MTA selgitab: sotsiaalmaksuseadus
Lemmi Kann • 16 august 2011
Maksu- ja tolliamet annab oma kommentaarides ülevaade sotsiaalmaksuseaduse põhiaspektidest ning tutvustab detailsemalt erinevaid sotsiaalmaksu liike. Samuti selgitab amet, kuidas kohaldatakse rahvusvahelisi sotsiaalkindlustuslepinguid ja Euroopa Liidu õigust.
1. SOTSIAALMAKSU MÕISTE
Sotsiaalmaksuseadus (SMS) kehtib alates 2001. aasta 1. jaanuarist.
SMS-i § 1 sätestab sotsiaalmaksu mõiste:
„Sotsiaalmaks on pensionikindlustuseks ja riiklikuks ravikindlustuseks vajaliku tulu saamiseks maksumaksjale pandud rahaline kohustis, mis kuulub täitmisele käesolevas seaduses ettenähtud korras, suuruses ja tähtaegadel."
Sotsiaalmaksu põhiaspektid
Sotsiaalmaks on riiklik maks. Sotsiaalmaksu administreerib alates 1999. aastast riiklike maksude haldur – Maksu- ja Tolliamet, kes ühildab sotsiaalmaksu kogumise tulumaksu, kohustusliku kogumispensioni makse ja töötuskindlustusmakse administreerimisega (ühine maksudeklaratsiooni vorm TSD).
Teistest riiklikest maksudest (nt tulumaksust) erineb sotsiaalmaks selle poolest, et:
* sotsiaalmaks on sihtotstarbeline maks. Sotsiaalmaksust rahastatakse solidaarsuspõhimõttele tuginevat sundkindlustust ehk riikliku pensionikindlustust (I sammast) ja ravikindlustust ning osaliselt ka kohustusliku kogumispensioni (II sammas).
* sotsiaalmaks sisaldab kindlustuselementi. Kindlustustegevuse seaduse § 10 lõike 1 kohaselt on sundkindlustuseks selline kindlustus, mille puhul isikul on seadusega sätestatud kohustus tasuda kindlustusmakset või -maksu ja hüvitamise kohustus on pandud riigile või muule isikule. Siinjuures on oluline, et sundkindlustuse makse ja riikliku maksu mõisted on üksteisest eristatavad, maksu mõistest tulenevalt otsene vastutasu maksumaksja jaoks puudub. Maksukorralduse seaduse (MKS-i) § 2 sätestab maksu mõiste, mille kohaselt maks on seadusega või seaduse alusel valla- või linnavolikogu määrusega riigi või kohaliku omavalitsuse avalik-õiguslike ülesannete täitmiseks või selleks vajaliku tulu saamiseks maksumaksjale pandud ühekordne või perioodiline rahaline kohustus. See kuulub täitmisele seaduse või määrusega ettenähtud korras, suuruses ja tähtaegadel ning sellel puudub otsene vastutasu maksumaksja jaoks. Selleks, et saada sotsiaalkindlustushüvesid, peaks iga töövõimelise isiku eest olema panustatud ehk makstud sotsiaalmaksu. Arvestatud (töötaja) või makstud (füüsilisest isikust ettevõtja (FIE)) sotsiaalmaksust sõltub inimeste pensionide suurus. Samuti sätestatakse sotsiaalmaksu kuumääraga väikseim baassumma, millelt sotsiaalmaksu tasumine on üheks ravikindlustuskaitse tekkimise aluseks.
Isikustatud maksAlates 1999. aastast peetakse sotsiaalmaksu osas personaalset arvestust iga kindlustatava kohta ning tulevikus välja makstava pensioni kindlustusosaku suurus sõltub isiku eest arvestatud või tasutud sotsiaalmaksu summast. Kindlustatule nõutava minimaalse taseme saavutamiseks on erinevatele sotsiaalmaksu maksjatele (tööandja, FIE, riik või kohalik omavalitsus) kehtestatud ühesugune sotsiaalmaksu kohustuse alammäär.
Sotsiaalmaksu objekt on tulumaksu objektist kitsam. Sotsiaalmaksuga maksustatakse ainult aktiivselt tegevuselt (töötamisest, teenuse osutamisest, ettevõtlusest) saadud tulud. Seega ei maksustata tulumaksuga füüsilise isiku varalt või kapitalilt saadud tulu jms passiivse iseloomuga tulu, mida ei maksta seoses töösuhetega või ettevõtlusega (nt pensionid, stipendiumid, toetused, intressid, dividendid).
Seadusega on kehtestatud kolme liiki sotsiaalmaksu, mis erinevad maksuobjekti, maksumaksja, maksustamisperioodi ja maksuarvestuse põhimõtete poolest.
* tööandja sotsiaalmaks
* FIE sotsiaalmaks * riigi ja kohaliku omavalitsuse sotsiaalmaks
2. TÖÖANDJA SOTSIAALMAKS
2.1. Maksustamisperiood, maksumäär, maksumaksja
Töötajale tehtud väljamaksetelt sotsiaalmaksu maksmine on tööandja kohustus ning seda ei jaotata tööandja ja töötaja vahel. Ka vastutus sotsiaalmaksu õige ja õigeaegse maksmise eest lasub tööandjal.
Tööandja sotsiaalmaksu maksustamisperioodiks on kalendrikuu (SMS-i § 8 lõige 1) ja maksumääraks 33% (SMS-i § 7 lõige 1).
Tööandjana käsitletakse siinkohal järgmisi SMS-i §-s 4 nimetatud maksumaksjaid, kes teevad füüsilistele isikutele § 2 lõikes 1 nimetatud sotsiaalmaksuga maksustatavaid väljamakseid:
2) füüsiline isik, kellel on töötajaid;3) Eestis püsivat tegevuskohta omav mitteresident;4) Eestis püsivat tegevuskohta mitteomav mitteresident, kellel on Eestis töötajaid (mitteresidendist tööandja);5) riigi-, valla- või linnaasutus.
SMS-i § 4 punktis 2 nimetatud füüsiline isik võib sotsiaalmaksu maksjaks olla juhul, kui ta on kas FIE või tööandja. Füüsilist isikut loetakse tööandjaks juhul, kui ta on sõlminud töölepingu teise füüsilise isikuga ja maksab talle töötasu. Sellisel juhul on füüsiline isik kohustatud arvestama töötajale tehtud väljamaksetelt sotsiaalmaksu ja kinni pidama tulumaksu ning esitama deklaratsiooni vormi TSD. „Füüsilisest isikust tööandja kohustused".
Tähelepanu tasub pöörata ka SMS-i § 4 punktile 3. Kui välisfirmal on Eestis püsiv tegevuskoht, on ta kohustatud selle vastavalt MKS-i §-dele 18 ja 21 registreerima ning maksma sotsiaalmaksu SMS-i § 2 alusel füüsilisele isikule tehtud sotsiaalmaksuga maksustatavatelt väljamaksetelt. Maksukohustus tekib ka juhul, kui mitteresidendi püsiv tegevuskoht Eestis on registreerimata. Kui välisfirmal ei ole Eestis püsivat tegevuskohta või filiaali, on tal sotsiaalmaksu maksmise tarbeks võimalus registreerida ennast Maksu- ja Tolliametis mitteresidendist tööandjana (MKS-i § 22). „Mitteresidendist tööandja maksukohustused ja registreerimine".
Sotsiaalmaksu kohustus tekib tööandjal ka siis, kui sotsiaalmaksu objektiks olev väljamakse on tehtud pärast selle aluseks oleva õigussuhte lõppemist. Näiteks pärast töösuhte lõppemist õigel ajal saamata jäänud töötasu väljamõistmisel töötaja kasuks kohtu või Tööinspektsiooni otsuse alusel on endisel tööandjal kohustus lisaks töötasule maksta sotsiaalmaksu. Sotsiaalmaksu tasumise kohustus lasub tööandjal ka siis, kui töötasu sissenõudmist teostatakse kohtutäituri kaudu.
2.2. Tööandja sotsiaalmaksu objekt
Tööandja sotsiaalmaksu objekti sätestavad SMS-i § 2 lõike 1 punktid 1, 3, 4, 6, 7, 9 ja lõige 21.
Kui sotsiaalmaksu maksja teeb füüsilistele isikutele SMS-i § 2 lõikes 1 loetletud väljamakseid või erisoodustusi, siis on ta kohustatud arvestama nendelt sotsiaalmaksu. §-s 2 toodud sotsiaalmaksuga maksustamisele kuuluvate väljamaksete loetelu on ammendav.
SMS-i § 2 lõige 1 punkt 1: „Sotsiaalmaksu makstakse töötajale rahas makstud töötasult ja muudelt tasudelt."
Antud sätte kohaselt on sotsiaalmaksu objektiks töösuhetest tulenevad väljamaksed – sotsiaalmaksuga maksustatakse töötajale rahas makstud töötasu ja muud tasud. Töölepingu seadus (TLS) sätestab, et töötajale makstakse töötasu rahas. Kui tööandja annab töötajale lisaks palgale ka muid mitterahalisi hüvesid, siis on tegemist erisoodustusega, mis maksustatakse SMS-i § 2 lõige 1 punkti 7 alusel. Antud punkti alusel kuuluvad sotsiaalmaksuga maksustamisele ka hüvitised, mida tööandja maksab endisele töötajale töölepingu (sh ebaseadusliku) lõpetamise või ülesütlemise tõttu seaduses ettenähtud juhtudel või seoses töölepingu ülesütlemise korra rikkumisega.
SMS-i § 2 lõige 1 punkt 3: „Sotsiaalmaksu makstakse avalikule teenistujale makstud palgalt ja muudelt tasudelt."
Avalik teenistuja käesoleva seaduse tähenduses on ka avaliku teenistuse seaduse § 12 lõigetes 2 ja 3 nimetatud isik (ehk Riigikogu liige, Vabariigi President, Vabariigi Valitsuse liige, kohaliku omavalitsuse volikogu liige, riigikontrolör, õiguskantsler, kohtunik, politseiametnik, piirivalveametnik, vanglaametnik, prokurör, soolise võrdõiguslikkuse ja võrdse kohtlemise volinik).
SMS-i § 2 lõike 1 punkt 3 sõnastati 2003. aastal ümber, et tagada ühene arusaadavus sotsiaalmaksu tasumise kohustusest kohaliku omavalitsuse volikogu liikmele makstavatelt tasudelt, mida ei olnud kuni 2003. aastani kehtinud seaduses sõnaselgelt sätestatud. Nimetatud punktis seni olnud isikute loetelu on analoogiliselt tulumaksuseaduse (TuMS-i) § 13 lõikega 1 asendatud viitega avaliku teenistuse seaduse § 12 lõigetele 2 ja 3. Vastavalt muudeti ka SMS-i § 5 punkti 2. Kaitseväeteenistujate suhtes kehtivad kõik avalikke teenistujaid puudutavad sätted.
SMS-i § 2 lõige 1 punkt 4: „Sotsiaalmaksu makstakse juriidilise isiku juhtimis- või kontrollorgani liikmele TuMS-i § 9 tähenduses ning füüsilise isiku pankrotimenetluses pankrotihaldurile ja pankrotitoimkonna liikmele makstud tasudelt SMS-i § 9 lõike 1 punktis 2 sätestatud juhul."
Antud punkti kohaselt maksab kõigilt TuMS-i §-s 9 nimetatud juriidilise isiku organi liikmele makstud tasudelt sotsiaalmaksu väljamakse tegija, välja arvatud juhul, kui tasu saav isik on kantud äriregistrisse (või kuni 31. detsembrini 2009 kehtinud redaktsiooni kohaselt registreeritud Maksu- ja Tolliameti piirkondlikus struktuuriüksuses) FIE-na ning tasu on saaja ettevõtlustuluks (SMS-i § 9 lõike 1 punkt 2). 2003. aastal täiendati SMS-i § 2 lõike 1 punkti 4 tasudega, mis on makstud füüsilise isiku pankrotimenetluses pankrotihaldurile ja pankrotitoimkonna liikmele, võrdsustades need sotsiaalmaksu tasumise osas juriidiliste isikute pankrotihalduritega.
SMS-i § 2 lõige 1 punkt 6: „Sotsiaalmaksu makstakse füüsilisele isikule töövõtu-, käsundus- või muu teenuse osutamiseks sõlmitud võlaõigusliku lepingu alusel makstud tasudelt, välja arvatud juhul kui tasu saav isik on kantud äriregistrisse (kuni 31. detsembrini 2009 kehtinud redaktsiooni kohaselt või registreeritud Maksu- ja Tolliameti piirkondlikus struktuuriüksuses) FIE-na ning tasu on saaja ettevõtlustuluks (SMS-i § 9 lõike 1 punkt 2)."
Töövõtu-, käsundus- või muu teenuse osutamiseks võlaõigusliku lepingu sõlmimisel peab välja selgitama, kas füüsiline isik, kellega leping sõlmitakse, on registreeritud FIE-na. Kui füüsiline isik on FIE ja talle selle lepingu alusel makstav töö- või teenustasu on tema ettevõtlustuluks, siis on tulu- ja sotsiaalmaksu maksmise kohustus isikul endal. Kui isik ei ole registreeritud ettevõtjana, on tasult sotsiaalmaksu maksmise kohustus väljamakse tegijal.
Üheks võlaõigusliku lepingu liigiks on rendileping. Rendilepingu alusel ei teki väljamakse tegijal ehk rentnikul kohustust maksta väljamakstud renditasult sotsiaalmaksu. TuMS-i § 14 kohaselt võib ettevõtlustulu hõlmata renditasusid. Füüsilisel isikul (rendileandjal) on õigus valida, kas deklareerida saadud renditulu ettevõtlustuluna või muu tuluna. FIE-na saab saadud renditulust kui ettevõtlustulust teha mahaarvamisi, kuid tuleb maksta ka sotsiaalmaksu. Kui renditulu deklareeritakse muu tuluna (nn puhasrendina), siis ei ole rendile andjal õigust teha renditulust mahaarvamisi, kuid ei ole ka kohustust maksta sotsiaalmaksu. Antud juhul käsitletakse saadud renditasu nn passiivse tuluna (varalt või kapitalilt saadud tuluna), mis ei ole sarnaselt teiste passiivse tulu liikidega (nt intressidega, dividendidega jms) sotsiaalmaksu objektiks.
Samuti ei ole väljamaksjal kohustust maksta sotsiaalmaksu sellise võlaõigusliku lepingu puhul nagu ostu-müügileping, kuna sellist lepingut ei sõlmita mitte teenuse osutamiseks, vaid vara võõrandamiseks.
SMS-i § 2 lõige 1 punkt 7: „Sotsiaalmaksu makstakse erisoodustustelt TuMS-i tähenduses, ümberarvestatuna rahasse, ning erisoodustustelt maksmisele kuuluvalt tulumaksult."
Erisoodustuse mõiste on defineeritud TuMS-i §-s 48. Erisoodustustelt arvutatud sotsiaalmaksu ei isikustata. See tähendab, et erinevalt palkadest ei suurenda erisoodustused töötaja pensioni, haigushüvitist, vanemahüvitist, töötuskindlustushüvitist ega mõjuta muid töötajale ettenähtud garantiisid (puhkusetasu, hüvitisi töölepingu ülesütlemisel jne).
Jalgrattapood premeerib oma müüjat seoses pensionile minekuga, kinkides talle jalgratta, mille müügihind on selles poes 320 eurot. Jalgratast loetakse antud juhul erisoodustuseks ning see maksustatakse tulumaksuga (TuMS-i § 48 alusel) ja sotsiaalmaksuga (SMS-i § 2 lõige 1 punkti 7 alusel) järgmiselt:
* tulumaks erisoodustuselt: 320 * 21 / 79 = 85,06 eurot
* sotsiaalmaks erisoodustuselt: (320 + 85,06) * 33% = 405,06 * 33% = 133,67 eurot (neid makse deklareeritakse isikustamata maksudeklaratsiooni TSD lisal 4)
Jalgrattapood premeerib oma müüjat seoses tema pensionile minekuga, makstes talle sularahas puhtalt kätte 320 eurot. Netoväljamaksele summas 320 eurot vastab brutoväljamakse summas 405,06 eurot. Antud juhul on tegemist töötaja palgatuluga, millelt peetakse kinni tulumaks (TuMS-i § 41 punkti 1 alusel) ja arvestatakse sotsiaalmaks (SMS-i § 2 lõige 1 punkti 1 alusel). Kuna töötaja on vanaduspensionieas, samuti ei ole ta kogumispensioni kohustatud isik, siis töötuskindlustusmakset ja kogumispensioni makset kinni ei peeta. Tulumaks peetakse kinni ja sotsiaalmaks arvestatakse väljamakselt brutosummas (ei ole maksuvaba tulu rakendamise avaldust).
* Kinnipeetud tulumaks: 405,06 * 21% = 85,06 eurot
* Arvestatud sotsiaalmaks: 405,06 * 33% = 133,67 eurot (neid makse deklareeritakse isikustatult maksudeklaratsiooni TSD lisal 1)
SMS-i § 2 lõige 1 punkt 8: „Sotsiaalmaksu makstakse töötuskindlustuse seaduse alusel makstud hüvitistelt, välja arvatud juhul, kui töötuskindlustushüvitist saava isiku eest makstakse sotsiaalmaksu käesoleva seaduse § 6 lõike 1 punkti 7 alusel."
Alates 1. jaanuarist 2003 hakkas töötuskindlustuse hüvitistelt sotsiaalmaksu maksma Eesti Töötukassa, maksumääraga 13% (töötu ravikindlustuse tagamiseks). Tööandja maksejõuetuse korral ja töölepingute kollektiivsel ülesütlemisel makstavatelt hüvitistelt maksab Töötukassa sotsiaalmaksu tavalise maksumääraga (33%).
SMS-i § 2 lõige 1 punkt 9: „Sotsiaalmaksu makstakse eelmistes punktides nimetamata seaduse või muu õigusakti alusel töö tegemise eest makstavatelt tasudelt."
Alates 1. jaanuarist 2004 kehtima hakanud SMS-i § 2 lõige 1 punktiga 9 laiendati formaalselt sotsiaalmaksu objekti sellistele füüsilisele isikule makstavatele tasudele, mille maksustamine on põhjendatud sotsiaalmaksu kui aktiivsest tegevusest saadavalt tulult tasutava maksu olemusega, ent mis enne muudatuse jõustumist kehtinud redaktsiooni kohaselt ei mahtunud otseselt ühegi SMS-i § 2 lõikes 1 nimetatud tasu liigi alla.
Näiteks võib tuua individuaalse töövaidluse lahendamise seaduse § 13 kohaselt tasu maksmise töötajate ja tööandjate esindajatele, kes osalevad töövaidluskomisjoni töös. Töövaidluskomisjoni töös osalemise aja eest maksab neile töötasu Tööinspektsioon. Sarnaselt on reguleeritud näiteks tasu maksmine rahvakohtunikele kohtute seaduse §-s 112, mille kohaselt tööandja peab rahvakohtuniku õigusemõistmises osalemise ajaks tööst vabastama.Tasu maksmise korra rahvakohtuniku iga õigusemõistmises osaletud päeva eest kehtestab oma määrusega justiitsminister. Kõigi nimetatud ja nendega sarnaste juhtumite puhul ei ole sisulist vahet töö tegemisel töölepingu alusel või teenistussuhte raames, seetõttu tuleb erinevas vormis töö tegemise sarnaseks kohtlemiseks hõlmata sotsiaalmaksu objektiga ka sellised väljamaksed.
SMS-i § 2 lõige 11: „Sotsiaalmaksu makstakse käesoleva § lõikes 1 nimetatud summadelt, olenemata nende aluseks oleva suhte kehtimisest väljamakse tegemise ajal."
Antud sätte kohaselt makstakse sotsiaalmaksu ka endisele töötajale, teenistujale või juhtimis- või kontrollorgani liikmele makstavalt tasult, kui selline tasu maksmine tuleneb eelnevast töö-, teenistus- või ametisuhtest. Antud säte rõhutab, et sotsiaalmaksu aspektist ei ole erinevust töötasu maksmisel koheselt, st töö tegemise aluseks oleva suhte kestel, ja nn edasilükatud töötasu maksmisel. Sellesse kategooriasse kuulub ka näiteks tööandja poolt endisele töötajale makstav pension.
2.3. Tööandja sotsiaalmaksu minimaalne kohustus
Tööandja sotsiaalmaksu minimaalset kohustust reguleerib SMS-i § 2 lõige 2, 3 ja 4 ning § 21.
2.3.1. Üldreegel
SMS § 2 lõige 2: „Sotsiaalmaksu makstakse töötajale või teenistujale kuu eest makstud tasult, kuid mitte vähem kui käesoleva seaduse §-s 21 nimetatud kuumääralt."
§ 2 lõige 2 sätestab tööandja kohustuse maksta sotsiaalmaksu töötajale kuu eest makstud tasult, kuid mitte vähem kui §-s 21 nimetatud kuumääralt. Miinimumsummalt sotsiaalmaksu maksmise eesmärgiks on vältida ravikindlustuskaitse saamist olukorras, kus töötaja või teenistuja eest ei maksta sotsiaalmaksu.
SMS § 21 (Sotsiaalmaksu kuumäär): „Sotsiaalmaksu maksmise aluseks olev kuumäär kehtestatakse eelarveaastaks riigieelarvega. Riigieelarvega kehtestatav kuumäär ei või olla väiksem kui eelarveaastale eelnenud aasta 1. juulil kehtinud Vabariigi Valitsuse kehtestatud töötasu alammäär."
Sotsiaalmaksu miinimumkohustuse arvestamise aluseks olev kuumäär on alates 2006. aastast sätestatud seaduse §-s 21. Seal on ette nähtud sotsiaalmaksu kuumäära tõstmine kuni 2009. aastani. Alates 2008. aastast kehtestatakse see igaks kalendriaastaks riigieelarvega ja seostatakse Vabariigi Valitsuse poolt kehtestatava töötasu alammääraga. 2008. aastal ei või kuumäär olla väiksem kui 75% 2008. aasta kuupalga alammäärast ja alates 2009. aastast 100% eelmise aasta töötasu alammäärast. 2009. ja 2010. aastal oli sotsiaalmaksu kuumäär ühesugune (töötasu alammäär ei ole muutunud) 4350 krooni, seega tööandja sotsiaalmaksu minimaalseks kohustuseks oli 1436 krooni kuus (4350 * 33% = 1436). 2011. aastal samuti võrdub sotsiaalmaksu kuumäär ( 2011. aasta riigieelarve seaduse § 2 lg 10) töötasu alammääraga kuus, milleks on 278,02 eurot.
SMS § 2 lg 21: "Mitme tööandjaga töö- või teenistussuhtes oleva isiku eest maksab sotsiaalmaksu vähemalt käesoleva seaduse §-s 21 nimetatud kuumääralt tööandja, kes tulumaksu kinnipidamisel arvestab maksuvaba tulu TuMS-i § 42 lõigete 1 ja 2 kohaselt."
Kuni 31. detsembrini 2002 kehtinud SMS-i § 2 lõikes 2 oli sätestatud tööandja sotsiaalmaksu maksmise miinimumkohustus põhikohaga töötaja ja teenistuja kohta, kusjuures põhikoha tunnuseks oli tööraamatu pidamine selle tööandja poolt. TLS-i muutmise tulemusena 2002. aastal kaotati ära kohakaasluse mõiste, mistõttu tuli tööraamatut pidada kõigi töölepinguga töötajate kohta. 1. juulil 2009 jõustunud TLS enam tööraamatu pidamise kohustust ette ei näe. Seetõttu on SMS-is alates 1. jaanuarist 2003 sätestatud uus kriteerium, mille alusel valitakse tööandja, kes maksab sotsiaalmaksu vähemalt riigieelarvega kehtestatud kuumääralt juhul, kui töötajal on mitu tööandjat. Kehtiva redaktsiooni kohaselt maksab rohkem kui ühe tööandjaga töö- või teenistussuhtes oleva isiku eest sotsiaalmaksu tööandja, kellele isik on esitanud avalduse tulumaksu kinnipidamisel maksuvaba tulu arvestamiseks. TuMS-i § 42 kohaselt peab iga töötaja valima välja ühe maksuvaba tulu arvestaja ja esitama talle kirjaliku avalduse.
SMS § 2 lg 22: "Kui maksuvaba tulu arvestaval tööandjal on tõend samal maksustamisperioodil isikule teise tööandja makstud tasu kohta, võib ta nimetatud isiku eest sotsiaalmaksu maksta kuumäära ja teise tööandja makstud tasu vahelt, kuid vähemalt summalt, mille ta isikule kuu eest on maksnud. Isik on kohustatud maksuvaba tulu arvestavale tööandjale esitama uue tõendi tasu saamisele järgneva kuu viiendaks kuupäevaks, kui teise tööandja makstud tasu suurus erineb viimati esitatud tõendil märgitust."
2010. aasta 1. juulist on tööandjal võimalus arvestada summeeritult sotsiaalmaksu miinimumkohustust. Maksuvaba tulu arvestav tööandja peab maksma sotsiaalmaksu väiksemalt summalt, mis arvesse võttes ka teise tööandja makstud tasu oleks selle inimese kohta võrdne vähemalt kuumääraga.
Näiteks kui inimesele maksab üks tööandja tasu 160 eurot ja teine 95,9 eurot, siis esimene maksab sotsiaalmaksu 246,37 eurot (278,02-95,9x33%) ja teine tööandja 31,65 eurot, nii et kokku laekub sotsiaalmaksuna selle töötaja eest 278,02 eurot kuus.Oma kohustust saab maksuvaba tulu arvestav tööandja vähendada vaid juhul, kui ta on töötaja käest saanud teise tööandja kinnituse temalt saadava tasu suuruse kohta. Juhul kui töötaja on kuupalgaline, peab ta esitama uue tõendi alles palga muutumisel.
2.3.2. Üldreegli erandid
SMS-i § 2 lõige 3: „Sotsiaalmaksu makstakse töötajale või teenistujale kuu eest makstud tasult, kuid mitte vähem kui käesoleva seaduse §-s 21 nimetatud kuumääralt proportsionaalselt sellel kuul töötatud ajaga, järgmistel juhtudel:
1) töötaja puhul, kes on TLS-i §-s 19 nimetatud alusel keeldunud töö tegemisest, välja arvatud poolte kokkuleppel antava tasustamata puhkuse korral;2) teenistuja puhul, kelle teenistussuhe on peatunud avaliku teenistuse seaduse § 108 punktide 2–9 alusel, välja arvatud poolte kokkuleppel antava tasustamata puhkuse korral;3) töötaja või teenistuja puhul, kes on asunud tööle või lahkunud töölt sellel kuul."
Oluline on, et tööandja peab maksma sotsiaalmaksu kuumääralt mitte igas kuus, vaid iga kuu eest. Maksustamisperioodiks, mil rakendatakse miinimumnõuet, on töösisekorrajärgne tasu väljamaksmise kuu (kuu, millal saabub töölepingus või töösisekorras määratud palgapäev).
Seaduse kohaselt peab tööandja töötaja või teenistuja kindlustuskaitse säilimiseks maksma sotsiaalmaksu ka juhul, kui töötaja või teenistuja on tasustamata puhkusel.
Täpsem sotsiaalmaksu arvestuse kord on kehtestatud rahandusministri 3. jaanuari 2003 määrusega nr 2. Kord annab võimaluse teha sotsiaalmaksu ümberarvestust ning seega vältida topeltmaksustamist. Kord puudutab kõigepealt neid töötajaid, kelle palk ei ületa 278,02 eurot kuus. Sellisel juhul tekib igakuise arvestuse vajadus lähtuvalt 278,02 eurost. Töötaja puhul, kelle kuupalk ületab 278,02 euro, annab kord võimaluse erinevate maksustamisperioodide sotsiaalmaksu tasaarvestamiseks, et ei tekiks topeltmaksustamist.
SMS-i § 2 lõige 4 sätestab töötajate kategooriad, kelle puhul tööandja maksab sotsiaalmaksu tegelikult tasult ja ei pea maksma töölepingulise töötaja eest sotsiaalmaksu vähemalt kuumääralt (278,02 eurolt ehk 91,75 eurot sotsiaalmaksu kuus). Selline sotsiaalmaksu maksmine toimub järgmistel juhtudel:
* töötaja või teenistuja puhul, kellele on töölepingu seaduse § 43 lõike 4 või 6 alusel kehtestatud lühendatud tööaeg sellel kuul;
* töötaja või teenistuja puhul, kes kasvatab vanema või eestkostjana alla kolmeaastast last või kolme või enamat alla 19-aastast last; * töötaja või teenistuja puhul, keda on nimetatud ravikindlustuse seaduse § 5 lõike 4 punktis 5; * kuni 12 kuu jooksul tööle asumisest töötaja või teenistuja puhul, kes 12 kuu jooksul enne tööle asumist on olnud tööturuteenuste ja -toetuste seaduse §-i 6 alusel töötuna arvel vähemalt kuus kuud; * töötaja või teenistuja puhul, kes saab pensioni Eesti riigilt tulenevalt sotsiaalkindlustuslepingust või sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise alasest Euroopa Liidu õigusaktist. Seisuga 1. jaanuar 2010 kehtivad sotsiaalkindlustuslepingud Ukraina, Kanada ja Venemaaga. Seega loetakse riikliku pensioni saajateks kõiki isikuid, kes saavad Eesti, Ukraina, Kanada ja Venemaa ning Euroopa Majanduspiirkonna riigi pensioni;Eelnimetatud juhtudel makstakse sotsiaalmaksu alati töötajale tegelikult makstud tasult, olenemata tasu suurusest.
Loe veel: „Tööandja minimaalne sotsiaalmaksu kohustus."
2.4. Sotsiaalmaksuga mittemaksustatavad väljamaksed
Sotsiaalmaksuga ei maksustata töötajale, avalikule teenistujale ja juhtimis- või kontrollorgani liikmetele makstud SMS-i §-s 3 loetletud summasid või antud soodustusi, sealhulgas:
1) TuMS-i § 13 lõike 3 punktides 1–21 ning § 31 lõike 1 punktides 7 ja 8 nimetatud väljamakseid;
Punkti 1 kohaselt ei maksustata Vabariigi Valitsuse kehtestatud tingimustel ja piirmäärades makstavaid teenistus-, töö- või ametilähetusega seotud sõidu-, majutus- ja muude kulude hüvitisi ning välislähetuse päevaraha. Samuti teises paikkonnas asuvale ametikohale nimetamisega seotud kolimiskulude hüvitisi ning Vabariigi Valitsuse poolt kehtestatud tingimustel ja piirmäärades makstavaid hüvitisi seoses isiku isikliku sõiduauto kasutamisega teenistus-, töö- või ametiülesannete täitmisel.
Kui nimetatud hüvitised ja päevarahad ületavad Vabariigi Valitsuse poolt kinnitatud piirmäärasid, siis maksustatakse piirmäära ületav osa sotsiaalmaksuga kui erisoodustus (SMS-i § 2 lg 1 p 7).
3) töötervishoiu ja tööohutuse seaduse (TTOS-i) §-i 122 alusel makstavat haigushüvitist, mis ei ületa töötaja keskmist töötasu ning § 13 lõikest 1 tulenevaid tööandja kulutusi töötaja töötervishoiu ja tööohutuse tagamiseks;
Punkt 3 sätestab, et TTOS-i § 122 alusel makstavalt haigushüvitiselt ei maksa tööandja sotsiaalmaksu juhul, kui hüvitis ei ületa töötaja keskmist tasu. Hüvitiselt tuleb kinni pidada tulumaks. „Tööandja haigushüvitise maksustamisest ja deklareerimisest".
5) töölepingu seaduse §-s 66 ning töötervishoiu ja tööohutuse seaduse § 10 lõikes 5 sätestatud täiendavate puhkusepäevade ja lapse toitmise vaheaegade eest makstavat töötasu hüvitist;
TLS-i § 66 kohaselt hüvitatakse tööandjale riigieelarve vahenditest Sotsiaalkindlustusameti kaudu:
* alaealise ja töövõimetuspensioni saava töötaja tavapärast (28 kalendripäeva) põhipuhkust ületava osa (35 - 28 = 7) eest makstav puhkusetasu
* töötaja lapsepuhkusel oldud aja eest 4,25 eurot päevas (TLS-i §135). Emal või isal on õigus igal kalendriaastal saada lapsepuhkust kolm tööpäeva, mille eest tasutakse 4,25 eurot päevas, kui tal on üks või kaks alla 14-aastast last ning kuus tööpäeva, kui tal on vähemalt kolm alla 14-aastast last või vähemalt üks alla 3-aastane laps
Punktis 5 loetletud hüvitisi ei maksustata sotsiaalmaksuga, kuid maksustatakse tulumaksuga ning deklareeritakse TSD lisal 1 koodi 14 all.
Loe veel: „ Puhkusetasu ja keskmise töötasu hüvitamine riigieelarvest".
7) Eesti residendi poolt mitteresidendile TuMS-i § 6 lõigete 3 ja 5 tähenduses makstud käesoleva seaduse § 2 lõike 1 punktides 1 ja 6 nimetatud tasusid, kui töö tegemise koht asub välisriigis;
Punkt 7 vabastab sotsiaalmaksust mitteresidendile makstud tasu töö või teenuse eest töö- või võlaõigusliku lepingu alusel, juhul kui töökoht asub välisriigis.
12) tasusid, mida makstakse mitteresidendile, kes tegutseb FIE-na välisriigis ja tõendab, et sellelt tasult makstakse sotsiaalkindlustusmaksu või -makseid välisriigis;
Punktis 12 sätestatud regulatsiooniga välditakse välisriigi FIE Eestis saadud ettevõtlustulu sotsiaalmaksuga topeltmaksustamist. Samuti on SMS-i § 9 lõike 1 punktis 2 sätestatud, et selliselt tasult ei maksa sotsiaalmaksu väljamakse tegija.
Ravikindlustuse seadus sätestab isikule, kelle poolt vajalike dokumentide esitamata jätmise tõttu jäi kindlustuskaitset taotlev isik ilma ravikindlustushüvitisest, kohustuse hüvitada sellest tekkinud kahju. Sisuliselt ei ole selliste väljamaksete puhul tegemist sotsiaalmaksu objektiga, kuid praktikas on selles osas esinenud väärarusaamu.
Maksuhaldur on seisukohal, et sotsiaalmaksuga ei maksustata töötajale tööõnnetuse või kutsehaigusega seoses makstavaid hüvitisi, kuigi seda ei ole seaduse §-s 3 nimetatud. Sellisel juhul ei ole tegemist mitte töötajale makstud palga ja muu tasuga, vaid tööülesannete täitmisel saadud vigastuse ja muu tervisekahjustusega tekitatud kahju hüvitamisega, mis ei ole oma olemuselt sotsiaalmaksu objektiks.
Samuti tuleb meeles pidada, et sotsiaalmaksu objektiks on väljamaksed, mida tehakse füüsilisele isikule seoses aktiivse töö tegemisega. Seega ei kuulu sotsiaalmaksuga maksustamisele kapitalitulud (intressid, dividendid) ja muud passiivsed tulud (nt stipendiumid, pensionid saadud elatis jms, välja arvatud need stipendiumid ja pensionid, mida makstakse seoses töö- või teenistussuhtega, samuti seoses juriidilise isiku juhtimis- või kontrollorgani liikmeks olekuga).
2.5. Töövõimetuspensionit saava töötaja tööandja sotsiaalmaksusoodustus
SMS-i § 6 lõike 1 punkti 5 kohaselt maksab riik sotsiaalmaksu äriühingu, mittetulundusühingu, sihtasutuse või FIE (edaspidi tööandja) töötaja eest, kes saab töövõimetuspensioni. Töövõimetuspension on üheks riikliku pensioni liigiks, mis määratakse püsivalt töövõimetuks tunnistatud isikule töövõime kaotusega 40–100 protsenti.
Töötaja on isik, kes töötab mainitud tööandja juures töölepingu alusel. Töövõtu-, käsundus- või muu võlaõigusliku lepingu alusel tasu saava isiku eest riik sotsiaalmaksu ei maksa. Kui töövõimetuspensionit saav isik jõuab vanaduspensioniikka, hakkab ta saama vanaduspensioni ja sel juhul riik selle isiku eest sotsiaalmaksu ei maksa. Töötaja tõendab tööandjale, et on töövõimetuspensioni saaja, esitades oma pensionitunnistuse, kus peab olema märge vastava pensioniliigi ja tähtaja kohta.
Riik maksab töövõimetuspensionit saava töötaja eest sotsiaalmaksu SMS-i §-s 21 nimetatud kuumääralt (2011. aastal 278,02 eurolt). Juhul kui töövõimetuspensionärist töötaja on töösuhtes mitme tööandjaga, maksab riik sotsiaalmaksu selle tööandja eest, kes töötaja palgalt tulumaksu kinnipidamisel arvestab maksuvaba tulu. Seega on tegemist sellele tööandjale antava maksusoodustusega, kelle juures töötaja peamiselt töötab. Juhul kui töötaja ei ole esitanud maksuvaba tulu arvestamise avaldust ühelegi tööandjale (näiteks avaldus oli esitatud pensioni maksjale), valib töötaja kirjaliku avaldusega ühe tööandja, kelle eest riik maksab sotsiaalmaksu.
Kuna töövõimetuspensionär on riikliku pensioni saaja, ei ole tööandjal kohustust maksta tema eest sotsiaalmaksu vähemalt sotsiaalmaksu kuumääralt, tööandja arvestab sotsiaalmaksu tegelikult palgalt. Kui riik maksab töövõimetuspensioni saava töötaja eest sotsiaalmaksu, siis tööandja maksab sotsiaalmaksu palga osalt, mis ületab riigi poolt makstud sotsiaalmaksu arvutamise aluseks olevat summat (SMS-i § 6 lõige 3).
Loe veel: „Sotsiaalmaksu tasumine töötaja eest, kes saab töövõimetuspensioni" ja „Riigipoolse sotsiaalmaksu tasumine isikute eest, kes saavad töövõimetuspensioni".
2.6. Tööandja sotsiaalmaksu deklareerimine ja tasumine(SMS-i § 9)
Sotsiaalmaksu maksjal on järgmised kohustused:
* arvutada sotsiaalmaksuga maksustatavatelt summadelt sotsiaalmaks
* esitada Maksu- ja Tolliametile deklaratsioon TSD koos lisadega maksustamisperioodile järgneva kuu 10. kuupäevaks * kanda tasumisele kuuluvad maksusummad Maksu- ja Tolliameti pangakontole eelnimetatud kuupäevaks * anda isikule, kelle eest maksti sotsiaalmaksu, tõend (vorm TSM) temalt arvestatud ja makstud sotsiaalmaksu kohta isiku nõudmisel kalendriaastale järgneva aasta 1.veebruariks. Isiku töölt lahkumisel antakse nimetatud tõend koos lõpparvega, pensioni taotlemiseks aga isiku nõudmisel
Sotsiaalmaksu arvestamiseks kasutatakse kassapõhist arvestusprintsiipi, st sotsiaalmaks arvestatakse maksustamisperioodil ehk kalendrikuul tehtud väljamaksetelt, olenemata sellest, millise kuu eest on väljamakstud töötasu arvestatud. Töötasu arvestamise kuu võetakse aluseks ainult sotsiaalmaksu arvestamisel SMS-i § 2 lõikes 2 ettenähtud juhtudel, siis ei ole tegemist täieliku kassapõhise printsiibiga. Arvestatud sotsiaalmaks deklareeritakse vastava kuu deklaratsioonil.
Deklaratsioonide ja tõendi vormid ning nende täitmise kord kuni 31.12.2010.a. kehtinud redaktsioonis on kinnitatud rahandusministri 8. jaanuari 2009 määrusega nr 1 „Tulumaksuseadusest, sotsiaalmaksuseadusest, kogumispensionide seadusest ja töötuskindlustuse seadusest tulenevate deklaratsioonide ja tõendite vormide kinnitamine."ja alates 01.01.2011.a. kehtivas redaktsioonis on kinnitatud rahandusministri 29.11.2010 määrusega nr 60 „Tulumaksuseadusest, Sotsiaalmaksuseadusest, Kogumispensionide seadusest ja Töötuskindlustuse seadusest tulenevate deklaratsioonide ja tõendite vormide kinnitamine"(RT I, 03.12.2010,13).
Sotsiaalmaksu maksja deklareerib arvestatud sotsiaalmaksu järgmistel deklaratsioonivormidel:
1) vormi TSD põhivormil;2) vormi TSD lisal 1 „Residendist füüsilistele isikutele tehtud väljamaksed, kinnipeetud tulumaks, kohustusliku kogumispensioni makse ja töötuskindlustusmakse ning arvestatud sotsiaalmaks isikute lõikes";3) vormi TSD lisal 2 „Mitteresidendist füüsilistele isikutele tehtud väljamaksed, kinnipeetud tulumaks ja töötuskindlustusmakse ning arvestatud sotsiaalmaks isikute lõikes";4) vormi TSD lisal 4 „Erisoodustused".
Deklaratsiooni TSD vorm koosneb kahest osast: A ja B.
Osal A (koosneb 6 punktist) kajastatakse füüsilisele isikule tehtud väljamaksetelt arvestatud sotsiaalmaks, ülekandmisele kuuluv kinnipeetud tulumaks, sotsiaalmaksuga maksustatud väljamaksed, kinnipeetud ja arvestatud töötuskindlustusmakse ning kinnipeetud kohustusliku kogumispensioni makse.Osa A punktis 1 näidatud sotsiaalmaksu summas peab kajastuma kõigilt antud kuus tehtud väljamaksetelt ja SMS-i § 2 lõigete 2 ja 3 alusel arvestatud sotsiaalmaks.Osa A punktis 3 näidatakse füüsilistele isikutele maksustamisperioodil tehtud sotsiaalmaksuga maksustatud väljamaksed.Nimetatud summad isikustatakse vormi TSD lisades 1 ja 2. Osa A punktide 1 ja 3 summad peavad olema vastavuses vormi TSD lisades 1 ja 2 näidatud summade kokkuvõtetega.
Osal B märgitakse andmed vormiga koos esitatud lisadelt. Real 1.2. ja 5.2. deklareeritakse maksustamisperioodil tehtud erisoodustustelt arvestatud sotsiaalmaks.
Sotsiaalmaks erisoodustustelt arvestatakse vormi TSD lisa 4 real 20 ja kantakse sealt osa B reale 1.2.Sotsiaalmaksu objektiks on nii erisoodustuste summa kui ka sellelt summalt maksumääraga 21/79 arvestatud tulumaks. Kuna erisoodustustelt makstud sotsiaalmaksu ei isikustata, ei deklareerita neid summasid ka vormi TSD lisadel 1 ja 2.
Vormi TSD täitmisel tuleb tähelepanu pöörata järgmistele asjaoludele:
1) Käibemaksukohustuslane (va piiratud käibemaksukohustuslane) esitab deklaratsiooni vormi TSD igakuiselt, olenemata sellest, kas antud kuul väljamakseid tehti või mitte. Teised maksukohustuslased esitavad vormi TSD ainult nende kuude eest, mil neil on tekkinud maksukohustus tulumaksu, sotsiaalmaksu, töötuskindlustusmakse või kohustusliku kogumispensioni makse osas.2) Maksusummad deklaratsioonil ja selle lisadel märgitakse eurodes sendi täpsusega. Deklareeritav summa ümardatakse 1 sendi täpsusega kolmanda koha alusel pärast koma. Kui kolmandal kohal pärast koma on 0-4, jäetakse teisel kohal pärast koma olev number muutmata. Kui kolmandal kohal pärast koma olev number on 5-9, ümardatakse teisel kohal olev number ühe võrra ülespoole. 3) Deklaratsioonil märgitud kuu (maksustamisperiood) on väljamakse tegemise kuu, mitte tasu arvestamise kuu. Näiteks, kui jaanuari töötasu arvestati välja 30. jaanuaril, kuid väljamakse tehti veebruaris, siis märgitakse deklaratsioonile maksustamisperioodiks veebruar (väljamakse kuu).
Vormi TSD lisa 1 täitmisel tuleb pöörata tähelepanu järgmistele asjaoludele:
1) Lisa 1 esitatakse residendist füüsiliste isikute lõikes. Lisas 1 täidetakse iga füüsilise isiku kohta üks rida.2) Veerus 2 näidatakse isikukood. Lisal 1 on lubatud näidata ainult Eesti isikukoodi. Kui lisal 1 kajastub Eesti isikukoodideta isikuid, siis ei ole võimalik neid identifitseerida ja deklaratsioon, kus on kajastatud identifitseerimata isikud, loetakse vigaseks. Lisal 1 ei ole lubatud isikukoodi asemel sünniaega näidata.3) Kuna tööandjal, kes maksab töötajale töötasu alla 278,02 euro võib tekkida sotsiaalmaksu kuumääralt arvestamise kohustus, siis ei pea lisa 1 veerus 4 kajastatud sotsiaalmaks alati võrduma 33% veerus 5 näidatud väljamaksete summast. Veerus 5 alati näidatakse tegelikult tehtud väljamakse summa (mitte miinimaalse kohustuse arvestuse aluseks olev summa).
Kui võlaõigusliku lepingu alusel makstakse füüsilisele isikule tasu töö või teenuse eest, siis peab tasu maksja teadma, kas tasu saav füüsiline isik on äriregistrisse kantud FIE ja kas tasu on isiku ettevõtlustuluks või mitte. See asjaolu võiks olla kajastatud võlaõiguslikus lepingus. FIE register on avalik register. Tasu maksjal on võimalus kontrollida kas isik, kes osutab talle teenust on äriregistrisse kantud FIE x-tee kaudu. Kui tasu saaja on FIE ja tasu on tema ettevõtlustuluks, siis ei pea väljamakse tegija sellelt tasult sotsiaalmaksu arvestama. FIE ise maksab nii sotsiaal- kui ka tulumaksu oma ettevõtlustulult.
3. FÜÜSILISEST ISIKUST ETTEVÕTJA (FIE) SOTSIAALMAKS
3.1. Õiguslik regulatsioon
1) tasuma maksustamisperioodi kestel sotsiaalmaksu avansiliste maksetena Maksu- ja Tolliameti pangakontole iga kvartali kolmanda kuu 15. kuupäevaks jooksva kvartali eest kolmekordselt käesoleva seaduse §-s 21 nimetatud kuumääralt arvutatud summa, välja arvatud isik, kes on kogu kvartali jooksul olnud riikliku pensioni saaja ning käesoleva paragrahvi lõigetes 4, 5 ja 51 sätestatud juhtudel;2) tasuma käesoleva § lõike 6 punktis 1 nimetatud juurdemaksmisele kuuluva maksusumma 1. oktoobriks Maksu- ja Tolliameti pangakontole.
1) arvutama füüsilise isiku tuludeklaratsiooni ning maksukohustuslaste registri andmete alusel juurdemaksmisele kuuluva maksusumma ning väljastama FIE-le maksuteate juurdemaksmisele kuuluva maksusumma kohta vähemalt 30 päeva enne maksu tasumise tähtpäeva;2) tagastama enammakstud sotsiaalmaksu summa maksustamisperioodile järgneva aasta 1. oktoobriks FIE poolt maksudeklaratsioonil näidatud pangakontole, välja arvatud MKS-is ettenähtud juhtudel.
* FIE sotsiaalmaksuga maksustamise periood on kalendriaasta, sest maksustatav ettevõtlustulu selgitatakse välja füüsilise isiku tuludeklaratsiooni alusel üks kord aastas. ja "FIE sotsiaalmaksu avansilised maksed 2011. aastal ").
* Sotsiaalmaksu määr on 33%. * FIE maksab sotsiaalmaksu oma ettevõtlusest saadud tulult, millest on tehtud TuMS-is lubatud ettevõtlusega seotud mahaarvamised, arvestades SMS-iga kehtestatud alam- ja ülempiiri. 2010. aastal oli sotsiaalmaksu minimaalse kohustuse arvestuse aluseks olev kuumäär 4350 krooni. Seega on 2010. aastal sotsiaalmaksu minimaalseks kohustuseks 17 226 krooni (4350x12x33%) ning maksimaalseks sotsiaalmaksu kohustuseks 258 390 krooni (4350 x12 x 15 x 33%). 2011. aastal on sotsiaalmaksu minimaalse kohustuse arvestuse aluseks olev kuumäär 278,02 eurot. Seega on 2011. aastal sotsiaalamsku minimaalseks kohustuseks 1100,96 eurot (278,02 x 12 x 33%) ning maksimaalseks sotsiaalmaksu kohustuseks 16514,39 eurot (278,02 x 12 x 15 x 33%). * Alates 2007. aastast arvatakse sotsiaalmaks ettevõtlustulust maha tekkepõhiselt, jagades ettevõtlustulu peale kulude mahaarvamist 1,33-ga. Seetõttu ei saa FIE makstud sotsiaalmaksu ega sotsiaalmaksu avansilisi makseid deklareerida tuludeklaratsiooni vormil E ettevõtluskuludena. * Aasta kestel on FIE kohustatud maksma sotsiaalmaksu avansilisi makseid (loe „FIE sotsiaalmaksu avansilised maksed 2010. aastal"
Loe veel: „FIE lõpliku sotsiaalmaksu aastakohustuse ja juurdemaksmisele (tagastamisele) kuuluva sotsiaalmaksu arvestus 2010. aasta tuludeklaratsiooni alusel" ja „2009. aastal sotsiaalmaksu avansiliste maksete tasumisest FIE-de puhul, kelle eest maksab sotsiaalmaksu Sotsiaalkindlustusamet".
4. RIIGI, VALLA VÕI LINNA SOTSIAALMAKS
4.1. Õiguslik regulatsioon
1) üks Eestis elav ning alla 3-aastast Eestis elavat last kasvatav vanem, eestkostja või hooldaja, kellega on sõlmitud kirjalik perekonnas hooldamise leping, või isik, kes kasutab vanema asemel lapsehoolduspuhkust ning kes kasvatab Eestis alla 3-aastast last;1 l1) üks Eestis elav mittetöötav vanem, kes kasvatab kolme või enamat alla 19-aastast Eestis elavat last, kellest vähemalt üks on alla 8-aastane;2) välisteenistuse seaduse § 67 alusel abikaasatasu saav isik;2 l1) rahvusvahelise kaitseorganisatsiooni struktuuriüksuse ameti- või teenistuskohale lähetatud teenistuja või kaadrikaitseväelase kaasasolev mittetöötav abikaasa, kes ei saa riiklikku pensioni;2 l2) Vabariigi Presidendi ametivolituste ajal ja pärast ametivolituste lõppemist Vabariigi Presidendi mittetöötav abikaasa, kes ei saa riiklikku pensioni;3) kaitseväes ajateenistuses olev ajateenija või ajateenistuskohustust asendusteenistuses täitev asendusteenistuslane;5) äriühingu, mittetulundusühingu, sihtasutuse või FIE töötaja, kes saab töövõimetuspensioni, käesoleva § lõikes 3 sätestatud tingimustel;6) töötutoetust saav isik, kui riik ei maksa tema eest sotsiaalmaksu käesoleva lõike punkti 7 alusel;6 l1) isik, kes on töötuna arvele võetud tööturuteenuste ja -toetuste seaduse § 6 alusel, kui tema eest ei maksta sotsiaalmaksu käesoleva lõike punkti 6 või 7 alusel või käesoleva seaduse § 2 lõike 1 punkti 8 alusel;7) tuumakatastroofi, tuumakatsetuse või aatomielektrijaama avarii tagajärgede likvideerimisest osavõtnud mittetöötav isik, kes ei saa riiklikku pensioni;8) ravikindlustuse seaduse § 5 lõike 2 punktis 1, 2, 4 või 5 või lõikes 3 nimetatud isiku ülalpeetav abikaasa, kes kasvatab vähemalt ühte alla 8-aastast last või 8-aastast last kuni esimese klassi lõpetamiseni või vähemalt kolme alla 16-aastast last ning kelle eest riik ei maksa sotsiaalmaksu käesoleva lõike punkti 1 või 11 alusel;9) sotsiaalhoolekande seaduse § 231 alusel määratud sotsiaaltoetust saav isik;10) üks Eestis elav vanem, eestkostja või hooldaja, kellega on sõlmitud perekonnas hooldamise leping ja kes kasvatab Eestis seitset või enamat alla19-aastast Eestis elavat last;11) tööturuteenuste ja -toetuste seaduse §-s 13 sätestatud vähemalt 80 tundi kestvas tööturukoolituses, §-s 15 sätestatud tööpraktikas või §-s 17 sätestatud tööharjutuses osalev isik, kui riik ei maksa tema eest sotsiaalmaksu käesoleva lõike punkti 6, 61 või 7 alusel või käesoleva seaduse § 2 lõike 1 punkti 8 alusel;13) isik, kellele on päästeteenistuse seaduse § 19 alusel määratud vanaduspensioni ootel oleva päästeteenistuja toetus.
1) hooldab puudega isikut perekonnaseaduse § 105 alusel ja kellele valla- või linnavalitsus maksab toetust puudega isiku hooldamise eest ja kes ei tööta ega saa riiklikku pensioni või2) hooldab puudega last ja kellele valla- või linnavalitsus maksab toetust puudega lapse hooldamise eest ja kes ei tööta ega saa riiklikku pensioni.
(21) Käesoleva § lõike 1 punktis 10 nimetatud isiku eest makstav sotsiaalmaks arvutatakse riiklike peretoetuste seaduse § 91 lõikes 2 nimetatud toetuse summalt. Kui käesoleva seaduse §-s 21 nimetatud kuumäär on suurem kui käesolevas lõikes nimetatud toetus, makstakse sotsiaalmaksu kuumääralt.
(22) Käesoleva § lõike 1 punktis 2 nimetatud isiku eest makstav sotsiaalmaks arvutatakse samas punktis nimetatud abikaasatasu summalt.
(3 l1) Käesoleva § lõike 1 punktis 61 nimetatud isiku eest makstakse sotsiaalmaksu alates 31. päevast tema töötuna arvele võtmisest arvates.
4.2. Riigi või kohaliku omavalitsuse sotsiaalmaksu põhiaspektid
2) Maksumäär on 33%, v.a SMS-i § 6 lõike 1 punktide 6, 61, 8, 9, 11 ja 13 korral, mille puhul on maksmääraks 13%.3) Sotsiaalmaksu arvestatakse üldjuhul sotsiaalmaksu kuumääralt, v.a SMS-i § 6 lõike 1 punktide 2 ja 10 puhul, kus sotsiaalmaks arvestatakse tegelikult isikule makstud tasu või toetuse summalt.4) Arvestatud sotsiaalmaks deklareeritakse elektrooniliselt maksudeklaratsioonil ESD faili e-maksuametisse/e-tolli laadimise teel. Faili struktuur on avaldatud Maksu- ja Tolliameti kodulehel.
Loe veel: „Riigi, valla või linna poolt sotsiaalmaksuseaduse § 6 alusel sotsiaalmaksu arvutamine ja deklareerimine" ja „Sotsiaalmaksu tasumine isikute eest, kellele makstakse toetust puudega isiku hooldamise eest".
5. SOTSIAALMAKSU LAEKUMINE, ANDMETE VÄLJASTAMINE
(3) Kui käesolevas seaduses nimetatud kindlustatav on kogumispensionide seaduse kohaselt kohustatud tasuma kohustusliku kogumispensioni makset, kantakse käesoleva seaduse § 2 lõike 1 punktides 1-4, 6, 8 ja 9 ning § 6 lõike 1 punktis 2 nimetatud tasudelt arvestatud sotsiaalmaks üle käesoleva § lõike 4 kohaselt.
(3 l1) Kui FIE on kogumispensionide seaduse kohaselt kohustatud tasuma kohustusliku kogumispensioni makset, toimub käesoleva seaduse § 2 lõike 1 punktis 5 nimetatud tulult arvestatud sotsiaalmaksu ülekandmine vastavalt käesoleva § lõikele 41.
(4) Käesoleva § lõikes 3 sätestatud juhul kannab Maksu- ja Tolliamet laekunud sotsiaalmaksu 15 tööpäeva jooksul üle riigieelarve riikliku pensionikindlustuse ja ravikindlustuse vahenditesse ning Eesti väärtpaberite keskregistri pidaja pangakontole Eesti Pangas. Riikliku pensionikindlustuse vahenditesse kantava sotsiaalmaksu osa määr on 16 protsenti, riikliku ravikindlustuse vahenditesse kantava sotsiaalmaksu osa määr 13 protsenti ja Eesti väärtpaberite keskregistri pidaja pangakontole kantava sotsiaalmaksu osa määr 4 protsenti.
(4 l1) Käesoleva § lõikes 31 sätestatud juhul kannab Maksu- ja Tolliamet laekunud sotsiaalmaksu riikliku pensionikindlustuse ja ravikindlustuse osa 15 tööpäeva jooksul üle riigieelarve riikliku pensionikindlustuse ja ravikindlustuse vahenditesse. Kohustusliku kogumispensioni sotsiaalmaksu osa kannab Maksu- ja Tolliamet Eesti väärtpaberite keskregistri pidaja pangakontole Eesti Pangas 15 tööpäeva jooksul pärast käesoleva seaduse § 9 lõike 3 punktis 2 sätestatud tähtpäeva. Riikliku pensionikindlustuse vahenditesse kantava sotsiaalmaksu osa määr on 16 protsenti, riikliku ravikindlustuse vahenditesse kantava sotsiaalmaksu osa määr 13 protsenti ja Eesti väärtpaberite keskregistri pidaja pangakontole kantava sotsiaalmaksu osa määr 4 protsenti.
(2) Samaaegselt käesoleva seaduse § 10 lõigetes 4 ja 41 nimetatud sotsiaalmaksu ülekandmisega edastab Maksu- ja Tolliamet Eesti väärtpaberite keskregistri pidajale andmed nende isikute kohta, kelle summad Eesti väärtpaberite keskregistri pidajale üle kanti. Edastatakse järgmised andmed:
1) isiku nimi;2) isikukood;3) Eesti väärtpaberite keskregistri pidajale ülekantud sotsiaalmaksu osa summa;4) sotsiaalmaksu maksja registrikood või isikukood.
§-d 10 ja 11 reguleerivad laekunud sotsiaalmaksu ülekandmise ja andmete Haigekassale, Sotsiaalkindlustusametile (SKA-le) ja Eesti Väärtpaberite Keskregistrile (EVK-le) edastamise korda. Üldjuhul eraldatakse ravikindlustuse vahenditesse (Haigekassale) 13/33 laekunud sotsiaalmaksu summast.
Sotsiaalmaksu pensionikindlustuse osa 20/33 jagamine oleneb sellest, kas tegemist on isikustatud sotsiaalmaksuga isikuga, kes on liitunud pensionisüsteemi II sambaga e kohustusliku kogumispensioni fondiga või mitte. Kui isik on sellega liitunud, siis tema eest laekunud sotsiaalmaksust eraldatakse 16/33 riikliku pensionikindlustuse vahenditesse (Sotsiaalkindlustusametile) ja 4/33 II samba pensionifondile.
II pensionisamba sissemaksed olid ajutiselt peatatud alates 1. juulist 2009, taastatud 1. jaanuarist 2010 vaid nende isikute puhul, kes on esitanud 2009. aasta lõpus oma pangale vastava sooviavalduse ning taastatud 1. jaanuarist 2011 kõikide kohustatud isikute puhul.
6. SOTSIAALMAKSU RAHVUSVAHELINE ASPEKT
6.1. Sotsiaalmaksuseaduse kohaldamine
Näide:Eesti ettevõte on sõlminud töölepingu Rootsi residendiga, kes töötab Rootsis. Vastavalt SMS-i § 3 punktile 7 ei arvestata makstud töötasult sotsiaalmaksu Eestis (samuti ei peeta kinni tulumaksu). Maksukohustus tekib Rootsis.
6.2. Rahvusvaheliste sotsiaalkindlustuslepingute kohaldamine
Näide: Ukraina elanik on sõlminud töölepingu Eesti ettevõttega ning töötab ka Eesti territooriumil. Eesti ettevõtte poolt talle tehtud väljamaksete sotsiaalmaksuga maksustamisel võetakse aluseks Eesti SMS ja töötuskindlustuse seadus.
Näide: Kui Ukraina ettevõtte töötaja lähetatakse kuni kaheks aastaks tööle Eestis asuvasse tütarfirmasse, mis maksab talle palka, siis ei pea selle isiku eest Eestis sotsiaalmaksu maksma. Vajalik on Ukraina pädeva asutuse dokument (garantiikiri), mis tõendab, et isik on selleks ajaks kindlustatud Ukrainas.
6.3. Euroopa Liidu õiguse kohaldamine
6.3.1. Liikmesriigi territooriumil töötav isik
2. Hr Runtš elab Lätis. Tema tööandja on registreeritud Eestis ja töökoht asub Eestis. Antud juhul kuulub rakendamisele määruse 1408/71 art ikkel 13 (2) (a) ning alates 1. maist 2010 määruse 883/2004 artikli 11 lg 3 p a, mille kohaselt kohaldub hr Runtši suhtes Eesti seadusandlus. 3. Pr Daukiene elab Leedus. Tema tööandja on registreeritud Leedus, kuid töökoht asub Eestis. Antud juhul kuulub rakendamisele määruse 1408/71 art ikkel 13 (2) (a) ning alates 1. maist 2010 määruse 883/2004 artikli 11 lg 3 p a, mille kohaselt kohaldub pr Daukiene suhtes Eesti seadusandlus. Leedu tööandja on mitteresidendist tööandja, kes maksab Eestis töötavale töötajale palka ja peab sellelt palgalt maksma sotsiaalmaksu ning töötuskindlustusmakseid Eesti seaduste järgi.
Mitteresidendist tööandjal on maksukohustuse täitmiseks võimalus registreerida ennast maksukohustuslaste registrismaksukorralduse seaduse § 22 alusel. Maksukohustuse täitmiseks on tööandjal võimalus volitada töötajat täitma Eestis tekkivaid maksukohustusi tööandja nimel ja arvel (rakendusmääruse 574/72 artikkel 109 ning alates 1. maist 2010 rakendusmääruse 987/2009 artikkel 21).
Kokkuvõte:Määruse 1408/71 artikli 13 (2) (a) ja määruse 883/2004 artikkel 11 (3) (a) alusel kohaldub üldreeglina Eesti seadusandlus, kui Eesti on isiku töökohariigiks ehk kui:
2. teise liikmesriigi tööandja maksab palka Eestis töötavale Eesti elanikule; 3. teise liikmesriigi tööandja maksab palka Eestis töötavale teise liikmesriigi elanikule.
1. Hr Madisson töötab Eestis ja talle kohaldub Eesti sotsiaalkindlustusalane seadusandlus. Tema tööandja lähetab ta 11 kuuks Soome. Hr Madisson on 11-kuulise lähetuse jooksul endiselt Eesti seadusandluse subjektiks, kuigi töötab Soomes. määruse 1408/71 kohaldumisel vormi E101 ning määruse 883/2004 kohaldumisel vormi A1väljastamist seoses töötaja lähetamisega. Kõnealused vormid tõendavad Soome pädevatele asutustele, et antud isik on lähetatud töötaja, kes allub Eesti sotsiaalkindlustussüsteemile ja kelle palgalt makstakse sotsiaalmaksu jätkuvalt Eestis.
Antud juhul peab tööandja taotlema Eesti Vabariigi Sotsiaalkindlustusametilt
2. Pr Braun töötab Saksamaal ja on Saksamaa sotsiaalkindlustuse subjekt. Tema tööandja lähetab ta 3 kuuks Eestisse. Pr Braun on 3-kuulise lähetuse jooksul endiselt Saksamaa seadusandluse subjektiks, kuigi töötab Eestis.väljastama vormi E101 (või A1) seoses töötaja lähetamisega. Vorm tõendab Eesti pädevatele asutustele (Sotsiaalkindlustusametile, Haigekassale, Töötukassale, Maksu- ja Tolliametile), et antud isik on lähetatud töötaja, kes allub Saksamaa sotsiaalkindlustussüsteemile ja kelle palgalt makstakse sotsiaalmaksu jätkuvalt Saksamaal. Nii et antud juhul Eestis sotsiaalmaksu maksta ei tule.
Antud juhul peab Saksamaa pädev asutus
6.3.2.1. Töötaja lähetamise pikendamine
6.3.3. Töötamine kahes või enamas liikmesriigis
* tööandja registreeritud asukoht on teises liikmesriigis, kuid töötaja töötab Eesti filiaalis või esinduses, või * töötaja töötab peamiselt (vähemalt 50% ulatuses) Eestis ja elab seal, kuigi tööandja ettevõttel ei ole Eestis ei registreeritud asukohta või tegevuskohta ega filiaali või esindust
Näited: 1. Hr Kekkonen elab Soomes ja töötab Estonian Air’i piloodina Eestis. Ta lendab rahvusvahelistel marsruutidel. Vastavalt artiklile 14 (2) (a) kohaldub talle Eesti seadusandlus, kuna tema tööandja registreeritud asukoht on Eestis.
2. Hr Larsen on autojuht. Ta on Rootsi ettevõtte Eestis asuva filiaali töötaja. Ta töötab rahvusvahelistel kaubavedudel Eesti ja Saksamaa vahel. Talle kohaldub Eesti seadusandlus, kuna tema tööandjaks on Rootsi ettevõtte Eesti filiaal. 3. Hr Lepp on veoautojuht. Ta elab Eestis, tema tööandjaks on Rootsi ettevõte. Ta veab kaupu Eesti ja Läti vahel. Kuna enam kui 50% tema töötundidest möödub Eestis, siis kohaldub talle Eesti seadusandlus. Kahtluse puhul lepivad pädevad asutused omavahel kokku, kelle seadusandlus kohaldub.
* töötaja elukoht on Eestis ning talle annavad tööd erinevad ettevõtjad või tööandjad, kelle registrisse kantud asukohaks või tegevuskohaks on erinevad liikmesriigid * oluline osa töötaja tegevusest ei toimu elukohariigis ja tema tööandja registrisse kantud asukoht on Eestis.
Näide:Pr Tamm elab Eestis ning töötab uudistereporterina mitme tööandja juures. Ta töötab BNS-i ja kahe Soome ning Rootsi uudisteagentuuri heaks. Vastavalt määruse 1408/71 artiklile 14 (2) (b) või määruse 883/2004 art 13 (1) (a) kohaldub talle Eesti sotsiaalkindlustusalane seadusandlus. Tema tegevust kõigi kolme tööandja juures tuleb käsitleda nii, nagu kogu tema tegevus toimuks Eestis.
1. Kui tööandja maksab palka töötajale, kes töötab Eesti territooriumil (olenemata, kas ta on resident või mitteresident), siis üldreeglina peab ta maksma sellelt palgalt sotsiaalmaksu ja sotsiaalkindlustusmakseid Eesti seaduste alusel. Erandiks on määruses 1408/71 (883/2004) loetletud juhtumid, mil töötajale kohalduvad teiste liikmesriikide seadusandlused, mille kohta peab töötajal olema vastava riigi pädeva asutuse tõend (reeglina vorm E101/A1). 2. Kui Eestis tegutsev tööandja lähetab piiratud ajaks teise EMP-i riiki oma töötaja, kelle alalise töö tegemise koht on Eestis, siis on töötaja lähetuse kestel jätkuvalt kindlustatud Eestis. Seega jätkatakse selle töötaja eest sotsiaalmaksu ja sotsiaalkindlustusmaksete (töötuskindlustuse, kogumispensioni) maksmist Eestis. Selleks, et mitte maksta makse liikmesriigis, kuhu töötaja on lähetatud, peab tööandja taotlema Sotsiaalkindlustusametilt vormi E101/A1. Vormi olemasolul on tööandja kohustatud kogu teises riigis töötamise perioodi vältel maksma sotsiaalmaksu Eestis. 3. Kui Eestis registreeritud tööandja maksab palka töötajale, kes töötab teises EMP-i riigis, siis peab ta üldreeglina maksma sellelt palgalt sotsiaalkindlustusmakseid töökohariigi seadusandluse alusel. Kui töötaja (juhatuse liige) töötab nii Eestis kui ka teises liikmesriigis, siis Eesti tööandja on vabastatud siin sotsiaalmaksu tasumise kohustusest välisriigis väljaantud vormi E101/A1 alusel.


text:
esitatud 11. juulil 2019(1)
Kohtuasi C‑298/18
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Arbeitsgericht Cottbus (Cottbusi töökohus, Saksamaa))
Eelotsusetaotlus – Sotsiaalpoliitika – Direktiiv 2001/23/EÜ – Ettevõtjate või ettevõtete üleminek – Töötajate õiguste kaitse – Avalike bussiliinide käitamine – Ettevõtja varade ülevõtmine teise ettevõtja poolt pärast riigihankemenetlust
1. Direktiivis 2001/23/EÜ(2) on kodifitseeritud direktiiv 77/187/EMÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta.(3) Käesolev eelotsusetaotlus, mille on esitanud Arbeitsgericht Cottbus (Cottbusi töökohus, Saksamaa), on esitatud menetluses, mille on palunud algatada R. Grafe ja J. Pohle äriühingu Südbrandenburger Nahverkehrs GmbH (edaspidi „SBN“) vastu, kes osutas varem kohalikku avalikku bussiveoteenust, ja OSL Bus GmbH (edaspidi „OSL Bus“) vastu, kes osutab seda teenust nüüd.
2. Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub selgitada, kas on toimunud direktiivi 2001/23 tähenduses ettevõtja üleminek, kui materiaalset vara ei ole märkimisväärselt üle antud, kuid uus käitaja võttis tööle enamiku eelmise käitaja töötajaid. Samuti küsib ta, kas käesoleval juhul on kohaldatav Euroopa Kohtu otsus Liikenne,(4) mis puudutas liidu õigusaktide kohaldamist töötajate õigustele ettevõtjate ülemineku korral seoses avaliku bussiveoteenuse osutamisega.
Direktiiv 2001/23
3. Direktiivi 2001/23 põhjendustes on märgitud järgmist. Esiteks on tööandja vahetumise korral vaja tagada töötajate kaitse, eriti nende õiguste kaitse.(5) Teiseks on ühenduse töötajate sotsiaalsete põhiõiguste hartas(6) ette nähtud, et „[s]iseturu väljakujundamine peab viima töötajate elu‑ ja töötingimuste paranemiseni [tollases] Euroopa Ühenduses. Paranemine peab vajaduse korral hõlmama tööõiguse teatavaid aspekte, nagu kollektiivsete koondamiste kord ja pankrotid […]“.(7) Kolmandaks võeti 1977. aastal vastu direktiiv 77/187, et soodustada muu hulgas töötajate õigusi kaitsvate riigisiseste õigusaktide ühtlustamist.(8)
4. Artikli 1 lõike 1 punktis a on sätestatud, et direktiivi 2001/23 kohaldatakse ettevõtja, ettevõtte või selle osa ülemineku suhtes teisele tööandjale lepingu alusel toimuva ülemineku või ühinemise tulemusel. Artikli 1 lõike 1 punkti b kohaselt „on üleminek [direktiivi 2001/23] tähenduses oma identiteedi säilitava majandusüksuse üleminek, mis tähendab ressursside organiseeritud koondamist, mille eesmärk on majandustegevus põhi- või kõrvaltegevusena“. Artikli 1 lõike 1 punktis c on sätestatud, et seda direktiivi kohaldatakse majandustegevusega tegelevate avaliku või erasektori ettevõtjate suhtes olenemata sellest, kas nad tegutsevad kasusaamise eesmärgil või mitte. Artikli 1 lõike 2 kohaselt kohaldatakse direktiivi 2001/23 juhul kui ja niivõrd kui ülemineku objektiks oleva ettevõtja, ettevõtte või selle osa asukoht on aluslepingu territoriaalses kohaldamisalas.
5. Artiklis 2 on määratletud järgmised mõisted. „Võõrandaja“ on „füüsiline või juriidiline isik, kes artikli 1 lõikes 1 nimetatud omandi üleminekul lakkab olemast tööandja ettevõtja, ettevõtte või ettevõtja“; „omandaja“ tähendab „füüsili[st] või juriidili[st] isik[ut], kes artikli 1 lõikes 1 nimetatud üleminekul muutub tööandjaks ettevõtja, ettevõtte või ettevõtja või ettevõtte osa suhtes“; ning „töötaja“ on „isik, kes on asjaomases liikmesriigis töötajana kaitstud siseriikliku tööõiguse alusel“.(9)
6. Artikli 3 lõikes 1 on sätestatud, et „[v]õõrandaja töölepingust või töösuhtest tulenevad õigused ja kohustused, mis kehtivad ülemineku kuupäeval, lähevad sellise ülemineku tagajärjel üle omandajale.“ Artikli 3 lõike 3 esimeses lõigus on ette nähtud, et „[p]ärast üleminekut jätkab omandaja kollektiivlepingu tingimuste täitmist samadel tingimustel, mida kohaldati võõrandaja suhtes sellise lepingu alusel kuni kollektiivlepingu lõpetamise või selle kehtivuse lõppemiseni või teise kollektiivlepingu jõustumise või kohaldamiseni“.
Direktiiv 92/50
7. Nõukogu direktiivis 92/50/EMÜ, millega kooskõlastatakse riiklike teenuslepingute sõlmimise kord,(10) sätestati eeskirjad, mida hankijad pidid nende lepingute sõlmimisel kohaldama. Ent selleks ajaks, kui põhikohtuasja hankija korraldas konkursi kohalike avalike bussiteenuste osutaja leidmiseks, oli nimetatud direktiiv kehtetuks tunnistatud ja asendatud direktiiviga 2014/24/EL riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta.(11) Niisiis viitan käesolevas ettepanekus viimati nimetatud direktiivile.
8. SBNil oli Landkreisiga (Oberspreewald-Lausitzi maakond, edaspidi „maakond“ või „hankija“) 1. augustil 2008 kehtima hakanud leping kohalike avalike bussiliinide süsteemi käitamiseks. Septembris 2016 algatas maakond uue hanke oma bussiliinide käitamiseks. SBN sellel konkursil ei osalenud. Seejärel otsustas SBN majandustegevuse lõpetada ja esitas kõikidele oma töötajatele teated töölepingu ülesütlemise kohta.
9. SBN leppis 19. jaanuaril 2017 töötajate esindajatest koosneva nõukoguga kokku sotsiaalkava. Sotsiaalkavas nähti ette, et kui töötajad ei saa uuelt käitajalt pakkumist enda tööle tagasivõtmise kohta või kui nad saavad uuele töökohale asumise tõttu rahalist kahju, saavad nad eri suurusega lahkumishüvitisi.
10. Hankeleping kohalike avalike bussiveoteenuste osutamiseks alates 1. augustist 2017 sõlmiti äriühinguga Kraftverkehrsgesellschaft Dreiländereck mbH (edaspidi „KVG“), kes oli täielikult Rhenus Veniro GmbH & Co. KG omandis olev tütarettevõtja. Viimati nimetatud emaettevõtja asutas veoteenuse osutamise eesmärgil uue täielikult tema omandis oleva tütarettevõtja OSL Bus. OSL Bus võttis tööle paljud endise käitaja SBNi bussijuhid ja mõne juhtkonna liikme. Uus käitaja teatas SBNile 10. aprilli 2017. aasta kirjas, et ta ei osta, võta üürile ega kasuta muul viisil SBNi omandis olevat materiaalset vara: busse, depoosid, töökodasid ega muid tegevuseks kasutatud hooneid ja seadmeid.
11. R. Grafe töötas SBNis (või tema õiguseellase juures) bussijuhi ja töödejuhatajana alates 16. juulist 1978. SBN ütles 27. jaanuari 2017. aasta kirjaga R. Grafe töölepingu üles alates 31. augustist 2017. Alates 1. septembrist 2017 töötab ta bussijuhina OSL Busis. Uus käitaja ei võtnud arvesse R. Grafe varasemat tööstaaži SBNis. Seetõttu liigitati ta OSL Busiga sõlmitud kollektiivse palgakokkuleppe astmiku kõige madalamale tasemele, nagu ta oleks uus töötaja. R. Grafe vaidlustas töölepingu ülesütlemise SBNi poolt ja väidab, et tema liigitamisel peab uus käitaja võtma arvesse tema varasemat tööstaaži. Nii R. Grafe kui ka SBN on seisukohal, et tema töösuhe läks ettevõtja üleminekuga üle OSL Busile.
12. J. Pohle töötas SBNis bussijuhi ja töödejuhatajana alates 6. novembrist 1979. SBN ütles 27. jaanuari 2017. aasta kirjaga J. Pohle töölepingu üles alates 31. augustist 2017. Uus käitaja J. Pohlele tööd ei pakkunud. J. Pohle vaidlustas SBNi otsuse. Teise võimalusena nõudis ta SBNi ja tema töötajate esindajatest koosnenud nõukogu vahel kokku lepitud sotsiaalkava alusel 68 034,56 euro suurust lahkumishüvitist.
13. Vastuhagis väidab SBN, et J. Pohle töösuhe läks üle uuele käitajale, kuna tegu oli ettevõtja üleminekuga direktiivi 2001/23 tähenduses. Seetõttu ei olnud SBN kohustatud J. Pohlele lahkumishüvitist maksma. OSL Bus väidab, et asjasse puutuvat ettevõtja üleminekut ei ole olnud. Ta ei võtnud üle endise käitaja materiaalseid varasid ning see, et ta võttis üle paljud töötajad, ei ole bussiveoteenuste osutamisel määrava tähtsusega.
14. Kohtuasjas Liikenne(12) märkis Euroopa Kohus, et bussivedusid ei saa pidada peamiselt tööjõul põhinevaks tegevuseks, kuna niisuguse tegevuse jaoks on vaja oluliselt vahendeid ja seadmeid. Sellises sektoris nagu plaanipärased bussiveod, kus tegevusele aitab suuresti kaasa materiaalne vara, tuleb juhul, kui endiselt teenuseosutajalt ei lähe uuele teenuseosutajale olulisel määral üle selliseid varasid, mida on vaja üksuse asjakohaseks toimimiseks, jõuda järeldusele, et selle majandusüksuse identiteet ei säili.(13)
15. Eelotsusetaotluse esitanud kohus nõustub argumendiga, mille SBN põhikohtuasjas esitas ja mille kohaselt erinevad kõnealuse bussiveoteenuse osutamisega seotud tingimused nendest, mida käsitles Euroopa Kohtu otsus Liikenne.(14) Nende tingimuste hulgas on järgmised: 1) õiguslikud nõuded, tehnika areng ja keskkonnakaitse, näiteks heitmestandard „Euro 6“;(15) 2) kõnealune bussiveoteenuste osutamise leping kestis 10 aastat; ja 3) hanketingimustes oli ette nähtud, et bussid ei tohi olla vanemad kui 15 aastat (alates esmase registreerimise kuupäevast),(16) kõik kasutusele võetavad bussid peavad olema ühetaolise põhidisainiga, bussid peavad vastama „Euro 6“ standardile(17) ning alates 1. jaanuarist 2018 peavad 40% (ja alates 1. jaanuarist 2022 peab 70%) bussidest olema madala põranda või madala astmega.(18) Seega võib uuel käitajal olla mõistlik välistada eelmise käitaja kasutatud bussipargi ülevõtmine.
16. Eelotsusetaotluse esitanud kohus jõudis järgmistele järeldustele. Esiteks ei saa busse, mis on edaspidiseks kasutamiseks harilikult sobimatud või mida saab kasutada vaid väga piiratud määral, pidada uue käitaja seisukohast eluliselt tähtsateks. Pigem tuleb need bussid kohaliku bussiteenuse osutamiseks tingimata välja vahetada. Teiseks ei ole bussidepoosid enam vaja. Kolmandaks on bussijuhid asjaomase ettevõtja jaoks eluliselt tähtsad. Hanketingimuste kohaselt „p[idi] teenusepakkuja tagama, et sõidukijuhid täidavad atraktiivsele avalikule reisijate lähiveoteenusele esitatavaid nõudeid, pidades tähtsaks kõrget teeninduskultuuri ja juhindudes klientide vajadustest.“ Bussijuhid on – eriti maapiirkondades – kõige tähtsam ressurss ja eelkõige tuleb märkida, et neist on puudu. Lõpuks arvestades nende pikaajalisi teadmisi ümbruskonnast ja know-how’d marsruutide kohta, ei ole bussijuhte kerge asendada.
17. SBN käitas Oberspreewald-Lausitzis avalikke bussiliine kuni 31. juulini 2017. Alates 1. augustist 2017 käitas neid liine uus käitaja. Eelotsusetaotluse esitanud kohus on märkinud, et kohaliku ühistranspordi tõrgeteta ülevõtmise seisukohast ei olnud tähtis, milliseid busse kasutatakse, kuid oli tähtis, millised bussijuhid tööle võetakse.
18. Nendel asjaoludel taotleb eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult eelotsust järgmistes küsimustes:
„1. Kas bussiliinide käitamise üleminek ühelt bussiettevõtjalt teisele tulenevalt hankemenetlusest, mis toimub vastavalt [direktiivile 2014/24], kujutab endast ettevõtte üleminekut [direktiivi 2001/23] artikli 1 lõike 1 tähenduses ka juhul, kui üks ettevõtja ei andnud teisele ettevõtjale üle märkimisväärset vara, eelkõige busse?
2. Kas oletus, et tähtajalise teenuse osutamise hankelepingu sõlmimisel ei ole bussidel nende vanust ja karmistunud tehnilisi nõudeid arvestades (heitmete piirnormid, madala põrandaga sõidukid) mõistlikel majanduslikel kaalutlustel enam olulist mõju ettevõtte väärtusele, õigustab kõrvalekaldumist Euroopa Kohtu 25. jaanuari 2001. aasta otsusest (C‑172/99) nii, et neil tingimustel tuleb ka olukorras, kus üle on võetud oluline osa töötajatest, kohaldada [direktiivi 2001/23]?“
19. SBN, OSL Bus ja Euroopa Komisjon on esitanud kirjalikud seisukohad. R. Grafe ega J. Pohle ei ole kirjalikke seisukohti esitanud, samuti ei olnud neid kohtuistungil, mis peeti 21. märtsil 2019 ning kus SBN, OSL Bus ja komisjon esitasid oma suulised seisukohad.
20. Vastab tõele, et eelotsusetaotluses ei ole liikmesriigi õigusnorme kirjeldatud; samuti ei ole seal märgitud, kas Oberspreewald-Lausitzi maakonna nimel bussiveoteenuste osutamise hankemenetlus vastas liidu õiguses sätestatud tingimustele. Siiski näib mulle, et Euroopa Kohtul on otsuse tegemiseks piisavalt teavet ja et sellised puudused ei piira Euroopa Kohtu pädevust eelotsuse küsimustele vastamisel.(19)
21. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu viitest direktiivile 92/50 tuleneb kaks asjaolu. Esiteks on antud teabe põhjal selge, et kui Oberspreewald-Lausitz hanke algatas, ei olnud see direktiiv enam jõus.(20) Teiseks ei ole poolte vahel vaidlust selles, et vaidlusalused liidu õiguse küsimused puudutavad üksnes seda, kuidas tõlgendada direktiivi 2001/23 ettevõtjate ülemineku kohta. Euroopa Kohus on juba selgitanud, et kuigi direktiivi 2001/23 sätted võivad olla teatavatel juhtudel kohaldatavad seoses riigihankedirektiivide kohaldamisalasse kuuluva tehinguga, ei saa selles näha selle direktiivi eesmärkide küsimärgi alla sattumist.(21) Euroopa Kohtul ei ole vajalikku teavet analüüsimaks, kas asjakohaseid liidu riigihankeõiguse norme oli järgitud, ja eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustele vastamiseks ei ole vaja sellel aspektil rohkem peatuda.
22. Pooled on nõus, et Oberspreewald-Lausitzi maakonna nimel avalike bussiliinide käitamise üleminek kuulub direktiivi 2001/23 artikli 1 lõike 1 punkti a kohaldamisalasse.(22) Selle direktiivi kohaldamise seisukohast on SBN võõrandaja, OSL Bus omandaja ning R. Grafe ja J. Pohle on töötajad vastavalt selle direktiivi artikli 2 lõike 1 punktide a, b ja d tähenduses.
23. Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus kindlaks teha, kas maapiirkonna bussiliinide käitamise üleminek ühelt ettevõtjalt teisele riigihankemenetluse kontekstis kujutab endast direktiivi 2001/23 artikli 1 lõike 1 punkti b tähenduses ettevõtja üleminekut ka juhul, kui uuele käitajale ei läinud üle materiaalseid varasid (näiteks bussid ise). Teises küsimuses palutakse sisuliselt selgitada, kas ettevõtja ülemineku korral, kui materiaalsed varad ei ole enam olulised, on võimalik kalduda kõrvale Euroopa Kohtu otsusest Liikenne.(23) Esimesele küsimusele vastates on vaja analüüsida Euroopa Kohtu otsust nimetatud kohtuasjas. Seepärast käsitlen mõlemat küsimust koos.
24. Käesolevas asjas kaalul olev praktiline küsimus seisneb selles, kas R. Grafe ja J. Pohle töölepingutega seotud õigused ja kohustused lähevad endiselt käitajalt üle OSL Busile.(24)
25. SBN, OSL Bus ja komisjon on selles küsimuses mõnevõrra üksteisega nõus. Esiteks väidavad nad kõik, et selleks et teha kindlaks, kas tegu on ettevõtja üleminekuga direktiivi 2001/23 artikli 1 lõike 1 punkti b tähenduses, on vaja arvesse võtta kõiki faktilisi asjaolusid, mis kõnealust äritehingut iseloomustavad. Neid asjaolusid tuleb kaaluda vaidlusaluse juhtumi üldise hindamise raames ja seetõttu ei saa neid käsitleda eraldi. Teiseks tunnistavad nad, et Euroopa Kohus on otsustanud, et teatavates sektorites, kus ettevõtja personali alleshoidmine on põhjapaneva tähtsusega, võib ettevõtja säilitada pärast üleminekut oma identiteedi, kui uue ettevõtja tegevus on samasugune ja samuti säilitab uus ettevõtja sama töötajaskonna.
26. SBN märgib, et toimunud on ettevõtja üleminek. Bussid ise (mida on lihtne asendada) on vähem tähtsad kui personal. Vaid suurt osa SBNi personali üle võttes sai uus käitaja jätkata Oberspreewald-Lausitzi maakonnas sujuvalt toimiva bussiveoteenuse osutamist.
27. OSL Bus väidab vastupidi, et direktiiv 2001/23 ei ole kohaldatav, kui endine käitaja tegutsemise ressursse (käesolevas asjas busse) uuele käitajale märkimisväärses ulatuses üle ei anna. Bussiveod on just üks selliseid sektoreid, mis ei tugine peamiselt oskustöötajatele. Selles sektoris tekib lisandväärtus eeskätt materiaalse vara ehk busside abil. Seda teenust ei ole võimalik ilma nende varadeta käigus hoida. Seetõttu on määrav, kas endine käitaja annab bussid uuele käitajale üle.
28. Komisjon märgib samamoodi, et Euroopa Kohtu otsusest Liikenne(25) nähtuvalt ei ole bussiveod niisugune sektor, kus teenuse osutamine oleneb personalist. Liikmesriigi kohtu ülesanne on tuvastada, kas on piisavalt tegureid, millest nähtuks, et üleminek on toimunud. Tema arvates ei saa seda, et materiaalseid varasid üle ei antud, vastandada sellele, et endine käitaja tegutses materiaalse varaga, mis oli oma vanuse tõttu kaotanud suurema osa oma materiaalsest väärtusest ja mis oli selle sektori tehnika arengu tulemusel iganenud.
29. Mulle näib, et direktiivi 2001/23 ühetaolise kohaldamise tagamiseks on Euroopa Kohus sisuliselt keskendunud selle kindlakstegemisele, kas on toiminud üleminek selle direktiivi artikli 1 lõike 1 punkti b tähenduses, analüüsides, kas asjaomane majandusüksus säilitab oma identiteedi.(26) See lähenemisviis võimaldab ühetaolist kohaldamist hoolimata erinevustest selle direktiivi eri keeleversioonide vahel ning lahknevustest liikmesriikide seaduste vahel küsimuses, mis kujutab endast seaduslikku üleminekut. Euroopa Kohus on andnud piisavalt paindliku tõlgenduse, mis vastab direktiivi 2001/23 eesmärgile.(27)
30. Et teha kindlaks, kas majandusüksus on säilitanud oma identiteedi, tuleb arvesse võtta kõiki kõnealust tehingut iseloomustavaid faktilisi asjaolusid, sealhulgas eelkõige järgmist: ettevõtja või ettevõtte tüüp; see, kas on üle läinud või mitte selline materiaalne vara nagu ehitised ja vallasvara; immateriaalse vara väärtus ülemineku ajal; kas uus tööandja võttis üle olulise osa töötajaid või mitte; kas toimus klientide üleminek või mitte; samuti tegevuse sarnasuse aste enne ja pärast üleminekut ning see, kui pikalt tegevus peatati, kui see peatati. Neid asjaolusid tuleb hinnata juhtumi kõigi asjaolude hindamise kontekstis ja seega ei saa neid käsitleda eraldiseisvalt. Muu hulgas on Euroopa Kohus märkinud, et liikmesriigi kohus peab kõnealust tehingut iseloomustavaid faktilisi asjaolusid hinnates arvesse võtma ka asjaomase ettevõtja või ettevõtte tüüpi.(28) Järelikult, kui tehakse kindlaks, kas on või ei ole toimunud direktiivi 2001/23 tähenduses üleminek, varieerub igale kriteeriumile omistatav tähtsus olenevalt tegevusest või ka olenevalt tootmis‑ või käitamismeetoditest, mida asjaomane ettevõtja, ettevõte või ettevõtte osa kasutab.(29)
31. Käesoleval juhul seisneb raskus selles, kuidas seda kriteeriumi kohaldada, eeskätt selle hindamisel, milline kaal tuleb selle hinnangu andmisel eri teguritele omistada. Mulle näib, et küsimus ei ole pelgalt selles, kas personal või materiaalne vara (bussid) läksid üle uuele käitajale. Igasuguse hindamise lähtekohaks tuleks võtta direktiivi 2001/23 eesmärk: tagada tööandja vahetumise korral töötajate kaitse, eriti nende õiguste kaitse.(30) Seega nõuab igasugune tuvastamine minu arvates suuremat nüansseeritust kui see, mille on välja pakkunud käesoleva menetluse pooled.
32. Direktiivi 2001/23 artikli 3 lõike 1 kohaselt lähevad võõrandamise kuupäeval kehtivad töölepingust (või töösuhtest) tulenevad kohustused võõrandamise kuupäeval automaatselt omandajale üle.
33. Seadusandlik kujunemislugu kinnitab, et ettevõtja ülemineku korral on direktiivi 2001/23 keskne eesmärk kaitsta töösuhet võõrandaja ja uuele ettevõtjale üle minevate töötajate vahel.(31) Niisiis tuleb see, kas asjaomase majandusüksuse identiteet säilib, tuvastada ning esinevaid faktilisi jm asjaolusid hinnata kooskõlas selle keskse eesmärgiga.
34. Euroopa Kohtu praktikast tulenevalt peab niisugune hindamine igal juhul olema paindlik. Seega varieerub selle hinnangu andmisel eri asjaoludele omistatav kaal olenevalt juhtumist. Ühest küljest on Euroopa Kohus märkinud, et kui tegevus põhineb peamiselt tööjõul, ei saa majandusüksuse identiteet säilida, kui uus ettevõtja ei võta üle enamikku endise ettevõtja töötajatest.(32) Teisest küljest, kui konkreetne tegevus põhineb peamiselt seadmetel, ei piisa sellest, et uus ettevõtja ei võtnud endisi töötajaid selle tegevusega tegelemiseks üle, direktiivi 2001/23 tähenduses ettevõtja ülemineku välistamiseks.(33)
35. Käesolevas asjas on eelotsusetaotluse esitanud kohus märkinud, et Oberspreewald-Lausitzi maakonna kohaliku bussiteenistuse vanalt käitajalt tõrgeteta uuele üleandmisel oli oluline tööjõud (bussijuhid ja juhtkond).(34) Samas ei ole eelotsusetaotluses järeldatud, et bussid jm materiaalne vara olid ettevõtjale eluliselt tähtsad, eriti sel ajal, mil pädev ametiasutus hanke algatas.
36. Sellepärast näib mulle, et SBNil ja OSL Busil ei saa olla õigus, niivõrd kui need põhikohtuasja kaks kostjat on mõlemad seisukohal, et sellest järeldub automaatselt, et ettevõtja ülemineku (või üle minemata jäämise) fakt oleneb ühe Euroopa Kohtu viidatud teguri esinemisest. Vajalik hinnang on sellest keerulisem.
37. Kohtuasjas Schmidt(35) käsitles Euroopa Kohus konkreetselt küsimust, kas see, kui materiaalseid varasid ei võõrandata, välistab direktiivi 77/187 kohaldamisalasse kuuluva võõrandamise toimumise.(36) Euroopa Kohus vastas sellele küsimusele kindla eitusega. Ta märkis, et varasemas kohtupraktikas on loetletud niisuguste varade võõrandamine „mitmete eri tegurite hulgas, mida liikmesriigi kohus peab keerukat tehingut tervikuna hinnates arvesse võtma, et tal oleks võimalik otsustada, kas ettevõtja on tegelikult üle läinud“(37). Ent pelgalt see, et üks loetletud teguritest oli materiaalsete varade võõrandamine, ei andnud õigust järeldada, et kui selliseid varasid võõrandatud ei ole, ei ole ka ettevõtja üleminekut toimunud. Euroopa Kohus osutas, et ta on varem (kohtuasjas Spijkers(38)) märkinud, et see faktor üksi ei ole määrav. Seepärast järeldas ta, et direktiivi eesmärk, nimelt töötajate kaitse „ei saa oleneda eranditult [selle] teguri kaalumisest“.(39)
38. Eelotsusetaotluse esitanud kohus on eelotsusetaotluses märkinud, et SBNi kasutatud bussipargi ülevõtmine OSL Busi poolt oli de facto välistatud, sest Oberspreewald-Lausitzi maakonna bussiliinide käitamise suhtes kohaldatud tingimused olid muutunud. Nüüd kehtivad rangemad heitmenõuded. Kasutusel olevad bussid ei tohtinud olla rohkem kui 15 aastat vanad (sel ajal, kui uus käitaja bussiteenuse üle võttis, olid SBNi bussid keskmiselt 13 aastat vanad). Suur osa kasutatavatest bussidest pidi sobima puudega inimestele sisenemiseks. Üldiselt liiguti mitte diislikütusel või naftal töötavate, vaid elektribusside poole; ning eelotsusetaotluse esitanud kohus võttis arvesse, et uue käitaja leping on sõlmitud 10 aastaks. Mis puudutab personali, siis nõustus eelotsusetaotluse esitanud kohus SBNi väitega, et „[b]ussijuhid on majandusüksuse jaoks eluliselt tähtsad“. Hanketingimuste kohaselt pidi „teenusepakkuja tagama, et sõidukijuhid täidavad atraktiivsele avalikule reisijate lähiveoteenusele esitatavaid nõudeid, pidades tähtsaks kõrget teeninduskultuuri ja juhindudes klientide vajadustest“. Samuti väljendas eelotsusetaotluse esitanud kohus seisukohta, et maapiirkondades, nagu Oberspreewald-Lausitzi maakond, on kogenud bussijuhid „haruldane ja väärtuslik ressurss“.(40)
39. See, kas asjaomane ettevõte oma identiteedi säilitas, on lõpuks faktiküsimus ja seega eelotsusetaotluse esitanud kohtu tuvastada. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt annab identiteedi säilimisest tunnistust muu hulgas see, kas uus tööandja tegelikult jätkab sama või samalaadset tegevust.(41)
40. Käesolevas asjas nähtub eelotsusetaotlusest, et uus käitaja, OSL Bus osutas sisuliselt samalaadseid bussiveoteenuseid nagu need, mida osutas eelmine käitaja SBN. Teenuse osutamine ei katkenud päevakski.(42) Teenust osutati samale kliendile (hankijale) tõenäoliselt paljudel samadel marsruutidel paljude samade reisijate jaoks.
41. Kas neid asjaolusid arvestades on sellel, et materiaalseid varasid ei võõrandatud, määrav tähtsus?
42. OSL Bus rõhutab eriti seda, mida ta kirjeldab kui „endise käitaja materiaalsetele varadele lisandunud väärtust“. Ta märgib, et tegurid, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus eelotsusetaotluses viitas, ei ole olulised. Juhtumit tuleb hinnata abstraktselt ja määrav on see, kas uuele käitajale võõrandatakse materiaalseid varasid.
43. Ma ei saa sellega nõustuda.
44. Ettevõtja üleminek ei toimu abstraktselt. Vastupidi: eelotsusetaotluse esitanud kohtu nimetatud asjaolud on kooskõlas teguritega, mida Euroopa Kohus on oma ulatuslikus praktikas asjakohaseks lugenud. Liidu seadusandja otsustas selles valdkonnas samme astuda just seetõttu, et ettevõtja üleminekul on tegelikke ja praktilisi tagajärgi nii asjaomastele majandusüksustele kui ka nende töötajatele. Sellepärast oleks loomuvastane analüüsida niisuguseid juhtumeid puhtabstraktsest perspektiivist. Euroopa Kohtu kohaldatav kriteerium on olemuselt praktiline ja kuulub tegelikku maailma: kas on toimunud „enda identiteedi säilitanud majandusüksuse üleminek direktiivi 2001/23 artikli 1 lõike 1 punkti b tähenduses?“ Sellekohase hinnangu andmist ei saa taandada kõigest selle kindlakstegemisele, kas vanalt käitajalt uuele võõrandatakse materiaalseid varasid.
45. Kas kohtuotsusest Liikenne(43) tuleneb tingimata, et kuna endine käitaja olemasolevat (vana) bussiparki uuele käitajale ei võõrandanud, ei olnud käesoleval juhul tegu ettevõtja üleminekuga?
46. Kohtuasi Liikenne(44) käsitles kolmeaastast lepingut bussiveoteenuste osutamiseks seitsmel piirkondlikul bussiliinil. Endine käitaja (Hakunilan Liikenne: „HL“) käitas neid liine 26 bussi abil. Uus käitaja (Liikenne), kes ootas 22 tellitud uue bussi saabumist, üüris HLilt kaheks või kolmeks kuuks kaks bussi ja ostis temalt mõne komplekti vormirõivaid.(45) Ta ei võtnud alaliselt üle ühtegi sõidukit ega muid olulisi varasid.
47. Euroopa Kohus alustas mitmest üldisest seisukohast, mis tulenevad väljakujunenud kohtupraktikast. Nende hulka kuuluvad viide direktiivi 2001/23 eesmärkidele; mida tähendab selle direktiivi mõistes ettevõtja; kriteeriumid hindamaks, kas on toimunud selle direktiivi artikli 1 lõike 1 punkti b tähenduses „üleminek“; ja meeldetuletus, et ühe või teise konkreetse juhtumi faktiliste asjaolude hindamine on liikmesriigi kohtu ülesanne.(46)
48. Raskusi võib põhjustada järgmine osa sellest kohtuotsusest:
„39. Bussitransporti ei saa siiski pidada peamiselt tööjõul põhinevaks tegevuseks, kuivõrd see eeldab oluliselt vahendeid ja seadmeid (vt kohtuotsus Allen,[(47)] punkt 30, kus on jõutud samale järeldusele seoses puurimistöödega kaevandustes). See, et endine teenuseosutaja ei võõrandanud bussiliinide käitamiseks kasutatud materiaalseid varasid uuele teenuseosutajale, kujutab endast seepärast asjaolu, mida tuleb arvesse võtta.
40 Kohtuistungil toonitas põhikohtuasja kostjate esindaja hankija YTV ja Liikenne vahel sõlmitud lepingu majanduslikku väärtust ning märkis, et see on oluline immateriaalne vara. Seda väärtust ei saa eitada; kuid uue hankelepingu sõlmimisega seoses langeb sellise immateriaalse vara väärtus vana lepingu aegumisel põhimõtteliselt nulli, kuna hankelepingute sõlmimine avatakse igal juhul uuesti.
41 Kui sellises hankemenetluses, nagu on põhikohtuasjas vaidluse all, on ette nähtud, et uus käitaja võtab üle olemasolevad lepingud klientidega või kui enamikku kliente võib pidada seotuks, tuleb ikkagi asuda seisukohale, et klientide üleminek toimub.
42 Ent sellises sektoris nagu plaanipärane avalik bussitransport, kus materiaalne vara aitab tegevusele oluliselt kaasa, peab see, kui majandusüksuse asjakohaseks toimimiseks vajalikke varasid ei ole olulises ulatuses vanalt käitajalt uuele võõrandatud, viima järeldusele, et majandusüksus ei ole oma identiteeti säilitanud.
43 Seetõttu ei ole direktiiv 77/187 niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas kohaldatav, kui vana teenuseosutaja ei ole olulisel määral materiaalseid varasid uuele võõrandanud.“
49. Seetõttu anti liikmesriigi kohtule vastus, et „sellises olukorras nagu põhikohtuasjas ei ole direktiiv 77/187 kohaldatav, kui nende kahe ettevõtja vahel ei ole oluliselt võõrandatud materiaalseid varasid“.(48)
50. Võttes arvesse kohtuotsuse Liikenne lõike, mida äsja osundasin, avaldan lugupidamist Arbeitsgericht Cottbusile (Cottbusi töökohus) tema lojaalsuse ja mõistlikkuse eest käesoleva eelotsusetaotluse esitamisel.
51. Kas Euroopa Kohtu otsus Liikenne tähendab, et liikmesriigi kohus ei saa käesolevas asjas jõuda teistsugusele järeldusele seoses teistsuguste faktiliste asjaoludega, kui kohaliku avaliku bussiteenuse osutaja vahetumisega ei kaasnenud samamoodi olemasoleva bussipargi võõrandamist endiselt käitajalt uuele?
52. Mina nii ei arva.
53. Minu arvates on käesoleva juhtumi asjaolud kriitiliselt olulistes aspektides selgelt väga erinevad nendest, mille kohta tehti kohtuotsus Liikenne.
54. Muidugi mõista on võimatu osutada bussiteenust ilma busside ja neid juhtivate bussijuhtideta. Samas ei viita kohtuasja Liikenne faktilistes asjaoludes, nagu neid on kohtujurist Léger’ ettepanekus(49) ja kohtuotsuses(50) kirjeldatud, miski sellele, et uue käitaja otsus endise käitaja bussipargi üle võtmata jätta tulenes õiguslikest, tehnilistest või keskkonnaalastest põhjustest. Nagu ilmneb, oli Liikennel juba küllaldaselt busse, et teenindada lisanduvat seitset liini, mille ta üle võttis (ta üüris HL‑ilt lühikeseks ajaks kaks bussi) ning tal oli 22 uut bussi juba tellitud. Miks oleks ta siis (kaubanduslikust seisukohast) pidanudki üle võtma veel ka HLi olemasolevad 26 bussi?
55. Käesoleval juhul oli leping, mille sõlmimiseks korraldati hange, kolm korda pikema kestusega (10 aastat, mitte kolm). Lepingu eesmärk oli kogu maakonna bussiliinide käitamine, mille puhul oli tõenäoliselt oluline busside kerge vahetatavus eri liinide vahel. Võib eeldada, et see, kas olemasolevat bussiparki saab kogu lepingu kehtivusaja vältel mõistlikult kasutada, oli asjakohane kaalutlus. 20 aastat pärast kohtuasjas Liikenne(51) käsitletud faktilise olukorra tekkimist oli hanketingimustes potentsiaalsetele pakkujatele kristallselgelt teada antud, et järgneva kümneaastase hanketsükli vältel kasutatavad kapitalikaubad (bussid) peavad vastama konkreetsetele uutele (kõrgematele) tehnilistele ja keskkonnaalastele standarditele.
56. Nii sisaldab eelotsusetaotlus rohkesti materjali, mis võimaldab järeldada (muidugi eeldusel, et liikmesriigi kohus kui ainus faktiliste asjaolude üle otsustaja seda vajaduse korral veelgi kontrollib), et – täiesti olenemata sellest, kui suur bussipark on uue käitaja valduses – sellel käitajal ei olnud mingit mõtet endise käitaja olemasolevat bussiparki üle võtta, sest ta ei oleks saanud neid busse oma uute lepingust ja seadusest tulenevate kohustuse täitmiseks kasutada. Nende busside lubatud kasutusiga oli lõpukorral ning need ei vastanud hanketingimustes ette nähtud õiguslikele, tehnilistele ja keskkonnaalastele nõuetele. Kui olemasolev bussipark olekski võõrandatud, ei oleks seda olnud „vaja majandusüksuse asjakohaseks toimimiseks“ (kui kasutada kohtuotsuse Liikenne(52) punkti 42 sõnastust). See oleks tulnud utiliseerida.
57. Olukorras, kus õiguslikud, tehnilised ja keskkonnaalased piirangud tähendavad, et uuel ettevõtjal ei ole majanduslikus mõttes tasuv endise ettevõtja materiaalseid varasid üle võtta, näib mulle, et õige on liikmesriigi kohtul jätta arvesse võtmata see, mis juhtus materiaalsete varadega, ning keskenduda hinnangu andmisel selle kohta, kas on või ei ole toimunud direktiivi 2001/23 kohaldamisalasse kuuluv ettevõtja üleminek, muudele tehingu asjaoludele. Nagu Euroopa Kohus otsuses Liikenne(53) märkis ning paigutades viite „materiaalsetele põhivaradele nurksulgudesse: „et teha kindlaks, kas majandusüksuse ülemineku tingimused on täidetud, on samuti vaja arvesse võtta kõiki kõnealust tehingut iseloomustavaid faktilisi asjaolusid, sh eelkõige asjaomase ettevõtja või ettevõtte tüüpi, [seda, kas materiaalne vara, nagu ehitised ja vallasvara lähevad üle või mitte], immateriaalse vara väärtust ülemineku ajal, kas uus tööandja võttis üle suurema osa töötajaid või mitte, kas toimus klientide üleminek või mitte, samuti tegevuse sarnasus enne ja pärast üleminekut ning seda, kas tegevus oli vahepeal peatatud ja kui, siis kui kaua. Need on siiski pelgalt üksiktegurid üldises hinnangus, mis tuleb anda, ja seetõttu ei saa neid tegureid käsitleda eraldi (vt iseäranis kohtuotsused Spijkers,[(54)] punkt 13, ja Süzen,(55) punkt 14)“.
58. Lisan, et analüüs, mis keskendus üksnes sellele, et niisuguseid materiaalseid varasid ei ole võõrandatud, võis riivata direktiivi 2001/23 põhieesmärki. Uuel ettevõtjal oleks materiaalset vara üle võtmata jättes liigagi lihtne struktureerida tehing selliselt, et see jääb direktiivi kohaldamisalast välja (ja tundub tõenäoline, et just seda ta teeks). Selle tagajärjel aga saaks uus ettevõtja hoiduda kõrvale kohustustest, mis tal muidu oleksid endise ettevõtja töötajate ees. On selge, et see ei saa õige olla.
59. Minu pakutav lähenemisviis ei ole vastuolus kohtuotsusega Liikenne.(56) Iga ettevõtjate ülemineku juhtum eeldab liikmesriigi kohtult Euroopa Kohtu praktikas ette nähtud kriteeriumide kohaldamist tema menetluses olevate juhtumite konkreetsete faktiliste asjaolude suhtes. Nagu olen näidanud, erinesid faktilised jm asjaolud kohtuasjas Liikenne(57) oluliselt käesoleva kohtuasja omadest. Kohtuasjas Liikenne(58) kasutatud põhjenduskäik saab jääda puutumata ning sellest hoolimata võib käesolevas asjas järgneda teistsugune järeldus, mis põhineb nendel väga teistsugustel faktilistel asjaoludel.
60. Sellepärast olen seisukohal, et tehes kindlaks, kas majandusüksus on oma identiteedi säilitanud ja seega kas on toimunud ettevõtja üleminek direktiivi 2001/23 artikli 1 lõike 1 punkti b tähenduses, peab liikmesriigi kohus: i) võtma täielikult arvesse selle direktiivi peamist eesmärki: kaitsta töötajaid ja kaitsta nende õigusi tööandja vahetumise korral; ning ii) hindama kõiki vaidlusaluse tehinguga seotud faktilisi jm asjaolusid, sealhulgas õiguslikke, tehnilisi ja keskkonnaalaseid piiranguid, mis on seotud kõnealuse majandustegevusega. See, kui materiaalseid varasid ei ole olulisel määral võõrandatud, on asjakohane, kuid ei pruugi olla määrav.
61. Kõikidel eespool toodud kaalutlustel teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Arbeitsgericht Cottbusi (Cottbusi töökohus, Saksamaa) küsimustele järgmiselt:
Tehes kindlaks, kas majandusüksus on oma identiteedi säilitanud ja kas seega on toimunud ettevõtja üleminek 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/23/EÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 1 lõike 1 punkti b tähenduses, peab liikmesriigi kohus:
– võtma täielikult arvesse selle direktiivi peamist eesmärki: kaitsta töötajaid ja kaitsta nende õigusi tööandja vahetumise korral; ja
– hindama kõiki vaidlusaluse tehinguga seotud faktilisi jm asjaolusid, sealhulgas seadusest tulenevaid tehnilisi ja keskkonnaalaseid piiranguid, mis on seotud kõnealuse majandustegevusega.
Kui oluliste materiaalsete varade üleminek on seesuguste seadusest tulenevate tehniliste ja keskkonnaalaste piirangute tõttu välistatud, ei tohiks liikmesriigi kohus pidada seda tehingu aspekti tingimata määravaks otsuse tegemisel selle kohta, kas ettevõtja üleminek direktiivi 2001/23 artikli 1 lõike 1 punkti b tähenduses on toimunud või mitte.
2 Nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiiv ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT 2001, L 82, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 98). Ehkki eelotsusetaotluse esitanud kohus on eelotsusetaotluses viidanud direktiivile 77/187, oli asjasse puutuval ajal jõus direktiiv 2001/23: vt käesoleva ettepaneku punktid 8–17.
3 Nõukogu 14. veebruari 1977. aasta direktiiv (EÜT 1977, L 61, lk 26).
4 25. jaanuari 2001. aasta kohtuotsus, C‑172/99, EU:C:2001:59.
5 Põhjendus 3.
6 Ühenduse harta töötajate sotsiaalsete põhiõiguste kohta võeti vastu 9. detsembril 1989, vt eeskätt selle punktid 7, 17 ja 18.
7 Põhjendus 5.
8 Põhjendus 6.
9 Vastavalt artikli 2 lõike 1 punktid a, b ja d.
10 18. juuni 1992. aasta direktiiv (EÜT 1992, L 209, lk 1). See direktiiv tunnistati kehtetuks ja asendati Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiiviga 2004/18/EÜ ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (ELT 2004, L 134, lk 114; ELT eriväljaanne 06/07, lk 132).
11 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiiv (ELT 2014, L 94, lk 65).
12 25. jaanuari 2001. aasta kohtuotsus, C‑172/99, EU:C:2001:59.
13 25. jaanuari 2001. aasta kohtuotsus Liikenne, C‑172/99, EU:C:2001:59, punktid 39 ja 42.
14 25. jaanuari 2001. aasta kohtuotsus, C‑172/99, EU:C:2001:59.
15 Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et hanketingimustes oli ette nähtud, et bussid peavad vastama kehtivatele eurostandarditele. Bussid, mida on juba aastaid kasutatud kohaliku ühistranspordi jaoks, tõenäoliselt nendele nõuetele ei vasta. Keskkonnakaitselistel põhjustel oli tõenäoline, et kasutatakse mitte diislikütusel või bensiinil sõitvaid, vaid elektribusse. Oli tõenäoline, et enamiku diiselmootoriga sõidukite suhtes hakkab lämmastikoksiidi saaste tõttu kehtima keeld (eriti linnasiseselt). Praktikas ei oleks edukas pakkuja seetõttu olemasolevat bussiparki üle võtnud.
16 SBNi bussid olid keskmiselt 13 aastat vanad.
17 SBNi bussid vastasid Euro 3 või Euro 4 standardile, kuid mitte Euro 6 standardile.
18 Ükski SBNi buss ei vastanud sissepääsetavuse tingimustele.
19 Vt nt 1. detsembri 2005. aasta kohtuotsus Burtscher, C‑213/04, EU:C:2005:731, punkt 33.
20 Vt käesoleva ettepaneku punktid 7, 9 ja 10.
21 25. jaanuari 2001. aasta kohtuotsus Liikenne, C‑172/99, EU:C:2001:59, punkt 22; vt samuti punkt 25. Järgides EFTA kohtu nõuandvaid arvamusi (kohtuasi E‑2/95, Eidesund vs. Stavanger Catering A/S, EFTA Court Report, 1.7.1995, lk 1, punkt 50, ja kohtuasi E‑3/96 Ask jt vs. ABB Offshore Technology AS and Aker Offshore Partner AS, EFTA Court Report 1997, lk 1, punkt 33), leiti selles kohtuotsuses, et olukord, kus sõlmitakse leping hankemenetluse tulemusena, ei välista töötaid kaitsvate sätete kohaldamist ettevõtja ülemineku korral: vt kohtuotsuse punkt 21.
22 11. juuli 2018. aasta kohtuotsus Somoza Hermo ja Ilunión Seguridad, C‑60/17, EU:C:2018:559, punktid 26–28.
23 25. jaanuari 2001. aasta kohtuotsus Liikenne, C‑172/99, EU:C:2001:59.
24 Vt käesoleva ettepaneku punktid 11 ja 12.
25 25. jaanuari 2001. aasta kohtuotsus, C‑172/99, EU:C:2001:59.
26 25. jaanuari 2001. aasta kohtuotsus Liikenne, C‑172/99, EU:C:2001:59, punkt 27; vt hiljutine 11. juuli 2018. aasta kohtuotsus Somoza Hermo ja Ilunión Seguridad, C‑60/17, EU:C:2018:559, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika.
27 20. jaanuari 2011. aasta kohtuotsus CLECE, C‑463/09, EU:C:2011:24, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika.
28 11. juuli 2018. aasta kohtuotsus Somoza Hermo ja Ilunión Seguridad, C‑60/17, EU:C:2018:559, punktid 30 ja 31 ning seal viidatud kohtupraktika.
29 11. juuli 2018. aasta kohtuotsus Somoza Hermo ja Ilunión Seguridad, C‑60/17, EU:C:2018:559, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika.
30 Direktiivi 2001/23 põhjendused 3, 5 ja 6.
31 Vt komisjoni 21. juuni 1974. aasta direktiivi ettepanek COM(74) 351 final/2, lk 2, 3 ja 5. Ettevõtjate üleminek, kollektiivsed koondamised ja tööandja maksejõuetus olid 1970. aastatel kolm peamist sotsiaalpoliitilist küsimust, mida Euroopa Liit esmalt reguleeris väljaspool sugude võrdsuse sfääri – vt nõukogu 21. jaanuari 1974. aasta resolutsioon sotsiaalprogrammi kohta (EÜT 1974, C 13, lk 1).
32 19. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus Securitas, C‑200/16, EU:C:2017:780, punkt 29.
33 19. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus Securitas, C‑200/16, EU:C:2017:780, punkt 30.
34 Euroopa Kohtule teatati kohtuistungil, et uus käitaja võttis tööle 85% endise käitaja töötajatest.
35 14. aprilli 1994. aasta kohtuotsus C‑392/92, EU:C:1994:134.
36 Vt käesoleva ettepaneku punkt 1 ja 2. joonealune märkus.
37 14. aprilli 1994. aasta kohtuotsus Schmidt, C‑392/92, EU:C:1994:134, punkt 16.
38 18. märtsi 1986. aasta kohtuotsus, 24/85, EU:C:1986:127, punkt 12.
39 14. aprilli 1994. aasta kohtuotsus Schmidt, C‑392/92, EU:C:1994:134, punkt 16. Selle kohtuotsuse ingliskeelne tõlge on ebaõnnestunud (eriti kuna sõna objet vasteks on kasutatud sõna subject-matter). Olen selle ümber sõnastanud, et anda edasi, kuidas mina mõistan selle kohtuotsuse koostamise (s.o prantsuse) keeles oleva algse sõnastuse mõtet. Prantsuskeelne tekst on järgmine: „[…] La circonstance que la jurisprudence de la Cour cite le transfert de tels éléments au nombre des différents critères à prendre en compte par le juge national pour, dans le cadre de l’évaluation d’ensemble d’une opération complexe, apprécier la réalité d’un transfert d’entreprise ne permet pas de conclure que l’absence de ces éléments exclue l’existence d’un transfert. En effet, le maintien des droits des travailleurs qui, selon son intitulé même, est l’objet de la directive, ne saurait dépendre de la seule prise en considération d’un facteur dont la Cour a, d’ailleurs, déjà relevé qu’il n’était pas, à lui seul, déterminant (voir arrêt du 18 mars 1986, Spijkers, 24/85, EU:C:1986:127, point 12).“
40 Vt käesoleva ettepaneku punktid 15 ja 16.
41 14. aprilli 1994. aasta kohtuotsus Schmidt, C‑392/92, EU:C:1994:134, punkt 17.
42 SBN lõpetas hankijale bussiveoteenuste osutamise 31. juulil 2017. OSL Bus alustas bussiveoteenuse osutamist 1. augustil 2017.
43 25. jaanuari 2001. aasta kohtuotsus, C‑172/99, EU:C:2001:59.
44 25. jaanuari 2001. aasta kohtuotsus, C‑172/99, EU:C:2001:59.
45 Kohtujurist Léger’ arvamus kohtuasjas Liikenne, C‑172/99, EU:C:2000:563, punkt 10. Neid faktilisi asjaolusid on korratud kohtuotsuse punktides 9 ja 10.
46 25. jaanuari 2001. aasta kohtuotsus Liikenne, C‑172/99, EU:C:2001:59, vt eeskätt punktid 19, 26, 27, 31, 33 ja 35.
47 2. detsembri 1999. aasta kohtuotsus Allen jt, C‑234/98, EU:C:1999:594.
48 25. jaanuari 2001. aasta kohtuotsus Liikenne, C‑172/99, EU:C:2001:59, punkt 44 ning resolutsiooni punkti 2 teine taane, kohtujuristi kursiiv.
49 Kohtujurist Léger’ ettepanek kohtuasjas Liikenne, C‑172/99, EU:C:2000:563, punktid 8–14.
50 25. jaanuari 2001. aasta kohtuotsus Liikenne, C‑172/99, EU:C:2001:59, punktid 8–14.
51 25. jaanuari 2001. aasta kohtuotsus Liikenne, C‑172/99, EU:C:2001:59.
52 25. jaanuari 2001. aasta kohtuotsus Liikenne, C‑172/99, EU:C:2001:59.
53 25. jaanuari 2001. aasta kohtuotsus, C‑172/99, EU:C:2001:59, punkt 33.
54 18. märtsi 1986. aasta kohtuotsus Spijkers, 24/85, EU:C:1986:127.
55 11. märtsi 1997. aasta kohtuotsus Süzen, C‑13/95, EU:C:1997:141.
56 25. jaanuari 2001. aasta kohtuotsus, C‑172/99, EU:C:2001:59.
57 25. jaanuari 2001. aasta kohtuotsus, C‑172/99, EU:C:2001:59.
58 25. jaanuari 2001. aasta kohtuotsus, C‑172/99, EU:C:2001:59.

matches: kohus kohus kohus kohus kohus Kohus kohus Kohus Kohus Kohus Kohus kohus Kohus kohus Kohus Kohus kohus Kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus kohus kohus Kohus kohus kohus kohus


text:
3-3-1-80-09 Riigikohus 11.12.2009
AvKS § 1 lg 1 p 2
AvKS § 3
Mittevaralise kahju kohaseks hüvitamise viisiks võib kahju rahas kompenseerimise kõrval olla ka kohtuotsusega ainult õigusvastasuse tuvastamine (vt nt Riigikohtu 05.10.2006 otsuse asjas nr 3-3-1-44-06 p-i 14). Kui kannatanul oleks olnud võimalik kahju ise kõrvaldada muude õiguskaitsevahenditega, mida aga ei kasutatud, siis mõjutab see rahalise nõude ulatust ning võib olla selle rahuldamata jätmise aluseks.
3-3-1-44-06 Riigikohus 05.10.2006
Õigusvastaselt tekitatud kahju hüvitamise nõude rahuldamise üheks eelduseks on, et halduse tegevus oleks olnud õigusvastane. Seega sisaldub juba kahju hüvitamise nõudes halduse tegevuse õigusvastasuse tuvastamise nõue. Kahjuhüvitist välja mõistes möönab kohus ka halduse tegevuse õigusvastasust ning täiendava põhjendatud huvi puudumisel ei ole eraldi kahju põhjustanud halduse tegevuse õigusvastaseks tunnistamine vajalik.
Kui isiku kahju hüvitamise nõue rahuldatakse ning ta ei ole välja toonud täiendavat põhjendatud huvi, miks tuleks kahju põhjustanud toiming või haldusakt õigusvastaseks tunnistada, siis ei ole eraldi kahju põhjustanud halduse tegevuse õigusvastaseks tunnistamine vajalik. Õigusvastaselt tekitatud kahju hüvitamise nõude rahuldamise üheks eelduseks on, et halduse tegevus oleks olnud õigusvastane. Kahjuhüvitist välja mõistes möönab kohus ka halduse tegevuse õigusvastasust ning täiendava põhjendatud huvi puudumisel ei pea kohus otsuse resolutsioonis seda tuvastama.
Halduskohtumenetluses ettenähtud õiguskaitsevahendid, eeskätt õigusvastasuse tuvastamise nõue võib rahuldamise korral olla piisav heastamaks väiksema intensiivsusega au teotamisega tekitatud hingelisi üleelamisi (vt ka Riigikohtu 11.02.2004 otsust nr 3-2-1-11-04). Au teotavate ebaõigete andmete avaldamisel on isikul võimalik ka nõuda Võlaõigusseaduse § 1047 lg 4 alusel andmete avaldamise eest vastutavalt isikult andmete ümberlükkamist või paranduse avaldamist avaldaja kulul. Isiku raviga seotud kulutusi ei saa samastada mittevaralise kahjuga. Ravile tehtud kulutused on varaline kahju, mida on võimalik eraldi tõendada ja välja nõuda.

matches:
Riigikohus
§ 1
§ 3
Riigikohus
kohus
kohus
kohus
§ 1047