text:
Töötasu ja varaline vastutus - Raamatupidaja
Töötasu ja varaline vastutus
03. jaanuar 2017 08:30
Heli Raidve käsitleb 2015. aasta tööõiguse alaseid Euroopa Kohtu otsuseid
Anname ülevaate olulisematest juhatuse liikme töösuhet, töötaja varalist vastutust ja kahju tekitamist puudutavatest kohtuotsustest. Kõik artiklis viidatud otsused on kättesaadavad Heli Raidve Tööõigusabi kodulehel rubriigis „Tasuta materjalid” (sisestage otsingusse otsuse number).
Varasemate aastate tõlgenduste kohaselt ei saanud juhatuse liikmel üldjuhul töölepingut olla. 2015. aastal liiguti nii tsiviilõiguse kui ka haldusõiguse kohtupraktikas pigem suunas, kus juhatuse liikme leping tunnistati töölepinguks. Sellisele seisukohale asusid nii Euroopa Kohus kui ka mitmes eri otsuses meie riigikohus.
Euroopa Kohtu 09.07.2015 otsus C-229/14, Balkaya
• Mõistet „töötaja” tuleb defineerida töösuhet iseloomustavatest objektiivsetest tunnustest lähtudes. Selles kontekstis on töösuhte oluline tunnus asjaolu, et isik osutab teatava aja jooksul teisele isikule ja tema juhiste all teenuseid, mille eest ta saab tasu.
• Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast tulenevalt ei saa töösuhte õiguslik olemus riigisiseses õiguses mõjutada töötaja määratlust liidu õiguse mõttes.
• Nõukogu 20.07.1998 direktiivi 98/59/EÜ (kollektiivsed koondamised) artikli 1 lõike 1 punkti 1 mõttes tuleb töötajate arvu kindlaksmääramisel võtta arvesse ka kapitaliühingu juhatuse liige, kes tegutseb selle äriühingu mõne muu organi juhtimise ja kontrolli all, saab selle tegevuse eest tasu ning ei ole ise selle äriühingu osanik.
Riigikohtu 11.09.2015 otsus 3-3-1-25-15
Lepingupooled jätkasid varem kehtinud töölepingutest tulenevate kohustuste täitmist, mistõttu oli õige äriühingutega sõlmitud käsunduslepingute ümberkvalifitseerimine töölepinguteks.
Töösuhte jätkumisele viitab ka töölepingute tingimus, mille kohaselt kehtivad need lepingud edasi ka pärast töötaja juhatuse liikmeks valimist. Kuigi üldjuhul ei kuulu juhatuse ja äriühingu suhe TLS-i reguleerimisalasse, ei ole lepinguvabaduse põhimõttest tulenevalt pooltel keelatud samal ajal juhtorgani staatusega olla sama juriidilise isikuga töösuhtes. Muu hulgas võib see olla tingitud töötaja soovist saada suuremaid sotsiaalseid tagatisi.
Riigikohtu 12.05.2015 otsus 3-2-1-82-14
Juhatuse ja nõukogu liikmetega seotud äriühingute puhul võib tehingu näilikkus väljenduda selles, et juhtimis- ja nõustamisteenuseid ei osutanud mitte vastavasisulised lepingud sõlminud äriühingud, vaid juhatuse ja nõukogu liikmed füüsilise isikuna ning näiliku tehingu õiguslik tagajärg on see, et lepingute teiseks pooleks tuleb lugeda füüsilisi isikuid. Töötajatega seotud äriühingute puhul väljendub tehingu näilikkus selles, et lepingu sisust tulenevalt oli tegemist töölepinguga, mistõttu tuleb käsundusleping ümber kvalifitseerida töölepinguks. Kuna TLS §-s 1 toodud töölepingu definitsioonist tulenevalt saab töötajaks olla ainult füüsiline isik, toob käsunduslepingu ümberkvalifitseerimine töölepinguks automaatselt kaasa ka juriidilise isiku asendamise füüsilise isikuga.
Riigikohtu 06.10.2015 otsus 3-3-1-12-15
Juhtimis- ja konsultatsiooniteenuse lepinguid juhatuse liikme lepinguteks ja töölepinguteks ümber kvalifitseerideson muu hulgas arvesse võetud:
1) vaidlusaluseid teenuseid osutanud äriühingud väljastasid äriühingule X arveid iga kuu ja üldjuhul samas suuruses;
2) äriühingud pakkusid kontrollitaval ajavahemikul teenust ainult või valdavas osas äriühingule X;
3) äriühingule X tema juhatuse liikmete poolt äriühingute nimel osutatud teenuseks oli äriühingu X nõustamine ülesannetes, mida nad täitsid juhatuse liikmetena. Teistel kõnealustel teenuste osutamise lepingutel olid töölepingutele omased tunnused.
Riigikohus nõustub maksuhalduri ja ringkonnakohtuga, et eelnimetatud asjaolud võimaldavad teha järelduse, et tehingute tegelikuks sisuks olid äriühingu X ja füüsiliste isikute vahelised töö-ja juhatuse liikme suhted.
Töötaja varalist vastutust ja kahju hüvitamist puudutav kohtupraktika
Töötaja vastutuse osas tutvustame kahju tuvastamist, hüvitamist ja vähendamist ning ärisaladuse hoidmise kohustuse rikkumisega seotud leppetrahvi sissenõudmist puudutavat kohtupraktikat.
Tartu Maakohtu 10.04.2015 otsus 2-14-54559
Autojuht võttis kauba peale. Sihtkohas eemaldas üksi plommi, kolm alust kaupa olid diisliga kahjustatud, tööandja maksis kliendile 2500 eurot kahju hüvitamiseks. Kindlustus keeldus kahju hüvitamisest.
Kohus: töötaja vastutuse eeldusena tuleb tuvastada, kas tööandjal on kahju tekkinud, kas töötaja rikkus töölepingust tulenevat kohustust, kas kahju on põhjuslikus seoses töötaja tegevusega ning kas töötaja on selles süüdi. Plommi üksi mahavõtmisega võttis töötaja endale riski juhuks, kui kaup on saanud kahjustada. Seega on töötaja rikkunud töölepingujärgset kohustust tagada kauba jõudmine sihtkohta sellises kvaliteedis, mis on kindlaks määratud CMR-saatelehel või veolepingus sätestatud. Kahju tekkimine on seega põhjuslikus seoses töötaja tegevusega ja töötaja on kohustuse rikkumises süüdi.
Kohus leiab, et raske hooletusega tekitatud kahju hüvitamise ülempiir on nelja kuu töötasu, mida tööandja võiks kahju hüvitisena mõistlikult oodata.
Pärnu Maakohtu 16.12.2015 otsus 2-15-957
• Töötaja tekitas väidetavalt tööandjale kahju. Tööandja esitas kahju hüvitamise nõudega arve, töötaja seda ei aktsepteerinud. Töölepingu lõppemise kandesse kirjutas tööandja lause „Kinni peetud tööandja arve summas 344.40 eurot”. Kanne on töötaja poolt allkirjastatud.
Kohus: tegemist ei ole kompromissilepinguga, vaid tööandja poolt töölepingu lõpetamisse lisatud ootamatu ja ebaseadusliku tingimusega. Tööandja ei ole töölepingu lõppemise ajaks töötaja süüd kahju tekkimises tuvastanud, seega ei saanud ka esitada tagasinõuet TLS-i § 74 alusel. Tegemist ei ole ka TLS-i § 78 lg 1 kirjaliku nõusolekuga, kuna see tuleb anda enne tasaarvestamise tegemist, kuid dokumentidest nähtuvalt tegi tööandja selle enne nõusoleku saamist.
Riigikohtu 04.11.2015 otsus 3-2-1-120-15
Tööandja lõpetas tähtajalise töölepingu 10 kuud enne tähtaja saabumist koondamise tõttu TLS § 89 alusel. Töötaja nõuab TLS § 100 lg 3 alusel hüvitisena keskmist töötasu tähtaja lõpuni. Tööandja palub hüvitist vähendada, kuna töötajale ei ole kahju tekkinud.
Kohus: Tähtajalise töölepingu sõlminud töötaja ei saa selle lepingu lõpetamisega seotud rahalistest kohustustest vabanemise eesmärgil tugineda pärast lepingu ülesütlemist asjaolule, et pooltel ei olnud alust tähtajalist töölepingut sõlmida. TLS-i § 100 lg 3 hüvitise väljamõistmisel tuleb arvestada VÕS-i § 127 sätestatud kahju hüvitamise eesmärki ja ulatust, sh tuleb kahjuhüvitisest maha arvata kasu, mida töötaja sai kahju tekitamise tagajärjel. Seega võimaldab seadus arvestada hüvitise määramisel mh asjaoluga, et töötaja sõlmis pärast ülesütlemist, aga enne tähtaja saabumist tööandja soovitusel teise tööandjaga uue töölepingu.
Tallinna Ringkonnakohtu 10.04.2015 otsus 2-14-9646
Tööleping sõlmiti 2008. a, selles oli konfidentsiaalsuskohustus. 2009. a septembris sõlmiti konfidentsiaalsusleping, ärisaladuse avaldamise eest kahjutasu 1 miljon krooni. 2013. aastal kaks kuud pärast töölepingu lõppemist asus töötaja tööle elukaaslase asutatud konkureerivas firmas, hakkas saatma tööandja klientidele ja koostööpartneritele pakkumisi, kasutades endise tööandja kliendibaasi. Tööandja esitas nõude ärisaladuse avaldamise eest 30 000 euro suuruse leppetrahvi välja mõistmine.
Kohus: tööleping sõlmiti 2008. Vana TLS-i kohaselt pidi tööandja peale töölepingu lõppemist kehtiva ärisaladuse hoidmise eest maksma eritasu, mida ei ole makstud, seega ei saa tööandja töölepingu rikkumisele tugineda. Leppetrahvinõue on VÕS-i § 35 mõttes tüüptingimus, käesolevas asjas ei ole tööandja tõendanud, et see räägiti eraldi läbi ja töötaja sai seda mõjutada. Leppetrahv 1 miljonit krooni oleks töötaja 10 aasta netopalk ja töötajat ebamõistlikult kahjustav. Leppetrahvi nõue on tühine tervikuna ja seda ei mõjuta, et tööandja nõuab kohtus ainult poolt kokkulepitust. Pooltevahelise konfidentsiaalsuslepingu p 4 on tühine, seega ei pea kohus käsitlema, kas töötaja kohustust rikkus.
Kohtumenetluses kantud õigusabikulud
Kohtuvaidluse puhul peavad pooled arvestama, et kaotaja peab tavaliselt hüvitama teise poole kohtukulud, sh võitnud poolt esindanud juristile makstud tasud. Kohus võib mõista need kaotajalt välja tervikuna või osaliselt või jätta poolte kulud poolte endi kanda.
Tallinna Ringkonnakohtu 26.10.2015 otsus 2-14-21424
Kohus: tööandja kulud advokaatide poolt osutatud õigusabile ei ole vajalikud ja põhjendatud, kuna tegemist on valla ning tema asutuse töötaja vahelise töövaidlusega. Valla veebilehelt nähtuva info põhjal on vallavalitsuse (vallakantselei) teenistuses nii õigusnõustaja kui ka jurist ja juristi abi. Kõigil neil on juriidiline kõrgharidus, muu hulgas on õigusnõuniku ametiülesanne esindada vallavolikogu ja vallavalitsust kohtus. Vaidluse iseloom ja keerukus ning töötaja tegevus ja muud asjaolud ei ole sellised, mis tinginuks tööandja poolt õigusteenuse ostmise vajaduse. Eeltoodud põhjusel ei ole tööandja lepingulise esindaja kulude väljamõistmine töötajalt põhjendatud.
Riigikohtu 10.02.2016 määrus 3-2-1-177-15
Kohus: töövaidluskomisjoni kulud on kohtuvälised kulud TsMS-i § 144 p 4 tähenduses. Jõustunud kohtuotsustega on hagimenetluse kulud jäetud töötaja kanda. TsMS-i § 162 lg 2 esimese lause kohaselt peab töötaja hüvitama tööandjale mh kohtumenetluse tõttu tekkinud vajalikud kohtuvälised kulud, mis TsMS-i § 144 p 4 järgi on ka kohtueelse menetluse kulud. Töövaidluskomisjoni menetlus on seaduses sätestatud kohtueelne menetlus.
Tööandjal oli õigus kasutada menetluses lepingulist esindajat. Ainuüksi asjaolu, et menetlusosaline on riik oma tulundusasutuse kaudu, kelle struktuuris on kvalifitseeritud juristid, ei anna alust jätta lepingulise esindaja kulusid vastaspoolelt välja mõistmata. Advokaadi kasutamine ei pruugi olla põhjendatud, kui vaidlus on vähekeerukas ja pool oleks oma eesmärgi saavutanud ka oma töötajat või teenistujat kasutades, kellel on kohtu arvates esindamiseks piisavad teadmised ja kogemused.
Praeguseks on lisandunud mitukümmend 2016. aasta kohtuotsust. Nendega saate tutvuda Heli Raidve Tööõigusabi kodulehel rubriigis „Tasuta materjalid”. Tark õpib teiste vigadest!
Artikkel on algselt ilmunud ajakirja Personali Praktik 2016. aasta detsembrinumbris.
URL: http://www.raamatupidaja.ee/uudised/2017/01/03/tootasu-ja-varaline-vastutus

matches:
Kohus
Riigikohus
Kohus
§ 74
§ 78
§ 89
§ 100
§ 100
§ 127
§ 35
kohus
Kohus
§ 144
§ 162
§ 144


text:
Termini „vanemlik vastutus” asemel kasutatakse Hispaania õigusaktides tavaliselt terminit „vanema hooldusõigus” (patria potestad). See hõlmab õigusi ja kohustusi, mis on füüsilistel isikutel – tavaliselt vanematel – või juriidilistel isikutel, kellele on seadusega või kohtuotsusega antud kohustus kaitsta alaealise isikut ja vara.
Vanema hooldusõigust tuleb alati teostada laste huvides, võttes arvesse nende isiksuseomadusi ning austades nende füüsilist ja vaimset puutumatust. Vanema hooldusõigus hõlmab järgmisi õigusi ja kohustusi:
1. laste eest hoolitsemine ja nendega koos olemine, nende toitmine, neile hariduse võimaldamine ja nende igakülgse arengu tagamine;
2. laste esindamine ja nende vara valitsemine.
Alaealiste lastega seotud vanemlik vastutus on nende vanematel.
Lahuselu ja abielulahutuse korral või juhul, kui vanemad ei ela koos, on mõlemal vanemal kõik õigused ja kohustused seoses alaealisega või tema varaga, välja arvatud erandlike asjaolude korral.
Kui vanemad elavad eraldi, teostab vanema hooldusõigust see vanem, kellega koos laps elab. Kuid kui teine vanem esitab avalduse, millele on lisatud põhjendused, võib kohus lapse huvidest lähtuvalt näha ette vanemate ühise hooldusõiguse või võib vanema hooldusõigusega hõlmatud ülesanded ema ja isa vahel ära jagada.
Hispaania õiguse kohaselt võidakse määrata muud sugulased, isikud või asutused, kes peavad kohtu järelevalve all teostama vanemlikku vastutust alaealiste suhtes juhul, kui vanemad ei suuda täita seaduses sätestatud kohustust hoolitseda alaealiste eest või ei täida seda kohustust rahuldavalt.
Kui vanemad alustavad lahuselu või lahutavad oma abielu, võib vanemliku vastutuse määrata kindlaks järgmiselt:
mõlema vanema taotluse alusel vanematevahelises kokkuleppes (convenio regulador), mille peab heaks kiitma kohus;
võistleva menetluse raames tehtud kohtuotsusega.
Vanemlik vastutus, mille eesmärk on kaitsta alaealisi, on mõlemal vanemal.
Alaealiste eest hoolitsemiseks tehtud korraldusi võib kirjeldada järgmiselt.
Hooldusõiguse võib anda ka ainult ühele vanemale. Selline korraldus on kõige levinum nii lahuselu kui ka abielulahutuse puhul, mis toimub kas vastastikusel kokkuleppel või mida menetletakse võistleva menetluse raames; hooldusõiguseta jäänud vanemale tagatakse suhtlusõigus.
Võidakse ette näha ühine hooldusõigus, mille puhul alaealised elavad vaheldumisi ühe ja teise vanema juures.
Erandjuhul, kui asjaolud seda tingivad ja kui see on alaealise huvides, võib kohus vanemate ettepanekul või omal algatusel teha otsuse, millega annab vanema hooldusõiguse kolmandale isikule.
Olukordades, kus alaealise eest hoolitsemine on antud ametiasutusele, säilitatakse status quo ja isikuhooldusõigust ei anta kummalegi vanemale.
Vanemad, kes jõuavad vanemliku vastutusega seotud küsimustes üksmeelele, peavad esitama allkirjastatud vanematevahelise kokkuleppe (convenio regulador), mis sisaldab kõiki kokkulepitud punkte. Muu hulgas peab asjaomane dokument sisaldama sõnaselget kokkulepet järgmise kohta:
alaealise eest hoolitsemiseks tehtud korraldused;
vanemate suhtlusõigus;
vanemliku vastutuse teostamine;
perekonna ühise eluaseme kasutamine;
alaealisele makstav elatis.
Vanematevaheline kokkulepe koos avaldusega tuleb esitada asjakohasele esimese astme kohtule. Vanemad peavad selle kohtus kinnitama. Pärast alaealiste (kui nad on piisavalt vanad ütluste andmiseks) ja prokuröri ärakuulamist hindab kohtunik kokkuleppeid.
Kohtunik kiidab abikaasade sõlmitud kokkuleppe abielu kehtetuks tunnistamise, lahuselu või abielu lahutamise tagajärgedega tegelemise kohta heaks, kui sellega ei kahjustata laste huve. Kui menetluspooled teevad ettepanekuid lapselaste ja vanavanemate suhtlus- ja külastusõiguse kohta, võib kohtunik need heaks kiita pärast seda, kui on korraldatud istung, millest võtavad osa vanavanemad ja kus nad annavad oma nõusoleku.
Kui kohus jätab kokkuleppe heaks kiitmata, peab ta tegema põhjendatud otsuse. Sellisel juhul peavad abikaasad esitama kohtunikule heakskiitmiseks uue ettepaneku, kui see on asjakohane.
Pooltevahelise kokkuleppe saavutamiseks on perelepitus parim alternatiiv kohtuotsusele.
Et sõlmitud kokkulepe oleks täitmisele pööratav, peab kohus selle alati oma otsusega heaks kiitma.
Oma otsuse tegemisel lähtub kohtunik alati alaealiste laste huvidest, vältides võimaluse korral vendade-õdede lahutamist, ning teeb pärast laste ärakuulamist (tingimusel, et lapsed on otsustusvõimelised) otsuse järgmiste küsimuste kohta:
kohtulikud meetmed seoses lapse eest hoolitsemise ja hooldusõigusega, mis on antud ühele või mõlemale vanemale, ning lapsele hariduse andmisega;
suhtlusõigust käsitlevad kokkulepped, milles on märgitud kohtumise aeg ja viis ning koht, kus vanemad saavad oma lastega suhelda ja nendega aega veeta;
erandjuhul võib olla vaja suhtlusõigust piirata või see peatada, kui ilmnevad tõsised asjaolud või kui üks vanematest eksib raskelt ja korduvalt oma kohustuste vastu;
vanema hooldusõiguse andmine ning vajaduse korral – ja kui see on laste seisukohast asjakohane – sellise otsuse tegemine, millega usaldatakse sellise hooldusõiguse täielik või osaline teostamine ühele vanematest, sealhulgas mõjuvatel põhjustel isiku ilmajätmine vanema hooldusõigusest;
mõlemalt vanemalt elatise väljamõistmine lapse vajaduste rahuldamiseks, võttes arvesse majanduslikku olukorda ning nähes ette meetmed eesmärgiga tagada elatise tõhusus;
perekonna ühise eluaseme ja ühiskasutatavate esemete kasutamisõiguse määramine vanematevahelise kokkuleppe puudumise korral, eelistades seda abikaasat, kellele anti alaealiste laste isikuhooldusõigus.
Üldjuhul on vanematel ühine hooldusõigus. Mõlemad vanemad jagavad õigust teha otsuseid alaealisega seotud küsimustes ja neid küsimusi lahendada, seda isegi juhul, kui lapse isikuhooldusõigus on antud ainult ühele vanemale.
Juhul kui vanemad ei suuda jõuda üksmeelele otsustes, mille nad võivad või mis tuleks teha seoses alaealise lapsega (näiteks kooli või koolivälise tegevuse valik seoses kooli- ja haridusküsimustega, arsti valik seoses tervishoiuküsimustega, isiklike küsimuste alla kuuluv nime või usulise hariduse valik või alaealise elukoha või elukohariigi valik jne), ning kui vastastikuse kokkuleppe saavutamine on osutunud võimatuks, võib üks vanematest pöörduda vaidluse lahendamiseks kohtu poole.
Pärast mõlema vanema ja lapse (tingimusel, et laps on otsustusvõimeline) ärakuulamist teeb kohus edasikaebamisele mittekuuluva otsuse, millega annab otsuste tegemise õiguse kas isale või emale. Kui erimeelsused jätkuvad või kui tekib mõni muu põhjus, mis raskendab olulisel määral vanema hooldusõiguse teostamist, võib kohus anda otsuste tegemise õiguse täielikult või osaliselt ühele vanematest või võib need ülesanded vanemate vahel ära jagada. Kõik need meetmed võetakse kuni kaheks aastaks.
Juhul kui vanematele antakse ühine isikuhooldusõigus, hoolitsevad vanemad igapäevaselt lapse eest vaheldumisi eelnevalt kindlaksmääratud perioodide kaupa, kusjuures need perioodid kattuvad tavaliselt konkreetsete kooliperioodidega, näiteks õppeveerandite või -aastatega.
Vanemad jagavad kõiki koolivaheaegu.
Lahuselu või abielu lahutamist vastastikusel kokkuleppel käsitlevates abieluasjades on pädev see esimese astme kohus, kelle tööpiirkonnas asub abikaasade viimane ühine elukoht või ühe taotleja elukoht.
Võistlevate abieluasjade puhul on pädev abikaasade ühise elukoha järgne esimese astme kohus ning kui abikaasad elavad eri kohtualluvuspiirkondades, võib hageja valida kas selle kohtu, kelle tööpiirkonnas asub abikaasade viimane ühine elukoht, või kostja elukohajärgse kohtu.
Menetlustes, mis käsitlevad eranditult alaealiste laste eest hoolitsemist, nende isikuhooldusõigust ja ülalpidamist ning mille poolteks on vanemad, kes ei ole teineteisega abielus, on pädev see esimese astme kohus, kelle tööpiirkonnas asub vanemate viimane ühine elukoht. Kui vanemad elavad eri kohtualluvuspiirkondades, võib hageja valida kas kostja elukohajärgse kohtu või alaealise elukohajärgse kohtu.
Nende juhtumite puhul kohaldatakse järgmisi menetlusi.
Kui vanemad on saavutanud kokkuleppe, kohaldatakse juhul, kui vanemad ei ole abielus, tsiviilkohtumenetluse seaduse artiklis 777 lahuselu ja abielu lahutamise kohta ning alaealiste laste eest hoolitsemise, nende isikuhooldusõiguse ja ülalpidamisega seotud lõplike meetmete vastuvõtmiseks sätestatud vastastikusel kokkuleppel toimuvat menetlust.
Kui vanematevaheline kokkulepe puudub ja vanemad ei ole abielus, kohaldatakse tsiviilkohtumenetluse seaduse artiklites 770 ja 774 sätestatud võistlevat menetlust ka perekonnaasjade ja alaealisi käsitlevate asjade puhul.
Kiireloomuliste asjade puhul võib taotleda meetmete võtmist järgmiste menetluste kohaselt.
Enne seda, kui esitatakse avaldus abielu kehtetuks tunnistamiseks, lahuselu võimaldamiseks, abielu lahutamiseks, või menetlustes, milles käsitletakse alaealiste laste eest hoolitsemist, nende isikuhooldusõigust või ülalpidamist, võib võtta ajutisi meetmeid. Seda reguleeritakse tsiviilkohtumenetluse seaduse artiklitega 771 ja 772.
Sõnaselgelt on sätestatud, et kui on alust võtta kiireloomulisi meetmeid, võib esimese otsusega võtta kohesed meetmed.
Sarnaselt eespool kirjeldatud juhtudega võib võtta ajutisi meetmeid tulenevalt abieluasjas või alaealistega seotud menetluses esitatud avalduse vastuvõtmisest. Seda reguleeritakse tsiviilkohtumenetluse seaduse artikliga 773.
Isik võib saada täielikku või osalist õigusabi, kui ta esitab tõendid selle kohta, et tema puhul on täidetud õigusabi seaduses õigusabi taotlejale sätestatud tingimused. (Vt teabeleht „Õigusabi – Hispaania“).
Et teha kindlaks, milliseid otsuseid on võimalik edasi kaevata, tuleb vaadelda eraldi kõiki võimalikke otsuseid, mis on seotud vanemliku vastutusega.
Kõigi võistleva menetluse raames tehtud otsuste peale saab esitada apellatsiooni provintsikohtule.
Vastastikusel kokkuleppel toimuva menetluse raames tehtud otsuseid saab provintsikohtusse edasi kaevata, kuid üksnes juhul, kui vastuvõetud meede erineb vanematevahelise kokkuleppe (convenio regulador) tingimustest.
Seadusega ei ole ette nähtud õigust esitada apellatsiooni esialgseid ajutisi meetmeid või ajutisi meetmeid käsitlevate otsuste peale või vanema hooldusõiguse teostamist käsitlevate otsuste peale.
Kui vanemlikku vastutust käsitlevat kohtuotsust ei täideta vabatahtlikult, võib asjaomase otsuse teinud esimese astme kohtule esitada avalduse, milles taotletakse täitmata jäetud meetme või meetmete täitmisele pööramist.
Avalduses tuleb märkida, millise otsuse täitmist taotletakse ja kelle vastu tuleb täitmisele pööramise menetlust alustada.
Otsuseid, mis on liikmesriigis tehtud abieluasjades seoses abikaasade ühise lapse suhtes vanemliku vastutuse teostamisega ja mis kuulusid täitmisele asjaomases liikmesriigis ning millest on teavitatud, tunnustatakse Hispaanias iga huvitatud isiku taotluse alusel ühegi erimenetluse järgimist nõudmata kooskõlas nõukogu 27. novembri 2003. aasta määrusega (EÜ) nr 2201/2003, mis käsitleb kohtualluvust ning kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega.
Täitmisele pööramiseks tuleb esitada asjakohane taotlus selle koha kohtule, kus alaealine asub ja kus täitmisele pööramist taotletakse. Taotlusele tuleb lisada selle otsuse koopia, mille täitmisele pööramist taotletakse, ja see peab vastama kõigile autentsuse tõendamiseks vajalikele tingimustele kooskõlas V lisas esitatud standardvormiga. Advokaadi ja õigusesindaja olemasolu on vajalik.
Et vaidlustada Hispaanias teises liikmesriigis vanemliku vastutuse kohta tehtud otsuse tunnustamine, peab isik pöörduma selle esimese astme kohtu poole, kellele on esitatud tunnustamise taotlus, ning väitma, et eksisteerivad määruses (EÜ) nr 2201/2003 sätestatud mittetunnustamise alused.
Need alused on järgmised:
otsus on lapse parimaid huve arvesse võttes oluliselt vastuolus avaliku korraga;
lapsele ei antud võimalust saada ära kuulatud (see põhjus ei ole vastuvõetav kiireloomulistel juhtudel);
otsus tehti tagaselja ning menetluse algatamist käsitlevat dokumenti ei edastatud või sellest ei teatatud, välja arvatud juhul, kui on tõestatud, et vaidlustav isik oli otsuse vastu võtnud ;
vaidlustavale isikule, kes on tunnustamise vastu ja väidab, et kohtuotsus kahjustab tema vanemlikku vastutust, ei antud võimalust olla ära kuulatud,
või see on vastuolus mõne hiljem tehtud otsusega.
Kohaldatakse alaealise tavalise elukoha õigust vastavalt 1996. aasta lastekaitse abinõusid käsitlevale Haagi konventsioonile.
Viimati uuendatud: 05/04/2019

matches: kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus


Ehitisele esitatavad tuleohutusnõuded – Riigi Teataja
Ehitisele esitatavad tuleohutusnõuded - sisukord
§ 9 Ehitise konstruktsiooni kandevõime
§ 11 Tuletõkkesektsiooni moodustamine
§ 13 Avatäide ja tehnosüsteem tuletõkkekonstruktsioonis
§ 17 Ehitise konstruktsiooni pinnakiht ja kattematerjal
§ 18 Välissein
§ 19 Tule naaberehitisele leviku takistamine
4 Evakuatsioonitee ja -pääs
§ 27 Evakuatsiooniteel asuv uks
5 Päästetöö tagamine
§ 28 Päästetöö tagamine
§ 35 Automaatne tulekustutussüsteem
§ 38 Suitsu- ja soojuse eemaldamise seade
§ 39 Tuletõrje voolikusüsteem
§ 40 Nõuded olemasolevale ehitisele
RT I, 05.06.2015, 4
Vastu võetud 02.06.2015 nr 54
(2) Olulised tuleohutusnõuded peavad olema täidetud kogu ehitise kasutusea vältel ning ehitises paiknevad ruumid peavad vastama kasutamisotstarbest tulenevatele nõuetele.
(3) Ehitise ja selle osa vastavus olulistele tuleohutusnõuetele loetakse tõendatuks, kui on arvestatud tulekahju puhkemise korral võimalikku inimese evakuatsiooni ja varakahju minimeerimist ning tulekahjuga seotud võimalikku kahju avalikkusele, sealhulgas keskkonnale ning kui:
(1) Käesoleva määruse lisades 1–9 on toodud ehitisele või selle osale oluliste tuleohutusnõuete täitmiseks esitatavad nõuded järgmiste näitajate osas:
8) ehitise kasutamise otstarve.
(3) Kui ehitises või selle tuletõkkesektsioonis on automaatne tulekahjusignalisatsioon, võivad nõuded tuletõkkesektsiooni pindala ja kasutajate arvu osas erineda määruses nimetatud nõuetest, kui põlemiskoormus tuletõkkesektsioonis on alla 600 MJ/m².
3) kande- ja jäigastava konstruktsiooni (edaspidi kandekonstruktsioon) tulepüsivusele;
4) tuletõkkesektsiooni konstruktsiooni tulepüsivusele;
5) konstruktsiooni tuletundlikkusele;
(5) Kui ehitisse või selle tuletõkkesektsiooni paigaldatakse lisaks automaatsele tulekahjusignalisatsioonisüsteemile automaatne suitsu eemaldamise seade, mis tegevusse rakendumisel annab tulekahjuteate, siis võivad käesoleva paragrahvi lõikes 3 ja lisades nimetatud nõuded erineda nõuetest evakuatsioonitee osas.
(6) Käesoleva paragrahvi lõigetes 3 ja 5 nimetatud nõudeid ei kohaldata käesoleva määruse lisas 1 toodud kasutusviiside (edaspidi ehitise kasutusviis) loetelus II ja III kasutusviisiga ehitise osas.
(5) Korruste arvu, kõrguse, pindala ja inimeste arvu piirangud TP2- ja TP3-klassi hoones on toodud lisas 2, kusjuures TP1-klassi kuuluvale hoonele korruste arvu, kõrguse, pindala ja inimeste arvu piiranguid ei sätestata.
(4) Ehitise kandekonstruktsiooni ja tuletõkkesektsiooni moodustavate konstruktsiooni tulepüsivust väljendav märgistus peab olema vastav kõige väiksemale ajaväljendusele (aeg minutites), mida arvestatakse selle konstruktsiooni tulepüsivuse määramisel.
(5) Ehitise kandekonstruktsiooni ja tuletõkkesektsiooni moodustavate konstruktsiooni tulepüsivust iseloomustavate nõuete ja seda väljendava märgistuse korral peab lähtuma kõige suuremast kehtestatud ajaväljendusest.
(6) Ehitise kandekonstruktsiooni ja tuletõkkesektsiooni konstruktsiooni tulepüsivus määratakse lähtuvalt ehitise kasutamise otstarbest, tuletõkkesektsiooni piirpindalast ja ehitise või selle osa põlemiskoormusest.
(7) Nõuded ehitise kandekonstruktsiooni ja tuletõkkekonstruktsiooni tulepüsivusele on toodud käesoleva määruse lisades 3 ja 4.
(3) Kui ehitises on põlemiskoormuse suhtes erinevaid tuletõkkesektsioone, siis on vajalik määrata iga tuletõkkesektsiooni põlemiskoormus eraldi, et dimensioneerida selle järgi vastava tuletõkkesektsiooniga seotud konstruktsioon.
(4) Ehitise erinevad kasutamisotstarbed jaotatakse TP1-klassi ehitise puhul põlemiskoormuse rühmadeks eripõlemiskoormuse järgi, kusjuures nõuded kandekonstruktsiooni ja tuletõkkesektsiooni moodustava konstruktsiooni tulepüsivusele põhinevad põlemiskoormuse rühmitamisel.
(5) Käesoleva paragrahvi lõikes 4 nimetatud põlemiskoormuse rühmad on järgmised:
1) üle 1200 MJ/m² – näiteks laoruum, raamatukogu koos hoidlaga, arhiiv, kusjuures ruumide põlemiskoormust hinnatakse või arvutatakse;
2) vähemalt 600 MJ/m² ja maksimaalselt 1200 MJ/m² – näiteks kauplus, näitusehall, raamatukogu ilma hoidlata, mootorsõiduki remondi- ja hoolderuum ja elamu keldrikorruse osad, välja arvatud tehniline kelder, milles on hoiuruume;
3) alla 600 MJ/m² – näiteks elamu, majutusruum ja hoolekandeasutus, restoran, büroohoone, kool, spordisaal, teater ja kirik.
(6) Käesoleva paragrahvi lõike 5 punktis 3 nimetatud rühma kuuluvaks võib lugeda ka hoone või selle osa, mille eripõlemiskoormus on üle 600 MJ/m², kui selline hoone või hoone osa on varustatud automaatse tulekustutusseadmega.
4) ehitisse paigaldatavate seina, lae ja põranda kattematerjalidest;
(4) Ehitamise dokumentides ei pea eraldi välja tooma käesoleva paragrahvi lõike 3 punktides 8–13 toodud teavet ehitise kohta, juhul kui see ehitis või selle osa vastab käesoleva paragrahvi lõike 3 punktile 1 või 7.
(5) Nõuded ehitise ja selle osa tuletundlikkusele on toodud käesoleva määruse lisades 6 ja 7.
(1) Ehitise süttimise, ehitises suitsu ja tule tekkimise ning leviku (edaspidi tulekahju) ja tulekahjuohu vältimiseks arvestatakse ehitise ehitamise ja kasutamise korral tulekahju võimalikkust, kusjuures võetakse arvesse nii ehitises kui ka ehitisest väljaspool olevad mõjud, sealhulgas ehitises paiknevast kütteseadmest ja suitsulõõrist tingitud tulekahju- ja plahvatusoht.
(3) Ehitises, mis kuulub I–V kasutusviisiga ehitise hulka, ei tohi olla tule- ja plahvatusohtliku keskkonnaga tööstus- ja laoruumi.
§ 9. Ehitise konstruktsiooni kandevõime
(2) Tuletõkkesektsioon võib koosneda seinast, põrandast, laest, sealhulgas vahelaest, katuslaest, ripplaest, uksest, aknast, tuletõkkeklapist, läbiviigu avatäitest ja teistest ehitise osadest.
1) korruse kaupa;
(5) Erineva kasutamisotstarbega ehitise osad võivad kuuluda ühte tuletõkkesektsiooni tingimusel, et see ei vähenda kasutajate turvalisust ega suurenda tulekahju leviku ohtu, kusjuures tuletõkkesektsioon võib hõlmata mitut ehitise korrust, välja arvatud II ja III kasutusviisiga ehitise korral.
§ 11. Tuletõkkesektsiooni moodustamine
(2) Kui ehitise osadel on erinev kasutamisotstarve ja seetõttu ka erinevad kasutusviisid ning kasutusviiside põlemiskoormuste erinevus on alla 300 MJ/m² kohta, siis võib sellistest ehitise osadest moodustada ühe tuletõkkesektsiooni, välja arvatud käesoleva paragrahvi lõikes 4 nimetatud juhtudel.
(3) Tuletõkkesektsiooni moodustamisel lähtutakse ehitise tuleohutusega seonduvatest näitajatest, sealhulgas ehitise kasutamise ajast ja tuletõkkesektsioonide piirpindalast vastavalt käesoleva määruse lisale 5.
1) elektrijaotla ruum;
2) liftišaht ja -masinaruum, välja arvatud automaatse tulekahjusignalisatsioonisüsteemiga varustatud tulekindlas trepikojas asuv liftišaht ja -masinaruum;
3) evakuatsioonitrepikoda;
4) laoruum, kui ruumisisene põlemiskoormus on rohkem kui 600 MJ/m² kohta, välja arvatud laoruum, mille pindala on alla 10 m²;
5) katlaruum, kusjuures katlaruumis asuva kütteseadme koguvõimsus on üle 25 kW;
6) garaaž;
7) saun, välja arvatud elu- või majutusruumis asuv saun;
8) majutusruum, kus asub saun;
9) korter;
10) arhiiviruum, mille pindala on üle 10 m²;
11) ehitises paiknev keskventilatsiooniseade, ventilatsioonikamber ja ventilatsioonikanal, välja arvatud üht tuletõkkesektsiooni teenindav ventilatsiooniseade;
12) automaatsete tulekustutussüsteemi keskus ja tulekustutusvahendi tugipunkt.
2) ehitises asuva muu kasutamisotstarbega ruumi pindala ületab 50 m², sõltumata alaliste kasutajate arvust;
(2) Lisaks käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatule võib tuletõkkekonstruktsioon olla ka ehitise selline osa, mis on ette nähtud eelkõige suitsu piiramiseks ning tervikuna täidab nõudeid ainult tiheduse (tähis E) osas. Sealjuures eeldatakse, et evakuatsioon ei ole ohustatud ning tuli ei levi ühest tuletõkkesektsioonist teise ettenähtud aja jooksul.
(3) Kui tuletõkkekonstruktsioon vastab ainult tiheduse (E) nõudele ja selle pindala on suurem kui 0,1 m², siis peab vahemaa tuletõkkekonstruktsiooni ja süttivate materjalide või väljumistee vahel olema selline, et soojuskiirguse tihedus ei ületaks 10 kW/m². Alla 2 m² suuruse pindalaga soojuskiirgust läbilaskvate tuletõkkekonstruktsiooni korral peab eelnimetatud vahemaa olema vähemalt 1,5 m.
(4) Tuletõkkekonstruktsioonis või sellega koos kasutatav materjal ei tohi vähendada tuletõkkekonstruktsiooni tuleohutust.
§ 13. Avatäide ja tehnosüsteem tuletõkkekonstruktsioonis
(1) Tuletõkkekonstruktsioonis oleva ukse, akna ja muu väiksema avatäite ning tuletõkkekonstruktsiooni läbiva tehnosüsteemi tulepüsivusaeg peab olema vähemalt 50% tuletõkkekonstruktsioonile ettenähtud tulepüsivusajast, kusjuures avatäite pindala ei tohi olla suurem kui 40% tuletõkkekonstruktsiooni pindalast.
(2) Tuletõkkekonstruktsiooni läbiv tehnosüsteem ei tohi suurendada suitsu ja tule levikut.
(4) Ehitise õhuvahetuskanali sein peab vastama vähemalt sellele ehitise osale ettenähtud tuletundlikkusele, kusjuures sellist kanalit peab olema võimalik kergesti puhastada ja hooldada.
Pööning, sealhulgas madal pööning, peab tule tõkestamiseks ning tule ja suitsu leviku piiramiseks olema jaotatud osadeks käesoleva määruse lisas 5 toodud tuletõkkesektsiooni moodustamise nõuete kohaselt, kasutades konstruktsioone või muid tuld tõkestavat piiret, kusjuures selline konstruktsioon või piire peab ulatuma katusekatteni.
(1) Ehitise katusekonstruktsioon, sealhulgas katuseräästas, peab olema ehitatud nii, et see ei süttiks kergesti ja tuli ei leviks väljastpoolt katusekonstruktsiooni sisse.
(5) Käesoleva paragrahvi lõikes 4 sätestatut ei kohaldata tulekoldeta ehitise või muu ehitise osas, kui see ei põhjusta tulekahjuohtu ümbruskonnale.
(6) Ehitise katus peab tuleohutusest tingituna olema jaotatud tuletõkkekonstruktsiooni kohal olevate vertikaalsete või horisontaalsete tuletõketega maksimaalselt 2400 m² suuruse pindalaga osadeks, välja arvatud juhul, kui katuse aluskonstruktsioon kuulub vähemalt klassi A2-s1,d0 või kasutatakse BROOF klassi kuuluvat katusekatet.
(7) Nõudeid katusekattele tuleb vajadusel käsitada koos aurutõkke ja isolatsiooniga.
(1) Rõdu, lodža ja terrass peab olema ehitatud nii, et tuli ei leviks:
3) välisseina ja tuletõkkekonstruktsiooni ühenduskoha kaudu.
(2) Rõdule, lodžale ja terrassile kohaldatakse käesoleva määruse lisas 7 toodud ehitise välisseina välispinna tuletundlikkuse nõudeid.
(3) Rõdu, lodža ja terrassi tulepüsivusajale kohaldatakse käesoleva määruse lisas 3 toodud ehitise kandekonstruktsioonile ettenähtud arvväärtusest 50%.
§ 17. Ehitise konstruktsiooni pinnakiht ja kattematerjal
(2) Ehitise tuleohutusest lähtuvalt olulistele ehitisse paigaldatavale seina, lae ja põranda kattematerjalile esitatakse ehitise konstruktsiooni pinnakihile esitatavate nõuetega samaseid nõudeid.
(4) Käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatu ei kehti konstruktsiooni osas, mille kandevõime peab tulekahju korral säilima vähemalt 30 minutit (tähis R30) ning mille pinnakiht on suurema tuletundlikkusega kui D-s2,d2.
(5) Kui ehitis või selle osa on varustatud automaatse tulekustutusseadmega, võib konstruktsiooni pinnakihi suhtes kohaldada ühe klassi võrra madalamat tuletundlikkuse klassi, kusjuures eeltoodu ei kehti kolme- ja neljakorruselise tuldtakistava ehitise kohta.
(6) Ehitise sisepinna tuleohutusomaduste hindamisel võetakse arvesse, millisel määral pind tulekahjus osaleb, laussüttimiseks kuluvat aega, põlemisel eralduva soojushulga määra ja suitsu ning põlevate tilkade moodustumist. Nõuded ehitise konstruktsiooni pinnakihi suhtes on toodud käesoleva määruse lisas 6, kusjuures nimetamata ehitise osas tuleb vastavust konstruktsiooni pinnakihi klassile hinnata analoogia alusel.
(7) Ehitise konstruktsioonile võib kohaldada käesoleva määruse lisas 6 toodud nõuetest tuletundlikkuse osas ühe nõude võrra madalamat nõuet, kui tuletõkkesektsioonis on tagatud, et:
(8) Käesoleva paragrahvi lõikes 7 nimetatut ei kohaldata TP2-klassi kolme- või neljakorruselise ehitise, sisekoridori, trepikoja ja sellise ehitise osa suhtes, milles on nõutav klass D-s2,d2.
(10) Kui ehitise konstruktsioon koosneb materjalist, mille klassiks on C-s2,d1 või sellest tuletundlikum, tuleb TP2-klassi kuuluva ehitise siseseina ja lae pind varustada A2-s1,d0 klassi materjalist tehtud kaitsekattega, kusjuures see nõue ei kehti vähemalt R30 konstruktsiooni tulepüsivuse suhtes.
§ 18. Välissein
1) maksimaalselt kahekorruselise ehitise välisseina konstruktsiooni ja enam kui kahekorruselise ehitise mittekandva välisseina konstruktsiooni võib teha D-s2,d2 klassi materjalist, kusjuures soojusisolatsiooni materjal peab vastama vähemalt A2-s1,d0 klassi nõuetele;
2) üle kahekorruselise ehitise kandev välisseina konstruktsioon tehakse vähemalt A2-s1,d0 klassi materjalist;
3) maksimaalselt kaheksakorruselises ehitises võib välisseina välispinna osa olla klassist D-s2,d2, kui seda osa ümbritsev konstruktsioon tõkestab tule levikut seina pinnal, kusjuures fassaadi katteplaatide kinnititeks võib kuni kaheksakorruselises ehitises kasutada vähesel määral D-s2,d2 klassi materjali.
(8) Ajutise telk-kogunemishoone rajamiseks kasutatava materjali klass peab olema vähemalt D-s2,d2, kusjuures peab olema tagatud piisav evakuatsiooni võimalus ja tule teisele telk-kogunemishoonele leviku takistamine.
§ 19. Tule naaberehitisele leviku takistamine
(1) Tule levik ühelt ehitiselt teisele ei tohi ohustada inimeste turvalisust ega põhjustada olulist kahju.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatu täitmiseks peab ehitistevaheline kuja takistama tule levikut teistele ehitisele, kusjuures juhul, kui ehitistevahelise kuja laius on alla 8 m, tuleb tule leviku piiramine tagada ehituslike või muude abinõudega.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud kuja arvestamisel hoonete puhul võib lugeda üheks hooneks tuletõkkesektsiooni nõuetele vastavat hoonetekompleksi, kusjuures:
2) selliste hoonete kasutajate arv ja korruste pindala on väiksemad hoonetekompleksile kohalduvatest käesoleva määruse lisas 2 nimetatud arvväärtustest.
4. peatükk Evakuatsioonitee ja -pääs
(2) Evakuatsiooni tagamiseks peab ehitises olema vastavalt selle kasutamisviisile ja -otstarbele piisav arv sobiva paigutusega kergesti läbitavaid evakuatsiooniteid ja -pääse, kusjuures evakueerumisaeg ei tohi põhjustada ohtu evakueeruvale ehitise kasutajale.
(2) Ehitises, kus elab või töötab inimene, peab olema hädaväljapääs, välja arvatud juhul, kui evakuatsiooni turvalisust on võimalik tagada muul viisil.
(3) Ehitises, kus ülemise korruse hädaväljapääsu alumine serv asub kõrgemal kui 23 m maapinnast, ja ehitises, kus päästemeeskonna redel ei ulatu hädaväljapääsuni, peab olema tagatud juurdepääs igale korrusele ning evakuatsiooni ja päästemeeskonna töö võimalikkus.
(5) Hädaväljapääs peab olema märgistatud, välja arvatud I kasutusviisiga ehitises.
(2) Evakuatsioonipääsuks ei loeta lifti või muid sellesarnast seadet.
(3) Evakuatsioonipääs peab asuma selliselt, et ehitise kasutajal oleks võimalik lasta end päästemeeskonnal evakueerida või ise evakueeruda.
(4) Põllumajandusehitises tuleb evakuatsioonipääs ehitada nii, et tulekahju korral oleks loomal võimalik kiiresti ja lihtsalt jõuda vabale maapinnale.
(5) Evakuatsioonipääs peab olema märgistatud, välja arvatud I kasutusviisiga ehitise ruumis, mis ei ole avalikus kasutuses.
3) V või VI kasutusviisiga ruumis suurusega alla 300 m², kusjuures evakuatsioonialalt peab olema lisaks hädaväljapääs;
4) väikese kasutajate arvuga II, III ja IV kasutusviisiga ehitises, kui sellest ei teki ohtu kasutaja turvalisusele, kusjuures evakuatsioonialalt peab olema ka hädaväljapääs.
(2) Tulekahju korral ei tohi evakuatsiooniteel kogu evakueerimisaja jooksul tekkida kasutaja evakuatsiooni takistavat temperatuurimuudatust, suitsukontsentratsiooni ega muid takistavat asjaolu.
2) seina-, lae- ja põrandakate ei tohi ohustada kasutaja turvalisust evakuatsiooni korral;
3) trepikalle, astme ja mademe mõõtmed peavad tagama ohutu evakuatsiooni;
5) ei tohi olla takistatud, seal ei tohi asuda eset ega seadet, mis võib ohustada kasutaja turvalisust evakuatsiooni korral.
(4) Üle kahekorruselise TP1-klassi hoone evakuatsiooniteel olev trepikäik ja -made peab vastama vähemalt A2-s1,d0-klassile. Kui ruumi, mille evakuatsioonitee läbib trepikoda, põlemiskoormus on väiksem kui 600 MJ/m², siis peab trepikäigu ja -mademe tulepüsivus olema vähemalt R30. Kui ruumi, mille evakuatsioonitee läbib trepikoda, põlemiskoormus on suurem kui 600 MJ/m², siis peab trepikäigu ja -mademe tulepüsivus olema vähemalt R60.
(5) Kolme- ja neljakorruselise TP2-klassi ehitise evakuatsioonitee konstruktsiooni ning trepikäigu ja -mademe tulepüsivus peab olema vähemalt R60.
(7) III kasutusviisiga ehitise korral ja õppehoones ei tohi kasutada evakuatsioonitrepina keerdtreppi, mille keskava läbimõõt on väiksem kui 1000 mm, kusjuures trepiaste ei tohi olla kitsam kui 150 mm.
(2) Erandina arvestatakse käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud lühimat liikumiskõlblikku teed ruumi uksest juhul, kui uks avaneb vähemalt EI 30 nõudele vastava konstruktsiooniga koridori.
(3) Nõuded ruumi pindalale ja evakuatsioonitee pikkusele on toodud käesoleva määruse lisades 8 ja 9.
(4) Majutushoones ning ravi- ja hooldusasutuses on evakuatsioonitee pikkuseks kuni 30 meetrit, hoolimata evakuatsioonipääsude arvust, kusjuures ravi- ja hooldusasutuse suhtes ei kohaldata käesoleva määruse lisas 8 toodud nõudeid.
(6) Evakuatsioonitee pikkuseks evakuatsioonialast, millest on võimalik pääseda vaid ühe evakuatsioonipääsuni, võetakse 50% käesoleva määruse lisas 8 toodud arvnäitajatest.
(7) Käesoleva määruse lisas 8 toodud evakuatsioonitee maksimaalpikkustest võib evakuatsioonitee olla pikem:
1) kuni 20%, kui tegemist on esimesel korrusel asuva evakuatsiooniteega ja evakuatsiooniks saab kasutada ka avatavat akent, mille kaudu pääseb otse maapinnale;
(4) Evakuatsioonitee vaba kõrgus peab olema vähemalt 2100 mm, kusjuures sellise kõrguse ulatuses ei tohi olla takistusi, kõrgus keldris peab olema vähemalt 1900 mm.
§ 27. Evakuatsiooniteel asuv uks
1) olema paigaldatud nii, et oleks võimalik kasutaja kiire evakuatsioon;
(5) Käesoleva paragrahvi lõike 1 punktis 4 ning lõigetes 2 ja 3 nimetatud nõudeid ei kohaldata I kasutusviisiga ehitise osas.
5. peatükk Päästetöö tagamine
§ 28. Päästetöö tagamine
(1) Päästetöö tegemise tagamiseks peab:
2) päästemeeskonnal olema tagatud ehitisele piisav juurdepääs tulekahju kustutamiseks ettenähtud päästevahendiga;
(2) Päästemeeskonna sisenemistee keldrikorrustele peab olema võimalik maapinna tasandilt, läbimata maapealse korruse väljapääsu (trepikoda).
(3) Keldrikorruse sisenemistee minimaallaius peab olema vähemalt 900 mm ja see ei tohi üldjuhul olla ühenduses tule ja suitsu eest kaitstud trepikojaga (suitsuvaba trepikoda).
(5) Üksik-, kaksik- või ridaelamu ning suvila ja aiamaja kelder ei pea vastama käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud nõuetele.
2) veejaotussüsteemi kohta koos välis- ja siseveevõtukohaga;
3) andmed erikustutusvahendi kohta.
4) päästemeeskonna ohutuse tagamiseks.
1) autonoomseks tulekahjusignalisatsioonianduriks, mis on lokaalne tulekahjusignalisatsiooniseade, mis samas korpuses sisaldab kõiki tulekahju avastamiseks ja helialarmi andmiseks vajalikke komponente, kusjuures juhul, kui ehitise üldkasutatavasse ruumi on paigaldatud rohkem kui üks andur, peavad ühe anduri töölehakkamisel reageerima ka kõik teised samasse rühma ühendatud andurid;
1) elamus paikneva eluruumi (korteri) vähemalt ühes ruumis;
2) kuni 10 majutuskohaga II kasutusviisiga ehitise igas majutusruumis;
3) kuni viie voodikohaga hoolekandeasutuses ning haiglas ja muus ravihoones;
4) maksimaalselt 10 voodikohaga koolieelse lasteasutuse hoones;
5) kuni 50 m² pindalaga IV kasutusviisiga ruumis.
1) 10–50 majutuskohaga II kasutusviisiga ehitise majutusruumis;
2) viie kuni 25 voodikohaga III kasutusviisiga ehitises;
3) 50–300 m² pindalaga koolieelsete lasteasutuse hoones;
4) 50–300 m² pindalaga IV kasutusviisiga ruumis.
1) hoones, mis ületab käesoleva määruse §-s 33 nimetatud arvulist näitajat;
2) IV kasutusviisiga hoones, mille pindala on üle 300 m²;
3) V kasutusviisiga hoones, mille pindala on üle 750 m²;
4) VI ja VII kasutusviisiga ehitises, kus sõltuvalt ehitises toimuva tegevuse iseloomust, ehitise korruse pindalast, korruselisusest või muudest põhjustest tingituna on kasutajate turvalisus vähene, kusjuures päästetööde alustamine ei ole tagatud hiljemalt 10 minutit pärast tulekahju algust.
§ 35. Automaatne tulekustutussüsteem
1) ehitises, kus tuletõkkesektsioonid asuvad läbi kolme või enama korruse, välja arvatud tuletõkkesektsioonina rajatud tule- ja suitsukindel trepikoda;
2) mitme korrusega keldris;
3) VI ja VII kasutusviisiga ehitises, kus sõltuvalt ehitises toimuva tegevuse iseloomust, ehitise korruse pindalast, korruselisusest või muudest põhjustest on kasutaja turvalisus vähene ja päästetöö läbiviimine on ohtlik;
4) hoones, milles kasutamise otstarbest, kõrgusest või muudest põhjustest tingituna on kasutaja turvalisus vähene ja päästetöö on ohtlik ning hoone ületab käesoleva määruse lisades 2 ja 5 toodud piirväärtust;
5) pindalalt suures või suure põlemiskoormusega, kuid seejuures vähevalvatavas ruumis, milles tekkiv tuli võib ohustada ümbrust või põhjustada märgatavat kahju või kultuuriväärtuste hävimist;
6) TP2-klassi kolme- ja neljakorruselise hoone trepikojas, mille materjal vastab tuletundlikkuse klassile D-s2,d2 ning ehitise korruse pindala, korruselisuse või muude põhjuste tõttu on kasutaja turvalisus vähene ja päästetöö läbiviimine ohtlik.
(2) Kaheksa- ja enamakorruselise ehitise igas trepikojas peab olema kuivtõusutoru päästetöö jaoks.
1) kasutajal lahkuda ohustatud kohast;
2) kasutajal enne lahkumist lõpetada või peatada ohtlik protsess;
3) teha päästetööd.
1) II kasutusviisiga ehitises, välja arvatud kuni viie majutuskohaga hoone, millel on otseväljapääs õue;
2) III kasutusviisiga ehitises;
3) IV kasutusviisiga ehitises, kusjuures erandiks on esimesel korrusel paiknev kuni 100 istekohaga toitlustusettevõtte ruum ning kuni 400 m² üldpinnaga kaubandusettevõtte ruum, millel on otseväljapääs õue;
4) kuue- ja enamakorruselises I ja V kasutusviisiga ehitises ning mis tahes hoone loomuliku valgustuseta evakuatsioonitrepikojas;
5) kuue- ja enamakorruselise ehitise loomuliku valgustuseta evakuatsiooniks ettenähtud trepikojas;
6) VI kasutusviisiga hoones, kui hoones töötab üheaegselt üle 100 inimese;
7) mootorsõiduki boksideta garaažis, mille pind on üle 1000 m²;
8) maa-aluses ja mitmekorruselises garaažis, välja arvatud üksik-, kaksik- ja ridaelamu või suvila või aiamaja garaaž;
9) mitme korrusega keldris;
10) inimese transpordiks ettenähtud tuletõrjeliftis;
1) III kasutusviisiga ehitises;
2) transpordihoones;
3) üheksa- ja enamakorruselises ehitises, välja arvatud elamus;
4) maa-aluses ehitises.
(1) Piksekaitsena käsitatakse käesoleva määruse tähenduses tulekahju vältimiseks ehitisse paigaldatud pikse otsetabamuse ja sekundaarilmingu ning maapealsete metallist tehnosüsteemi kaudu ehitisse siseneva või seal tekkiva elektrilise potentsiaali kuhjumise eest kaitsvat seadet.
1) I, II, IV, V ja VI kasutusviisiga hoones, mille kõrgeim ehitise osa ulatub ümbruskonna hoonestusest enam kui 15 m kõrgemale, kusjuures selline ehitis ei asu naaberehitise piksekaitse tsoonis;
2) TP2- ja TP3-klassi kuuluvas II ja IV kasutusviisiga hoones, kusjuures piksekaitse olemasolu kohustus ei sõltu ehitise kõrgusest;
3) III kasutusviisiga hoones, kusjuures piksekaitse olemasolu kohustus ei sõltu ehitise tulepüsivusest ega kõrgusest;
4) VI kasutusviisiga hoones, milles toimub tuleohtlik või tule- ja plahvatusohtlik tootmisprotsess või säilitatakse vastava klassiga materjali, kusjuures piksekaitse olemasolu kohustus ei sõltu ehitise kõrgusest;
5) lahtistes IV kasutusviisiga ehitises;
6) loomakasvatushoones enam kui 100 loomale.
§ 38. Suitsu- ja soojuse eemaldamise seade
1) ukse kaudu;
2) akna kaudu;
4) kasutades erivahendeid, nagu näiteks suitsuluuk, suitsueemaldusaken, ehitise osa ülaosas paiknev kergesti avanev aken;
(4) Kahekorruselise TP2- ja TP3-klassi ehitise teise korruse trepikojas tagatakse suitsueemaldamine kergesti avatava või ohutult purustatava vähemalt 0,5 m² suuruse akna või luugi kaudu.
(5) Kuni kaheksakorruselises hoones korraldatakse trepikojast suitsu eemaldamise võimalus trepikoja ülaosas paikneva kergesti avatava või ohutult purustatava, vähemalt 1,0 m² suuruse akna või luugi kaudu.
(6) Keldrikorruse ruumidest suitsu eemaldamiseks peab olema tagatud, et trepikoda, millest on moodustatud tuletõkkesektsioon, ega sisenemisteed, millest on moodustatud tuletõkkesektsioon, ei kasutata suitsu eemaldamiseks.
(7) Üle kaheksakorruselise hoone trepikojas ning IV, VI ja VII kasutusviisiga ehitises peab olema tagatud suitsu eemaldamine.
§ 39. Tuletõrje voolikusüsteem
(1) Tuletõrje voolikusüsteem on ehitisse paigaldatud käsitsi kasutatav kohtkindel seade, mis on mõeldud väikese tulekahju (tulekolde) kustutamiseks selle algstaadiumis, kusjuures vastav seade võib olla käsitsi juhitav märgtõusutorule või kuivtõusutorule paigaldatud tuletõrjekraaniga, automaatne või poolautomaatne tulekustutuspaigaldis.
(2) Ehitisse paigaldatud tuletõrje voolikusüsteem peab tagama tulekustutusvee arvutusvooluhulgaks vähemalt 1,7 l/sek või 2,5 l/sek tulekustutusvee andmiseks ruumi igasse punkti.
(3) Tuletõrje voolikusüsteem peab olema:
1) üheksa- või enamakorruselises hoones, sealhulgas TP1-, TP2- ja TP3-klassi ehitises;
2) nelja- ja enamakorruselises II, III ja IV kasutusviisiga ehitises;
3) ehitises, mille kubatuur on suurem kui 10 000 m³;
4) VII kasutusviisiga ehitises.
(4) Tuletõrje voolikusüsteemi ei tule paigaldada:
1) tööstusettevõtte ja lao ruumi, kus vee kasutamine võib kutsuda esile plahvatuse, tulekahju, tule levimise või muu õnnetuse;
2) ehitise tehnilisele korrusele, pööningule ja keldrisse;
3) kooli ja koolieelsesse lasteasutusse.
§ 40. Nõuded olemasolevale ehitisele
(1) Enne 1. jaanuari 2005. a õiguslikul alusel ehitatud ehitis, mida kasutatakse vastavalt ehitisele ettenähtud kasutamise otstarbele, peab vastama käesoleva määruse § 2 lõike 1 punktides 5 ja 6 toodud nõuetele.
(2) Ehitatav ehitis, mille kohta on enne 1. jaanuari 2005. a väljastatud ehitusluba või kohaliku omavalitsuse kirjalik nõusolek, ei pea vastama määruses sätestatud nõuetele, välja arvatud evakuatsioonile ettenähtud nõuete osas.
(3) Ehitise ümberehitamise ja laiendamise korral tuleb tagada ümberehitatava või laiendatava osa vastavus käesolevas määruses sätestatud nõuetele.
Lisa 1 Ehitise tuleohutusest tulenev ehitiste liigitus
Lisa 2 Hoone korruste arvu, kõrguse, pindala ja kasutajate arvu piirangud TP2- ja TP3-klassi hoones
Lisa 3 Nõuded ehitise jäigastava ja kandekonstruktsiooni tulepüsivusele
Lisa 4 Nõuded ehitise tuletõkkekonstruktsiooni tulepüsivusele
Lisa 5 Ehitise tuletõkkesektsiooni moodustamine
Lisa 6 Nõuded ehitise ja selle osa tuletundlikkusele
Lisa 7 Ehitise välisseina, välispinna ja õhutuspilu pinna tuletundlikkuse määramine
Lisa 8 Evakuatsioonitee maksimaalpikkus ja ruumi arvutuslik pindala ühe inimese kohta
Lisa 9 TP1-klassi ehitise evakuatsiooniteele esitatavad nõuded