text:
22. oktoober 2015(*)
Eelotsusetaotlus – Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala – Määrus (EÜ) nr 1896/2006 – Euroopa maksekäsu menetlus – Hilinenult esitatud vastuväide – Artikli 20 lõige 2 – Euroopa maksekäsu läbivaatamise taotlus – Väide päritoluriigi kohtu pädevuse puudumise kohta – Euroopa maksekäsk, mis on määrusega kehtestatud nõudeid arvestades valesti välja antud – „Selge” laadi puudumine – „Erandlike” asjaolude puudumine
Kohtuasjas C‑245/14,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Handelsgericht Wieni (Viini kaubanduskohus, Austria) 8. aprilli 2014. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 21. mail 2014, menetluses
koosseisus: kolmanda koja president L. Bay Larsen (ettekandja) neljanda koja presidendi ülesannetes, kohtunikud J. Malenovský, M. Safjan, A. Prechal ja K. Jürimäe,
arvestades kirjalikus menetluses ja 16. aprilli 2015. aasta kohtuistungil esitatut,
– Thurner Hotel GmbH, esindajad Rechtsanwalt C. Linser ja Rechtsanwalt P. Linser,
olles 2. juuli 2015. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
1 Eelotsusetaotlus käsitleb seda, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1896/2006, millega luuakse Euroopa maksekäsumenetlus (ELT L 399, lk 1) (muudetud komisjoni 4. oktoobri 2012. aasta määrusega (EL) nr 936/2012 (ELT L 283, lk 1); edaspidi „määrus nr 1896/2006”), artikli 20 lõiget 2.
2 Taotlus on esitatud Austrias asuva äriühingu Thurner Hotel GmbH (edaspidi „Thurner Hotel”) ja Belgias asuva äriühingu Thomas Cook Belgium NV (edaspidi „Thomas Cook”) vahelises vaidluses Euroopa maksekäsumenetluse üle.
3 Määruse nr 1896/2006 põhjendus 9 on sõnastatud järgmiselt:
„Käesoleva määruse eesmärk on lihtsustada ja kiirendada kohtuvaidlusi ning vähendada kohtukulusid vaidlustamata rahalisi nõudeid käsitlevate piiriüleste juhtumite korral, luues Euroopa maksekäsumenetluse […]”.
4 Määruse põhjenduses 16 on märgitud:
„Kohus peaks vaatama avalduse, sealhulgas kohtualluvuse küsimuse ja tõendite kirjelduse läbi avalduses esitatud teabe alusel. See võimaldab kohtul kontrollida prima facie nõude sisu, et kõrvaldada muu hulgas selgelt põhjendamatud nõuded ja vastuvõetamatud avaldused. Läbivaatamist ei pea teostama kohtunik.”
5 Määruse põhjenduses 25 on kirjas:
„Pärast vastuväite esitamise tähtaja möödumist peaks kostjal olema teatud erandjuhtudel õigus taotleda Euroopa maksekäsu läbivaatamist. Läbivaatamine erandjuhtudel ei peaks tähendama, et kostjale antakse veelkordne võimalus nõude vaidlustamiseks. Läbivaatamismenetluse käigus tuleks nõude sisu hinnata üksnes sellises ulatuses, mis tuleneb kostja poolt teatavaks tehtud erandlikest asjaoludest. Muude erandlike asjaolude hulka võib kuuluda olukord, mil Euroopa maksekäsu aluseks olid maksekäsu avalduses esitatud valeandmed.”
6 Määruse põhjenduse 29 kohaselt on määruse eesmärk „vaidlustamata rahaliste nõuete kiire ja tõhusa ühtse sissenõudmismehhanismi loomi[ne] Euroopa Liidus”.
7 Määruse nr 1896/2006 artikli 1 lõikes 1 on sätestatud:
8 Määruse artiklis 5 on „päritoluriigi kohus” määratletud kui „kohus, kes annab välja Euroopa maksekäsu”.
9 Määruse artikli 6 „Kohtualluvus” lõikes 1 on ette nähtud:
10 Määruse artikli 7 lõikes 2 on sätestatud:
„[Euroopa maksekäsu a]valduses märgitakse:
a) poolte ning, kui see on asjakohane, nende esindajate nimed ja aadressid ning selle kohtu nimetus ja aadress, kellele avaldus esitatakse;
e) nõuet toetavate tõendite kirjeldus;
f) kohtualluvuse alused,
11 Määruse nr 1896/2006 artikkel 8 „Avalduse läbivaatamine” on sõnastatud järgmiselt:
„Euroopa maksekäsu avalduse saanud kohus otsustab avalduse alusel nii kiiresti kui võimalik, kas artiklites […] 6 ja 7 sätestatud tingimused on täidetud ning kas nõue tundub olevat põhjendatud. Sellist läbivaatamist võib teostada automatiseeritud menetluse abil.”
12 Määruse nr 1896/2006 artikli 12 lõiked 1 ja 3–5 on sõnastatud järgmiselt:
„1. Kui artiklis 8 nimetatud tingimused on täidetud, annab kohus nii kiiresti kui võimalik ja tavaliselt 30 päeva jooksul avalduse esitamise kuupäevast välja Euroopa maksekäsu, kasutades V lisas toodud tüüpvormi E.
a) maksta nõude esitajale maksekäsus osutatud summa
b) keelduda maksekäsu täitmisest, esitades päritoluriigi kohtusse vastuväite, mis on saadetud 30 päeva jooksul alates maksekäsu kostjale kättetoimetamisest.
a) maksekäsk anti välja ainult nõude esitaja poolt esitatud teabe põhjal, mille õigsust kohus ei ole kontrollinud;
b) juhul kui kohtule ei esitata vastuväidet vastavalt artiklile 16, muutub maksekäsk täidetavaks;
13 Määruse artikli 16 lõiked 1–3 on sõnastatud järgmiselt:
„1. Kostja võib päritoluriigi kohtule esitada vastuväite Euroopa maksekäsu suhtes […].
3. Kostja märgib vastuväites, et ta vaidlustab nõude, ilma et ta peaks seda põhjendama.”
14 Määruse artikli 20 „Erandjuhtude läbivaatamine” lõikes 2 on ette nähtud:
„Pärast artikli 16 lõikes 2 sätestatud tähtaja möödumist on kostjal samuti õigus taotleda Euroopa maksekäsu läbivaatamist päritoluliikmesriigi pädevas kohtus, kui käesolevas määruses sätestatud nõudeid arvesse võttes anti maksekäsk välja selgelt valesti, või muudel erandlikel asjaoludel.”
15 Määruse nr 44/2001 artiklis 5 on ette nähtud:
16 Määruse artikkel 23 on sõnastatud järgmiselt:
17 Reisibüroo Thomas Cook sõlmis 3. septembril 2009 Thurner Hoteliga hotelliteenuste osutamise lepingu.
18 Thurner Hotel esitas Bezirksgericht für Handelssachen Wienile (Viini piirkondlik kaubanduskohus) Thomas Cooki suhtes Euroopa maksekäsu avalduse 15 232,28 euro suuruse summa nõudes tulenevalt arvetest, mis on esitatud teenuste eest, mida esimesena nimetatud äriühingu lepingu alusel osutas. Thurner Hotel väitis, et kohus, kelle poole pöörduti, on pädev kui teenuste osutamise paiga kohus.
19 Euroopa maksekäsk toimetati 26. juunil 2013 vastavalt määruse nr 1896/2006 sätetele Thomas Cookile kätte.
20 Viimane esitas vastuväite 25. septembril 2013 ehk pärast vastuväite esitamiseks määruse nr 1896/2006 artikli 16 lõikes 2 ette nähtud 30‑päevalise tähtaja möödumist ning palus Bezirksgericht für Handelssachen Wienil (Viini piirkondlik kaubanduskohus) samuti Euroopa maksekäsk määruse artikli 20 lõike 2 alusel uuesti läbi vaadata.
21 Selle kohta väitis Thomas Cook, et Thurner Hotel ei esitanud talle – vähemalt mitte õigeaegselt – vastavaid arveid ja et vaidlusalune võlanõue põhineb valedel väidetel. Peale selle esitas Thomas Cook väite Austria kohtute pädevuse puudumise kohta, tuginedes asjaolule, et vaidlusaluse lepingu üldtingimustes sisaldub kokkulepe kohtualluvuse määramise kohta Belgia kohtutele. Viidates määruse nr 1896/2006 artikli 20 lõikele 2, väitis Thomas Cook, et päritoluriigi kohtu pädevuse puudumine on läbivaatamise alus selle sätte tähenduses.
22 Bezirksgericht für Handelssachen Wien (Viini piirkondlik kaubanduskohus) jättis selle taotluse 28. oktoobri 2013. aasta määrusega rahuldamata põhjendusel, et määruse artikli 20 lõikes 2 ette nähtud läbivaatamise võimalust tuleb tõlgendada kitsalt. Selle kohtu hinnangul ei võimalda asjaolu, et Euroopa maksekäsu on välja andnud kohus, kellel puudub pädevus, võlgnikul taotleda maksekäsu läbivaatamist kõnealuse sätte alusel.
23 Thomas Cook vaidlustas selle kohtumääruse eelotsusetaotluse esitanud kohtus, väites, et vaidlusele oli esimeses kohtuastmes antud väär õiguslik hinnang ja et määruse nr 1896/2006 artikli 20 lõige 2 peab tal võimaldama taotleda Euroopa maksekäsu läbivaatamist.
24 Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul pooldatakse Austria õigusteoorias määruse nr 1896/2006 artikli 20 lõike 2 kitsast tõlgendamist, kuid tal on siiski kahtlusi küsimuses, kas asjaolu, et Euroopa maksekäsu on välja andnud kohus, kellel puudub pädevus, kujutab endast õiguspärast läbivaatamise alust selle sätte tähenduses. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib lisaks, et selles sättes ette nähtud „erandlikke asjaolusid”, mis on Euroopa maksekäsu läbivaatamise eeltingimuseks, ei ole määruses defineeritud.
25 Neil asjaoludel otsustas Handelsgericht Wien (Viini kaubanduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas määrust nr 1896/2006 tuleb tõlgendada nii, et kostja võib Euroopa maksekäsu kohtulikku läbivaatamist vastavalt nimetatud määruse artikli 20 lõikele 2 taotleda ka juhul, kui maksekäsk on talle küll nõuetekohaselt kätte toimetatud, kuid selle andis avalduse vormil kohtu pädevuse kohta märgitud andmetest lähtudes välja kohus, kes ei olnud pädev asja lahendama?
2. Juhul kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas asjaolu, et Euroopa maksekäsk on välja antud avalduse vormil märgitud andmete alusel, mis võivad hiljem osutuda vääraks, eelkõige kui neist andmetest sõltub kohtu pädevus asja lahendada, on vastavalt [Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse, millega luuakse Euroopa maksekäsu menetlus, muudetud ettepaneku, mille komisjon esitas EÜ asutamislepingu artikli 250 lõike 2 alusel (KOM(2006) 57 (lõplik)),] põhjendusele 25 käsitatav erandliku asjaoluna määruse nr 1896/2006 artikli 20 lõike 2 tähenduses?”
26 Oma kahes küsimuses, mida tuleb analüüsida koos, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas määruse nr 1896/2006 artikli 20 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega on niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas vastuolus see, kui kostja, kellele on Euroopa maksekäsk kooskõlas määrusega kätte toimetatud, võib taotleda maksekäsu läbivaatamist, väites, et päritoluriigi kohus on ennast ebaõigesti pädevaks tunnistanud väidetavate valeandmete põhjal, mis nõude esitaja on maksekäsu avalduses esitanud.
27 Kõigepealt tuleb märkida, et määruse nr 1896/2006 artikli 12 lõikest 3 nähtub, et niipea kui kostjale on Euroopa maksekäsk määruse kohaselt kätte toimetatud, teatatakse kostjale, et tal on võimalik kas maksta nõude esitajale maksekäsus osutatud summa või esitada päritoluriigi kohtusse määruse artikli 16 alusel vastuväide 30 päeva jooksul alates maksekäsu kostjale kättetoimetamisest.
28 Nagu Euroopa Kohus leidis oma otsuse Goldbet Sportwetten (C‑144/12, EU:C:2013:393) punktis 30, on kostja vastuväite esitamise võimaluse eesmärk kompenseerida asjaolu, et määrusega nr 1896/2006 kehtestatud süsteem ei näe ette kostja osalemist Euroopa maksekäsumenetluses, sellega, et tal võimaldatakse võlanõudele pärast Euroopa maksekäsu väljaandmist vastu vaielda.
29 Mis puudutab Euroopa maksekäsu läbivaatamise võimalust, siis tuleb märkida, et kui vastuväite esitamise tähtaeg on möödunud, saab läbivaatamine nähtuvalt juba määruse artikli 20 pealkirjast toimuda üksnes „erandjuhtudel”.
30 Sellega seoses ilmneb määruse nr 1896/2006 artikli 20 lõike 2 sõnastusest, et Euroopa maksekäsu võib vastuväite esitamise tähtaja järgimata jätmise korral läbi vaadata, kui määruses nr 1896/2006 sätestatud nõudeid arvesse võttes anti maksekäsk välja selgelt valesti, või muudel erandlikel asjaoludel.
31 Kuna liidu seadusandja soovis läbivaatamismenetluse piirata erandlike olukordadega, tuleb seda sätet tingimata tõlgendada kitsalt (vt analoogia alusel kohtuotsus komisjon vs. nõukogu, C‑111/10, EU:C:2013:785, punkt 39 ja seal viidatud kohtupraktika).
32 Esiteks tuleb kindlaks teha, kas niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas on „selge”, et maksekäsk on määruses nr 1896/2006 sätestatud nõudeid arvesse võttes välja antud valesti.
33 Määruse artikli 7 lõike 2 kohaselt peavad Euroopa maksekäsu avalduses olema märgitud muu hulgas kohus, kellele maksekäsu avaldus esitatakse, ja kohtualluvuse alused, millel selle kohtu pädevus põhineb.
34 Vastavalt määruse artiklile 8 otsustab kõnealune kohus Euroopa maksekäsu avalduse vormi (edaspidi „avaldus”) alusel nii kiiresti kui võimalik, kas määruse artiklis 6 sätestatud tingimused, mille kohaselt määratakse kohtualluvus vastavalt asjaomastele liidu õiguse eeskirjadele, eelkõige määrusele nr 44/2001, on täidetud ja kas nõue tundub olevat põhjendatud. Kui määruse nr 1896/2006 artiklis 8 nimetatud tingimused on täidetud, annab kohus vastavalt määruse artikli 12 lõikele 1 nii kiiresti kui võimalik ja tavaliselt 30 päeva jooksul avalduse esitamise kuupäevast välja Euroopa maksekäsu, kasutades määruse V lisas toodud tüüpvormi E.
35 Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlusest, et Thomas Cook esitas väite päritoluriigi kohtu pädevuse puudumise kohta, tuginedes asjaolule, et Thurner Hoteliga sõlmitud vaidlusaluse lepingu üldtingimustes sisaldub kokkulepe kohtualluvuse määramise kohta Belgia kohtutele.
36 Sellega seoses tuleb märkida, et määruse nr 44/2001 artiklis 23 on sätestatud, et kui lepinguosalised, kellest ühe või mitme alaline elukoht on liikmesriigis, on kokku leppinud, et konkreetsest õigussuhtest tulenenud või tuleneda võivate vaidluste lahendamiseks on pädev liikmesriigi kohus või kohtud, on see kohus või need kohtud pädevad, kusjuures sellel kohtul või nendel kohtutel on ainupädevus, kui lepinguosalised ei ole kokku leppinud teisiti.
37 Oletades, et see artikkel on kohaldatav niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas, tuleb siiski rõhutada, et nagu ilmneb määruse nr 1896/2006 põhjendusest 16, peaks kohus, kelle poole on pöördutud, vaatama avalduse, sealhulgas kohtualluvuse küsimuse ja tõendite kirjelduse läbi avalduses esitatud teabe alusel. Määruse artikli 8 kohaselt otsustab see kohus nimelt avalduse alusel nii kiiresti kui võimalik, kas eelkõige määruse artiklites 6 ja 7 sätestatud tingimused on täidetud ja kas nõue tundub olevat põhjendatud.
38 Lisaks on määruse nr 1896/2006 artikli 12 lõike 4 punktis a täpsustatud, et Euroopa maksekäsus teavitatakse kostjat muu hulgas sellest, et maksekäsk anti välja ainult nõude esitaja poolt esitatud teabe põhjal, mille õigsust kohus ei ole kontrollinud, ning määruse artikli 12 lõike 4 punktis b on märgitud, et juhul kui kohtule ei esitata vastuväidet vastavalt artiklile 16, muutub maksekäsk täidetavaks. Sama nähtub selgelt ka Euroopa maksekäsu kostjale kättetoimetamisest määruse nr 1896/2006 V lisas toodud tüüpvormi E abil.
39 Seega niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas peab kostja juhul, kui ta soovib esitada väite päritoluriigi kohtu pädevuse puudumise kohta seetõttu, et nõude esitaja poolt avalduses esitatud teave on väidetavalt väär, tegutsema määruse nr 1896/2006 artiklis 16 ette nähtud vastuväite esitamise tähtaja jooksul.
40 Sellega seoses tuleb märkida, et tema tegutsemise võimalust hõlbustab asjaolu, et määruse artikli 16 lõike 3 kohaselt ei ole kostja kohustatud vastuväidet põhjendama, vaid võib piirduda üksnes nõudele vastuvaidlemisega.
41 Kuna määrusega nr 1896/2006 kehtestatud menetluse huvi on kohtumenetluse kiirust ja tõhusust kokku sobitada kaitseõiguste tagamisega, peab kostja seega oma õigusi teostama talle antud tähtaja jooksul ja pärast seda saavad tal olla üksnes piiratud vahendid Euroopa maksekäsu täitmisele vastuvaidlemiseks.
42 Lisaks tuleb meenutada, et nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 33 märkis, võib päritoluriigi kohtu pädevuse kontrollimine Euroopa maksekäsumenetluses tekitada keerulisi õigusküsimusi – nagu kohtualluvuse kokkuleppe tingimuse kehtivus –, mille hindamine võib tingida vajaduse põhjalikuma analüüsi järele kui see, mis tehakse määruse nr 1896/2006 artikli 8 raames.
43 Sellest tulenevalt ei saa põhikohtuasja konkreetsetel asjaoludel asuda seisukohale, et määruses nr 1896/2006 sätestatud nõudeid arvesse võttes anti Euroopa maksekäsk kostja suhtes välja selgelt valesti.
44 Teiseks tuleb kindlaks teha, kas niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas tuleb asuda seisukohale, et on „selge”, et maksekäsk on välja antud valesti muude „erandlike asjaolude” tõttu määruse nr 1896/2006 artikli 20 lõike 2 tähenduses.
45 Sellega seoses tuleb märkida, et määruse põhjendusest 25, mis peegeldab määruse muudetud ettepaneku KOM(2006) 57 (lõplik) põhjendust 25, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab, nähtub, et „muude erandlike asjaolude” hulka võib kuuluda olukord, kus Euroopa maksekäsu aluseks olid nõude esitaja poolt maksekäsu avalduses esitatud valeandmed.
46 Nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 35, esitas kostja käesolevas asjas läbivaatamistaotluse põhjendamiseks siiski väite, et päritoluriigi kohtul puudub pädevus, väites, et põhikohtuasjas kõne all oleva lepingu pooled leppisid kokku kohtualluvuse määramises Belgia kohtutele.
47 Seega, kuna kostjale ei saanud pärast seda, kui talle oli Euroopa maksekäsk määruse nr 1896/2006 alusel kätte toimetatud, olla kohtualluvuse kokkulepe teadmata, oli tal võimalik hinnata nõude esitaja poolt avalduses esitatud teabe väidetavat ebaõigsust, mis käesoleval juhul oli seotud päritoluriigi kohtu pädevusega. Tal oli seega võimalik see määruse nr 1896/2006 artiklis 16 ette nähtud vastuväites esile tuua.
48 Nagu on märgitud määruse põhjenduses 25, ei tohiks maksekäsu läbivaatamise võimalus, mis on ette nähtud määruse nr 1896/2006 artiklis 20, anda kostjale veel kordset võimalust nõude vaidlustamiseks.
49 Sellest järeldub, et niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas ei saa asuda seisukohale, et maksekäsk on välja antud valesti „erandlike asjaolude” tõttu määruse nr 1896/2006 artikli 20 lõike 2 tähenduses.
50 Selle sätte niisugust tõlgendust kinnitab määrusega taotletav eesmärk. Määruse põhjendusest 9 ja artikli 1 lõike 1 punktist a nähtub nimelt, et selle eesmärk on lihtsustada ja kiirendada kohtuvaidlusi ning vähendada kohtukulusid vaidlustamata rahalisi nõudeid käsitlevate piiriüleste juhtumite korral, luues Euroopa maksekäsumenetluse. Määruse nr 1896/2006 põhjenduses 29 on lisatud, et määruse eesmärk on selliste nõuete kiire ja tõhusa ühtse sissenõudmismehhanismi loomine.
51 See eesmärk seataks aga ohtu, kui niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas tuleks määruse nr 1896/2006 artikli 20 lõiget 2 tõlgendada nii, et selle kohaselt on kostjal lubatud taotleda Euroopa maksekäsu läbivaatamist.
52 Eespool toodut silmas pidades tuleb esitatud küsimustele vastata, et määruse nr 1896/2006 artikli 20 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega on niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas vastuolus see, kui kostja, kellele on Euroopa maksekäsk kooskõlas määrusega kätte toimetatud, võib taotleda maksekäsu läbivaatamist, väites, et päritoluriigi kohus on ennast ebaõigesti pädevaks tunnistanud väidetavate valeandmete põhjal, mis nõude esitaja on maksekäsu avalduses esitanud.
53 Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta määruse (EÜ) nr 1896/2006, millega luuakse Euroopa maksekäsumenetlus (muudetud komisjoni 4. oktoobri 2012. aasta määrusega (EL) nr 936/2012), artikli 20 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega on niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas vastuolus see, kui kostja, kellele on Euroopa maksekäsk kooskõlas määrusega kätte toimetatud, võib taotleda maksekäsu läbivaatamist, väites, et päritoluriigi kohus on ennast ebaõigesti pädevaks tunnistanud väidetavate valeandmete põhjal, mis nõude esitaja on maksekäsu avalduses esitanud.

matches: kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus


Pretensiooni esitamine ja garantii ning kaebuse lahendamine - ShopRoller Abi
Pretensiooni esitamine ja garantii ning kaebuse lahendamine
KINNITATUD peadirektori 14.04.2014 käskkirjaga nr 1-1/14-025
Juhend „Pretensiooni esitamine ja garantii ning kaebuse lahendamine“ on mõeldud abimaterjaliks kauplejale/teenindajale, kes tegeleb tööstuskaupade müügiga või teenuse osutamisega ning kes puutub kokku tarbija kaebustega.
Tarbijakaitseamet selgitas 2011.a sügisel järelevalve käigus välja, et peaaegu pooled kauplejad (47%) ei tea, mida mõisted „garantii“ ja „pretensiooni esitamine“ tähendavad ja mis on nende sisu. Samuti Tarbijakaitseametisse esitatud kaebustest nähtub, et ettevõtjate teadlikkus oma õigustest ja kohustustest tarbija kaebuse lahendamisel on puudulik.
Juhendis käsitletakse järgmisi teemasid:
- Mõisted pretensiooni esitamine ja garantii
- Kaebuse esitamine ja vastuvõtmine
- Ostu tõendamine
- Defekti päritolu väljaselgitamine ehk tõendamine
- Erinevad õiguskaitsevahendid
- Kaebusele vastamine
- Kaebuse menetlemine Tarbijakaitseametis ja tarbijavaidluste komisjonis
1. Pretensiooni esitamine ja garantii – mis need on?
Müüja vastutab asja lepingutingimustele mittevastavuse eest, mis ilmneb kahe aasta jooksul asja üleandmisest tarbijale. Tarbijale müügi puhul eeldatakse, et kuue kuu jooksul asja ostjale üleandmise päevast ilmnenud lepingutingimustele mittevastavus oli olemas asja üleandmise ajal, kui selline eeldus ei ole vastuolus asja või puuduse olemusega. (Võlaõigusseadus edaspidi VÕS § 218)
Tarbijatöövõtu puhul vastutab töövõtja töö lepingutingimustele mittevastavuse eest, mis ilmneb kahe aasta jooksul, alates töö üleandmisest tarbijale. Tarbijatöövõtu puhul eeldatakse, et kuue kuu jooksul töö tarbijale üleandmise päevast ilmnenud lepingutingimustele mittevastavus oli olemas töö üleandmise ajal, kui selline eeldus ei ole vastuolus töö või puuduse olemusega. (VÕS § 642)
See tähendab, et tarbija võib puuduse ilmnemisel pöörduda kaupleja või teenindaja poole oma pretensiooniga ostetud kauba või teenuse osas kahe aasta jooksul.
VÕS § 218 ning VÕS § 642 puhul on oluline tähelepanu pöörata paragrahvide sõnastusele, mille kohaselt asja või töö lepingutingimustele mittevastavuse eest vastutab vastavalt müüja või töövõtja. Praktikas on esinenud olukordi, kus müüja viitab maaletooja või tootja poolsele vastutusele suunates tarbija edasi asja maaletooja või tootja poole. VÕS § 218 ja VÕS § 642 ütlevad üheselt, et asja või töö lepingutingimustele mittevastavuse eest vastutab vastavalt müüja või töövõtja.
Pretensiooni esitamise ajal (kahe aasta jooksul) tekkinud tootmisdefekt kas parandatakse või toode asendatakse. Asja asendamine tähendab täpselt samasuguse toote asemele andmist ehk kõik parameetrid peavad olema samad nt värv, suurus, mudel jne. Kui töö ei vasta lepingutingimustele, võib tellija (tarbija) nõuda töövõtjalt töö parandamist või uue töö tegemist.
Garantii ehk müügigarantii on müüja, varasema müüja või tootja (müügigarantii andja) lubadus müüdud asi garantiis või reklaamis ettenähtud tingimustel tasuta või tasu eest välja vahetada, parandada või tagada muul viisil asja vastavus garantiis või reklaamis ettenähtud tingimustele, millega antakse asjale seaduses sätestatust soodsam seisund (VÕS § 230).
Lihtsamalt öeldes on garantii andmine vabatahtlik, kuid garantii andmisel peab garantii olema midagi enamat kui kahe aasta jooksul kaubal tootmisdefektide parandamine, tehtud töö parandamine või toote asendamine.
Garantii tüüpilisemateks näideteks on:
- Pretensiooni esitamine 3 aasta jooksul (üks aasta lisaks seadusest tulenevale kohustusele)
- Asendustoote lubamine remondi ajaks (sellist kohustust seaduses ei ole)
- Defekti kindlakstegemine kulude kandmine kahe aasta jooksul (VÕS kohaselt kaupleja peab vea kindlaks tegema esimesel kuuel kuul oma kuludega)
Kui tootele antakse garantii, peavad tingimustes olema vähemalt märgitud:
- Müügigarantii andja nimi ja aadress
- Isik, kelle poole garantiist tulenevate õiguste kasutamiseks tuleb pöörduda nt remonditöökoja kontaktid, kes teostab selle seadme remonti
- Millised õigused garantii tarbijale annab ehk garantii sisu
- Garantii tähtaeg ehk kui pikk garantii on
- Garantii kehtivusala nt garantii kehtib Eesti Vabariigi territooriumil või Euroopa Liidus või mingi muu garantii territoriaalne ulatus
- Selgitus, et lisaks garantiist tulenevatele õigustele on tarbijal ka muud seadusest tulenevad õigused
Garantiitingimustega peab tarbijal enne ostu sooritamist või teenuse osutamist olema võimalik tutvuda ja kui ta soovib peab ta need ka kirjalikult kaasa saama.
Töövõtja poolt töö suhtes garantiikohustuse (töövõtugarantii) võtmisel eeldatakse, et garantii katab kõiki selle kehtivuse ajal ilmnenud töö lepingutingimustele mittevastavusi. Töövõtugarantiile kohaldatakse müügigarantii kohta sätestatut.
Tarbijakaitseseadus (edaspidi TKS) § 11 sätestab garantii osas, et kauba või teenuse pakkumisel on lubatud kasutada mis tahes vormis või sõnaühendis sõna „garantii“ või muud samatähenduslikku sõna vaid siis, kui selle tähendus vastab võlaõigusseaduses müügigarantii või töövõtugarantii kohta või ehitusseaduses ehitise garantii kohta sätestatule.
2. Kaebuse esitamine/vastuvõtmine
Tarbija võib lepingu rikkumisest tuleneva kaebuse esitada kauplejale mis tahes vormis.Tarbija võib esitada kaebuse ise või esindaja kaudu. Kui tarbija esitab kaebuse kirjalikus või kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis, kinnitab kaupleja kaebuse saamist. Kaupleja kinnitab kaebuse saamist ka juhul, kui ta võimaldab kaebuse esitada elektrooniliselt oma veebilehe kaudu. TKS § 24
Kaebuse esitamiseks peab tarbija pöörduma sama juriidilise isiku poole, kellelt kaup ostetud on. On olnud mitmeid näiteid, kus tarbija pöördub sama nime kandvasse kauplusesse, kuid müüjaks on hoopis teine juriidiline isik.
Loomulikult on mõistlik ühe juriidilise isiku erinevate kaupluste puhul kaebus vastu võtta tarbija jaoks sobivamas nt, kui toode on ostetud Pärnust, aga tarbija elab Tallinnas, siis tuleks kaebus vastu võtta selles kaupluses, kuhu tarbija pöördub ning vajadusel see kauplejal ise edasi saata, sest vastavalt VÕS § 222 lg 4 kannab müüja asja parandamisega või asja asendamisega seotud kulud, eelkõige veo-, posti-, töö-, reisi- ja materjalikulud ning võib juhtuda, et kui tarbija asja Tallinnast Pärnusse toimetab ning soovib sõidukulude kompenseerimist, osutub see kallimaks, kui kaupluse autoga see sõit tehakse.
Kui tootel tekib defekt, näiteks veekeetja ei lülitu sisse, siis ostja ise või tema ema, laps, abikaasa, elukaaslane jne võib pöörduda kaupluse poole ning selgitada, et ostis veekeetja ja see ei lülitu sisse. Volikirja tarbijalt nõuda ei saa ning tarbija ei ole kohustatud seda kaupleja poole pöördudes esitama.
Juhul kui müüja teab, et selle tootega on ka varasemalt probleeme olnud, näiteks terve partii on defektse lülitiga, siis võib ta kohe pakkuda ostjale teist veekeetjat või raha tagastada. Kui müüja või klienditeenindaja ei saa/ei oska/ei tohi ise otsustada selliseid küsimusi, palub ta tarbijal esitada avalduse kirjalikus vormis.
Sageli ostetakse kaupu hooajalõpu allahindluste ajal ning mõningatel juhtudel on kauplejatel tekkinud arusaam, et kui kaupu müüakse soodushinnaga, (mitte defektset kaupa), siis sellele kaubale justkui ei olegi tarbijal õigust pretensiooni esitada. Tegelikult on tarbijal õigus esitada kaebust/pretensiooni kaks aastat ka soodushinnaga ostetud kaubale.
Sellistel juhtude jaoks kui tarbija pöördub kaupluse poole, võiks ettevõtjal olla välja töötatud kaebuse esitamise vorm, siis on lihtsam nii ostjal kui müüjal. TKS § 24 lg 3 kohaselt märgitakse kaebuses:
- Kauba ostmise või teenusesaamise kuupäeva
- Kauplejale esitatav nõue
Juhul kui kauplusel on välja töötatud oma kaebuse esitamise blankett/vorm, ei saa ostjalt nõuda kohustuslikus korras muude lahtrite täitmist või keelduda kaebust vastu võtmast kui kaupluse blanketil on mõni mittekohustuslik element täitmata nt isikukood või dokumendi nimetus ja number, mida Tarbijakaitseamet on mitmel korral täheldanud.
Lisaks eelpooltoodud viiele kohustuslikule kaebuse elemendile soovitame vormile lisada ka pangakonto numbri, et vajadusel saaks ostusumma tagastada ilma täiendavat kirjavahetust või telefonisuhtlust pidamata.
Kirjalikus kaebuses viidatakse tehingu sooritamist või müügi- või töövõtugarantiid tõendavale dokumendile või lisatakse kaebusele asjakohane dokument või selle koopia. Seega ei ole kauplejal õigus nõuda kaebuse juurde originaaldokumenti. Tarbijakaitseamet soovitabki tarbijatele originaaldokumenti mitte enne vaidluse lõplikku lahendust kauplejale anda. Ostudokument on tarbija tõend ning nõude alus.
Tarbijakaitseameti praktikas on esinenud juhtumeid, kus tarbijalt võetakse ostudokument koos kaubaga ära ning dokumenti ei tagastata ning hiljem keeldutakse raha tagastamast, kuna tarbijal ei ole ostudokumenti esitada.
Lisaks soovitab Amet fikseerida asja seisukorra vastuvõtmisel, et vältida hilisemaid vaidlusi nt jakil on nööp puudu, revääril on plekid, telefoni ekraanil kriim jne. Eriti oluline on see tehnikakaupade puhul, kuna mõnikord võivad juba väliselt tuvastatavad kukkumise/löögi jäljed olla aluseks garantii katkemisele või tõendamiskohustuse süvitsi mittetäitmiseks. Kõik sellised puudused, kui need ei ole fikseeritud, eeldatakse, et on tekkinud kaupluses/remonditöökojas oleku ajal.
Näiteks võttes vastu pesumajas toodet, mille püsikinnitusega lindil on teave, et lubatud ainult keemiline puhastus ja tarbija soovib selle toote pesu, oleks kindlasti mõistlik see vastuvõtu dokumendil fikseerida.
3.Ostu tõendamine
Ostu tõendamist kui sellist ei ole VÕS-is reguleeritud, seega ostu sooritamist võib tõendada mitmel erineval viisil nt ostutšeki, arve, pangaväljavõtte või mõne muu dokumendiga, millest nähtub tehingu sooritamise aeg ning pooled, aga ka turvakaamera salvestisega või kõrvalseisja ütlustega.
Tarbijakaitseamet on arvamusel, et kauplejal ei ole alust keelduda kaebuse vastuvõtmisest, kui tarbija esitab tõendina pangaväljavõtte. Sellega tõendab tarbija, et on teie kaupluse klient. Juhul kui pangaväljavõttest ei nähtu täpset tehingu sooritamise kuupäeva, võite soovitada tarbijal pöörduda panga poole andmete täpsustamiseks, kuid üldjuhul on andmed väljavõttel olemas:
Nt Swedbanki kliendi väljavõttest nähtub, et arvelt on raha maha läinud 02.02.2012 ning selgituses nähtub, et tegelik ost on sooritatud 01.02.2012 kell 16:22.
1. 02.02.2012 RAHVA RAAMAT 6762595000811798 01.02.2012 16:22 RAHVA - 16.13 101.64
VIRU KESKRAAMAT VIRU KESK\\TALLINN \EST
Kui kauplejal tekib kahtlus, et tarbija käitub pahauskselt (näiteks esitab kahe kuu taguse pangaväljavõtte, aga jäljed tootel viitavad, et toodet on tunduvalt kauem kasutatud), on võimalik seda ka tõendada, vaadates oma kassasüsteemist/arvepidamisest/laost järgi, kas tarbija poolt viidatud kuupäeval ja kellaajal on selline toode ostetud ning kui ei ole, võibki kaupleja kaebuse lahendamata jätta ning teavitada tarbijat, et tarbija poolt viidatud kuupäeval seda toodet ei ole nimetatud kauplus müünud.
Kuna TKA-l ei ole pädevust tunnistajaid üle kuulata ning salvestisi välja nõuda, siis võib juhtuda, et Amet ei saa sellise tõendusmaterjali alusel kaebust menetleda ning see kuulub kohtu ainupädevusse. Kirjalikke tõendeid on Ametil võimalik hinnata ning seega ei ole alust tarbija kaebuse menetlemist keelduda, kui tarbija on oma ostu tõendanud näiteks pangaväljavõttega.
4. Defekti päritolu kindlakstegemine (tõendamine)
VÕS § 218 lg 2 teise lause kohaselt eeldatakse tarbijalemüügi puhul, et kuue kuu jooksul asja ostjale üleandmise päevast ilmnenud lepingutingimustele mittevastavus oli olemas asja üleandmise ajal, kui selline eeldus ei ole vastuolus asja või puuduse olemusega. Samane eeldus on ka töövõtulepingu puhul.
See tähendab, et esimesel kuuel kuul tekkinud defekti peetakse tootmisdefektiks ning kui kaupleja ei ole sellega nõus, peab ta tõendama vastupidist. Tõendamine ei tähenda alati ekspertiisi tellimist. Kaupleja kui kaupa tundev isik võib ilmnenud vea tõendamise ise teha, selgitades arusaadavalt tarbijale antavas vastuses, kas tegemist on tootmisest tingitud veaga
või on viga tekkinud ekspluatatsiooni käigus. (Kui kaupleja suudab ise välja selgitada põhjused, miks asi katki läks ning seda selgitada arusaadavalt, võib ta seda teha.). Tarbija nõudmisel on kaupleja kohustatud esitama ekspertiisi tulemused või kaupleja selgitused ka kirjalikus vormis.
Tõendamiskohustuse täitmiseks ei loeta lauset: „tootmisdefekti ei tuvastatud“ või „tekkinud vead kuuluvad ekspluatatsioonidefektide hulka“, sest ei selgu, mida on tarbija teinud valesti asja kasutamisel, et just see puudus ilmnes.
Tõendamise kulud esimesel kuuel kuul kannab kaupleja ning seda olenemata, kes on defekti tekkimises süüdi. Ülejäänud pooleteise aasta jooksul ei ole kauplusel kohustust tõendada, mis laadi veaga tegemist on, kuid soovituslik on kokku leppida, kas tõendamist on vaja, kes seda teeb ning kus seda tehakse. Kui kauplus ei soovi ise tõendamist läbi viia, peab ta tarbija soovil oskama anda infot, kelle poole tarbija võiks pöörduda.
Tõendamiskulude kandmise kohustus ülejäänud pooleteise aasta jooksul on süüdlasel ehk tootmisdefekti puhul kauplejal ja valest kasutamisest tingitud puuduste korral tarbijal. Juhul kui kaupleja otsustab tõendada ka pärast kuue kuu möödumist, miks on asi katki läinud, peab ka tarbijat teavitama kohustusest tasuda tõendamiskulud, kui ta peaks süüdi jääma ning ütlema ka tõendamisele orienteeruvalt kuluva summa. Soovituslik on seda teha ka kirjalikult, et hilisemaid vaidlusi vältida nt lisada märge dokumendile, mis tõendab, et tarbija on toote enda käest ära andnud või ka ostudokumendile.
Juhul kui kaupleja on välja töötanud blanketi, mis antakse tarbijale asja ülevaatamise/parandamise ajaks tõendiks, ei tohi seal olla eksitavat infot tõendamiskulude rakendumise kohta esimesel kuuel kuul – kaebuste lahendamise käigus on Tarbijakaitseamet mitmeid selliseid blankette märganud.
Puuduse ilmnemisest peab tarbija kauplejat teavitama kahe kuu jooksul. Oluline oleks, et tarbija oleks pärast puuduse avastamist asja võimalikult vähe kasutanud. Näiteks kui jalatsi tald on pragunenud ja seda on edasi kantud kuni jalatsi lagunemiseni, siis kui seal algselt oligi tootmisdefekt, ei ole seda võimalik hiljem kindlaks teha. Kauplejalt on võetud võimalus täita tõendamiskohustust. Samas igas olukorras ei ole võimalik asja kasutamist kohe lõpetada. Näiteks teel tööle murdub tarbijal kingakonts. Ei saa eeldada, et tarbija võtab kingad jalast ja läheb paljaste jalgadega edasi. Seega tuleb alati ka hinnata, kas kohest kasutamise lõpetamist on mõistlik eeldada ja kas seda on võimalik ilma eriliste kuludeta ja vaevata ka saavutada.
Esmakordselt tekkinud tootmisdefekt kas parandatakse või toode asendatakse.
Valikuõigus lepingu täitmise nõude esitamise viisi osas on põhimõtteliselt tarbijal. Siiski seab seadus talle valikuõiguse teostamisel teatavad piirangud, mistõttu ei saa nimetatud õigust pidada absoluutseks. Nii asja puuduse kõrvaldamist kui asja asendamist saab müüjalt nõuda üksnes juhul, kui see ei põhjusta müüjale ebamõistlikke kulutusi või põhjendamatuid ebamugavusi.
Esimeses järjekorras võib tarbija nõuda asja parandamist.
Kui parandamise kulud ületaksid taastatud asja väärtuse, on parandamine reeglina ebamõistlik. Kui parandamise kulud ületavad parandatud asja väärtust, saab parandamist eelduslikult nõuda üksnes juhul, kui ilma puudust kõrvaldamata on asja eesmärgipärane kasutamine takistatud ning samaväärse või sarnast funktsiooni täitva asja omandamine ei ole võimalik.
Kui kaupleja asja ei paranda, võib tarbija lasta asja ise parandada ja nõuda selleks tehtud mõistlike kulutuste hüvitamist.
Teiseks võib nõuda asja asendamist uue asjaga.
Üldjuhul saab asendamist nõuda reeglina alati, kui müüja on sõlminud müügilepingu oma majandus- või kutsetegevuse raames. Sellisel juhul võib asendamiskulude ebamõistlikkus või põhjendamatute ebamugavuste põhjustamine kõne alla tulla erandlikel juhtudel (näiteks müüdud asja enam ei toodeta; müüja käsutuses ei ole enam müüduga samaväärseid asju ja nende hankimine on võimatu või seotud ebamõistlike kuludega).
Juhul kui on tegemist mitteolulise lepingutingimuste rikkumisega, mille kõrvaldamise kulud on oluliselt väiksemad uue asja väärtusest, põhjustab asja asendamise nõue asja parandamisega võrreldes ebamõistlikke kulusid, kui müüjale asja asendamise käigus tagastatud asja ei ole võimalik ka selle hilisema parandamise korral kaubanduslikult ilma olulise müügihinna alandamiseta realiseerida (näiteks uue sõiduauto müümise korral, mille kasutamise käigus ilmneb defekt, mis on kergesti parandatav).
Lähtuvalt eelnevast tuleb võrrelda parandamise ja asendamise kulusid, samuti parandamise kulusid nende negatiivsete tagajärgedega, mis tekivad müüjal asja asendamise tagajärjel.
Kui tootmisviga ilmneb teist või enamat korda, on vajalik kindlaks teha kas on tegemist VÕS § 223 väljatoodud asjaoludega ning kui need esinevad, on tarbijal õigus valida õiguskaitsevahendit (kui tarbija soovis lepingust taganeda ja raha tagasi saada, siis ettevõtte kohustus ongi seda teha)
VÕS § 223 kohaselt loetakse müüjat oluliselt müügilepingut rikkunuks muu hulgas ka siis, kui:
- asja parandamine või asendamine ei ole võimalik või ebaõnnestub või kui
- müüja keeldub õigustamatult asja parandamast või asendamast või
- ei tee seda mõistliku aja jooksul pärast talle lepingutingimustele mittevastavusest teatamist.
Tarbijalemüügi puhul loetakse müüja oluliseks lepingurikkumiseks ka
- asja parandamise või asendamisega ostjale põhjendamatute ebamugavuste tekitamist.
Asja parandamine ei ole võimalik nt kui rõivaesemel on jäetud väga väike õmblusvaru ja õmblus on järgi andnud, samuti kui jalatsil on tald pooleks murdunud, siis üldjuhul ei ole parandamine võimalik. Asja parandamine on võimatu ka juhul kui varuosa ei ole enam võimalik hankida.
Asendamine tähendab asja vahetamist täpselt samasuguse toote vastu (sama mudel, suurus, värv jne). Kui kauplejal ei ole võimalik pakkuda enam samasugust toodet, ongi asendamine ebaõnnestunud.
Mõistlik aeg ei ole seaduses üheselt defineeritud. Mõistlikkuse põhimõte tuleneb VÕS § 7. Selle kohaselt loetakse võlasuhtes mõistlikuks seda, mida samas olukorras heas usus tegutsevad isikud loeksid tavaliselt mõistlikuks. Mõistlikkuse hindamisel arvestatakse võlasuhte olemust ja tehingu eesmärki, vastava tegevus- või kutseala tavasid ja praktikat, samuti muid asjaolusid. Seega mõistlik aeg võib ulatuda mõnest päevast kuni ühe kuuni olenevalt asjast ja asjaoludest. Näiteks kui king vajab liimimist, võib eeldada, et selleks kulub vaid mõni päev, aga arvuti puhul võib vea kindlakstegemine võtta nädala, juhul kui on vaja varuosasid tellida välismaalt, võib see samuti võtta aega.
Kokkuvõtvalt – milline on mõistlik parandamise aeg, ükski seadus ei sätesta. Tarbijakaitseamet on seisukohal, et parandamine ei tohiks kesta üldjuhul kauem kui paar nädalat, tehniliselt keerukamate kaupade puhul mitte üle 3-4 nädala. Kui kaupleja selle aja jooksul ei suuda asja ära parandada, võib seda hinnata kui ostjale põhjendamatute ebamugavuste tekitamist, mis annab tarbijale õiguse raha tagasi nõuda.
Põhjendamatute ebamugavuste tekitamine tähendab tarbija asjatut jooksutamist, ootamist, samuti erinevate kulutuste tekkimist sel ajal kui asi on remondis. Nt kui külmkapil tekib tootmisdefekt ning remonti andes teavitatakse tarbijat, et saab selle tagasi 2 nädala pärast. Kokkulepitud ajal läheb tarbija remonditöökotta ning selgub, et külmkapp ei olegi veel remonditud, sest varuosa jäi töötaja hooletuse tõttu õigeaegselt tellimata. Antud juhul tekitab ebamugavusi see, kui tarbija ei saa asja tagasi kokkulepitud ajal, aga ka see, et ta pidi selleks sõitma ise remonditöökotta – kui selgus, et varuosa õigeaegselt ei tellitud, oleks võinud tarbijat ka teavitada, et töö tegemine viibib.
Müügilepingu oluline rikkumine annab tarbijale õiguse muu hulgas ka lepingust taganeda (VÕS § 223 lg 3). See tähendab, et kui defekt või puudus on ilmnenud teist korda, tuleb põhjalikult kaaluda, kas selle juhtumi puhul on tegemist eelkirjeldatud asjaoludega või mitte ning vastavalt sellele ka tarbija nõudega arvestada, et liigseid kulutusi hiljem mitte kanda näiteks varuosa tellimise või remondimehele maksmise näol. Praktikas on piisavalt juhuseid, kus kaupleja on asja süüvimata defekti parandanud, kuid tarbija nõuab põhjendatult ostusumma tagastamist.
Näiteks ostetud naiste käekotil purunes sanga kinnitus juba kolm päeva peale ostu sooritamist, tarbija tagastas käekoti kauplejale, kes teostas sanga kinnituse paranduse. Järgnevalt sai tarbija käekotti kanda nädal aega kui ilmnes sama viga samal parandatud sangal. Seekord tarbija enam nõus ei olnud sanga kinnituse parandamisega, kuna see ei olnud andnud soovitud tulemust ja ta valis järgmise õiguskaitsevahendi, milleks oli käekoti eest tasutud raha tagastamine ehk lepingust taganemine. Käekoti asendamine uue toote vastu ei ole eeltoodud situatsioonis seadusega kooskõlas olev lahendus.
6. Kaebusele vastamine
Kaupleja on kohustatud tarbija kirjalikult või kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis esitatud kaebusele samas vormis vastama ja teavitama tarbija nõude rahuldamisest või kaebuse võimalikust lahendusest 15 päeva jooksul arvates kaebuse saamisest, kui seaduses või Euroopa Liidu määruses ei ole sätestatud teist tähtaega. Vastus tarbijale saadetakse tarbija märgitud postiaadressil või e-posti aadressil, kui tarbijaga ei ole kokku lepitud teisiti. Juhul kui selle aja jooksul ei ole võimalik kaebust lahendada, on kaupleja kohustatud viivitust põhjendama ning tarbijat sellest kirjalikult teavitama, määrates uue mõistliku aja. (TKS § 24 lg 5 ja 6)
Kui kaupleja leiab, et tarbija nõue on alusetu või põhjendamatu ning tarbijaga kokkulepet ei saavutata või saavutatakse see osaliselt, vastataksegi tarbijale nii 15 päeva jooksul. Kaupleja on kohustatud tarbija nõude rahuldamata jätmist või osalist rahuldamist põhjendama ning seda kirjalikus vormis.
Juhul kui asjal tootmisdefekti ei leita ning tarbija nõue jääb rahuldamata, siis tuleb selle kohta koostada kirjalik vastu. Kui tarbija on esitanud kirjaliku pretensiooniga kauplejale oma postiaadressi või e-posti aadressi, peab kaupleja oma kirjaliku vastuse saatma nimetatud aadressile, kui kaupleja ei ole tarbijaga kokku leppinud vastuse kättetoimetamise muud viisi.
Kui asjal tuvastatakse tootmisdefekt ning tarbija ei tule asjale järgi, siis ei pea kaupleja tarbija asja lõputult alles hoidma, sest ka asjade hoiustamise/ladustamisega tekivad kauplejale kulud. Mõistlik oleks lisada nt lause „asjale palume järgi tulla 3 kuu jooksul alates otsuse teatavaks saamisest, vastasel juhul asi hävitatakse“ blanketile, mille kaupleja annab tarbijale, kui ta jätab asja kauplusesse või lisada vastusesse. Samuti soovitame kauplejal tarbijaga enne asja hävitamist veelkord ühendust võtta ning sellest teavitada.
7. Tarbijavaidluste komisjon
Avalduse tarbijavaidluse lahendamiseks tarbijavaidluste komisjonis saab esitada tarbija, kui kaupleja on keeldunud tarbija nõuet rahuldamast või tarbija ei ole nõus kaupleja pakutud lahendusega. (TKS § 46 lg 1).
Vaidluse lahendamise menetlus algab tarbija esitatud avalduse menetlusse võtmisega. Seejärel teavitab Komisjoni sekretariaat tarbijat tema avalduse menetlusse võtmisest kirjalikult viie tööpäeva jooksul avalduse saamise päevast või avalduses puuduste kõrvaldamise tähtaja möödumisest arvates. Komisjoni sekretariaat saadab tarbija esitatud avalduse koopia pärast avalduse menetlusse võtmist avalduses märgitud kauplejale, kes annab selle kohta kirjaliku vastuse. Vastuses võtab kaupleja seisukoha avalduses sisalduvate väidete ja tarbija nõude kohta ning pakub võimaliku lahenduse vaidluse lõpetamiseks. Kaupleja kirjaliku vastuse koopia saadetakse avalduse esitanud tarbijale, kes teatab kirjalikult oma nõustumisest või mittenõustumisest kaupleja pakutud otsusega ja esitab oma arvamuse. Sekretariaat selgitab pooltele lisatõendite esitamise vajadust või kogub tõendeid omal algatusel ning küsib vajaduse korral pädeva järelevalveasutuse seisukoha vaidluse lahendamisel tähtsust omavates küsimustes. Sekretariaadil on õigus võtta ühendust avalduse esitanud tarbija ja avalduses nimetatud kauplejaga, et pooli lepitada. Lisaks määrab sekretariaat mõistliku tähtaja, mille jooksul vaidlevad pooled peavad esitama arvamused ja sekretariaadi nõutava muu teabe. Kui kaupleja ei esita arvamust tähtaja jooksul, võetakse vaidluse lahendamisel aluseks tarbija avaldus ja olemasolev teave. Kui tarbija ei teata määratud tähtaja jooksul nõustumisest või mittenõustumisest kaupleja pakutud otsusega, loetakse, et tarbija on avalduse tagasi võtnud. Kui vaidluse läbivaatamise ettevalmistamise käigus pooled lahenduseni ei jõua, edastab sekretariaat tarbija avalduse koos selle juurde kuuluva materjaliga lahendamiseks komisjoni istungil (TKS § 48)
Viimati uuendatud January 16, 2017


Valmis korterivõlglaste avaldamise juhis - Raamatupidaja
Juhise koostas Andmekaitse Inspektsioon koostöös Eesti Korteriühistute Liiduga.[1] Juhis näitab, kuidas avaldada võlglasi, kes on võlgu korteriga seotud maksete eest korteriühistule või hooneühistule. Juhist saab kohaldada ka võlgnike avaldamisele garaaži-, suvila- jms ühistutes, samuti korteriomanike ühisustes. Kas võib ühistule võlgu jäänud isikute avaldamist või sellega ähvardamist mõjutusvahendina kasutada? Seadus lubab isiku andmeid avaldada tema nõusolekul või seaduses ettenähtud alusel.[2] Võlgnike nimede avaldamine ühistu poolt laiemale avalikkusele on seega lubamatu. Kõik kõnealased ühistud on asutatud ja tegutsevad seaduse alusel.[3] Ühistute eesmärk on hoone ühine majandamine ning kaasomandi valitsemine. Seega on ühistu liikmetel õigus olla ühistu asjadest informeeritud. Omakorda on ühistu juhatusel kohustus liikmeid ühistu asjadest informeerida.[4] Seega on ühistu-siseselt võlglaste avaldamisele ettenähtud seaduslik alus.Võimalusi võlglaste avaldamiseks:1. Võlgnike avaldamine koosoleku protokollis, koosolekukutselÜldkoosoleku, juhatuse, majanõukogu jms koosoleku protokollid, otsused ja koosolekukutsed, kus on tihtipeale avaldatud ka andmed võlglaste kohta, peavad olema liikmetele kättesaadavad. 2. Võlgnike avaldamine arvetelIga ühistu liige saab nimelise arve ühistule maksete tegemiseks. Arvel võib avaldada ka ühistu siseteateid, sh võlglaste nimesid.3. Võlglaste andmed raamatupidamises Igal ühistu liikmel on õigus pöörduda juhatuse poole, et saada tutvuda võlglaste kohta käivate raamatupidamisdokumentidega. 4. Võlglaste avaldamine InternetisInternet on üldavalik arvutivõrk, seega seal isikuandmete avaldamine ilma nõusolekuta või seadusliku aluseta ei ole lubatud. Erandiks on ühistu intranet (sisevõrk), mis on avatud vaid ühistu liikmetele.Ühistuliikmest võlglase andmete nõusolekuta võõrastele (sh ka ta sõbrad, sugulased, töökaaslased, tööandja jne) avaldamine ei ole lubatud. Mõnikord proovitakse ühistu põhikirja või üldkoosoleku otsusega kehtestada võlglaste avaldamise korda, mis on seadusest erinev. Näiteks nähakse ette nimede avaldamine võõrastele isikutele. Kui isikuandmete avaldamine ei toimu seaduse alusel, peab selleks olema asjaomase isiku nõusolek. Seadusega vastuolus olevale põhikirja sättele või otsusele ei saa tugineda.[5]Võlglaste nimede avaldamine teadetevahvlil hoone trepikojas vms ühisruumis on seadusega vastuolus, sest ka võõrastel on sinna juurdepääs. Keelatud on avaldada ka ainult korterinumber, kuna selle järgi on omanike nimed tuvastatavad kas kinnistusraamatust või muust avalikust registrist, samuti postkastil või korteriustel avaldatud nimede järgi või on väikses majas või asulas korterielanike nimed üldteada.Juhime veel tähelepanu, et isikuandmete kaitse seadus korraldab üksnes inimeste (füüsiliste isikute) andmete kasutamist. Kui võlglaseks on äriühing või muu juriidiline isik, siis tema andmete avaldamist isikuandmete kaitse seadus ei piira.[6]Koostaja: Kadri Levand
[1] Vastavalt isikuandmete kaitse seaduse § 33 lõike 1 punktile 5 annab Andmekaitse Inspektsioon soovituslikke
juhiseid isikuandmete kaitse seaduse rakendamiseks.
[2]Isikuandmete kaitse seaduse § 10 lg 1.
[3] Korteriühistut reguleerivad korteriühistuseadus ja mittetulundusühingute seadus. Garaaži-, suvila- jms ühistuid reguleerib mittetulundusühingute seadus ning kui mitteeluruumid on kinnistatud korteriomanditena, siis ka korteriomandiseadus. Hooneühistut reguleerivad hooneühistuseadus ja tulundusühistuseadus. Korteriomanike ühisust reguleerib korteriomandiseadus ning võlaõigusseadus.
[4] Korteriühistu kohta vt korteriühistuseaduse § 2 ning mittetulundusühingute seaduse § 28 lg 5. Hooneühistu kohta vt hooneühistuseaduse § 1 lg 1, tulundusühistuseaduse § 27-28, § 51 lg 4. Korteriomanike ühisuse kohta vt korteriomandiseaduse § 15 ning võlaõigusseaduse § 582 ning 586.
[5] Korteri-, garaaži-, suvilaühistu kohta vt mittetulundusühingute seaduse § 7 lg 2. Hooneühistu kohta vt tulundusühistuseaduse § 6 lg 2.
[6] Isikuandmete kaitse seaduse § 1 lg 1.
URL: http://www.raamatupidaja.ee/uudised/2009/03/10/valmis-korterivolglaste-avaldamise-juhis


§ 2 Struktuuritoetus
§ 4 Toetuse taotleja ja saaja
§ 6 Auditid
§ 8 Toetuse lõpetamise deklaratsioon
§ 17 Riigi ja kohaliku omavalitsuse investeeringute kasutamise kava
§ 18 Taotlejale esitatavad nõuded ja taotleja vastavaks tunnistamine
§ 19 Taotluse vastavaks tunnistamine
§ 20 Taotluse hindamine
§ 22 Vaidemenetluse algatamise õigus
§ 24 Riikliku järelevalve teostajad
7 ÜHTEKUULUVUSFONDI NING EUROOPA ÜHENDUSE ALGATUSTE EQUAL JA INTERREG VAHENDITE ERALDAMINE
§ 29 Ühtekuuluvusfondi vahendite eraldamine
§ 30 Euroopa Ühenduse algatuse Equal vahendite eraldamine
§ 31 Euroopa Ühenduse algatuse Interreg vahendite eraldamine
19.12.2003 otsus nr 496
(1) Käesolev seadus sätestab struktuuritoetuse andmise ettevalmistamise ja taotluste menetlemise alused, struktuuritoetuse andmise ja kasutamisega seotud subjektide õigused ja kohustused ning riikliku järelevalve korra.
§ 2. Struktuuritoetus
(1) Struktuuritoetus (edaspidi toetus) käesoleva seaduse mõistes on riigi poolt antav rahaline abi, mida kaasrahastatakse Euroopa Liidu struktuurifondidest, sealhulgas Euroopa Ühenduse algatuste Interreg ja Equal raames, ja Ühtekuuluvusfondist.
(2) Struktuuritoetuse kasutamise tingimused kooskõlastab Vabariigi Valitsus Euroopa Komisjoniga ning kehtestab need järgmiste õigusaktidega:
1) Eesti riikliku arengukava Euroopa Liidu struktuurifondide kasutuselevõtuks – ühtne programmdokument aastateks 2004–2006 (edaspidi arengukava);
2) Euroopa Ühenduse algatuse Equal vahendite kasutamise programm;
3) Euroopa Ühenduse algatuse Interreg vahendite kasutamise programm;
4) Ühtekuuluvusfondi kasutamise kava keskkonnasektoris aastateks 2004–2006;
5) Ühtekuuluvusfondi kasutamise kava transpordisektoris aastateks 2004–2006.
(1) Prioriteet käesoleva seaduse tähenduses on arengukava kohaselt eelistatud valdkond.
(2) Meede käesoleva seaduse tähenduses on arengukavas nimetatud prioriteedi eesmärkide saavutamise abinõu. Vajadusel jagatakse meede osadeks.
(3) Projekt käesoleva seaduse tähenduses on toetuse taotluses kirjeldatud tegevus, mille kaasrahastamist taotletakse.
§ 4. Toetuse taotleja ja saaja
(1) Toetuse taotleja on isik või asutus, kes on esitanud taotluse toetuse saamiseks. Toetuse saaja on isik või asutus, kelle esitatud taotlus toetuse saamiseks on rahuldatud.
3) esitama käesoleva seaduse alusel nõutava teabe ja aruanded tähtaegselt;
4) viivitamata kirjalikult teavitama taotluse rahuldamise otsuse teinud asutust või isikut asjaoludest, mille tõttu toetuse taotluses esitatud andmed ei ole enam täielikud või õiged;
5) taotlema eelnevat nõusolekut projekti muutmiseks;
6) võimaldama auditi, kontrolli või riikliku järelevalve teostamist ning osutama selleks igakülgset abi;
7) andma audiitori, kontrollija või järelevalveametniku kasutusse andmed ja dokumendid kolme tööpäeva jooksul, arvates vastava nõude saamisest;
8) esitama andmed toetuse lõpetamise deklaratsiooni koostamiseks;
9) tagasi maksma toetuse, mis jääb üle projekti teostamise korral planeeritust väiksemate kuludega;
10) pidama eraldi arvestust toetuse ning oma- ja kaasfinantseeringu kasutamise kohta;
11) säilitama projekti teostamisega seonduvat dokumentatsiooni vähemalt viis aastat pärast toetusest viimase makse tegemist, kui õigusaktides ei ole sätestatud teisiti.
(1) Toetuse kasutamise seirekomisjon (edaspidi seirekomisjon) jälgib, kas arengukava rakendamine on tulemuslik, mõjus ja kvaliteetne.
(2) Prioriteedi juhtkomisjon jälgib prioriteedi eesmärkide saavutamist.
(3) Meetme juhtkomisjon jälgib meetme eesmärkide saavutamist.
(4) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 2 nimetatud komisjonide liikmetest 2/3 moodustavad spetsialistid ja 1/3 sotsiaalsete partnerite esindajad. Komisjoni liikmetele komisjoni töös osalemise eest tasu ei maksta.
(5) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1–3 nimetatud komisjonide moodustamise eest vastutav minister kehtestab komisjoni töökorra.
§ 6. Auditid
(1) Juhtimis- ja kontrollisüsteemide auditi käigus hinnatakse ja analüüsitakse tulenevalt üksikasjalikust riskide hinnangust toetuse andmise ja kasutamisega seotud subjektide juhtimis- ja kontrollisüsteeme.
(2) Kuludokumentide auditi käigus hinnatakse ja analüüsitakse toetusest rahastatud kulutusi, mis enne toetuse lõpetamise deklaratsiooni väljastamist katavad struktuurifondide puhul vähemalt viis protsenti ja Ühtekuuluvusfondi puhul vähemalt 15 protsenti kõigist tegelikest väljamakstud abikõlblikest kogukulutustest.
(1) Toetuse seire on pidev tegevus, millega tagatakse arengukava, prioriteedi, meetme, programmi või projekti tulemuslik rakendamine.
(2) Toetuse kasutamise hindamise käigus analüüsitakse toetuse kasutamist ja antakse soovitusi toetuse kasutamise tulemuslikkuse ja mõjususe saavutamiseks.
§ 8. Toetuse lõpetamise deklaratsioon
Toetuse lõpetamise deklaratsioon on auditeeriva asutuse poolt Euroopa Komisjonile esitatav toetuse kasutamist kinnitav dokument, mis koostatakse toetuste andmise lõppemisel, tuginedes teostatud auditeerimiste ning vajadusel läbiviidud täiendavate audititoimingute tulemustele.
(1) Struktuuritoetuse register (edaspidi register) on riiklik register andmekogude seaduse (RT I 1997, 28, 423; 1998, 36/37, 552; 1999, 10, 155; 2000, 50, 317; 57, 373; 92, 597; 2001, 7, 17; 17, 77; 2002, 61 375; 63, 387; 2003, 18, 107; 26, 158) mõistes.
(2) Registrisse kantakse andmed toetuse andmise, seire ja hindamise korraldamiseks ning Euroopa Komisjoniga vajaliku andmevahetuse tagamiseks.
(3) Registri asutab ja registri pidamise põhimääruse kinnitab Vabariigi Valitsus.
(1) Korraldusasutuse ülesandeks on tagada arengukava eesmärkide saavutamine ning õigusaktide järgimine ja ühtsete põhimõtete rakendamine toetuse andmisel, kasutamisel ja järelevalve teostamisel. Korraldusasutuse ülesandeid täidab Rahandusministeerium.
1) moodustab seirekomisjoni;
2) kehtestab toetuse seire ja hindamise üldise korra;
3) esitab Vabariigi Valitsusele struktuuritoetuse registri asutamise ettepaneku.
(3) Korraldusasutus võib käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud ülesannete täitmiseks anda käskkirju.
(1) Makseasutus taotleb Euroopa Komisjonilt toetuse kaasrahastamise vahendeid, teeb toetuse väljamakseid ning kinnitab tehtud kulud. Makseasutuse ülesandeid täidab Rahandusministeerium.
1) toetuse kasutamise finantsaruannete esitamise korra;
2) toetuse väljamaksmise korra.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud ülesannete täitmiseks on rahandusministri volitatud isikutel õigus kontrollida rakendusasutuste ja -üksuste ning toetuse saajate esitatud finantsaruannete aluseks olevaid dokumente.
(1) Auditeeriv asutus auditeerib korraldus- ja makseasutuste, rakendusasutuste ja -üksuste ning toetuse saajate tegevust. Auditeeriva asutuse ülesandeid täidab Rahandusministeerium.
(2) Auditeeriv asutus korraldab käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud isikute ja asutuste juhtimis- ja kontrollisüsteemide auditeerimise, toetuse kuludokumentide auditeerimise koostöös rakendusasutuste ja -üksuste siseaudiitoritega ning esitab Euroopa Komisjonile toetuse lõpetamise deklaratsiooni.
(3) Rahandusminister kehtestab:
1) toetuse auditeerimise ja toetuse lõpetamise deklaratsiooni esitamise korra;
2) toetuse auditeerimise strateegilise plaani ja iga-aastase auditeerimise tööplaani koostöös rakendusasutuste ja -üksuste siseaudiitoritega.
(4) Käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud ülesannete täitmiseks on rahandusministri volitatud isikutel õigus auditeerida toetuse eraldamist ja kasutamist korraldus- ja makseasutuste, rakendusasutuste ja -üksuste ning toetuse saajate poolt.
(1) Prioriteedi eest vastutav rakendusasutus (edaspidi prioriteedi rakendusasutus) on Vabariigi Valitsuse määratud ministeerium, mis täidab prioriteedi eesmärkide saavutamiseks käesolevas seaduses ja selle alusel kehtestatud õigusaktides sätestatud korraldusasutuse ülesandeid.
(2) Meetme eest vastutav rakendusasutus (edaspidi meetme rakendusasutus) on Vabariigi Valitsuse määratud ministeerium, mis täidab meetme eesmärkide saavutamiseks käesolevas seaduses ja selle alusel kehtestatud õigusaktides sätestatud korraldus- või makseasutuse ülesandeid.
(3) Meetme rakendusasutus osaleb meetme raames toetuse taotluse menetlemisel ja toetuse andmisel vastavalt käesoleva seaduse §-des 16 ja 17 sätestatule.
(4) Minister prioriteedi rakendusasutuse juhina moodustab prioriteedi juhtkomisjoni.
(5) Minister meetme rakendusasutuse juhina:
1) moodustab vajadusel meetme juhtkomisjoni;
2) kehtestab toetuse seire läbiviimise eeskirja kooskõlas käesoleva seaduse § 10 lõike 2 punktis 2 nimetatud korras sätestatuga;
3) volitab ametnikke või töötajaid läbi viima kuludokumentide auditit rakendusasutuse ja -üksuse ning toetuse saajate tasandil vastavalt käesoleva seaduse § 12 lõike 3 punktis 2 nimetatud plaanidele ning kooskõlas käesoleva seaduse § 12 lõike 3 punktis 1 nimetatud korras sätestatuga;
4) korraldab toetuse lõpetamise deklaratsiooni koostamiseks vajalike andmete esitamise rakendusasutuste ja -üksuste poolt vastavalt käesoleva seaduse § 12 lõike 3 punktis 1 nimetatud korras sätestatule.
(1) Rakendusüksus on Vabariigi Valitsuse määratud riigiasutus või eraõiguslik juriidiline isik, kes täidab meetme eesmärkide saavutamiseks käesolevas seaduses ja selle alusel kehtestatud õigusaktides sätestatud korraldus-, makse- või rakendusasutuse ülesandeid.
(2) Eraõigusliku juriidilise isikuga sõlmib minister rakendusasutuse juhina rakendusüksuse ülesannete täitmiseks halduslepingu (edaspidi leping) halduskoostöö seaduses (RT I 2003, 20, 117) sätestatud korras. Lepingu projekt kooskõlastatakse Rahandusministeeriumiga. Rahandusministeerium kooskõlastab lepingu projekti 10 tööpäeva jooksul.
(3) Kui rakendusüksus ei täida talle pandud ülesandeid, teavitab meetme rakendusasutus sellest viivitamata rakendusüksust ja Rahandusministeeriumi.
(4) Käesoleva paragrahvi lõikes 3 sätestatud juhul otsustab Vabariigi Valitsus Rahandusministeeriumi ettepanekul rakendusüksuse ülesandeid täitva asutuse volituste lõpetamise rakendusüksusena ning korraldab rakendusüksuse ülesannete edasise täitmise.
2) taotluse rahuldamise otsuse alusel toetuse maksmise jaoks vajalike dokumentide vormistamine ja makseasutusele edastamine;
3) toetuse seire teostamine käesoleva seaduse § 10 lõike 2 punktis 2 nimetatud korra ning § 13 lõike 5 punktis 2 nimetatud eeskirja alusel;
4) andmete esitamine toetuse aruandluse jaoks vastavalt käesoleva seaduse § 10 lõike 2 punktis 2 nimetatud korras sätestatule;
5) kuludokumentide auditi läbiviimine rakendusüksuse ning toetuse saajate tasandil vastavalt käesoleva seaduse § 12 lõike 3 punktis 2 viidatud plaanidele ning kooskõlas § 12 lõike 3 punktis 1 nimetatud korras sätestatuga;
6) andmete esitamine toetuse lõpetamise deklaratsiooni koostamiseks vastavalt käesoleva seaduse § 12 lõike 3 punktis 1 nimetatud korras sätestatule;
7) muud õigusaktides või käesoleva seaduse § 14 lõikes 2 nimetatud halduslepingus sätestatud ülesanded.
(2) Minister rakendusasutuse juhina võib meetme tingimustes volitada rakendusüksust:
1) tegema taotluse rahuldamise või rahuldamata jätmise otsust;
2) tegema toetuse maksmise või maksmisest keeldumise otsust.
(1) Minister meetme rakendusasutuse juhina kehtestab toetuse andmise tingimused meetme või selle osade kaupa (edaspidi meetme tingimused).
(2) Meetme tingimused peab eelnevalt kooskõlastama prioriteedi juhtkomisjoni ning Rahandusministeeriumiga. Rahandusministeerium kooskõlastab või annab arvamuse meetme tingimuste eelnõu kohta 10 tööpäeva jooksul. Rahandusministeeriumi nõusolekuta meetme tingimusi ei kehtestata.
(3) Meetme tingimustes sätestatakse:
1) toetuse andmise alused – toetuse eesmärk ja toetatavad tegevused;
2) toetuse taotlejale (edaspidi taotleja) esitatavad nõuded;
3) toetuse taotlusele (edaspidi taotlus) esitatavad nõuded;
4) taotluse esitamise tähtaeg ja asutus või isik, kellele taotlus esitatakse;
5) taotluse läbivaatamise tähtaeg;
6) taotleja vastavaks tunnistamise alused ja kord;
7) taotluse vastavaks tunnistamise alused ja kord;
8) taotluse hindamiskriteeriumid ja hindamise kord;
9) toetuse väljamaksete teostamise tingimused.
(4) Taotleja ja taotluse vastavaks või mittevastavaks tunnistamise ning taotluse rahuldamise või rahuldamata jätmise otsuse teeb rakendusasutuse või rakendusüksuse juht või juhtorgan.
(5) Meetme tingimustes sätestatud menetlustähtaegu ei ennistata.
§ 17. Riigi ja kohaliku omavalitsuse investeeringute kasutamise kava
(1) Riigi ja kohaliku omavalitsuse investeeringute meetmete loetelu, millele kohaldatakse käesolevast paragrahvist tulenevaid erisusi, kinnitab Vabariigi Valitsus.
(2) Meetme rakendusasutus koostab arengukava perioodiks riigi ja kohaliku omavalitsuse investeeringuteks ettenähtud toetuse kasutamise kava (edaspidi kava). Kava koosneb projektide loetelust. Kava kinnitab Vabariigi Valitsus.
(3) Minister meetme rakendusasutuse juhina kehtestab kava koostamise korra. Kava koostamise kord kooskõlastatakse eelnevalt Rahandusministeeriumiga. Rahandusministeerium kooskõlastab või annab arvamuse kava koostamise korra eelnõu kohta 10 tööpäeva jooksul. Rahandusministeeriumi nõusolekuta kava koostamise korda ei kehtestata.
§ 18. Taotlejale esitatavad nõuded ja taotleja vastavaks tunnistamine
(1) Taotlejale võib muu hulgas esitada järgmisi nõudeid:
1) piisava maksevõime tõendamine;
2) taotleja või tema üle valitsevat mõju omava isiku suhtes likvideerimismenetluse või pankrotiotsuse puudumine;
3) toetuse kaasrahastamiseks vajalike vahendite olemasolu;
4) maksuvõla puudumine taotluse esitamisele eelneva 12 kuu jooksul;
5) varem struktuuritoetuse vahenditest saadud ja tagasimaksmisele kuuluva summa tähtaegse tasumise tõendamine;
6) projekti teostamiseks vajalike vahendite tõendamine;
7) projekti teostamiseks vajaliku kvalifikatsiooni ja tegevusloa tõendamine;
8) projekti raames teostatavateks töödeks piisava kogemuse tõendamine;
9) viimase majandusaasta aruande kohta audiitori märkusteta järeldusotsuse esitamine.
(2) Taotleja vastavuse kontrollimiseks hinnatakse tema nõuetelevastavust. Taotleja vastavaks tunnistamise korral tehakse taotleja vastavaks tunnistamise otsus. Taotleja mittevastavaks tunnistamise korral tehakse taotluse rahuldamata jätmise otsus taotlust sisuliselt hindamata.
§ 19. Taotluse vastavaks tunnistamine
(1) Taotlus sisaldub kirjalikus avalduses ja sellele lisatud dokumentides.
(2) Taotleja peab vastama kõigile taotluse kohta esitatud küsimustele ja võimaldama teostada taotluse nõuetele vastavuse kontrolli.
(3) Kui taotluse kontrollimisel avastatakse selles esinevaid ebatäpsusi, teatatakse sellest viivitamatult taotlejale ja määratakse tähtaeg puuduste kõrvaldamiseks. Nimetatud juhul loetakse taotlus esitatuks puuduste kõrvaldamisest. Puuduste kõrvaldamiseks antakse 10 kalendripäeva, kuid mitte rohkem, kui on jäänud taotluste esitamise tähtajani.
(4) Taotlus tunnistatakse vastavaks, kui on täidetud kõik meetme tingimustes sätestatud taotlusele esitatud nõuded.
(5) Taotlust ei tunnistata vastavaks, kui esineb vähemalt üks alljärgnevatest asjaoludest:
1) taotluses on esitatud ebaõigeid või mittetäielikke andmeid või kui taotleja mõjutab pettuse või ähvardusega või muul õigusvastasel viisil otsuse tegemist (edaspidi valeandmed);
3) meetme tingimustes sätestatud taotlusele esitatud nõuded ei ole täidetud.
(6) Taotluse mittevastavaks tunnistamise korral tehakse taotluse rahuldamata jätmise otsus.
(7) Taotluse menetlemist ei algatata ning taotlus tagastatakse läbi vaatamata, kui taotleja ei ole esitanud toetuse taotlemiseks kõiki käesoleva seaduse alusel nõutavaid dokumente või ei esitanud taotlust tähtaegselt.
§ 20. Taotluse hindamine
(1) Vastavaks tunnistatud taotlusi hinnatakse. Taotluste hindamise tulemusena otsustatakse taotluse rahuldamine või mitterahuldamine.
(2) Meetme tingimustes toodud hindamiskriteeriumides sätestatakse, kas rahuldamisele kuulub:
1) parim taotlus või
2) parimad taotlused, mille rahastamise summa ei ületa vastava meetme taotluste rahastamise eelarvet või
3) kõik vastavaks tunnistatud taotlused, kui nende rahastamise summa ei ületa vastava meetme taotluste rahastamise eelarvet. Kui vastavaks tunnistatud taotluste rahastamise summa ületab vastava meetme taotluste rahastamise eelarvet, eelistatakse taotluse rahuldamise otsustamisel võrdsete näitajatega taotluste korral ajaliselt varem esitatud taotlusi.
(3) Taotluse rahuldamise otsus tehakse, kui hindamiskriteeriumide kohaldamisel selgub, et taotlus kuulub rahuldamisele. Ülejäänud taotluste kohta tehakse taotluse rahuldamata jätmise otsus.
(4) Kui taotluse hindamisel selgub, et taotluses on esitatud valeandmeid või esinevad asjaolud, mille tõttu taotlejat või taotlust ei saa vastavaks tunnistada, tehakse taotluse rahuldamata jätmise otsus.
(5) Taotluste rahuldamise ja rahuldamata jätmise kohta vormistatakse eraldi haldusaktid. Kui taotlus kuulub rahuldamisele käesoleva paragrahvi lõike 2 punktis 3 sätestatud korras, otsustatakse taotluse rahuldamine ja vastavaks tunnistamine samas haldusaktis.
(6) Taotluse rahuldamise otsuses täpsustatakse toetuse saaja kohustused, kui see on ette nähtud meetme tingimustes.
(1) Toetuse andmisega seotud asutused ja isikud ei avalda menetluse käigus taotlejate kohta saadud informatsiooni või dokumente.
(2) Toetuse andmist korraldavad asutused ja isikud võivad töödelda menetluse käigus saadud isikuandmeid käesolevas seaduses ja selle alusel kehtestatud õigusaktides nimetatud ülesannete täitmiseks isikuandmete kaitse seaduses (RT I 2003, 26, 158) sätestatud korras.
§ 22. Vaidemenetluse algatamise õigus
(1) Kui toetuse taotleja õigusi on rikutud, võib ta esitada vaide haldusmenetluse seaduses sätestatud korras.
(2) Vaide võib esitada 30 päeva jooksul, arvates päevast, mil vaide esitaja sai teada või pidi teada saama oma õiguste rikkumisest.
(3) Vaide rakendusüksuse ülesandeid täitva eraõigusliku juriidilise isiku tegevuse peale võib esitada rakendusasutusele, kes on sõlminud rakendusüksusega käesoleva seaduse § 14 lõikes 2 nimetatud halduslepingu.
(4) Riigiasutus toetuse taotlejana võib rakendusüksuse ülesandeid täitva riigiasutuse tegevuse peale esitada vaide Rahandusministeeriumile.
(1) Riikliku järelevalve eesmärk on tagada eraldatud toetuse kasutamise eesmärgipärasus ja õigusaktidele vastavus.
(2) Riikliku järelevalve subjektiks on toetuse saaja.
§ 24. Riikliku järelevalve teostajad
(1) Riikliku järelevalve asutuseks on rakendusüksus, kui rakendusüksuse ülesandeid täidab riigiasutus.
(2) Kui rakendusüksuse ülesandeid täidab eraõiguslik juriidiline isik, on riikliku järelevalve asutuseks meetme rakendusasutus.
(3) Kui toetuse saajaks on rakendusüksuse ülesandeid täitev riigiasutus, siis on riikliku järelevalve asutuseks meetme rakendusasutus.
(4) Euroopa Ühenduse algatuse Equal puhul on riikliku järelevalve asutuseks vastava programmi rakendusüksus.
(5) Riiklikku järelevalvet teostatakse rakendusüksuse ülesandeid täitva riigiasutuse juhi või meetme rakendusasutuse juhi poolt volitatud järelevalveametniku kaudu (edaspidi järelevalveametnik).
(6) Meetme rakendusasutuse kui riikliku järelevalve asutuse juht võib järelevalve toimingute teostamisele kaasata rakendusüksuse ametniku või töötaja.
(7) Lisaks käesoleva paragrahvi lõigetes 1–4 nimetatud järelevalveasutustele võivad riiklikku järelevalvet teostada ka muud järelevalveasutused teistes riiklikku järelevalvet reguleerivates seadustes sätestatud korras.
2) tutvuda toetuse abil loodud objektidega;
4) siseneda toetuse saaja nõusolekul järelevalve teostamiseks toetuse saaja või tema poolt kasutatavatesse ruumidesse või territooriumile, mis on rajatud toetuse abil või mis on seotud toetuse kasutamisega;
5) teha ettekirjutus toetuse ebaõige kasutamise rikkumise lõpetamiseks, edasiste rikkumiste ärahoidmiseks ja rikkumisega tekitatud tagajärgede kõrvaldamiseks.
(2) Kui järelevalveametnik avastab järelevalve käigus käesoleva seaduse § 26 lõikes 1 või 2 nimetatud asjaolu või rikkumise, teatab ta sellest viivitamatult järelevalveasutuse juhile või taotluse rahuldamise otsuse teinud isikule.
(1) Taotluse rahuldamise otsuse teinud isik nõuab toetuse tagasi, kui:
2) toetust on kasutatud mitte-eesmärgipäraselt;
3) käesoleva seaduse § 25 lõike 1 punktis 5 sätestatud ettekirjutus on jäetud tähtajaks täitmata.
(2) Taotluse rahuldamise otsuse teinud isik võib toetuse tagasi nõuda, kui:
1) toetuse saaja suhtes on algatatud likvideerimismenetlus või tehtud pankroti otsus;
2) ilmneb, et projekti eesmärkide saavutamine ei ole võimalik või projekti või selle vahe-etappide tähtaegu ei järgita;
3) toetuse saaja ei ole täitnud oma käesoleva seaduse § 4 lõikes 2 ja meetme tingimustes sätestatud kohustusi, välja arvatud käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud juhul.
(3) Toetus nõutakse tagasi toetuse saajalt.
(4) Toetuse tagasinõudmise ja tagasimaksmise korra kehtestab rahandusminister.
(1) Käesoleva seaduse § 26 lõikes 1 või 2 sätestatud juhul teeb taotluse rahuldamise otsuse teinud isik toetuse tagasinõudmise otsuse (edaspidi otsus).
(2) Kui toetust ei tagastata ettenähtud tähtajaks, edastab otsuse teinud isik otsuse ja sellega seotud materjalid Rahandusministeeriumile. Rahandusministeerium esindab riiki toetuse tagasinõudmisel.
(3) Otsuse võib teha viie aasta jooksul pärast toetuse saajale viimase makse tegemist.
7. peatükk ÜHTEKUULUVUSFONDI NING EUROOPA ÜHENDUSE ALGATUSTE EQUAL JA INTERREG VAHENDITE ERALDAMINE
§ 29. Ühtekuuluvusfondi vahendite eraldamine
(1) Ühtekuuluvusfondi vahendite eraldamise suhtes kohaldatakse ainult käesoleva seaduse §-des 1, 2 ja 4, § 5 lõikes 1, §-des 6–12, 14 ja 22–28 sätestatut.
(2) Ühtekuuluvusfondi korraldusasutuse, makseasutuse ja auditeeriva asutuse ülesandeid täidab Rahandusministeerium.
(3) Ühtekuuluvusfondi rakendusasutuste ja -üksuste ülesandeid täidavad Vabariigi Valitsuse määratud riigiasutused või eraõiguslikud juriidilised isikud.
(4) Ühtekuuluvusfondi vahendite taotlemise korra kehtestab Vabariigi Valitsus.
§ 30. Euroopa Ühenduse algatuse Equal vahendite eraldamine
(1) Euroopa Ühenduse algatuse Equal vahendite eraldamise suhtes kohaldatakse ainult käesoleva seaduse §-des 1, 2 ja 4; § 5 lõikes 1; §-des 6–9, 11 ja 12 ning 21–28 sätestatut.
(2) Euroopa Ühenduse algatuse Equal korraldusasutuse ülesandeid täidab Sotsiaalministeerium.
(3) Euroopa Ühenduse algatuse Equal makseasutuse ja auditeeriva asutuse ülesandeid täidab Rahandusministeerium.
(4) Sotsiaalministeerium moodustab Euroopa Ühenduse algatuse Equal seirekomisjoni.
(5) Euroopa Ühenduse algatuse Equal rakendusasutuste ja -üksuste ülesandeid täidavad Vabariigi Valitsuse määratud riigiasutused või eraõiguslikud juriidilised isikud.
(6) Euroopa Ühenduse algatuse Equal vahendite taotlemise korra kehtestab Vabariigi Valitsus.
§ 31. Euroopa Ühenduse algatuse Interreg vahendite eraldamine
(1) Euroopa Ühenduse algatuse Interreg programmide väljatöötamise, elluviimise ja seirega seotud ülesandeid täidab Siseministeerium koostöös Rahandusministeeriumiga.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 toodud ülesannete täitmiseks peab Siseministeerium läbirääkimisi vastavate Euroopa Liidu liikmesriikide ning programmide korraldus- ja makseasutustega ning sõlmib Eesti riigi nimel kokkuleppeid.
(3) Euroopa Ühenduse algatuse Interreg programmide elluviimise korra kehtestab Vabariigi Valitsus.
Halduskoostöö seaduse (RT I 2003, 20, 117) § 13 täiendatakse lõikega 11 järgmises sõnastuses:
« (11) Käesolevat paragrahvi ei kohaldata struktuuritoetuse seaduse § 14 lõikes 2 nimetatud halduslepingute suhtes.»


Puuetega inimeste eluaseme füüsilise kohandamise kord Raasiku vallas – Riigi Teataja
Puuetega inimeste eluaseme füüsilise kohandamise kord Raasiku vallas
Puuetega inimeste eluaseme füüsilise kohandamise kord Raasiku vallas - sisukord
§ 13 Teenuse järelkontroll
§ 14 Teenuse mõju hindamine
§ 15 Teenuse osutamisest keeldumine
§ 16 Teenuse osutamise lõpetamine
RT IV, 18.09.2018, 18
Vastu võetud 11.09.2018 nr 16
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 1 punkti 5, sotsiaalseadustiku üldosa seaduse § 15 punkti 2 ning sotsiaalhoolekande seaduse § 14 ja alusel.
Käesolev määrus sätestab puuetega inimeste eluaseme füüsilise kohandamise teenuse (edaspidi teenus) taotlemise ja määramise korra rahvastikuregistri järgsetele Raasiku valla elanikele.
(2) Taotlusvooru väljakuulutamise järgselt teavitab Raasiku vallavalitsus (edaspidi vallavalitsus) elanikke avalduste esitamise tähtajast Raasiku valla veebilehel ja ajalehes Sõnumitooja vähemalt kaks nädalat enne taotluste esitamise tähtaega.
(1) Teenust on õigus taotleda puudega isikul, kelle rahvastikuregistrijärgne elukoht ja tegelik elukoht on Raasiku vald.
(1) Teenuse taotlejate avaldused vaatab läbi vallavalitsuse sotsiaalosakond taotluste esitamise tähtajast arvates ühe kuu jooksul.
(2) Sotsiaalosakond hindab kodukülastuse ja esitatud andmete alusel eluaseme füüsilise kohandamise põhjendatust. Vajaduse ilmnemisel kaasatakse teenuse vajaduse ja ulatuse hindamisel teisi erialaspetsialiste.
(3) Sotsiaalosakonnal on õigus kontrollida teenuse saamise õiguse olemasolu või teenuse ulatuse kohta õigus kontrollida teenuse andmise aluseks olevaid asjaolusid, sealhulgas teenuse taotlemise käigus esitatud andmete, dokumentide ja muude tõendite õigsust.
(2) Sotsiaalosakond moodustab teenuse saajate nimekirja, võttes arvesse kodukülastusel tehtud ettepanekuid, esitatud dokumente (sh kohandamise projekti ja hinnapakkumisi), kohandamise põhjendatust ning kohanduse mõju taotleja iseseisvamaks toimetulemiseks.
(3) Sotsiaalosakond esitab teenuse saajate nimekirja vallavalitsusele, mis kinnitatakse korraldusega.
(5) Tekkinud vaidlused teenuse taotleja ja sotsiaalosakonna vahel lahendatakse vallavalitsuse istungil, vaidemenetlusega või kohtus.
(1) Nõuetele vastavate avalduste põhjal esitab vallavalitsus projektitaotluse Rahandusministeeriumile, võttes aluseks sotsiaalkaitseministri 26.02.2018 määruse nr 4 “Puuetega inimeste eluaseme füüsiline kohandamine“ Lisas 1 määratud standardiseeritud ühikuhinnad või vastava ühikuhinna puudumise korral eeldatava eelarve.
(3) Vallavalitsus võib teenuse saajat omaosalusest täielikult või osaliselt vabastada erandjuhtudel korralduse alusel lähtudes sotsiaalosakonna ettepanekust.
(4) Teenust saav isik tasub osutatud teenuse eest arve alusel vallavalitsuse raamatupidamisele.
§ 13. Teenuse järelkontroll
§ 14. Teenuse mõju hindamine
§ 15. Teenuse osutamisest keeldumine
2) taotleja ei esita sotsiaalosakonna poolt küsitud täiendavaid dokumente;
4) taotleja või tema leibkonnaliikmete suhtes esineb teisi asjaolusid, mis sotsiaalosakonna arvamusel ei anna alust teenuse määramiseks.
§ 16. Teenuse osutamise lõpetamine


RK, RTI, 14.10.2002, 82, 480
Vabariigi Presidendi 7. oktoobri 2002. a otsusega nr 236
KRIMINAALMENETLUSE KOODEKSI, VÄÄRISMETALLTOODETE PROOVI SEADUSE, KOHALIKU OMAVALITSUSE KORRALDUSE SEADUSE, RAVIMISEADUSE, ARHIIVISEADUSE, KONKURENTSISEADUSE JA KARISTUSSEADUSTIKU MUUTMISE SEADUS
Vastu võetud 18. septembril 2002. a
I. Kriminaalmenetluse koodeksis (ENSV ÜT 1961, 1, 4 ja lisa; RT I 2000, 56, 369; 75, õiend; 84, 533; 86, 542; 2001, 3, 9; 53, 306 ja 313; 56, 333; 65, 378; 100, 645; 102, 676; 2002, 29, 174; 56, 350; 64, 390 ja 391) tehakse järgmised muudatused:
§ 1. Paragrahvi 35 täiendatakse lõikega 6 järgmises sõnastuses:
« (6) Kui kahtlustatav, süüdistatav või kohtualune on juriidiline isik, on tema seaduslikul esindajal kõik esindatava õigused ja ta võib anda tema nimel ütlusi.»
§ 2. Paragrahvi 104 täiendatakse punktiga 8 järgmises sõnastuses:
« 8) Konkurentsiamet.»
§ 3. Paragrahvi 105:
« (2) Kohtueelset uurimist teostavad Kaitsepolitseiameti uurija õigustega ametnikud:
1) karistusseadustiku §-des 89–93 ja 95–112, § 114 punktis 7 ning §-des 151, 231–237, 241–253, § 254 lõikes 2, § 405 lõigetes 2 ja 3 ning §-s 415 tähendatud kuritegudes;
2) kaitseteenistusalastes kuritegudes, kui seda peab vajalikuks kaitsepolitsei uurimisjuht;
3) karistusseadustiku §-s 391 tähendatud kuriteos, kui kuriteo pani toime ametiisik oma ametiseisundit ära kasutades ja karistusseadustiku §-s 392 tähendatud kuriteos, kui kuriteo objektiks oli radioaktiivne aine, lõhkematerjal, strateegiline kaup, tulirelv või laskemoon või kui kuriteo pani toime ametiisik oma ametiseisundit ära kasutades;
4) karistusseadustiku §-des 289–291 ja 293–299 tähendatud kuritegudes, kui kuriteo pani toime riigiteenistujate ametinimetuste ja palgaastmestiku seaduse (RT I 1996, 15, 265; 89, 1590; 1998, 36/37, 552; 1999, 95, 843; 97, 858; 2000, 51, 320; 58, 376; 2002, 21, 117) § 4 lõike 1 punktis 1 nimetatud kõrgem ametnik;
5) karistusseadustiku § 414 lõigetes 2 ja 4–6 tähendatud kuritegudes, kui kuritegu pandi toime tsiviilkäibes keelatud lõhkematerjali käideldes;
6) karistusseadustiku §-s 255 või 256 tähendatud kuriteos, kui kuritegeliku ühenduse eesmärgiks on karistusseadustiku §-s 237 või 246 tähendatud kuritegude toimepanemine või kui kuritegeliku ühenduse liikmeks on vähemalt kolm riigiteenistujate ametinimetuste ja palgaastmestiku seaduse § 4 lõike 1 punktis 1 nimetatud kõrgemat ametnikku või politseiametnikku.»;
2) lõiget 3 täiendatakse punktiga 6 järgmises sõnastuses:
« 6) Konkurentsiameti ametnik karistusseadustiku §-des 399–402 nimetatud kuritegudes.»
§ 4. Paragrahvi 273 täiendatakse punktiga 41 järgmises sõnastuses:
« 41) juriidilisest isikust kohtualuse nimetus, registrikood ja asukoha aadress;».
§ 5. Paragrahvi 275 lõike 1 punkt 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 1) füüsilisest isikust kohtualuse ees- ja perekonnanimi või juriidilisest isikust kohtualuse nimetus;».
§ 6. Paragrahvi 276 punkt 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 1) füüsilisest isikust õigeksmõistetu ees- ja perekonnanimi või juriidilisest isikust õigeksmõistetu nimetus;».
II. § 7. Väärismetalltoodete proovi seaduse (RT 1992, 55, 676; RT I 1997, 40, 620; 2000, 86, 547; 2002, 63, 387) § 18 1 lõike 4 punkt 1 tunnistatakse kehtetuks.
III. § 8. Kohaliku omavalitsuse korralduse seaduses (RT I 1993, 37, 558; 1999, 82, 755; 2000, 51, 322; 2001, 82, 489; 100, 642; 2002, 29, 174; 36, 220; 50, 313; 53, 336; 58, 362; 61, 375; 63, 387; 64, 390 ja 393) §-s 22 tehakse järgmised muudatused:
1) lõike 1 punkt 361 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 361) kaevetööde eeskirjade ja heakorra tagamiseks heakorraeeskirjade kehtestamine;»;
2) lõiget 1 täiendatakse punktiga 363 järgmises sõnastuses:
« 363) avaliku korra tagamiseks avaliku korra eeskirjade kehtestamine;».
IV. § 9. Ravimiseaduse (RT I 1996, 3, 56; 49, 954; 1997, 93, 1564; 1998, 36/37, 554; 1999, 58, 608; 2001, 53, 308; 2002, 18, 97; 53, 336; 62, 377; 63, 387) § 157 lõikes 5 asendatakse sõna «Toiduinspektsioon» sõnaga «Toiduamet».
V. § 10. Arhiiviseaduse (RT I 1998, 36/37, 552; 1999, 16, 271; 2000, 92, 597; 2001, 88, 531; 93, 565; 2002, 53, 336; 61, 375; 63, 387) § 501 lõikes 4 asendatakse sõna «Riigiarhiiv» sõnaga «politseiprefektuur».
VI. Konkurentsiseaduses (RT I 2001, 56, 332; 93, 565; 2002, 61, 375; 63, 387) tehakse järgmised muudatused:
§ 11. Paragrahvi 46 lõiget 1 täiendatakse pärast sõna «sunniraha» sõnadega «asendustäitmise ja sunniraha seaduses (RT I 2001, 50, 283; 94, 580) sätestatud korras».
§ 12. Paragrahvi 57 lõike 1 punktid 7 ja 8 tunnistatakse kehtetuks.
§ 13. Paragrahvi 57 lõike 1 punkt 9 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 9) käesoleva seaduse täitmise üle riikliku järelevalve teostamiseks.»
§ 14. Paragrahvi 58 lõike 1 punkt 3 tunnistatakse kehtetuks.
§ 15. Paragrahvi 60 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (3) Kontrollitava ettevõtja asukohas või tegutsemiskohas esitab kontrollimist teostav isik sellele ettevõtjale, tema esindajale või töötajale Konkurentsiameti peadirektori või tema asetäitja käskkirja kontrollimist teostava isiku volitamise kohta.»
§ 16. Paragrahvi 60 lõike 6 punktist 5 jäetakse välja sõnad «otsuse ärakirja või väljavõtte ja».
§ 17. Paragrahv 61 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« § 61. Soovituste andmine
Konkurentsiameti peadirektor või tema asetäitja võib anda riigiasutusele ja kohaliku omavalituse üksusele, füüsilisele ja juriidilisele isikule soovitusi konkurentsiolukorra parandamiseks.»
§ 18. Paragrahv 62 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« § 62. Ettekirjutus ja sunniraha määramine
(3) Konkurentsiameti peadirektor või tema asetäitja võib määrata ettekirjutuse täitmata jätmise korral sunniraha asendustäitmise ja sunniraha seaduses sätestatud korras füüsilistele isikutele kuni 50 000 krooni ja juriidilistele isikutele kuni 100 000 krooni.»
§ 19. Paragrahvid 64–73 tunnistatakse kehtetuks.
§ 20. Paragrahv 733 tunnistatakse kehtetuks.
§ 21. Paragrahvi 734 lõikes 1 asendatakse number «733» numbriga «732».
§ 22. Paragrahvi 734 lõikes 3 asendatakse sõnad «§-des 731 ja 733» sõnadega «§-s 73 1».
VII. Karistusseadustikus (RT I 2001, 61, 364; 2002, 44, 284; 56, 350; 64, 390) tehakse järgmised muudatused:
§ 23. Paragrahvi 44 lõikes 8 asendatakse sõnad «kuni kakskümmend viis miljonit krooni» sõnadega «kuni kakssada viiskümmend miljonit krooni».
§ 24. Paragrahvi 200 lõike 2 punkti 8 täiendatakse pärast sõna «esemega» sõnadega «või sellega».
§ 25. Paragrahvi 204 lõikes 1 asendatakse sõnad «suur kahju» sõnadega «oluline kahju».
§ 26. Paragrahvi 215 lõikes 2 asendatakse sõnad «ühe- kuni viieaastase» sõnadega «kahe- kuni kümneaastase».
§ 27. Paragrahvi 218 lõiget 2 täiendatakse pärast sõnu «kahtekümmend miinimumpäevamäära» sõnadega «või mille kahjustamisel käesoleva seadustiku §-des 203, 204 ja 206 sätestatud juhtudel ei põhjustatud olulist kahju».
§ 28. Paragrahvi 402 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Juriidilise isiku juhatuse, seda asendava organi või nõukogu liikme poolt teisele ettevõtjale mõistlikel ja mittediskrimineerivatel tingimustel võrgustikule, infrastruktuurile või muule olulisele vahendile juurdepääsu mittelubamise eest, samuti muu tegevuse eest, millega on kaasnenud eri- või ainuõigust või olulist vahendit omava juriidilise isiku seaduses sätestatud kohustuse rikkumine – karistatakse rahalise karistuse või kuni kolmeaastase vangistusega.»


text:
takso ja liinivedu
sõiduki tehnojärelevalve
3-3-1-9-07 Riigikohus 12.04.2007
Liiklusseaduse § 501 lg 4 nõuetest ei tulene lisaks parkimispiletile parkimise alustamise aja kohta täiendava tõendi esitamise kohustust. Parkimisautomaadist väljastatud ja sõidukile paigaldatud nõuetekohane parkimispilet on parkimismenetluses dokumendiks, millega tõendatakse parkimise algust. Samal ajal on parkimispilet ka dokumendiks, millega isik tõendab parkimise eest nõutava tasu maksmist. Juhul, kui on ette nähtud tasuta parkimise periood, saab parkimise algusaega, tähistada ka muul viisil, s.o parkimiskellaga või kirjalikult. Parkimise alguse teatavakstegemine parkimiskellaga või vastava kellaaja märkimisega paberil on vajalik üksnes juhul, kui isik ei soovi parkida enam kui tasuta parkimisaja kestel, s.t ta ei ole kohustatud soetama parkimispiletit. Liiklusseaduse § 501 lg-t 4 tuleb tõlgendada viisil, et ka siis, kui isik on parkimise alustamisel ostnud üksnes parkimispileti, sisaldab tema õiguspärane parkimisaeg lubatud tasuta parkimise aega. Õiguslikult ei oma tähendust, kas nimetatud tasuta parkimisaeg hakkab kulgema parkimise algusest või järgneb see tasulisele parkimisajale. Võimalikud probleemid tegeliku parkimise alguse aja tuvastamisel on haldusorganil võimalik lahendada parkimisjärelevalve parema korraldamise või täiendavate tehniliste lahenduste teel, koormamata sealjuures parkijat ebamõistlikult.
3-3-1-66-06 Riigikohus 30.11.2006
Liiklusseadus § 50 2 lg 1
Liiklusseadus § 50 1 lg 1
Liiklusseadus § 50 1 lg 4 1
Parkimistasu täidab nii fiskaalset kui ka liikluskorralduslikku ülesannet. Tasulisele parkimisalale parkimisaega piirava lisatahvli paigaldamisega on parkimise korraldaja omistanud sellel parkimisalal tasu nõudele domineerivalt korraldusliku tähenduse. Parkimisaja limiidi kehtestamine on suunatud võimalikult paljudele isikutele lühiajalise parkimisvõimaluse loomisele ja üldise parkimiskoormuse vähendamisele. Parkimisaja limiidi ületamisel tuleb parklast lahkuda ning selle kohustuse eiraja suhtes saab seaduses sätestatud juhtudel ja korras kohaldada sunnivahendeid. Kui parkija ületab liikluskorraldusvahendiga lubatud parkimisaega, siis ei saa pidada kehtivale õigusele tuginevaks parkimistasu ja viivistasu nõuet. Viivistasu kuulub tasumisele juhul, kui isik ei täida parkimistasu maksmise kohustust. Kehtiv õiguskord ei näe ette võimalust määrata viivistasu isikule, kellel ei lasu parkimistasu maksmise kohustust. Liiklusseaduse § 50^2 lg-s 1 loetletud alused on viivistasu määramiseks ammendavad ning osundatud sätet ei saa tõlgendada viisil, et isikule saab viivistasu määrata ka siis, kui parkimine on keelatud.
Viivistasu kuulub tasumisele juhul, kui isik ei täida parkimistasu maksmise kohustust. Kehtiv õiguskord ei näe ette võimalust määrata viivistasu isikule, kellel ei lasu parkimistasu maksmise kohustust. Liiklusseaduse § 50^2 lg-s 1 loetletud alused on viivistasu määramiseks ammendavad ning osundatud sätet ei saa tõlgendada viisil, et isikule saab viivistasu määrata ka siis, kui parkimine on keelatud.
3-3-1-8-05 Riigikohus 16.03.2005
Liiklusseadus § 50 lg 1
Liiklusseadus § 74 37
Tasulise parkimise ala kehtestamine tähendab selle ala kehtestamist, mille piires on üldjuhul lubatud parkida üksnes raha eest. Kohalik omavalitsus ei saa lubada parkimist ja nõuda selle eest raha seal, kus parkimine on Liikluseeskirja või liikluskorraldusvahendiga üldse keelatud. Keegi ei saa parkimistasu maksmisega osta õigust parkida selleks keelatud kohas. Seetõttu ei saa parkimistasu maksmata jätmise korral määrata ka viivistasu. Keelatud kohas parkimise eest on LS §-ga 74^37 ette nähtud rahatrahv, sõltumata sellest, kas parkimistasu on makstud või pole makstud.

matches:
Riigikohus
§ 501
§ 501
Riigikohus
§ 50
§ 50
§ 50
§ 50
§ 50
Riigikohus
§ 50
§ 74


Töölepinguseadus (töölepingu muutmine) – SISU Advisory: Wiki
– Navigation –Tutvustus Teenused Referentsid Hinnad Kontakt
Töölepinguseadus (töölepingu muutmine)
Home / 2. Maksud ja deklaratsioonid • 6. Kulud / Töölepinguseadus (töölepin ...
TÖÖLEPINGU MUUTMINE JA TÜHISTAMINE
§ 12 Töölepingu muutmine – on TL-s esialgselt kokkulepitud tingimustes muudatuste tegemine. Üldjuhul toimub see poolte kokkuleppel. TL muudatused tuleb vormistada kirjalikult ja esitatakse T-le 1 kuu jooksul. Kui TA ei esita andmeid, on T-l õigus nõuda
- kokkuleppele vastavaid töötingimusi
- andmete kooskõlla viimist vastavalt kokkulepitule
- keelduda töö tegemisest valesti esitatud andmete järgi
- öelda leping üles ja nõuda hüvituseks 3 kuu keskmist töötasu
§ 18 terviseseisundile sobivat tööd saavad nõuda rasedad v kellel on õigus rasedus- ja sünnituspuhkusele. T peab esitama arstitõendi, milles nähtuvad tervise tõttu töötamise piirangud.
Kui TA-l on võimalus pakkuda tervislikule seisundile vastavat tööd v on võimalik kergendada töötingimusi, siis maksab haigekassa kindlustatud isikule hüvitist niisuguses summas, et hüvitis koos selle ajavahemiku eest saadava töötasuga jagatuna selle ajavahemiku kalendripäevadega on võrdne kindlustatud isiku kalendripäeva keskmise tuluga. Kui ei ole võimalik töötajat ajutiselt üle viia või töötingimusi kergendada, siis töötaja jääb koju ja talle makstakse ajutise töövõimetuse hüvitust (70% keskmisest töötasust).
§ 13. Töölepingu tühistamine
(2) Töötaja tagastab tühise töölepingu järgi tööalaseks kasutamiseks saadud töö- ja
isikukaitsevahendid.
Tehing on tühine, kui see on:
- vastuolus heade kommete või avaliku korraga või seadusega,
- rikub käsutuskeeldu või
- tegemist on näiliku tehinguga. (TsÜS § 86-89)
Tehingu tühisus tähendab, et tehingul pole olnud algusest peale õiguslikke tagajärgi ehk kohustusi ja õigusi. Tühise tehingu alusel saadu tagastatakse vastavalt alusetu rikastumise sätetele. Kuna töölepingu puhul on tegemist kestvuslepinguga, ei saa eeldada, et töösuhte pooled säilitavad töösuhtest saadavat, nt töötasu, või et töösuhtest saadavat oleks võimalik üldse tagastada. Teatud erisus kehtib juhul, kui töötaja pettis tööandjat asjaolu suhtes, millest olenes tema töötasu suurus. TLS § 14 lg 3 kohaselt võib sel juhul tööandja nõuda töötajalt tagasi selle osa talle makstud töötasust, mida tööandja ei oleks tegelikke asjaolusid teades maksnud.
Tehing on tühistatav, kui esinevad seaduses nimetatud asjaolud, mis annavad aluse tehingu vaidlustamiseks.
Nimetatud asjaoludeks on:
- tehingu sõlmimine eksimuse,
- pettuse,
- ähvarduse ja vägivalla ning
- raskete asjaolude ärakasutamise
… tõttu, mis annavad aluse kahelda isiku otseses ja vabas tahtes võtta endale tehingust tulenevaid õigusi ja kohustusi (TsÜS § 92).
Tühistamise tähtaeg 2 nädalat on lühem kui TsÜS-s (6 kuud) selleks, et tagada töösuhete stabiilsus. TA peab kiirelt tegutsema ja kui ta selle aja jooksul ei soovi lepingut tühistada, siis ilmselt ei ole need asjaolud ka piisavalt olulised või häirivad.
Kuidas arvutada haigushüvitist?
Majandusliku tõlgendamise reegel (sisu ülimlikkuse printsiip)
Metallijäätmete erikord käibemaksudeklaratsioon
Püsiv tegevuskoht (maksulepingud – püsiva tegevuskoha tekkimine)
Tead paremat vastust? Tee täiendusettepanek. Tühista vastus
1. Ettevõtte loomine 9
2. Maksud ja deklaratsioonid 37
3. Varad 3
4. Kohustused 1
5. Tulud 1
6. Kulud 13
7. Omakapital 1
8. Finantsaruanded ja kontroll 7
9. Muu 17
9.1 Tarkvara tehniline 6
Aastaaruande sisestaja määramine ettevõtjaportaalis (raamatupidajale ligipääsu andmine)
Raamatupidamisest alustavale ettevõtjale (videokursus)
Maksuameti ettemaksukonto vabade vahendite tagasi küsimine pangakontole (käibemaksu rahas tagasi küsimine)
2013© SISU ADVISORY


Põhimäärus — Eakate Avahoolduskeskus
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 35 lõike 2 ning Pärnu Linnavolikogu 17. mai 2012 määruse nr 13 “Pärnu linna põhimäärus” § 68 lõike 2 alusel.
§ 1. Pärnu Sotsiaalkeskus
(1) Pärnu Sotsiaalkeskus (edaspidi Keskus) on Pärnu Linnavalitsuse (edaspidi linnavalitsus) hallatav hoolekandeasutus. Keskus on Eakate Avahoolduskeskuse ja Erivajadustega Inimeste Rehabilitatsioonikeskuse õigusjärglane.
(2) Keskus juhindub oma tegevuses kehtivatest õigusaktidest, samuti käesolevast põhimäärusest.
(1) Keskus asub Pärnus, Keskuse postiaadress on Riia mnt 70, 80021 Pärnu.
(2) Keskus tegutseb ka aadressidel Metsa 10, Pärnu ja Suur-Posti 18, Pärnu.
Keskusel on oma nimega pitsat ja oma sümboolika, mille kasutamine toimub Keskuse asjaajamiskorras sätestatud alustel.
TEGEVUSE EESMÄRGID, ÜLESANDED JA PÕHIMÕTTED
Keskuse tegevuse eesmärgid on:
1) isiku vajadustest lähtuvate sotsiaalteenuste osutamine eesmärgiga suurendada või säilitada isiku iseseisvat toimetulekuvõimet;
2) tõsta elanikkonna teadlikkust sotsiaalsete probleemide lahendamisel ning ennetada toimetulekuraskusi.
(1) Oma eesmärkide saavutamiseks osutab Keskus järgmiseid sotsiaalteenuseid:
2) koduteenus;
4) päevakeskus;
5) riiklikud erihoolekandeteenused;
6) rehabilitatsiooniteenus;
(2) Keskus kogub ja edastab linnavalitsuse sotsiaalosakonnale (edaspidi sotsiaalosakond) informatsiooni teenuste kasutamise ja teenuste vajaduse muutumise kohta.
(3) Keskus osaleb Pärnu linna arengukavas hoolekannet puudutava osa väljatöötamisel ja elluviimisel.
(4) Keskus loob võimalusi erinevateks tegevusteks tehes koostööd asutuste ja organisatsioonidega elanikkonna väärtushinnanguid kujundavate ja iseseisvat toimetulekut toetavate ürituste ning kampaaniate korraldamisel.
§ 6. Tegevuse põhimõtted
Keskus osutab teenuseid eelkõige Pärnu linna elanikele. Teiste omavalitsusüksuste elanikele osutatakse teenuseid vastava omavalitsusüksusega sõlmitud lepingu alusel.
(1) Keskuse järjepideva arengu tagamiseks ja põhieesmärgist tulenevate tegevuste planeerimiseks koostatakse arengukava.
(2) Arengukava koostatakse ja kinnitatakse Pärnu Linnavolikogu (edaspidi volikogu) poolt kehtestatud korras.
(3) Arengukava avalikustatakse Keskuse veebilehel.
§ 8. Õigused
Keskusel on õigus:
1) osutada tasulisi teenuseid linnavalitsuse kinnitatud hinnakirja alusel;
2) saada linnavalitsuselt, selle struktuuriüksustelt ja linnavalitsuse hallatavatelt asutustelt oma ülesannete täitmiseks vajalikku informatsiooni.
3. peatükk KOOSSEIS JA JUHTIMINE
§ 9. Struktuur ja koosseis
(1) Keskuse struktuuri ja töötajate koosseisu kinnitab linnavalitsus.
(2) Töötamine Keskuses toimub töölepingu alusel ja seda reguleeritakse tööseadustega.
§ 10. Juhtimine
(1) Keskust juhib juhataja, kelle kinnitab ametisse ja vabastab ametist linnavalitsus.
(2) Juhatajaga sõlmib, peatab, muudab ja lõpetab töölepingu linnapea või tema volitatud isik.
(3) Juhataja juhib Keskust vastavalt Keskuse põhimäärusele, töölepingule ja ametijuhendile.
(4) Juhataja äraolekul täidab juhataja ülesandeid linnapea käskkirjas määratud isik.
(1) Keskuse edukaks tööks vajalike tingimuste loomiseks ning tegevuste ja arenguga seotud küsimuste koordineerimiseks ja nõustamiseks kinnitab linnavalitsus juhataja ettepanekul vähemalt 5 liikmelise hoolekogu.
(2) Hoolekogu koosseisu kuuluvad:
1) linnavalitsuse esindaja(d);
2) Keskuse töötajate esindaja(d);
3) sihtgrupi esindaja(d).
(3) Hoolekogu pädevuses on:
1) Keskuse tegevuse analüüsimine ja hindamine ning selle kohta ettepanekute tegemine linnavalitsusele ja juhatajale töö paremaks planeerimiseks ja korraldamiseks;
2) Keskuse põhimääruse ja arengukava kooskõlastamine;
3) Keskuse tegevuse tööplaani ja aruande ning eelarve kooskõlastamine;
4) muude oluliste küsimuste arutamine ja vastavate ettepanekute tegemine juhatajale.
§ 12. Hoolekogu töökorralduse põhimõtted
(1) Hoolekogu esimese koosoleku kutsub kokku Keskuse juhataja, kes osaleb hoolekogu koosolekutel, kuid ei ole hoolekogu liige.
(2) Hoolekogu valib oma liikmete hulgast esimehe.
(3) Hoolekogu koosolekud toimuvad vastavalt vajadusele, kuid mitte harvem kui kord poolaastas ning koosolekud kutsub kokku hoolekogu esimees.
(4) Hoolekogu teeb otsused poolthäälteenamusega. Hoolekogu on otsustusvõimeline, kui kohal on vähemalt kaks kolmandikku liikmetest. Hoolekogu otsused protokollitakse ning protokollile kirjutavad alla hoolekogu esimees ja protokollija.
(5) Hoolekogu võib vastu võtta otsuseid koosolekut kokku kutsumata, kui otsuse poolt on andnud kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis oma nõusoleku üle poole hoolekogu liikmetest.
4. peatükk MAJANDAMISE JA ASJAAJAMISE ALUSED
§ 13. Keskuse vara
Keskus valitseb, kasutab ja käsutab oma valduses olevat vara volikogu kehtestatud korras.
§ 14. Keskuse eelarve
(1) Keskuse kulud kaetakse linnaeelarvest.
(2) Keskus võib saada vahendeid ka füüsilistelt ja juriidilistelt isikutelt sihtotstarbeliste eraldiste, toetuste ja annetustena.
(3) Keskuse rahaliste vahendite arveldamine toimub linnavalitsuse arvelduskontode kaudu.
(4) Keskuse raamatupidamisarvestust ja sellekohast aruandlust korraldab linnavalitsuse raamatupidamise teenistus.
§ 15. Keskuse asjaajamine ja aruandlus
(1) Keskus korraldab oma asjaajamist lähtuvalt õigusaktidega kehtestatud nõuetest ja vastavalt Keskuse kinnitatud asjaajamise korrale.
(2) Keskus esitab oma tegevuse kohta statistilisi aruandeid õigusaktidega kehtestatud korras ja tähtaegadel.
Keskuse ja juhataja tegevuse õiguspärasuse ja otstarbekuse üle teostab teenistusliku järelevalvet linnavalitsus.
Keskuse ümberkorraldamise ja tegevuse lõpetamise otsustab volikogu.
§ 18. Varasema määruse kehtetuks tunnistamine
Pärnu Linnavolikogu 20. septembri 2007 määrus nr 25 „Eakate Avahoolduskeskuse põhimäärus“ tunnistatakse kehtetuks.
Määrus jõustub 1. aprillil 2017.
Andrei Korobeinik volikogu esimees


Keskkonnamõju hindamise aruande kvaliteedi ja keskkonnamõju hindamise menetluse kontrollimise kord – Riigi Teataja
Keskkonnamõju hindamise aruande kvaliteedi ja keskkonnamõju hindamise menetluse kontrollimise kord
Keskkonnamõju hindamise aruande kvaliteedi ja keskkonnamõju hindamise menetluse kontrollimise kord - sisukord
§ 2 Keskkonnamõju hindamise menetluse kontrollimine
§ 3 Keskkonnamõju hindamise aruande kvaliteedi kontrollimine
RTL 2006, 19, 332
Vastu võetud 17.02.2006 nr 14
Määrus kehtestatakse «Keskkonnamõju hindamise ja keskkonnajuhtimissüsteemi seaduse» § 22 lõike 4 alusel.
Määrusega kehtestatakse keskkonnamõju hindamise aruande kvaliteedi ja keskkonnamõju hindamise menetluse kontrollimise kord, et tuvastada aruande nõuetekohasus ja keskkonnamõju hindamise menetluse vastavus «Keskkonnamõju hindamise ja keskkonnajuhtimissüsteemi seadusele».
§ 2. Keskkonnamõju hindamise menetluse kontrollimine
(1) Keskkonnamõju hindamise järelevalvaja hindab enne keskkonnamõju hindamise aruande heakskiitmist või heakskiitmata jätmist keskkonnamõju hindamise menetluse vastavust «Keskkonnamõju hindamise ja keskkonnajuhtimissüsteemi seadusele».
(2) Kui keskkonnamõju hindamise menetluse kontrollimise käigus selgub, et menetlus ei ole kooskõlas «Keskkonnamõju hindamise ja keskkonnajuhtimissüsteemi seadusega», peab keskkonnamõju hindamise järelevalvaja hindama, kas rikkumine võib mõjutada keskkonnamõju hindamise tulemusi. Kui keskkonnamõju hindamise rikkumine võib keskkonnamõju hindamise tulemusi mõjutada, ei kiida keskkonnamõju hindamise järelevalvaja aruannet heaks, tagastab aruande ühe eksemplari arendajale, kes jätkab keskkonnamõju hindamise menetlust alates tuvastatud nõuete rikkumisest.
§ 3. Keskkonnamõju hindamise aruande kvaliteedi kontrollimine
(1) Keskkonnamõju hindamise järelevalvaja kontrollib keskkonnamõju hindamise aruannet enne selle heakskiitmist või heakskiitmata jätmist.
(2) Kui aruande kvaliteedi kontrollimise käigus tuvastatakse, et aruanne ei vasta «Keskkonnamõju hindamise ja keskkonnajuhtimissüsteemi seaduse» § 20 nõuetele, hindab järelevalvaja, kas see võib mõjutada keskkonnamõju hindamise tulemusi ning kas esitatud aruanne on tegevusloa andmiseks piisav. Kui aruande puudused võivad mõjutada keskkonnamõju hindamise tulemusi, ei kiida järelevalvaja aruannet heaks ning tagastab arendajale aruande ühe eksemplari puuduste kõrvaldamiseks.