Meetme „Kooli poolelijätmise vähendamine, haridusele juurdepääsu suurendamine ning õppe kvaliteedi parandamine” alameetme „Põhikooli ja gümnaasiumi riiklikele õppekavadele vastav üldharidus” avatud taotlusvoorude raames antava struktuuritoetuse tingimused ja kord – Riigi Teataja
Meetme „Kooli poolelijätmise vähendamine, haridusele juurdepääsu suurendamine ning õppe kvaliteedi parandamine” alameetme „Põhikooli ja gümnaasiumi riiklikele õppekavadele vastav üldharidus” avatud taotlusvoorude raames antava struktuuritoetuse tingimused ja kord
Meetme „Kooli poolelijätmise vähendamine, haridusele juurdepääsu suurendamine ning õppe kvaliteedi parandamine” alameetme „Põhikooli ja gümnaasiumi riiklikele õppekavadele vastav üldharidus” avatud taotlusvoorude raames antava struktuuritoetuse tingimused ja kord - sisukord
§ 2 Alameetme eesmärk
§ 8 Toetuse maksimaalne määr
§ 9 Taotlejad ja partnerid
§ 10 Taotlusvoorude väljakuulutamine
§ 11 Nõuded taotlejale ja taotleja kohustused
§ 14 Rakendusüksuse kohustused ja õigused taotluste menetlemisel
§ 17 Taotluse rahuldamise otsus
RT I, 03.12.2014, 15
Vastu võetud 26.04.2011 nr 18
RT I, 28.04.2011, 4
Määrus kehtestatakse „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seaduse” § 10 lõike 2 punkti 3 ning § 12 lõike 4 alusel.
(1) Määrusega sätestatakse „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seaduse” § 3 lõike 3 alusel Vabariigi Valitsuse poolt heaks kiidetud ja Euroopa Komisjoni poolt 25. septembril 2007. a kinnitatud „Inimressursi arendamise rakenduskava” nr CC12007EE051PO001 (edaspidi rakenduskava) prioriteetse suuna „Elukestev õpe” meetme „Kooli poolelijätmise vähendamine, haridusele juurdepääsu suurendamine ning õppe kvaliteedi parandamine” (edaspidi meede) alameetmes „Põhikooli ja gümnaasiumi riiklikele õppekavadele vastav üldharidus” (edaspidi alameede) avatud taotlusvoorude raames antava struktuuritoetuse (edaspidi toetus) taotluste esitamise ja menetlemise ning toetuse kasutamise tingimused.
(2) Kui alameetme raames antav toetus on vähese tähtsusega abi komisjoni määruse (EL) nr 1407/2013, milles käsitletakse Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklite 107 ja 108 kohaldamist vähese tähtsusega abi suhtes (ELT L 352, 24.12.2013, lk 1–8), mõistes, siis kohaldatakse nimetatud määruses ja „Konkurentsiseaduse” §-s 33 sätestatut.
§ 2. Alameetme eesmärk
Alameetme eesmärk on põhikooli ja gümnaasiumi riiklike õppekavade kasutuselevõtmiseks õpetajatele täienduskoolituse pakkumise mitmekesistamine ja õpetajate pädevuse tõstmine.
1) riiklikud õppekavad – Vabariigi Valitsuse 06.01.2011 määrusega nr 1 „Põhikooli riiklik õppekava” kehtestatud riigi põhiharidusstandard ja Vabariigi Valitsuse 06.01.2011 määrusega nr 2 „Gümnaasiumi riiklik õppekava” kehtestatud riigi üldkeskhariduse standard;
2) üld- ja valdkonnapädevused – Vabariigi Valitsuse 06.01.2011 määrusega nr 1 „Põhikooli riiklik õppekava” ja Vabariigi Valitsuse 06.01.2011 määrusega nr 2 „Gümnaasiumi riiklik õppekava” kehtestatud pädevuste loetelud;
3) kursus – õpetajate täienduskoolituse õppekava ettevalmistamine, õppematerjalide koostamine ning nende alusel õppe läbi viimine. Õppekava maht peab olema 80 tundi ning koolitatavate arv vähemalt 50 inimest;
4) õpetaja – haridus- ja teadusministri poolt „Põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse” § 74 lõike 5 alusel õpetajatele kehtestatud kvalifikatsiooninõuetele vastav isik.
(2) Käesolevas määruses ja „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seaduses” või selle alusel antud õigusaktides defineerimata mõisteid kasutatakse Vabariigi Valitsuse 06.01.2011 määruses nr 1 „Põhikooli riiklik õppekava” ja Vabariigi Valitsuse 06.01.2011 määruses nr 2 „Gümnaasiumi riiklik õppekava” toodud tähendustes.
(1) Alameetmega toetatakse riiklike õppekavade juurutamist kahes õpetajate täienduskoolituse valdkonnas nii eesti kui vene õppekeelega koolides:
1) ainevaldkonnaga seostatud temaatiline täienduskoolitus;
2) temaatiline täienduskoolitus.
(2) Ainevaldkonnaga seostatud temaatilise täienduskoolituse valdkonnas toetatakse kursuste läbiviimist järgmistes alavaldkondades:
1) klassiõpetajate täienduskoolitus;
2) eesti keele ja kirjanduse õpetajate täienduskoolitus;
3) vene keele ja kirjanduse õpetajate täienduskoolitus;
4) võõrkeelte õpetajate täienduskoolitus;
5) matemaatika õpetajate täienduskoolitus;
6) loodusainete õpetajate täienduskoolitus;
7) sotsiaalainete õpetajate täienduskoolitus;
8) kunstide õpetajate täienduskoolitus;
9) kehalise kasvatuse õpetajate täienduskoolitus;
10) põhikooli tehnoloogia õpetajate täienduskoolitus;
11) informaatika ja gümnaasiumi loodusainete valdkonna tehnoloogia valikainete õpetajate täienduskoolitus;
12) usundiõpetuse õpetajate täienduskoolitus;
13) ettevõtlus ja majandusõppe õpetajate täienduskoolitus;
14) riigikaitse õpetajate täienduskoolitus;
15) uurimistöö aluste õpetajate täienduskoolitus.
(3) Ainevaldkonnaga seostatud temaatilise täienduskoolituse valdkonna kursus peab vastama riiklike õppekavade nõudmistele ning käsitlema riiklike õppekavade rakendamist õppeaine spetsiifikat arvestades, kajastades järgmisi teemasid: nüüdisaegse õppeprotsessi kujundamine, õppekava eesmärkide ja alusväärtuste arvestamine, üld- ja valdkonnapädevuste saavutamine, hindamine, läbivate teemade käsitlemine, õppeainete vaheline lõiming, õppe kohandamine tööks hariduslike erivajadustega õpilastega ning info- ja kommunikatsioonitehnoloogia kasutamine õppetöös.
(4) Temaatilise täienduskoolituse valdkonnas toetatakse kursuse läbiviimist, mis on suunatud õpetajate oskuste arendamiseks õppekavade rakendamise kontekstis vähemalt ühel üldpädevuste või valdkonnapädevuste teemal või õpilaste arengu, hindamise ning õpikeskkonna kujundamise teemal.
(5) Taotlus võib sisaldada ainult ühe ainevaldkonnaga seostatud temaatilise täienduskoolituse alavaldkonna kursuse läbiviimist või temaatilise täienduskoolitusevaldkonna kursuse läbiviimist.
3) kulud on alameetme raames toetatavate tegevustega otseselt seotud ja nende tegevuste elluviimiseks vältimatult vajalikud.
1) personalikulud vastavalt Vabariigi Valitsuse 31. jaanuari 2007. a määruse nr 26 „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse kulude abikõlblikkuse või mitteabikõlblikkuse määramise tingimused ja kord” §-s 3 sätestatule;
2) projekti abikõlblike kulude puhul tekkiv erisoodustusena käsitletav kulu ja tasutav maks „Tulumaksuseaduse” § 48 lõike 4 tähenduses;
3) koolituse läbiviimise kulud;
4) koolituse ettevalmistamise kulud;
6) koolituse läbiviimiseks vajalike vahendite rendi- ja ostukulud proportsionaalselt projekti heaks kasutatava ajaga;
7) projekti tegevustega otseselt seotud ja nende elluviimiseks vajalikud muud kulud.
(3) Alameetme raames ei ole lisaks Vabariigi Valitsuse 31. jaanuari 2007. a määruse nr 26 „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse kulude abikõlblikkuse või mitteabikõlblikkuse määramise tingimused ja kord” §-s 15 sätestatule abikõlblikud veel järgmised kulud:
5) organisatsiooni juhtimisega seotud personalikulud;
7) kontoritehnika ning mööbli soetamine;
8) mitterahaline sissemakse.
(4) Projekti abikõlblikest kuludest võib kuni 5% ulatuses teha kulusid, mille tegemine kuulub Euroopa Regionaalarengu Fondi kohaldamisalasse.
(1) Alameetme abikõlblikkuse periood algab 1. märts 2011 ja lõpeb 31. detsembril 2013.
(2) Projekti abikõlblikkuse perioodi algus- ja lõpukuupäev määratakse taotluse rahuldamise otsuses vastavalt esitatud taotlusele. Projekti kestus võib olla kuni 30 kuud.
(3) Abikõlblikkuse alguskuupäevaks võib määrata taotluse rahuldamise otsuse tegemise kuupäevast varasema kuupäeva, kuid mitte varasema kui 1. märts 2011. Enne taotluse esitamise tähtaega tehtud kulud, mille hüvitamist taotletakse, peavad olema taotluses eraldi näidatud.
(4) Kulusid võib lugeda abikõlblikuks, kui kulude tekkimise aluseks olevad tegevused toimusid projekti abikõlblikkuse perioodil ja kulud on tekkinud projekti abikõlblikkuse perioodil või sellele järgneva 45 kalendripäeva jooksul.
§ 8. Toetuse maksimaalne määr
(1) Toetuse maksimaalne määr on 95% projekti abikõlblikest kuludest. Toetusest moodustab 85% Euroopa Sotsiaalfondi toetus ning 15% Eesti riigi poolsed kaasfinantseerimise vahendid (riiklik struktuuritoetus).
(2) Omafinantseeringu minimaalne määr on 5% projekti abikõlblikest kuludest.
(3) Ühe projekti kohta taotletav toetus võib olla minimaalselt 10 000 eurot ja maksimaalselt 20 000 eurot.
§ 9. Taotlejad ja partnerid
1) õpetajate ühendused ja aineliidud, mis on registreeritud juriidilise isikuna;
3) rakenduskõrgkoolid ja ülikoolid;
5) äriühingud.
(2) Taotleja võib projekti kaasata partnereid. Taotleja peab tagama, et partner vastab järgmistele nõuetele:
1) partneriks võib olla käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud juriidilised isikud;
2) residendist partneri tegevuskoht või mitteresidendist partneri püsiv tegevuskoht „Maksukorralduse seaduse” tähenduses on Eestis.
§ 10. Taotlusvoorude väljakuulutamine
(1) Rakendusüksus kuulutab välja alameetme abikõlblikkuse perioodi jooksul projekti taotluse esitamiseks avatud taotlusvoorud lähtudes rakendusasutuse kirjalikus ettepanekus toodud alameetme raames toetatavate tegevuste valdkondlikust jaotusest ja nende valdkondade eelarvetest ning projektide abikõlblikkuse perioodist.
(2) Avatud taotlusvoore võib välja kuulutada suunatuna alameetme valdkondadele, alavaldkondadele või alameetme eelarve osa kohta.
(3) Teade taotlusvooru väljakuulutamise kohta avaldatakse rakendusüksuse koduleheküljel ning vähemalt ühes üleriigilise levikuga päevalehes. Taotlusvoor kuulutatakse välja vähemalt 30 kalendripäeva enne projekti taotluste esitamise tähtpäeva.
§ 11. Nõuded taotlejale ja taotleja kohustused
3) taotleja on „Perioodi 2004–2006 struktuuritoetuse seaduse” ja „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seaduse” alusel tagasimaksmisele kuuluva summa taotluse esitamise tähtajaks või tagasimakse tähtajaks tagasi maksnud või ajatamise korral tasunud tagasimaksed ettenähtud tähtajal ja summas;
4) residendist taotleja tegevuskoht või mitteresidendist taotleja püsiv tegevuskoht „Maksukorralduse seaduse” tähenduses on Eestis;
5) taotleja ei ole varem sama kulu hüvitamiseks riigieelarvelistest, Euroopa Liidu või välisabi vahenditest raha saanud.
(2) Taotleja on kohustatud täitma „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seaduse” § 14 lõikes 2 sätestatud kohustusi.
(3) Juhul, kui toetust antakse vähese tähtsusega abi raames, ei tohi kasusaajale jooksva majandusaasta ja eelneva kahe majandusaasta jooksul antud vähese tähtsusega abi kogusumma ületada koos alameetme raames taotletava toetusega vähese tähtsusega abi ülemmäära 200 000 eurot.
1) taotlus on esitatud õigeaegselt alameetme tingimustes ettenähtud korras ja vormis;
2) toetust taotletakse alameetme tingimustes sätestatud toetatavale tegevusele ning nimetatud tegevuse elluviimiseks kavandatud kulud on kooskõlas abikõlblikkuse reeglitega;
3) taotlus vastab käesoleva määruse §-des 7 ja 8 sätestatule;
5) taotletav toetus ei sisalda kulu, mille hüvitamiseks on varem saadud riigieelarvelisi, Euroopa Liidu või muid välisabi vahendeid;
7) taotluses esitatud partner vastab käesoleva määruse § 9 lõikes 3 sätestatule;
(2) Taotlusele tuleb lisada dokumendid, mille loetelu kehtestatakse rakendusüksuse kinnitatud taotlusvormis.
(3) Taotlus esitatakse rakendusüksusele rakendusüksuse kinnitatud vormil hiljemalt taotlusvooru väljakuulutamise teates sätestatud tähtpäevaks allkirjastatuna esindusõigusliku isiku poolt. Paberkandjal esitatud taotlusele tuleb lisada selle elektrooniline koopia. Taotleja vastutab paberkandjal taotluse ning selle elektroonilise koopia samasuse eest.
(1) Taotluse menetlemine koosneb toetuse taotluse registreerimisest, taotleja ja taotluse nõuetele vastavuse kontrollist, taotluse hindamisest ning taotluse rahuldamise või rahuldamata jätmise otsuse tegemisest.
(2) Taotluse menetlemine kestab kuni 60 tööpäeva taotlusvooru väljakuulutamise teates sätestatud taotluste esitamise tähtpäevast. Põhjendatud juhtudel võib rakendusüksus pikendada menetlemise tähtaega kuni 15 tööpäeva.
§ 14. Rakendusüksuse kohustused ja õigused taotluste menetlemisel
(1) Rakendusüksus on kohustatud:
1) tegema taotluste vormid ja juhendmaterjalid õigeaegselt kättesaadavaks oma veebilehel;
3) tegema taotleja ja taotluse nõuetele vastavuse kontrolli hiljemalt 20 tööpäeva jooksul taotlusvooru väljakuulutamise teates sätestatud taotluse esitamise tähtpäevast;
4) edastama nõuetele vastavuse kontrolli läbinud taotlused hindamiseks;
5) korraldama taotluste hindamist;
6) teavitama taotlejaid taotluste hindamise tulemustest;
7) andma taotlejatele juhiseid edasisteks toiminguteks;
8) tegema taotluse rahuldamise või rahuldamata jätmise otsused.
(2) Taotluse nõuetele vastavuse kontrolli teostamisel on rakendusüksusel õigus nõuda taotlejalt selgitusi taotluses toodud andmete kohta, näidates ühtlasi, millised asjaolud vajavad täiendavat selgitamist.
(3) Kui taotlus ei ole esitatud taotlusvooru väljakuulutamise teates nimetatud tähtpäevaks või ei vasta olulistele vorminõuetele, jätab rakendusüksus taotluse läbi vaatamata.
(4) Kui taotluses esineb puudusi, teavitab rakendusüksus sellest taotlejat viivitamatult kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis. Ühe taotluse raames antakse kõigi puuduste kõrvaldamiseks aega kokku kuni 10 tööpäeva.
(5) Taotlejal on õigus muuta esitatud taotlust vaid rakendusüksuse osutatud puuduste kõrvaldamiseks. Taotluse vastavuse kontrollimisel ei pea rakendusüksus arvestama muudatustega, mida toetuse taotleja teeb lisaks rakendusüksuse osutatud puuduste kõrvaldamisele.
(6) Rakendusüksus teeb käesoleva määruse § 16 lõikes 10 sätestatud taotluse rahuldamata jätmise otsuse ilma taotlust hindamiseks edastamata, kui esineb vähemalt üks alltoodud põhjustest:
1) taotleja ei vasta vähemalt ühele käesoleva määruse § 9 lõikes 1 ning §-s 11 esitatud nõudele;
2) taotlus ei vasta vähemalt ühele käesoleva määruse §-s 12 sätestatud nõudele;
3) taotleja ei ole puuduste kõrvaldamiseks ette nähtud tähtaja jooksul taotluses esinevaid puudusi kõrvaldanud.
(7) Rakendusüksus esitab nõuetele vastava taotluse hindamiskogule hindamiseks.
(8) Taotluse nõuetele vastavuse kontrolli tähtaeg pikeneb puuduste kõrvaldamiseks kasutatud aja võrra.
(1) Rakendusüksus kinnitab rakendusasutuse ettepanekul taotluste hindamiseks hindamiskogu, mille koosseisu kuulub vähemalt 13 liiget, ning nimetab rakendusasutuse ettepanekul hindamiskogu liikmete hulgast hindamiskogu juhi. Rakendusüksus kinnitab hindamiskogu töökorra, hindamislehe ja hindamisjuhendi.
(2) Iga nõuetele vastavat taotlust hinnatakse konsensuslikult hindamiskogus. Iga taotlust peab hindama vähemalt 7 hindamiskogu liiget.
(3) Hindamiskogu kohustuseks taotluste hindamisel on:
1) hinnata taotlusi, võttes aluseks alameetme eesmärgid ja käesoleva paragrahvi lõikes 5 sätestatud hindamiskriteeriumid;
2) juhinduda hindamise läbiviimisel hindamiskogu töökorrast, hindamislehest ja hindamisjuhendist.
(4) Hindamiskogu liige kinnitab enne taotluse hindamist kirjalikult oma sõltumatust ja erapooletust vastava taotluse hindamisel ning menetluse käigus taotleja või projekti kohta saadud informatsiooni mitteavaldamist. Kui hindamiskogu liige on seotud hinnatava projekti ettevalmistamise või elluviimisega või toetuse taotleja või projekti partneriga, kohustub ta viivitamatult teavitama hindamiskogu juhti huvide konfliktist ning ennast selle taotluse hindamisest taandama.
(5) Hindamiskogu hindab taotlusi järgmiste hindamiskriteeriumite lõikes:
1) projekti tegevuste mõju prioriteetse suuna eesmärkidele, riiklikele ja valdkondlikele strateegiatele, arengukavadele ning vastavus riiklikele õppekavadele – maksimaalselt 30 punkti;
2) projekti teostatavus – maksimaalselt 30 punkti;
3) projekti mõjuulatus – maksimaalselt 10 punkti;
4) projekti majanduslik efektiivsus – maksimaalselt 20 punkti;
5) projekti jätkusuutlikkus – maksimaalselt 10 punkti.
(6) Iga hinnatava taotluse kohta täidab hindamiskogu hindamislehe, kuhu märgitakse hindamiskriteeriumite lõikes taotlusele antud punktid ja põhjendused antud punktide kohta. Hindamislehe allkirjastavad kõik taotlust hinnanud hindamiskogu liikmed.
(7) Hindamiskogu võib teha rakendusüksusele taotluse osalise rahuldamise ettepaneku „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seaduse” § 17 lõikes 1 toodud alustel. Sellisel juhul tuuakse konsensuslikul hindamislehel taotluse osalises mahus rahuldamise ettepaneku põhjendused ning vähendatav summa.
(8) Hindamiskogu juht esitab taotluste hindamise kohta hindamisprotokolli koos hindamiskogus täidetud hindamislehtedega rakendusüksusele hiljemalt 15 tööpäeva jooksul taotluste hindamiseks saamisest.
(9) Rakendusüksus kinnitab taotlustele antud punktide alusel ainevaldkonnaga seostatud temaatilise täienduskoolituse alavaldkondade taotluste paremusjärjestused ja temaatilise täienduskoolituse valdkonna taotluste paremusjärjestuse.
(10) Juhul kui valdkonna eelarves jääb rahalisi vahendeid kohustustega katmata, otsustab hindamiskogu juht, millise valdkonna või alavaldkonna eelarvet nimetatud vahendite võrra suurendatakse.Samuti võib hindamiskogu juht otsustada jätta kohustustega katmata vahendid käimasolevas taotlusvoorus kasutamata. Nimetatud otsuse edastab hindamiskogu juht rakendusüksusele hiljemalt 5 tööpäeva jooksul arvates taotluste paremusjärjestuse kinnitamisest.
(11) Juhul kui taotluste paremusjärjestuses on mitmel taotlusel võrdne punktide arv, eelistatakse taotlust, millel on suurem omafinantseeringu määr. Juhul kui tulemus on ikka võrdne, eelistatakse taotlust, mida hindamiskogu on käesoleva paragrahvi lõike 5 punktis 1 sätestatud kriteeriumi osas kõrgemalt hinnanud. Kui ka seejärel on tulemus võrdne, heidetakse taotluste vahel liisku.
(2) Rakendusüksus rahuldab paremusjärjestuses nimetatud kõrgeima punktisumma saanud taotlused, mis on saanud vähemalt 50 punkti ning mille rahastamise summa ei ületa avatud taotlusvooru teates nimetatud valdkonna või alavaldkonna rahastamise eelarvet. Ülejäänud taotluste suhtes teeb rakendusüksus taotluse rahuldamata jätmise otsuse.
(3) Rakendusüksus teeb taotlejale ettepaneku taotluse osaliseks rahastamiseks juhul, kui hindamiskogu on esitanud rakendusüksusele vastava ettepaneku. Taotluse osalise rahuldamise ettepanekus teavitatakse taotlejat osalise rahuldamise tingimustest ning põhjustest. Ettepanekule lisatakse kinnituskiri, mille allkirjastamisega kinnitab taotleja, et ta on nõus toetust taotluse osalise rahuldamise ettepanekus sätestatud tingimustel vastu võtma.
(4) Kui taotleja nõustub rakendusüksuse esitatud taotluse osalise rahuldamise ettepanekuga, peab taotleja 7 tööpäeva jooksul ettepaneku saamisest kinnituskirja allkirjastatult rakendusüksusele tagastama. Taotluse menetlemise tähtaeg pikeneb kinnituskirja tagastamisele kulunud aja võrra.
(5) Kui taotleja ei nõustu rakendusüksuse esitatud taotluse osalise rahuldamise ettepanekuga, saadab taotleja rakendusüksusele teatise toetusest loobumise kohta. Kinnituskirja tähtaegselt tagastamata jätmist käsitleb rakendusüksus taotleja toetusest loobumisena.
(1) Taotluse rahuldamise otsuses täpsustatakse toetuse saaja õigusi ja kohustusi ning kehtestatakse tingimusi, sätestades vähemalt:
6) omafinantseeringu suuruse summana ja määrana projekti abikõlblikest kuludest;
12) vajadusel info toetuse kui vähese tähtsusega abi kohta käesoleva määruse § 1 lõikes 2 nimetatud Euroopa Komisjoni määruse mõistes.
(2) Rakendusüksuse juht teeb taotluse rahuldamata jätmise otsuse, kui esineb vähemalt üks alljärgnevatest asjaoludest:
3) esineb käesoleva määruse § 14 lõikes 6 või § 16 lõikes 2 sätestatud alus;
5) puuduvad vahendid taotluse rahastamiseks.
(3) Taotluse rahuldamata jätmise otsuses sätestatakse vähemalt:
(4) Taotluse rahuldamise või rahuldamata jätmise otsus tehakse taotlejale kirjalikult teatavaks 10 tööpäeva jooksul otsuse tegemisest.
(5) Taotleja võib otsuse peale esitada rakendusüksuse kaudu vaide „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seaduse” §-s 34 sätestatud alusel. Rakendusasutus vaatab vaide läbi „Haldusmenetluse seaduses” sätestatud korras.
(1) Toetuse saaja teavitab rakendusüksust viivitamatult kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis kõigist esitatud andmetes toimunud muudatustest või asjaoludest, mis mõjutavad või võivad mõjutada projekti elluviimist või toetuse saaja kohustuste täitmist vastavalt taotluse rahuldamise otsusele, ning vajadusel esitab taotluse rahuldamise otsuse muutmise taotluse.
(2) Toetuse saaja on kohustatud kirjalikult taotlema rakendusüksuselt taotluse rahuldamise otsuse muutmist juhul, kui:
(3) Juhul kui toetuse saaja taotleb rahuldamise otsuse muutmist käesoleva paragrahvi lõike 2 punktis 4 toodud alustel, esitab ta koos taotlusega ka uue eelarve.
(6) Rakendusüksusel on õigus keelduda taotluse rahuldamise otsuse muutmisest juhul, kui taotletav muudatus ei ole kooskõlas projekti sisu ja eesmärkidega või kui alameetme eelarves ei ole selleks piisavalt vabu vahendeid või kui toetuse saaja ei ole enne toetuse kasutamise tingimuste muutmist saanud rakendusüksuse nõusolekut.
(9) Taotluse rahuldamise otsuse muutmise teostab rakendusüksus 10 tööpäeva jooksul pärast vastavasisulise taotluse ja muutmise otsuste tegemiseks vajalike dokumentide esitamist. Tähtaeg pikeneb puuduste kõrvaldamiseks kasutatud aja võrra.
(1) Toetuse saajale kohalduvad lisaks käesolevas määruses sätestatule „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seaduses” ja selle alusel kehtestatud õigusaktides toetuse saajale sätestatud kohustused.
2) kasutab toetust ettenähtud tingimustel;
3) tagab, et temal või partneril on projekti abikõlblikkuse perioodil projekti elluviimiseks vajalik kvalifikatsioon või õiguslikud eeldused;
4) tagab toetuse väljamaksmise aluseks olevate dokumentide nõuetele vastavuse ning kulude abikõlblikkuse;
5) esitab toetuse saamise ja kasutamise kohta nõutud teabe ning aruanded tähtaegselt, ettenähtud vormis, viisil ja tähtaegadel;
6) esitab rakendusüksusele Euroopa Sotsiaalfondi toimingutes osalejate kohta komisjoni määruse (EÜ) nr 1828/2006, milles sätestatakse rakenduseeskirjad nõukogu määrusele (EÜ) nr 1083/2006, millega nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi ja Ühtekuuluvusfondi kohta, ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EÜ) nr 1080/2006, mis käsitleb Euroopa Regionaalarengu Fondi (ELT L 371, 27.12.2006, lk 1–59), lisas XXIII nimetatud andmed;
7) teavitab viivitamata kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis rakendusüksust taotluses esitatud või projektiga seotud andmete muutumisest ja projekti elluviimist takistavatest asjaoludest;
8) taotleb eelnevalt rakendusüksuselt kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis nõusolekut toetuse kasutamise tingimuste muutmiseks;
11) tagab, et toetuse saaja ja partneri raamatupidamises on toetuse kasutamisest saadud tulu muust tulust ning toetuse kasutamisega seotud kulud muudest kuludest, samuti kulusid kajastavad kulu- ja maksedokumendid muudest kulu- ja maksedokumentidest selgelt eristatud, välja arvatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1081/2006, mis käsitleb Euroopa Sotsiaalfondi ja millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1784/1999 /ELT L 210, 31.07.2006, lk 12–18), artikli 11 lõike 3 punktis b sätestatud juhtudel;
12) säilitab ja tagab, et partner säilitab taotluse, toetuse ja projekti teostamisega seonduva dokumentatsiooni (dokumenteerib kõik projekti elluviimise ja toetuse kasutamisega seotud toimingud) ja muud asjaga seotud materjalid ning tagab nende säilimise vähemalt 2025. aasta 31. detsembrini;
13) järgib ja tagab, et partner järgib projektiga seotud hangete korraldamisel „Riigihangete seaduses” sätestatud nõudeid ning säilitab sellest kontrolljälje, kui toetuse saaja on hankija „Riigihangete seaduse” tähenduses;
14) küsib ja tagab, et partner küsib vähemalt kolm võrreldavat hinnapakkumist, kui toetuse saaja ja partner ei pea lähtuma „Riigihangete seadusest”, välja arvatud „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seaduse” § 22 punktis 11 sätestatud tingimustel, asjade ja teenuste hankimisel alates 5000 eurost (ilma käibemaksuta). Küsimine käesoleva määruse tähenduses on kirjalikku taasesitamist võimaldavas või kirjalikus vormis pöördumine potentsiaalsete pakkujate poole. Toetuse saaja ja partner ei ole kohustatud järgima käesolevas punktis sätestatud nõuet, kui hankega seotud dokumentatsioon avaldatakse riigihangete registri veebilehel https://riigihanked.riik.ee;
15) küsib ja tagab, et partner küsib pakkujate olemasolul vähemalt kolm võrreldavat hinnapakkumist, kui hangitakse „Riigihangete seaduse” §-s 19 sätestatud lihtsustatud korras tellitavaid teenuseid maksumusega alates 10 000 eurot (ilma käibemaksuta), kui toetuse saajal või partneril on kohustus järgida „Riigihangete seaduses” sätestatut. Toetuse saaja ja partner ei ole kohustatud järgima käesolevas punktis sätestatud nõuet, kui hankega seotud dokumentatsioon avaldatakse riigihangete registri veebilehel https://riigihanked.riik.ee;
18) tagab projekti eesmärgi täitmiseks vajaliku vara säilimise ja sihtotstarbelise kasutamise „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seaduse” § 22 punktis 12 ettenähtud tingimustel;
19) näitab toetuse kasutamisel, et tegemist on struktuuritoetusega, kasutades selleks Euroopa Liidu struktuuritoetuse sümboolikat ja vajadusel kooskõlastades sümboolika kasutamise eelnevalt rakendusüksusega, vastavalt Vabariigi Valitsuse 30. augusti 2007. a määrusele nr 211 „Struktuuritoetuse andmisest ja kasutamisest teavitamise, selle avalikustamise ning toetusest rahastatud objektide tähistamise ja Euroopa Liidu osalusele viitamise tingimused ning kord”;
20) maksab rakendusüksuse poolt tagasinõutava toetuse tagasi tagasinõudmise otsuses märgitud summas ja tähtpäevaks. Tagastatava summa jäägilt arvestatakse intresse ja viiviseid vastavalt „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seaduse” §-le 28;
21) täidab Vabariigi Valitsuse 31. jaanuari 2007. a määruse nr 26 „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse kulude abikõlblikkuse või mitteabikõlblikkuse määramise tingimused ja kord” §-s 11 tulu teenimise kohta sätestatud nõudeid ning teavitab rakendusüksust kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis tulust, mida ei ole projekti taotluses kajastatud, hiljemalt 5 tööpäeva jooksul tulu tekkimise päevast;
22) teavitab kursusest ja koolituse toimumisest avalikult riikliku õppekava kodulehel www.koolielu.ee;
23) teeb projekti raames loodud õppematerjalid kättesaadavaks toetuse saaja kodulehel projekti abikõlblikkuse perioodi vältel ja 1 aasta jooksul projekti abikõlblikkuse perioodi lõppemisest;
24) tagab, et koolitajal on vähemalt magistrikraad või sellega võrdsustatud haridustase;
25) tagab, et koolituse läbiviijal olemas koolitusluba, välja arvatud juhul kui seadus koolitusluba ei nõua.
5) teostada muid „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seaduses” ja selle alusel antud õigusaktides ning käesolevas määruses sätestatud toiminguid.
2) teostada projekti järelevalvet ning kontrollida aruandlust;
11) jälgida, et vähese tähtsusega abi andmisel ei ületataks vähese tähtsusega abi ülemmäära;
12) täita Vabariigi Valitsuse 5. juuni 2012. a määruses nr 41 „Riigiabi ja vähese tähtsusega abi registri põhimäärus” sätestatud kohustusi;
13) järgida muid „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seaduses” ja selle alusel antud õigusaktides ning käesolevas määruses ja halduslepingus sätestatud nõudeid.
(1) Toetuse väljamaksed tehakse rahandusministri 1. märtsi 2007. a määruse nr 15 „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse väljamaksmise tingimused ja kord” alusel ja vastavalt taotluse rahuldamise otsuses sätestatule.
(2) Toetuse saaja esitab rakendusüksusele hiljemalt 10 tööpäeva jooksul taotluse rahuldamise otsuse saamisest väljamaksetaotluste esitamise prognoosi (edaspidi väljamaksete prognoos) rakendusüksuse kinnitatud vormil. Toetuse saaja esitab järgmise aasta väljamaksete prognoosi jooksva kalendriaasta 10. detsembriks.
(3) Toetuse saaja on kohustatud esitama väljamaksetaotlusi rakendusüksusele mitte tihedamini kui kord kuus ja mitte harvemini kui kord kvartalis, lähtudes väljamaksete prognoosi perioodist, tähtaegadest ja summadest.
(4) Väljamaksed osaliselt tasutud kuludokumentide alusel või ettemaksena on lubatud rahandusministri 1. märtsi 2007. a määruses nr 15 „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse väljamaksmise tingimuse ja kord” sätestatud korras.
(5) Kui väljamakse on teostatud osaliselt tasutud kuludokumentide alusel või ettemaksena, esitab toetuse saaja väljamakse abikõlblike kuludega kinni katmise kohta aruande (edaspidi väljamakse kinni katmise aruanne) rakendusüksuse kinnitatud vormil koos nõutud kuludokumentidega ja tasumist tõendavate dokumentidega rakendusüksusele vastavalt rahandusministri 1. märtsi 2007. a määruses nr 15 „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse väljamaksmise tingimused ja kord” sätestatule.
(6) Esitatud väljamaksetaotluse või väljamakse kinni katmise aruande kontrolli teostab rakendusüksus 20 tööpäeva jooksul alates selle registreerimisest. Juhul kui esitatud dokumentides on puudusi, pikeneb kontrollimise tähtaeg toetuse saaja poolt puuduste kõrvaldamiseks kasutatud aja võrra.
(7) Kui toetuse saaja esitatud väljamaksetaotlus või väljamakse kinni katmise aruanne on puudulik, teavitab rakendusüksus sellest toetuse saajat. Väljamakse tegemiseks või väljamakse kinni katmise aruande kinnitamiseks peab toetuse saaja puudused kõrvaldama rakendusüksuse poolt määratud tähtpäevaks. Tähtpäevaks puuduste kõrvaldamata jätmisel on rakendusüksusel õigus toetuse väljamaksmisest osaliselt või täielikult keelduda.
(8) Toetuse väljamaksmise ja väljamakse kinni katmise eelduseks on selles sisalduvate kulude abikõlblikkus, sh kulude aluseks olevate tegevuste toetatavus ning nende vastavus toetuse rahuldamise otsusele.
(9) Rakendusüksusel on õigus peatada väljamakse taotluse menetlemine või keelduda toetuse väljamaksmisest, kui toetuse saaja rikub „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seaduses”, selle alusel antud õigusaktides või toetuse rahuldamise otsuses sätestatud toetuse saaja kohustusi või kui toetuse saaja majanduslik olukord on selliselt halvenenud, et toetuse kasutamine või projekti elluviimine on ohustatud.
(10) Rahuldatud väljamakse taotluse alusel väljamakse tegemiseks vajalikud andmed ja ettemakse kinni katmise andmed sisestab rakendusüksus käesoleva paragrahvi lõikes 6 nimetatud tähtaega arvestades struktuuritoetuste registrisse.
(11) Viimane väljamakse tehakse toetuse saajale pärast lõpparuande kinnitamist tasutud kuludokumentide alusel. Viimase väljamakse miinimumsuurus peab moodustama vähemalt 5% projektile antava toetuse kogusummast. Põhjendatud juhtudel võib rakendusüksuse kirjalikul nõusolekul viimane väljamakse olla väiksem kui 5%.
(2) Toetuse kasutamise aruannete esitamise ja hindamise regulatsiooni ning nõuded projekti aasta- ja lõpparuannetes ja meetme lõpparuandes esitatavale on kehtestatud haridus- ja teadusministri 12. mai 2008. a määruses nr 28 „Struktuuritoetuse kasutamise aruannete esitamise kord”.


Eksporditoetuse andmise täpsem kord – Riigi Teataja
Eksporditoetuse andmise täpsem kord
Vastu võetud 29.04.2004 nr 159
RT I 2004, 38, 260
jõustumine 03.05.2004
16.06.2005 nr 137 (RT I 2005, 35, 275) 1.07.2005
1.09.2006 nr 194 (RT I 2006, 39, 295) 10.09.2006
Määrus kehtestatakse «Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse» § 41 lõike 5, komisjoni määruse (EÜ) nr 800/1999, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad (EÜT L 102, 17.04.1999, lk 11–52), artikli 5 lõike 7 ja artikli 36 lõike 3, komisjoni määruse (EMÜ) nr 32/82, millega kehtestatakse veise- ja vasikaliha ekspordi eritoetuse andmise tingimused (EÜT L 4, 8.01.1982, lk 11–14), artikli 3, komisjoni määruse (EMÜ) nr 1964/82, milles sätestatakse teatavate kondita veiseliha jaotustükkide ekspordi eritoetuste andmise tingimused (EÜT L 212, 21.07.1982, lk 48–52), artikli 8 ja komisjoni määruse (EÜ) nr 639/2003, milles sätestatakse üksikasjalikud eeskirjad vastavalt nõukogu määrusele (EÜ) nr 1254/1999 seoses eksporditoetuste andmise nõuetega, mis käsitlevad elusveiste heaolu veo ajal (ELT L 93, 10.04.2003, lk 10–17), artikli 2 lõike 5 alusel.
[RT I 2006, 39, 295– jõust. 10.09.2006]
Määrusega kehtestatakse eksporditoetuse (edaspidi toetus) andmise täpsem kord.
§ 2. Toetuse taotlemine
(1) Enne eksporti esitab taotleja Maksu- ja Tolliameti (edaspidi MTA) kohalikule asutusele (edaspidi eksporditolliasutus) eelteate, milleks on «Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse» § 41 lõikes 2 nimetatud vormi kohane taotlus; taotlus esitatakse posti või faksi teel või elektrooniliselt tööpäeval 24 tundi enne eksporditava põllumajandustoote laadimise alustamist.
(2) Lõikes 1 nimetatud eelteate vormil peab täitma lahtrid 1, 2, 5, 8, 17a, 29, 33, 34, 35, 38, 40, 44 ja 54.
(3) Taotleja võib esitada lisadokumendid, milleks on ekspordilitsents või -sertifikaat, vajaduse korral tootja ühekordne deklaratsioon kasutatud põhiainete kohta (R-vorm) ning kaubaarve.
(4) Põllumajandustooted, mille kohta taotletakse eksporditoetust (edaspidi kaubad), deklareeritakse järgmistes eksporditolliasutustes:
1) Põhja maksu- ja tollikeskus: Sadamate Tollipunkti Vanasadama Teeninduskeskuses, Muuga Tollipunkti Veose Teeninduskeskuses;
2) Lääne maksu- ja tollikeskus: Saare maksu- ja tollibüroos, Pärnu maksu- ja tollibüroos, Järva maksu- ja tollibüroos;
3) Lõuna maksu- ja tollikeskus: Tartu maksu- ja tollibüroos; Põlva maksu- ja tollibüroos;
4) Ida maksu- ja tollikeskus: Narva maksu- ja tollibüroos, Rakvere maksu- ja tollibüroos.
[RT I 2005, 35, 275 – jõust. 1.07.2005]
§ 3. Nõuded kauba laadimisele
(1) Kaup esitatakse eksporditolliasutusele kontrolliks eelteates näidatud laadimise ajal ja kohas.
(2) Kaupa võib laadida eksporditolliasutuse tööajal kella 9.00-st kuni 15.30-ni. Puistekauba korral võib pädev tolliasutus lubada kaupa laadida ka väljaspool tööaega.
(3) Kui deklarant keeldub viibimast kauba läbivaatuse juures või kui ta keeldub määramast isikut, kes on võimeline osutama tollile asjakohast abi, võib toll määrata selle nõude täitmise tähtaja, kui ta ei pea vajalikuks sellist läbivaatust ära jätta.
(4) Kui lõike 3 alusel määratud tähtaja jooksul ei ole deklarant tolli nõuet täitnud, võib toll Euroopa Ühenduste Nõukogu määruse 2913/1992/EMÜ, millega kehtestatakse Euroopa Ühenduse tolliseadustik (EÜT L 302, 19.10.1992, lk 1–50), artikli 75 lõike a kohaldamiseks asuda kaupa läbi vaatama deklarandi vastutusel ja kulul, kasutades vajaduse korral eksperdi või teiste õigusaktidega kooskõlas määratud isikute teenuseid.
(5) Kauba laadimist veokile või konteinerisse või kauba paigutamist tollilattu peab alustama eelteates näidatud ajal ja kohas.
(6) Veok või konteiner peab olema sellises seisukorras, et toll saab seda tollitõkendiga tõkendada.
(7) Kaup paigutatakse laadimise alustamise ajani laadimise ootele, teistest kaupadest eraldi. Kui kaupa ei ole võimalik eraldada, siis paigutatakse kaup selliselt, et toll saaks seda selgelt eristada
(8) Kui lõigetes 1, 5 ja 6 nimetatud tingimused ei ole täidetud, võib toll anda nende täitmiseks kuni 2 tundi lisaaega.
§ 4. Kauba eelfinantseerimise ja pardavarude ladustamise loa taotlemine
Kauba eelfinantseerimise ja pardavarude ladustamise luba saab taotleda, kui kaup paigutatakse «Toiduseaduse» (RT I 1999, 30, 415; 58, 608; 2001, 93, 566; 2002, 61, 375; 63, 387; 102, 603; 2004, 27, 177) ja «Tolliseaduse» (RT I 2004, 28, 188) alusel tunnustatud tollilattu.
§ 5. Veise- ja vasikaliha eksporditoetuse andmise eritingimused
(1) Euroopa Komisjoni määruse 32/82/EMÜ artikli 2 lõikes 2 nimetatud taotlus esitatakse kirjalikult vähemalt kaks tööpäeva enne taotluses märgitavat rümpade kontrolliks esitamise päeva. Taotluses peab olema näidatud tapamaja nimi ja aadress, kontrollitavate rümpade arv ning rümpade kontrolliks esitamise kuupäev ja kellaaeg.
(2) Euroopa Komisjoni määruse 1964/1982/EMÜ artikli 2 lõikes 1 nimetatud rümba esi- või tagaveerandite konditustamise kavatsuse deklaratsioon esitatakse Veterinaar- ja Toiduametile (edaspidi VTA) vähemalt kaks tööpäeva enne kavandatava konditustamise algust määruse lisades 1 või 2 toodud vormil.
(3) Euroopa Komisjoni määruse 639/2003/EÜ, milles sätestatakse üksikasjalikud eeskirjad vastavalt Euroopa Liidu Nõukogu määrusele 1254/1999/EÜ seoses eksporditoetuste andmise nõuetega, mis käsitlevad elusveiste heaolu veo ajal (ELT L 93, 10.04.2003, lk 10–17):
1) artikli 2 lõikes 5 nimetatud kauba saabumisest teatatakse väljumiskoha VTA järelevalveametnikule vähemalt kaks tööpäeva ette;
2) artikli 4 lõikes 1 nimetatud teave edastatakse väljumiskoha VTA järelevalveametnikule;
3) [Kehtetu - RT I 2006, 39, 295 – jõust. 10.09.2006]
(4) Lõike 3 punktides 1 ja 2 nimetatud väljumiskoha all mõistetakse komisjoni määruse (EÜ) nr 639/2003 artikli 2 lõikes 1 nimetatud väljumiskohta.
§ 6. [käesolevast tekstist välja jäetud]
Vabariigi Valitsuse 29. aprilli 2004. a määruse nr 159 «Eksporditoetuse andmise täpsem kord»


3-16-737/12 Tartu Ringkonnakohtu halduskolleegium 19.12.2016
Tagastusnõude õigsuse kontrollimine ei võta maksuhaldurilt hilisemat õigust kontrollida, kas tehingute toimumine arvetel näidatud poolte vahel ka faktiliselt aset leidis.
Kuna isik ei esitanud tagastusnõude täitmise taotlust, lõppes tagastusnõude menetlemine tagastusnõude enammakse kandmisega tema ettemaksukontole. Sellega toimus MKS § 116 lg 2 mõttes enammakse tagastamine ja lõppes maksuhalduri kohustus arvestada tähtpäevaks tagastamata summalt kaebajale intressi. (p 16)
MKS § 116 lõigetest 2 ja 3 ei tulene, et intresside maksmise kohustuse lõppemisel on määravaks see hetk, millal maksukohustuslasel tekkis võimalus enammakse tagastamisest laekunud raha reaalselt kasutada. MKS § 116 lg s 2 sätestatud intressi arvestamise eesmärk on hüvitada isikule tagastusnõude menetlemisel viivitusest tekkida võiv rahaline kahju. Ettemaksukonto arest iseenesest ei tekita maksuhaldurile intressi arvestamise kohustust MKS § 116 lg 2 alusel. (p 17)
Kui maksukohustuslane ei esita tagastusnõude täitmise taotlust, täidetakse aktsepteeritud e tuvastatud tagastusnõue selle kandmisega maksukohustuslase ettemaksukontole.
Kui maksukohustuslane soovib, et tagastusnõue täidetakse muul viisil kui maksukohustuslase ettemaksukontole kandmisega, saab ta maksuhaldurile esitada tagastusnõude täitmise taotluse. (p 15)
Maksukorralduse seadus eristab tagastusnõude tuvastamise ja tagastusnõude täitmise nõudeid. Õigustatud isiku poolt tagastusenõude esitamist on selgitatud Riigikohtu 05.02.2007 otsuses asjas nr 3-3-1-89-06. Käesolevas asjas tekib maksukohustuslasel tagastusnõue maksuhalduri haldusakti tühistamisest halduskohtu otsusega. Halduskohtule esitatud kaebus võib selles kontekstis asendada tagastusnõude tuvastamise kaebust, mitte aga tagastusnõude täitmise taotlust. Kohtuotsusest tuleneva tagastusnõude täitmiseks oleks maksukohustuslane pidanud MKS § 106 lg 1 kohaselt esitama eraldi taotluse vahetult maksuhaldurile. Kuna taotlus on esitatud pärast maksuotsuse tühistamise aluseks olnud kohtuotsuse jõustumist, ei ole täidetud MKS § 116 lg 1 kolmandas lauses toodud tingimus ning maksuhaldur oli intressi suuruse arvutamisel kohustatud lähtuma sama lõike teisest lausest.
MKS § 106 lg-t 1 tuleb mõista nii, et tagastusnõude täitmise taotluse esitamise viis sõltub sellest, kuidas ja mille alusel tagastusnõue tekib. Tagastusnõude täitmise taotluse saab esitada maksudeklaratsioonis kui samas deklaratsioonis täidetav tagastusnõue tuvastatakse. Kui tagastusnõue tekib maksuotsuse tühistamise või kehtetuks tunnistamise tulemusena, siis sellise tagastusnõude täitmise taotlust ei ole võimalik esitada tuludeklaratsioonis, vaid selle kohta tuleb esitada eraldi kirjalik taotlus.


Mootorsõidukijuhi töö-, sõidu- ja puhkeaja järelevalve korralduslikud nõuded – Riigi Teataja
Mootorsõidukijuhi töö-, sõidu- ja puhkeaja järelevalve korralduslikud nõuded
Mootorsõidukijuhi töö-, sõidu- ja puhkeaja järelevalve korralduslikud nõuded - sisukord
§ 2 Teel korraldatav järelevalve
§ 3 Ettevõtja juures korraldatav järelevalve
§ 4 Järelevalve käigus kogutavad andmed
§ 5 Kontrollisüsteem
§ 6 Kontrollimiste tulemuste arvestamine
§ 7 Järelevalve käigus kogutavate andmete esitamine Euroopa Komisjonile
RT I, 24.01.2017, 12
Mootorsõidukijuhi töö-, sõidu- ja puhkeaja järelevalve korralduslikud nõuded1
Vastu võetud 21.10.2010 nr 151
RT I, 25.10.2010, 3
jõustumine 01.07.2011, jõustumine muudetud (RT I, 29.12.2010, 87)
27.12.2010 RT I, 29.12.2010, 87 01.01.2011
22.01.2017 RT I, 24.01.2017, 10 27.01.2017
Määrus kehtestatakse „Liiklusseaduse” § 139 lõike 8 alusel.
(1) Määrus sätestab sõitjate veoks ettenähtud üle üheksa istekohaga (kaasa arvatud juhi koht) või veoste veoks ettenähtud üle 3500-kilogrammise lubatud suurima täismassiga auto või autorongi juhi töö-, sõidu- ja puhkeaja järelevalve korralduslikud nõuded.
(2) [Kehtetu - RT I, 24.01.2017, 10 - jõust. 27.01.2017]
§ 2. Teel korraldatav järelevalve
(1) Teel kontrollitakse:
1) juhi igapäevast ja iganädalast sõiduaega, vaheaegu ning ööpäevast ja iganädalast puhkeaega;
2) eelnevate päevade salvestuslehti või juhikaardile ja sõidumeeriku mällu salvestatud andmeid ja väljatrükke, mis peavad olema kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 165/2014 autovedudel kasutatavate sõidumeerikute kohta, millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 3821/85 autovedudel kasutatavate sõidumeerikute kohta ning muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 561/2006, mis käsitleb teatavate autovedusid käsitlevate sotsiaalõigusnormide ühtlustamist (ELT L 60, 28.02.2014, lk 1–33);
[RT I, 24.01.2017, 10 - jõust. 27.01.2017]
3) ettevõtja poolt väljastatud, komisjoni otsuse 2009/959/EÜ, millega muudetakse otsust 2007/230/EL vormi kohta, mida kasutatakse autovedudega seotud sotsiaalõigusnormide puhul (ELT L 330, 16.12.2009, lk 80–81), kohast dokumenti, mis on toodud käesoleva määruse lisas 1.
(2) Teel kontrollitakse kõiki juhte ühetaoliselt, sõltumata kontrollitava sõiduki registreerimisriigist, juhi elukohariigist, ettevõtja asukohariigist, sõidu algus- ja sihtpunktist ning sõidumeeriku liigist (analoog- või digitaalne sõidumeerik).
§ 3. Ettevõtja juures korraldatav järelevalve
(1) Ettevõtja juures kontrollitakse:
1) juhi ööpäevast sõidu- ja puhkeaega, vaheaegu ning iganädalast töö-, sõidu- ja puhkeaega;
2) kahenädalase sõiduaja kohta kehtivat piirangut;
3) salvestuslehtede, sõidumeeriku andmete, juhikaardi andmete ja väljatrükkide vastavust nõuetele;
4) paragrahvi 2 lõike 1 punktis 3 nimetatud dokumenti.
(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2006/22/EÜ, mis käsitleb nõukogu määruste (EMÜ) nr 3820/85 ja (EMÜ) nr 3821/85 rakendamise miinimumtingimusi seoses autovedudega seotud sotsiaalõigusnormidega ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 88/599/EMÜ (ELT L 102, 11.04.2006, lk 35–44), III lisas loetletud kõige raskema, väga raske või korduvate rikkumiste tuvastamisel on järelevalve teostajal õigus kontrollida, kas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 561/2006, mis käsitleb teatavate autovedusid käsitlevate sotsiaalõigusnormide ühtlustamist ja millega muudetakse nõukogu määrusi (EMÜ) nr 3821/85 ja (EÜ) nr 2135/98 ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 3820/85 (ELT L 102, 11.04.2006, lk 1–14), artikli 10 lõikes 4 nimetatud isik järgib juhi töö- ja puhkeajale õigusaktidega kehtestatud nõudeid, ning asjaolu, kas veoteenuste osutamiseks sõlmitud lepingud ja antud töökäsud võimaldavad täita Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 561/2006 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 165/2014 nõudeid.
§ 4. Järelevalve käigus kogutavad andmed
(1) Teel korraldatava järelevalve käigus kogutavad andmed on järgmised:
1) kontrollimise koht;
2) kas sõidukil on analoog- või digitaalne sõidumeerik;
3) paragrahvi 2 lõikes 1 nimetatud kontrollimisel avastatud rikkumiste raskusaste ja arv.
(2) Ettevõtja juures korraldatava järelevalve käigus kogutavad andmed on järgmised:
1) ettevõtja poolt korraldatava veo liik, see tähendab, kas rahvusvaheline või riigisisene veose- või sõitjatevedu, oma kulul korraldatav või tasuline vedu;
2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 561/2006 reguleeritud ja ettevõtja kasutuses olevate § 1 lõikes 1 nimetatud sõidukite arv;
3) kas sõidukil on analoog- või digitaalne sõidumeerik;
4) paragrahvi 3 lõikes 1 nimetatud kontrollimisel avastatud rikkumiste arv.
§ 5. Kontrollisüsteem
(1) Käesoleva määruse kohased teel ja ettevõtja juures läbiviidud kontrollimised peavad hõlmama 3% Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 561/2006 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 165/2014 kohaldamisalasse kuuluvate sõidukite juhtide töötatud päevadest.
(2) Lõikes 1 nimetatud kontrollitavate tööpäevade üldarvust toimub kontrollimine 37,5% ulatuses teel ja 62,5% ulatuses ettevõtja juures.
§ 6. Kontrollimiste tulemuste arvestamine
(1) Ettevõtja juures korraldatavate kontrollimiste tulemusi arvestatakse järgnevate kontrollimiste kavandamisel.
(2) Kontrollimiste kavandamisel arvestatakse ettevõtja poolt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EÜ) nr 561/2006 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EL) nr 165/2014 kehtestatud nõuete rikkumiste arvu ja raskusastet ning teiste riikide pädevatelt asutustelt laekunud teavet rikkumiste kohta.
(3) Kehtestatud nõuete rikkumiste hindamise aluseks tuleb võtta Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2006/22/EÜ III lisas toodud rikkumiste liigitused ja nende raskusastmed.
(4) Ettevõtjaid, kes on rikkunud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EÜ) nr 561/2006 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EL) nr 165/2014 kehtestatud nõudeid, kontrollitakse edaspidi põhjalikumalt ja sagedamini.
§ 7. Järelevalve käigus kogutavate andmete esitamine Euroopa Komisjonile
(1) Euroopa Komisjonile esitatav teave peab sisaldama teel korraldatava ja ettevõtja juures korraldatava järelevalve käigus kogutud andmeid.
(2) Siseministeerium koondab § 4 lõikes 1 nimetatud andmed ning Sotsiaalministeerium § 4 lõikes 2 nimetatud andmed Euroopa Komisjoni poolt kehtestatud vormil iga aasta kohta hiljemalt järgmise aasta 1. märtsiks ning edastab need Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumile.
(3) Järelevalve käigus kogutud andmed edastab Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium Euroopa Komisjonile.
[RT I, 29.12.2010, 87 - jõust. 01.01.2011]
1 Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2006/22/EÜ, mis käsitleb nõukogu määruste (EMÜ) nr 3820/85 ja (EMÜ) nr 3821/85 rakendamise miinimumtingimusi seoses autovedudega seotud sotsiaalõigusnormidega ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 88/599/EMÜ (ELT L 102, 11.04.2006, lk 35–44), muudetud komisjoni direktiividega 2009/4/EÜ (ELT L 21, 24.01.2009, lk 39–40) ja 2009/5/EÜ (ELT L 29, 31.01.2009, lk 45–50) ning komisjoni määrusega (EL) 2016/403 (ELT L 74, 19.03.2016, lk 8–27).
Lisa 1 Tõend tegevuste kohta
Lisa 2 Rikkumiste liigitus
[Kehtetu - RT I, 24.01.2017, 10 - jõust. 27.01.2017]


Õpilase kooli vastuvõtmise üldised tingimused ja kord ning koolist väljaarvamise kord – Riigi Teataja
Õpilase kooli vastuvõtmise üldised tingimused ja kord ning koolist väljaarvamise kord
Õpilase kooli vastuvõtmise üldised tingimused ja kord ning koolist väljaarvamise kord - sisukord
§ 3 Õpilase kooli vastuvõtmine
§ 4 Õpilase koolist väljaarvamine
§ 71 Kooli vastuvõtu tingimuste ja korra muutmise erisus 2020. aastal
RT I, 30.04.2020, 18
Vastu võetud 19.08.2010 nr 43
RT I 2010, 60, 408
17.09.2010 RT I 2010, 67, 502 25.09.2010, rakendatakse 2010. aasta 1. septembrist.
27.04.2020 RT I, 30.04.2020, 17 03.05.2020
Määrus kehtestatakse «Põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse» § 27 lõike 4 ja § 28 lõike 4 alusel
(1) Määrusega sätestatakse õpilase põhikooli ja gümnaasiumi (edaspidi kool) vastuvõtmise tingimused ja kord ning õpilase koolist väljaarvamise kord.
(2) Õpilase erakooli vastuvõtmisele ja erakoolist väljaarvamisele kohaldatakse «Erakooliseaduse» § 6 lõike 1 punkti 9 ja § 12.
(3) Käesolevat määrust kohaldatakse õpilase erivajadusega õpilaste klassi vastuvõtmisel ning sealt väljaarvamisel niivõrd, kuivõrd haridus- ja teadusministri määrusega kehtestatud hariduslike erivajadustega õpilaste klassi või rühma vastuvõtmise või üleviimise ning klassist või rühmast väljaarvamise tingimustes ja korras ei ole sätestatud teisiti.
(1) Käesolevas määruses reguleerimata küsimustes kehtestab kooli vastuvõtu tingimused ja korra kooli pidaja või pidaja volitusel kooli direktor, arvestades «Põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse» §-s 27 sätestatut.
§ 3. Õpilase kooli vastuvõtmine
(1) Kooli vastuvõtmiseks esitab isik (edaspidi sisseastuja) või piiratud teovõimega sisseastuja puhul vanem kooli vastuvõtu tingimustes ja korras määratud vormis taotluse, millele lisab:
4) gümnaasiumiastmele vastuvõtmisel sisseastuja põhihariduse omandamist tõendava dokumendi ametlikult kinnitatud ärakirja;
5) paragrahvi 4 lõikes 1 nimetatud dokumendid ühest koolist teise üleminekul.
[RT I 2010, 67, 502 - jõust. 25.09.2010, rakendatakse 2010. aasta 1. septembrist.]
(3) Sisseastuja, kes on eelnevad õpingud läbinud välisriigis, lisab taotlusele lõike 1 punktides 4 ja 5 nimetatud dokumentide asemel välisriigi õppeasutuses omandatud haridust või läbitud õpet tõendava dokumendi või selle ametlikult kinnitatud ärakirja. Välisriigis omandatud hariduse või läbitud õpingute taseme hindamisel lähtutakse 1997. aastal UNESCO Üldkonverentsil heaks kiidetud Rahvusvahelisest ühtsest hariduse liigitusest (International Standard Classification of Education – ISCED).
(4) Kasvatuse eritingimusi vajavate õpilaste kooli võetakse isik vastu vastava kohtuotsuse või -määruse alusel ning lõikes 1 nimetatud taotlust ei esitata.
(5) Koolikohustusliku kinnipeetava puhul, kes kannab vanglas vangistust, ja vahistatu puhul, kes on olnud vahistuses vähemalt ühe kuu, lõikes 1 nimetatud taotlust ei esitata ning ta kantakse vanglas hariduse omandamist korraldava kooli õpilaste nimekirja.
(6) Lõigetes 4 ja 5 sätestatud juhtudel väljastab kool, kus isik õppis enne vanglasse vastuvõtmist või kasvatuse eritingimusi vajavate õpilaste kooli suunamist, vanglas hariduse omandamist korraldavale koolile või kasvatuse eritingimusi vajavate õpilaste koolile vastava taotluse alusel lõikes 1 nimetatud dokumendid viie tööpäeva jooksul taotluse esitamise päevast arvates.
(7) Õpilane, kes välisriigis viibimise tõttu, sealhulgas vanemaga välislähetuses kaasas viibides, või muul kooli poolt mõjuvaks loetud põhjusel ei saa täita gümnaasiumi vastuvõtu tingimusi kooli vastuvõtu tingimustes ja korras ettenähtud ajal või viisil, võib kokkuleppel kooliga täita vastuvõtutingimused üldisest korrast erineval ajal või viisil. Tingimuste täitmise aja ja viisi lepivad kokku kool ja õpilane või piiratud teovõimega õpilase puhul vanem hiljemalt 30. juuniks.
§ 4. Õpilase koolist väljaarvamine
4) kooli direktori allkirja ja kooli pitseriga kinnitatud klassitunnistuse või õpinguraamatu ning hinnetelehe jooksva õppeveerandi või kursuse hinnetega, kui õpilane arvatakse koolist välja õppeveerandi kestel.
(3) Euroopa koolist tulnud õpilase puhul arvestatakse Euroopa koolide põhikirja konventsioonis sätestatut. Õpilane asub õppima selles klassis, mis vastavalt käesoleva määruse lisas esitatud võrdlustabelile vastab Euroopa kooli klassile, kus ta õpingud katkestas.
§ 71. Kooli vastuvõtu tingimuste ja korra muutmise erisus 2020. aastal
Käesoleva määruse paragrahvi 2 lõikes 3 sätestatud piirangut kooli vastuvõtu tingimuste ja korra muutmiseks ei kohaldata 2019/2020. õppeaastal.
[RT I, 30.04.2020, 17 - jõust. 03.05.2020]
haridus- ja teadusministri 19. augusti 2010. a määrusega nr 43
Klassid ja kooliastmed
põhikoolis ja gümnaasiumis
5-aastane algkool
2 2nd 2. klass
3 3rd 3. klass
4 4th 4. klass
5 5th 5. klass
7-aastane keskkool
7 2nd 7. klass
8 3rd 8. klass
9 4th 9. klass
10 5th 10. klass
11 6th 11. klass
12 7th 12. klass


text:
24. aprill 2018(*)
Eelotsusetaotlus – Varjupaigapoliitika – Euroopa Liidu põhiõiguste harta – Artikkel 4 – Direktiiv 2004/83/EÜ – Artikli 2 punkt e – Täiendava kaitse saamise tingimused – Artikli 15 punkt b – Taotleja vaimse tervise tõsise kahjustumise oht päritoluriiki tagasisaatmise korral – Isik, keda on tema päritoluriigis piinatud
Kohtuasjas C‑353/16,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Supreme Court of the United Kingdomi (Ühendkuningriigi kõrgeim kohus) 22. juuni 2016. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 27. juunil 2016, menetluses
koosseisus: president K. Lenaerts, asepresident A. Tizzano, kodade presidendid R. Silva de Lapuerta, T. von Danwitz, J. L. da Cruz Vilaça, E. Levits ja C. Vajda, kohtunikud E. Juhász, A. Borg Barthet, M. Berger, K. Jürimäe, C. Lycourgos (ettekandja) ja M. Vilaras,
arvestades kirjalikku menetlust ja 12. septembri 2017. aasta kohtuistungil esitatut,
– MP, esindajad: barrister A. Mackenzie, barrister T. Tridimas, solicitor A. Gananathan ja R. Husain, QC,
– Ühendkuningriigi valitsus, esindaja: S. Brandon, keda abistas barrister B. Lask,
– Euroopa Komisjon, esindajad: M. Condou-Durande ja M. Wilderspin,
olles 24. oktoobri 2017. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
1 Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/83/EÜ miinimumnõuete kohta, mida kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad täitma, et saada pagulase või muul põhjusel rahvusvahelist kaitset vajava isiku staatus, ja antava kaitse sisu kohta (ELT 2004, L 304, lk 12; ELT eriväljaanne 19/07, lk 96), artikli 2 punkti e ja artikli 15 punkti b.
2 Eelotsusetaotlus on esitatud MP ja Secretary of State for the Home Departmenti (siseminister, Ühendkuningriik) vahelises vaidluses MP varjupaigataotluse rahuldamata jätmise üle.
3 4. novembril 1950 Roomas allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK“) artikkel 3 sätestab:
4 New Yorgis 10. detsembril 1984 vastu võetud piinamise ning muu julma, ebainimliku või inimväärikust alandava kohtlemise ja karistamise vastase konventsiooni (edaspidi „piinamisvastane konventsioon“) põhjenduse 6 kohaselt on konventsiooni eesmärk, et „võitlus piinamise ja muu ebainimliku või inimväärikust alandava kohtlemise ja karistamise vastu muutuks kogu maailmas tõhusamaks“.
5 Konventsiooni artikli 2 lõiked 1 ja 2 sätestavad:
„1. Osalisriik võtab tõhusaid seadusandlikke, haldus-, kohtu- ja muid meetmeid, et ära hoida piinamisi oma jurisdiktsiooni all oleval territooriumil.
2. Piinamist ei saa õigustada mitte mingisugused erandlikud asjaolud: ei sõda ega sõjaoht, ei sisemine poliitiline ebastabiilsus ega erakorraline olukord.“
6 Mainitud konventsiooni artikkel 3 näeb ette:
„1. Osalisriik ei tohi ühtki isikut teise riiki välja või tagasi saata („refouler“) ega teda teisele riigile välja anda, kui on põhjendatud alus arvata, et seal võib teda ähvardada piinamine.
2. Sellise võimaluse kindlakstegemisel arvestab pädev asutus kõiki asjaolusid, kaasa arvatud sellised juhud, kui nimetatud teises riigis rikutakse pidevalt jõhkralt, jämedalt ja massiliselt inimõigusi.“
7 Konventsiooni artikli 14 lõige 1 sätestab:
„Osalisriik tagab oma õigussüsteemi abil, et piinamise ohvri kannatused heastatakse ja et tal oleks õigus saada õiglast ja küllaldast hüvitist, sealhulgas vahendeid võimalikult täielikuks rehabilitatsiooniks. Kui ohver piinamise tagajärjel suri, on hüvitise saamise õigus tema ülalpeetavatel.“
Direktiiv 2004/83
8 Direktiivi 2004/83 põhjendustes 6 ja 25 on märgitud:
„(6) Käesoleva direktiivi põhieesmärk on ühelt poolt tagada, et liikmesriigid kohaldavad ühiseid kriteeriume isikute tuvastamiseks, kellel on tõeline vajadus rahvusvahelise kaitse järele, ja teiselt poolt tagada, et neile isikutele on kõigis liikmesriikides kättesaadav hüvitiste minimaalne tase.
(25) On tarvis kehtestada kriteeriumid, mille alusel tunnustatakse rahvusvahelise kaitse taotlejate õigust täiendavale kaitsele. Need kriteeriumid peaksid lähtuma rahvusvahelistest kohustustest inimõigustega seotud instrumentide ja liikmesriikides rakendatavate tavade alusel.“
9 Selle direktiivi artikkel 2 on sõnastatud järgmiselt:
e) täiendava kaitse nõuetele vastav isik – kolmanda riigi kodanik või kodakondsuseta isik, kes ei kvalifitseeru pagulaseks, kuid kellega seoses on ilmnenud põhjendatud alus arvata, et asjaomane isik seisaks oma päritoluriiki või kodakondsuseta isiku puhul varasema alalise elukoha riiki tagasipöördumisel silmitsi reaalse ohuga kannatada tõsist kahju vastavalt artiklile 15 ja kelle suhtes ei kohaldata artikli 17 lõikeid 1 ja 2, ning kes ei saa või kõnealuse ohu tõttu ei taha anda ennast nimetatud riigi kaitse alla;
10 Direktiivi artikli 4 lõige 4 sätestab:
„Asjaolu, et taotlejale on juba osaks saanud tagakiusamine või tõsine kahju või tagakiusamise või tõsise kahju otsene ähvardus, on arvestatav märk taotleja põhjendatud tagakiusamishirmu või tõsise kahju kannatamise reaalse ohu kohta, [välja arvatud juhul,] kui puudub mõjuv põhjus arvata, et kõnealune tagakiusamine või tõsine kahju ei kordu.“ [Tsitaati on parandatud Euroopa Kohtus/Üldkohtus, kuna direktiivi eestikeelne tõlge on ekslik].
11 Sama direktiivi artikkel 6 sätestab:
c) mitteriiklikud osalised, kui on võimalik tõestada, et punktides a ja b nimetatud osalised, sealhulgas rahvusvahelised organisatsioonid, ei saa või ei taha pakkuda kaitset tagakiusamise või tõsise kahju eest vastavalt artikli 7 määratlusele.“
12 Direktiivi 2004/83 artikkel 15 näeb ette:
c) tõsine ja individuaalne oht tsiviilisiku elule või isikupuutumatusele juhusliku vägivalla tõttu rahvusvahelise või riigisisese relvastatud kokkupõrke puhul.“
13 Selle direktiivi artikkel 16 sätestab:
„1. Kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku õigus täiendavale kaitsele lõpeb, kui täiendava kaitse seisundi andmiseni viinud asjaolud on lakanud olemast või on muutunud sel määral, et kaitse ei ole enam vajalik.
2. Lõike 1 kohaldamisel võtavad liikmesriigid arvesse, kas asjaolude muutumine on nii olulise ja püsiva iseloomuga, et täiendava kaitse nõuetele vastavat isikut ei ohusta enam reaalselt tõsine kahju.“
14 Direktiivi artikkel 18 sätestab:
„Liikmesriigid annavad täiendava kaitse seisundi kolmanda riigi kodanikule või kodakondsuseta isikule, kellel on õigus täiendavale kaitsele kooskõlas II ja V peatükiga.“
Direktiiv 2008/115/EÜ
15 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiivi 2008/115/EÜ ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel (ELT 2008, L 348, lk 98) artikkel 5 on sõnastatud järgmiselt:
16 Sri Lanka kodanik MP, kes saabus Ühendkuningriiki 2005. aasta jaanuaris, sai seal üliõpilase elamisloa kehtivusega kuni 30. septembrini 2008.
17 MP esitas 5. jaanuaril 2009 varjupaigataotluse, väites sisuliselt, et Sri Lanka julgeolekujõud on teda selle tõttu kinni pidanud ja piinanud, et ta on organisatsiooni Tamil Eelami Vabadusvõitluse Tiigrid liige, ning et kui ta Sri Lankale tagasi pöördub, võidakse teda taas samal põhjusel väärkohelda.
18 Liikmesriigi pädev asutus jättis selle taotluse oma 23. veebruari 2009. aasta otsusega rahuldamata, kuna ta ei nõustunud väitega, et MP pakuks Sri Lanka võimudele endiselt huvi või et teda ohustaks tema päritoluriiki tagasisaatmisel uuesti väärkohtlemine.
19 MP kaebas selle otsuse edasi Upper Tribunalile (Immigration and Asylum Chamber) (kõrgem kohus (sisserände- ja varjupaigaasjade kolleegium), Ühendkuningriik). Nimetatud kohtu käsutuses olid tõendid selle kohta, et kaebaja kannatas piinamise järelmõjude käes, et tal oli raske posttraumaatiline stressihäire ja raske depressioon, et tal ilmnes suur kalduvus enesetapule ning tal näis olevat tõsine kavatsus ennast ära tappa, kui ta peaks Sri Lankale tagasi pöörduma.
20 Kuigi Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) (kõrgem kohus (sisserände- ja varjupaigaasjade kolleegium)) nõustus sellega, et kaebajal on reaalne hirm naasta Sri Lankale ning et tal on varasema piinamise tõttu raskusi usaldada ametiisikuid või nendega suhelda, seda isegi Ühendkuningriigis, jättis see kohus MP kaebuse rahuldamata osas, milles see põhines 28. juulil 1951 Genfis allkirjastatud pagulasseisundi konventsioonil (United Nations Treaty Series, 189. kd, lk 150, nr 2545 (1954)) ja direktiivil 2004/83. See kohus ei nõustunud nimelt sellega, et MP pakuks Sri Lanka võimudele endiselt huvi.
21 Samas rahuldas kohus siiski MP kaebuse osas, milles see põhines EIÕK artiklil 3. Ta märkis sisuliselt, et kui MP saadetakse tagasi Sri Lankale, antakse ta selle riigi tervishoiuasutuste hoole alla, et Sri Lankal praktiseerib kokku vaid 25 psühhiaatrit ning et kuigi leidub mõningaid vaimse tervise asutusi, ilmneb United Kingdom Border Agency (Ühendkuningriigi piirivalveamet) teabest, et vaimsele tervisele määratud raha läheb tegelikkuses vaid suurtes linnades asuvatele suurtele vaimse tervise institutsioonidele, kuhu on võimatu pääseda ja mis ei paku sobivat ravi vaimselt haigetele inimestele. Neil tingimustel leidis nimetatud kohus, et kuigi MP võiks põhimõtteliselt Sri Lankale tagasi saata, ilma et see tagasisaatmine iseenesest teda kahjustaks, satuks ta sinna jõudes Sri Lanka vaimse tervise asutuste hoole alla, mistõttu oleks tagasisaatmine arvestades tema vaimuhaiguse raskust ja seda, et sellele haigusele on võimatu saada sobivat ravi, vastuolus EIÕK artikliga 3.
22 Upper Tribunali (Immigration and Asylum Chamber) (kõrgem kohus (sisserände- ja varjupaigaasjade kolleegium)) otsus kinnitati Court of Appeali (England & Wales) (Civil Division) (apellatsioonikohus (Inglismaa ja Wales) (tsiviilosakond), Ühendkuningriik) otsusega. Viimati nimetatud kohus leidis, et direktiivi 2004/83 eesmärk ei ole hõlmata EIÕK artikli 3 kohaldamisalasse kuuluvaid juhtusid, mille puhul esineb tervise kahjustumise või enesetapu-, mitte aga tagakiusamisoht.
23 MP kaebas selle kohtuotsuse edasi eelotsusetaotluse esitanud kohtule. See kohus märgib, et kaebuse eesmärk on teada saada, kas MP võib saada direktiivi 2004/83 artiklites 2 ja 15 nimetatud täiendavat kaitset.
24 MP väidab, et Upper Tribunal (Immigration and Asylum Chamber) (kõrgem kohus (sisserände- ja varjupaigaasjade kolleegium)) ja Court of Appeal (England & Wales) (Civil Division) (apellatsioonikohus (Inglismaa ja Wales) (tsiviilosakond)) tõlgendasid direktiivi 2004/83 kohaldamisala liiga kitsalt. Ta väidab, et tema vaimuhaigust ei saa pidada loomulikul teel tekkinuks, kuna see on Sri Lanka ametivõimude meelevallas toimunud piinamise tagajärg, ning seega oleks tulnud talle anda täiendav kaitse, arvestades seda, et need ametivõimud on teda väärkohelnud, ja seda, et Sri Lankal puudub infrastruktuur, mis võimaldaks selle väärkohtlemise tagajärjel tekkinud tervisehäireid ravida. Seevastu ei oma erilist tähtsust asjaolu, et enam ei ähvarda teda tema praeguse terviseseisundi põhjustanud väärkohtlemise kordumine.
25 Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et seda küsimust ei ole veel täpsemalt käsitlenud ei Euroopa Kohus – eelkõige puudub see 18. detsembri 2014. aasta kohtuotsuses M’Bodj (C‑542/13, EU:C:2014:2452) – ega ka Euroopa Inimõiguste Kohus.
26 Nendel asjaoludel otsustas Supreme Court of the United Kingdom (Ühendkuningriigi kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas direktiivi 2004/83 artikli 2 punktis e antud määratlus koostoimes artikli 15 punktiga b hõlmab reaalset ohtu, et kaebaja päritoluriiki tagasisaatmise korral kannataks ta tõsist kahju füüsilisele või vaimsele tervisele, tulenevalt tema varasemast piinamisest või ebainimlikust või väärikust alandavast kohtlemisest, mille eest päritoluriik on vastutav?“
27 Direktiivi 2004/83 artikli 18 kohaselt annavad liikmesriigid täiendava kaitse seisundi kolmanda riigi kodanikule, kes vastab sellise kaitse saamise tingimustele.
28 Selles osas tuleb märkida, et nimetatud direktiivi artikli 2 punkti e kohaselt võib kolmanda riigi kodanik täiendava kaitse saada vaid siis, kui on põhjendatult alust arvata, et ta seisaks asjaomasesse riiki tagasisaatmise korral silmitsi reaalse ohuga kannatada üht liiki kahju nendest kolmest tõsise kahju liigist, mis on määratletud direktiivi artiklis 15 (vt selle kohta 18. detsembri 2014. aasta kohtuotsus M’Bodj, C‑542/13, EU:C:2014:2452, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika).
29 Direktiivi 2004/83 artiklis 15 määratletud tõsise kahju liikide hulgas on selle artikli punktis b nimetatud taotleja piinamine või ebainimlik või väärikust alandav kohtlemine või karistamine päritoluriigis.
30 Selles kontekstis tuleb märkida esiteks, et pelk asjaolu, et minevikus on kõnealuse isiku päritoluriigi ametivõimud teda piinanud, ei anna alust selleks, et tunnustada tema õigust täiendavale kaitsele ajal, mil reaalset ohtu, et selline piinamine leiaks sellesse riiki tagasisaatmisel taas aset, enam ei ole.
31 Vastavalt direktiivi 2004/83 artikli 2 punktile e on täiendava kaitse korra eesmärk kaitsta isikut reaalse ohu eest kannatada päritoluriiki tagasisaatmise korral tõsist kahju, mis tähendab, et on põhjendatult alust arvata, et asjaomane isik seisaks nimetatud riiki tagasisaatmise korral silmitsi sellise ohuga.
32 Sellist tõlgendust kinnitab direktiivi 2004/83 üldine ülesehitus.
33 Nimelt, kuigi direktiivi 2004/83 artikli 4 lõike 4 kohaselt kujutab varasem tõsise kahju tekitamine endast arvestatavat märki sellest, et taotleja võib taas kannatada tõsist kahju, täpsustab sama säte siiski, et see ei ole nii juhul, kui on mõjuv põhjus arvata, et kõnealune tõsine kahju ei kordu või ei jätku.
34 Lisaks lõpeb nimetatud direktiivi artikli 16 kohaselt täiendav kaitse, kui täiendava kaitse seisundi andmiseni viinud asjaolud on lakanud olemast või on muutunud sel määral, et kaitse ei ole enam vajalik.
35 Samas tuleb teiseks märkida, et Euroopa Kohtule esitatud toimikus sisalduvate andmete põhjal puudutab eelotsusetaotlus kolmanda riigi kodanikku, kes mitte üksnes ei ole minevikus kannatanud tema päritoluriigi ametiasutuste toimepandud piinamise all, vaid lisaks sellele – isegi kui ohtu, et selline piinamine leiaks sellesse riiki tagasisaatmisel taas aset, enam ei ole – kannatab ta veel praegu minevikus toimunud piinamisest tulenevate psühholoogiliste järelmõjude all, mis nõuetekohaselt tõendatud meditsiiniliste hinnangute kohaselt tugevneksid tema tagasisaatmise korral märgatavalt, tekitades tõsise ohu, et see kodanik sooritab enesetapu.
36 Sellega seoses tuleb tõdeda, et direktiivi 2004/83 artikli 15 punkti b tuleb tõlgendada ja kohaldada järgides õigusi, mille tagab Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikkel 4, mis väljendab ühte liidu ja liikmesriikide põhiväärtustest ja on absoluutne, kuna see põhiväärtus on otseselt seotud inimväärikuse austamisega, millele viitab harta artikkel 1 (vt selle kohta 5. aprilli 2016. aasta kohtuotsus Aranyosi ja Căldăraru, C‑404/15 ja C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, punktid 85–87, ning 16. veebruari 2017. aasta kohtuotsus C. K. jt, C‑578/16 PPU, EU:C:2017:127, punkt 59).
37 Lisaks tuleb märkida, et harta artikli 52 lõike 3 kohaselt on harta artikliga 4 tagatud õigustel tulenevalt sellest, et need vastavad EIÕK artikliga 3 tagatud õigustele, sama tähendus ja ulatus, mis neile on antud EIÕK artikliga 3.
38 Samas nähtub Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast EIÕK artikli 3 kohta, et kannatus, mida põhjustab loomulikult tekkinud haigus, olgu see siis füüsiline või vaimne, võib kuuluda selle artikli kohaldamisalasse, kui seda suurendab või võib suurendada kohtlemine, mis on tingitud kinnipidamistingimustest, väljasaatmisest või muudest meetmetest, mille eest võib vastutavaks pidada ametivõime, ja seda tingimusel, et seotud kannatused ületavad teatud selles artiklis nõutud raskusastet (vt selle kohta EIK 13. detsembri 2016. aasta otsus Paposhvili vs. Belgia, CE:ECHR:2016:1213JUD004173810, punktid 174 ja 175; 16. veebruari 2017. aasta kohtuotsus C. K. jt., C‑578/16 PPU, EU:C:2017:127, punkt 68).
39 Euroopa Inimõiguste Kohtu praktika kohaselt peab olukord olema sama tõsine, et EIÕK artikkel 3 keelaks sellise isiku väljasaatmise, kelle haigus ei ole tekkinud loomulikul teel, juhtudel, mil väljasaatmise korral isikut ähvardav ravi puudumine ei tulene selle riigi tahtlikust tegevusest või tegevusetusest, kuhu isik saadeti (vt selle kohta EIK 29. jaanuari 2013. aasta otsus S. H. H. vs. Ühendkuningriik, CE:ECHR:2013:0129JUD006036710, punkt 89).
40 Mis konkreetsemalt puutub raskusastmesse, mis on vajalik selleks, et tuvastada EIÕK artikli 3 rikkumine, siis tuleneb Euroopa Inimõiguste Kohtu hilisemast praktikast, et selle sättega on vastuolus, kui välja saadetakse raskesti haige isik, kellel esineb peatse surma oht või kelle puhul on põhjendatult alust arvata, et vaatamata sellele, et peatse surma ohtu ei ole, esineb tal sihtriigis sobiva ravi puudumise või selle tõttu, et ravi pole talle seal kättesaadav, reaalne oht tema terviseseisundi olulisele, kiirele ja pöördumatule halvenemisele, mis toob kaasa suuri kannatusi või tema oodatava eluea olulise lühenemise (vt selle kohta EIK 13. detsembri 2016. aasta otsus Paposhvili vs. Belgia, CE:ECHR:2016:1213JUD004173810, punktid 178 ja 183).
41 Samadel kaalutlustel tuleb harta artiklit 4 tõlgendada nii, et sellise kolmanda riigi kodaniku väljasaatmine, kellel on eriti raske psüühiline või füüsiline haigus, kujutab endast ebainimlikku ja alandavat kohtlemist selle artikli tähenduses, kui sellega kaasneb reaalne ja tõendatud oht nimetatud isiku tervise oluliseks ja pöördumatuks halvenemiseks (vt analoogia alusel 16. veebruari 2017. aasta kohtuotsus C. K. jt, C‑578/16 PPU, EU:C:2017:127, punkt 74). Sama järelduse saab teha harta artikli 19 lõike 2 kohaldamise kohta, mille kohaselt ei tohi kedagi tagasi saata riiki, kus teda tõsiselt ohustab ebainimlik või alandav kohtlemine.
42 Euroopa Kohus on sellega seoses otsustanud, et eriti kui on tegemist raske psühhiaatriline haigusega, ei saa piirduda üksnes nende tagajärgedega, mis võivad olla asjaomase isiku füüsilisel üleviimisel ühest liikmesriigist teise, vaid arvesse tuleb võtta kõiki selle väljasaatmisega kaasnevaid tõsiseid ja parandamatuid tagajärgi (vt analoogia alusel 16. veebruari 2017. aasta kohtuotsus C. K. jt, C‑578/16 PPU, EU:C:2017:127, punkt 76). Siinkohal tuleb lisada, et arvestades, kui oluline on piinamise ja ebainimliku või alandava kohtlemise keeld, mis on ette nähtud harta artiklis 4, tuleb erilist tähelepanu pöörata selliste isikute erilisele haavatavusele, kelle psühholoogilised kannatused, mis võivad väljasaatmise korral suureneda, on põhjustatud piinamisest või ebainimlikust või väärikust alandavast kohtlemisest nende päritoluriigis.
43 Sellest järeldub, et harta artikliga 4 ja artikli 19 lõikega 2, tõlgendatuna koostoimes EIÕK artikliga 3, on vastuolus, kui liikmesriik saadab kolmanda riigi kodaniku välja ning see väljasaatmine viiks sisuliselt selleni, et vaimsed häired, mille all see isik kannatab, suurenevad märkimisväärselt ja pöördumatult, eriti siis, kui – nagu käesoleval juhul – see halvenemine seaks ohtu isegi tema elu.
44 Pealegi on Euroopa Kohus juba leidnud, et sellistel väga erandlikel juhtudel võiks rasket haigust põdeva kolmanda riigi kodaniku väljasaatmine riiki, kus puuduvad sobivad ravivõimalused, tähendada mittetagasisaatmise põhimõtte rikkumist ja seega direktiivi 2008/115 artikli 5 ‐ tõlgendatuna koosmõjus harta artikliga 19 ‐ rikkumist (vt selle kohta 18. detsembri 2014. aasta kohtuotsus Abdida, C‑562/13, EU:C:2014:2453, punkt 48).
45 Samas nähtub eelotsusetaotlusest, et liikmesriigi kohtud on leidnud, et MP tagasisaatmine Ühendkuningriigist Sri Lankale oleks EIÕK artikliga 3 vastuolus. Seega ei puuduta käesolev kohtuasi mitte kaitset väljasaatmise vastu, mis EIÕK artikli 3 kohaselt tuleneb keelust allutada isikut ebainimlikule või alandavale kohtlemisele, vaid eraldiseisvast küsimusest, kas vastuvõttev liikmesriik peab direktiivis 2004/83 ette nähtud täiendava kaitse seisundi andma kolmanda riigi kodanikule, keda ametivõimud on tema päritoluriigis piinanud ja kelle puhul rasked psühholoogilised järelmõjud võivad nimetatud riiki tagasisaatmise korral märgatavalt tugevneda, tekitades tõsise ohu, et see isik sooritab enesetapu.
46 Tõsi on ka see, et Euroopa Kohus on juba leidnud, et asjaolu, et EIÕK artikliga 3 – nagu sai märgitud käesoleva kohtuotsuse punktides 39–41 – on väga erandlikel juhtudel vastuolus, kui rasket haigust põdev kolmanda riigi kodanik saata tagasi riiki, kus puuduvad sobivad ravivõimalused, ei tähenda seda, et talle tuleb anda luba elada liikmesriigis direktiivis 2004/83 ette nähtud täiendava kaitse alusel (vt selle kohta 18. detsembri 2014. aasta kohtuotsus M’Bodj, C‑542/13, EU:C:2014:2452, punkt 40).
47 Samas tuleb märkida, et erinevalt kohtuasjast, milles tehti 18. detsembri 2014. aasta kohtuotsus M’Bodj (C‑542/13, EU:C:2014:2452), mis puudutas kolmanda riigi kodanikku, kes oli langenud kallaletungi ohvriks elukohaliikmesriigis, puudutab käesolev kohtuasi kolmanda riigi kodanikku, keda on ametivõimud piinanud tema päritoluriigis ning kes nõuetekohaselt tõendatud meditsiiniliste hinnangute kohaselt kannatab jätkuvalt posttraumaatiliste järelmõjude all, mis võivad sellesse riiki tagasisaatmise korral märkimisväärselt ja pöördumatult suureneda, seades ohtu isegi tema elu.
48 Neil tingimustel on asjaolud, mida tuleb direktiivi 2004/83 artikli 15 punkti b tõlgendamisel arvesse võtta, nii asjaolu, mis põhjustas kolmanda riigi kodaniku praeguse terviseseisundi sellises olukorras nagu põhikohtuasjas käsitletav – nimelt tõsiasi, et minevikus on tema päritoluriigi ametivõimud teda piinanud –, kui ka tõik, et sellesse riiki tagasisaatmise korral tugevneksid märgatavalt tema psüühikahäired, mis ilmnesid piinamise tõttu tekkinud psühholoogilise trauma tagajärjel, mille all ta ikka veel kannatab.
49 Siiski ei saa sellist häirete märgatavat tugevnemist iseenesest pidada nimetatud kodaniku ebainimlikuks või väärikust alandavaks kohtlemiseks tema päritoluriigis direktiivi artikli 15 punkti b tähenduses.
50 Selles osas tuleb – nagu soovitab eelotsusetaotluse esitanud kohus – uurida, millist mõju võib avaldada see, et kõnealuse isiku päritoluriigis puudub infrastruktuur, mis võimaldaks talle selle riigi ametivõimude poolse piinamise tagajärjel tekkinud füüsilisi või psühholoogilisi järelmõjusid nõuetekohaselt ravida.
51 Siinkohal tuleb märkida, et Euroopa Kohus on juba leidnud, et direktiivi 2004/83 artikli 15 punktis b viidatud tõsine kahju ei saa tuleneda lihtsalt päritoluriigi tervishoiusüsteemi üldisest puudulikkusest. Raskelt haige kolmanda riigi kodaniku terviseseisundi halvenemise oht, mis on tingitud sobiva ravi puudumisest päritoluriigis – juhul, kui tervishoiuteenuseid ei tehta sellele kolmanda riigi kodaniku jaoks tahtlikult kättesaamatuks –, ei ole piisav alus talle täiendava kaitse andmiseks (vt selle kohta 18. detsembri 2014. aasta kohtuotsus M’Bodj, C‑542/13, EU:C:2014:2452, punktid 35 ja 36).
52 Hindamaks, kas kolmanda riigi kodanikul, keda on tema päritoluriigi ametivõimud minevikus piinanud, on sellesse riiki tagasisaatmisel reaalne oht, et talle tahtlikult ei võimaldata nende ametivõimude poolse piinamise tagajärjel tekkinud füüsilistele või psühholoogilistele järelmõjudele vastavat ravi, tuleb, arvestades käesoleva kohtuotsuse punktis 50 ja direktiivi 2004/83 põhjenduses 25 täpsustatut – mille kohaselt määratakse täiendava kaitse andmise kriteeriumid kindlaks rahvusvaheliste inimõigusi käsitlevate instrumentide alusel –, lähtuda piinamisvastase konventsiooni artiklist 14.
53 Selle artikli kohaselt tagavad osalisriigid oma õigussüsteemi abil, et piinamise ohvril on õigus saada hüvitist, sealhulgas vahendeid võimalikult täielikuks rehabilitatsiooniks.
54 Selles osas tuleb siiski nentida, et direktiivis 2004/83 ette nähtud kord ja piinamisvastases konventsioonis ette nähtud kord taotlevad erinevaid eesmärke ja kehtestavad selgelt eraldiseisvad kaitsemehhanismid (vt analoogia alusel 30. jaanuari 2014. aasta kohtuotsus Diakité, C‑285/12, EU:C:2014:39, punkt 24).
55 Nagu piinamisvastase konventsiooni põhjendusest 6 ja artiklist 2 tuleneb, on selle konventsiooni peamine eesmärk muuta võitlus piinamise ja muu ebainimliku või väärikust alandava kohtlemise ja karistamise vastu kogu maailmas tõhusamaks, hoides ära nende toimepanemist. Direktiivi 2004/83 peamine eesmärk – nagu see on kirja pandud direktiivi põhjenduses 6 – seevastu on tagada ühelt poolt, et kõik liikmesriigid kohaldavad ühiseid kriteeriume nende isikute tuvastamiseks, kellel on tõeline vajadus rahvusvahelise kaitse järele, ja teiselt poolt, et kõnealustele isikutele on kõigis liikmesriikides kättesaadavad minimaalsed hüved. Mis konkreetsemalt puutub täiendava kaitse saajatesse, siis direktiivi eesmärk on anda liikmesriikide territooriumil analoogne kaitse sellega, mille annab pagulastele 28. juulil 1951 Genfis allkirjastatud pagulasseisundi konventsioon (United Nations Treaty Series, 189. kd, lk 150, nr 2545 (1954)), sellistele isikutele, keda ei saa küll käsitada pagulastena, kuid kellel on päritoluriiki tagasisaatmise korral oht muu hulgas langeda piinamise või ebainimliku ja väärikust alandava kohtlemise ohvriks.
56 Seega – ilma, et eirataks nende kahe korra konkreetset kohaldamisala – ei saa sellises olukorras, nagu on MP, oleva kolmanda riigi kodaniku võimalus saada täiendavat kaitset tuleneda piinamisvastase konventsiooni artikli 14 mis tahes rikkumisest, mille selle kodaniku päritoluriik toime paneb.
57 Järelikult tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul kontrollida – arvestades kõiki ajakohastatud ja olulisi andmeid, sealhulgas rahvusvaheliste organisatsioonide ja valitsusväliste inimõigusi kaitsvate organisatsioonide aruandeid –, kas käesoleval juhul on MP tagasisaatmisel tema päritoluriiki oht, et talle tahtlikult ei võimaldata selle riigi ametivõimude poolse piinamise tagajärjel tekkinud füüsiliste või vaimsete järelmõjude nõuetekohast ravi. See oleks nii eelkõige siis, kui sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas käsitletav – kus kolmanda riigi kodanik võiks sooritada päritoluriigi ametivõimude poolt varem aset leidnud piinamisest tuleneva trauma tõttu enesetapu – oleks ilmne, et need ametivõimud ei ole vaatamata piinamisvastase konventsiooni artiklist 14 tulenevatele kohustustele valmis tagama tema rehabilitatsiooni. Selline oht oleks ka siis, kui selguks, et nimetatud ametivõimud võtavad diskrimineeriva hoiaku ravi võimaldamisel, mille tõttu on teatavatel etnilistel rühmadel või isikute kategooriatel, kuhu MP kuulub, raskendatud saada nende ametivõimude poolse piinamise tagajärjel tekkinud füüsilistele või vaimsete järelmõjudele vastavat ravi.
58 Eeltoodust tuleneb, et direktiivi 2004/83 artikli 2 punkti e ja artikli 15 punkti b koosmõjus harta artikliga 4 tuleb tõlgendada nii, et täiendava kaitse seisund antakse kolmanda riigi kodanikule, keda ametivõimud on tema päritoluriigis minevikus piinanud ja kellel pole sellesse riiki tagasisaatmise korral enam sellist ohtu, kuid kelle füüsiline ja vaimne tervis võivad sellisel juhul oluliselt halveneda, tekitades tõsise ohu, et see kodanik sooritab enesetapu talle varem osaks saanud piinamisest tuleneva trauma tõttu, kui on reaalne oht, et nimetatud riigis sellele kodanikule tahtlikult ei võimaldata kõnealuse piinamise tagajärjel tekkinud füüsilistele või vaimsetele järelmõjudele vastavat ravi – asjaolu, mida tuleb kontrollida eelotsusetaotluse esitanud kohtul.
59 Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/83/EÜ miinimumnõuete kohta, mida kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad täitma, et saada pagulase või muul põhjusel rahvusvahelist kaitset vajava isiku staatus, ja antava kaitse sisu kohta, artikli 2 punkti e ja artikli 15 punkti b koosmõjus Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 4 tuleb tõlgendada nii, et täiendava kaitse seisund antakse kolmanda riigi kodanikule, keda ametivõimud on tema päritoluriigis minevikus piinanud ja kellel pole sellesse riiki tagasisaatmise korral enam sellist ohtu, kuid kelle füüsiline ja vaimne tervis võivad sellisel juhul oluliselt halveneda, tekitades tõsise ohu, et see kodanik sooritab enesetapu talle varem osaks saanud piinamisest tuleneva trauma tõttu, kui on reaalne oht, et nimetatud riigis sellele kodanikule tahtlikult ei võimaldata kõnealuse piinamise tagajärjel tekkinud füüsilistele või vaimsetele järelmõjudele vastavat ravi – asjaolu, mida tuleb kontrollida eelotsusetaotluse esitanud kohtul.

matches: kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus Kohus Kohus kohus Kohus