redaktsioon 01.07.2017 - 01.03.2018 [RT I, 09.05.2017, 26]
(2) Kuni 1 278 235 eurot - 958,65 eurot + 0,14% tehinguväärtuse summast, mis ületab 639 120 eurot;
kuni 1 917 350 eurot - 1853,40 eurot + 0,12% tehinguväärtuse summast, mis ületab 1 278 235 eurot;
kuni 2 556 470 eurot - 2620,35 eurot + 0,1% tehinguväärtuse summast, mis ületab 1 917 350 eurot;
kuni 3 195 585 eurot - 3259,45 eurot + 0,08% tehinguväärtuse summast, mis ületab 2 556 470 eurot;
kuni 6 391 165 eurot - 3770,75 eurot + 0,05% tehinguväärtuse summast, mis ületab 3 195 585 eurot;
üle 6 391 165 euro - 5368,55 eurot + 0,02% tehinguväärtuse summast, mis ületab 6 391 165 eurot.
1) volituse või avalduse tõestamine pensioni, elatusraha, elatise või toetuse vastuvõtmiseks või teise isiku arveldusarvele kandmiseks - 3,19 eurot;
2) füüsilise isiku muu volituse tõestamine - 25,50 eurot;
3) juriidilise isiku volituse tõestamine - 49,20 eurot;
4) õppelaenu tagamiseks antava käenduse tõestamine - 15,95 eurot;
5) isiku elusoleku kinnitamine - 14,35 eurot;
6) isiku teatud kohas viibimise kinnitamine - 15,95 eurot;
7) isiku ja fotol kujutatud isiku samasuse kinnitamine - 11,50 eurot;
8) dokumendi esitamisaja kinnitamine - 14,35 eurot;
9) notariaalselt kinnitatava avalduse projekti koostamine - 18,20 eurot;
91) kohtu kinnistus- või registriosakonnale esitatava avalduse projekti koostamine, avalduse esitaja allkirja kinnitamine ja avaldusest digitaalse ärakirja väljastamine - 35,75 eurot. Kui avalduse esitajaid on mitu, lisandub tasule alates teisest isikust tema allkirja kinnitamise tasu 6,35 eurot;
10) erastamisel korteriomandite kinnistamiseks esitatava kinnistamisavalduse tõestamine - 12,75 eurot ühe korteriomandi eseme kohta;
11) ühepoolse avalduse tõestamine, mille puhul tehinguväärtust ei määrata - 42,15 eurot;
111) kahe- või mitmepoolse tehingu tõestamine, mille puhul tehinguväärtust ei määrata - 84,30 eurot;
12) allkirja ja allkirjanäidise kinnitamine - 12,75 eurot;
13) avaldaja nimel määruskaebuse koostamine kandeavalduse suhtes tehtud määruse peale - 31,95 kuni 159,75 eurot;
14) dokumendi ärakirja või väljavõtte, samuti väljatrüki kinnitamine - 3,19 eurot lehekülg, kuid kokku mitte rohkem kui 31,95 eurot;
141) kinnistus- või registriosakonna peetavasse registrisse või pärimisregistrisse kantud andmete või kinnistus- või registriosakonna poolt peetavas või pärimisregistris säilitatava dokumendiga tutvumise võimaldamine - 3,20 eurot ühe päringu või dokumendiga tutvumise eest;
142) kinnistus- või registritoimikuga tutvumise võimaldamine - 9,60 eurot;
143) kinnistus- või registriosakonna peetava registri või pärimisregistri andmete väljatrüki kinnitamine ja väljastamine - 3,20 eurot sõltumata lehekülgede arvust;
144) kinnistus- või registriosakonna peetavas registris või pärimisregistris säilitatava dokumendi väljatrüki kinnitamine ja väljastamine - 6,35 eurot sõltumata lehekülgede arvust;
145) kinnistus- või registriosakonna peetava registri või pärimisregistri andmete väljatrüki digitaalne kinnitamine ja väljastamine - 4,80 eurot sõltumata andmemahust;
146) kinnistus- või registriosakonna peetavas registris või pärimisregistris säilitatava dokumendi väljatrüki digitaalne kinnitamine ja väljastamine - 6,35 eurot;
147) välisriigi registrisse kantud testamentide või pärimislepingute andmete kohta päringu tegemine - 7 eurot ühe päringu kohta;
15) digitaalse ärakirja väljastamine, sõltumata andmemahust - 12,75 eurot;
16) dokumendi kinnitamine tunnistusega (apostille’ga) - 22,35 eurot;
17) tunnistuse väljastamine notariaaldokumendi õigusliku jõu kohta Eesti Vabariigis ja Eesti Vabariigis täitmisele kuuluva notariaaldokumendi kohta - 10 eurot;
171) lepitusseaduse § 14 lõikes 3 või 4 nimetatud kokkuleppe tõestamine - 51,13 eurot;
18) ametitoiminguna dokumentide (välja arvatud testamentide) hoiulevõtmine, iga dokumendi hoidmine ühe kuu jooksul - 24,90 eurot;
19) notariaadiseaduse § 30 lõikes 4 nimetatud teate või taotluse koostamine - 31,95 kuni 76,65 eurot;
20) mereprotesti tõestamine - 78,60 eurot;
21) ühishüpoteegi osalise vabastamise kokkuleppe tõestamine - 42,15 eurot;
22) sihtasutuse asutamisotsuse, sealhulgas selle lisana kinnitatava põhikirja tõestamine ning sihtasutuste ühinemis- ja jagunemislepingu või sihtasutuse jagunemiskava tõestamine - 77,30 eurot;
23) sihtasutuse organi otsuste tõestamine - 69 eurot;
24) mittetulundusühingu asutamislepingu, sealhulgas selle lisana kinnitatava põhikirja tõestamine, samuti mittetulundusühingu koosoleku protokolli tõestamine - 0,60 eurot iga mittetulundusühingu liikme kohta, kuid kokku mitte vähem kui 31,95 eurot ja mitte rohkem kui 127,80 eurot;
25) majandusaasta aruande edastamine registrit pidavale kohtule - 25,55 eurot;
26) asutatava aktsiaseltsi või osaühingu nimele pangakonto avamine - 12,75 eurot;
27) testamendi tõestamine - 32,55 eurot;
28) kinnises ümbrikus testamendi hoiulevõtmise tõestamine - 32,55 eurot;
281) notari hoiule antud testamendi tagasivõtmise avalduse tõestamine - 16,29 eurot;
282) notarile hoiule antud testamendi avamise eest, kui testamendi avab notar, kes pärimismenetlust läbi ei vii - 32,55 eurot;
29) abikaasade vastastikuse testamendi tõestamine - 41,50 eurot;
291) abikaasade vastastikuse testamendi tühistamise kohta teate koostamine ja edastamine - 25 eurot;
30) pärandi vastuvõtmise avalduse tõestamine - 65,15 eurot;
31) pärandist loobumise avalduse tõestamine - 6,35 eurot;
32) pärimismenetluse algatamise avalduse tõestamine - 63,90 eurot;
321) Euroopa pärimistunnistuse avalduse tõestamine - 42 eurot;
33) pärijate väljaselgitamine ja pärimistunnistuse väljastamine - 102,25 eurot;
331) Euroopa pärimistunnistuse tõestamine - 51 eurot;
34) pärimisseaduses sätestatud üleskutsemenetluse läbiviimine - 25,55 eurot;
35) testamenditäitja ülesande vastuvõtmise või ülesandest loobumise avalduse tõestamine - 12,75 eurot;
36) testamenditäitja tunnistuse väljastamine - 12,75 eurot;
37) pärija õiguste ja kohustuste kohta täiendavate järelepärimiste tegemiseks avalduse tõestamine - 12,75 eurot;
38) sundosa saaja tunnistuse tõestamine - 12,75 eurot;
39) omandiõiguse tunnistuse tõestamiseks esitatud ühise avalduse tõestamine - 42,15 eurot;
40) teate või taotluse edastamine majandushaldusasutusele, majandushaldusasutuselt dokumentide või muu teabe vastuvõtmine ja ettevõtjale edastamine - 15 eurot;
41) haldusakti kättetoimetamise tõestamine - 35 eurot;
42) andmete kandmine majandustegevuse registrisse - 25 eurot.
(3) Pärimismenetluses tehtud notariaaltoimingute eest on kohustatud notari tasu maksma pärija. Kaaspärijad vastutavad tasu maksmise eest solidaarselt. Käesoleva seaduse § 29 lõike 1 punktis 11 ning § 31 punktides 30-32 ja 35-38 sätestatud tasu on kohustatud maksma isik, kelle taotlusel notariaaltoiming tehti. Kui pärimismenetluse algatamise avalduse on esitanud üks kaaspärija, vastutavad kõik kaaspärijad käesoleva seaduse § 31 punktis 32 sätestatud tasu maksmise eest solidaarselt.
(1) Notari tasu maksmisest võib osaliselt või täielikult vabastada füüsilise isiku, kes oma majandusliku seisundi tõttu ei suuda tasuda käesoleva seaduse § 28 lõikes 2, § 29 lõike 1 punktides 1 ja 11 ning § 31 punktides 1, 2, 91, 16, 27-34 ja 38 sätestatud notari ametitoimingute eest ettenähtud notari tasu ja kui seoses pärimismenetlusega tehakse muid ametitoiminguid, siis ka nende eest ettenähtud notari tasu, või kes suudab seda teha üksnes osaliselt või kelle majanduslik seisund ei võimalda pärast notari tasu maksmist lihtsat toimetulekut. Samuti võib tasu maksmisest vabastamine hõlmata nende ametitoimingutega otseselt seotud ärakirja ja väljavõtte õigsuse kinnitamist ning käesoleva seaduse §-s 36 ettenähtud kulude hüvitamist.
(5) Notari tasu maksmisest vabastamise taotluse läbivaatamisele ning rahuldamisele kohaldatakse riigi õigusabi seaduse § 7 lõike 1 punkte 2, 3 ja 7-12, § 14 ja osalisel vabastamisel § 16.


Elukohajärgse kooli määramise tingimused ja kord – Riigi Teataja
Elukohajärgse kooli määramise tingimused ja kord
Elukohajärgse kooli määramise tingimused ja kord - sisukord
§ 8 Põhiharidust omandava 2. - 9. klassi õpilase üleminek ühest koolis teise
RT IV, 17.02.2016, 2
Vastu võetud 09.02.2016 nr 2
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 30 lg 1 p 3 ning põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 10 lg 1 ja 3 ning § 27 lg 1 alusel ja tuginedes Kuressaare Linnavolikogu 17. detsembri 2015 aasta määrusele nr 66 “Kokkuleppe sõlmimiseks loa andmine“
Määrusega kehtestatakse põhihariduse omandamiseks elukohajärgse munitsipaalkooli määramise tingimused ja kord Kuressaare linnas ja Lääne-Saare valla Kuressaare linna mõjupiirkonnas elavale koolikohustuslikule isikule ja koolikohustuslikust east nooremale lapsele.
(1) Igale koolikohustuslikule isikule, kelle elukoha aadressiks rahvastikuregistri andmetel on Kuressaare linn või Lääne-Saare valla poolt määratud Kuressaare linna mõjupiirkond, tagatakse vastava taotluse esitamisel õppimisvõimalus Kuressaare linna munitsipaalkoolis.
(2) Koolikohustuslikust east nooremale lapsele tagatakse võimalus põhihariduse omandamiseks elukohajärgses koolis juhul, kui lasteasutus, kus laps käib või nõustamiskomisjon, on hinnanud lapse koolivalmidust, sotsiaalset küpsust ja andnud soovituse kooli õppima asumiseks ning lapse vanem on vastavast soovist teada andnud enne käimaoleva aasta 1. maid. Kui vanem esitab taotluse pärast 1. maid, võetakse laps kooli vastu vabade kohtade olemasolul.
(3) Vabade kohtade olemasolul võetakse kooli vastu ka õpilasi, kelle elukoht on väljaspool käesoleva määruse § 2 lõikes 1 nimetatud piirkonda.
(4) Isikute elukohaandmed fikseeritakse 31. detsembri rahvastikuregistri andmete seisuga.
(1) Elukohajärgsed koolid on Kuressaare Gümnaasium, Kuressaare Vanalinna Kool ja Saaremaa Ühisgümnaasium.
(2) Elukohajärgseks kooliks hariduslike erivajadusega õpilastele on Saaremaa Ühisgümnaasium, kuhu suunatakse õpilasi nõustamiskomisjoni soovitusel.
(2) Klassi täitumuse ülemise piirnormi suurendamise otsustab Kuressaare Linnavalitsus kooli direktori taotluse alusel.
(3) Järgmisel õppeaastal avatavate esimeste klasside arvud kooliti kinnitab Kuressaare Linnavalitsus hiljemalt sama kalendriaasta 15. veebruariks.
(1) Elukohajärgse kooli määramiseks esimesse klassi õppima astuvale lapsele esitab lapsevanem, kes rahvastikuregistri andmetel omab lapsega ühist elukohta või lapse seaduslik esindaja, Kuressaare Linnavalitsusele vormikohase taotluse.
(2) Taotluse saab lapsevanem esitada kas elektrooniliselt või paberkandjal ühte Kuressaare linnas tegutsevatest munitsipaalkoolidest või Kuressaare Linnavalitsusse. Kõik esitatud taotlused registreeritakse ühtses elektroonilises keskkonnas.
(3) Taotluste vastuvõtt järgmise õppeaasta esimese klassi õpilastele elukohajärgse kooli määramiseks toimub õppeaastale eelneval märtsikuul. Taotluste vastuvõtu ja menetlemise täpsustatud ajakava kinnitab Kuressaare Linnavalitus hiljemalt iga aasta 15. veebruariks.
(1) Kuressaare Linnavalitsus ja Lääne-Saare Vallavalitsus kontrollivad pärast taotluste esitamise tähtaja möödumist esmalt taotlustes märgitud andmete õigsust ning juhul kui taotluses ja registriandmetes esineb erinevusi, teavitatakse taotluse esitajat andmete erinevusest ning menetletakse taotlust täpsustatud andmete alusel.
(2) Õpilasele elukohajärgse kooli määramise otsuse teeb komisjon, kuhu kuuluvad esindajad igast esimesi klasse vastu võtvast Kuressaare linna koolist, Kuressaare Linnavalitsusest ja Lääne-Saare Vallavalitsusest.
(3) Elukohajärgse kooli määramisel lähtutakse kooli õpilaskohtade arvust ja õpilase rahvastikuregistris fikseeritud elukohast arvestades:
2) pere teiste laste õppemist samas koolis;
(4) Lapsele, kelle elukoht Kuressaare linnas või Lääne-Saare valla Kuressaare linna mõjupiirkonnas, on rahvastikuregistris registreeritud pärast 31. detsembrit, määratakse elukohajärgne kool pärast käesoleva määruse § 5 lõigete 1 ja 6 alusel menetletud avalduste rahuldamist, arvestades vabade kohtade olemasolu koolis.
(5) Kui lapse vanem või seaduslik esindaja esitab taotluse lapsele elukohajärgse kooli määramiseks pärast kinnitatud tähtaegu, määratakse lapsele elukohajärgseks kooliks kool, kus on vabu õppekohti.
(6) Väljaspool Kuressaare linna ja Lääne-Saare valla Kuressaare mõjupiirkonda registreeritud elukohta omavate laste koolikoha taotlusi hakatakse vabade kohtade olemasolul läbi vaatama alates 2. juunist.
(1) Kuressaare Linnavalitsus avaldab järgmiseks õppeaastaks määratud elukohajärgse kooli andmed Kuressaare Linnavalitsuse kodulehel hiljemalt märtsikuu koolivaheajale eelneval reedel.
(2) Lapsevanem või lapse seaduslik esindaja on kohustatud teavitama kooli või Kuressaare Linnavalitsust lapsele määratud elukohajärgse kooli õppekoha vastuvõtmisest või sellest loobumisest hiljemalt 30. aprilliks. Kui lapse vanem või seaduslik esindaja ei ole 30. aprilliks õppekoha vastuvõtmist kinnitanud, loetakse õpilaskoht vabaks.
(3) Kuressaare Linnavalitsus võrdleb rahvastikuregistri andmeid esimesse klassi astumiseks esitatud taotlustega ja võtab võimalusel kontakti peredega, kes ei ole oma koolikohustuslikku ikka jõudva lapse kooliminekuks taotlust esitanud.
§ 8. Põhiharidust omandava 2. - 9. klassi õpilase üleminek ühest koolis teise
(1) Koolikohustusliku 2. - 9. klassi õpilase üleminekul ühest koolist teise esitab õpilase vanem või seaduslik esindaja vastavasisulise taotluse soovitud koolile.
(2) Kui soovitud koolis on vaba õppekoht, otsustab õpilase nimekirja arvamise kooli direktor lähtudes põhikooli- ja gümnaasiumiseadusest, käesolevast määrusest ning kooli vastuvõtu korrast.
(3) Kui soovitud koolis vaba õppekohta ei ole, edastab kool või lapse seaduslik esindaja taotluse Kuressaare Linnavalitsusele, kes otsustab õpilasele elukohajärgse kooli määramise ja vajadusel täiendava õppekoha loomise.
(4) Kool, mille nimekirja õpilane kinnitaks ja kuhu ta asub õppima, loetakse selle lapse elukohajärgseks kooliks.
(1) Kuressaare Linnavalitsuse 14. veebruari 2012 määrus nr 3 „Elukohajärgse kooli määramise tingimused ja kord“ tunnistatakse kehtetuks.
(2) Määrus jõustub 1. märtsil 2016.
Lisa Taotlus elukohajärgse kooli määramiseks esimesse klassi astuvale lapsele


Sotsiaaleluruumide üürile andmise ja kasutamise kord Jõelähtme vallas – Riigi Teataja
Sotsiaaleluruumide üürile andmise ja kasutamise kord Jõelähtme vallas - sisukord
§ 3 Sotsiaaleluruumi taotlema õigustatud isik
3 SOTSIAALELURUUMI TAOTLEMINE JA ELURUUMI KASUTUSSE ANDMISE TINGIMUSED
§ 5 Sotsiaaleluruumi kasutusse andmise tingimused
§ 6 Sotsiaaleluruumi kasutusse andmisest keeldumine
4 SOTSIAALELURUUMI ÜÜRILEPINGU SÕLMIMINE, PIKENDAMIE JA LÕPETAMINE
5 ELURUUMI KASUTAMINE
§ 12 Vaide esitamine
RT IV, 19.05.2016, 3
Vastu võetud 12.05.2016 nr 84
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lõike 1 ja lõike 3 punkti 1 ning § 22 lõike 1 punkti 37, sotsiaalseadustiku üldosa seaduse § 14, sotsiaalhoolekande seaduse § 5 lg 1, § 14 ja § 41 lg 1, elamuseaduse § 8 punkti 2, võlaõigusseaduse § 272 lõike 4 punkti 4 alusel.
(1) Sotsiaaleluruumi tagamine on sotsiaalteenus, mille eesmärk on eluruumi kasutamise võimaluse kindlustamine isikule, kes ei ole sotsiaalmajanduslikust olukorrast tulenevalt võimeline enda ja oma perekonna vajadustele vastavat eluruumi tagama.
(2) Määrusega sätestatakse sotsiaaleluruumide üürile andmise tingimused, üürilepingu sõlmimise, pikendamise ja lepingu lõpetamise kord ning sotsiaaleluruumi üürniku õigused, kohustused ja piirangud sotsiaaleluruumi kasutamisel.
(4) Eluruumi tunnistab sotsiaaleluruumiks ning üüri piirmäära kehtestab Jõelähtme Vallavolikogu. Sotsiaaleluruumi üürile andmise otsustab Jõelähtme Vallavalitsus (edaspidi vallavalitsus).
(5) Sotsiaaleluruumina võib kasutada vallale kuuluvat eluruumi ning kolmandatelt isikutelt antud vajaduseks üüritud elamispinda.
(1) Sotsiaaleluruum on Jõelähtme Vallavolikogu poolt sotsiaaleluruumiks tunnistatud eluruum, mida antakse üürile eluasemeteenust vajavatele isikutele.
1) sotsiaalkorter – eluasemeteenust vajava isiku kasutusse antav munitsipaalomandis olev eluruum või kolmandatelt isikutelt antud vajaduseks üüritud elamispind, mis koosneb ühest või mitmest toast ja abiruumidest;
2) sotsiaalpind – eluasemeteenust vajava isiku kasutusse antav eluruum, mis koosneb ühest või mitmest toast ja abiruumidest, mida kasutavad mitu sotsiaalteenust vajavat isikut ühiselt;
3) leibkond – samas eluruumis elavad ühise majapidamisega abielus või abieluga sarnanevas suhtes olevad isikud ja/või esimese ja teise astme alanejad ja ülenejad sugulased ja/või muud isikud, keda seob ühine kodune majapidamine;
4) vähekindlustatud isik – isik, kelle sissetulek ühes kuus on väiksem kui 1,5-kordne riigieelarvega kehtestatud toimetulekupiir;
5) vähekindlustatud leibkond – käesoleva määruse mõistes leibkond, kelle sissetulek ühes kuus leibkonna liikme kohta on väiksem kui 1,5-kordne riigieelarvega kehtestatud toimetulekupiir.
§ 3. Sotsiaaleluruumi taotlema õigustatud isik
(1) Sotsiaaleluruumi võib taotleda eluaset vajav vähekindlustatud isik või leibkond, kelle elukoht Eesti Rahvastikuregistri andmetel on Jõelähtme vald järgnevatel juhtudel:
1) kõrvalabi vajav seadusjärgsete hooldajateta eakas ning puudega isik, kes on jäänud ilma eluasemeta või ei tule toime eluga senisel elamispinnal;
2) isikud, kelle eluase on tulekahju, loodusõnnetuse katastroofi või muul sarnasel põhjusel hävinud, muutunud elamiskõlbmatuks või kes muul mõjuval põhjusel on ilma jäänud eluasemest;
3) kriisisituatsiooni sattunud isikud ning lastega pered, kes vajavad sotsiaaleluruumi kasutusele andmist ning kes oma tervislikust seisundist või varalisest olukorrast tulenevalt ei ole ise suutelised eluruumi endale või oma perekonnale soetama ning eluruumi eraldamata jätmine ohustab isikute toimetulekut, elu ja tervist.
(2) Taotlejale, kelle aadressiandmed Eesti Rahvastikuregistri andmetel ei ole Jõelähtme vallas, eraldatakse vallavalitsuse sotsiaalkomisjoni ettepanekul eluruum vaba elamispinna olemasolul juhul kui isikul ei ole alalist elukohta, kuid tema kohta on sotsiaalhoolekande, meditsiini-, pääste- või politseiasutus oma ülesannete täitmise käigusteatanud, et isik viibib püsivalt Jõelähtme valla haldusterritooriumil ja eluruumi eraldamata jätmine ohustab isiku elu ja tervist.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 2 sätestatud taotlejatega võrdsustatakse:
1) asenduskodust tagasipöördunu, kes enne asenduskodusse suunamist või eestkoste seadmist elas alaliselt ning omas registrijärgset elukohta Jõelähtme vallas ning kellel pole võimalik endisesse eluruumi elama asuda;
2) kinnipidamiskohast vabanenu, kes enne kinnipidamiskohta paigutamist elas alaliselt ning omas registrijärgset elukohta Jõelähtme vallas ning kellel pole võimalik endisesse eluruumi elama asuda.
3. peatükk SOTSIAALELURUUMI TAOTLEMINE JA ELURUUMI KASUTUSSE ANDMISE TINGIMUSED
(1) Sotsiaaleluruumi taotleja (edaspidi taotleja) esitab vallavalitsusele vormikohase avalduse (lisa 1), millele lisatakse järgmised dokumendid:
1) senise eluruumi elamiskõlbmatuks tunnistava dokumendi koopia;
(2) Puudega isik ning käesoleva korra § 3 lg 3 märgitud isik esitab lisaks § 4 lg 1 märgitud dokumentidele vastavalt vajadusele juurde järgmised dokumendid:
1) Sotsiaalkindlustusameti poolt väljastatud puude ja selle raskusastme tuvastamise otsuse;
2) koopia asenduskodust tagasipöördumise või kinnipidamiskohast vabanemise kohta.
(3) Asjaolude selgitamiseks on vallavalitsusel õigus vajadusel nõuda taotlejalt täiendavaid dokumente ja andmeid.
§ 5. Sotsiaaleluruumi kasutusse andmise tingimused
(1) Sotsiaaleluruumi kasutusse andmise võimaldamise otsustab vallavalitsus sotsiaalkomisjoni ettepanekul 10 tööpäeva jooksul nõuetekohase taotluse esitamisest. Teenuse osutamise või teenuse osutamisest keeldumise haldusakt tehakse taotlejale teatavaks vastavalt sotsiaalseadustiku üldosa seaduse (edaspidi SÜS) § 27 sätestatule.
(2) Sotsiaaleluruumi kasutamise võimaldamisel arvestatakse taotleja üldist materiaalset olukorda, tervislikku seisundit, ülalpeetavate arvu, vanust ja leibkonna kõikide liikmete netosissetulekuid taotlusele eelnenud kolmel kuul. Leibkonna sissetuleku hulka arvestatakse ka taotlejast eraldi elava leibkonnaliikme sissetulekud juhul, kui ta on taotlejaga või taotlejaga koos elava perekonnaliikmega abielus või on perekonnaseaduse järgi kohustatud ülal pidama taotleja või taotlejaga koos elava perekonnaliikme alaealisi lapsi.
(3) Laene, võlgnevusi, täitenõudeid ja liisinguid ei arvestata eluasemeteenuse taotlemisel leibkonna väljaminekute hulka.
(4) Vallavalitsusel on õigus kontrollida taotlejaga seotud asjaolusid.
(5) Vallavalitsusel on õigus hoida sotsiaaleluruume reservis erakorraliste olukordade jaoks.
§ 6. Sotsiaaleluruumi kasutusse andmisest keeldumine
Vallavalitsus võib keelduda sotsiaaleluruumi kasutusse andmisest kui:
2) eluruumi taotlejal või temaga koos elaval ülalpidamist saama õigustatud lapsel või muul abivajaval alanejal või ülenejal sugulasel, kes ei ole võimeline ennast ise ülal pidama, on õigus elatist saada, kuid kui taotleja keeldub elatise saamise kohta dokumenti esitamast või elatist sisse nõudmast;
3) eluruumi taotleja või tema leibkonnaliige on töövõimeline 18-aastane kuni vanaduspensioniealine isik, kes ei tööta ega õpi ning on rohkem kui ühel korral ilma mõjuva põhjuseta keeldunud sobivast tööst või osalemast tööturuteenuses;
4) eluruumi taotleja on teadvalt andmeid varjanud või esitanud valeandmeid;
5) isik on vähemalt kaks korda järjest keeldunud talle pakutud eluruumist;
6) eluruumi taotleja või tema leibkonnaliikmete suhtes esineb muid asjaolusid, mis vallavalitsuse arvamusel ei anna alust sotsiaaleluruumi üürile andmiseks.
4. peatükk SOTSIAALELURUUMI ÜÜRILEPINGU SÕLMIMINE, PIKENDAMIE JA LÕPETAMINE
(1) Sotsiaaleluruumi kasutusse andmiseks sõlmib vallavalitsus taotlejaga sotsiaaleluruumi üürilepingu (lisa 2). Üürnikuga koos saavad õiguse sotsiaaleluruumi kasutada ka tema leibkonnaliikmed.
(2) Sotsiaaleluruumi üürileping sõlmitakse tähtajaga kuni üheks aastaks, kohustusega vabastada eluruum pärast üürilepingu lõppemist.
(3) Üürileping tuleb sõlmida 10 tööpäeva jooksul vallavalitsuse korralduse teatavakstegemisest. Kui üürnik nimetatud tähtaja jooksul mõjuva põhjuseta ei ole üürilepingut sõlminud või keeldub lepingut sõlmimast on vallavalitsusel õigustunnistada vastav korraldus kehtetuks.
(4) Sotsiaaleluruumi üürilepingu sõlmimisel lähtutakse võlaõigusseaduse § 272 lõike 4 punktis 4 sätestatust.
(5) Üürilepingu sõlmimisel ja lõppemisel koostatakse eluruumi üleandmise – vastuvõtmise akt (lisa 3 ja lisa 4), milles kajastatakse eluruumi seisukord.
(1) Üürilepingu lõppemise tähtaja möödumisel ja eluruumi vajaduse säilimisel, võib üürniku põhjendatud avalduse ja vallavalitsuse korralduse alusel isikule eraldatud eluruumi üürilepingut pikendada. Eluruumi üürilepingut pikendatakse juhul, kui isik on täitnud kõik üürilepingust tulenevad kohustused ja vastab käesoleva määruse § 3 nõuetele.
(2) Eluruumi üürilepingu pikendamiseks peab üürnik esitama vormikohase avalduse vallavalitsusele vähemalt 1 kuu enne eluruumi üürilepingu lõppemist. Käesoleva määruse § 4 lg 1 nimetatud lisad lisatakse avaldusele asjaolude muutumise korral.
(3) Sotsiaaleluruumi üürilepingut võib vajadusel pikendada kuni üheks aastaks.
(4) Vallavalitsus otsustab üürilepingu pikendamise käesoleva määruse § 5 sätestatud korras, lähtudes:
1) kehtestatud õigusaktidest;
2) regulaarsete sotsiaalteenuste osutamise vajalikkusest;
3) senise sotsiaaleluruumi sobivusest ja vajalikkusest üürnikule;
4) sotsiaaleluruumi üürniku panusest oma toimetuleku parandamisel;
5) üürilepingust tulenevate üürniku kohustuste täitmisest.
(5) Juhul, kui üürnik ei suuda tasuda sotsiaaleluruumi üürimisega seotud kulusid, kuid isikul säilib määruses sätestatud alustel õigus ja vajadus eluruumile, võib vallavalitsus võimaluse korral ning vaba eluruumi olemasolul, anda taotlejale üürile väiksemaid kulutusi nõudva eluruumi.
(1) Üürileping lõpeb tähtaja möödumisel, eluruumi hävimisel või kasutuskõlbmatuks muutumisel, üürniku alalisel lahkumisel eluruumist, eluasemeteenuse taotlemisel aluseks olnud § 3 lg 1 nimetatud vajaduse äralangemisel või üürniku surma korral, kui lepingut ei ole varem erakorraliselt üles öeldud.
(2) Sotsiaaleluruumi üürniku surma puhul on selles eluruumis üürnikuga koos elanud abikaasal/elukaaslasel, täiskasvanud lapsel või ülenejal sugulasel õigus üürniku asemel üürilepingusse astuda. Taotleja esitab vallavalitsusele käesoleva korra § 4 lg 1 märgitud taotluse koos lisadega. Vajadusel lisatakse avaldusele § 4 lg 2 märgitud dokumendid.
(3) Üürnik võib üürilepingu erakorraliselt üles öelda, esitades vallavalitsusele vastava avalduse.
(4) Vallavalitsus võib üürilepingu ennetähtaegselt lõpetada alljärgnevatel põhjustel:
2) üürnik ja/või temaga koos elavad isikud on mittesihipäraselt kasutanud või oluliselt rikkunud nende kasutuses olevat sotsiaaleluruumi või selle sisustust või oma käitumisega korduvalt ja oluliselt häirinud kaaselanike elu.
5. peatükk ELURUUMI KASUTAMINE
(2) Sotsiaaleluruumi kasutatakse vastavalt sõlmitud üürilepingule, kusjuures sotsiaaleluruumile ei laiene elamuseaduse § 32 (üürniku eesõigus uue üürilepingu sõlmimiseks) ega võlaõigusseaduses eluruumi üürimise kohta sätestatu.
(3) Eluruumi üürnik võib majutada talle üürile antud eluruumi oma abikaasat/elukaaslast, eestkostjat, alaealisi lapsi ning töövõimetuid ja hooldust vajavaid vanemaid. Teisi isikuid on lubatud eluruumi majutada ainult vallavalitsuse kirjaliku loa alusel.
(4) Eluruumi üürnik on kohustatud:
2) pidama oma eluruumis ning üldkasutatavates ruumides kinni sanitaar-, tuleohutuse ja elamute ekspluateerimise eeskirjadest ning Jõelähtme valla heakorra eeskirjast;
3) hüvitama üürniku või temaga koos elavate isikute süü läbi eluruumi või selles asuvate seadmete rikkumisega tekitatud kahju;
6) lubama üürileandjal eluruumi üle vaadata;
7) andma üürilepingu lõppemisel eluruumi üle üürileandja esindajale mitte halvemas seisukorras kui see oli üürilepingu sõlmimisel (v.a arvestades normaalset kulumist);
8) vabastama eluruumi pärast üürilepingu tähtaja lõppemist või taotlema vähemalt 1 kuu enne üürilepingu lõppemist selle pikendamist.
(5) Eluruumi üürnikul on keelatud:
2) ilma eelneva kokkuleppeta pidada eluruumis lemmikloomi;
3) rikkuda üürile antud vara;
4) hoida eluruumis relvi, lõhkainet, pürotehnikat, narkootikume jm ohtlikke kemikaale;
5) teha eluruumi või selle seadmete ümberehitust või –paigutust ilma üürileandja kirjaliku nõusolekuta.
(6) Kontrolli eluruumide üürilepingute tähtaegadest kinnipidamise ja eluruumide sihipärase kasutamise üle teostab vallavalitsus.
(1) Üürnik tasub üürileandjale sotsiaaleluruumi üüri ja kõik eluruumi kasutamisega seotud kõrvalkulud (küte, elekter, prügivedu, kanalisatsioon, vesi, üldelekter) vastavalt esitatud arvetele.
(2) Muud kulud (internet, SAT-tv jms) tasub üürnik teenuse pakkujale vastavalt esitatud arvetele.
§ 12. Vaide esitamine
Sotsiaaleluruumi kasutusse andmise või sellest keeldumise otsusega mittenõustumise korral on taotlejal õigus esitada vaie Jõelähtme Vallavalitsuse kaudu Harju maavanemale haldusmenetluse seaduses sätestatud korras 30 päeva jooksul, arvates korraldusest teadasaamise päevast või päevast, millal oleks pidanud korraldusest teada saama või esitatakse kaebus Tallinna Halduskohtule halduskohtumenetluse seadustikus sätestatud korras 30 päeva jooksul, korralduse teatavakstegemisest arvates.
Tunnistada kehtetuks Jõelähtme Vallavolikogu 30.12.2010 nr 39 „Jõelähtme valla sotsiaaleluruumide üürile andmise ja kasutamise kord“.
Lisa 1 Sotsiaaleluruumi taotlemise avaldus
Lisa 3 Eluruumi ja sisustuse üleandmise akt
Lisa 4 Eluruumi ja sisustuse vastuvõtmise akt


3-1-1-67-14 Riigikohus 13.11.2014
MõõteS § 5 lg 2 p 3 ei kohaldu juhul, kui mõõtmistulemus ei kajastu ekspertiisiaktis (KrMS § 107) ja seda ei kasutata kuriteo koosseisulisele tunnusele vastava asjaolu tõendamiseks.
MõõteS § 5 lg 1 kohaselt eeldab mõõtetulemuse jälgitavuse tõendatus taatluskohustuseta mõõtevahendi kasutamise korral seda, et mõõtevahend oleks jälgitavalt kalibreeritud.
Selleks, et oleks võimalik eitada MõõteS § 5 kehtivus geodeetiliste mõõtmiste puhul, peaks seadus ette nägema sellekohase erinormi. Sellist normi kehtivas õiguses ei ole.
Olukorras, kus mõõtevahendit ei ole võimalik jälgitavalt kalibreerida, ei saa seda MõõteS § 5 lg 1 kohaselt ka MõõteS § 5 lg-s 2 nimetatud mõõtmisteks kasutada.
MõõteS § 5 lg-te 1 ja 2 nõuete rikkumine toob kaasa tõendi lubamatuse.
Ka kriminaalmenetluses tehtud kohtuliku hüpoteegi seadmise määruse tühistamise korral omandab hüpoteegi TsMS § 388 lg 6 kohaselt kinnisasja omanik, st seda ei saa hagi tagamise tühistamise korral automaatselt kustutada. Kohtulik hüpoteek kustutatakse kinnistusraamatust üksnes kinnisasja omaniku taotlusel hagi tagamist tühistava kohtulahendi alusel.
MõõteS § 5 lg 2 p 2 nõuab mõõtetulemuste jälgitavuse tõendatust alati, kui mõõtetulemuste alusel tuvastatakse avalik-õiguslike normide rikkumine, mille tõttu tehakse ettekirjutus, määratakse karistus väärteoasjas või piiratakse eriõigust. Seda ka juhul, kui mõõtmine ei toimunud riikliku järelevalve menetluse käigus. Sellest, kas haldusorgan peab avalik-õigusliku normi rikkumisest tuleneva riigi nõude (nt avalik-õigusliku keskkonnakahju nõude) maksmapanekuks väljastama sundtäidetava ettekirjutuse või makseteatise või esitama kahju tekitaja vastu hagi tsiviilkohtu- või kriminaalmenetluses, ei saa olulisel määral sõltuda tõendamisstandard, mida riigil tuleb oma nõude eeldusi või ulatust põhjendades järgida. MõõteS § 5 lg 2 p-st 2 tulenevalt peab mõõtetulemuse jälgitavus olema mõõteseaduse kohaselt tõendatud ka siis, kui riik tugineb mõõtetulemusele selleks, et tõendada hagimenetluses MaaPS § 74 lg 1 p 1 ja lg 4^1 alusel esitatud keskkonnakahju-hüvitise nõude olemasolu või ulatust.
Maavara või maavarana arvele võtmata loodusliku kivimi, setendi, vedeliku või gaasi loodusliku lasundi loata kaevandamisega riigile tekitatava keskkonnakahju nõue on avalik-õiguslik rahaline kohustus, mille materiaalõiguslik alus on MaaPS § 74 lg 1 p 1 koostoimes sama paragrahvi lõikega 4^1. Sellise nõude alusnormidena ei kohaldu VÕS § 1043 ja § 1045 lg 1 p 7.


Igaüheõigus! - Leht 2 - Matkafoorum
Postitus Postitas Jyrgenson » 31 Mär 2014, 22:03
Siinkohal olen sunwolfiga täitsa nõus, et tuleb hakata üles näitama kodaniku allumatust. Kui nüüd siit leiaks veel kaasamõtlejaid, siis võiks proovida oma nägemuse kuidas asi olla võiks ühiselt selgemaks teha ja seda kõigi matka ja loodushuviliste nimel nõuda.
Postitus Postitas Metsamyhin » 01 Apr 2014, 09:52
Kuidas siis soomlastel see matkaja definitsioon paika pandud on? Äkki sobib ka meile?
Siin on oht, et seaduste sepitsejad keeravad siis asja üle vindi ja hakkavad nõudma matkaja sertifikaati.
Või nagu nõuka ajal oli, pead enne matkale minekut oma matka kusagil matkaklubis MKK-le esitama. (Põlva matkaklubis see täitsa eksisteerib veel).
(Noorematele, kes asjast ei tea: MKK=marsruut-kvalifikatsiooni komisjon)
Postitus Postitas Metsamyhin » 01 Apr 2014, 10:41
Googeldasin veidi ka ise.
Soomlaste igameheõigus, erinevates keeltes: http://www.ym.fi/fi-FI/Ajankohtaista/Ju ... site(4450)
ajutiselt viibida ja ööbida võib igal pool (va. looduskaitsealad, kus erinõuded), kui see ei jäta jälgi, ei häiri teisi ega maaomanikku ega kahjusta maaomaniku vara ega valdust .
Lahtise tule e. lõkke tegemine ilma maaomaniku loata keelatud (see ei kehti vist ettevalmistatud lõkkekohtadel).
Meie seadustes võiks ka olla sees, et telkida/ööbida võib, kui sellest ei jää jälgi ega see ei häiri loodust ega teisi inimesi
Postitus Postitas Tarmo » 01 Apr 2014, 10:58
Teisel-pool polaarjoont on mõiste "päikse tõusust - päikse loojanguni" kasutamine veidi keeruline.
Postitus Postitas sepaonu » 01 Apr 2014, 12:33
Läbi kalamehesilmade on eesti erinevus soomega selles, et soomes puudub selline asi, nagu kallasrada, veed võivad kuuluda erinevatele omanikele, ka ühe jõe erinevad lõigud. Seadustes kohtab rohkelt sõnaühendit ei tohi häirida, näiteks ei tohi ei maalt ega ka vee poolt läheneda inimeste elamistele nii lähedale, et neid häiriks, vahemaa pole seaduses kirjas, seega on see häiritava otsustada, et millal sa teda häirid.
Meil annab küll kallasrada seadusliku õiguse takistamatult avalikel veekogudel piki kallast liikuda aga tihtipeale on mõistlik teha väike tiir ja elamisest kaarega mööda minna, üsna loomulik, et vee ääres elavad inimesed pügavad oma murud ja lillepeenardavad kuni veeni, mis loodus seal ikka teise aias on.
Postitus Postitas margusl » 01 Apr 2014, 15:30
Soomes koriluse piiramist, välja arvatud liigiti ja/või piirangutsoonides, või matkaja ja niisama külastaja lahku löömist ei ole läbi ametlikuma avaliku teksti - outoors.fi, ym.fi - veel ette jäänud, kust see info? Samas laagerdamisel on pikkus paika pandud, 1-2 ööd või nädalavahetus, ja pikemal olemisel antud soovitus omanikuga läbi rääkida.
Kas protestiaktsioonide eesmärgiks ei ole end mitte nähtavaks teha ja kedagi hirmsasti torkida ja sügelema ajada?
Ses suhtes tekib kohe huvitav paradoks - seltskonnal, kelle käikudest jälgi ei jää, ei ole ka probleemi, sellise nimme vastandumise tõttu avastavad ka nemad end varsti löögi alt. Ja JOKK lahendustest ei ole võitjaid - päev saab rikutud mõlemal, üks pool aga arvab selle ametist tuleva paratamatuse hulka, teisel jääb puhkamisest üks päev vähemaks. Kuna ma ei ole elus ühtegi ametikohustust täitvat inspektorit näinud, jätan endale vabaduse ka hiljem seisukohta muuta, vahest lööb töötõendi taskusse pistmine neil tõseti silmad verd täis ja kontoriuksel on plaan järgmise viisaastaku trahvituludest ...
Kui seadusloomes või ametniku võimutsemises midagi ikka väga kriibib, siis üheks võimaluseks kaasa rääkida ja muret väljendada on https://www.osale.ee" onclick="window.open(this.href);return false; , arutelu (päriselt, mitte kusagil foorumis) käima tõmbamiseks päevalehtede arvamusrubriigid. Viisakas variant oleks ka RMK looduskaitse suunalt ametlik seisukoht välja pinnida.
Minus räägib ehk tõesti elusalt keedetav konn, kel silmad alles fataalse lõpu eel lahti lähevad, aga loosungid ja FUD* , olgu või tahtmatult teksti lipsanud, jätavad paha maigu igal pool, küsimärke tekitavad pigem teisel suunal. Kui mingi konkreetne, avaliku huvi alla langev peetimine või sõnavõtt on juba mainimist väärt, ole mees ja anna sinna juurde nimed, protokollid, teise poole sõnavõtt (mitte kontekstist rebitud katked) - mida iganes, et oleks mille pealt ise enda arvamust kujundada või soovi korral edasi uurida / lasta uurida.
*) FUD - Fear, uncertainty & doubt. Hirm, ebakindlus ja kahtlus.
Postitus Postitas Taimo » 01 Aug 2014, 13:23
Alates tänasest on igaüheõigus uuenenud.
Lühidalt öeldes, võib nüüd tähistamata ja piiramata eramaal telkida kuni 24h, ilma et peaks otsesõnu maaomanikult luba küsima. Lõket võib teha ainult ette valmistatud ja tähistatud kohas või maaomaniku loal.
Keskkonnaseadustiku üldosa seadus § 35 ja § 36.
Samas Metsaseaduse § 35 lubab endiselt telkida ja lõket teha ainult kohtades, mille metsaomanik on selleks ette valmistanud ja tähistanud või metsaomaniku loal.
Postitus Postitas sepaonu » 01 Aug 2014, 15:08
§ 35. Lühiajaline telkimine ja muu püsivam peatumine võõral maatükil
(1) Võõral maatükil võib telkida või muul viisil püsivamalt peatuda üksnes omaniku loal.
(2) Luba telkimiseks või muuks püsivamaks peatumiseks eeldatakse olevat väljaspool selgelt piiritletavat kompaktse asustusega ala, kui omanik ei ole maatükki piiranud või tähistanud viisil, millest ilmneb tahe telkimist või muud püsivamat peatumist piirata, või kui tahe piirata viibimist ei ilmne muudest asjaoludest. Loa olemasolu ei eeldata kauemaks kui ööpäevaks.
(3) Telkimise ja muu püsivama viibimise korral selleks ettevalmistamata ja tähistamata kohas tuleb hoiduda väljapoole elumaja arvestatavat nähtavus- ja kuuldekaugust. Avatud maastikul tuleb hoiduda elumajast vähemalt 150 meetri kaugusele.
No peale kolmekordset veerimist saab ka minusugune kõva peaga maakas aru, et mis öelda on tahetud. Seaduse tõlgendamise, venitamise jms võimalused on jäetud, näiteks kell kolm öösel ilmneb muudest asjaoludest, milleks on näiteks külasimmanilt saabunud maaomanik, et tema küll piiranud ja silditanud pole, a nüüd ruttu telk kokku ja minek.
See on minu meelest positiivne, et kaugus elumajast on seaduses konkreetse numbriga. Soomes näiteks number puudub seaduses ja ole kui kaugel tahad, kui keegi arvab, et oled liiga lähedal ja häirid, siis on tal alati õigus.
Postitus Postitas Morheatus » 01 Aug 2014, 15:47
http://tarbija24.postimees.ee/2874629/u ... kem-oigusi" onclick="window.open(this.href);return false;
Eelneval lingil on küllaltki arusaadavalt oluline ära öeldud:
"Kõige üldisem juhis looduses liikujale on see, et kui maaomanik pole selgelt mõista andnud, et ta võõraid oma maale ei soovi, võib rahuliku südamega looduses viibimisest rõõmu tunda, seal hulgas ka öisel ajal. Kui varasema seaduse järgi ei tohtinud võõral maatükil pärast päikeseloojangut viibida, siis uues seaduses seda keeldu pole. Lubatud on ka tähistamata eramaal ööbida ja telkida, kuid kui soovitakse laagrisse jääda kauemaks, kui 24 tundi, siis tuleb maaomanikult luba küsida.
Samuti võib igaüks, kuni maaomanik pole teisiti määranud, korjata metsast seeni, marju, pähkleid, mahalangenud oksi ja muid seesuguseid loodussaadusi. Küll aga ei tohi kasvavatelt puudelt murda oksi või koorida puukoort."
Postitus Postitas mrWilson » 01 Aug 2014, 18:12
Ma juba kujutan vaimusilmas ette neid räuskavaid maaomanikke kes pole sellest uuest seadusest midagi kuulnud.
Postitus Postitas sepaonu » 01 Aug 2014, 18:50
eieiei, mis räuskamist, pigem telkija ja maaomaniku südamlikud vestlused ja maaomaniku loal ka lõkkejutud teemal , et mitu puud on mets, kuna metsaseadus ja keskonnaseadustik räägivad eri asja.
Postitus Postitas mrWilson » 01 Aug 2014, 19:18
Siinkohal on ilmselt poogen kas on mets või ei ole. Ka heinamaa on eramaa.
Postitus Postitas Taimo » 02 Aug 2014, 13:32
Seda keskkonnaseadustiku üldosa seaduse ja metsaseaduse vasuolu peaks nüüd tõesti kommenteerima mõni juriidikas pädevam inimene. Minule tundub küll hetkel, et tolle positiivse leevenduse nullib metsaseadus suuresti ära.
Aga mitu puud on mets? Sellele küsimusele annab vastuse metsaseadus
(2)Metsamaa käesoleva seaduse tähenduses on maa, mis vastab vähemalt ühele järgmistest nõuetest:
Postitus Postitas sepaonu » 02 Aug 2014, 15:04
mulle on see kõlvik võõras mõiste, vilksatus googlesse annab võimaluse, et mets võib olla ka silmaga nähtav põld, mis hakkab kõlvikuna muutuma nüüd metsaks ja on selle nime all maakatastris. Võib olla ka maatükk, mille ühes otsas pole põlveni heinakõrtki ja näiteks selle maatüki teises otsas kümne versta kaugusel on kaks rinnani puud ja see maatükk on mets.
Kokkuvõttes pole vist vaja selle juriidilise juraga pead vaevata, kui keegi tülitama ja torisema tuleb, siis on telgikoht valesti valitud. Minu viimane ööbimine oli asula sees jõe ääres koerasitutamisaia ja avaliku supelranna vahel põõsastes, keegi ei näinud mind, järelikult oli hästi valitud koht
Postitus Postitas Taimo » 06 Aug 2014, 19:29
Sain kommentaari Keskkonnaõiguse Keskuselt.
Arusaadavalt maakeelde ümberpanduna on ka metsas luba telkida kuni 24 tundi, kui maaomanik ei ole siltidega, piiretega või muul moel väljendanud soovi seal telkimist või viibimist keelata/piirata. Erandiks on kaitsealad, kus tuleb juhinduda kaitse-eeskirjaga seatud piirangutest.
Lõkke tegemiseks on vajalik maaomaniku luba või ettevalmistatud ja tähistatud lõkkekoht.
Postitus Postitas ullivilli » 07 Aug 2014, 02:12
Mis tähistab lõkkekoha?
Postitus Postitas Taimo » 07 Aug 2014, 08:40
ullivilli kirjutas: Mis tähistab lõkkekoha?
Seadus seda otseselt ei sätesta. Keskkonnaseadustiku üldosa seaduse kommentaarides öeldakse, et täidetud peavad olema kaks tingimust: ettevalmistatud lõkkeplats ja tähistus. "Üksnes asjaolust, et omanik on enese tarbeks lõkkeplatsi ette valmistanud või et varem on samas kohas tuld tehtud, ei piisa. Vajalik on selge tähis selle kohta, et ta lubab ka maaüksust külastavail võõrastel samas kohas tuld teha."
Pikem jutt igaüheõigusest on ajakirjas Eesti Loodus. Lisaks on veel ajalehtedes erinevaid artikleid, kus maaomanikud uue igaüheõiguse teemal tuld ja tõrva pritsivad.
Liitunud: 02 Juul 2013, 10:29
Võta ühendust Uudistaja
Postitus Postitas Uudistaja » 31 Okt 2014, 01:00
Sattusin teemat lugema ja olen Tõnu peale pahane - oma sõber jurist, võiks teemat kommenteerida.
Igameheõigus pole inimõigus - see on igas riigis omamoodi.
Meie riigis on tähtis teada ainult üht ja ainult üht: kes on maa omanik. Omanikuks saamine on meie riigis omamoodi ajalooga ja see ei allu tsiviliseeritud riikide tavaõigusele. Omanik otsustab ka välisriigis, isegi Soomes, kõik. KÕIK= oled või ole.
Nüüd järgmine: kui on maaomanik teada, kuidas ta suhtub sinusse?
Tsiviliseeritud maades on normaalne oma naise loovutamises teisele mehele esimese teadmata. Peaasi, et peremehele jalgu ei jää.
Eestis: sissesõidu märk ette ja - vaeseke, ausõna - loodab, et keegi ei sõida sisse.
Eesti reaalsus; märk ette, valvan abipolitseinikuna ja annan loa, kellele meeldin mina või mu õnnetu naine. Või ei anna.
Lahe oli seda lugu jutustada. Seadus on loosse kirjutatud: kes nurgad kokku paneb, saab eluaegse NSVL ja Ida-Saksa arhiivide eluaegse ligipäääsu.
Postitus Postitas Avo » 31 Okt 2014, 23:30
ma ka leidsin midagi, kus on väga lihtsalt lahti seletatud.
Õigus kasutada võõrast maatükki
01. augustil 2014. a jõustus keskkonnaseadustiku üldosa seadus, mille paragrahvid 32 – 39 reguleerivad igaühe õigust kasutada võõrast maatükki ja veekogu, on ületanud uudiskünnise ja kütnud avalikkuses kirgi. Meediast on jäänud mulje justkui igaüks võib nüüd vabalt viibida suvalisel ajal võõral maatükil ning toimetada seal oma tegemisi sõltumata maaomaniku tahtest. Päris nii see siiski ei ole. Saamaks paremat ülevaadet muutustest võrdleme varasemat ja nüüdset õiguslikku regulatsiooni.
Kuni 01. augustini 2014 reguleeris võõral maatükil viibimist asjaõigusseaduse § 142, mille kohaselt võõra isiku omandis oleval kinnisasjal, mis oli omaniku poolt piiratud või tähistatud, ei võinud teised isikud omaniku loata viibida. Piiramata või tähistamata kinnisasjal ei võinud teised isikud omaniku loata viibida päikseloojangust päikesetõusuni. Kirjeldatud piirang ei kehtinud kallasraja suhtes. Seega kui maatükk oli mingilgi viisil piiratud või selle juures oli näiteks silt „Eramaa“ siis omaniku loata maatükil viibimine oli keeletud. Tähistamata ja piiramata maatükil võis omaniku loata viibida aga seda ainult päikesetõusust päikeseloojanguni.
01. augustist 2014 kehtiv seadus säilitab põhimõtte, mille kohaselt võõral maatükil võib viibida üksnes omaniku loal kuid samas täpsustab, et loa olemasolu eeldatakse kui maatükki ei ole piiratud või tähistatud viisil, millest ilmneb tahe piirata võõraste viibimist maatükil. Märgitust tuleneb, et näiteks silt „Eramaa“ ei tähenda veel automaatselt keeldu võõral maatükil viibida, omaniku tahe võõral maatükil viibimist keelata peab olema selgelt väljendatud.
Õuemaale ei tohi endiselt siseneda ilma omaniku loata. Seega kui maatükk on piiratud aiaga või on üles pandud sildid, et tegemist on eramaaga ning selle juures selgelt väljendatud keeluga võõral maal viibida ning maapiiri kulgemine on mõistlikul viisil looduses tuvastatav, siis ei tohi nimetatud maatükile minna ilma maaomaniku loata.
Kui aga maatükk ei ole piiratud või sellel viibimist ei ole keelatud siis maatükil viibimine on küll lubatud aga selle juures tuleb lähtuda keskkonnaseadustiku üldosa seaduse § 32 lg 4 sätestatust mille kohaselt võõral maatükil viibides tuleb arvestada maatüki omaniku huve, eelkõige vältida omandi kahjustamist ja kodurahu häirimist. Märgitu tähendab muuhulgas ka seda, et kui ette jääb tarastamata viljapõld või niitmata/koristamata heina- või kartulimaa, siis puudub Teil vaatamata seaduses toodule õigus nimetatud põllule minna, sest see kahjustab omaniku vara. Samuti peab vältima maaomaniku kodurahu häirimist ning mööduma tema kodust piisavalt kaugelt ning omanikku häirimata.
Varasemalt kehtinud seadus võõral maatükil telkimist ja tule tegemist eraldi ei reguleerinud. See oli ka mõistetav, sest võõral maatükil oli päikeseloojangust päisetõusuni viibimine omaniku loata üldse keelatud. Kehtiva keskkonnaseadustiku üldosa seaduse § 35 kohaselt võib võõral maatükil, kui see ei ole piiratud või tähistatud vastava keelusildiga, telkida maaomaniku loata kuni üks ööpäev. Vastavat maaomaniku luba eeldatakse. Pikemaks telkimiseks on aga maaomaniku luba juba igal juhul nõutav. Mis saab aga siis kui olete piiramata ja tähistamata alale oma tegi püstitanud ja alles siis saabub maaomanik nõudes lahkumist. Keskkonnaseadustiku üldosa seadusest sellele küsimusele otsest vastust ei leia. Meie arvates tuleb lähtuda asjaõigusseaduse § 68 mille kohaselt omand on isiku täielik õiguslik võim asja üle. Ning kui omanik selgesõnaliselt väljendab keeldu maatükki kasutada siis tuleb seda mõista kui loa puudumist ja omaniku nõudel maatükilt lahkuda.
Kui telkimine on võimalik, siis telkija peab telgi püstitama väljapoole elumaja arvestatavat nähtavus- ja kuuldekaugust ning avatud maastikul tuleb hoiduda elumajast vähemalt 150 meetri kaugusele. Lõket võõral maatükil teha ei tohi ilma omaniku loata. Omaniku luba eeldatakse ainult juhul kui omaniku poolt on ette valmistatud ja tähistatud lõkke tegemist koht.
Keskkonnaseadustiku üldosa seadus reguleerib varasemast täpsemalt eramaal asuvate teede ja jalgradade kasutamist. Nimetatud seaduse § 33 kohaselt võib võõras kasutada eramaal asuvaid avalikult kasutatavaid ja erateid teeseaduses ja muudes seadustes sätestatud ulatuses ning omanik ei või keelata eratee ega raja kasutamist jalgsi, jalgrattaga ega mul sellesarnasel viisil kui ajalooliselt on välja kujunenud mingi tee kasutamine ja see ei ole omanikule liigselt koormav. Liigselt koormavaks loetakse muu hulgas olukorda kus tee läbib õuemaad.
Keskkonnaseadustiku üldosa seaduse §-id 37-39 reguleerivad ka veekogu avalikku kasutamist igaühe poolt. Veekogu avalikuks kasutamiseks loetakse suplemist, veesporti, veel ja jääl liikumist (välja arvatud mootorsõidukiga liikumine), kalapüüki, veevõttu ning muul viisil vee kasutust, mis ei ole vee erikasutus.
Avalikult kasutatavaks veekoguks ei ole ühe kinnisasja piires asuv väljavooluta veekogu. Avalikult kasutatavate veekogude loetelu kehtestab Vabariigi Valitsus määrusega. Oluline on igaühel teada, et veekogu mis ei ole avalikult kasutatav võib kasutada üksnes omaniku loal. Omaniku luba eeldatakse kui ta ei ole veekogu piiranud või tähistanud viisil, millest ilmneb tahe piirata veekogu kasutamist.
Avalikult kasutatavatel veekogudel on kallasrada, mida võib igaüks kasutada veekogu avalikuks kasutamiseks ja veekogu ääres viibimiseks ning selle ääres liikumiseks. Kallasraja laius on laevatatavatel veekogudel 10 meetrit ja teistel veekogudel 4 meetrit. Kui kallasrada on üle ujutatud, siis on selle laiuseks 2 meetrit veeseisu piirjoonest. Kalda omanik peab igaühel lubama kallasrada kasutada, seda võib piirata üksnes kohaliku omavalitsuse üksuse või Põllumajandusameti kirjalikul nõusolekul aga seejuures peab maaomanik tagama läbi- või ülepääsu või läbipääsu mujalt oma kinnistult kui see ei ole maaomanikule ülemäära koormav. Kallasrada võib sulgeda ka ülekaaluka avaliku huvi korral ning see otsustatakse üldplaneeringuga. Suletud kallasrada peab olema tähistatud ning peab võimaldama suletud kallasrajast möödapääsu.
Kokkuvõttes võib öelda, et vaatamata meedias kõlama jäänud negatiivsetele toonidele on uus regulatsioon igati mõistlik. Maaomaniku ja igaühe õigused on uues seaduses tasakaalus. Kui maaomanik tahab piirata tema maa kasutamist võõraste poolt, siis peab ta seda selgelt väljendama. Ka maa kasutajatele on seatud piirangud ning need piirangud on seatud maaomanike huvides. Kui isikud käituvad mõistlikult, nii maaomanikud kui külalised, siis teoreetiliselt mingit tõsist probleemi ei eksisteeri.
Postitus Postitas sunwolf » 08 Nov 2014, 19:13
http://www.postimees.ee/2974835/pere-ig ... ootamatult" onclick="window.open(this.href);return false;
Postitus Postitas sepaonu » 09 Nov 2014, 11:07
Polnudki ammu uurind kaardirakendust
http://xgis.maaamet.ee/xGIS/XGis?app_id ... 000&LANG=1" onclick="window.open(this.href);return false;
tolle teederegistri jutu peale tegin lahti.
Mälu järgi mingis vanas maaameti kaardirakenduses sai vaadata, et kas tee on sisse mõõdetud või mitte. Praegu vaadates on teed erivärvilised ja lilla(värviga) on eratee. Nu surfasin natuke nendes kohtades seal kaardirakenduses, mida ma täpselt tean, et mis sildid üleval, mõnel puhul nii ja mõnel puhul naa.
Matka planeerides oleks ju mõistlik eelnevalt vaadata, et lähen uude kohta, kuhu ma autoga saan.
Ilma selle kaardirakenduseta tavaliselt uude kohta minnes ma eeldan, et viimane lõpp teest, mis eramu vms lõppeb on sildistatult kinni miskist maast, ka kõrvalotsad, nu nii ehk naa inimeste õuedesse ei ründa, pigem huvitavad mind väiksed tee laiendid või metsaveo teede otsad, kuhu nibinnabin ennast ära parkida teisi häirimatta ja edasi jala jätkata.
Erilist abi sellest kaardirakenduse teedemärgistusest siiski pole, mis sellise pildi vaatamise järgi arvata oskadki
wtf.jpg (93.43 KiB) Vaadatud 10657 korda
eeldades, et maanteeameti teederegister vastab tõele, mis soga see siis on, jupp igast kõrvalmaanteest lillastunud kohati. Seda näed ikka kohapeal, et kas saad läbi või mitte. Paljud teed esimese hurraaga sisse mõõdetud omanikuhulluses, pärast vallale rendile antud nulliga, et ta juriidiliselt saaks seda korras hoida, loe lund lükata, et teeomanikust maksumaksja tööle saaks.
Liitunud: 03 Jaan 2015, 15:45
Võta ühendust sarapuu
Postitus Postitas sarapuu » 03 Jaan 2015, 16:04
Lisan siia mõtlemiseks eksistentsiaalsema lähenemisega lõigu, mille lõikasin oma mõtete blogist:
" Ärge pahandage kui ma sean end laagrisse oma suva järgi valitud looduslikus metsas, mitte äratallatud RMK laagripaigas. Ärge pahandage ka kui tekib natuke suitsu ja mõni elukas saab häiritud. "Rail Baltic" õgib metsa kogu Eestist, mitte vaid trassi koridorist. Nii oskan seletada valitsuse vajadust suurendada RMK kasumitootmist kümnete miljonite eurode võrra RB ehitamise ajaks. Õigupoolest kihutavad metsa õgimist takka looduse suhtes hoolimatud finantsistid ja ärikad, kes vajavad kasumi- ja "majanduskasvu", millel põhineb raiskamismajandus ja mida peab tootma ka RB.
Mulle tundub, et liigume kiirendatud korras sinna, kus loodust ehedana, looduse oma kohas (mitte filmides, piltidel, lauludes, luules) väärtustav inimene saab seda järjest enam kogeda looduskaitsealadel. Kaitsealadelt väljas leiab ta siis silmapaistvalt poollooduslikud tootmismaad (tarbemetsad, tarbesood), kasutusreziimiga avalikud ilusad "korda tehtud" ja lärmaka seltskonnaga asustatud pargiilmelised endised metsad (millsed praegused matkajate peatuskohad paljuski on), väheväärtuslikud "jäätmaad", võpsikud ja mitte ainult liigiliselt, vaid keskkonna vormidelt vaesemad looduslikud killukesed. Järele jäänud erametsades ja erasoodes käia ei tohi. Istuda ja astuda tohib registreerinuna ja määratud paikades. Kes tahab mitmepäevast avastusmatka põlislooduses, mida praegu (2014) saab veel Eestiski teha, peab siis ostma pileti ja kaugemale maale (Soome, Venemaa) minema." H.S.
Liitunud: 29 Mai 2011, 01:49
Postitus Postitas Madis » 27 Mär 2015, 00:23
Delfi, Maaleht Telkimine eramaal
http://maaleht.delfi.ee/news/maaleht/se ... d=71043407" onclick="window.open(this.href);return false;
2 pingviini kõnnivad kõrbes!
Postitus Postitas wagner » 01 Mai 2015, 22:10
Veel üks artikkel, mis esmapilgul asjalikuna paistab:
http://arileht.delfi.ee/news/uudised/ka ... d=71369723
Postitus Postitas sepaonu » 02 Mai 2015, 08:05
kummaline tõlgendus seadusest - Reeglina paneb maaomanik sildi „Eramaa” üles selleks, et piirata oma maal liikumist. Minu meelest on sildid riigimets ja eramaa omanikku väljendavad ja informatiivsed(mille kohaselt võõral maatükil viibides tuleb arvestada maatüki omaniku huve, eelkõige vältida omandi kahjustamist ja kodurahu häirimist) ja mingit kindlat tahet eramaal viibimise vastu ma nendest välja ei loe, mida selgitab ka eespool copitud vandeadvekaat Biin-
Märgitust tuleneb, et näiteks silt „Eramaa“ ei tähenda veel automaatselt keeldu võõral maatükil viibida, omaniku tahe võõral maatükil viibimist keelata peab olema selgelt väljendatud.
Kokkuvõttes minu meelest jälle üks koostöökirjutis ametniku arvamusest, mida on kohendanud leheneeger.
Tänane kuupäev on 22 Mär 2018, 19:48


RT I 2009, 65, 450
Alarmsõidukite loetelu ja registreerimine
1) päästeasutuse sõiduk ning maastikusõiduk;
2) kiirabisõiduk ja kaitseväe kiirabisõiduk;
3) politseiasutuse sõiduk ja maastikusõiduk;
4) Kaitsepolitseiameti sõiduk;
5) Sõjaväepolitsei sõiduk;
6) Justiitsministeeriumi vanglate osakonna ja vangla sõiduk;
7) Siseministeeriumi siseturvalisuse teenistuse sõiduk;
8) Maksu- ja Tolliameti sõiduk;
9) prokuratuuri sõiduk;
10) Eesti Panga sõiduk;
11) Teabeameti sõiduk.
(2) Erandina võib olla alarmsõidukiks lõike 1 punktides 3, 4, 8, 10 ja 11 nimetatud asutuse kasutuses olev sõiduk, mille registrijärgne omanik või vastutav kasutaja ei ole nimetatud asutus.
(4) Euroopa Liidu liikmesriigi eritalituse sõiduk on alarmsõiduk, kui ta täidab Eesti Vabariigi territooriumil rahvusvahelisest lepingust tulenevat ülesannet ja on sellest teavitanud Eesti Vabariigi pädevat ametiasutust. Euroopa Liidu liikmesriigi eritalituse sõidukile laienevad üksnes käesoleva määruse §-d 17 ja 18.
Paragrahvi 1 lõikes 2 nimetatud sõidukite piirarvu kehtestab:
1) siseminister – politseiasutusele, Kaitsepolitseiametile ja Eesti Pangale;
(1) Sõiduk registreeritakse alarmsõidukiks liiklusregistris. Taotluse esitab sõiduki omanik või valdaja.
(2) Sõjaväepolitsei sõiduk ja kaitseväe kiirabisõiduk registreeritakse alarmsõidukiks liiklusregistris või kaitsejõudude sõidukite registris. Taotluse esitab sõiduki omanik või valdaja.
(3) Paragrahvi 1 lõigetes 2 ja 3 nimetatud sõidukit alarmsõidukiks ei registreerita.
(1) Paragrahvi 1 lõikes 2 nimetatud sõiduki alarmsõidukina kasutamise õigust tõendavaks dokumendiks on asjaomase asutuse juhi väljaantud alarmsõiduki kaart vastavalt määruse lisale 1. Alarmsõiduki kaart väljastatakse konkreetsele sõidukile ja selle kasutamine teise sõidukiga on keelatud.
Alarmsõiduki eriseadmed ja nende kasutamine
(1) Alarmsõiduki eriseadmed on valgussignalisatsiooniseadmed ja heliseadmed.
(2) Alarmsõiduki valgussignalisatsiooniseadmed on vilkur ja märgutuli.
(1) Vilkuri minimaalne valgustugevus peab olema:
1) valgel ajal 105 cd;
2) pimedal ajal 42 cd.
(2) Vilkur ja märgutuli peavad vilkuma sagedusega vähemalt 2 korda sekundis.
§ 7. Nõuded heliseadmele
Vahelduva tooniga helisignaalseadme heli tugevus peab olema vähemalt 104 dB(A), mõõdetuna seitsme meetri kaugusel sõiduki ees.
(1) Alarmsõidukil peab olema vähemalt üks paikne või teisaldatav sinine vilkur.
(2) Üksik paikne sinine vilkur peab asetsema alarmsõiduki pikiteljel või sõiduki ehituse iseärasustest tingituna võimalikult selle lähedal ning selle valgus peab olema nähtav igas horisontaalsuunas.
(4) Üle 6 m pikkusel alarmsõidukil peab pikiteljel või võimalikult selle lähedal, kuid mitte kaugemal kui 1,2 m tagaseinast olema sinine lisavilkur, kui sõiduki tagaosale ei ole paigaldatud sinise filtriga märgutulesid.
(5) Mootorratta ja maastikusõiduki sinine vilkur peab asetsema tagaistme kohal teleskoopvarda või aluse küljes.
(6) Politseiasutuse ja Maksu- ja Tolliameti alarmsõidukile võib täiendavalt paigaldada punase vilkuri, mis peab asetsema juhi kohal või sõiduki pikiteljel, sinistest vilkuritest eespool. Punane vilkur võib olla ka ühises paneelis siniste vilkuritega.
(1) Alarmsõiduki esi- ja tagaosale, külgedele, esiklaasi taha ja tagaklaasi taha võib täiendavalt paigaldada sinise filtriga märgutuled ning politseiasutuse ja Maksu- ja Tolliameti alarmsõidukile täiendavalt punase filtriga märgutule sõiduki esiosa vasakule poole.
(2) Politseiasutuse ja päästeasutuse mootorrattale, maastikusõidukile ja mopeedile võib paigaldada kaks sinise filtriga märgutuld, ühe esilaternast paremale ja teise vasakule, ning politseiasutuse mootorrattale, maastikusõidukile ja mopeedile täiendavalt ühe punase filtriga märgutule esilaternast vasakule.
(3) Alarmsõidukile võib paigaldada kollased märgutuled, mida kasutatakse üksnes liiklusohutuse tagamiseks seisval sõidukil.
§ 10. Eriseadmete kasutamine
(1) Alarmsõiduki juht võib kasutada eriseadmeid ainult kiireloomulise ameti- või tööülesande täitmisel.
(2) Helisignaalseadme võib sisse lülitada ainult vilkuri töötamise ajal.
Alarmsõidukite värvimine ja tähistamine
§ 11. Alarmsõidukite värvid
1) kaitseväe kiirabi tumeroheline puudub
2) kiirabi valge või kollane punane
3) politsei valge sinine
4) pääste punane valge
5) Sõjaväepolitsei must valge
6) toll tumesinine valge
7) vangla valge tumeroheline
§ 12. Alarmsõidukite värvimine
(1) Alarmsõiduk värvitakse põhivärvi ja kontrastvärviga vastavalt §-s 11 sätestatule, välja arvatud maastikusõiduk, mootorratas, mopeed ja kaitseväe kiirabisõiduk, mis värvitakse üksnes põhivärviga.
(3) Politseiasutuse, Sõjaväepolitsei, Maksu- ja Tolliameti ja vangla alarmsõidukil värvitakse kontrastvärviga:
2) veoautol, bussil, kombil ja kolme külguksega sõiduautol – esiuksed, tagauks(ed), tagasein ja sõiduki külgedele triip laiusega 290 ± 50 mm.
2) veoautol, bussil, kombil ja kolme külguksega sõiduautol – kapott ja sõiduki külgedele triip laiusega 290 ± 50 mm.
(5) Päästeasutuse alarmsõidukil värvitakse kontrastvärviga:
2) veoautol, bussil, kombil ja kolme külguksega sõiduautol – esiuksed ja külgedele triip laiusega 290 ± 50 mm.
(6) Alarmsõiduki kapoti võib värvida kontrastvärviga osaliselt. Alarmsõidukile võib kanda esi- ja külgakendest kõrgemale teise kontrastvärvi triibu laiusega 150 ± 30 mm. Värvimisel tuleb lähtuda sõiduki disainist.
(8) Sõidukite tähistamiseks võib värvimise asemel kasutada teisi tehnoloogiaid, sealhulgas kiletamist.
§ 13. Alarmsõidukite tähistamine
(1) Sõiduauto kapotile, külgustele ning bussi ja veoauto esiustele, külgedele, tagauksele ja tagaseinale kantakse sõiduki kuuluvust näitav kirje vastavalt põhi- või kontrastvärviga.
(2) Maastikusõidukile, haagisele ja mootorratta tuuleklaasile ja täisgondli olemasolul ka selle külgedele kantakse kontrastvärviga sõiduki kuuluvust näitav kirje.
(3) Päästeasutuse sõiduki esiustele kantakse mustade tähtedega komando või korrapidamisgrupi nimetus ja linna või valla vapp või teenistuse embleem.
(4) Kaitseväe kiirabisõiduki külgedele, tagaustele ja esiklaasi paremasse ülanurka kantakse punane rist.
(5) Alarmsõidukile võib kanda lisainformatsiooni, mis on seotud asutuse tegevusega, sealhulgas telefoninumber, asutuse aadress, veebiaadress, pardanumber ning kujutised, mis ei ole käsitatavad reklaamina.
§ 14. Alarmsõiduki lisamärgistused
Politseiasutuse ja päästeasutuse sõiduki ning kiirabisõiduki tähistamiseks võib täiendavalt kasutada ruudustikukujulist linthelkur-värviriba sõiduki allosas laiusega mitte rohkem kui 200 mm. Kasutatava ruudustiku värvikombinatsioon on järgmine:
1) politseiasutuse sõidukil – sinine ja valge;
2) päästeasutuse sõidukil – valge ja kollane või valge ja punane;
3) kiirabi sõidukil – roheline ja valge.
§ 15. Erisused alarmsõiduki värvimisel ja tähistamisel
(1) Paragrahvides 11–14 sätestatud nõudeid ei kohaldata § 1 lõigetes 2 ja 3 nimetatud alarmsõidukite suhtes.
(2) Politseiasutuse, päästeasutuse, Maksu- ja Tolliameti, Justiitsministeeriumi vanglate osakonna ja vangla, prokuratuuri, Eesti Panga, Kaitsepolitseiameti, Teabeameti ja Siseministeeriumi siseturvalisuse teenistuse alarmsõiduk võib olla käesolevas jaos sätestatu kohaselt värvimata ja tähistamata.
§ 16. Alarmsõiduki tunnuste eemaldamine
Alarmsõiduki võõrandamisel, registri andmete muutmisel ja kustutamisel registrist tuleb sõidukilt eemaldada alarmsõidukile omased tunnused, värviskeem ja eriseadmed.
Alarmsõiduki liiklemise kord
§ 17. Alarmsõiduki liiklemise kord
Alarmsõiduki juht peab liikluseeskirja nõuetest kõrvalekaldumisel tagama liikluse ohutuse.
JÄLITUSSÕIDUKID
§ 19. Jälitussõidukite piirarv
1) siseminister – politseiasutusele ja Kaitsepolitseiametile;
§ 20. Jälitussõiduki kaart
(1) Sõiduki jälitussõidukina kasutamise õigust tõendavaks dokumendiks on asjaomase jälitusasutuse juhi väljaantud jälitussõiduki kaart vastavalt määruse lisale 3.
§ 21. Jälitussõiduki liiklemise kord
Jälitussõiduki juht võib jälitustoimingu tegemisel või «Julgeolekuasutuste seaduse» alusel teabe varjatud kogumisel kasutada §-s 17 nimetatud eriõigust ilma eriseadmeid kasutamata.
§ 22. Liiklusohutuse tagamine
Jälitussõiduki juht peab liikluseeskirja nõuetest kõrvalekaldumisel tagama liikluse ohutuse.
§ 23. Hooldussõiduki registreerimine
Sõiduk registreeritakse hooldussõidukiks liiklusregistris. Taotluse esitab sõiduki omanik või valdaja.
§ 24. Hooldussõiduki valgussignalisatsiooniseadmed
(1) Hooldussõiduki valgussignalisatsiooniseade on kollane vilkur.
(2) Vilkur peab vilkuma vähemalt sagedusega 2 korda sekundis. Vilkuri minimaalne valgustugevus peab olema valgel ajal 230 cd ja pimeda ajal 100 cd.
(3) Hooldussõidukile paigaldatakse üks kollane vilkur sõiduki pikiteljele või võimalikult selle lähedale, kui sõiduki iseärasusest tingituna ei ole võimalik paigaldada seda pikiteljele. Hooldussõidukile võib paigaldada ka sõiduki pikitelje suhtes sümmeetriliselt asetseva vilkurite kombinatsiooni, mis tagab valguse nähtavuse kõikides horisontaalsuundades. Sümmeetriliselt asetseva vilkurite kombinatsiooni võib asendada vilkuripaneeliga, mis peab asuma juhi ja kaassõitja kohal.
(4) Üle 6 m pikkusega hooldussõidukile paigaldatakse üks kollane lisavilkur sõiduki pikiteljele või võimalikult selle lähedale, kui sõiduki iseärasusest tingituna ei ole võimalik paigaldada seda pikiteljele, kuid mitte kaugemale kui 1,2 m tagaseinast. Täiendavalt võib paigaldada kollase lisavilkuri ka teel töötavale hooldussõiduki väljaulatuvale tööorganile.
§ 25. Hooldussõiduki liiklemise kord
Hooldussõiduki juht, kelle sõidukil on sisse lülitatud kollane vilkur, tohib teel töötades kõrvale kalduda liikluseeskirja 9. peatüki «Manöövrid» § 101 nõuetest, 10. peatüki «Sõiduki asukoht sõites» ja 13. peatüki «Peatumine ja parkimine» nõuetest, liikluseeskirja lisa 2 «Liiklusmärgid» nõuetest (välja arvatud osa 2 «Eesõigusmärgid» ja osa 3 «Keelu- ja mõjuala märgid» märgi 351 «Suurim kiirus» ning märgi 382 «Kiiruse piirangu ala» nõuded) ja lisa 3 «Teemärgised» nõuetest.
§ 26. Liiklusohutuse tagamine
Hooldussõiduki juht peab liikluseeskirja nõuetest kõrvalekaldumisel tagama liikluse ohutuse.
(2) Kuni 31. detsembrini 2012. a loetakse alarmsõidukiks ka Vabariigi Valitsuse 20. veebruari 2001. a määruse nr 69 «Eritalituse sõidukite loetelu, nende tähistamise ja liiklemise kord» kohaselt värvitud ja tähistatud ning eriseadmega varustatud piirivalvesõiduk ja piirivalve maastikusõiduk.
Vabariigi Valitsuse 20. veebruari 2001. a määrus nr 69 «Eritalituse sõidukite loetelu, nende tähistamise ja liiklemise kord» (RTL 2001, 19, 105; 2008, 57, 317) tunnistatakse kehtetuks.
Määruse lisad on avaldatud elektroonilises Riigi Teatajas. Alus: «Riigi Teataja seaduse» § 4 lõige 2 ja riigisekretäri 22.12.2009. a resolutsioon nr 17-1/09-06276.
Lisa 13255504 Lisad


text:
 Euroopa Komisjon - Euroopa Justiitsvõrgustik - Õigusabi - Küpros
Euroopa Komisjon > EGV > Õigusabi > Küpros
Viimati muudetud: 04-07-2006
Õigusabi - Küpros
1. Millised on menetluskulud ja kes peab need tavaliselt tasuma?
2. Mis on menetlusabi?
3. Kas mina võin menetlusabi saada?
4. Kas menetlusabi on võimalik saada igasuguste kohtuvaidluste puhul?
5. Kas kiireloomuliste asjade lahendamiseks on olemas menetluse erikord?
6. Kuhu ma pean pöörduma, et saada menetlusabi taotlemise vorm?
7. Millised dokumendid tuleb lisada menetlusabitaotlusele?
8. Kus ma peaksin oma menetlusabitaotluse registreerima?
9. Kuidas ma saan teada, kas mul on õigus menetlusabi saada või mitte?
10. Kui mul on õigus saada menetlusabi, mida ma peaksin tegema?
11. Kui mul on õigus saada menetlusabi, kes valib mulle advokaadi?
12. Kui mul on õigus saada menetlusabi, kas see katab kõik mu kohtukulud?
13. Kui mul on õigus saada osalist menetlusabi, kes maksab ülejäänud kulud?
14. Kui mul on õigus saada menetlusabi, kas see katab apellatsioonkaebuse või määruskaebuse esitamisega kaasnevad kulud pärast asja läbivaatamist esimese astme kohtus?
15. Kui mulle otsustatakse anda menetlusabi, kas see võidakse ka enne kohtumenetluse lõppu tagasi võtta (või isegi pärast seda)?
16. Kui mulle ei anta menetlusabi, kas ma saan selle otsuse edasi kaevata?
Kohtukulud sõltuvad kohtuasjast ning hõlmavad kõiki kohtumenetluse kulusid. Tavalised kohtukulud on õigusdokumentide koostamise ja esialgse õigusabi taotluste registreerimiskulud, kohtuistungi ja sellele eelneva ja järgneva kohtusse ilmumisega seotud kulud, tunnistajatasud, kuluarve koostamisega seotud kulud ning kirjade saatekulud enne menetlust ja menetluse ajal. Tsiviilasjades ja erasüüdistuse asjades otsustab kohus kõiki asjaolusid arvestades, kes peab menetluskulud kohtuasja lõppedes tasuma.
Tavaliselt kannab tsiviilasjades ja erasüüdistuse asjades kõik kulud pool, kelle kahjuks kohtuotsus tehakse. Tuleb ette ka erandeid ning kohus võib otsustada, et pooled kannavad oma kulud ise.
Kriminaalasjades määrab kohus menetluskulud kohtuasja keerulisuse põhjal.
Menetlusabi hõlmab üldjuhul nii menetlusega seotud õigusnõustamist ja abi kui ka menetlusabi saaja esindamist kohtus advokaadi poolt. Esindamine hõlmab igasugust abi, mida advokaat menetlusega seoses menetluse igas etapis kuni kohtuotsuse tegemiseni, samuti edasikaebamisel ja kriminaalmenetluse käigus ning enne menetluse tegelikku algust selle eeletapis osutab.
Menetlusabi on õigus saada igal füüsilisel isikul (Küprose või välisriigi kodanikul), kes suudab tõestada, et ta ei ole võimeline kohtukulusid kandma ilma, et see piiraks tema põhivajaduste rahuldamist ja perekonnaga seotud kohustuste täitmist.
Menetlusabi antakse järgmiste Küprose kohtute menetluste puhul:
kriminaalmenetluses ringkonnakohtus, assisside kohtus, sõjaväekohtus ja Ülemkohtus;
konkreetseid inimõiguste rikkumisi käsitlevates tsiviil- ja kriminaalmenetlustes;
perekonnakohtu menetlustes, mis on seotud peresuhete, vanemliku eestkoste, ülalpidamiskohustuse, isaduse ametlik tunnustamine, lapsendamise, abikaasade vaheliste varaliste suhete või muude abielu- või perevaidlustega;
piiriülestes kohtuvaidlustes.
Kiireloomulises asjas võib advokaat taotleda asja arutavalt kohtult menetlusabi tunnistust. Sel juhul vaatab kohus taotluse läbi eelisjärjekorras.
Kohase vormi saab selle kohtu kantseleist, mis asjaolusid arvestades on pädev menetlusabi taotlust läbi vaatama. Vormi täidab taotleja või tema advokaat ning esitab asja arutavale kohtule, mis lisatakse sama kohtu kantselei vastava kohtuasja toimikusse.
Taotlusele tuleb lisada kirjalik deklaratsioon üldise teabega isikuandmete, ameti, töötasu ja muude sissetulekute, vara ja perekondliku olukorra jne kohta.
(Menetlusabitaotluse vorm 2).
Taotlus tuleb registreerida teie asja arutavas kohtus.
Kõikidelt õigusteenistustelt (kohtud, õigusteenistus, Ülemkohtu kantseleijuhataja, ringkonnakohtu kantselei, justiits- ja avaliku korra ministeerium, Küprose Advokatuur, kohalik advokatuur).
Te peaksite esitama asja arutavale kohtule kirjaliku taotluse menetlusabi tunnistuse väljastamiseks.
Advokaadi valib vastava teenuse pakkujate hulgast menetlusabi saaja. Kui menetlusabi saaja ise advokaati ei vali, teeb menetlusabi tunnistuse väljastanud kohus isikule ettepaneku valida advokaat määratud õigusabi pakkuvate advokaatide loetelust, mille on ette valmistanud Küprose Advokatuur.
Kui kohus on väljastanud menetlusabi tunnistuse, kaetakse kõik teie kulud.
Osaline menetlusabi Küprose seaduse kohaselt puudub. Vaata vastust 12. küsimusele.
Menetlusabi võib saada õigusemõistmise igal tasandil (esmane ja teisene). See tähendab, et kui te saite menetlusabi esimese astme kohtus, on teil õigus nõuda menetlusabi ka sama kohtuasja kõigis järgnevates menetlustes. Kõrgema kohtu menetluste puhul tuleb selleks esitada uus kirjalik avaldus, mille alusel väljastatakse uus tunnistus.
Kohus võib menetlusabi tunnistuse ex officio või peaprokuröri nõudmisel tagasi võtta, kui teie isiklik või majanduslik seisund on oluliselt muutunud. Tunnistuse tagasivõtmine ei mõjuta ühegi advokaadi õigust saada tasu teenuste eest, mida ta kuni tagasivõtuni on osutanud.
Lähtudes üldpõhimõttest, et edasi saab kaevata kõiki kohtuotsuseid, võib edasi kaevata ka menetlusabi tunnistuse väljastamisest keeldumise otsuse.
Täiendavat teavet saate Ülemkohtu kantseleijuhatajalt, helistades riigisisesele numbrile 22865716 või välisriigist numbrile + 357 22865716, või justiits- ja avaliku korra ministeeriumi õigusosakonnast, helistades riigisisesele numbrile 22805922 või 2285946 või välisriigist numbrile + 357 2280922 või + 357 22805946.
« Õigusabi - Üldteave | Küpros - Üldteave »

matches: kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus


text:
OTSUS 3-13-385/90
Riigikohus tegi 5. märtsil 2019. a kohtuotsuse haldusasjas 3-13-385/90, millega rahuldas Rapla valla kassatsioonikaebuse osaliselt: tühistas Ringkonnakohtu otsuse reoveepumpla kasutusloa õigusvastaseks tunnistamise osas. Ülejäänud osas jättis halduskolleegium otsuse muutmata.
Vallavalitsus väljastas kasutusloa detailplaneeringukohaste juurdepääsuteede ja insenervõrkude kasutamiseks, mille peale esitas juurdepääsutee äärne ettevõtte kaebuse halduskohtule kasutusloa tühistamiseks või alternatiivselt kasutusloa korralduse õigusvastasuse tuvastamiseks. Halduskohus tunnistas kasutusloa õigusvastaseks. Vald esitas apellatsioonkaebuse, mille ringkonnakohus rahuldas tühistades halduskohtu otsuse osaliselt. Vald esitas Riigikohtule kassatsioonkaebuse.
1. Planeeringu seletuskiri on planeeringu koosseisu kuuluv tekstiline osa, mis moodustab koos jooniste ja planeeringu kehtestamise otsusega ühtse terviku. Planeeringu elluviimisel tuleb võimalike küsitavuste või vastuolude lahendamisel lähtuda konkreetse planeeringu tervikliku planeeringulahenduse mõttest ja sõnastusest. Kui tarvis, tuleb lünga täitmisel arvestada planeeringulahenduse vaheversioone ja kooskõlastamise dokumente.
2. Kui detailplaneeringu seletuskirjas sätestatakse, et planeeringulahenduse elluviimiseks on vajalik ühes etapis välja ehitada kõik kavandatud juurdepääsuteed, siis on see põhimõte planeeringu elluviimisel siduv, kuna tegemist on lahendusega, mis sätestati läbirääkimiste tulemusena. Tegemist on kohaliku omavalitsuse, arendaja ja naaberkinnisasja omaniku vahelise kompromissiga.
3. Detailplaneeringu elluviimine ei ole arendajale, ehk planeeringu koostamisest huvitatud isikule, kohustuslik, kui seadus või planeering ei näe ette teisiti. Seega ei ole naaberkinnisasja omanikul üldjuhul õigust nõuda arendajalt detailplaneeringu realiseerimist. Kui aga detailplaneeringut on asutud ellu viima, tuleb selle käigus järgida planeeringuga kehtestatud nõudeid.
4. Kohalik omavalitsus peab väljastatud lubadega ja sõlmitud lepingutega tagama, et detailplaneeringuga ettenähtu viiakse ellu nii, nagu planeering naabrite õigusi või avalikke huvi kaitsvaid tingimusi silmas pidades kindlaks määras.
5. Nii varasemalt kehtinud ehitusseaduse § 13 lõikes 1 ning kehtivas planeerimisseaduse § 131 on sätestatud põhimõte, et detailplaneeringukohase avalikult kasutatava tee ja üldkasutatava haljastuse, valgustuse ja kanalisatsiooni väljaehitamise tagab kohalik omavalitsus, kui kokku ei ole lepitud teisiti. Kui avalikuks kasutamiseks planeeritud tee väljaehitamist pole väljastatud lubadega tagatud, on tee väljaehitamise kohustus kohalikul omavalitsusel. Seega on isikul võimalik kohustamisnõude kaudu taotleda mahasõitude valmisehitamist kohalikult omavalitsuselt kui planeeringu korraldajalt.
6. Õigusvastane ehitusluba ei välista igal juhul kasutusloa andmist. Seega oleks vald pidanud kasutusloa andmisel otsustama, kuidas kõrvaldada ehitusloa andmisel tekkinud vastuolu planeeringu seletuskirjaga.
OTSUS 5-18-4/10
Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium jättis 18. jaanuar 2019 kohtuotsusega 5-18-4/10 rahuldamata Tartu Linnavolikogu taotluse tunnistada kehtetuks planeerimisseaduse need sätted, mis kehtestavad riigi eriplaneeringu koostamise alused ja piirangud, ning sätted, mis võimaldavad riigi eriplaneeringu koostamisest huvitatud isikul kanda riigi eriplaneeringu mõjude hindamisega seotud kulud. Tartu Linnavolikogu esitatud taotluse kohaselt on need sätted vastuolus kohaliku omavalitsuse enesekorraldusõiguse põhiseadusliku tagatisega ning õigusselgusetud.
Riigikohus tegi 8. augustil 2018. a kohtuotsuse haldusasjas 3-16-1472, millega rahuldas MTÜ Hiiu Tuul kassatsioonkaebuse, jättis füüsilisest isikust kaebajate kassatsioonkaebused rahuldamata ning tühistas haldus- ja ringkonnakohtu otsused. Riigikohus tegi tühistatud osas uue otsuse kaebuse rahuldamise ja Hiiu maavanema mereplaneeringu kehtestamise korralduse tuuleenergia tootmise alade tühistamise osas.
Vabariigi Valitsuse korraldusega algatati maakonnaplaneeringute koostamine, millega pandi maavanemale ülesandeks mereplaneeringu koostamine koos keskkonnamõju hindamisega ning selle esitamine järelevalve teostamiseks. Maavanem koostas ning võttis vastu maakonnaplaneeringu, mille kaks valda jätsid kooskõlastamata. Maavanem kehtestas mereplaneeringu, mille peale esitasid puudutatud isikud kaebused. Halduskohus jättis kaebused rahuldamata. Kaebajad esitasid apellatsioonkaebused, mille ringkonnakohus jättis rahuldamata. Kaebajad esitasid Riigikohtule kassatsioonkaebused.
1. Mittetulundusühingul võib olla keskkonnaseadustiku üldosa seaduse (edaspidi KeÜS) § 31 lõikest 2 ja § 31 lõike 1 punktist 1 tulenev valitsusvälise keskkonnaorganisatsiooni kaebeõigus.
2. Füüsilisest isikust kaebajatel puudub õigus vaidlustada maakonnaplaneeringut subjektiivsete õiguste kaitseks.
3. Kuigi ehitusseadustiku ja planeerimisseaduse rakendamise seaduse (edaspidi EhSRS) § 1 lõige 1 sätestab, et enne planeerimisseaduse (edaspidi PlanS) uue redaktsiooni jõustumist algatatud planeeringud menetletakse lõpuni, lähtudes PlanS varasemas redaktsioonis sätestatud nõuetest, siis erinevalt varasemast, ei näe hetkel kehtiv seadus populaarkaebuse vormis maakonnaplaneeringu vaidlustamist ette.
4. Kohtukaebeõiguse küsimus ei ole osa planeerimismenetlusest, vaid osa kohtumenetlusest, mistõttu varasema PlanS § 26 lõike 1 kohaldatavust EhSRS § 1 lõikest 1 ei tulene.
5. Kuigi KeÜS § 30 lõikest 2 tuleneb keskkonnaorganisatsiooni õigus pöörduda kohtusse, ei ole see kaebeõigus piiramatu. Vaidlustatud haldusakt või toiming peab olema seotud organisatsiooni keskkonnakaitseliste eesmärkide või tegevusvaldkonnaga, mistõttu peab ka kaebuse alus seonduma eelnimetatutega. Keskkonnaorganisatsiooni kaebeõigus ei ole piiramatu populaarkaebuse esitamise õigus, mistõttu kaebuse aluseks olevad argumendid peavad olema seotud keskkonna kaitse eesmärkidega.
6. Varasema keskkonnamõju hindamise ja keskkonnajuhtimissüsteemi seaduse (edaspidi KeHJS) § 2 lõige 2 sätestas keskkonnamõju strateegilise hindamise eesmärgi, mis pidi toimuma planeerimismenetlusega paralleelselt, kuna mängib aktiivset rolli planeeringulahendusel kujunemisel.
7. Mereplaneeringu alusel tuuleparkide rajamine piirdub loamenetlustega, milles keskkonnamõju strateegilise hindamise läbiviimise kohustus puudub. Mereplaneeringu, kui abstraktse dokumendi eesmärk, on määrata üksnes tuuleenergia tootmise alad ning välistada mujale tuulikute rajamise võimalus.
8. Keskkonnamõju strateegilise hindamise raames ei tohi jätta mõju vajaliku täpsusega hindamata ja hindamise ülesanded täitmata põhjusel, et kindlalt ei ole teada arendustegevuse parameetrid. Vaatamata maakonnaplaneeringu kõrgele üldistusastmele, näeb seadus selle koostamisel ette keskkonnamõju strateegilise hindamise kohustuse tulenevalt PlanS varasema redaktsiooni § 7 lõikest 6 ning KeHJS varasema redaktsiooni § 31 punktist 1. Väide, et täpsemat mõjuhindamist takistab määramatus seoses arendajate edasiste kavatsustega planeeringu elluviimisel, ei ole põhjendatud. Riikliku tasandi planeeringu mõju hindamisel on lähtealusena määrav see, millist tegevust, millises asukohas ja millises mahus riik planeeringus kavandab ja põhimõtteliselt võimalikuks peab, mitte see, millises ulatuses ja kuidas täpselt arendajad kavandatu tulevikus tegelikult ellu viivad.
9. Mereplaneeringuga ei saa maismaaga seonduvat õiguslikult kindlaks määrata, kuid seoseid maismaaga ei tohiks jätta tähelepanuta, kui on selge, et mereplaneeringuga kavandatav mõjutab ka maismaad. Maismaal avalduvad mereplaneeringu mõjud kuuluvad mereplaneeringu kontrolliesemesse.
OTSUS 3-3-1-73-16
Riigikohus tegi 28. juuni 2017. a kohtuotsuse haldusasjas 3-3-1-73-16, millega rahuldas kassatsioonkaebuse, tühistas ringkonnakohtu otsuse ja osaliselt halduskohtu otsuse, jättes muus osas halduskohtu otsuse muutmata.
Konguta Vallavolikogu kehtestas määrusega valla üldplaneeringu, mille põhijoonisel on vaidlusaluse planeeritava maa-ala maakasutuse sihtotstarbeks puhke- ja virgestusala, märkega „motorada“. Vallavolikogu kehtestas 18. juuni 2014. a puhke-, virgestus- ja motospordikompleksi rajamiseks detailplaneeringu. Kaebajad esitasid halduskohtule kaebuse detailplaneeringu kehtestamisotsuse tühistamiseks, mille kohus jättis rahuldamata. Kaebajad esitasid apellatsioonkaebuse, mille ringkonnakohus rahuldas. Kolmandad isikud, kes on detailplaneeringust huvitatud isikud, esitasid kassatsioonkaebuse Riigikohtule.
1. Detailplaneeringu kehtestamise ajal kehtinud planeerimisseaduse (PlanS) § 29.2 lg 1 defineeris olulise ruumilise mõjuga objekti (ORMO) kui objekti, millest tingitult transpordivood, saasteainete hulk, külastajate hulk, visuaalne mõju, lõhn, müra, tooraine või tööjõu vajadus muutuvad objekti kavandatavas asukohas senisega võrreldes oluliselt ja mille mõju ulatub suurele territooriumile. Vastavalt Vabariigi Valitsuse kehtestatud nimekirjale oli ORMO-ks ka moorosõidukite alaline võidusõidu- või testimisrada.
2. PlanS § 29.2 lg 3 kohaselt tuli ORMO asukoht valida üldplaneeringu kohaselt. Üldplaneeringu koostamise kohustus tähendab mh ka seda, et alati tuleb korraldada keskkonnamõju strateegiline hindamine.
3. Käesoleval juhul on vastustaja kontrollinud, kas detailplaneeringuga kavandatu toob kaasa PlanS § 29.1 lg-s 1 nimetatud mõjude olulise suurenemise võrreldes krossiraja senise kasutusega. Nimelt koostati detailplaneeringu menetluse käigus keskkonnamõju eelhinnang, mille järeldustele tuginedes otsustati keskkonnamõju strateegiline hindamine jätta algatamata.
OTSUS 3-3-1-6-17
Riigikohus tegi 14. juuni 2017. a kohtuotsuse haldusasjas 3-3-1-6-17, millega rahuldas kassatsioonkaebuse, tühistas haldus- ja ringkonnakohtu otsused ning tühistas Kuusalu Vallavolikogu otsuse. Kuusalu Vallavolikogu seadis kaebajale kuuluvale kinnistule valla kasuks sundvalduse, millega tagati avalik läbipääs riigimaanteele. Kaebaja esitas kaebuse volikogu otsuse tühistamiseks halduskohtule, mille kohus jättis rahuldamata. Kaebaja esitas apellatsioonkaebuse ringkonnakohtule, mille kohus jättis rahuldamata. Kaebaja esitas kassatsioonkaebuse Riigikohtule.
1. Ehitusseadustiku § 94 lg-st 1 ja kinnisasja sundvõõrandamise seaduse (KASVS) § 3 lg 1 p-st 7 ja § 6 lg-test 1 ja 2 tulenevalt on olemasoleva eratee alusele kinnistule võimalik seada sundvalduse abil kohaliku omavalitsuse kasuks piiratud asjaõigus, mis omakorda võimaldab määrata eratee avalikuks kasutamiseks.
2. KASVS § 3 lg-st 4 tuleneb nõue, et sundvalduse seadmisele eelneks seaduses nimetatud haldusakt, milles on ette nähtud avalikult kasutatava tee kulgemine kinnistul. Vaidlustatud korralduses puuduvad viited eriplaneeringule ja projekteerimistingimustele, mille alusel sundvaldus seati. Samuti ei ole üldplaneeringus erateed avalikult kasutatava teena ette nähtud.
3. Vallavolikogu varasema otsusega on kinnitatud valla kohalike teede nimekiri, milles on toodud ka vaidlusalune tee. Alates 01.01.2008 kehtima hakanud teeseaduse § 5.1 järgi on kõik kohalikud teed avalikult kasutatavad.
4. Ehkki vaidlusalune tee on juba praegu avalikult kasutatav, ei piisa sellest sundvalduse seadmiseks. Eratee avalikuks kasutamiseks määramine toimub sundvalduse alusel, mitte vastupidi.
OTSUS 3-3-1-79-16
Riigikohus tegi 1. märtsil 2017. a kohtuotsuse halduasjas 3-3-1-79-16, millega jättis kassatsioonkaebuse rahuldamata ja ringkonnakohtu otsuse muutmata. Kaebajad esitasid halduskohtule kaebuse, milles palusid kohustada Sauga valda tagama vaba avalikku juurdepääsu Pärnu jõe kallasrajale. Halduskohus rahuldas kaebuse. Kolmandad isikud esitasid apellatsioonkaebused ringkonnakohtule, mille kohus rahuldas osaliselt, tühistades halduskohtu otsuse osaliselt ning jättes kaebajate kohustamiskaebuse rahuldamata. Kaebajad esitas kassatsioonkaebuse Riigikohtule.
1. Detailplaneeringut ei muuda kehtetuks asjaolu, et see puudus hilisemas üldplaneeringus esitatud kehtima jäävate detailplaneeringute loetelus. Planeeringu kehtestamisega muutub kehtetuks üksnes samale maa-alale varem kehtestatud sama liigi planeering (kuni 30.06.2015 kehtinud planeerimisseaduse § 24 lg 6).
2. Detailplaneeringut ei muuda kehtetuks ka see, et vastav kaust ei ole kohalikus omavalitsuses säilinud. Seni, kuni planeeringu sisu on võimalik tuvastada, on seda võimalik ka täita. Ringkonnakohus on tuvastanud kaudsete tõendite põhjal üheselt planeeringu sisu.
3. Detailplaneeringu maa sihtotstarvet on korraldusega muudetud ja enam pole planeeringus ette nähtud haljasala, mida läbides võiks kallasrajale jõuda. Seetõttu ei eksisteeri enam detailplaneeringust tulenevat kohustust maa avaliku kasutuse tagamiseks.
4. Silmas tuleb pidada kaebuse esitamise ajal kehtinud looduskaitseseaduse § 36 lg-st 1 ja kehtivast keskkonnaseadustiku üldosa seaduse § 38 lg-st 7 tulenevat kohaliku omavalitsusüksuse kohustust tagada avalik juurdepääs kallasrajale. Igaühe õigus kallasrada kasutada hõlmab ka õigust sellele ligi pääseda. Seadusest ei tulene isiku subjektiivset õigust nõude konkreetsest kohast juurdepääsu, kuid mõistlikud juurdepääsuvõimalused peavad olema siiski tagatud.
OTSUS 3-3-1-69-16
Riigikohus tegi 31. jaanuaril 2017. a kohtuotsuse halduasjas 3-3-1-69-16, millega rahuldas kassatsioonkaebuse, tühistas haldus- ja ringkonnakohtu otsused ning jättis isiku kaebuse rahuldamata. Valga Linnavalitsus väljastas kolmandale isikule ehitusloa kinnistule kõrvalhoone-sauna püstitamiseks. Linnavalitsus väljastas kasutusloa kinnistul asuvale saunale. Isik esitas halduskohtule kaebuse kasutusloa andmise korralduse ja kasutusloa tühistamiseks, mille kohus rahuldas. Linnavalitsus esitas apellatsioonkaebuse ringkonnakohtule, mille tulemusena kohus vähendas isiku kasuks välja mõistetud summasid, jättes ülejäänud osas kaebuse rahuldamata. Valga Linnavalitsus esitas kassatsioonkaebuse Riigikohtule.
1. Naabri huve kaitsev detailplaneeringu säte loob iseseisva subjektiivse õiguse, mille riive võib anda isikule kohtuliku kaebeõiguse ja isik ei pea ära näitama omandiõiguse või muu põhiõiguse riivet.
2. Vaidlustatud haldusaktide õiguspärasust tuleb hinnata Vabariigi Valitsuse 27. oktoobri 2004. a määruse nr 315 „Ehitisele ja selle osale esitatavad tuleohutusnõuded“ sätestatud ehitisele esitatavate tuleohutusnõuete alusel.
3. Määruse nr 315 § 2 lg 3 järgi loetakse ehitise ja selle osa vastavus olulistele tuleohutusnõuetele tõendatuks ka juhul, kui need vastavad asjakohasele standardile. Selles õigusnormis on tegemist dateerimata, soovitusliku ja üldise viitega asjakohastele standarditele. Ka detailplaneeringus viidatakse standardile soovituslikult. Soovitusliku iseloomuga standardile vastavus loob eelduse, et ehitamisel on järgitud head tava ja ehitis vastab nõuetele.
4. Ringkonnakohus on leidnud ekslikult, et uut ehitusluba ehitise laiendamiseks võib anda üksnes sellisele ehitisele, millele on väljastatud kasutusluba. Ebamõistlikuks tuleb pidada lahendust, kus ehitise laiendamiseks tuleb ehitusjärgus ehitis esmalt algse ehitusloa järgselt lõpuni valmis ehitada ja saada sellele kasutusluba enne, kui on võimalik alustada selle laiendamist. Ehitise laiendamiseks uue ehitusloa taotlemine ehituse kestel tagab ehitamisel eluliselt vajalikku paindlikkust, ei ole vastuolus ühegi normiga ega kahjusta ehitusõiguse eesmärke.
5. Ehitise kasutuseesmärgi muutumisest tingitud võimalik rikkumine ei põhjusta iseenesest kasutusloa õigusvastasust, kuid kohaliku omavalitsuse üksusel on ehitusseadustiku § 130 lg 2 p 5 alusel kohustus teostada riikliku järelevalvet kontrollimaks, et ehitist kasutatakse selle kasutamisotstarbest lähtuvalt nõuetele vastavalt.
6. Elamud, eluruumid ja saunad kuuluvad määruse nr 315 lisa 1 järgi samasse kasutusviisi kategooriasse, mis tähendab, et kasutamisotstarbe faktiline muutus ei põhjustaks igal juhul tuleohutusnõuete osas erisusi.
7. Ületatud on detailplaneeringus ettenähtud ehitusaluse pinna piirmäär, seega oleks linnavalitsus pidanud ehitusseaduse § 24 lg 1 p 1 ja planeerimisseaduse § 9 lg 9 järgi ehitusloa väljastamisest keelduma. Kasutusloa andmisega kaotas aga ehitusluba kehtivuse ning kohtul ega haldusorganil ei ole võimalik seda tühistada isegi juhul, kui see tõi kaasa isiku õiguste rikkumise.
8. Ehitusprojektile antavad asutustevahelised kooskõlastused on menetlustoimingud ehitusloa andmise menetluses, mitte iseseisvad haldusaktid. Seetõttu ei kohaldu Päästeameti kooskõlastusele kui menetlustoimingu motiveerimisele haldusmenetluse seaduse §-s 56 sätestatud haldusakti põhjendamisnõuded.
Riigikohus tegi 30. novembril 2016. a kohtuotsuse halduasjas 3-3-1-23-16, millega rahuldas kassatsioonkaebuse osaliselt. Luunja Vallavolikogu (volikogu, vastustaja) kehtestas üldplaneeringu. Isikud esitasid kaebuse halduskohtule, milles palusid tühistada määruse, millega üldplaneering kehtestati. Volikogu tunnistas määruse kehtetuks. Halduskohus lõpetas kaebuse menetluse.
Vaideotsusega rahuldas volikogu isiku X (kaebaja) vaide osas, milles nõuti kinnistute üldplaneeringu kohta haldusakti vastuvõtmist. Vaie jäeti rahuldamata määruse kehtetuks tunnistamise nõudes. Isik X esitas halduskohtule kaebuse vaideotsuse tühistamiseks või volikogu kohustamiseks kehtestama kinnistute maaüksuste ala üldplaneeringu. Halduskohus rahuldas isiku X kaebuse. Luunja vald esitas apellatsioonkaebuse, mille kohus rahuldas. Kaebaja esitas kassatsioonkaebuse.
OTSUS 3-3-1-57-16
Riigikohtus tegi 9. novembril 2016. a kohtuotsuse halduasjas 3-3-1-57-16, millega jättis kassatsioonkaebuse rahuldamata. Isik X andis Vaivara Vallavalitsusega sõlmitud lepinguga erateena avalikuks kasutamiseks enda kinnistul asuva tee. Isik X esitas vallavalitsusele teate lepingu ülesütlemise kavatsuse kohta. Vaivara Vallavolikogu otsustas seada tähtajatu sundvalduse Vaivara valla kasuks teeservituudina (avalikult kasutatav tee) kinnistule. Isik X esitas kaebuse halduskohtule, mille kohus rahuldamata jättis. Ringkonnakohus jättis isiku X apellatsioonkaebuse rahuldamata. Isik X esitas kassatsioonkaebuse.
OTSUS 3-3-1-31-16
Riigikohus tegi 18. oktoobril 2016. a kohtuotsuse halduasjas 3-3-1-31-16, millega jättis Haaslava Vallavalitsuse kassatsioonkaebuse rahuldamata. Keskkonnaamet väljastas OÜ-le X maavara kaevandamise loa, mille lisatingimuse kohaselt peab asjassepuutuva katastriüksuse karjäärialuse maa sihtotstarbe liigiks olema määratud mäetööstusmaa. Haaslava Vallavalitsus jagas katastriüksuse kaheks iseseisvaks katastriüksuseks, kuid mõlema katastriüksuse sihtotstarbeks määras vallavalitsus maatulundusmaa. Vallavalitsus otsustas mitte muuta karjäärialuse maa sihtotstarvet. OÜ X esitas halduskohtule kaebuse, milles palus kohustada vallavalitsust muutma maa sihtotstarvet mäetööstusmaaks. Halduskohus rahuldas kaebuse. Ringkonnakohus jättis vallavalitsuse apellatsioonkaebuse rahuldamata. Vallavalitsus pöördus Riigikohtusse.
Riigikohtus tegi 8. augustil 2016. a kohtuotsuse halduasjas 3-3-1-88-15, millega tühistas Hanila Vallavolikogu 14. veebruari 2013. a otsuse nr 124 “Esivere külas Uue-Madise kinnistu detailplaneeringu kehtestamine”. Riigikohtu hinnangul ei arvesta Hanila vallavolikogu otsusega kehtestatud detailplaneering tuulegeneraatorite tekitatava müra ja lähedal asuva Natura-alaga ning on vastuolus valla üldplaneeringu ja maakonna teemaplaneeringuga.
1. Detailplaneeringu ega selle kehtestamise otsusega ei ole ette nähtud püstitatavate tuulikute maksimaalset nimivõimsust 2,3 MW. Planeeringu kehtestamise otsuse tekstis on küll viide sellisele kokkuleppele vastustaja ja kolmanda isiku vahel, kuid kokkuleppe tulemusena ei ole planeeringu teksti ega põhijoonist muudetud ega planeeringu kehtestamise otsusele seatud selgesõnalist kõrvaltingimust.
2. Arvestades, et just tuulegeneraatorite võimsuse vähendamine pidi olema praegusel juhul peamine meede kaebaja kinnistule ulatuva müra (st negatiivse keskkonnamõju) vähendamiseks ning sellest lähtudes tehti uuringud, on tegemist olulise tingimusega, mis tulnuks planeeringusse sõnaselge ehitusõiguse või vähemalt krundi kasutusõiguse piiranguna märkida. Arendaja ja kohaliku omavalitsuse vaheline kokkulepe ei saa detailplaneeringut asendada.
3. Tuleb nõustuda kaebaja seisukohaga, et isikul on ka elamut ümbritseval õuealal õigus viibida keskkonnas, kus müranorme ei ületata. Öised rangemad müranormid on aga kehtestatud une häirimise vältimiseks, mistõttu saavad need normid olulised olla vaid elamu vahetus läheduses.
4. Mitme planeerimismenetluse samaaegsel läbiviimisel peavad pädevad asutused püüdma planeeringute omavahelist vastuolu vältida. Kui arutusel olevas teises asjakohases planeeringus on piisavalt selgelt väljendatud olulised avalikud või erahuvid ning kehtiv õigus seda ei välista, peab kohalik omavalitsus detailplaneeringu kehtestamisel ka neid huve, nagu kõiki muid olulisi asjaolusid, silmas pidama.
5. Ei saa nõustuda vastustaja ja kohtute seisukohaga, et üldplaneeringus märgitud tuulegeneraatorite koguvõimsuse ületamine 6 MW võrra ei ole käsitatav olulise või ulatusliku üldplaneeringu muutmisena. Vaidlusalune detailplaneering ei ole üldplaneeringuga kooskõlas.
6. Vaidlusaluses planeerimismenetluses koostatud eksperdihinnang ei saa nõuetekohast nn Natura hindamist asendada. Vaidlusaluse detailplaneeringu menetluses on rikutud kohustust viia läbi keskkonnamõju strateegiline hindamine. Keskkonnamõju strateegilist hindamist (KSH) ei asenda koostatud eksperdihinnang, mis ei vasta KSH nõuetele.
7. Vaidlusalune haldusakt on õigusvastane kaalutlusvigade tõttu ja müranormi ületamise ohu kõrvaldamata jätmise tõttu, vastuolus üldplaneeringuga ning õigusvastaselt on jäetud läbi viimata KSH.

matches:
Riigikohus
§ 13
§ 131
Riigikohus
Riigikohus
§ 31
§ 31
§ 1
§ 26
§ 1
§ 30
§ 2
§ 7
§ 31
Riigikohus
kohus
§ 29
§ 29
§ 29
Riigikohus
kohus
kohus
§ 94
§ 3
§ 6
§ 3
§ 5
Riigikohus
kohus
§ 24
§ 36
§ 38
Riigikohus
kohus
kohus
§ 2
§ 130
§ 24
§ 9
Riigikohus
kohus
kohus
Riigikohus


Volikogu valimiste korraldamine on kohaliku elu küsimuseks. Riigivõimu ülesanne on aga kehtestada volikogude valimiste korraldamiseks kogu riigi territooriumil ühtne raamistik, millest lähtudes erinevad kohaliku omavalitsuse üksused valimisi korraldavad (vt Riigikohtu 09.06. 2009 otsuses nr 3-4-1-2-09 punkti 33). Selline raamistik puudutab vahetult isikute valimisõiguste kasutamist ja arvestades nende õiguste olulisust demokraatlikus ühiskonnas peab nende kasutamise seisukohast olulised küsimused reguleerima seadusandja. Niisugune käsitlus lähtub PS § 3 lõike 1 esimesest lausest ja PS § 13 lõikest 2 tulenevast põhimõttest, et kõik põhiõiguste ja riigikorralduse seisukohalt olulised otsused peab langetama seadusandja. Valimisringkondade moodustamise regulatsiooni kehtestamine (mida ongi tehtud KOVVS § 8 lõike 1 teises lauses, § 8 lõikes 4 ja § 8 lõike 41 esimeses lauses) on seega riigielu küsimus. (p 35) Unitaarriigi põhimõttega läheks vastuollu olukord, kus omavalitsusüksused saaksid õiguse endale ise kehtestada oma võimuorganite moodustamise alused. (p 37)
Ühe linnaosa huvide võimalik üleesindatus võrreldes mõne teise linnaosa huvide alaesindatusega volikogus ei sea neid huve esindada võivaid volikogu liikmeid oma otsuste tegemisel sõltuvusse riigivõimust. Valimisringkondade moodustamist reguleerides ei sekkuta omavalitsusüksuse volikogu iseseisvusesse kohaliku elu küsimuste lahendamisel. Enesekorraldusõigus kaitseb omavalitsusüksust aga selle eest, et riik ei sekkuks ebaproportsionaalsel viisil tema tegevusse kohaliku elu küsimuste otsustamisel. (p 39)
PS § 160 alusel vastu võetud kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse §-dest 56-57^1 ega ka ühestki muust õigusaktist ei ole võimalik üheselt järeldada, et seadusandja oleks nende sätetega piiranud kohaliku omavalitsuse üksuse enesekorraldusõigust oma sisemise ülesehituse otsustamisel. Kohaliku omavalitsuse üksus ei ole kohustatud osutama kõiki avalikke teenuseid omavalitsusüksuse erinevates piirkondades neis sätteis kirjeldatud osavaldade või linnaosade moodustamise teel. Asjaolust, et mitmetes seadustes on erinevad õiguslikud tagajärjed seatud sõltuvusse linnaosade olemasolust, ei saa tuletada piiranguid enesekorraldusõigusele. (p 30)
Kuigi kohaliku omavalitsuse korralduse seaduses on avalike teenuste osutamise ühe võimalusena nähtud ette teha seda omavalitsusüksuse erinevates piirkondades osavaldade ja linnaosade kaudu, ei ole see ainus võimalus kohalike olude ja eripäradega arvestava organisatsioonilise struktuuri kujundamiseks. Seejuures on vajalik silmas pidada, et nii Euroopa kohaliku omavalitsuse hartast kui PS § 154 lõige 1 võimaldavad seadusandjal enesekorraldusõigust piirata ja reguleerida teatud ulatuses ka omavalitsusüksuse sisemist organisatsioonilist struktuuri. Selline regulatsioon peab aga arvestama PS § 154 lõike 1 ja harta piiranguid ning allub samuti põhiseaduslikkuse järelevalvele. (p 31)
Kohaliku elu küsimused on lähtuvalt sisulisest kriteeriumist need küsimused, mis võrsuvad kohalikust kogukonnast ja puudutavad seda ega ole vormilise kriteeriumi kohaselt haaratud või põhiseadusega antud mõne riigiorgani kompetentsi. (p 12) Kehtiva õiguskorra kohaselt ei ole seadusandja määranud sõjahaudade hauamonumentidesse ja -tähistesse puutuvat sõnaselgelt riigi või kohaliku omavalitsuse ainupädevuses oleva küsimusena. 1949. a Genfi konventsioonidest tulenevate kohustuste täitmise eest on rahvusvaheliselt vastutav Eesti Vabariik, seetõttu on sõjahaudade hauamonumentidesse ja -tähistesse puutuv riigielu küsimus. (p 14)
Ka riigielu küsimuste üle otsustamisel tuleb arvestada kohaliku omavalitsuse ja teiste isikute õiguste võimaliku riivega. Sõjahaudade monumentide ja -tähiste rajamisel, säilitamisel, kohandamisel, lammutamisel, demonteerimisel ja teisaldamisel on puutumus kohaliku omavalitsuse põhiseadusliku garantiiga, kuna mainitud tegevused seonduvad kohaliku omavalitsuse ülesannetega avaliku ruumi ja miljöö kujundamisel ning kaitsel. (p 15) Samuti ei välista asjaolu, et tegemist on riigielu küsimusega kohaliku omavalitsuse kaasamist otsustusprotsessi. Selline kaasamine peab tagama igal konkreetsel juhul kohaliku omavalitsuse võimaluse oma seisukohtade esitamiseks ning tasakaalustatud ja põhjendatud otsuste langetamise. Sõjahaudade kaitse seaduses ette nähtud otsuste tegemisel ning toimingute sooritamisel on kohaldatav haldusmenetluse seadus ning hea halduse põhimõtteid. (p 25)