Laevapere liikmete tasu maksustamine | Maksu- ja Tolliamet
Avaleht Eraklient Tulu deklareerimine Palgatulu Laevapere liikmete tasu maksustamine
Laevapere liikmete tasu maksustamine
Laeva lipuõiguse ja laevaregistri seaduse ning tulumaksuseaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seadus avaldati Riigi Teatajas 04.03.2019 ja Riigi Teatajas 28.02.2020. Muudatused jõustuvad 1. juulist 2020.
Järgnevalt vaatame lähemalt laeva või õhusõiduki töötajate tasu maksustamist, andmete kajastamist töötamise registris ja maksukohustuse deklareerimist ning anname ülevaate riigiabist.
Juhendi eesmärk on selgitada tööandjale laevapere liikmete tasu maksustamist erikorra alusel kui tööandja on:
Eesti residendist äriühing,
Eestis tööandjana tegutsev mitteresident või
mitteresidendi Eestis asuv püsiv tegevuskoht.
Laeva, süvendaja või puksiiri tingimustele vastavuse osas nõustab ja kontrollib Veeteede Amet (riigiabi ja laevanduse maksuerisustega seotud küsimused: estonianflag@vta.ee või tel +372 6205 775). Maksu- ja Tolliamet saab tingimustele vastava laeva andmed Veeteede Ametilt.
Kuidas maksustatakse
Eesti residendist laevapere liikme tasu tulumaksuga?
Laevapere liikmele makstud tasu maksustatakse tulumaksu määraga 0%, kui tasu on saadud töötamise eest laeval,
mille kogumahutavus on vähemalt 500 ning mida kasutatakse kaupade või reisijate rahvusvahelisel meritsi veol tulumaksuseaduse (TuMS) § 52¹ lõike 5 tähenduses, välja arvatud Euroopa Majanduspiirkonnas regulaarreise tegeval reisilaeval, ja
mis kannab lepinguriigi lippu. (TuMS § 4 lõige 6 ja § 13 lõige 5)
TuMS § 52¹ lõike 5 alusel loetakse kaupade ja reisijate meritsi vedu rahvusvaheliseks, kui rohkem kui 50% reisidest toimub:
Eesti ja välisriigi sadama vahel;
Eesti sadama ja väljaspool Eesti territoriaalmerd asuva rajatise vahel;
välisriigi või välisriikide sadamate vahel;
välisriigi sadama ja kaldast eemal asuva rajatise vahel.
Laevapere liikmele makstud tasu maksustatakse tulumaksu määraga 0%, kui tasu on saadud töötamise eest süvendajal või puksiiril (TuMS § 52¹ lg 11),
mille kogumahutavus on vähemalt 500 ja
mis kannab lepinguriigi lippu,
tingimusel, et rohkem kui 50% süvendaja või puksiiri tööajast sisustab meritsi vedu. (TuMS § 4 lõige 6 ja § 13 lõige 6)
TuMS § 52¹ lg 11 alusel käsitatakse kaupade või reisijate rahvusvahelise meritsi veona ka süvendaja või puksiiriga tehtavat tööd väljaspool sadamat ja Eesti territoriaalmerd, kui rohkem kui 50% süvendaja või puksiiri tööajast sisustab meritsi vedu, ning ainult selliste vedude ulatuses.
Lepinguriigid on Euroopa Majanduspiirkonna lepinguriigid ehk Euroopa Liidu liikmesriigid ja Island, Norra, Liechtenstein.
Euroopa Majanduspiirkonna regulaarreiside all on mõeldud reise, mis toimuvad Euroopa Majanduspiirkonna sadamate vahel. Reisilaevaks loetakse laevu, millel on enam kui kaksteist reisijat ning kaubalaevaks loetakse neid laevu, mida ei loeta reisilaevaks.
Regulaarreisideks loetakse järjestikused meresõidud teenusena kahe või enama sadama vahel, mis on avaldatud sõiduplaani (graafiku) alusel või korrapäraselt või sellise sagedusega, et süstemaatiline teenus on äratuntav.
Euroopa Majanduspiirkonnas regulaarreise tegeval reisilaeval, sealhulgas kruiisilaeval, töötamise eest saadud tasule tulumaksu määr 0% ei kohaldu.
TuMS § 41 punkt 1 näeb ette, et tulumaks peetakse kinni ka laevapere liikmele makstud tasult (TuMS § 13 lõigetes 5 ja 6 nimetatud tasult). Seega residendist tööandja deklareerib TSD lisal 1 (väljamakseliik 70) laevapere liikme tegeliku töötasu kalendrikuus ja kinnipeetud tulumaksu määraga 0%.
SMS, TKindlS ja KoPS võtavad maksustamisel aluseks töötasu 750 eurot kalendrikuus. TuMS seda piirmäära ei sätesta.
TuMS § 42 lõige 9 näeb ette, et laevapere liikme tasule (TuMS § 13 lõiked 5 ja 6) ei kohaldata maksuvaba tulu.
Laevapere liikmele makstud tasust, mis on maksustatud tulumaksu määraga 0%, ei ole lubatud teha TuMS § 23–28¹ sätestatud mahaarvamisi. (TuMS § 28² lõige 4)
Seega laevapere liikme tasust ei arvata maha maksuvaba tulu, täiendavat maksuvaba tulu lapse ülalpidamise korral, täiendavat maksuvaba tulu abikaasa eest, eluasemelaenu intresse, koolituskulusid, kingitusi ja annetusi, kindlustusmakseid ja pensionifondi osakute soetamist ning kohustuslike sotsiaalkindlustusmakseid.
õhusõiduki või laeva mitteresidendist töötaja tasu tulumaksuga?
Üldreegli kohaselt maksustatakse tulumaksuga (tavamäär 20%) tasu, mida mitteresidendist füüsiline isik sai töötamise eest rahvusvahelisi vedusid tegeval õhusõidukil või kaupade või reisijate rahvusvahelist meritsi vedu tegeval laeval, kui isiku tööandja või sellise õhusõiduki või laeva käitaja on TuMS § 29 lõikes 1 nimetatud isik. (TuMS § 29 lõige 1¹)
TuMS § 29 lõige 1 nimetab järgmisi isikuid: Eesti riigi- või kohaliku omavalitsuse üksuse asutus, resident, Eestis tööandjana tegutsev mitteresident või mitteresidendi Eestis asuv püsiv tegevuskoht.
Erisus mitteresidendist laevapere liikmele maksustatud tasu maksustamisele tulumaksu määraga 0% kohaldub juhul, kui tasu on saadud töötamise eest TuMS § 13 lõikes 5 või 6 nimetatud tingimustele vastaval laeval. (TuMS § 29 lg 1²)
TuMS § 41 punkt 2 näeb ette, et tulumaks peetakse kinni tasult töötamise eest TuMS § 13 lõikes 5 või 6 nimetatud tingimustele vastaval laeval (TuMS § 29 lg 1²) soodusmääras 0%.
Seega residendist tööandja deklareerib TSD lisal 2 (väljamakseliik 270) mitteresidendist laevapere liikme tegeliku töötasu kalendrikuus ja kinnipeetud tulumaksu määras 0%.
sotsiaalmaksuga?
Sotsiaalmaksu makstakse laevapere liikmele,
kes töötab Eesti riigilippu kandval laeval või
kellele kohaldatakse Eesti õigust vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EÜ) nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta (ELT L 166, 30.04.2004, lk 1–123) või Eesti Vabariigi sõlmitud sotsiaalkindlustusalast välislepingut,
makstud töötasult ja muudelt tasudelt. (SMS § 2 lg 1 punkt 1¹)
Sotsiaalmaksu, töötuskindlustusmakse ja kohustusliku kogumispensioni makse tasumisel on täiendav tingimus, et laev sõidab Eesti riigilipu all.
Sotsiaalmaksu määras 20% makstakse (SMS § 7 lõige 2¹) töötajale kuu eest makstud tasult
laevapere liikme puhul kuni 750 eurolt iga töötatud kuu kohta, kui tasu on saadud töötamise eest tulumaksuseaduse § 13 lõikes 5 nimetatud tingimustele vastaval laeval.
Laevapere liikme töösuhte algamise või lõppemise kuul või töölepingu seaduse §-s 19 nimetatud juhul arvutatakse tasu proportsionaalselt töötatud päevade arvule. (SMS § 2 lg 4 punkt 8)
Sotsiaalmaksuna kuulub tasumisele üksnes pensionikindlustuse osa (20%). Laevapere liikmetele ei rakendata kohustuslikku ravikindlustust ning seega vabastatakse tööandja sotsiaalmaksu ravikindlustuse osa (13%) maksmisest. Laevapere liikmetel on võimalik osta riiklik ravikindlustus endale ise.
töötuskindlustusmaksega?
Töötuskindlustuse seaduse § 3 täiendati lõikega 1¹, mis näeb ette, et töötaja, kes on TuMS § 13 lõikes 5 või 6 nimetatud laeva laevapere liige, on kindlustatu, kui ta on:
Euroopa Majanduspiirkonna lepinguriigi või Šveitsi Konföderatsiooni kodanik või
nendes riikides seaduslikult elav isik või
isik, kellele kohaldatakse Eesti Vabariigi sõlmitud välislepingut, mis käsitleb töötushüvitisi.
Kanadaga sõlmitud sotsiaalkindlustusleping ei käsitle töötushüvitisi. Ukrainaga sõlmitud sotsiaalkindlustusleping käsitleb töötuskindlustushüvitisi ja on leitav veebilehelt „ELi õigus ja sotsiaalkindlustuslepingud".
Töötuskindlustusmakset makstakse laevapere liikme puhul 750 eurolt kindlustatule ja tööandjale kehtestatud töötuskindlustusmakse määras. (TKindlS § 40 lg 1 punkt 3)
arvestama ja kinni pidama kindlustatu töötuskindlustusmakse määras 1,6% ning
arvestama ja tasuma tööandja töötuskindlustusmakse määras 0,8%. (TKindlS § 42 lg 1 punktid 1 ja 2)
Tööandja ja töötuskindlustusmakse maksja on ka reeder meretöö seaduse tähenduses. (TKindlS § 4 lg 2 punkt 5)
Töötuskindlustushüvitised arvutatakse sellest töötasust, millelt töötuskindlustusmakset maksti.
kohustusliku kogumispensioni maksega?
Kogumispensionide seaduse § 7 täiendati lõikega 4, mis näeb ette, et makse tasumisel laevapere liikmele TuMS § 13 lõigetes 5 ja 6 nimetatud tingimustele vastaval laeval töötamise eest makstud töötasult ja muudelt tasudelt kohaldatakse SMS § 2 lõike 4 punktis 8 ja § 6² lõikeid 2–4.
Seega kohustusliku kogumispensioni makset makstakse laevapere liikme puhul kuni 750 eurolt iga töötatud kuu kohta, kui tasu on saadud töötamise eest TuMS § 13 lõikes 5 või 6 nimetatud tingimustele vastavalt laeval. Laevapere liikme töösuhte algamise või lõppemise kuul või töölepingu seaduse §-s 19 nimetatud juhul arvutatakse tasu proportsionaalselt töötatud päevade arvule.
Kuidas andmed kajastatakse töötamise registris?
Laevapere liige registreeritakse töötamise registris (TÖR) töötamise liigiga „tööleping laevapere liikme soodustusega“. Laevapere liikme registreerimiseks TÖRis on vajalik laevapere liikme Eesti isikukood ja laeva IMO kood. Laeva andmed saadab Maksu- ja Tolliametile (MTA) Veeteede Amet (VTA). Kui MTAl puuduvad andmed laeva kohta, siis laevapere liikmele ei saa teha töötamise kannet liigiga „tööleping laevapere liikme soodustusega“. Kande tegemiseks peab äriühing esmalt pöörduma VTA poole ning esitama vajaliku dokumentatsiooni, mis kinnitab laeva vastamist riigiabi tingimustele. VTA saab MTAle saata uuendatud info laeva kohta.
Kui laev ei vasta enam riigiabi tingimustele, siis tuleb äriühingul TÖRis lõpetada ka laevapere liikme töötamise kanne liigiga „tööleping laevapere liikme soodustusega“. Laevapere liikmele tuleb teha uus töötamise kanne liigiga „tööleping“.
Alates 1. juulist lisandub uus töötamise liik „Tööleping laevapere liikme soodustusega“ »
Kuidas maksukohustus deklareeritakse?
Laevapere liikme eest sotsiaalmaksu ja -maksete tasumisel rakendatakse ühetaolist maksubaasi 750 eurot iga töötatud kuu kohta. Kui korraga makstakse välja mitme kuu töötasu, siis arvutatakse ja deklareeritakse maksud kuumääralt 750 eurolt (korrutades töötatud kuude arvu 750 euroga).
Kuumääralt makstakse järgmised tööjõumaksud:
tööandja sotsiaalmaks määras 20% (pensioniosa);
tööandja töötuskindlustusmakse määras 0,8% kui meremees on Euroopa Majanduspiirkonna lepinguriigi või Šveitsi Konföderatsiooni kodanik või nendes riikides seaduslikult elav isik, või isik, kellele kohaldatakse Eesti Vabariigi sõlmitud välislepingut, mis käsitab töötushüvitisi;
töötaja töötuskindlustusmakse määras 1,6% kui meremees on Euroopa Majanduspiirkonna lepinguriigi või Šveitsi Konföderatsiooni kodanik või nendes riikides seaduslikult elav isik, või isik, kellele kohaldatakse Eesti Vabariigi sõlmitud välislepingut, mis käsitab töötushüvitisi;
töötaja kohustusliku kogumispensioni makse määras 2% kui Eesti residendist töötaja on kohustatud isik.
Kinnipidamisele kuuluv tulumaksumäär on 0% ja see deklareeritakse tegelikult töötasult. Samuti kui laevapere liige on terve kuu töötanud, kuid tema töötasu on väiksem kui 750 eurot, siis arvutatakse sotsiaalmaks ja -maksed tegelikult töötasult.
Laevapere liikme tasu deklareeritakse TSD lisal 1 osas II (resident) või TSD lisal 2 osas III (mitteresident) „Laevapere liikme erikord“.
Riigiabi Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 107 lõike 1 tähenduses on laevapere liikme
tasult arvutatud tulumaks. Riigiabi andmisel juhindutakse Euroopa Komisjoni meretranspordialase riigiabi suunistest (edaspidi merendusabi suunised) ja Euroopa Komisjoni asjakohasest riigiabi andmist lubavast otsusest. Riigiabi saaja on TuMS § 40 lõikes 1 nimetatud isik, kes vastab TuMS § 13 lõikes 5 ning § 52¹ lõike 3 punktides 4 ja 5 sätestatud tingimustele. (TuMS § 13 lõige 7)
töötasult või muult tasult 33% maksumääras arvutatud sotsiaalmaksu ja 750 eurolt (SMS § 2 lg 4 punktis 8 nimetatud summalt) 20% maksumääras arvutatud sotsiaalmaksu vahe. Riigiabi andmisel juhindutakse Euroopa Komisjoni meretranspordialase riigiabi suunistest ja Euroopa Komisjoni asjakohasest riigiabi andmist lubavast otsusest. Riigiabi saaja on SMS §-s 4 nimetatud isik, kes maksab sotsiaalmaksu 20% maksumääras ja 750 eurolt. (SMS § 6² lõige 1)
töötasult, mis ületab 750 eurot (SMS § 2 lg 4 punktis 8 sätestatud määra), arvutatud töötuskindlustusmakse. Riigiabi andmisel juhindutakse Euroopa Komisjoni meretranspordialase riigiabi suunistest ja Euroopa Komisjoni asjakohasest riigiabi andmist lubavast otsusest. Riigiabi saaja on reeder meretöö seaduse tähenduses, kelle töötaja on TKindlS § 3 lõikes 1¹ nimetatud isik. (TKindlS § 40¹ lõige 1)
Riigiabi saaja ei tohi olla:
raskustes olev ettevõtja Euroopa Komisjoni raskustes olevate mittefinantsettevõtjate päästmiseks ja ümberkorraldamiseks antava riigiabi suuniste tähenduses;
jätnud täitmata Euroopa Komisjoni otsuse alusel ebaseaduslikuks ja siseturuga kokkusobimatuks tunnistatud riigiabi tagasimaksmise kohustust. (TuMS § 13 lõige 7, SMS § 6² lõige 2, TKindlS § 40¹ lõige 2)
Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium või tema volitatud asutus arvutab Maksu- ja Tolliameti edastatud vajalikest andmetest lähtudes riigiabi suuruse ning kannab andmed konkurentsiseaduse §-s 49² sätestatud riigiabi ja vähese tähtsusega abi registrisse, samuti teostab järelevalvet
TuMS § 13 lõikes 7 nimetatud riigiabi reeglitele vastavuse üle (TuMS § 13 lõige 8),
SMS § 6² lõikes 1 nimetatud riigiabi reeglitele vastavuse üle (SMS § 6² lõige 3) ja
TKindlS § 40¹ lõikes 1 nimetatud riigiabi reeglitele vastavuse üle (TKindlS § 40¹ lõige 3).
Riigiabi korda rakendatakse kuni tingimused on täidetud, kuid mitte kauem kui Euroopa Komisjoni asjakohase riigiabi andmist lubava otsuse kehtivuse lõpuni. Riigiabi rakendamise nõuete täitmata jätmise korral on õigus uuesti riigiabi rakendada pärast Euroopa Komisjoni asjakohase riigiabi andmist lubava otsuse kehtivuse lõppu eeldusel, et Euroopa Komisjon on andnud uue riigiabi loa ning riigiabi rakendamise tingimused on täidetud. (TuMS § 13 lõige 7, SMS § 6² lõige 4, TKindlS § 40¹ lõige 4)
Kaugsõiduautojuhtide ja meremeeste töötasu tulumaksuga maksustamisest »


text:
Kobarettepanek seaduste muudatusteks Kriminaalmenetluse seadustikus ja Karistusseadustikus süütute inimeste kinnipidamise lõpetamiseks - Rahvaalgatus
Kobarettepanek seaduste muudatusteks Kriminaalmenetluse seadustikus ja Karistusseadustikus süütute inimeste kinnipidamise lõpetamiseks
Alar Sudak, 15.02.2019
Peatatud: 2 allkirja
998 häält puudu riigikokku saatmiseks. Hääletamise tähtaeg: 22.02.2019 23:59 .
Kriminaalmenetluse seadustikus peab sätestama:
1. Inimest ei tohi sundpaigutada hullumajja, kui ta on ohutu.
2. Kui maakohus on võtnud vastu otsuse inimese sundpaigutamiseks psühhoneuroloogia haiglasse, siis politseil ja prokuratuuril on keelatud anda välja määrust tema minekuks hullumajja enne, kuni ta pole soovi korral läbinud ringkonnakohtu ja Riigikohtu instantse.
3. Kui kohus pole kohtuotsuses kummutanud kaitsja ja kahtlustatava esitatud tõendeid, siis on kohtuotsus kuritegelik.
Karistusseadustikus peab sätestama:
4. Kohtuistungi protokolli moonutamine on kriminaalkuritegu.
5. Kui kohtualusel on pärast tema kinnpidamise otsust kindlad tõendid, et kohtuotsus või määrus põhineb prokuratuuri ja/või kohtu poolsel seaduserikkumistel, siis on tal õigus hoiduda kinnipidamisest ja tema eemalehoidmine ei ole karistatav.
6. 1. Kui psühhiaatrilisse sundekspertiisi määratu keeldub ekspertiisist, siis juhul, kui ta on ohutu endale ja teistele inimestele, alustatakse või jätkatakse tema suhtes väärteo- või kriminaalmenetlust.
Põhiseaduse § 11 garanteerib. „Õigusi ja vabadusi tohib piirata ainult kooskõlas põhiseadusega. Need piirangud peavad olema demokraatlikus ühiskonnas vajalikud ega tohi moonutada piiratavate õiguste ja vabaduste olemust“.
Põhiseaduse § 15 garanteerib. „Igaühel on õigus pöörduda oma õiguste ja vabaduste rikkumise korral kohtusse. Igaüks võib oma kohtuasja läbivaatamisel nõuda mis tahes asjassepuutuva seaduse, muu õigusakti või toimingu põhiseadusevastaseks tunnistamist“.
Põhiseaduse § 20. garanteerib „Igaühel on õigus vabadusele ja isikupuutumatusele. Vabaduse võib võtta ainult seaduses sätestatud juhtudel ja korras“. Lõige 5 sätestab vaimuhaige kinnipidamise ainult juhul, kui ta on ohtlik.
1. Miks inimest ei tohi sundpaigutada hullumajja, kui ta on ohutu?
Inimese põhiõigus on vabadus.
Põhiseaduses on vabaduse mõistet käsitletud seitsmeteistkümnes paragrahvis, kuid kriminaalmenetluse seadustikus on seadused, mis võimaldavad prokuratuuril paigutada vaimselt terved inimesed psühhoneuroloogia haiglatesse justkui sundekspertiisi tegemiseks.
Kriminaalmenetluse seadustiku paragrahvides 102, 382, 385, 387, 390, 408 on määratud kohtupsühhiaatria- ja kohtuarstliku statsionaarsesse ekspertiisi sundpaigutamise võimalus ja määramise kord.
Nendes paragrahvides peaks sätestama, et kui inimene pole ohtlik endale ega teistele, siis on sundpaigutamine keelatud, sest sel juhul on sundpaigutamine vastuolus põhiseadusega garanteeritud vabadusele.
Paragrahvide paragrahvide sõnastustes võidakse sundekspertiisi kasutada ka ebaseaduslikuks vabadusevõtmiseks. Ehk siis, kui prokurör tahab varjata, et ta on menetluse käigus sooritanud ametialased kuriteod tõendite kõrvaldamise ja kunstlike tõendite loomisega ja kohus kuritegelikult prokuratuuri taotluse rahuldab, siis praegune seadus võimaldab prokuröril saata tema ametialaste kuritegude ohver saata hullumajja, et ei tuleks välja prokuröri enda kuriteod.
2. Miks politsei ja prokuratuur ei tohi anda välja määrust sundpaigutamiseks psühhoneuroloogiahaiglasse kohe pärast vastavat kohtuotsust?
KrMS 408 lg.5 sätestab, et isiku raviasutusse sundpaigutamise määrused või kohtumäärus, mida ei saa vaidlustada, jõustub määruse tegemisest.
Just see seadus võimaldab politseil ja prokuratuuril kohe pärast kohtumäärust sundekspertiisi saatmiseks anda välja määrus, milles kohustatakse vaimselt tervet inimest minema sundekspertiisi enne määruskaebuse menetlemist ringkonnakohtus.
Kui inimene mõistetakse madalamal kohtuisntantsi tasandil sundekspertiisi, aga sundekspertiisil tunnistatakse terveks, siis on tegemist õigusvastase vabaduse võtmisega.
Selleks peabki välistama olukorra, et politsei ja prokuratuur ei saaks määrusega määrata sundekspertiisi ilmumise tähtaja varasemaks, kui on määruskaebuse või kassatsiooni menetlemine ringkonnakohtus ja Riigikohtus.
3. Miks on kohtuotsus, milles kohus pole kummutanud kaitsja ja kahtlustatava esitatud tõendeid, kuritegelik?
Kui kohus eirab tõendeid, mis kummutavad kohtu seisukohad, siis on kahtlustatava ja kaitsja seisukohtade eiramine teadvalt vale kohtuotsuse tegemine, mis on kriminaalkorras karistatav.
4. Miks on kohtuistungi protokolli moonutamine kriminaalkuritegu?
Istungi protokoll on tõend.
Tõendi moonutamine on kunstliku tõendi loomine.
Kunstliku tõendi loomine on kriminaalkorras karistatav.
Kui varem pidi istungi sekretär pidi istungil öeldu kirjutama üles kuuldu järgi, siis oli inimlike eksituste vigade tekkimine tõttu istungi protokollis mõistetav.
Tänapäeval, kui istungitest tehakse helisalvestused, siis on moonuste tegemine lohakus või lausa kuritegelik.
Siinkohal soovitan Justiitsministeeriumil ja Siseministeeriumil hakata ülekuulamiste protokollide koostamiseks kasutama kõnesalvestuse brauserit.
Kõnesalvestuse brauser muudab salvestatud kõne tekstiks.
Täpsemalt vaata: ERR uudis: TTÜs loodud rakendus muudab kõne kirjaks
https://www.err.ee/372605/ttus-loodud-rakendus-muudab-kone-kirjaks
5. Miks ei tohi karistada neid, kes keelduvad karistuse kandmisest teades, et kohtuotsus on seadusevastane?
Karistusseadustik näeb ette eriolukordi, kui kuriteona määratletav tegu ei ole kuriteona karistatav.
Nendeks eriolukordadeks on hädakaitse, hädaseisund ning kohustuste kollisioon.
Karistusseadustiku § 29. selgitab hädaseisundi kohta. „Tegu ei ole õigusvastane, kui isik paneb selle toime, et kõrvaldada vahetut või vahetult eesseisvat ohtu enda või teise isiku õigushüvedele, tema valitud vahend on ohu kõrvaldamiseks vajalik ning kaitstav huvi on kahjustatavast huvist ilmselt olulisem. Huvide kaalumisel arvestatakse eriti õigushüvede olulisust, õigushüve ähvardanud ohu suurust ning teo ohtlikkust“.
Samalaadne olukord tekib ka siis, kui inimene on sattunud kuritegelike politsei, prokuratuuri ja kohtuesindajate meelevalla alla.
6. Miks peab inimese suhtes, kes loobub psühhiaatrilisest sundekspertiisist alustama või jätkama väär- või kriminaalmenetlust?
Juhul, kui sundpaigutamisele määratu teab, et ta on terve ning teab, et kohus ei saa teda tõendite alusel süüdi mõista, siis on tema kinnipidamine sundekspertiisiks õigusvastane, sest see takistab õigusmõistmist.
Sellisel juhul on see tema enda valik.

matches:
kohus
§ 11
§ 15
§ 20
kohus
kohus
kohus
§ 29
kohus


Mittevaraline kahju - Pluss
http://www.riigikohus.ee/?id=11&tekst=RK/3-2-1-159-14
Riigikohtu 18.02.2015 lahend nr 3-2-1-159-14
Hageja esitas AS X (kostja) vastu hagi mittevaralise kahju eest 5000 euro suuruse rahalise hüvitise saamiseks.Hagiavalduse kohaselt kannab hageja eluaegset vanglakaristust. Kostja näitas telesaadet, kus teotati hageja au ja head nime, alandati tema väärikust ning riivati perekonna- ja eraelu puutumatust. Maakohus jättis hagi rahuldamata, kuna kahju hüvitamise aluseks olevad asjaolud ei leidnud tõendamist. Hageja esitas apellatsioonkaebuse, mis jäeti ka rahuldamata. Hageja pöördus Riigikohtusse.
1. Ringkonnakohtu otsus tuleb tühistada materiaalõiguse normi vale kohaldamise ja menetlusõiguse normi olulise rikkumise tõttu.
2. Isiku au teotamine ja maine kahjustamine on võimalik nii väärtushinnangu, mh ebakohase väärtushinnangu kui ka tegelikkusele mittevastava asjaolu õigusvastase avaldamisega. Väärtusotsustus väljendub isikule antud hinnangus, mis oma sisu või vormi tõttu võib olla konkreetses kultuurikeskkonnas halvustava tähendusega. Väärtushinnangut on küll võimalik põhjendada, mitte aga tõendada selle sisu tõesust või väärust. Faktiväide on aga põhimõtteliselt kontrollitav, selle tõesus või väärus on kohtumenetluses tõendatav.
3. Kui isiku kohta avaldatakse, et ta on toime pannud kuritegusid, siis ei ole tegemist mitte arvamuse avaldamisega, vaid asjaolu, st faktiväite avaldamisega. Juhul kui faktiväide on isiku au teotav (tema mainet kahjustav), siis tuleb sellise faktiväite avaldamise õigusvastasust hinnata võlaõigusseaduse (VÕS) § 1045 lõike 1 punkt 4, § 1046 ja § 1047 järgi. Isikule kuritegude toimepanemise omistamine on igal juhul tema au teotav. Au teotamise õigusvastasuse tuvastamisel tuleb muu hulgas arvestada rikkumise liiki, põhjust ja ajendit, samuti suhet rikkumisega taotletud eesmärgi ja rikkumise raskuse vahel.
4. Isikuandmete kaitse seaduse (IKS) § 11 lõige 2, mille eesmärgiks on IKS-i eelnõu seletuskirja järgi vältida sõnavabaduse ülemäärast piiramist, võib isikuandmeid ilma andmesubjekti nõusolekuta ajakirjanduslikul eesmärgil töödelda ja avalikustada meedias, kui selleks on ülekaalukas avalik huvi. IKS § 11 lg-s 2 sätestatud erand (isikuandmete avaldamine andmesubjekti nõusolekuta) on rakendatav seega vaid juhul, kui koos esinevad kõik viidatud sättes nimetatud kolm tingimust: avalikustamiseks on ülekaalukas avalik huvi, see on kooskõlas ajakirjanduseetika põhimõtetega ning andmesubjekti ei kahjustata ülemäära. IKS § 11 lg-st 1 ei tulene, et juba avalikustatud isikuandmete uueks töötlemiseks ei peaks olema seaduslikku alust. Kui isikuandmed on seaduse alusel ilma andmesubjekti nõusolekuta varem mingis vormis avalikustatud (nt andmete avaldamine asja avalikul arutamisel kriminaalmenetluse seadustiku kohaselt), siis ei tähenda see, et edaspidi võib neid isikuandmeid piiramatult ja korduvalt avalikustada.
5. Isiku au teotamine väärtushinnanguga on õigusvastane, kui väärtushinnang on ebakohane. Lisaks võib väärtushinnangu ebakohasus ilmneda ebasündsast väljendusviisist. Kuna saade ei sisaldanud ebasündsat väljendusviisi, ei saa hageja kohta väärtushinnangu avaldamist pidada praegusel juhul õigusvastaseks.
Riigikohus rahuldas kassatsioonkaebuse ja saatis asja ringkonnakohtusse uueks läbivaatamiseks.


Eesti Vabariigi põhiseadus / paragrahv 48 Eesti Vabariigi põhiseadus
Igaühel on õigus koonduda mittetulundusühingutesse ja -liitudesse. Erakondadesse võivad kuuluda ainult Eesti kodanikud.
PS § 48 kehtestab ühinemisvabaduse. Ühinemisvabaduse eesmärk on anda üksikisikule võimalus oma huvide kaitseks või paremaks teostamiseks ühineda teistega, moodustades ühingu, mis seisab või tegutseb nende kõigi eest, samuti tagada õigus loodud ühinguga liituda või ühingu tegevuses muul viisil osaleda. Üksinda on raske ühiskonnas oma sõna kuuldavaks muuta, sageli on see võimalik vaid koostööd tehes. Nii kaitseb õigus koonduda mittetulundusühingutesse ühtlasi ka arvamuste paljusust, mis on demokraatia alustalaks. Ühinemisvabaduse kaitseta oleks poliitikas osalemine raske. Ühinemisvabadust kaitsevad ka EIÕK art 11 ja inimõiguste ülddeklaratsiooni art 20.
Ajalooliselt on ühinemisvabadus välja kasvanud kogunemisvabadusest, mida kaitseb PS § 47. Nende vabaduste kujunemisel on oluline roll ametiühingutel. Industriaalajastu algul arvati, et tööliste ühingud kujutavad enda üksikhuvide eest võideldes ohtu majandusele, ühiskonna üldhuvidele ning riigile, mistõttu keelati Ühendkuningriigis 1799. aastal Combinations Act’iga igasugused töölisühingud. 19. sajandil väideldi, kellel ja millistel tingimustel on õigus ametiühingusse kuuluda. Esmakordselt õigust kaitsti õigust koonduda ühingutesse põhiseadusega Belgias 1831. aastal.
Ühinemisvabadus on sisaldunud kõikides Eesti PS-des. Selle sätestasid nii 1920. aasta PS § 18 lg 2 kui ka 1937. aasta PS § 18. Põhiseaduse Assamblees pöörati ühinemisvabadusele palju tähelepanu. Sätte kujunemisel lähtuti enim Raidla töörühma tekstist, ent piirangute ulatuse sõnastamisel arvestati ka Adamsi töörühma esitatut. Põhiseaduse Assamblee arutas põhjalikult, kas anda mittekodanikele õigus kuuluda erakondadesse, kas keelata riigivastased erakonnad ning kas lisada PS-i erakondi puudutavad erisätted või reguleerida neid koos teiste ühingutega.
Ühinemisvabaduse isikulisse kaitsealasse kuuluvad kõik inimesed ja eraõiguslikud juriidilised isikud, mille tegevuse eesmärk seda võimaldab. Igaühe õigus koonduda mittetulundusühingutesse hõlmab ka alaealisi (RKPJKo 10.05.1996, 3-4-1-1-96). Erandiks on erakonnad, millesse võivad kuuluda üksnes Eesti kodanikud. Erakonda kuulumise õigust on laiendatud EKS-ga ka kõikide teiste EL liikmesriikide kodanikele, kes elavad püsivalt Eestis, lähtudes EL liikme kohustusest kindlustada EL kodanikele võrdsed võimalused Euroopa Parlamendi ja kohaliku omavalitsuse volikogu valimistel (vt ka PSTS § 2 komm-d 20.1, 32 ja 33.1).
PS väljatöötamisel mitmel korral arutatud kodakondsusnõude eesmärk oli anda poliitilised õigused üksnes kodanikele. See ei välista mittekodanike õigust osaleda erakondade tegevuses, aga välistab nende kuulumise erakonna juhtorganitesse ja hääleõiguse erakonna tegevuse mõjutamisel. Mittekodanikel on õigus kuuluda teistes riikides asutatud erakondadesse. Ühinemisvabaduse kaitsealasse kuuluvad lisaks nende asutajatele ka asutatud mittetulunduslikud ühingud ise. Ühinemisvabadus kaitseb nende tegutsemisvabadust, sest vastasel korral oleks ühinemine otstarbetu. Ühinguna ei ole § 48 tähenduses käsitletavad organisatsioonid, millel on üks liige. Samuti ei kaitse ühinemisvabadus avalik-õiguslikke juriidilisi isikuid, mille on asutanud riik. Ühinemisvabadus laieneb ka sihtasutustele. Varem on argumenteeritud, et PS § 48 kaitseala ei hõlma sihtasutusi, mistõttu ei saa need olla ühingud või liidud. Samas on sihtasutuste olemus kaugenenud sellest, mida peeti silmas 1995. aastal SAS vastuvõtmisel. Sihtasutused pole sageli pelgalt varatombu valitsejad, vaid ühiste eesmärkide täitmiseks asutatud püsivad organisatsioonid. Kui ühinemisvabadus sihtasutustele ei laieneks, poleks kaitstud nende asutajate ühinemisvabadus ning sihtasutusi oleks võimalik lõpetada ilma kohtuotsuseta.
Terminid “ühing” ja “liit” on PS-s autonoomsed, need ei pruugi tähendada sedasama, mida ühing ja liit tähendavad teistes seadustes. Ühinemisvabaduse kohaldamisel tuleb hinnata, kas isikud on moodustanud ühingu PS mõttes. Nii kaitseb ühinemisvabadus ka registreerimata ühinguid, näiteks seltsinguid. PS mõttes on ühinguteks püsivad ning eesmärgistatud organisatsioonid. Teaduskirjanduses märgitakse, et ühinguid iseloomustab ka formaalne või mitteformaalne struktuur.
Kui organisatsioon ei ole püsiv, kaitseb seda PS §-s 47 sätestatud kogunemisvabadus. Eesti kohtupraktikas pole ühinemis- ja kogunemisvabaduse eristamist käsitletud. Nii on vaieldav, kui püsiv ja sarnaste eesmärkidega peab grupp inimesi olema, et neid saaks pidada ühinguks. Küsimus on infoajastul oluline, sest internet võimaldab lihtsa vaevaga koguneda gruppidesse, ent pole arusaadav, kas need on kogunemised või ühingud. Ühinemisvabadus pakub suuremat kaitset kui kogunemisvabadus, sest ühingu tegevuse võib peatada või lõpetada üksnes kohus. Ühingute teket internetis on käsitletud Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikas. Kuna “ühing” on PS-s autonoomne termin, ei pruugi kõik formaalselt registreeritud ühingud olla seda ühinemisvabaduse mõttes. Euroopa Inimõiguste Kohus on leidnud, et riigi asutatud regulatiivse eesmärgiga avalik-õiguslikud juriidilised isikud ei ole ühingud, isegi kui formaalselt nende liikmeks astutakse (Le Compte, Van Leuven ja De Meyere vs.Belgia, p-d 64–65). Näiteks ei peetud Hispaania advokatuuri ühinguks ega võimaldatud selle reegleid vaidlustada ühinemisvabaduse alusel (A vs.Hispaania, 13750/88, lk 196). Seadused ei erista mittetulundusühinguid ja -liite, mistõttu ei ole ka § 48 tähenduses vajalik neid eristada.
Ühinemisvabadus kaitseb ühinemist ja tegutsemist mittetulunduslikel eesmärkidel. Seega erineb ühinemisvabadus PS §-s 31 sätestatud ettevõtlusvabadusest ühinemise eesmärgi poolest. Ühinemist spetsiifilistesse organisatsioonidesse kaitsevad ka teised PS sätted: usulistel või tööalaste huvidega seotud eesmärkidel ühinemise õigus on tagatud vastavalt § 40 lg-ga 2 ja § 29 lg-ga 5. Erinorm § 48 suhtes on ka § 50, mis sätestab vähemusrahvuste õiguse luua omavalitsusasutusi.
Ühinemisvabadus annab ühingutele õiguse valida, keda oma liikmeks võtta või sealt välja arvata. Isikutel pole õigust nõuda, et nad saaks mõne ühingu liikmeks (Cheall vs.Ühendkuningriik, 10550/83, lk 185). Siiski ei tohi isikuid ühingu liikmete hulgast välja arvata meelevaldselt, s.o muudel kui seadusest ja põhikirjast tulenevatel alustel (RKPJKo 10.05.1996, 3-4-1-1-96).
Kommenteeritav paragrahv kaitseb ka isiku õigust ühingusse mitte kuuluda, sh ka sealt välja astuda; see on sõnaselgelt väljendatud inimõiguste ülddeklaratsiooni art 20 lg-s 2. Ka EIK on leidnud, et sund astuda ühingu liikmeks riivab ühinemisvabadust (Young, James ja Webster vs.Ühendkuningriik, 7806/77, p 55 ja Chassagnou vs.Prantsusmaa, 25088/94, p 117). Usulisse või poliitilisse ühendusse või ametiühingusse astuma ja selle liikmeks olema sundimine on KarS § 155 järgi kuritegu.
Eeltoodust tulenevalt riivavad kutseühendused, mis seavad valdkonnas tegutsemise eelduseks ühendusse kuulumise, ühinemisvabadust, sest sunnivad ühingu liikmeks astuma. Selliste kutseühenduste loomisel tuleb hinnata, kas vajadus teostada kontrolli ühenduse liikmete üle kaalub üles ühinemisvabaduse riive. Samuti tuleb arvestada isiku kohustust tasuda liikmemaksu, alluda liidu järelevalvele ja asjaolu, kas liitu kuulumine on eeldus muu põhiõiguse olemasolule.
Korteriühistu liikmesuse nõue ei ole Riigikohtu hinnangul vastuolus PS §-ga 48. Otsustades omandada korteriomandi elamus, mille haldamiseks on moodustatud korteriühistu, nõustutakse ühtlasi liikmesusega korteriühistus (RKTKo 22.03.2000, 3-2-1-22-00; 18.01.2006, 3-2-1-153-05).
Ühinemisvabadus mitte ainult ei keela riigil sekkuda ühingute tegevusse, vaid ka paneb talle kohustuse luua õiguslikud alused ühinemiseks. “Ühinemisvabaduse kasutamine PS tähenduses eeldab mittetulundusühingute erinevaid õiguslikke vorme vastavalt koonduvate isikute õiguslikule staatusele, koondumise eesmärkidele ning huvidele. Paragrahvis 48 lg 1 nimetatud “õigus koonduda” tähendab ka õigust asutada mittetulundusühinguid ja nende liite. Ühinemisõigus tähendab ka õigust koonduda asjakohasel õiguslikul alusel nii juriidilise isiku kui ka mittejuriidilise isiku staatusega ühingutesse.” (RKPJKo 10.05.1996, 3-4-1-1-96.) Nõnda tuleb seadusega luua võimalus moodustada nii õigusvõimelisi ühinguid kui ka registreerimata seltsinguid, samuti ette näha mittetulundusühingute vormid, mis vastavad koondumise eesmärgile. Eestis on võimalik asutada näiteks ametiühinguid, loomeliite, erakondi, korteriühistuid, hooneühistuid, maaparandusühistuid ja paljusid teisi mittetulundusühinguid, mille tegutsemist reguleerivad eriseadused. Samuti nõuab ühinemisvabadus, et seadusega antaks ühingule õigus otsustada põhikirjaga oma korralduse üle.
Lisaks kaitseb ühinemisvabadus ühingute õigust olla registreeritud, kui need vastavad seaduses sätestatud nõuetele (Moscow Branch of the Salvation Army vs.Venemaa, 72881/01, p 59). See aga ei tähenda, et ühinguid võiks kohustada end registreerima (Zhechev vs.Bulgaaria, 57045/00, p 56). Eesti kohtupraktikas on usulise ühendusena jäetud registreerimata satanistlik kogudus tuginedes KiKoS § 14 lg 2 p-le 2 ja viidates, et see võib kahjustada avalikku korda ja kõlblust (Tartu Ringkonnakohtu kohtumäärus 25.11.2013, 2-13-24298/10). PS §-s 40 sätestatud usuvabaduse seos ühinemisvabadusega on vaieldav. Vähemalt osaliselt on usuvabadus ühinemisvabaduse suhtes erisätteks, sest kaitseb õigust kuuluda kirikutesse ja usuühingutesse. Teisalt on PS § 48 kaitse usuvabaduse kaitsealast laiem, sest võimaldab ühinguid lõpetada üksnes kohtul. Samuti seab PS § 48 piiranguid, mis ilmselt laienevad ka usuühingutele – nii on ka relvi valdavate, sõjaväeliselt korraldatud või sõjaväelisi harjutusi harrastavate usuühingute loomiseks vajalik eelnev luba.
On vaieldav, kas PS § 48 kaitseb eraldi erakondadesse ühinemist ja erakondi või tuleks erakondi pidada lihtsalt ühingute erivormiks. PS tekstist on tuletatud erakonnapõhiõigus, mis tagab erakondadele teistest ühingutest (mh valimisliitudest) ulatuslikuma kaitse, näiteks erilise õiguse määrata oma programm, seda ühiskonnas propageerida ning koguda selleks annetusi. Samuti tuletatakse erakonnapõhiõigusest riigi kohustus erakondi võrdselt rahastada (vt M. Ernits. Erakond Eesti põhiseaduses ja erakonnaseaduses. – Juridica 2003 ERI). Ka Riigikohus on erakonnapõhiõigusele viidanud (vt nt RKÜKo 01.07.2010, 3-4-1-33-09, p 8).
Samas ei maini PS erakonnapõhiõigust ega sätesta, et erakonda kuulumine oleks kaitstud rohkem kui kuulumine teistesse ühingutesse ja liitudesse. PS sõnastus viitab, et erakondadesse kuulumise õigus ei ole ühinemisvabadusest laiem, vaid hoopis isikulise kaitseala poolest kitsam – erakondadesse kuulumise õigus on antud vaid Eesti kodanikele. Erakonnapõhiõiguse olemasolu vastu räägib ka sätte sünnilugu – Põhiseaduse Assambleel otsustati hoiduda PS-i erakondi puudutava sätte lisamisest suuresti seetõttu, et erakondi peeti teiste ühingutega võrdväärseks. Nii märkis Jüri Adams, et talle ei meeldi, kui “kodanike poliitiliste õiguste teostamisel antakse nagu eriõigused ühele organisatsiooni tüübile, mida nimetatakse erakonnaks. [...] Kodanikel peab olema täielik vabadus valida, milline [organisatsiooni tüüp] neile meeldib.” Kuna erakonnad on demokraatlikus ühiskonnas rahva tahte kujundajad ja vahendajad, kaitseb nende olemasolu lisaks ühinemisvabadusele ka demokraatia põhimõte. Seetõttu isegi kui PS ei sätesta eraldi erakonnapõhiõigust, on erakondade asutamine ja tegutsemine PS-ga kaitstud. Erinevalt erakonnapõhiõigusest ei rõhuta demokraatia põhimõte aga erakondade eristaatust võrreldes teiste poliitiliste ühendustega.
Politoloogias peetakse erakonnaks igasugust poliitiliste eesmärkidega ühendust, mille eesmärk on mõjutada riigi poliitikat valimistel osaledes. PS-s ei ole erakonna mõistet defineeritud, vaid on jäetud see Riigikogu ülesandeks. EKS-s on erakond määratletud kui kodanike registreeritud ühendus, mille eesmärk on liikmete ja toetajaskonna poliitiliste huvide väljendamine ning riigivõimu ja kohaliku omavalitsuse teostamine. Erakonna mõiste ei hõlma esinduskogu kohtadele pretendeerivaid muid ühendusi, nt valimisliite.
EKS-i järgi peab erakondadel olema vähemalt viissada Eesti või muu EL liikmesriigi kodanikust liiget, kes ei kuulu ühtegi teise Eesti erakonda. Vähemalt viiesaja liikme nõue kitsendab oluliselt erakonna asutamise vabadust. Põhiseaduslikkuse järelevalve korras ei ole selle nõude põhiseaduspärasust eraldi analüüsitud.
KOV volikogu valimistel valimisliitude lubamist käsitlevas asjas leidis Riigikohtu üldkogu, et erakonna registreerimiseks vähemalt tuhande liikme nõudmine piirab põhiseadusvastaselt KOV volikokku kandideerimise õigust, kui erakonnad on ainsad ühendused, kes võivad kohalikel valimistel oma kandidaatide nimekirja esitada (RKÜKo 19.04.2005, 3-4-1-1-05). Kohaliku omavalitsuse volikogu valimistel on lisaks erakondadele võimalik kandidaatide nimekiri esitada ka valimisliitudel (vt ka § 156 komm 2.2).
Eeltoodu ei tähenda aga, et ühinemisvabadus keelaks erakondade loomisele piiranguid seada, sest erakondadele on antud ka eriõiguseid, näiteks õigus osaleda Riigikogu valimistel oma nimekirjaga. Kui potentsiaalsed poliitilistel eesmärkidel ühinejad ei suuda täita erakondadele esitatud mõistlikke nõudeid, ei ole neilt sellega ühinemisvabadust ära võetud, sest nad saavad oma eesmärkide täitmiseks luua tavalise mittetulundusühingu (RKÜKo 19.04.2005, 3-4-1-1-05).
PS näeb ühinemisvabadusele ette seaduse kvalifitseeritud reservatsiooni, mis on esitatud § 48 lg-tes 2, 3 ja 4 ning § 30 lg-s 2. Lisaks võib seda õigust piirata § 124 lg-s 3 ja §-s 130 sätestatud juhtudel riigi julgeoleku huvides. Näiteks võib ErSS § 19 kohaselt Riigikohus peatada erakonna tegevuse.
Relvi valdavate, samuti sõjaväeliselt korraldatud või sõjalisi harjutusi harrastavate ühingute ja liitude moodustamiseks on nõutav eelnev luba, mille andmise tingimused ja korra sätestab seadus. Kui seadusega loa andmise korda ei täpsusta, pole võimalik keelduda loa andmisest.
Relvade mõiste § 48 lg 2 tähenduses täpsustatakse RelvS-s. Sõjaväeliselt korraldatud ühingutena tuleb mõista selliseid ühinguid, kus valitseb käsuvõim ja alluvus. Eelnev luba peab olema ka teistsuguse korraldusega ühingutel, mis harrastavad sõjalisi harrastusi. Nende nõuete eesmärk on riigi julgeoleku ja ühiskonna turvalisuse kaitse, sõjaväeliselt korraldatud ühingute puhul ka selle liikmete kaitse ning vajadus vältida võimalikke organiseeritud tegevusi, mis nimetatud väärtusi võivad ohustada. Seadusega tuleb määratleda, milliseid harjutusi peetakse sõjalisteks ning kuidas neid eristatakse näiteks võitluskunstidest.
Paragrahvi 48 lg 3 annab loetelu juhtumitest, millal võib ühingu või erakonna keelustada. Keelatud on ühingud ja erakonnad, mille eesmärgid või tegevus on suunatud põhiseadusliku korra vägivaldsele muutmisele või on muul viisil vastuolus karistusseadusega. Sisuliselt kirjutatakse kommenteeritavas paragrahvis ette kuriteokoosseis, mis peab kindlasti KarS-s sisalduma. Seadusandjal on mitte ainult õigus, vaid ka kohustus eelnimetatud alustel piirata karistusseadusega ühingute ja erakondade tegevust. KarS § 235 näeb ette karistuse Eesti Vabariigi vastu suunatud vägivaldse tegevuse eesmärgil loodud ühendusse kuulumise eest. Samuti on § 2371 alusel karistatav kuulumine terroristlikku ühendusse.
Kuni 2014. aastani nägi KarS teatud kuritegude – näiteks põhiseadusliku korraga vastuolus oleva tegevuse, terrorikuritegude, altkäemaksu lubamise või vahendamise ja rahapesu – eest karistusena ette sundlõpetamise. Karistusõiguse reformi käigus otsustati kaotada sundlõpetamine kui karistus ning karistada juriidilist isikut rahalise karistusega. Seaduseelnõu seletuskirjas selgitati seda järgmiselt: “Kuna tõhusalt kohaldatavad alused juriidilise isiku sundlõpetamise kohaldamiseks eksisteerivad väljaspool karistusõigust, on sundlõpetamine karistusõigusliku sanktsioonina ülemäärane.” Ühingu võib sundlõpetada TsÜS § 40 lg 1 alusel valdkonna eest vastutava ministri ettepanekul kohtumäärusega.
PSJKS § 32 alusel on Vabariigi Valitsusel õigus esitada Riigikohtule taotlus lõpetada Eesti põhiseadusliku korra vägivaldsele muutmisele suunatud eesmärkide või tegevusega erakond. Erakonna tegevuse lõpetamise otsustab sellisel juhul Riigikohtu üldkogu (PSJKS § 3 lg 4). Kuna keelatud on nii põhiseadusliku korra vastaste eesmärkide kui ka tegevusega erakonnad, on olulised nii kavatsused kui ka faktiline käitumine.
“Põhiseaduslik kord” tähistab olulisemaid põhiseaduslikke väärtusi, milleks on PS üldpõhimõtted (vabadus, võrdsus, inimväärikus, demokraatia, sotsiaalne õigusriik, võimude lahusus) ning põhiseaduslike institutsioonide olemasolu ja toimimine nende põhiolemuses (vt täpsemalt PS § 54 komm). Riik annab üksikisikule vabaduse ja põhiõigused eeldusel, et üksikisik oma õigusi ja vabadust riigi ja ühiskonna suhtes ei kuritarvita. Sarnane õiguste kasutamise piirang sisaldub EIÕK art-s 17. Vägivaldne on selline tegevus, kus kasutatakse füüsilist jõudu või ohustatakse muul viisil inimeste elu ja tervist.
Ka EIK on leidnud, et ühinemisvabadus ei laiene erakondadele, mille tegevus on suunatud demokraatia vastu. Erakond võib olla riigikorra muutmisele suunatud, kui ta taotletav riigikorra muutus pole vastuolus põhiõiguste kaitse nõudega ning kui ta ei kutsu üles riigikorra muutmiseks kasutama ebademokraatlikke vahendeid (Refah Partisi vs.Türgi, 41340/98, p 98).
Paragrahvi 48 lg 4 kehtestab ühingu lõpetamise formaalsed tingimused ning täiendab sellega muid ühinemisvabaduse piiranguid. Lõpetamisele, peatamisele ja trahvimisele formaalse piirangu seadmisel on soovitud hõlmata kõiki võimalikke sanktsioone õigusrikkumiste eest. Haldusõiguslikke sunnivahendeid (asendustäitmine või sunniraha) ning väärteokaristusi võib kohaldada ka ilma kohtu sellekohase otsuseta, kuid sel juhul on ühingul võimalik piirang kohtus üldises korras vaidlustada. Riigikohus on ka ühenemisvabaduse kontekstis märkinud, et süüteokoosseisule vastava karistuse kindlaksmääramisel on seadusandjal suur otsustamisvabadus (vt RKKKo 24.09.2009, 3-1-1-67-09, p 13.6)
Praktikas tuleb tihti ette, et ühingu tegevus lõpetatakse aruandluskohustuse täitmata jätmise tõttu. Kuna majandusaasta aruande esitamata jätmine on õigusrikkumine, on kohtumäärusega aruandluskohustust eirava ühingu lõpetamine lubatav.
Kuigi PS § 48 kaitseb kõikide isikute õigust kuuluda ühingutesse, on seda õigust teiste PS sätetega piiratud. Nii on erakonnaga ühinemise vabaduse kitsendamine mõne kategooria ametnike puhul lubatud PS § 30 lg-s 2 ja § 125 sätestab tegevteenistuses olevate isikute erakonna tegevuses osalemise, sh erakonna liikmeks olemise piirangu. Samuti nõuab § 84, et Vabariigi President ei osaleks erakonna tegevuses ja peataks oma erakondliku kuuluvuse.


Riigikirikut ei ole. Aga mis on? 2. osa | K&T
Tanel Kalmet ⋅ 7. aprill 2017
2. Võrdlev vaade
ÜRO liikmeskonda kuulub 193 riiki. Nendest 59 riigi põhiseadused ei määratle üldse või üheselt mõistetavalt riigi religiooniõiguslikku korraldust.[1] Mõnel juhul võib kõnealune lünk tuleneda kehtetuks tunnistatud riigiusku puudutanud sättest (nt Rootsi[2]) või varasemast seotusest emamaa vastava korraldusega (eeskätt Briti Commonwealth’i liikmete puhul). Samuti ei saa välistada teadlikku valikut vaikida, motiveerituna neutraalsusest. Nt Austria, Hiina, Liibanoni või kahe rahvakirikuga Soome puhul ei tähenda põhiseaduse napisõnalisus selles küsimuses ilmselgelt religiooniõigusliku mudeli puudumist. Šveitsi põhiseadus delegeerib religiooniõigusliku korralduse määramise kantonitele (24 kantonit 26-st on end konfessionaalselt identifitseerinud).
25 riiki identifitseerib end põhiseaduses islamiga,[3] viis roomakatoliku usuga,[4] neli protestantlusega[5] ja kolm budismiga.[6]
Osade riikide religioosne määratlus on üsna ebamäärane: Indoneesia põhiseaduse järgi on riik rajatud usule ühte ja ainsasse Jumalasse; Kanada on rajatud Jumala ülimuslikkusele ja õigusriiklusele; reformeeritud rahvakirikuga Tuvalu põhiseaduse kohaselt on riik rajatud kristlikele põhimõtetele, õigusriiklusele ning tuvalu tavadele; samuti Vanuatu riik on rajatud Melaneesia pärimuslikele väärtustele, usule Jumalasse ning kristlikele põhimõtetele. Nicaragua põhiseaduse preambuli kohaselt on riigi asutanud kristlased, kes – usust Jumalasse innustatuna – on võidelnud vabaduse eest; samas ametlikku religiooni ei tunnistata. Märgitagu, et Jumalale vm üleloomulikule algele viidatakse valdavas enamuses maailma põhiseadustest (sh Albaania, Läti, Poola, Prantsusmaa, Saksamaa, Ukraina, Ungari). Eestis sisaldub taoline viide rahvushümni kolmandas salmis ning hümni vahendusel 1918. a iseseisvusmanifestis (kus nimetatakse lisaks Jumalale ka Kalevit[7]), kuid mitte edaspidi, mis lubab Eestit lugeda sekulaarseks riigiks.
Osadel eespool toodud arvestuses kajastamata juhtudel on riigi identifikatsioon religiooniga osaline. Gambia põhiseadus tunnistab islami õigust perekonnaõiguse ja pärimisõiguse alusena muslimite suhtes. Sudaani põhiseadus tunnistab islami õigust õiguse alusena osa riigi suhtes (st Lõuna-Sudaani välja arvates). Süüria põhiseaduse kohaselt peab riigipea olema muslim ning islami õigus on peamine õiguse alus; muude religioonide järgimine kooskõlas avaliku korraga on respekteeritud. Üheski näites ei ole tegu tüüpilise identifikatsiooniga, kus riiki loetaks islamiriigiks.
Mitmed põhiseadused märgivad ära katoliikliku religiooni tunnustatud või rahvareligioonina. Andorra põhiseadus tagab erilise suhte roomakatoliku kirikuga. Panama põhiseadus tunnistab katoliiklust enamusreligioonina (ja õppeainena avalikes koolides), kuid lubab kõiki religioone järgida, kui see on kooskõlas kristliku moraali ja avaliku korraga. Paraguay põhiseadus, tunnistamata ühtegi ametlikku religiooni, kinnitab, et riigi suhted katoliku kirikuga rajanevad sõltumatusel, koostööl ja autonoomial; muude kirikute ja usukogukondade autonoomia ja sõltumatus tagatakse vastavalt seadusele. Uruguay põhiseaduse järgi ei toeta riik ühtegi religiooni, kuid tunnustab katoliku kiriku kinnisomandit ja iga usu kultushoonete maksuvabadust. Hispaania põhiseadus ei tunnusta samuti riiklikku religiooni, kuid näeb ette koostöövõimaluse katoliku kiriku ja muude usutunnistustega, võttes arvesse Hispaania ühiskonna religioosseid veendumusi. El Salvadori ja Guatemala põhiseaduste kohaselt on tagatud katoliku kiriku staatus juriidilise isikuna; muude kirikute osas kohaldatakse seadust.[8] Itaalia põhiseadus tunnistab Itaalia ühendamise ideoloogi krahv Cavouri maksiimile „libera chiesa in libero stato“ ehk „vaba kirik vabas riigis“[9] vastavalt, et riik ja katoliku kirik on sõltumatud ja suveräänsed, kumbki oma sfääris; nendevahelisi suhteid reguleeritakse lepingutega. Peruu põhiseaduses tunnustatakse katoliku kiriku ajaloolist, kultuurilist ja moraalset tähendust ning väljendatakse kavatsust koostööks; samuti tunnustatakse koostöövõimalust muude denominatsioonidega.
Hommikumaiste kirikute tunnustamine toimub üldjuhul nende ajaloolise ja üldrahvaliku iseloomu nimetamise kaudu. Armeenia põhiseaduses tunnustatakse nii armeenia apostoolse kiriku erilist missiooni ja nimetatakse seda kirikut rahvuskirikuks, kellega võidakse suhteid reguleerida eraldi seadusega;[10] samas tunnistab Armeenia põhiseadus kiriku riigist lahutatust. Bulgaaria põhiseadus tunnistab hommikumaa õigeusu kristluse kui traditsioonilise religiooni rolli, samas tunnistades religioossete institutsioonide lahutatust riigist. Gruusia põhiseadus tunnustab gruusia apostoolse autokefaalse õigeusu kiriku ajaloolist väljapaistvat rolli ning tema sõltumatust riigist; suhted riigi ja kiriku vahel reguleeritakse konstitutsioonilise lepinguga, mis peab vastama rahvusvahelise õiguse nõuetele. Kreeka põhiseadus tunnistab Kristuse hommikumaa õigeusu kiriku usku Kreeka valitseva religioonina, nimetatud kiriku autokefaalsust ja õigeusu kirikute usulist ja kanoonilist ühtsust. Küprose põhiseadus tunnustab samal viisil küprose kiriku autonoomiat, aga ka eksisteerivaid islami õigusel rajanevaid institutsioone.
Myanmari põhiseaduses tunnistab riik budismi kui enamusreligiooni, kuid ka muid loetletud religioone; põhiseadus lubab riigil tunnustatud religioone toetada.
Seega ligi 60 riiki identifitseerib end religioosselt või toob oma põhiseaduses esile vähemalt ühe konkreetse religiooni või denominatsiooni, isegi kui sellega ei kaasne otsest identifitseerimist. Järgnevalt vaatame riike, kes hoiduvad end religioosselt identifitseerimast.
Suur hulk riike deklareerib expressis verbis religioosse identifikatsiooni puudumist. Albaania, Etioopia, Hispaania, Kenya,[11] Kõrgõzstani, Leedu, Lõuna-Korea, Nicaragua, Paraguay, Slovakkia ja Uganda põhiseadused kinnitavad riigiusu või ametliku religiooni puudumist. Eesti ja Saksamaa[12] põhiseadused sätestavad spetsiifilisemalt riigikiriku puudumise. Iiri ja Uruguay põhiseaduste kohaselt garanteerib riik, et ei eelistata ühtegi religiooni. Jaapani põhiseaduses garanteeritakse riigi hoidumine religioosse hariduse andmisest ja muust religioossest tegevusest. Gambia, Libeeria, Palau, Serbia, Tadžikistani, Ukraina ja Venemaa põhiseadused välistavad ühegi religiooni ametlikuks või kohustuslikuks muutmise.
Viimati toodud määratlus on juba lähedane USA Establishment Clause’ile, mis keelab religioossuse reguleerimise riigi poolt laiemalt ning on vahetumaks eeskujuks olnud Austraalia, Brasiilia,[13] Filipiinide ja Seišellide põhiseadustele. Austraalia, USA ja Libeeria põhiseadused keelavad ka mingi religiooni järgimise nõude kehtestamise avaliku funktsiooni täitjatele või mingite õiguste kasutamiseks (vrd Test Act).
Boliivia ja Kameruni põhiseadused sätestavad riigi sõltumatuse religioonist. Rumeenia, Senegali,[14] Serbia, Tšehhi, Ungari ja Usbekistani põhiseadused garanteerivad – vastupidi – religioossete kogukondade autonoomia. Poola põhiseadus kasutab Itaalia omaga sarnast määratlust, kuid laiendab seda kõikidele kirikutele ja religioossetele kogukondadele, ühtegi eraldi nimetamata; samuti nimetatakse koostöövalmidust indiviidi ja avalikkuse hüvanguks. Ka Albaania, Cabo Verde, Horvaatia ja Rumeenia põhiseadused sisaldavad viidet koostööle religioossete kogukondadega või garanteerivad nende kaitse ja toetamise.
Riigi ja religiooni või kiriku või selle institutsioonide lahutatus on sätestatud Angola, Armeenia, Aserbaidžaani, Bulgaaria, Cabo Verde, Etioopia, Fidži,[15] Filipiinide, Gaboni, Guinea-Bissau, Horvaatia, Kuuba, Libeeria, Läti, Lõuna-Korea, Lõuna-Sudaani, Madagaskari,[16] Makedoonia,[17] Montenegro, Mosambiigi, Nigeri, Portugali, São Tomé ja Príncipe, Serbia, Sloveenia, Tadžikistani, Timor-Leste, Tšaadi, Ungari, Usbekistani ja Venemaa põhiseadustes. Hondurase põhiseadus keelab vaimulikel täita võimufunktsioone ja teha poliitilist propagandat. Kõrgõzstani põhiseadus sätestab religiooni ja kõigi kultuste lahutamise riigist ning keelab religioossetel kogukondadel ja vaimulikel sekkuda riigivõimude tegevusse. Mongoolia põhiseadus keelab riigiorganitel sekkuda religioossetesse tegevustesse ning usuorganisatsioonidel ja kloostritel tegeleda poliitikaga. Türkmenistani põhiseaduse järgi on religioossed kogukonnad riigist lahutatud ega tohi sekkuda riigiasjadesse või täita riigi funktsioone. Ukraina põhiseadus kasutab revolutsiooniaegset määratlust, mille kohaselt kirik ja religioossed kogukonnad on riigist ning kool kirikust lahutatud.
Võib järeldada, et lahutatus ei kaasne alati religioossest identifikatsioonist hoidumisega, kuid võib seda täiendada. Samasugune osaline kattuvus on ka lahutatuse ja sekulaarsuse garanteerimise juhtude vahel. Riiki nimetatakse sekulaarseks Angola, Benini,[18] Burkina Faso, Côte d’Ivoire’i, Ecuadori, Gaboni, Guinea, Guyana, India, Kameruni, Kasahstani, Kesk-Aafrika Vabariigi, Kongo Vabariigi, Kõrgõzstani, Madagaskari, Mehhiko, Mosambiigi, Nepali,[19] Prantsusmaa,[20] Rwanda, São Tomé ja Príncipe, Serbia, Tšaadi, Türgi, Türkmenistani ja Venemaa põhiseadustes. Tansaania põhiseaduse järgi on religiooni järgimine vaba ning toimub erasfääris; riik ei sekku religioossete kogukondade asjadesse. Selle eristamine, millal on tegu sekularistliku ideoloogiaga või vaenulikkusega, on praktiliselt võimatu ilma sotsioloogiliste andmeteta.
3. Eesti juhtum
Eesti Vabariigi 1992. aasta põhiseaduse §-s 40 sätestatakse:
„Igaühel on südametunnistuse, usu ja mõttevabadus. Kuulumine kirikutesse ja usuühingutesse on vaba. Riigikirikut ei ole. Igaühel on vabadus nii üksinda kui ka koos teistega, avalikult või eraviisiliselt täita usutalitusi, kui see ei kahjusta avalikku korda, tervist ega kõlblust.“
Meid huvitab siin selle paragrahvi teise lõigu teine lause, mille tõlgendamisel ei saa tähelepanuta jätta mõistagi ka muid lauseid ega põhiseaduse sätteid. Samuti ei saa jätta tähelepanuta kogu Eesti ajaloolist, religiooni- ja riigiõiguslikku arengut, sest tänase olukorra, nii õiguses kui ühiskonnas laiemalt, on kujundanud väga ammu toimunud sündmused. Reformatsiooni tulemusena sai evangeelsest kirikust Eesti aladel domineeriv kirik. XVII sajandiks sai sellest kirikust osa Rootsi kuningriigi riigikirikust,[21] mida korraldas lõpuks Rootsi 1686. a kirikuseadus.[22] Kui Eesti alad läksid XVIII sajandi alguses Vene impeeriumi koosseisu, säilitas domineeriv kirik nüüd juba partikulaarselt korraldatud provintsiaalkirikuna (versus riigikirik) selle positsiooni oma põhijoontes,[23] kuigi pidi tegema mööndusi impeeriumi ortodoksse riigikiriku suhtes.[24] Vene impeeriumi religiooniõiguslik korraldus oli küll tsesaropapistlik, kuid tolereeris arvestataval määral ühendatud alade kohalikke religioone. 1832. a asendati senine Rootsi kirikuseadus uuega, mis kinnistas evangeelse kiriku provintsiaalkiriklikku iseloomu.[25]
Eesti vabariik päris Vene impeeriumilt senise õiguse,[26] sh ka religiooniõiguse. Samas ei rahuldanud õigeusulise riigikirikuga ja evangeeliumiusulise provintsiaalkirikuga identifitseeritud riiklus ei religioossete kogukondade ega ka tekkiva sekulaarse ja seisustevaba rahvusriigi ootusi: nii seadis nt evangeelse kiriku 1917. aasta kevadel toimunud I kirikukongress eesmärgiks liikumise „vaba rahvakiriku“ suunas, 1919. aasta septembris, muutunud õiguslikes oludes,[27] toimunud II kirikukongressil võeti vastu Eesti Evangeeliumi Lutheri usu kiriku põhikiri[28] kui omamoodi konstitutiivne akt autonoomsele, mitte enam riigiga identifitseeritud kirikule.
aasta põhiseaduse § 11 garanteeris järgmist:
„Eestis on usu ja südametunnistuse vabadus. Keegi ei ole kohustatud korda saatma usutunnistuslikke tegusid, olema usutunnistusliku ühingu liige ega kandma selle kasuks avalikke kohustusi. Usuliste talituste täitmine on takistamatu, kui see ei käi avaliku korra ja kõlbluse vastu. Usutunnistus ega ilmavaade ei või vabanduseks olla kuriteo kordasaatmisele või kodaniku kohuste täitmisest kõrvalehoidmisele. Riigiusku Eestis ei ole.“
12. novembril 1925. aastal võeti põhiseaduses tagatud identifikatsioonist hoidumise rakendamiseks vastu usuühingute ja nende liitude seadus, mida nii piiskop Jakob Kukk[29] kui ka Olaf Sild[30] nimetavad riigi ja kiriku „lahutamise seaduseks“.[31] Ka Merilin Kiviorg on avaldanud seisukohta, et „[a]ja vaimu kohaselt valitses riigi ja religiooni suhetes valgustusaja idee riigi ja kiriku lahutatusest. 1920. aasta põhiseaduse eeskujuks oli peamiselt 1874. a Šveitsi ning 1919. a Saksamaa põhiseadus. Riigi ja kiriku suhet ning usuvabadust puudutav säte ammutas tollaste autorite kohaselt oma idee aga Ameerika Ühendriikidest.“[32]
Artikli autor on seisukohal, et Eesti vabariigis 1920. aastatel toimunud riigi- ja religiooniõiguslike arengute tulemusel ei toimunud siiski kiriku lahutamist riigist religiooniõigusliku separatsioonimudeli mõttes. On tõenäoline, et idee riigi ja kiriku lahutatusest – st senise Vene impeeriumist päritud riigikirikliku mudeli lammutamisest – oli kõigil sekulaarse ja seisustevaba rahvusriigi loojatel mõttes, kuid selle teostamiseks valiti mitte dünaamiline lahutatuse deklareerimine, vaid pelk konstateering riigiusu puudumise kohta, mida meil ei ole alust tõlgendada kiriku ja riigi lahutamisena. Kui 1920. aastast „riigiusku Eestis ei ole“, siis ei ole ka enam midagi lahutada. WRV (Weimari põhiseadus), nagu eespool näidatud, sätestab üsna Eesti oludega sarnases ajaloolises situatsioonis, et „riigikirikut ei ole“. Šveitsi 1874. a põhiseaduses,[33] mille mõjusid on 1920. aasta põhiseaduses tunda, ei sätestata kiriku ja riigi lahutatust. Ka USA Establishment Clause on pigem identifikatsioonist hoidumise või täpsemalt riigi poolt religioossuse reguleerimisest hoidumise näide, vaatamata poliitikute „Wall of separation“ retoorikale.
1920. a põhiseadus lähtub samuti identifitseerimisest hoidumise mudelist, lisamata midagi „lahutatuse“ (vrd Läti 1922. a või ka Nõukogude Vene 1918. a põhiseadust[34]) ega ka sekulaarsuse või sekularismi kohta. On ilmselt ebaökonoomne (Occami habemenuga) viimati nimetatud kategooriaid põhiseadusesse sisse lugeda. 1925. a seaduse § 1 näeb küll ette, et „[r]iik omalt poolt ei toeta ega anna eesõigusi ühelegi usuühingule wõi liidule“, kuid see tagab vaid võrdsusõiguse ega tähenda veel lahutamist, nagu ka kõik muu kõnealuses seaduses. Mis puudutab kirikule avalik-õigusliku staatuse andmise ideesse,[35] siis märgitagu, et sarnase sõnastusega põhiseadusliku tagatisega Saksamaal ei ole kiriku avalik-õigusliku staatuse tunnustamises nähtud hälbimist identifikatsioonist hoidumise põhimõttest, kuivõrd riigiorganitel ei ole õigust sekkuda kirikute korraldusse.
Teistsugused arengud toimusid Eestis 1930. aastatel. 1934. aastal võeti riigivanema dekreedina vastu uus kirikute ja usuühingute seadus. Selle kujunemislugu on põhjalikult käsitlenud Veiko Vihuri.[36] Nagu tema artiklis toodud näidete varal lugeda võib, tuli initsiatiiv domineeriva kiriku positsiooni kergitamiseks kirikust endast; võib arvata, et selleks ajaks olid muutunud ka kiriku enda ambitsioonid sellega võrreldes, mida taotleti 1917–1919. Kiriku ambitsioonid suures osas rahuldati, kuid selle tulemus oli tegelikult religiooniõiguse mudelite tüpoloogiat arvestades aimatav: kui demograafiliselt domineeriv kirik soovis enda esiletõstmist muudest ühingutest ning riigipoolset tuge oma otsuste jõustamisel, siis riigi ja kiriku identifikatsioon kasvas ka selles osas, et oluliselt suurenes riigi pädevus kiriku siseasjadesse sekkumisel, nii vaimulike määramise kui kirikusiseste õigusaktide kontrolli osas.[37] Kui Sild märgib, et muudatused võimaldasid terviklikku kirikut kogudusteliidu asemel ja kiriku enesevalitsemist,[38] ei saa jätta täpsustamata, et „riigi kontrolli all“.
1938. aasta põhiseaduse § 14 garanteeris: „Südametunnistuse- ja usuvabadus on kindlustatud. Kuulumine kirikuisse ja usuühinguisse on vaba. Suuremaile kirikuile võidakse seadusega anda avalikõiguslikke aluseid. Riigikirikut ei ole. Usuliste talituste täitmine on vaba, kui see ei kahjusta avalikku korda ega kõlblust.
Usutunnistus ei või olla süüteo toimepanemise ega kodaniku kohuste täitmisest keeldumise vabanduseks.“ Sama seaduse § 84 p 1b nägi ette, et „[r]iiginõukogu liikmeiks on kahe tähtsama ja suurema Eestis oleva kiriku pead.“
Märgitagu, et identifikatsioonist hoidumise klausli sõnastuse muutumine 1920. aasta põhiseadusega võrreldes täpselt WRV sättele vastavaks ei ole kuigi oluline. Olulisem on sellele eelnev avalik-õigusliku aluse võimaldamise säte, mis samuti sarnaneb Saksamaa mudelile (WRV art 137 lg 4), kus kiriku autonoomia piiramine samal ajajärgul totalitaarses süsteemis samuti probleeme tekitas,[39] kuid võimaldab – nagu sõjajärgne praktika näitab – ka koostöövalmidust ilma riikliku sekkumiseta religioossete kogukondade autonoomiasse.
Eesti juhtumis avalik-õigusliku staatuse väljaarendamiseni objektiivsetel põhjustel ei jõutud. Siiski tulenes põhiseaduse § 84 punktist 1b juba märksa tugevam identifikatsioon, kui Saksa mudel seda eales võimaldaks – nimelt olid kirikujuhid ameti poolest juba ka riiklikud funktsionäärid. Seega võib järeldada, et kuigi vormiliselt lähenes 1938. aasta põhikord religiooniõiguse osas Saksa mudelile, olid tulemused sellest üpris erinevad, sarnanedes pigem riikliku Establishment’iga Ühendkuningriigi lordide koja vaimulike peeride näitele. See asjaolu muudab klausli „Riigikirikut ei ole“ tõsiseltvõetavuse 1930. aastate põhikorras mõnevõrra küsitavaks. Teatud moraal tolle dekaadi arengutest siiski järeldub: kõrgkiriklikud ambitsioonid võivad anda üsna soovimatuid tagajärgi religioosse autonoomia tasalülitamise suunas; riigikiriklike tendentside hellitajad peavad arvestama ka sellega, et riigikirik jääb riigist sõltuvaks ka siis, kui riiklus või riigi poliitika vahetuvad.[40]
Mitte ainult religiooniõiguse küsimuses ebaõnnestunud 1938. aasta põhiseadus on lõpetanud oma kehtivuse ning Eesti 1992. aasta põhiseadus on võtnud sellest targasti parima: hoidumise religioossest identifitseerimisest. Nagu Kiviorg märgib, on lisandunud riigi „positiivne kohustus garanteerida usuvabadust. Positiivne kohustus tähendab tegevust, mitte tegevusetust.“[41] Heaks näiteks on 1999. a moodustatud valitsuskomisjoni tegevus Vabariigi Valitsuse ja Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku vahelise koostöö arendamiseks[42] kui võimalik tee religiooniõiguslike suhete dünaamilisele lepingulisele korraldamisele. Selles saab võtta eeskujuks Saksa mudeli, jätmata tähelepanuta Saksa ja Eesti põhiseaduste ühtelangevust identifikatsioonist hoidumise garanteerimisel. Võimalik, et see ongi põhiseaduse § 40 teise lõigu teise lause sisuline mõte.
[1] Antigua ja Barbuda, Austria, Bahama saared, Barbados, Belgia, Belize, Bosnia ja Hertsegoviina, Botswana, Burundi, Dominica, Dominikaani Vabariik, Ekvatoriaal-Guinea, Eritrea, Ghana, Grenada, Haiti, Hiina, Jamaica, Kiribati, Kolumbia, Kongo Demokraatlik Vabariik, Laos, Lesotho, Liibanon, Luksemburg, Lõuna-Aafrika Vabariik, Madalmaad, Malawi, Mali, Marshalli saared, Mauritius, Mikroneesia, Moldova, Namiibia, Nauru, Nigeeria, Paapua Uus-Guinea, Põhja-Korea, Rootsi, Saalomoni saared, Saint Kitts ja Nevis, Saint Lucia, Saint Vincent, Sambia, Samoa, San Marino, Sierra Leone, Soome, Suriname, Svaasimaa, Tai, Togo, Tonga, Trinidad ja Tobago, Tšiili, Uus-Meremaa, Venezuela, Vietnam, Zimbabwe. Nigeeria tunnustab religioosseid kohtuid.
[2] St, et nendel juhtudel tähendab lünk seda, et riigikirikut ei ole.
[3] Afganistan, Alžeeria, Araabia Ühendemiraadid, Bahrein, Bangladesh, Brunei, Djibouti, Egiptus, Iraak, Iraan, Jeemen, Jordaania, Katar, Komoorid, Kuveit, Liibüa, Malaisia, Maldiivid, Maroko, Mauritaania, Omaan, Pakistan, Saudi Araabia, Somaalia, Tuneesia. Märgitagu, et Bangladeshi põhiseaduses nimetatakse ka sekulaarsust kui riigi põhimõtet. Identifikatsiooni määratlemisel peab jääma ettevaatlikuks. Nt Singapuri põhiseadus võimaldab luua presidendi juurde nõuandva organi islamit puudutavates küsimustes; selline administratiivne volitus ei näita mingil juhul identifikatsiooni.
[4] Argentina, Costa Rica, Liechtenstein, Malta, Monaco. Argentina põhiseaduse järgi „toetab föderaalvalitsus roomakatoliiklikku apostoolset usku“, mis ei ole tüüpiline identifikatsioonivormel. Costa Rica ja Liechtensteini põhiseadused võimaldavad muude religioonide järgimist, kui see on kooskõlas moraali ja avaliku korraga.
[5] Taani, Island, Norra, Ühendkuningriik. Islandi põhiseadus võimaldab seadusega muuta evangeelse luterliku kiriku riigikiriku staatust. Ühendkuningriigi religioonipoliitiline korraldus on üsna keeruline.
[6] Bhutan, Kambodža, Sri Lanka. Bhutani põhiseaduse art 3 lg 3 rõhutab poliitika ja religiooni eraldatuse eesmärki: „Religious institutions and personalities shall remain above politics.“ Sri Lanka põhiseadus annab budismile erilise koha ning kohustub seda riiklikult kaitsma ja toetama, tagades muude religioonide põhiseaduslikud õigused.
[7] Vrd Boliivia ja Ecuadori põhiseaduste preambulate viidet Pachamamale – Emale Loodusele.
[8] Samas tagatakse kirikute maksuvaba staatus juba põhiseaduses, Guatemalas ka kiriku kinnisomandi tunnustamine.
[9] See ei erine palju kõrgkeskaegsest kahe mõõga doktriinist.
[10] Samasugune volitus eriseaduse jaoks on ka nt Taani põhiseaduses, aga ka Valgevene põhiseaduses – viimases muid täpsustusi religiooniõigusliku mudeli kohta ei tehta.
[11] Etioopia ja Keenia põhiseadused tunnistavad siiski religioossete kohtute tunnustamise jätkamist. Uganda põhiseadus lubab sellised kohtud eriseadusega luua.
[12] WRV art 137 lg 1, mida tunnistatakse Saksamaa 1949. a põhiseaduses kehtiva sättena.
[13] Brasiilia põhiseadus keelab valitsusel religioone toetada või takistada, kuid lubab seaduslikku koostööd avalikuks hüvanguks.
[14] Klausliga, et religioossed kogukonnad on vabad riigi eestkostest.
[15] Lahutatus on Fidži põhiseaduses määratletud riigi poolt religioonide võrdse kohtlemise, usuasjadesse sekkumisest hoidumise, ühegi religiooni eelistamisest hoidumisena, samuti põhimõttega, et religioossete veendumustega ei või põhjendada seaduserikkumist.
[16] Madagaskari põhiseadus garanteerib riigi neutraalsuse ja keelab vastastikuse sekkumise; täpsustatakse ka, et ükski kõrgem riigitegelane ei tohi ametist vabastamise ähvardusel kuuluda ühegi religioosse kogukonna juhatusse.
[17] Makedoonia põhiseaduses nimetatakse eraldi kohalikku õigeusu kirikut ja muid tegutsevaid denominatsioone, kuid see loetelu on avatud ning esitatud eesmärgiga rõhutada, et ühelgi ei ole eeliseid.
[18] Benini põhiseaduses kinnitatakse ka riigi eestkoste puudumist religioossete kogukondade üle ning nende autonoomsust.
[19] Nepali põhiseadus täpsustab üsna ainulaadselt, et „‘secular’ means protection of religion and culture being practiced since ancient times and religious and cultural freedom.“
[20] Mosambiigi ja Prantsusmaa põhiseadused garanteerivad sealjuures kõigi uskude respekteerimise.
[21] Selle artikli temaatikast jääb välja ajalooline ja teoloogiline areng, mis viis visitatsioonide ja kirikukari (taas)sisseseadmise kaudu esialgsest luterlusest protestantlike maa- ja riigikirikute tekkeni. Vt Cristiani 2016, 563–591.
[22] Vt Sild 1938, 163–165. Rootsis kehtis sama seadus kuni 1992, Soomes kuni 1870 aastani. Seaduse teksti vt http://www.mlang.name/arkisto/kyrkio-lag-1686.html.
[23] Episkopaalse struktuuri asendumine ilmaliku konsistooriumi juhtimisega ei ole artikli autori hinnangul evangeelses-protestantlikus kirikuõiguses paradigmaatiline muudatus, vaid pigem pöördumine ad fontes. Teema kohta vt Andresen 2013, 29–54.
[24] Vt Sild 1938, 178jj, eriti aga 191. Põhjalikumalt vt Andresen 2008.
[25] Vt Sild 1938, 197.
[26] „§ 22. Kõik senised seadused ja seaduslised määrused jäävad maksma, kuni Asutav Kogu, vabariigi valitsus, ehk muud sellekohased seaduslikud võimud neid seaduslises korrras ei kaota, ei muuda, ega täienda, ehk kui see valitsemise ajutine kord neid ei ole juba kaotanud, muutnud ehk täiendanud.“ Eesti Vabariigi valitsemise ajutine kord, 4. juuni 1919, RT 1919, 44, 91.
[27] Ajutine Valitsus andis 18.02.1919. erimääruse „Evangeelse Luteri usu konsistooriumi asjus” (millega allutatakse kõik luteri kogudused Eestimaa konsistooriumile), 15.04.1919 anti seadus „Evangeelsete Lutheri koguduste omavalitsuse ajutine korraldus” (millega pandi koguduste omavalitsuse kohta kehtima uus kord – muu tegevus jätkub ikka veel 1832. aasta kirikuseaduse alusel) – Arumäe 2016. Analoogiline ajutine korraldus kehtestati 19.04.1919 ka õigeusu kiriku kohta.
[28] Sild 1938, 222–223. Rahvakiriku ideoloogia ja Sohmi (võib-olla ekslikul õiguse kontseptsioonil rajaneva) teesi mõju kohta vt Simojoki 2011, 3 et passim.
[29] „Kiriku riigist lahutamise seaduse puhul“ – Eesti Kirik, nr 44, 05.11.1925.
[30] Sild 1938, 224.
[31] Autor nõustub Arumäega, kes iseloomustab seda seadust pigem kui lahendamise seadust: „see lahendab riigi suhted kirikuga ning määrab kindlaks kirikute juriidilise aluse ja tegevuse“ (Arumäe 2016, 4).
[32] Vt Siseministeeriumi usuasjade osakonna 15. aastapäeval 29. septembril 2005 peetud ettekanne: Merilin Kiviorg (14.12.2005) „Riigi ja usuliste ühenduste suhteid reguleerivatest õigusaktidest Eestis läbi ajaloo“ – Eesti Kirik.
[33] Algtekst koos annoteeritud muudatustega kättesaadav http://www.verfassungen.de/ch/index74.htm.
[34] „13. For the purpose of securing to the workers real freedom of conscience, the church is to be separated from the state and the school from the church, and the right of religious and anti-religious propaganda is accorded to every citizen.“ – 1918 Constitution of the Russian Soviet Federated Socialist Republic.
[35] Vt Merilin Kiviorg 14.12.2005.
[36] Vihuri 2008.
[37] Kiviorg 14.12.2005. Vihuri artiklist leiab veelgi näiteid riigi sekkumise kohta nt poliitiliselt ebasobivate (vapsimeelsete) kirikuõpetajate asjadesse.
[38] Sild 1938, 232.
[39] Vt nt Simojoki 2011, 7.
[40] Autonoomia, mitte lootmine riiklikule toetusele võimaldab kirikul olla libera chiesa. Olulise järelduse teeb Simojoki: „Since the Third Reich had taught that justice could not be the monopoly of the state, it was seen more clearly in the light of the experiences of the Confessing Church that the church had its own system of justice, “etsi res publica non daretur.”“ Ibid., 8.
[41] Kiviorg 14.12.2005.
[42] „Valitsuskomisjoni moodustamine Vabariigi Valitsuse ja Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku vahelise koostöö arendamiseks“ – RT III, 26.08.2015, 2.
1918 Constitution of the Russian Soviet Federated Socialist Republic. – https://www.marxists.org/history/ussr/government/constitution/1918/index.htm. (06.04.2017).
Andres Andresen (2008), Eestimaa kirikukorraldus 1710–1832. Riigivõimu mõju institutsioonidele ja õigusele. Dissertationes historiae Universitatis Tartuensis. Tartu: Tartu Ülikooli Kirjastus.
Andres Andresen (2013) „„Kõige selgem õiguslik järjepidevus valitses Eestimaa kubermangus.” Ühe baltisaksa ajalookirjutuse paradigma kriitika“ – Ajalooline Ajakiri, 1 (143), 29–54.
Anssi Simojoki (2011) Given Justice and Enacted Jurisprudence, Edilex.
„Kiriku riigist lahutamise seaduse puhul“ – Eesti Kirik, nr 44, 05.11.1925.
Bundesverfassung der Schweizerischen Eidgenossenschaft vom 29. Mai 1874 – http://www.verfassungen.de/ch/index74.htm. (06.04.2017).
Eesti Vabariigi valitsemise ajutine kord, 4. juuni 1919, RT 1919, 44, 91.
Kyrkio-Lag och Ordning / som then Stormächtigste Konung och Herre / Herr CARL then Elofte / Sweriges / Göthes och Wändes Konung / &c. / Kircko-Laki Ja Ordningi / Jonga Suuriwaldias Cuningas ja Herra / Herr CARL Yxitoistakymmenes / Ruotzin Göthein ja Wändein Cuningas / &c. – http://www.mlang.name/arkisto/kyrkio-lag-1686.html (06.04.2017).
Léon Cristiani (2016) Du luthéranisme au protestantisme, Évolution de Luther de 1517 à 1528, Parthénon editions.
Merilin Kiviorg (14.12.2005) „Riigi ja usuliste ühenduste suhteid reguleerivatest õigusaktidest Eestis läbi ajaloo“ – Eesti Kirik.
Olaf Sild (1938) Eesti kirikulugu vanimast ajast olevikuni, Tartu: Akadeemilise kooperatiivi kirjastus.
Urmas Arumäe (2016) „Kas reformitav kirikuõigus on mineviku, oleviku või tuleviku jaoks?“ – Kirik & Teoloogia, 251/ 30.09.2016.
„Valitsuskomisjoni moodustamine Vabariigi Valitsuse ja Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku vahelise koostöö arendamiseks“ – RT III, 26.08.2015, 2.
Veiko Vihuri (2008) „Piiskop Rahamägi ja luterlik kirik vaikival ajastul“ – Ajalooline Ajakiri, 3 (125), 215–244.
Tanel Kalmet (1973) on õigusteadlane, kelle üheks uurimissuunaks on olnud religiooni ja õiguse suhete uurimine.
Playmobil – Luther on taas saadaval
Esilinastub loovdokumentaal „Õlimäe õied“
Mitu alandlikku vaadet (nr 79/ 14.6.2013)


text:
TsÜS § 150 lg 2 kohaldamise eeldustena tuleb üldjuhul teha kindlaks, kas kohustatud isik on käitunud õigusvastaselt ja on selles süüdi ning kannatanule on tekkinud kahju. Lisaks tuleb tuvastada, kas kahju tekitaja on kannatanu arvel rikastunud. (p 12) TsÜS § 160 lg 1 alusel peatub aegumine mh hagi esitamisega kriminaalasjas. Ainuüksi asjaoludest, et hageja võis olla kriminaalmenetluses kannatanuks ning kriminaalasjas hagi esitanud isik palus kahjuhüvitise kanda hageja pangakontole, ei saa järeldada, et ta esitas selles menetluses tsiviilhagi. (p 11)
3-2-1-95-04 Riigikohus 21.09.2004
Kohtul on alus menetluse uuendamiseks, kui on tuvastatud, et apellant on teinud mõistlikult eeldatava kohtu teavitamiseks oma esindaja seaduslikust takistusest.
Kohus võib lahendada asja ilma apellandi osavõtuta või lükata kohtuistungi edasi, kui apellant ise ei ole soovinud kohtuistungit või on palunud asi lahendada tema osavõtuta. Üldjuhul võib kaebuse jätta läbi vaatamata üksnes siis, kui apellant on taotlenud kohtuistungit, kuid eelnevalt teatamata istungile ei ilmu.
Kui arst ei ole teinud tõendile kannet isiku menetlustoimingu tegemisele ilmumise võimelisuse kohta, võib kohus ise hinnata, kas esitatud arstitõend tõendab seadusliku takistuse olemasolu. Kui arstitõend ei vasta vorminõuetele ja puudus on võimalik kõrvaldada, võib kohus teha isikule ettepaneku vormikohase tõendi esitamiseks.

matches:
§ 150
§ 160
Riigikohus
Kohus
kohus
kohus


Kapisiliarniarneq pillugu Namminersorlutik Oqartussat nalunaarutaat nr. 2, 10. August 2018-imeersoq Atuussimasoq (Historisk)
Aalisarneq pillugu Inatsisartut Inatsisaanni nr. 18, 31. oktober 1996-imeersumi, § 5, § 8, § 10, § 10a, imm. 1, § 13, imm. 2, § 23, § 25, § 26, § 33, imm. 2 aamma § 34, imm. 3, ilaatigut Inatsisartut inatsisaanni nr. 6, 20. maj 1998-imeersukkut, Inatsisartut inatsisaanni nr. 5, 21. maj 2002-meersukkut, Inatsisartut inatsisaanni nr. 28, 18. december 2003-meersukkut, Inatsisartut Inatsisaanni nr. 17, 3. december 2009-meersukkut, Inatsisartut Inatsisaanni nr. 12, 3. December 2012-imeersukkut Inatsisartut Inatsisaat nr. 18, 3. juni 2015-meersoq kiisalu kingullermik Inatsisartut inatsisaatigut nr. 28, 28. november 2016-imeersukkut allanngortinneqarsimasut tunngavigalugit aalajangersarneqarpoq:
2) qassutit tasillugit minnerpaamik 140 mm-inik nigartallit atorlugit.
§ 10 Inuussutissarsiummut atatinnagu kapisilinniarnissamut akuersissut qinnuteqareernikkut Naalakkersuisunit tunniunneqartassaaq.
§ 11. Inuussutissarsiummut atatinnagu kapisilinniarneq uku taamaallaat atorlugit piniaqqusaapput:
2) qassutit (ataatsit) 2000-inik nigartallit, taakkua tasillugit nigartaat minnerpaamik 140 mm-iusut.
§ 14. Kapisilittassiissutit aalajangikkat tamakkerlugit pisarineqarnissaat qanillippat, Naalakkersuisut nalunaarutigissavaat, qaqugu inuussutissarsiutigalugu kapisilinniarneq kiisalu taamatut aalisarnermit pisanik pisineq aamma tunisineq unissanersoq.
Imm. 3. Aalisarneq unitsinneqarpat, tak. imm. 1, inuussutissarsiummut atatinnagu kapisilinniarneq kiisalu taamatut aalisarnermit pisanik pisiortorneq tunisinerlu inerteqqutaalissapput.
Imm. 2. Pisat pillugit nalunaarutiginninneq nalunaarummi ilanngussaq 1 atorlugu pisassaaq. Pisat pillugit nalunaarutiginninnissaq uunga nassiunneqassaaq KANUAANA, Postboks 501, 3900 Nuuk, Telefax 34 63 60 imaluunniit e-mailikkut gflk@nanoq.gl kapisilinnik qassutit tikiunnerisa kinguninngua pisassaaq, tak. § 11, imm. 4.
Imm. 2. Inuussutissarsiutigalugu kiisalu inuussutissarsiummut attuumassuteqanngitsumik kapisilinniarnissamut akuersissutaatillit tamarmik kapisilinniarsimasut tamanna pillugu ilanngussaq 1 atorlugu nalunaarutigissavaat.
Imm. 3. Akuersissutinik atorneqanngitsunik pisaqanngitsoornerillu nalunaaruteqarneq nalunaarummut ilanngussaq 1 aqqutigalugu pissaaq. Pisat pillugit nalunaarutiginninnissaq, ukiumi aalisarfiusumi, kingusinnerpaamik decembarip 1-ani uunga nassiunneqassaaq KANUAANA, Postboks 501, 3900 Nuuk, Telefax 34 63 60 imaluunniit e-mailikkut gflk@nanoq.gl
§ 17. § 1, nr. 1 aamma nr. 2, § 2, imm. 1, 2. imm., § 3, imm. 1, § 4, § 5, imm. 1, imm. 3, aamma imm. 4, § 7, imm. 3, 4 aamma 5, § 8, imm. 3, § 9, § 10, imm. 1, § 11, imm. 1, imm. 3, aamma imm. 4., § 13, imm. 3, § 14, imm. 3, § 15 aamma § 16-imik unioqqutitsinerit Kalaallit Nunaanni Pinerluttulerinermik Inatsit naapertorlugu akiliisitsinermik kinguneqarsinnaapput.
§ 18. Nalunaarut una atortuulissaaq 13. august 2018-imi.
Imm. 2. Peqatigitillugu Namminersorlutik Oqartussat kapisilinniarneq pillugu nalunaarutaat nr. 20 9. oktober 2015-imeersoq atorunnaarpoq.
Namminersorlutik Oqartussat, ulloq 10. August 2018
bkg_02-2018_kundgoerelse_kn
bkg_02-2018_bilag1


Kalender jaanuar 2017
8. jaanuar - Evangeelse Alliansi palvenädal
29. jaanuar - Piiblipüha
ISSANDA AASTA 2017 - ANNO DOMINI MMXVII
1. jaanuar PÜHA JUMALASÜNNITAJA MAARJA SUURPÜHA 4Ms 6:22-27; Ps 67:2-3,5,6+8; Gl 4:4-7; Lk 2:16-21 R: Armuline Jumal õnnistagu meid.
Ülemaailmne rahupalvepäev
2. jaanuar p-de Basilius Suur ja Gregorius, Nazianzi, piiskopid ja Kiriku doktorid 1Jh 2:22-28; Ps 98:1,2-3,3-4; Jh 1:19-28 R: Ilmamaa on näinud / oma Päästjat, Kristust.
† isa Johannes Baeten SJ (1983, Nijmegen)
3. jaanuar Jõuluaja 2. teisipäev 1Jh 2:29–3:6; Ps 98:1,3cd-4,5–6; Jh 1:29–34 R: Ilmamaa on näinud oma Päästjat, Kristust. või Pühim Nimi Jeesus
4. jaanuar Jõuluaja 2. kolmapäev 1 Jh 3:7-10; Ps 98:1,7-8,9; Jh 1:35-42 R: Ilmamaa on näinud oma Päästjat, Kristust.
5. jaanuar Jõuluaja 2. neljapäev 1Jh 3:11-21; Ps 100:2,3,4,5; Jh 1:43-51 R: Issandale hõiska kogu ilmamaa.
6. jaanuar ISSANDA ILMUMISE SUURPÜHA (KOLMEKUNINGAPÄEV) Js 60:1-6; Ps 72:1bc-2,7-8,10-11,12-13; Ef 3:2-3a.5-6; Mt 2:1-12 R: Kõik ilmamaa rahvad, kummardage Issandat.
7. jaanuar Jõuluaja 2. laupäev 1Jh 3:22-4:6; Ps 2:7-8,10-11; Mt 4:12-17,23-25 R: Sinule ma annan pärandiks kõik rahvad. või Püha Raimund Penyafortist, preester
† isa Jāzeps Grišāns (1986, Riia)
8. jaanuar ISSANDA RISTIMISPÜHA Js 42:1–4,6–7; Ps 29:1–2,3ac-4,3b+9b-10; Ap 10:34–38; Mt 3:13–17 R: Rahuga õnnistab / Issand oma rahvast.
9. jaanuar 1. nädala esmaspäev Hb 1:1-6; Ps 97:1,2,6,7,9; Mk 1:14-20 R: Kõik Jumala inglid kummardagu Teda.
10. jaanuar 1. nädala teisipäev Hb 2:5-12; Ps 8:2,5,6-7,8-9; Mk 1:21-28 R: Sa seadsid oma poja valitsema oma kätetööd.
11. jaanuar 1. nädala kolmapäev Hb 2:14-18; Ps 105:1-2,3-4,6-7,8-9; Mk 1:29-39 R: Issand peab igavesti meeles oma lepingut.
12. jaanuar 1. nädala neljapäev Hb 3:7-14; Ps 95:6-7ab,7c-9,10-11; Mk 1:40-45 R: Täna, kui te kuulete Tema häält, ärge tehke kõvaks oma südant.
13. jaanuar 1. nädala reede Hb 4:1-5,11; Ps 78:3,4,6-7,8; Mk 2:1-12 R: Ärge unustage Jumala tegusid. või p. Hilarius, piiskop ja Kiriku doktor
14. jaanuar 1. nädala laupäev Hb 4:12-16; Ps 19:8,9,10,15; Mk 2:13-17 R: Issand, Sinu sõnad on vaim ja elu. või Maarjalaupäev
15. jaanuar AASTARINGI 2. PÜHAPÄEV Js 49:3,5–6; Ps 40:2+4ab,7–8a,8b-9,10; 1Kr 1:1–3; Jh 1:29–34 R: Vaata, ma tulen tegema Sinu tahtmist.
16. jaanuar 2. nädala esmaspäev Hb 5:1-10; Ps 110:1,2,3,4; Mk 2:18-22 R: Sina oled preester igavesti Melkisedeki korra järgi.
† isa Rudolf Nikl SJ (1990, Münster)
17. jaanuar p. Antonius Suur, abt Hb 6:10-20; Ps 111:1bc-2,4-5,9+10d; Mk 2:23-28 R: Jumal peab igavesti meeles oma lepingut.
18. jaanuar 2. nädala kolmapäev Hb 7:1-3,15-17; Ps 110:1,2,3,4; Mk 3:1-6 R: Sina oled preester igavesti Melkisedeki korra järgi.
19. jaanuar 2. nädala neljapäev Hb 7:25-8:6; Ps 40:7-8a,8b-9,10,17; Mk 3:7-12 R: Jumal, ma tulen tegema Sinu tahtmist.
20. jaanuar 2. nädala reede Hb 8:6-13; Ps 85:8+10,11-12,13-14; Mk 3:13-19 R: Heldus ja tõde saavad üksteisega kokku. või p. Fabianus, paavst ja märter. või p. Sebastianus, märter
† isa Feliks Wierciński SJ (1940, Bukarest)
21. jaanuar p. Agnes, neitsi ja märter Hb 9:2-3,11-14; Ps 47:2-3,6-7,8-9; Mk 3:20-21 R: Jumal on üles läinud rõõmuhõisete saatel, Issand on üles läinud pasunahäälega.
22. jaanuar AASTARINGI 3. PÜHAPÄEV Js 8:23b-9:3; Ps 27:1,4,13–14; 1Kr 1:10–13,17; Mt 4:12–23 või Mt 4:12–17 R: Issand on mu valgus ja mu lunastus.
23. jaanuar 3. nädala esmaspäev Hb 9:15,24-28; Ps 98:1,2-3ab,3cd-4,5-6; Mk 3:22-30 R: Laulgem Issandale uus laul, sest Tema on teinud imetegusid.
24. jaanuar p. Franciscus de Sales, piiskop ja Kiriku doktor Hb 10:1-10; Ps 40:2+4ab,7-8a,10,11; Mk 3:31-35 R: Jumal, ma tulen tegema Sinu tahtmist.
25. jaanuar P. APOSTEL PAULUSE PÖÖRDUMISPÄEV. KIRIKUPÜHA Ap 22:3-16 või Ap 9:1-22; Ps 117:1-2; Mk 16:15-18 R: Issand on ilmutanud oma õigust.
26. jaanuar p-d Timoteos ja Tiitus, piiskopid 2Tm 1:1-8 või Tt 1:1-5; Ps 96:1-2,2-3,7-8,10; Lk 10:1-9 R: Jutustage rahvaste seas Issanda au.
27. jaanuar 3. nädala reede Hb 10:32-39; Ps 37:3-4,5-6,23-24,39-40; Mk 4:26-34 R: Õigete pääste tuleb Issanda käest. või p. Angela Merici, neitsi
28. jaanuar Aquino p. Toomas, preester ja Kiriku doktor Hb 11:1-2,8-19;[Ps] Lk 1:69-70,71-72,73-75; Mk 4:35-41 R: Kiitkem Issandat, et Tema on tulnud oma rahva juurde.
29. jaanuar AASTARINGI 4. PÜHAPÄEV Sf 2:3; 3:12-13; Ps 146:7,8-9a,9bc-10; 1Kr 1:26-31; Mt 5:1-12a R: Vaeste päralt on taevariik.
30. jaanuar 4. nädala esmaspäev Hb 11:32-40; Ps 31:20,21,22,23,24; Mk 5:1-20 R: Olge kindlad, ja saagu tugevaks südamed teil kõigil, kes te ootate Issandat.
† isa Lucjan Ruszała OFMCap (1945, Tallinn)
31. jaanuar p. Giovanni Bosco, preester Hb 12:1-4; Ps 22:26b-27,28+30abcd,30e-32; Mk 5:21-43 R: Issandat kiidavad kõik, kes Teda otsivad.
Jeesuse nimepäev ehk uusaasta (nääripäev) Jeesuse nimel - Kõik, mida te iial teete sõnaga või teoga, seda tehke Issanda Jeesuse nimel, Tema läbi Jumalat Isa tänades! Kl 3:17 KLPR 45 Ps 8:2–10;Js 43:1–3;1Jh 5:1–5;Jh 14:12–14 Jumal, Sinul ei ole algust ega lõppu. Kõik, mis on olemas, tuleb Sinu käest. Sinule pühitseme uue aasta ja palume: kingi meile, mida me vajame eluks, õnnista meie päevi ja tee meid rikkaks heade tegude poolest. Seda palume Jeesuse Kristuse, Sinu Poja, meie Issanda läbi.
Õhtul: Ps 135:1-9,15-21;Jk 4:13-15 (või 1Ms 17:1–8)
2. jaanuar Suured on Issanda teod, uuritavad kõigile, kellel neist on hea meel. Ps 111:2 või: Vaata, ma olen sind märkinud oma peopesadesse, su müürid on alati mu silme ees. Js 49:16 Ps 127;Ap 7:17-22;Jh 1:16-18;
Basileios Suur († 379) ja Gregorios Nazianzosest († u 390), piiskopid, kirikuisad 2Tm 4:1-8 Mt 5:13-19;
09.18 15.33
3. jaanuar Issand, Sina oled mu Jumal, ma tahan Sind ülistada, Su nime kiita, sest Sa oled teinud imet, Su otsused muistsest ajast on õiged ja kindlad. Js 25:1 Ps 128;1Ms 49:10-12;1Jh 2:21-25;
4. jaanuar Nii nagu te nüüd olete Kristuse Jeesuse võtnud vastu Issandaks, nõnda käige Temas. Kl 2:6 Ps 132:11-17;Rm 11:1-2a,11-15;Js 63:7-9;
09.17 15.36
5. jaanuar Ma meenutan Issanda heldust, Issanda kiiduväärsust. Js 63:7 Ps 133;2Ms 1:8–10,15–21;(või 1Ms 37:12–24,28);
Hans Tiismann, misjonär Palestiinas, Ida-Aafrikas ja Brasiilias, afrikanist, esimene eestlasest misjonär († 1886)
† 1974 Johannes Oskar Lauri, E.E.L.K. piiskop 1957–64, E.E.L.K. peapiiskop 1964–71
Õhtul: Ps 20:2–10 2Kr 4:3–6
I_veerand 21.47
09.16 15.38
6. jaanuar Tähetargad küsisid: "Kus on see juutide vastsündinud kuningas? Me nägime Tema tähte tõusmas ja oleme tulnud Teda kummardama." Mt 2:2
Kristuse ilmumise püha ehk kolmekuningapäev. Epiphanias Jeesus, maailma valgus - Pimedus möödub ja tõeline valgus paistab juba. 1Jh 2:8 KLPR 55 Ps 72:1–3,8–12;Js 49:5–7;Kl 1:24–27;Mt 2:1–12 Kõigeväeline Issand ja Jumal, me täname Sind, et Sa oma ainusündinud Poega kõigile rahvastele ilmutasid. Aita meil ja meie lastel käia evangeeliumi valguses ning anna, et see üha kaugemale maailma rahvaste sekka leviks ja nõnda üha rohkem pimeduses olijaile paistaks. Jeesuse Kristuse, Sinu Poja, meie Issanda läbi.
Lisalugemine: Srk 39:6-13
Valter Paucker, pastor, enamlaste 1918–1919. aasta terrorivõimu märter Rakveres († 1919)
Õhtul: Ps 20:2–10 1Kn 10:1-10 (või Tb 13:9-11)
7. jaanuar Ja nüüd ütleb Issand, ma panen Sind paganaile valguseks, et mu pääste ulatuks ilmamaa ääreni. Js 49:6 Ps 110:1–4;Sk 8:20–23;
Elmar Silvester Salumaa, pastor, usuteadlane (†1996)
Õhtul: Ps 100;Mk 1:1–11
09.14 15.41
8. jaanuar Johannes tunnistas: "Ma nägin Vaimu tuvina taevast laskuvat ja Tema peale jäävat." Jh 1:32
Õhtul: Ps 100; ; ; Js 61:10-11
09.13 15.43
9. jaanuar Te ammutate rõõmuga vett päästeallikaist. Js 12:3 Ps 21:2-8,14;Rm 6:3-5;Jh 3:22-30;
09.12 15.45
10. jaanuar Ta on mind läkitanud viima rõõmusõnumit alandlikele, parandama neid, kel murtud süda, kuulutama vabastust vangidele ja avama pimedate silmi. Js 61:1 Ps 107:1-3,10-22;1Kr 12:12-13;Ef 4:3-6;
09.11 15.47
11. jaanuar Ma olen leidnud Taaveti, oma sulase, oma püha õliga olen ma Tema võidnud. Teda toetab mu käsi kõvasti ja mu käsivars tugevdab Teda. Ps 89:21-22 Ps 149:1-5;Kl 2:1-7;Ef 5:25-27;
09.10 15.49
12. jaanuar Johannes nägi Jeesust enda juurde tulevat ja ütles: „Vaata, see on Jumala Tall, kes kannab ära maailma patu.“ Jh 1:29 Ps 99;Mk 10:13-16;2Kr 1:21-22;
täiskuu 13.34
09.08 15.51
13. jaanuar Ma hoian oma helduse Temale igavesti ja mu leping Temaga jääb püsima. Ps 89:29 Ps 20:2-10;Mk 10:35-40;1Pt 3:18-22;
Hilarius, Poitiers’ piiskop, kirikuisa († u 367) 1Jh 2:18-25;Jh 8:5-32;
Jakob Hurt, pastor, rahvusliku liikumise tegelane ja rahvusliku kultuuritöö organiseerija († 1907)
09.07 15.53
14. jaanuar Ta on mind läkitanud kuulutama Issanda meelepärast aastat ja meie Jumala kättemaksu päeva, trööstima kõiki leinajaid. Js 61:2 Ps 110:1-4;Kl 3:9-11;
Platon, õigeusu piiskop; Traugott Hahn, usuteadlane, pastor ja Wilhelm Schwartz, pastor; Nikolai Bezanitski ja Mihail Bleive, õigeusu preestrid; 1919. aasta Tartu märtrid
09.06 15.55
15. jaanuar Jeesus kostis naisele: "Igaüks, kes joob seda vett, januneb jälle, aga kes iganes joob vett, mida mina talle annan, ei janune enam iialgi." Jh 4:13-14
Õhtul: Ps 100;4Ms 13:17-20 (21-22) 23-27
09.04 15.57
16. jaanuar Tänage Issandat, kuulutage Tema nime, tehke teatavaks rahvaste seas Tema teod! Ps 105:1 Ps 21:2-8,14;5Ms 4:5-13;Jh 5:31-36;
09.03 16.00
17. jaanuar Nõudke Issandat ja Tema võimsust, otsige alati Tema palet! Ps 105:4 Ps 107:1-3,10-22;2Ts 2:13-17;2Pt 1:2-4;
Antonius, abt, munkluse isa Egiptuses († 356), tõnisepäev Fl 3:7-14;Mt 19:16-26;
Albert von Buxhoeveden, Liivimaa piiskop, Eestimaa ristiusustamise korraldaja († 1229)
09.01 16.02
18. jaanuar Januneja tulgu! Kes tahab, võtku eluvett ilma tasuta! Ilm 22:17 Ps 149:1-5;Ilm 21:5-7;Mt 13:53-56;(või Srk 24:17-21)
09.00 16.04
19. jaanuar Me nägime Tema kirkust nagu Isast Ainusündinu kirkust, täis armu ja tõde. Jh 1:14 Ps 99;Jh 7:1-13;Mt 26:26-29;
Henrik, Uppsala piiskop, märter, misjonär Soomes († 1156/1158) 2Tm 2:8-13;Jh 4:34-38;
08.58 16.06
20. jaanuar Laulge Issandale, mängige Temale, kõnelge kõigist Tema imedest! Ps 105:2 Ps 20:2-10;Lk 6:1-11;Jh 19:25-27;
viimane_veerand 00.13
08.56 16.09
21. jaanuar Kiidelge Tema pühast nimest, rõõmutsegu nende süda, kes otsivad Issandat. Ps 105:3 Ps 110:1-4;1Jh 1:1-4;(või Srk 45:1-5);
Agnes, märter Roomas († 304) Ilm 7:13-17;
Õhtul: Ps 100;Js 56:3-8
08.54 16.11
22. jaanuar "Me oleme Teda ise kuulnud ning teame nüüd, et Tema on tõesti maailma Päästja." Joh. 4:42
3. pühapäev pärast ilmumispüha Jeesus äratab usule - Tuleb inimesi idast ja läänest, põhjast ja lõunast, ja nad istuvad lauas Jumala riigis. Lk 13:29 KLPR 57 Ps 102:16–23;Js 30:18–21 (või 2Kn 5:1–15);Hb 11:1–10;Jh 4:39–42 Kogu loodu Jumal, Sa kutsud inimesi kõikide rahvaste hulgast oma riiki. Lase meil Sind usus ära tunda ja hoia meidki nende hulgas, kes Sinule loodavad ja Sind tunnistavad. Kuule meid Jeesuse Kristuse, Sinu Poja, meie Issanda läbi.
Õhtul: Ps 100;Ap 14:21-28
08.52 16.13
23. jaanuar Taevad kuulutavad Tema õigust ja kõik rahvad näevad Tema au. Ps 97:6 Ps 21:2-8,14;Js 19:19-25;Ap 3:21-27;
08.50 16.16
24. jaanuar Ometi ootab Issand, et teile armu anda, ja jääb kõrgeks, et teie peale halastada. Js 30:18 Ps 107:1-3,10-22;Rm 1:7-16;Gl 3:6-9;
08.48 16.18
25. jaanuar Usk on loodetava tõelisus, nähtamatute asjade tõendus. Hb 11:1 Ps 149:1-5;Rt 15:12-16;Rm 15:12-16;
Apostel Pauluse pöördumispäev Ps 89:2,6,16-18;Jr 1:4–10 (või Js 45:22-25);Ap 9:1-18 (või Gl 1:11-24);Mt 19:27-30 (või Mk 16:15-20); Kõigeväeline Jumal, Sina andsid apostel Paulusele ülesande viia evangeeliumi valgust laiali kõikjale maailma. Me meenutame täna tema imelist pöördumist ja palume: aita meil püsida tema kuulutatud elu sõnas. Luba meil kõigil üheskoos rõõmustada Kristuse taastulemise päeval. Kuule meid oma Poja Jeesuse Kristuse, meie Issanda läbi.
08.46 16.21
26. jaanuar Sina, Issand, oled Kõigekõrgem üle kogu ilmamaa, Sa oled väga ülendatud üle kõigi jumalate. Ps 97:9 Ps 99;Ap 13:42-52;Rm 16:1-3,25-27;
Timoteos ja Tiitus, piiskopid, apostlite õpilased Js 61:1-3a;2Tm 2:1-8;Tt 1:1-5;
08.44 16.23
27. jaanuar Ta on kaldunud nende palve poole, kes on tehtud puupaljaks, ega ole põlanud nende palvet. Ps 102:18 Ps 20:2-10;Lk 13:22-30;Js 45:20-23;(või Tb 14:6-9a)
08.42 16.26
28. jaanuar Issand on sulle tõesti armuline, kui sa appi hüüad. Seda kuuldes Ta vastab sulle. Js 30:19 Ps 110:1-4;Ilm 15:1-4;
Thomas Aquinost, preester, kiriku õpetaja († 1274) 1Kr 2:9-16;Jk 3:17-18;
Õhtul: Ps 45:1-5,7-8,10,17-18 Ho 2:20–25
noorkuu 02.07
08.40 16.28
29. jaanuar Jeesust järve peal kõndimas nähes ütlesid jüngrid kohkunult: „See on tont!” ja hakkasid hirmu pärast kisendama. Mt 14:26
4. pühapäev pärast ilmumispüha Loodusjõudude Issand - Tulge ja vaadake Jumala tegusid, kes on kardetav oma tegemistes inimlaste juures. Ps 66:5 KLPR 336 Ps 107:1–2,23–31;Ii 38:1-4,8-11,16-18;2Tm 1:7-10;Mt 14:22-33 Kõigeväeline Jumal, meie Looja ja Lunastaja, Sa oled teinud meist evangeeliumi tunnistajad. Lase meil Sinu kutsele ustavaks jääda ja kuulutada Sinu tõotusi kogu maailmale. Sinu Poja, Jeesuse Kristuse, meie Issanda läbi.
Õhtul: Ps 100 Js 35:3-10
08.38 16.31
30. jaanuar Tulge ja vaadake Jumala tegusid, kes on kardetav oma tegemistes inimlaste juures. Ps 66:5 Ps 21:2-8,14;2Sm 22:1-7,16-17;Ii 9:1-13;(või Srk 43:23-33)
08.36 16.33
31. jaanuar Tänage Issandat, sest Tema on hea, sest Tema heldus kestab igavesti! Nõnda öelgu Issanda lunastatud, keda Tema on lunastanud kitsikusest. Ps 107:1-2 Ps 107:1-3,10-22;Mt 8:28-34;Na 1:2-7;(või Trk 13:1-9)
08.34 16.36
1. Pühapäev Jeesuse nimepäev e UUSAASTA Lk 2:16-21, 4Ms 6:22-27, Ps 67:1-8, Gl 4:4-7 Jumal juhib inimese elu
2. Esmaspäev Rt 4:1-11 Jumal juhib inimese elu
3. Teisipäev Vabadussõjas (1918-1920) võidelnute mälestuspäev, lipupäev 1Sm 10:17-27 Jumal juhib inimese elu
4. Kolmapäev 4Ms 10:29-36 Jumal juhib inimese elu
5. Neljapäev 1Sm 9:14-27 Jumal juhib inimese elu
6. Reede Kristuse ilmumise püha e kolmekuningapäev Mt 2:1-12 Jumal juhib inimese elu
7. Laupäev Ap 13:1-12 Jumal juhib inimese elu
8. Pühapäev Alliansspalvenädal, 8.-15.01, Kristuse ristimise püha Mt 3:13-17, Js 42:1-7, Ps 29:1-11, Ap 10:34-38 Jumala kutse
Antsla EKB Kogudus, Pärnu Sool ja Valgus Kogudus
9. Esmaspäev 5Ms 5:6-22 Jumala kutse
10. Teisipäev KUS talvekonverents „Kolm reformatsiooni”, Tartu Jr 4:1-4 Jumala kutse
11. Kolmapäev Sk 6:9-15 Jumala kutse
12. Neljapäev Esr 1:1-11 Jumala kutse
13. Reede Lk 14:15-24 Jumala kutse
14. Laupäev Taliharjapäev 2Kr 4:7-18 Jumala kutse
15. Pühapäev Jh 1:29-34, Js 49:1-6, Ps 40:1-10, 1Kr 1:1-3 Koguduse pühadus
16. Esmaspäev Sf 1:1-18 Koguduse pühadus
17. Teisipäev Tõnisepäev Kl 3:1-17 Koguduse pühadus
18. Kolmapäev Ef 3:14-21 Koguduse pühadus
19. Neljapäev 2Kr 6:1-18 Koguduse pühadus
20. Reede Kl 2:6-15 Koguduse pühadus
21. Laupäev 1Jh 3:1-10 Koguduse pühadus
22. Pühapäev Mt 4:12-17, Js 9:1-3, Ps 27:1-4, 1Kr 1:10-17 Kuulutamise ülesanne
23. Esmaspäev Js 40:1-11 Kuulutamise ülesanne
24. Teisipäev Js 52:7-15 Kuulutamise ülesanne
25. Kolmapäev Apostel Pauluse pöördumispäev e paavlipäev 1Kr 9:19-27 Kuulutamise ülesanne
26. Neljapäev Rm 1:1-17 Kuulutamise ülesanne
27. Reede Holokausti ohvrite mälestuspäev Js 53:1-12 Kuulutamise ülesanne
28. Laupäev Am 3:1-15 Kuulutamise ülesanne
29. Pühapäev Mt 5:1-12, Sf 3:12-20, Ps 146:6-10, 1Kr 1:26-31 Jeesuse imeline tervendamine
30. Esmaspäev Lk 8:40-56 Jeesuse imeline tervendamine
31. Teisipäev Lk 7:11-17 Jeesuse imeline tervendamine


Väikepõllumajandustootja toetus – Riigi Teataja
Väikepõllumajandustootja toetus - sisukord
§ 2 Väikepõllumajandustootja toetuse saamise nõuded
§ 3 Väikepõllumajandustootja toetuse taotlemine
§ 4 Taotluse kontrollimine
§ 5 Toetussumma
§ 6 Taotluse rahuldamine ja rahuldamata jätmine
§ 8 Toetusest loobumine
RT I, 22.04.2015, 32
Vastu võetud 20.04.2015 nr 35
Määrus kehtestatakse Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse § 21 lõike 2 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1307/2013, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames toetuskavade alusel põllumajandustootjatele makstavate otsetoetuste eeskirjad ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EÜ) nr 637/2008 ja (EÜ) nr 73/2009 (ELT L 347, 20.12.2013, lk 608–670), artikli 61 lõike 1 alusel.
Määrusega kehtestatakse väikepõllumajandustootjate kava raames ühtse pindalatoetuse, kliimat ja keskkonda säästvate põllumajandustavade toetuse, noore põllumajandustootja toetuse ning tootmiskohustusega seotud toetuste (edaspidi väikepõllumajandustootja toetus) saamise täpsemad nõuded ning toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise kord.
§ 2. Väikepõllumajandustootja toetuse saamise nõuded
(1) Väikepõllumajandustootja toetust võib taotleda füüsiline või juriidiline isik või juriidilise isiku staatuseta isikute ühendus, kes on ajavahemikul 1. augustist kuni 15. augustini 2015. aastal esitanud väikepõllumajandustootjate kavaga liitumiseks Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Ametile (edaspidi PRIA) lisas toodud vormi kohase taotluse või PRIA e-teenuse keskkonna kaudu elektroonilise taotluse, mis sisaldab kõiki lisas ettenähtud andmeid.
(2) Väikepõllumajandustootja toetuse taotleja peab taotlema vähemalt ühte otsetoetust järgmiste õigusaktide alusel:
1) maaeluministri 17. aprilli 2015. a määrus nr 32 „Otsetoetuste saamise üldised nõuded, ühtne pindalatoetus, kliima- ja keskkonnatoetus ning noore põllumajandustootja toetus”;
2) maaeluministri 20. aprilli 2015. a määrus nr 33 „Puu- ja köögivilja kasvatamise otsetoetus” või
3) maaeluministri 20. aprilli 2015. a määrus nr 34 „Piimalehma, ammlehma ning ute ja kitse kasvatamise otsetoetus”.
(3) Väikepõllumajandustootja toetuse taotleja peab täitma lõike 2 punktides 1–3 nimetatud otsetoetuse saamise nõudeid, mille saamiseks on ta taotluse esitanud.
(4) Väikepõllumajandustootja toetuse taotleja ei pea:
1) täitma põllumajandusministri 14. jaanuari 2015. a määruses nr 4 „Maa heas põllumajandus- ja keskkonnaseisundis hoidmise nõuded” sätestatud nõudeid ning Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse § 32 lõike 2 kohaselt avaldatud kohustuslikke majandamisnõudeid;
2) järgima Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1307/2013 artiklites 43–46 ning maaeluministri 17. aprilli 2015. a määruse nr 32 „Otsetoetuste saamise üldised nõuded, ühtne pindalatoetus, kliima- ja keskkonnatoetus ning noore põllumajandustootja toetus” §-des 11–13 sätestatud kliimat ja keskkonda säästvaid põllumajandustavasid.
(5) Väikepõllumajandustootja toetust ei või taotleda taotleja, kes loobub 2016. aastal või sellele järgnevatel aastatel väikepõllumajandustootjate kavas osalemisest.
§ 3. Väikepõllumajandustootja toetuse taotlemine
Väikepõllumajandustootja toetuse taotleja esitab igal aastal, mil ta soovib väikepõllumajandustootja toetust saada, PRIA-le taotluse § 2 lõike 2 punktides 1–3 nimetatud õigusaktide alusel nendes õigusaktides sätestatud tähtpäevaks.
§ 4. Taotluse kontrollimine
PRIA kontrollib taotluses esitatud andmete õigsust ja vastavust toetuse saamise nõuetele, lähtudes komisjoni rakendusmääruses (EL) nr 809/2014, millega kehtestatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1306/2013 rakenduseeskirjad seoses ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi, maaelu arengu meetmete ja nõuetele vastavusega (ELT L 227, 31.07.2014, lk 69–124), artiklites 24–43 ning § 2 lõike 2 punktides 1–3 nimetatud õigusaktides sätestatust.
§ 5. Toetussumma
(1) PRIA arvutab taotleja väikepõllumajandustootja toetuse summa § 2 lõike 2 punktides 1–3 nimetatud õigusaktides sätestatud toetuste ühikumäära alusel.
(2) Väikepõllumajandustootja toetuse maksimaalne suurus taotleja kohta on 1250 eurot.
(3) Kui taotleja kohta arvutatud väikepõllumajandustootja toetuse summa ületab 1250 eurot, vähendab PRIA seda, lähtudes Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1307/2013 artikli 65 lõikes 1 sätestatust.
§ 6. Taotluse rahuldamine ja rahuldamata jätmine
(1) PRIA teeb väikepõllumajandustootja toetuse taotluse rahuldamise või rahuldamata jätmise otsuse taotluse esitamise aasta 10. detsembriks.
(2) PRIA teeb väikepõllumajandustootja toetuse taotluse rahuldamata jätmise otsuse Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse §-s 22 sätestatud alustel.
Väikepõllumajandustootja toetus makstakse välja §-s 3 nimetatud taotluse esitamise aastale järgneva aasta 30. juuniks.
§ 8. Toetusest loobumine
(1) Väikepõllumajandustootjate kavas osalemisest loobumiseks märgib taotleja § 2 lõike 2 punktides 1–3 nimetatud õigusakti alusel esitataval taotlusel, et loobub väikepõllumajandustootjate kavas osalemisest.
(2) Kui lõikes 1 nimetatud taotlusele ei ole tehtud väikepõllumajandustootjate kavas osalemises loobumise märget, loetakse, et taotleja soovib jätkata väikepõllumajandustootjate kavas osalemist.
(1) 2015. aastal arvutab PRIA § 2 lõike 2 punktides 1–3 nimetatud õigusaktides sätestatud toetuse esialgse ühikumäära alusel väikepõllumajandustootja toetuse hinnangulise summa iga taotleja kohta, kes nimetatud otsetoetust taotleb ja kelle otsetoetuste kogusumma ei ületa 1500 eurot.
(2) PRIA teeb väikepõllumajandustootja toetuse hinnangulise summa taotlejale teatavaks hiljemalt 1. augustil 2015. aastal.
Lisa Väikepõllumajandustootjate kavaga liitumise taotlus