaalne kaugus, sõltuvalt transpordi liigist.”
Eeltoodud muudatuse kohaselt ei käsitleta erisoodustusena, kui tööandja maksab töötajale isikliku sõiduauto kasutamise hüvitist, kui töötaja käib isikliku sõiduautoga tööl ja töökoht on vähemalt 50 km kaugusel töötaja elukohast või maksab töötajale kinni ühiskondliku transpordi kulu, kui töökoht on vähemalt 50 km kaugusel elukohast.
Sõiduauto hüvitise maksmine eeldab vastava sõiduarvestuse pidamist ning maksu- ja tolliameti selgituse alusel on maksuvaba sõiduauto hüvitis kuni 335 eurot kalendrikuus.
Samas TuMS-i § 48 lg 5¹ muudatuse tekst ei sätesta piirangut sellisele tööandja kulule, sest seaduse sõnastuse kohaselt ei loeta erisoodustuseks tööandja kulutusi töölepingu alusel töötava töötaja transpordiks elu- ja töökoha vahel, kui töötaja elukoht asub vähemalt 50 kilomeetri kaugusel töökohast. Muudatuse kohaselt ei loeta erisoodustuseks ka tööandja sõiduautoga tööle ja koju sõitu, kui töötaja elukoht asub vähemalt 50 kilomeetri kaugusel töökohast. Samuti võib näiteks tööandja hüvitada töötajale töölkäimisega seotud bussi- või rongipileti kulud, kui töötaja elukoht asub vähemalt 50 kilomeetri kaugusel töökohast ning TuMS-i § 48 lg lg 5¹ muudatus ei ole sätestanud selliste kulude maksuvaba piirmäära.
Erisoodustuse puhul tuleb arvestada, et erisoodustuse tegemine on tööandja õigus ja mitte kohustus, kui selline kohustus ei tulene näiteks töölepingus kokkulepitust.
Teenistus-, töö- või ametiülesannete täitmisel isikliku sõiduauto kasutamise kohta arvestuse pidamise ja hüvitise maksmise kord on kehtestatud Vabariigi Valitsuse 14.07.2006 määrusega nr 164.
Selle hüvitise korra puhul eeldatakse, et kõik sõiduauto kasutamisega seotud kulud on kaetud hüvitisega ning eraldi mingite spetsiifiliste sõiduauto kulude hüvitamist kord ette ei näe.
Kuid alates 01.07.2017 on lubatud lisaks isikliku sõiduauto hüvitisele maksta kinni ka sellise sõiduauto parkimise kulu sõltumata sõiduauto hüvitise suurusest.
Alates 01.07.2017 täiendati TuMS-i § 13 lõiget 3 punktiga 23, mille kohaselt tulumaksuga ei maksustata TuMS-i § 13 lõige 3 punktis 2 nimetatud isikule makstavat parkimistasu hüvitist seoses isikliku sõiduauto kasutamisega teenistus-, töö- või ametiülesannete täitmisel.
TuMS-i 13 lõige 3 punkt 2 näeb ette ametnikule, töötajale või juriidilise isiku juhtimis- või kontrollorgani liikmele makstava hüvitise seoses isikliku sõiduauto kasutamisega teenistus-, töö- või ametiülesannete täitmisel.
Seega parkimiskulu võib hüvitada lisaks töölepinguga töötavale töötajale ka juhtimis- ja kontrollorgani liikmele, kes saab isikliku sõiduauto hüvitist töösõitude eest, kuid see eeldab töösõitude arvestuse pidamist ja selle alusel hüvitise maksmist. Isikliku sõiduauto hüvitist töösõitude eest saab maksta ainult vastava sõiduarvestuse alusel, sest ilma sõiduarvestuseta makstud isikliku sõiduauto hüvitis maksustatakse nagu töötasu.
Siit tekib ka järgmine probleem: kas töötajale saaks maksuvabalt hüvitada ainult sõiduauto parkimise kulu, kui ta isikliku sõiduauto töösõitude arvestust ei ole pidanud (näiteks sõiduauto hüvitis oleks mõni euro, kuid parkimistasu mitusada eurot kalendrikuus).
Seaduse eelnõu seletuskiri selles osas piisavalt selgitusi ei anna.
Eelnõu seletuskirjas on märgitud:
„Praktikas on aga olukordi, kus sõidetud kilomeetrite arv on väga väike, kuid lisandub näiteks parkimiskulu, mis ei ole töötajale eraldi hüvitatav. Näide: töötaja sõidab isikliku sõiduautoga töökohast vähem kui 50 kilomeetri kaugusele konverentsile. Kuna tegemist ei ole lähetusega, saab maksuvabalt hüvitada isikliku sõiduautoga sõidetud kilomeetrid, kuid eraldi parkimistasu (mis võib sõltuvalt asukohast olla väga kõrge) mitte.”
Sõiduautode kasutamises tehakse alates 01.01.2018 muudatusi ka käibemaksuseaduses (KMS).
Praegu kehtiva KMS-i § 12 lg 6 kohaselt omatarbe korral on maksustatav väärtus kauba soetusmaksumus või selle puudumisel omahind või teenuse omahind.
Alates 01.01.2018 on KMS-i § 12 lg 6 sõnastus aga selline:
„Omatarbe korral on maksustatav väärtus kauba soetusmaksumus või selle puudumisel omahind või teenuse omahind, välja arvatud käesoleva paragrahvi lõikes 71 sätestatud juhul.”
KMS § 12 lõikega 71sätestatakse järgmine kord:
„Kui omatarbe moodustab tööandja liiklusseaduse tähenduses kuni 3500-kilogrammise täismassiga veoauto või käesoleva seaduse § 30 lõike 4 punktides 3 ja 4 nimetatud juhtudel tööandja sõiduauto kasutada andmine töö-, ameti- või teenistusülesannetega või tööandja ettevõtlusega mitteseotud tegevuseks, on nimetatud käibe maksustatav väärtus koos käibemaksuga tulumaksuseaduse alusel arvutatud erisoodustuse hind.?
See tähendab, et kui praegu tuleks kaubiku puhul omatarbe maksustamisel lähtuda turuhinnast, siis järgmisel aastal on kaubiku puhul omatarbe käibe maksustatav väärtus koos käibemaksuga tulumaksuseaduse alusel arvutatud erisoodustuse hind.
KMS-i muudatusega sätestatakse, et ettevõtluses kasutatava kaubiku ning peamiselt sõitjate veoks (st takso) või õppesõiduks kasutatavate sõiduautode puhul määratakse omatarbe maksustatav väärtus § 12 lõikega 71sätestatud korras, mis on erand § 12 lõikes 1 sätestatud üldreeglist.
Alates 01.08.2017 täiendati KMS-i § § 30 lõikega 41 selleks, et tulumaksuseaduse alusel erisoodustusena mittekäsitletav transpordikulu oleks ka käibemaksuseaduses käsitletav ettevõtlusega seotud kuluna.
Teatavasti TuMS-i § 48 lõige 51 kohaselt ei loeta erisoodustuseks kulutusi töötajate transpordiks elukoha ja töökoha vahel, kui ühistransporti kasutades ei ole võimalik seda teekonda läbida mõistliku aja- või rahakuluga.
KMS-i § 30 lg 4 lõike 5 kohaselt võib aga sõiduauto soetusel sisendkäibemaksu 100% maha arvata ainult juhul, kui sõiduautot kasutatakse eranditult vaid ettevõtluse tarbeks. Selline rangesõnaline piirang tekitas probleemi, et kui teatud juhtudel ettevõtte sõiduautoga tööle ja koju sõit ei ole erisoodustus, siis käibemaksu puhul selliseid töölt koju ja kodust tööle sõite ei loetud eranditult ettevõtlusega seotud sõitudeks ja sõiduauto sisendkäibemaksu võis maha arvata 50%.
Sellise võimaliku tõlgendamise riski vältimiseks rakendub alates 01.08.2017 KMS § 30 lõige 41, mille kohaselt sõiduauto ettevõtluses kasutamisena käsitatakse ka töötajate transporti elu- ja töökoha vahel tulumaksuseaduse § 48 lõikes 51 sätestatud tingimustel.
Sõiduauto soetuse sisendkäibemaksu mahaarvamise korda karmistatakse oluliselt alates 01.01.2018, enam ei saa sõiduauto soetuse sisendkäibemaksu korrigeerida sõiduauto kasutusotstarbe muutmise korral iga kuu, nagu seda seni võis teha.
Praegu kehtiva KMS-i § 30 lõike 7 teine lause on sõnastatud järgmiselt:
„Kui kahe aasta jooksul sõiduauto kasutusotstarve muutub ja seda hakatakse kasutama käesoleva paragrahvi lõike 4 punktides 2–5 nimetamata otstarbel, tuleb mahaarvatud sisendkäibemaksu korrigeerida sõiduauto kasutusotstarbe muutumise maksustamisperioodil proportsionaalselt sõiduauto käesoleva paragrahvi lõike 4 punktides 2–5 nimetatud otstarbel kasutamise osatähtsusele kahe aasta jooksul.”
Alates 01.01.2018 on KMS-i § 30 lõige 7 teine lause sõnastatud järgmiselt:
„Kui kahe aasta jooksul sõiduauto kasutusotstarve muutub ja seda hakatakse kasutama käesoleva paragrahvi lõike 4 punktides 2–5 nimetamata otstarbel ning maksukohustuslane on nimetatud kahe aasta jooksul arvestanud käibemaksu käesoleva paragrahvi lõike 4 punktides 3 ja 4 nimetatud juhtudel kasutatava sõiduauto omatarbena kasutamiselt, vähendatakse tekkinud maksukohustust nimetatud kahe aasta jooksul sellise sõiduauto omatarbena kasutamiselt arvestatud käibemaksusumma võrra. Sätet ei kohaldata, kui sõiduauto võõrandatakse kahe aasta jooksul selle käesoleva paragrahvi lõike 4 punktides 2–5 nimetatud otstarbel kasutusele võtmisest arvates.”
Uuest sõnastusest on kadunud võimalus sisendkäibemaksu korrigeerida sõiduauto kasutusotstarbe muutumise maksustamisperioodil proportsionaalselt sõiduauto käesoleva paragrahvi lõike 4 punktides 2–5 nimetatud otstarbel kasutamise osatähtsusega kahe aasta jooksul.
Kehtiva korra kohaselt sõiduauto kasutusotstarbe muutumisel, kui sõiduautot ei kasutata enam käibemaksuseaduse § 30 lõikes 4 sätestatud tingimustele vastavalt (st juhtudeks, kui sisendkäibemaks on 100% mahaarvatav), korrigeeritakse sõiduauto soetamisel maha arvatud sisendkäibemaksu 50% osas kasutusotstarbe muutumise kuul proportsionaalselt sõiduauto töö- ja eratarbeks kasutamise osatähtsusega kahe aasta arvestuses (st suhte arvutamisel võetakse aluseks 24-kuuline periood).
Uue sõnastuse kohaselt kaob õigus muuta sõiduauto sisendkäibemaksu mahaarvamise korda iga kuu, ning kui algselt eranditult ettevõtluse tarbeks soetatud sõiduautot lubatakse kasutada ka eratarbeks, siis tuleb kogu varem mahaarvatud sisendkäibemaks riigile tagasi maksta ning KMS-i § 30 lg 8 kohaselt puudub õigus hiljem ühe aasta jooksul sõiduauto kasutusotstarvet muuta ehk selle järel sisendkäibemaksu uuesti maha arvata.
Sõiduauto kasutusotstarbe muutmise keeld sätestatakse alates 01.01.2018 KMS-i §-ga 30 lg 8 ning selle kohaselt KMS-i § 30 lõike 4 rakendamise aluse äralangemise korral rakendatakse KMS-i § 30 lõikes 3 nimetatud sisendkäibemaksu mahaarvamise piirangut vähemalt ühe aasta jooksul aluse äralangemise maksustamisperioodi esimesest päevast arvates.
KMS-i § 30 lõike 7 kohaselt sõiduauto kasutusotstarbe muutmise keeldu ei kohaldata, kui sõiduauto võõrandatakse kahe aasta jooksul selle käesoleva paragrahvi lõike 4 punktides 2–5 nimetatud otstarbel kasutusele võtmisest arvates.
Eelnõu seletuskirjas on märgitud selle muudatuse kohta järgmist:
„Juhul kui sõiduauto kasutusotstarve muutub kahe aasta jooksul selliselt, et see ei vasta enam lõikes 4 nimetatud tingimustele, mille alusel maksukohustuslane on selle sõiduautoga seoses kogu sisendkäibemaksu maha arvanud, tuleb maksukohustuslasel maha arvatud sisendkäibemaks 50% ulatuses riigile tagasi maksta. Sellisel juhul lisandub tagasimakstavale sisendkäibemaksu summale ka intress, mida arvestatakse alates sisendkäibemaksu maha arvamisest kuni selle tagasimaksmiseni riigieelarvesse. Kuna peamiselt reisijateveoks ja õppesõiduks kasutatavate sõiduautode puhul on sisendkäibemaksu 100%-lise mahaarvamise õigus, kuid samas sellise sõiduauto eratarbes kasutamist tuleb omatarbena maksustada, siis topeltmaksustamise vältimiseks vähendatakse kõnealuse lõike alusel tekkinud maksukohustust vastavalt sellise sõiduauto omatarbeks kasutamiselt arvestatud käibemaksusumma võrra.”
Seega varem 100% mahaarvatud sõiduauto sisendkäibemaksu 50% ulatuses tagastamisel lisandub veel maksuintress kogu selle perioodi eest, millal sisendkäibemaks oli 100% maha arvatud.
Eelnõu seletuskirjas on märgitud algselt ainult ettevõtluses kasutatava sõiduauto kasutusotstarbe muutmise keelu kohta järgneva aasta jooksul järgmist:
„Kui üksnes ettevõtluses kasutatava sõiduauto kasutusotstarve muutub ning sõiduautot hakatakse kasutama ka muul kui ettevõtluse eesmärgil, rakendub sellise sõiduauto osas käibemaksuseaduse § 30 lõikes 3 sätestatud sisendkäibemaksu mahaarvamise piirang 50% vähemalt üks aasta sõiduauto kasutusotstarbe muutmise maksustamisperioodi algusest arvates olenemata sõiduauto tegelikust kasutamisest järgneva aasta jooksul. Sätte eesmärk on maandada manipuleerimise riski, mis seisneb ettevõtluses kasutatava sõiduauto kasutusotstarbe sagedases muutmises.”
Sõiduauto sisendkäibemaksu 100% mahaarvamise kord on toodud KMS-i § 30 lõikes 4, seal on kirjeldatud viit juhtumit, millal sõiduauto ja sõiduauto tarbeks soetatud kaupade ja teenuste sisendkäibemaksu võib tervikuna maha arvata. Tähtsustades sõiduauto ettevõtluses kasutamise erakordselt suurt olulisust, on alates 01.01.2018 sätestatud KMS-i § 30 lõikega 9, et KMS-i § 30 lõike 4 rakendamisel peab maksukohustuslane tagama, et asjaomase sõiduauto kasutamine muul juhul, kui lõikes 4 sätestatud, on välistatud.
Eelnõu seletuskirjas on selle kohta märgitud järgmist:
„Maksukohustuslane, kes rakendab käibemaksuseaduse § 30 lõikes 4 sätestatud erandit ja on sõiduauto ja sellega seotud kuludelt sisendkäibemaksu täies ulatuses maha arvanud, peab tagama, et asjaomase sõiduauto kasutamine muul kui lõikes 4 sätestatud juhtudel on välistatud, nt võib ta jätkuvalt pidada sõiduauto kasutuse osas arvestust. Arvestuse pidamise viisi üle otsustab ettevõtja ise – eesmärgiks on tagada ettevõtja sõiduauto üksnes ettevõtluse tarbeks kasutamine. Näiteks võib ettevõtja pidada muuhulgas detailset arvestust ehk sõidupäevikut või kasutada kolmanda isiku pakutavat GPS-teenust. Maksuhaldur koostab juhise, millest ettevõtjal on võimalik lähtuda isiklikel eesmärkidel vmt kasutusviiside välistamisel ja selle tõendamisel.”
KMS ei kirjuta ette, mis vormis ja milliste tõenditega tuleb maksumaksjal tõendada sõiduauto ettevõtluses kasutamist, kuid maksukorralduse seaduse kohaselt peab maksumaksja tõendama, et maksuhalduri poolt kontrollimisel määratud maks on ebaõige ega ole põhjendatud.
Seega sõidupäeviku pidamist nii TuMS kui KMS ette enam ei näe, kuid nendel võib olla oluline tähendus tõendina sõiduauto kasutamise kohta. Praktikas tuleb arvestada, et ainuüksi sõiduauto kasutamise sõiduarvestusest (st praktikas kasutatakse sõna sõidupäevik) üksi ei piisa, sest maksustamisel lähtutakse „elulise usutavuse” põhimõttest ning tõendeid hinnatakse kogumis ja seepärast peaksid tõendid kogumis olema veenvad.
Sõiduauto sisendkäibemaksu mahaarvamisel tuleb kindlaks määrata sõiduauto ettevõtluses kasutamise osatähtsus. Selle arvutamise korda aga eraldi KMS-is selgitatud ei ole.
Alates 01.01.2018 täiendatakse KMS-i § 32 lõiget 4 neljanda lausega, kus märgitakse, et ettevõtluses kasutatava sõiduauto puhul arvestatakse sõiduauto ettevõtluses kasutamise osatähtsus käesoleva seaduse § 29 lõikes 4 ja §-s 30 sätestatud korra kohaselt.
KMS-i § 29 lg 4 sätestab, et sõiduauto soetamisel või kasutuslepingu alusel kasutamisel ning sellise sõiduauto tarbeks kaupade soetamisel ja teenuste saamisel arvatakse sisendkäibemaks maha vastavalt selle sõiduauto ettevõtluses kasutamise osatähtsusele, kuid mitte rohkem kui 50 protsenti, võttes arvesse maksustatava ja maksuvaba käibe osatähtsuse.
KMS-i § 30 lõige 3 märgib sõiduauto kohta järgmist:
„Ettevõtluses kasutatava sõiduauto soetamisel või kasutuslepingu alusel kasutamisel ning sellise sõiduauto tarbeks kaupade soetamisel ja teenuste saamisel arvatakse arvestatud käibemaksust maha 50 protsenti sisendkäibemaksust.”
Selle väga keerulise probleemi kohta on eelnõu seletuskirjas märgitud järgmist:
„KMS § 32 lõiget 4 täpsustatakse õigusselguse huvides. KMS § 32 lõige 4 reguleerib põhivara ja selle tarbeks soetatud sisendkäibemaksu korrigeerimist vastavalt selle põhivara tegelikule maksustatava käibe tarbeks kasutamise osatähtsusele sisendkäibemaksu korrigeerimise perioodi jooksul. Ettevõtluses kasutatava sõiduauto puhul võetakse sisendkäibemaksu korrigeerimisel selle tegeliku maksustatava käibe osatähtsuse arvestamisel aluseks sõiduauto ettevõtluses kasutamise osatähtsus vastavalt KMS § 29 lõikele 4 ja § 30 lõikele 3, arvestades § 30 lõikes 4 sätestatud erandeid. Osaliselt ettevõtluses (§ 30 lõige 3) kasutamiseks sõiduauto soetamisel või kasutuslepingu alusel kasutamisel ning sellise sõiduauto tarbeks kaupade soetamisel ja teenuste saamisel arvatakse arvestatud käibemaksust maha kuni 50 protsenti sisendkäibemaksust, arvestades KMS § 29 lõikest 4 ja §-st 30 tulenevaid erisusi. Seega ettevõtluses kasutatava sõiduauto, mida ei kasutata üksnes KMS § 30 lõike 4 sätestatud tingimustel, ettevõtluses kasutamise osatähtsus üldjuhul kogu kasutusest on 50% ning sõiduauto, mida kasutatakse üksnes KMS § 30 lõikes 4 sätestatud tingimusel, ettevõtluses kasutamise osatähtsus kogu kasutusest on 100%.”
Mõlemas eeltoodud sättes ja ka eelnõu seletuskirjas on viidatud, et sõiduauto sisendkäibemaksu võiks maha arvata mitte rohkem kui 50%. Kuidas aga ikkagi kindlaks määrata sõiduauto tegelik ettevõtluses kasutamise osatähtsus? Seda korda ei ole toodud paraku ei KMS-is ega ka muus rakendusaktis ning lähtudes Riigikohtu praktikast, võiks sellisel juhul asuda seisukohale, et kohase ja sobiva meetodi peaks valima ja määrama maksumaksja ning vaidluse korral maksuhalduriga kontrollib kohus selle sobivust.
URL: http://www.raamatupidaja.ee/uudised/2017/08/30/soiduautode-kasutamise-maksumuudatused


text:
3-2-1-65-04 Riigikohus 18.05.2004
Vaidlusalusel ajal kehtinud AÕS § 15 lg 2 välistas asja ja tema olulise osa oleku erinevate õiguste ja kohustuste esemeks, kui seadus ei sätestanud teisiti. Seega võisid maatükk ning drenaazitrass selle olulise osana olla erinevate isikute omandis üksnes seaduses sätestatud juhtudel.
Kohtuotsuse selgitamine on kohtu õigus, mitte kohustus. Selgitada tuleb kohtuotsust juhtudel, mil kohtuotsuse resolutsioon ei ole selge. Samuti on alus kohtuotsuse selgitamiseks, kui selgitust palutakse kohtu poolt ebaselgelt tuvastatud asjaolude või õigussuhete kohta, millel võib tähtsust olla teises tsiviilasjas ja mida teises tsiviilasjas vaidlustada ei saa.
3-2-1-107-00 Riigikohus 28.09.2000
Ringkonnakohus on rikkunud TsMS § 330 lg 4 sätteid, mille kohaselt märgitakse ringkonnakohtu otsuse põhjendavas osas tuvastatud asjaolud ja nendest tehtud järeldused, tõendid, millele tuginedes asjaolud tuvastati ning seadused, mida kohus kohaldas.
Kui tehnorajatis on õigusliku aluseta püstitatud ehitis, siis kuulub kohaldamisele AÕS RakS § 14. Kui tegemist on aga õiguslikul alusel püstitatud ehitisega, siis selle edasist saatust reguleeritakse AÕS RakS §-des 152 ja 153 17. veebruari 1999. a redaktsioonis, mitte aga AÕS §-s 158.

matches:
Riigikohus
§ 15
Riigikohus
§ 330
kohus
§ 14


text:
Juhatuse liikme kohustuste rikkumine - Pluss
Juhatuse liikme kohustuste rikkumine
http://www.riigikohus.ee/?id=11&tekst=RK/3-2-1-38-15
Riigikohtu 06.05.2015 lahend nr 3-2-1-38-15
TsÜS § 37 lg 4
ÄS § 315 lg 3ÄS § 315 lg 3
AS X (hageja) esitas maakohtule hagi isiku Y (kostja) vastu, milles palus mõista kostjalt hageja kasuks välja kahjuhüvitise. Hagiavalduse kohaselt oli kostja hageja juhataja. Kostja ostis hageja kulul kütteõli ja laskis selle tarnida oma kodusele aadressile. Kostja hüvitas sellest ainult väikese osa, mille ülejäänud osas tekitas hagejale kahju. Kostja vormistas hageja laost kaupade üleandmise kohta saatelehed, mille järgi hageja andis tehasele üle seadmeid. Tehas eitas seadmete saamist. Seadmete kadumisega kandis hageja taaskord kahju. Maakohus rahuldas hagi osaliselt, mõistes välja osa nõutud kahjuhüvitisest. Nii hageja kui ka kostja esitasid apellatsioonkaebused. Ringkonnakohus jättis apellatsioonkaebused rahuldamata. Kostja esitas kassatsioonkaebuse ja hageja vastukassatsioonkaebuse.
1. Hageja nõue kostja vastu on aktsiaseltsi juhatuse liikme kohustuste rikkumisega tekitatud kahju hüvitamise nõue. Sellise nõude õiguslikuks aluseks on äriseadustiku § 315 lg 2 esimene lause, mille järgi vastutab juhatuse liige, kes on oma kohustuste rikkumisega aktsiaseltsile kahju tekitanud, tekitatud kahju hüvitamise eest.
2. Kohtud on iseenesest õigesti leidnud, et seadmete müügi dokumenteerimata jätmisega rikkus kostja praegusel juhul oma kohustusi. Seejuures pidas kohus vajalikuks märkida, et tehingute dokumenteerimata jätmise ja hagejal kahju tekkimise vahel ei ole praegu põhjuslikku seost. Seega ei saa väita, et just tehingute dokumenteerimata jätmine põhjustanuks hagejale kahju.
3. Arvestades seda, kui pika aja jooksul ei võtnud juhatuse liige nõude maksmapanekuks mitte midagi ette, on käsitatav juhatuse liikme hoolsuskohustuse rikkumisena ja seda ei muuda asjaolu, et tegemist oli hageja jaoks olulise lepingupartneriga. Kostja rikkus hoolsuskohustust sellega, et jättis müügihinna lepingupartnerilt sisse nõudmata.
4. Kohtud tuvastasid, et müüdud seadmete eest jäi tasu saamata nii sellepärast, et kostja jättis nõude õigel ajal maksma panemata kui ka sellepärast, et ostja pankrotistus. Seega leidsid kohtud õigesti, et kui tasunõue oleks õigel ajal maksma pandud või kohe alguses seatud nõuete tagamiseks tagatised, oleks hageja tõenäoliselt saanud tasu vähemalt 3 aasta sees müüdud seadmete eest.
5. Juhatuse liikme kohustuse rikkumisest tuleneva kahju hüvitamise nõude aegumistähtaeg ei hakka kulgema mitte kahjust ega rikkumisest teadasaamisest, vaid rikkumise toimepanemisest. Kohus asus seisukohale, et praegusel juhul tuleb kahju tekkimisega põhjuslikus seoses olevaks rikkumiseks pidada eelkõige müüdud seadmete müügihinna sisse nõudmata jätmist. Seega hakkab üldjuhul hiljemalt majandusaasta lõppedes aeguma sellel majandusaastal põhjendamatult esitamata jäetud nõuetele vastav kahju hüvitamise nõue.
Riigikohus jättis nii kassatsioonkaebuse kui ka vastukassatsioonkaebuse rahuldamata.

matches:
§ 37
§ 315
§ 315
§ 315
kohus
Kohus
Riigikohus


Elektroonilise side seaduse muutmise seadus – Riigi Teataja
Elektroonilise side seaduse muutmise seadus
RT I 2009, 37, 252
Vabariigi Presidendi 22. juuni 2009. a otsusega nr 506
Elektroonilise side seaduses (RT I 2004, 87, 593; 2008, 28, 181) tehakse järgmised muudatused ja täiendused:
1) täiendatakse punktiga 141 järgmises sõnastuses:
«141) kliendi identifitseerimismoodul (Subscriber Identity Module) on sideteenuse osutaja poolt kliendi kasutusse antud andmekandja, mis võimaldab sidevõrgu terminalseadme vahendusel kasutada sideteenust.»;
2) täiendatakse punktiga 462 järgmises sõnastuses:
«462) rahvusvaheline mobiilside terminalseadme kood (edaspidi terminalseadme identifitseerimiskood) on unikaalne elektrooniline mobiiltelefonivõrgu terminalseadme kood, mis sisaldab informatsiooni seadme valmistaja, mudeli ja seerianumbri kohta;».
§ 2. Paragrahvi 60 täiendatakse lõikega 3 järgmises sõnastuses:
«(3) Kõne vahendamine terminalseadme abil ühest sidevõrgust teise on keelatud, välja arvatud sellekohase kirjaliku juurdepääsulepingu olemasolu korral sideettevõtjaga, kelle sidevõrku kõnet vahendatakse.»
§ 3. Seadust täiendatakse §-ga 871 järgmises sõnastuses:
«§ 871. Kliendi identifitseerimismooduli ja terminalseadme kasutamisele esitatavad nõuded
(1) Kliendi identifitseerimismooduli kloonimine või muutmine on keelatud.
(2) Kliendi identifitseerimismoodulit on lubatud kasutada ainult liitumislepingus ettenähtud tingimustel.
(3) Terminalseadme identifitseerimiskoodi muutmine on keelatud, välja arvatud juhul, kui seda teeb terminalseadme tootja või tema poolt kirjalikult volitatud isik.»
§ 4. Paragrahvi 901:
1) täiendatakse lõikega 21 järgmises sõnastuses:
«(21) Multipleksimisteenuse osutaja, kes edastab avalik-õigusliku ringhäälinguorganisatsiooni ja käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud ringhäälinguloa omaja televisioonisaateid ja -programme, võib edastusparameetreid muuta viisil, mille tulemusel peab olema tagatud televisioonisaadete ja -programmide vastuvõtt käesoleva seaduse ja selle alusel antud õigusaktidega sätestatud nõuete kohaselt.»;
«(3) Nõuded vaba juurdepääsuga ja tingimusjuurdepääsuga ringhäälingusaadete ja -programmide digitaalsele edastamisele ning taasedastamisele kehtestab majandus- ja kommunikatsiooniminister.»
§ 5. Paragrahvi 106 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(1) Käesoleva seaduse § 102 lõikes 1 ja §-des 103–105 sätestatud andmeid võivad töödelda ainult sideettevõtja ja tema volitusel tegutsev isik, kes tegelevad arvelduse korraldamisega või § 102 lõikes 1 nimetatud andmete töötlemise, klientide küsimustele vastamise, pettuste avastamise, sideteenuse turustamise, sideteenuste edasimüügi või muude teenuste osutamisega, mida osutatakse sideteenust kasutades. Andmete töötlemine on lubatud üksnes nimetatud toimingute tegemiseks vajalikus ulatuses.»
§ 6. Paragrahvi 113 lõigetest 5, 6 ja 8 jäetakse välja sõnad «või mobiiltelefoni positsioneerimise».
§ 7. Paragrahvi 114 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud kulud koosnevad käesoleva seaduse § 113 lõikes 5 nimetatud riist- ja tarkvara maksumusest, nende hoolduskuludest, sõnumite jälgimisseadmesse ülekandmise kuludest ning § 112 lõigetes 1 ja 3 sätestatud teabe andmise kuludest.»
§ 8. Seadust täiendatakse §-ga 1663 järgmises sõnastuses:
«§ 1663. Kõne ebaseaduslik vahendamine terminalseadme abil
(1) Elektroonilise side võrgus kasutatava terminalseadme abil kõne vahendamise eest ühest sidevõrgust teise ilma sellekohase kirjaliku juurdepääsulepinguta –
§ 9. Seadust täiendatakse §-ga 1712 järgmises sõnastuses:
«§ 1712. Multipleksimisteenuse osutamise nõuete rikkumine
(1) Käesoleva seaduse §-s 901 sätestatud multipleksimisteenuse osutamise nõuete rikkumise eest –
§ 10. Paragrahv 1841 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«§ 1841. Andmete säilitamise kohustuse rikkumine
(1) Käesoleva seaduse §-s 1111 nimetatud andmete, § 113 lõikes 5 nimetatud logifailide või § 113 lõikes 6 nimetatud taotluste säilitamise kohustuse rikkumise eest –
§ 11. Paragrahvi 188:
1) lõiked 2–31 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(2) Tehnilise Järelevalve Amet võib konfiskeerida käesoleva seaduse §-des 155, 156, 158, 159, 161, 1663 ja 181 sätestatud väärtegude toimepanemise vahetuks objektiks olnud eseme vastavalt karistusseadustikus sätestatule.
(3) Käesoleva seaduse §-des 153–155, 156–165, 1663 ja 169–1841 sätestatud väärtegude kohtuväline menetleja on Tehnilise Järelevalve Amet.
(31) Käesoleva seaduse §-des 154, 166–1662, 167 ja 168 sätestatud väärtegude kohtuväline menetleja on Konkurentsiamet.»;
2) lõikest 5 jäetakse välja arv «1841,».


text:
Lasnamäe ja Nõmme piirkonna prügivedu on õigusvastane - Uudised - Tallinn
Lasnamäe ja Nõmme piirkonna prügivedu on õigusvastane
Prügivedu.
Halduskohus tuvastas Lasnamäe ja Nõmme piirkonna prügiveo korraldamises õigusvastasuse.
Tallinna Halduskohus rahuldas Ragn-Sells ASi kaebuse ning asus seisukohale, et Lasnamäe jäätmeveopiirkonnas nr 10 ja Nõmme jäätmeveopiirkonnas nr 2 ei võimalda sõlmitud hankelepingud alltöövõtjate kasutamist. Kohus leidis, et toimunud on hankelepingute muutmine ja täitja asendamine, mis aga toob kaasa hankelepingute tühisuse. Kohtuotsuse jõustumisel tekiks nimetatud piirkondades vabaturu olukord, kus Tallinna linnal on kohustus nendes piirkondades kuulutada välja uus riigihange, ning jäätmevaldajatel õigus valida endale uus jäätmevedaja.
Hetkel ei muuda halduskohtu tänane otsus Lasnamäe ja Nõmme elanike jaoks midagi ning kuni kohtulahendi jõustumiseni säilib senine jäätmete äraveo korraldus.
Arvestades Tallinna linna varasemat tegevust olmejäätmete äraveo vabaturu tekkimisel kesklinna piirkonnas, rahuldas kohus ka Ragn-Sells ASi keelamisnõuded ning Tallinna linnal on keelatud korraldatud jäätmeveo käigus lepingutest tulenevate kohustuste üle andmine mistahes ettevõtjale, sh ASile Tallinna Jäätmete Taaskasutuskeskus. Samuti on Tallinna linnal keelatud jäätmevaldajate teavitamine korraldatud olmejäätmeveo lõppemisest selliselt, et teates pole nimetatud kõiki selliseid ettevõtjaid, kes prügiveo teenust osutada saavad.
Nõmme ja Lasnamäe piirkonnas on korraldatud jäätmeveoteenuse osutajaks Baltic Waste Management OÜ ja OÜ Tapa Autopark, kelle teenuse osutamine ei vastanud nõuetele ja probleemi lahendamiseks andis linn nõusoleku alltöövõtja kasutamiseks. Hetkel on vaidlusalustes piirkondades olukord, kus hankelepingute kohaselt on tehingupartneriks justkui ühispakkujad, kuid alltöövõtu lubamisega osutab teenust ja vastutab teenuse osutamise eest hoopis 100% Tallinna linnale kuuluv TJT.
Kõnealuses asjas oligi vaidlusküsimuseks see, kas ühispakkujad kasutasid TJTd kui alltöövõtjat ja kas see oli lubatud või oli tegelikult tegemist lepingute ülevõtmisega (lepingu poole asendamisega).
Kohtu hinnangul oli Tallinna linna eesmärk säilitada lepingu vahendustasu. Seega asus linn ise otsima võimalusi jäätmeveo lepingute kehtima jäämiseks ning selle lahenduseks võimaldati ühispakkujatele alltöövõtjatena TJTd. Ühispakkujate ja TJT vaheline alltöövõtuleping kinnitab seda, et ühispakkujad ei osuta linnale mingit teenust ning tegemist on üksnes tehingute toimumisest mulje jätmiseks sõlmitud lepinguga.
Kohus leidis, et alltöövõtja lubamisega on Tallinna linn muutnud hankelepingut ning lepingu pooleks on ühispakkujate asemel linnale kuuluv äriühing TJT. Kuigi hankelepingutes on viide alltöövõtja vahetamise võimalusele, siis hankedokumendid alltöövõtja kasutamise võimalust ette ei näe.
Kohus täpsustas: «Allhankijate kasutamine hankelepingute täitmisel üleüldiselt ei ole keelatud, kuid sellisel juhul tuleb hanketingimused ka selliselt sõnastada, et pakkujatel oleks võimalik sellest aru saada. Sellega tagataks ka riigihangete seaduses sätestatud aluspõhimõtte, sh läbipaistvuse põhimõtte, täitmine.»
Kui Tallinna linn soovinuks võimaldada ühispakkujatel alltöövõtjat kasutada ja seda vajadusel pärast pakkuja valimisi muuta, pidanuks see olema selgelt väljendatud ka hanketeadetes. Kui pakkujad oleksid teadnud võimalusest kasutada allhankijaid, võimaldanuks see tõenäoliselt osaleda hankel ka teistel, kellel endal vajalikud tehnilised vahendid puudusid.
Sel viisil hankelepingut muutes on linn rikkunud riigihangete seaduse ja jäätmeseaduse nõudeid, mistõttu tuvastas kohus hankelepingute tühisuse.
Jäätmeveopiirkondades korraldatud jäätmeveo toimimiseks on kohtuotsuse jõustumise järgselt vajalik kuulutada välja uus riigihange. Kohus leidis, et mõistlik aeg teenuse osutaja leidmise menetluse alustamiseks on kuu aja jooksul kohtuotsuse jõustumisest.
Tänasele otsusele võivad pooled apellatsiooni esitada hiljemalt 27. detsembril 2017.

matches: Kohus kohus Kohus Kohus kohus Kohus


Kalandustoodete tootja või töötleja praktikatoetuse taotlemise ja taotluse menetlemise kord ning nende erialade loetelu, mille omandamisel praktikatoetust antakse – Riigi Teataja
Kalandustoodete tootja või töötleja praktikatoetuse taotlemise ja taotluse menetlemise kord ning nende erialade loetelu, mille omandamisel praktikatoetust antakse - sisukord
§ 2 Toetuse saamise nõuded
§ 3 Nende kalandusega seonduvate erialade loetelu, mille omandamisel toetust antakse
§ 5 Taotluse läbivaatamine ja kontrollimine ning toetuse määramine ja maksmine
Vastu võetud 24.08.2006 nr 89
RTL 2006, 66, 1220
16.04.2007 RTL 2007, 34, 597 28.04.2007
21.05.2008 RTL 2008, 45, 624 08.06.2008
Määrus kehtestatakse «Kalandusturu korraldamise seaduse» § 36 lõike 2 ja § 53 lõike 1 alusel.
Määrusega kehtestatakse nende erialade loetelu, mille omandamisel antakse kalandustoodete tootja või töötleja ettevõttes korraldatava õppepraktika kulude osaliseks hüvitamiseks praktikatoetust (edaspidi toetus) ning toetuse saamise nõuded, toetuse saamiseks esitatavate andmete ja neid tõendavate dokumentide loetelu, taotluse läbivaatamise ja kontrollimise ning toetuse määramise ja maksmise täpsem kord ning taotluse vorm.
(1) Toetust võib taotleda kalandustoodete tootja või töötleja (edaspidi taotleja), kes oma ettevõttes korraldab kalandusega seonduval erialal õppiva õpilase või üliõpilase (edaspidi praktikant) õppepraktikat.
(2) Toetust võib taotleda sellise õppepraktika osaliseks hüvitamiseks, mille alguskuupäev ei ole varasem kui taotluse esitamise aastale eelnenud aasta 1. september ega hilisem kui taotluse esitamise aasta 30. november ning mille kestus ei ületa õppekavas määratud ajavahemikku.
[RTL 2008, 45, 624 - jõust. 08.06.2008]
(3) Toetust võib taotleda sellise õppepraktika osaliseks hüvitamiseks, mille korraldamise kohta on sõlmitud kirjalikus vormis «Kutseõppeasutuse seaduse» § 17 lõikes 3 nimetatud leping.
(4) Toetuse saamiseks peab taotleja vastama «Kalandusturu korraldamise seaduse» §-s 38 sätestatud nõuetele.
§ 3. Nende kalandusega seonduvate erialade loetelu, mille omandamisel toetust antakse
Toetust antakse kutsekesk- või kõrghariduse omandamiseks järgmistel erialadel:
1) kalandusspetsialist;
3) veeökosüsteemide majandamine;
4) laevajuht kuni 500 GT kogumahutavusega laevadel, avamerekalur;
5) vahitüürimees üle 500 GT kogumahutavusega laevadel, avamerekalur;
6) kipper, mehaanik, avamerekalur;
7) kipper, külmutusseadmete masinist, avamerekalur;
8) kipper, laevaelektrik, avamerekalur;
9) kalur-laevajuht;
10) kalandustoodete tehnoloogia.
(1) Toetuse taotlemiseks esitatakse Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Ametile (edaspidi Amet) taotlus ning muud nõutavad dokumendid selleks ettenähtud tähtajal. Toetuse taotluse esitamise tähtaja määrab Amet ning teatab sellest ametlikus väljaandes Ametlikud Teadaanded.
(2) Toetuse saamiseks esitatakse Ametile:
2) õppepraktika juhendaja erialast ettevalmistust tõendava diplomi või tunnistuse koopia;
3) taotluse esitamise aastale eelnenud viimase viie aasta kohta õppepraktika juhendaja töölepingu või tööraamatu koopia või selle väljavõte või kalandustoodete tootmise või töötlemisealal füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemist tõendava dokumendi koopia;
4) õppeasutuse kinnitatud § 2 lõikes 3 nimetatud lepingu koopia;
5) lisas 2 toodud vormi kohane õppepraktika korraldamise aruanne, kui õppepraktika on läbi viidud enne toetuse taotluse esitamist.
(3) Õppepraktika puhul, mille läbiviimist ei ole alustatud või mille läbiviimine ei ole taotluse esitamise päevaks lõppenud, tuleb pärast õppepraktika lõppu esitada iga praktikandi kohta lisas 2 toodud vormi kohane õppepraktika korraldamise aruanne.
(4) Kui taotleja andmed ei ole põllumajandustoetuste ja põllumassiivide registrisse kantud, esitab taotleja toetuse esmakordsel taotlemisel koos lõikes 2 nimetatud dokumentidega Vabariigi Valitsuse 30. aprilli 2004. a määruse nr 162 «Põllumajandustoetuste ja põllumassiivide registri pidamise põhimäärus» lisas toodud vormi kohase avalduse andmete registrisse kandmiseks.
(5) Taotluses esitatud andmete muutumisest enne «Kalandusturu korraldamise seaduse» § 41 lõikes 4 sätestatud makse tegemist teavitab taotleja või toetuse saaja kirjalikult Ametit.
(6) Õppepraktika aruanne esitatakse Ametile 20 tööpäeva jooksul arvates praktika lõppemisest.
(1) Amet vaatab taotluse läbi «Kalandusturu korraldamise seaduse» § 40 lõikes 2 sätestatud tähtaja jooksul ning kontrollib taotluses esitatud andmete õigsust ja taotleja vastavust kehtestatud nõuetele «Kalandusturu korraldamise seaduse» § 69 lõigetes 2 ja 3 sätestatud korras.
(2) Amet teeb toetuse taotluse rahuldamata jätmise otsuse «Kalandusturu korraldamise seaduse» § 52 lõikes 1 sätestatud alustel.
(3) Amet arvutab taotlejale makstava toetuse suuruse, arvestades «Kalandusturu korraldamise seaduse» § 41 lõikes 2 sätestatut.
(4) Kui Amet teeb toetuse määramise otsuse sellise õppepraktika osaliseks hüvitamiseks, mille läbiviimist ei ole alustatud või mille läbiviimine ei ole lõppenud toetuse määramise otsuse tegemise päevaks, maksab Amet toetuse taotleja märgitud arvelduskontole kahes osas, järgides «Kalandusturu korraldamise seaduse» § 41 lõigetes 3 ja 4 sätestatut.
(5) Kui Amet teeb toetuse määramise otsuse sellise õppepraktika osaliseks hüvitamiseks, mis on läbi viidud enne toetuse taotluse esitamist ning mille kohta on Ametile koos taotlusega esitatud praktika korraldamise aruanne, maksab Amet kogu toetuse korraga taotleja märgitud arvelduskontole. Amet ei maksa toetust varem, kui 10. tööpäeval toetuse määramise otsuse tegemisest arvates.
(6) Kui läbiviidav õppepraktika lõpeb pärast toetuse määramise otsuse tegemist, võib Amet maksta kogu toetuse korraga taotleja märgitud arvelduskontole, kui õppepraktika korraldamise aruanne esitatakse Ametile üheksa tööpäeva jooksul pärast toetuse määramise otsuse tegemist. Amet ei maksa toetust varem, kui 10. tööpäeval toetuse määramise otsuse tegemisest arvates.
(7) «Kalandusturu korraldamise seaduse» § 52 lõikes 2 sätestatud asjaolude ilmnemise korral jätab Amet määratud toetuse välja maksmata.
(8) Kui õppepraktika kestus on taotluses esitatuga võrreldes lühenenud, vähendab Amet toetuse suurust, arvestades õppepraktika tegelikku kestust.
Toetus nõutakse tagasi riigieelarve tuludesse «Kalandusturu korraldamise seaduse» §-s 71 sätestatud alustel ja korras.
Amet säilitab esitatud taotlusi ja nendes esitatud andmeid tõendavaid dokumente kümme aastat.
Lisa 1 TAOTLUS KALANDUSTOODETE TOOTJA VÕI TÖÖTLEJA PRAKTIKATOETUSE SAAMISEKS
Lisa 2 ÕPPEPRAKTIKA KORRALDAMISE ARUANNE