MTA juhend: erisoodustuste maksustamine ja deklareerimine - Raamatupidaja
09. juuni 2011 12:00
Maksu-ja tolliamet on koostanud uue juhendi erisoodustuste maksustamise ja deklareerimisega seotud küsimuste lahendamiseks.
?Juhend on mõeldud abimaterjaliks erisoodustuste maksustamise ja deklareerimisega seotud küsimuste lahendamiseks (tulumaksuseaduse § 48 alusel) alates 01.01.2011.
Erisoodustus on oma olemuselt saaja (töötaja) tulu, kuid erisoodustustelt tulu- ja sotsiaalmaksu tasumine on erisoodustuste tegija (tööandja) kohustus (tulumaksuseaduse (edaspidi TuMS) § 2 lg 2 ja sotsiaalmaksuseaduse (edaspidi SMS) § 2 lg 1 p 7). Erisoodustuse deklaratsiooni vorm TSD lisa 4 (edaspidi lisa 4) on kehtestatud rahandusministri 29.11.2010 määrusega nr 60ja täidetakse vastavalt rahandusministri 13.01.2011. aasta määruses nr 2 sätestatule.
Erisoodustused maksustatakse tulumaksuga määras 21/79 ning sotsiaalmaksuga määras 33%. See tähendab, et erisoodustuse maksustatav väärtus korrutatakse maksumääraga 21/79 ning leitakse erisoodustustelt tasutav tulumaks. Järgnevalt liidetakse erisoodustuse maksustatavale väärtusele arvutatud tulumaks ning saadud tulemus korrutatakse maksumääraga 33%, saades sotsiaalmaksu suuruse.
Tööandja poolt töötajatele antavad erisoodustused võivad sõltuvalt asjaoludest kuuluda maksustamisele ka käibemaksuga. Erisoodustustelt arvutatav käibemaks deklareeritakse käibedeklaratsioonil.
Erisoodustuseks TuMS § 48 lõike 4 kohaselt on igasugune kaup, teenus, loonustasu või rahaliselt hinnatav soodustus, mida antakse TuMS § 48 lõikes 3 nimetatud isikule seoses töö- või teenistussuhtega, juriidilise isiku juhtimis- või kontrollorgani liikmeks olekuga või pikaajalise lepingulise suhtega, olenemata erisoodustuse andmise ajast, s.t erisoodustus ei pruugi olla alati seotud kehtiva lepinguga. Kokkuvõtvalt on erisoodustus osa töötasust, mis on tavaliselt makstud mitterahalises vormis. Erandina käsitletakse erisoodustusena ka üksikuid rahalisi väljamakseid ja need juhud on TuMSis täpselt sätestatud.
Töötaja on pensionil, kuid endine tööandja peab teda juubeli puhul meeles ja teeb talle kingituse. Tegemist on ikkagi erisoodustusega, sest endine tööandja teeb kingituse sellepärast, et tegemist oli tema endise töötajaga.
* residendist juriidiline isik;
* residendist füüsiline isik;
* riigi- või kohaliku omavalitsusüksuse asutus;
* mitteresident, kellel on Eestis püsiv tegevuskoht (§ 7) või kellel on Eestis töötajad.
Tsiviilseadustiku üldosa seaduse (edaspidi TsÜS) § 24 kohaselt on juriidiline isik kas eraõiguslik või avalik-õiguslik. TsÜS § 25 lõike 1 kohaselt on eraõiguslik juriidiline isik erahuvides ja selle juriidilise isiku liigi kohta käiva seaduse alusel loodud juriidiline isik. Eraõiguslik juriidiline isik on täisühing, usaldusühing, osaühing, aktsiaselts, tulundusühistu, sihtasutus ja mittetulundusühing.
?Residendist füüsiline isik
TuMS § 6 lõike 1 kohaselt on füüsiline isik resident, kui tema elukoht on Eestis või kui ta viibib Eestis 12 järjestikuse kalendrikuu jooksul vähemalt 183 päeval. Isik loetakse residendiks alates tema Eestisse saabumise päevast. Samuti on resident välisteenistuses viibiv Eesti riigiteenistuja. Residendist füüsiline isik on TuMS § 48 alusel maksukohustuslane juhul, kui ta tegutseb tööandjana (TuMS § 2 lõige 2).
* töölepingu alusel töötav isik;
* avalik teenistuja (§ 13 lõige 1);
* juhtimis- või kontrollorgani liige (§ 9);
* füüsiline isik, kes müüb tööandjale kaupu pikema aja jooksul kui kuus kuud;
* töövõtu-, käsundus- või muu võlaõigusliku lepingu alusel töötav või teenust osutav füüsiline isik.
Töölepingu alusel töötavale isikule võimaldatud erisoodustuste maksustamisel ei oma tähtsust see, millise koormusega isik töötab, kas tööleping on erisoodustuse andmise hetkeks peatunud, kas hüved on ette nähtud töölepingus või kollektiivlepingus, jne.
Avaliku teenistuse seaduse (edaspidi ATS) kohaselt on avalik teenistuja isik, kes teeb palgalist tööd riigi või kohaliku omavalitsuse ametiasutuses. Riigiga teenistussuhtes olev isik on riigiteenistuja. Kohaliku omavalitsusüksusega teenistussuhtes olev isik on kohaliku omavalitsuse teenistuja.
Avaliku teenistuja hulka kuuluvad ka ATS § 12 lg-tes 2 ja 3 nimetatud teenistujad, kellele ATS täielikult või osaliselt ei laiene. Näiteks riigikogu liikmed, Vabariigi Valitsuse liikmed, kohaliku omavalitsuse volikogu liikmed, kui nad on töötajad erisoodustuse mõistes.
Juhtimis- või kontrollorgan on muu hulgas juhatus, nõukogu, täis- või usaldusühingut esindama volitatud osanik, prokurist, asutaja kuni juriidilise isiku registrisse kandmiseni, likvideerija, pankrotihaldur, audiitor, revident, revisjoni komisjoni liige jt, sest loetelu ei ole lõplik. Samuti loetakse juhtimisorganiks välismaa äriühingu filiaali juhatajat ning Maksu- ja Tolliameti piirkondlikus struktuuriüksuses registreeritud püsiva tegevuskoha (§ 7) tegevjuhti.
* emaettevõte esitab tütarettevõttele arve, müües edasi või esitades nõude hüvitada tema töötaja toitlustamise kulud. Sellisel juhul on tütarettevõte teinud nii kulu kui tasunud sellelt maksud;
* lähtudes erisoodustuse sisust, on oluline vahet teha erisoodustusel (rahaliselt hinnatav hüve) ja rahalistel väljamaksetel (vt TuMS § 48 lg 5);
* kuna erisoodustustena käsitletakse erinevaid maksuobjekte, siis igal konkreetsel juhul tuleb jälgida, millal töötajale hüve tekib;
* saadud hüve ei tähenda alati kannet raamatupidamises, siin võib esineda ka neid maksuobjekte, kus tegelikke kulutusi ei ole;
* tehtud kulutused kajastatakse lisal 4 kassapõhiselt, s.t selles kuus, millal erisoodustus tegelikult anti;
* rahalist väljamakset käsitletakse erisoodustusena erandjuhtudel (tavaliselt reguleeritud vastava seaduse või normatiivaktiga, nagu näiteks lähetuse päevaraha hüvitamine üle kehtestatud piirmäära, isikliku sõiduauto kasutamise kompensatsioon);
* erisoodustuse puhul, kui tegelikku väljamakset ei ole toimunud (nt tööandja sõiduauto kasutamine isiklikuks otstarbeks), näidatakse erisoodustuse summa selle kuu lisal 4, millal töötaja soodustuse sai;
* lisa 4 erinevatel ridadel ei ole TuMS § 48 lõikes 2 toodud töötajad erisoodustuste saajatena võrdselt käsitletavad, s.t töötajate ring on piiratum kui erisoodustuste saajate ring üldiselt (näiteks lähetus, isikliku sõiduauto kasutamine);
* deklaratsioon täidetakse eurodes sendi täpsusega;
* paranduste, muudatuste ja täienduste tegemine toimub selle kuu deklaratsioonil ja lisal 4, kus parandatavat summat kajastati esmakordselt, s.t esitatakse selle kuu kohta uus lisa 4 märkusega „parandus";
* read ei saa olla täidetud märgiga „-";
* kui maksustamisperioodil erisoodustusi ei ole tehtud, siis lisa 4 ei esitata.
3.1. Rida 1 – eluasemekulude täielik või osaline katmine
Erisoodustuse hinnaks on nende kulude katmiseks tehtud kulude summa vastavalt „Erisoodustuse hinna määramise korra"§-le 6.
Erisoodustusena on käsitletav tööandja poolt töötaja isikliku elamisega kaasnevate eluasemekulude katmine. Eluasemekuludena käsitletakse näiteks elektri- ja soojusenergiakulusid, vee- ja kanalisatsioonikulusid, eluaseme üüri või eluaseme üürimiseks tehtavaid kulusid, sidevahendite kulusid (telefon, internet), jne.
3.2. Rida 2 – kindlustusmaksete tasumine, kui selline kohustus ei ole ette nähtud seadusega
TuMS § 48 lõike 4 punkti 3 kohaselt loetakse erisoodustuseks kindlustusmaksete tasumist, kui selline kohustus ei ole ette nähtud seadusega. Kindlustustegevuse seaduse § 7 kohaselt on kindlustustegevuse vormideks vabatahtlik, kohustuslik või sundkindlustus.
3.3. Rida 3 – lähetuskulude hüvitamine või päevaraha maksmine üle piirmäära
TuMS § 48 lõike 4 punkti 4 kohaselt loetakse erisoodustuseks teenistus-, töö- või ametilähetusega seotud kulude hüvitamine ja välislähetuse päevaraha maksmine TuMS § 13 lõike 3 punktis 1 sätestatud piirmäärasid ületavas osas (§ 13 lõike 3 punkt 1, § 31 lõike 1 punkt 7) või töö tegemise kohas kehtivaid piirmäärasid ületavas osas, kui töö tegemise koht asub välisriigis (§ 13 lõike 3 punkt 11).
Lähetuste puhul tuleb eristada töölähetust (lähetusse saadetakse töötaja töölepingu seaduse tähenduses), teenistuslähetust (lähetusse saadetakse avalik teenistuja), ametilähetust (lähetusse saadetakse juhtimis- või kontrollorgani liige), spordilähetust (lähetusse saadetakse spordiorganisatsiooni enda liikmeks olevaid sportlasi, treenereid, kohtunikke, spordiarste ja teisi spordi korraldamisega seotud isikuid) ning loovisiku lähetust.
TLS § 21 lõike 1 kohaselt võib tööandja lähetada töötaja tööülesannete täitmiseks väljapoole töölepinguga ettenähtud töö tegemise kohta. Töölähetus ei või kesta rohkem kui 30 päeva, kui tööandja ja töötaja ei ole kokku leppinud pikemat tähtaega. TLS-st tulenevalt ei ole töötaja nõusolek vajalik, kui ta saadetakse lähetusse ajaks, mis ei ületa 30 päeva.
TLS § 21 lõike 3 kohaselt on rasedalt töötajalt, kes kasvatab alla kolmeaastast või puudega last, vaja saada enne töölähetusse saatmist nõusolek. Alaealist töötajat saab lähetusse saata üksnes alaealise enda ja tema seadusliku esindaja eelneval nõusolekul.
Tulenevalt TLS §-st 40 on töötajal õigus nõuda töölähetusega kaasnevate kulude hüvitamist vastavalt võlaõigusseaduse (edaspidi VÕS) § 628 lõigetele 2–4. Kokkulepe kulude hüvitamise kohta töötasu arvelt on tühine.
Töölähetusega seotud kõik kulud hüvitatakse kulu tõendava dokumendi alusel. Seadusandja ei ole töölähetusega seotud kuludele ette näinud piirmäärasid (v.a maksuvaba päevaraha ja majutuskulu).
3.3.1.1. Päevaraha
Töölähetuse määruse § 3 kohaselt on välislähetuse päevaraha alammäär 22,37 eurot ning § 7 lõike 1 punkti 3 kohaselt ei kuulu maksustamisele välislähetuse päevaraha määras kuni 32 eurot päevas.
TLS kohaselt eeldatakse, et töö tegemise koht lepitakse kokku kohaliku omavalitsuse üksuse täpsusega.
Töölähetuse määruse § 4 lõike 4 kohaselt võib (ei pea) tööandja välislähetuse päevaraha määra vähendada kuni 70 protsenti, kui lähetuskohas viibimise ajal tagatakse lähetatule tasuta toitlustamine. Töölähetuse määruse § 4 lõikes 4 sätestatud päevaraha määra vähendamise võimalus ei ole seotud päevaraha maksustamisega ning on oma olemuselt tööõiguslik säte, mis võimaldab tööandjal vähendada päevaraha kuni 6,71 eurot juhul, kui töötajale tagatakse toitlustamine.
Mitme tööandja poolt töötaja üheaegsel välislähetusse saatmisel tuleb töötajale tagada vähemalt minimaalne välislähetuse päevaraha alammäär summas 22,37 eurot päevas. Samas kehtib mitme tööandja poolt makstud välislähetuse päevarahale maksimaalne maksuvaba määr, mis on 32 eurot päevas.
Tagamaks mitme tööandja poolt üheaegselt makstava välislähetuse päevaraha maksustamises selgust, on töötajale seatud kohustus teavitada oma tööandjat ka teise tööandja lähetusse saatmise otsusest ning talle määratud päevarahast. Kui üks tööandjatest maksab töötajale päevaraha ja teine tööandja saab päevaraha maksmise kohta teavet, siis puudub teisel tööandjal kohustus päevaraha maksta, kui lähetus toimus samal perioodil. Seda sellepärast, et kõigepealt arvestatakse esimesena lähetusse saatmise otsuse teinud tööandja makstavat päevaraha. Kui teavitatud tööandja otsustab siiski maksta töötajale päevaraha, tuleb arvestada asjaoluga, et mitme tööandja poolt makstud välislähetuse päevaraha maksimaalne maksuvaba määr on 32 eurot päevas. Teavitatud tööandjal on päevaraha maksmise korral võimalik arvutada välja päevaraha maksimaalset maksuvaba määra ületav osa. See kuulub teavitatud tööandja poolt maksustamisele erisoodustusena TuMS § 48 lõike 4 punkti 4 ja sotsiaalmaksuseaduse § 2 lõike 1 punkti 7 alusel.
Kui lähetusse saadetud isik on kõikide teda lähetavate juriidiliste isikute juhatuse liige ja teeb otsuse oma lähetusse saatmise kohta korraga kõikide isikute nimel, siis on tal otsustuspädevus selle üle, milline äriühing vormistab lähetuse esimesena ja saab maksta maksuvaba piirmäära ulatuses päevaraha. Ka juhatuse liikmele makstav päevaraha maksuvaba määr mitme äriühingu peale kokku on 32 eurot päevas.
TuMS § 13 lõike 3 punkti 11 kohaselt ei maksustata tulumaksuga avalikule teenistujale, töötajale või juriidilise isiku juhtimis- või kontrollorgani liikmele tööandja või tema asemel kolmanda isiku poolt tehtavaid teenistus-, töö- või ametilähetusega seotud sõidu-, majutus- ja muude kulude hüvitist ning välislähetuse päevaraha ja välislähetustasu, samuti teenistuja perekonnaliikme eest makstavat nimetatud kulude hüvitist ning teises paikkonnas asuvale ametikohale nimetamisega seotud kolimiskulude hüvitist töö tegemise kohas kehtivates piirmäärades, kui töö tegemise koht asub välisriigis.
3.3.1.2. Majutuskulu
Töölähetuse majutuskulude maksuvabad piirmäärad sätestab TuMS § 13 lõike 3 punkt 1 ja töölähetuse määruse § 7 lõike 1 punkt 2. Riigisisese lähetuse puhul on majutuskulu maksuvaba piirmäär kuni 77 eurot ööpäevas ja välislähetuse korral kuni 128 eurot ööpäevas (piirmäärad sisaldavad majutuskulu koos käibemaksuga).
Majutuskulude maksuvaba piirmäära arvestatakse iga ööpäeva kohta eraldi. Kuna määruses on selgesõnaliselt ette nähtud maksuvaba piirmäär ööpäeva kohta, siis pole võimalik ööbimiskulusid summeeritult arvestada.
3.3.1.3. Muu lähetusega kaasnev kulu
Isikliku sõiduauto lähetuses kasutamise korral ei laiene töölähetuse määruse alusel makstavale hüvitisele isikliku sõiduauto hüvitise maksimaalne maksuvaba piirmäär 256 eurot. Ilma kuludokumentideta isikliku sõiduauto kasutamise eest hüvitise maksmisel rakenduvad sõiduauto määruses sätestatud maksimaalsed maksuvabad piirmäärad. Ühele töötajale makstava hüvitise maksuvaba piirmäär on sõitude kohta arvestuse pidamise korral 0,30 eurot kilomeetri kohta, kuid mitte rohkem kui 256 eurot kalendrikuus iga hüvitist maksva tööandja kohta. Arvestuse puudumisel saab tööandja maksuvabalt tööülesannete täitmisest tulenevaid sõite hüvitada 64 euro ulatuses.
Seega on tööandjal võimalik valida, kas töötaja isikliku sõiduauto kasutamine lähetuses hüvitatakse töölähetuse määruse alusel (s.t kuludokumentide alusel ilma maksimaalse maksuvaba piirmäärata) või sõiduauto määruse alusel (s.t arvestuse olemasolul maksimaalselt maksuvabalt 256 eurot kuus ning arvestuse puudumisel maksimaalselt maksuvabalt 64 eurot kuus).
3.3.1.4. Kolmanda isiku kinnimakstud lähetus
Sellisest võimalusest hoolimata peab kolmanda isiku poolt füüsilisele isikule päevaraha maksmisele eelnema selle füüsilise isiku lähetusse saatmine tema tööandja poolt. Töölepingu seaduse kohaselt saab töötajat lähetada vaid tema tööandja, mitte kolmas isik. Kolmas isik on eriregulatsiooni tähenduses üldjuhul lähetatut (töötajat või teenistujat) vastu võttev isik või asutus, kes ei ole lähetatule tööandjaks.
Töölähetuse määruse § 8 lõike 1 kohaselt kohaldatakse päevarahale või päevarahade summale töölähetuse määruse § 7 lõike 1 punktis 3 sätestatud piirmäära (s.o 32 eurot päevas) juhul, kui päevaraha maksab ainult kolmas isik või lisaks tööandjale ka kolmas isik, arvestades esimesena tööandja makstavat päevaraha.
Seega tagatakse sellise regulatsiooniga see, et kolmanda isiku huvides lähetusse saadetud töötajale makstakse välislähetuse eest päevaraha vähemalt 22,37 eurot päevas ning maksustamisele kuulub päevaraha summas, mis ületab 32 eurot päevas. Seejuures võetakse esimesena arvesse tööandja makstavat päevaraha.
* tööandja;
* tööandja ja kolmas isik;
* ainult kolmas isik.
Kui tööandja saadab töötaja välislähetusse ning maksab päevaraha üle 32 euro päevas või kannab majutuskulu üle 128 euro päevas, kuuluvad nimetatud piirmäärasid ületavad summad tööandja poolt maksustamisele erisoodustusena.
Kui tööandja ja kolmas isik lepivad kulude kandmises kokku selliselt, et tööandja maksab töötajale päevaraha 51,13 eurot ning kolmas isik kompenseerib tööandjale piirmäära ületava osa (19,17 eurot), tuleb maksuvaba piirmäära ületav summa siiski tööandja poolt deklareerida erisoodustusena.
Kui kolmas isik maksab töötajale ise päevaraha piirmäära ületavas summas (nt 44,74 eurot), kuulub piirmäära ületav summa maksustamisele kui füüsilise isiku tulu. Kolmas isik ei pea piirmäära ületavat summat erisoodustusena maksustama, kuna füüsilise isiku ning kolmanda isiku vahel puudub töösuhe (s.t, et nad ei ole käsitletavad tööandja ning töötajana TuMS § 48 tähenduses).
TuMS § 13 lõike 3 punkt 1 ja töölähetuse määruse § 7 sätestavad majutuskulude maksuvaba hüvitise piirmäärad, mis välislähetuse korral on 128 eurot ööpäevas. Kui kolmas isik maksab töötaja eest otse majutusasutusele summa, mis ületab maksuvaba piirmäära (nt 191,73 eurot), siis kolmas isik ei saa seda maksustada kui erisoodustust, sest tegemist ei ole tema töötajaga. Kolmas isik ei saa maksustada seda ka kui isiku tulu, sest isikule ei ole tehtud väljamakset.
Juhul, kui tööandja maksab töötaja majutuskulu maksuvaba piirmäära ületavas summas (nt 255,65 eurot) ja kolmas isik hüvitab tööandjale kogu majutuskulu, siis olenemata sellest, et väljamakse majutusasutusele tegi tööandja, ei ole majutuskulu piirmäära ületav summa tööandja poolt käsitletav erisoodustusena. Tööandja kulu hüvitatakse kolmanda isiku poolt ja kolmanda isiku poolt makstud majutuskulusid ei maksustata ka kolmanda isiku tasemel, kui tehingute jadast ei ilmne, et majutuskulude tegelik maksja oli tööandja.
TuMS § 13 lõike 3 punkti 1 ja teenistuslähetuse määruse § 1 kohaselt loetakse teenistuslähetuseks avaliku teenistuja suunamist ministeeriumis kantsleri ja muus ametiasutuses ametijuhi või nende volitatud isiku korraldusel kindlaksmääratud ajavahemikuks teenistusülesande täitmisele väljapoole alalise teenistuskoha asukohta. Vabariigi Valitsuse 28. märtsi 2001. aasta määrus nr 108„Teenistuslähetuse kulude hüvitamise ja päevaraha maksmise tingimused, ulatus ja kord” kehtestatakse lähetuse vormistamine ja lähetuskulude maksuvabad piirmäärad.
ATS § 1 kohaselt on avalik teenistus töötamine riigi või kohaliku omavalitsuse ametiasutuses ning ametiasutus on riigi või kohaliku omavalitsuse eelarvest finantseeritav asutus, kes teostab avalikku võimu. ATS § 3 kohaselt jaguneb avalik teenistus riigiteenistuseks ja kohaliku omavalitsuse teenistuseks.
ATS § 3 lõige 2 kehtestab loetelu riigi ametiasutustest, milles töötamist loetakse avalikuks teenistuseks (näiteks kohtud, kaitseliit, linnavalitsuse ametid jne). Avalik teenistuja on isik, kes teeb palgalist tööd riigi või kohaliku omavalitsuse ametiasutuses. Teenistujad jagunevad omakorda ametnikeks, abiteenistujateks ja koosseisuvälisteks teenistujateks.
ATS laieneb (kui põhiseaduse või teiste seadustega ei sätestata teisiti) ka ATS § 12 lõikes 3 toodud isikutele ja seega saab antud isikuid (riigikontrolöre, politseiametnikke, vangalaametnikke, prokuröre jne) saata teenistuslähetusse.
Riigikogu liikmed, valitsuse liikmed ning kohaliku omavalitsuse liikmed ei kvalifitseeru ATS § 12 lõike 2 mõttes avalikeks teenistujateks, kuid ATS § 43 („Välislähetus") laieneb ka nimetatud isikutele ja seega on ka neid võimalik saata lähetusse. Nimetatud isikutele laienevad teenistuslähetuse määruses sätestatud majutuskulude ja päevarahade maksuvabad piirmäärad.
Siinkohal ei loeta erisoodustuseks kulutusi, mida Eesti Vabariigi välisesindus teeb seoses diplomaadi osalemisega välissuhtlemise eesmärgil korraldatud diplomaatilisel vastuvõtul, kohtumisel või muul üritusel.
Ametniku teenistuslähetusse saatmisel tehakse otsus kehtestatud korra alusel. Lähetusse saatmise otsuses tuleb märkida lähetuse sihtkoht, asutus, kuhu lähetatu suunatakse, lähetuse kestus, ülesanne ning lähetuskulude hüvitamise ja päevaraha maksmise ulatus.
Nii nagu töölähetuse puhul, on ka teenistuslähetuse puhul võimalik lähetataval teenistujal nõuda ametiasutuselt lähetuskulude katteks avanssi ligikaudses suuruses. Töölähetuse puhul kasutati küll mõistet „lähetusega seonduvad võimalikud kulud,” kuid lähetaja poolt väljamakstud summa olemus jääb olenemata erinevate mõistete kasutusest samaks.
Kui teenistuja on teavitanud ametiasutust lähetuskulude katteks avansi saamise vajadusest ja seda ei võimaldata, siis võib teenistuja lähetusse minekust keelduda. Lähetus ja lähetuskulude hüvitamine tuleb teenistuslähetuse määruse § 3 kohaselt vormistada kooskõlas ametiasutuse asjaajamist, raamatupidamisarvestust ja -aruandlust reguleerivates õigusaktides sätestatud nõuetega.
Ametiasutus hüvitab teenistuslähetuse määruse § 7 kohaselt teenistujale dokumentaalselt tõendatud lähetusega seotud sõidu-, majutuskulud ja muud lähetusülesande täitmisega seotud kulud ning maksab lähetuses viibimise aja eest päevaraha.
Erinevalt töölähetusest on teenistuslähetusega seotud sõidukulude hüvitamise tingimused täpsemalt reguleeritud. Sõidukulud lähetuskohta ja alalisse teenistuskohta tagasi hüvitatakse sõidupileti või muu kulutõendava dokumendi alusel ning sõidukulude hulgas käsitletakse ka sõidupileti ettetellimise kulusid, lennujaama, reisija- ja väljalennumaksusid. Töölähetuse puhul kuulusid sellised kulud muu mõistliku kulu definitsiooni hulka. Teenistuslähetusega kaasnevad muud kulud hüvitatakse kulu tõendava dokumendi alusel vastavalt ametiasutuse sisesele korrale.
Erinevalt töölähetusest on teenistuslähetuse puhul teenistuslähetuse määruse § 9 kohaselt ette nähtud lähetusega seotud majutuskulude alammäär ka riigisisese lähetuse puhul. Selliseks alammääraks on 13 eurot ööpäevas. Välislähetuse puhul on majutuskulu alammääraks 52 eurot ööpäevas.
Teenistuslähetuse majutuskulude ülemmäär riigisisese lähetuse puhul on 77 eurot ja välislähetuse puhul 128 eurot ööpäevas. Majutuskulude piirmäära arvestatakse iga ööpäeva kohta eraldi. Ametiasutuse juhi kehtestatud korra järgi võib lubada piirmäära ületavate majutuskulude kandmist, kui puudub võimalus kasutada piirmääradele vastava hinnatasemega majutuskohta.
Kuigi piirmäära ületavaid majutuskulusid on lubatud ametiasutuse juhi kehtestatud korra järgi kanda, on siiski teenistuslähetuse määruses sätestatud piirmäärasid ületav summa maksustatav erisoodustusena.
TuMS § 13 lõike 3 punkti 1 ja teenistuslähetuse määruse § 14 kohaselt on teenistujale makstava välislähetuse päevaraha maksuvaba piirmäär 32 eurot. Päevaraha maksuvaba piirmäära ületav osa on maksustatav erisoodustusena. Sarnaselt töölähetusega on võimalus vähendada päevaraha suurust 70 protsenti, kui lähetuskohas viibimise ajal tagatakse teenistujale tasuta toitlustamine. Kuna teenistuslähetuse puhul ei ole sätestatud päevaraha alammäära, siis teenistujale makstav päevaraha saab olla 32 eurot ja lähetuses toitlustamise korral saab vähendada päevaraha kuni 9,60 eurot.
* maksta teenistujale sõitude kohta arvestuse pidamisel kuni 0,30 eurot kilomeetri kohta, kuid mitte rohkem kui 256 eurot kalendrikuus.
TuMS § 13 lõige 2 punkt 1 ja töölähetuse määrus kohalduvad ka juriidilise isiku juhtimis- või kontrollorgani liikme lähetustele.
Kui juriidiline isik otsustab siiski maksta juhtimis- või kontrollorgani liikmele lähetuse korral päevaraha, siis vastavalt TuMS § 13 lõike 3 punktile 1 ja töölähetuse määruse § 7 lõike 1 punktile 3 ei kuulu maksustamisele päevaraha suurusega kuni 32 eurot päevas.
Juhtimis- või kontrollorgani liikmele laienevad ka TuMS § 13 lõike 3 punktis 1 ja töölähetuse määruse § 7 lõike 1 punktis 2 sätestatud majutuskulude maksuvabad piirmäärad, mis riigisisese lähetuse puhul on 77 eurot ööpäevas ja välislähetuse korral kuni 128 eurot ööpäevas.
Seega näeb TuMS § 13 lõige 3 punkt 1 ja töölähetuse määrus ette juhtimis- või kontrollorgani liikme lähetamise puhul (sarnaselt töötaja lähetamisega) päevaraha ja majutuskulude maksuvabasid piirmäärasid, kuid päevaraha ja majutuskulu ning muude kulude hüvitamine on juriidilise isiku ja lähetatu kokkuleppe küsimus.
Kui aga juriidiline isik maksab juhtimis- või kontrollorgani liikmele päevaraha, hüvitab majutuskulu või tööülesannete täitmisega seotud kulud, olenemata sellest, et lähetatu sai juhatuse või nõukogu liikme tasu, kohaldatakse TuMS § 13 lõike 2 punktis 1 ja töölähetuse määruses sätestatud piirmäärasid. Kõik kulud, mida juriidiline isik otsustab seoses ametilähetusega lähetatule maksta, hüvitatakse kulu tõendava dokumendi alusel.
Töölähetuse määruses sätestatut kohaldatakse ka spordiseaduse (edaspidi SpS) §-s 7 nimetatud isikule spordilähetusega seoses makstava sõidu- ja majutuskulude hüvitise ning välislähetuse päevaraha maksustamisel.
Kuigi SpS §-s 7 nimetatud isiku lähetuse korral kohaldatakse sõidu- ja majutuskulude hüvitiste ja päevarahade maksustamisel töölähetuse määrust, ei ole üle piirmäära makstud majutuskulu ega päevaraha maksustatav erisoodustusena, kuna üldjuhul puudub spordiorganisatsioonil lähetatuga töölepinguline suhe.
Töölähetuse määrust kohaldatakse ka loovisikute ja loomeliitude seaduse (edasipidi LLS) nimetatud loovisikule tema loometööga seotud lähetusega seoses makstava sõidu- ja majutuskulude hüvitise ning välislähetuse päevaraha maksustamisel.
Kuigi loovisiku lähetuse korral kohaldatakse sõidu- ja majutuskulude hüvitiste ja päevarahade maksustamisel töölähetuse määrust, ei ole üle piirmäära makstud majutuskulu ega päevaraha maksustatav erisoodustusena, kuna üldjuhul puudub organisatsioonil lähetatuga töölepinguline suhe.
3.4. Rida 4 – isikliku sõiduauto töösõitudeks kasutamise eest hüvitise maksmine üle piirmäära
Isikliku sõiduauto kasutamise hüvitiste saajate ring on võrreldes TuMS § 48 lõikes 3 toodud loeteluga kitsam ja seega saab isikliku sõiduauto kasutamise hüvitist maksuvabalt maksta vaid avalikule teenistujale, töötajale (TLS tähenduses) ja juhtimis- või kontrollorgani liikmele või juriidilise isiku juhatuse või juhatust asendava organi liikmele. Seega ei ole võimalik nimetatud korda rakendada võlaõiguslike lepingute (töövõtu- või käsunduslepingu) alusel teenust osutavatele isikutele, v.a juhul, kui on tegemist juriidilise isiku juhtimis- või kontrollorgani liikmega.
Tulumaksuseaduses ja sõiduauto määruses on reguleeritud hüvitise maksuvaba maksmise piirmäärad ainult isikliku sõiduauto kasutamise kohta. Sõiduauto definitsiooni TuMS ega sõiduauto määrus ei sisalda ja selle mõiste sisustamisel lähtub maksuhaldur sõiduki registreerimisel kehtivatest kategooriatest.
TuMS ja sõiduauto määrus kasutavad mõistet sõiduauto, mille sisustamisel tuleb lähtuda teede- ja siseministri 2001. aasta 18. mai määruse nr 50 „Mootorsõiduki ja selle haagise tehnoseisundile ja varustusele esitatavad nõuded” lisast 1. Selle lisa B kohaselt on sõiduauto M1 kategooria sõiduk, mis on vähemalt neljarattaline, reisijateveoks konstrueeritud ja valmistatud mootorsõiduk, millel lisaks juhiistmele ei ole rohkem kui kaheksa istekohta. Sõidukeid, mida tähistatakse G tähe lisamisega kategooria tähisesse, loetakse maastikuautodeks. Seega tuleb sõiduauto määratlemisel lähtuda sõiduki tehnilises passis olevast M1 või M1G kategooria määratlusest.
Eelpool viidatud isikutele on võimalik hüvitada TuMS § 13 lõike 3 punkti 2 ja sõiduauto määruse kohaselt sõitude kohta nõuetele vastava arvestuse pidamisel 0,30 eurot kilomeetri kohta, kuid mitte rohkem kui 256 eurot kalendrikuus iga hüvitist maksva tööandja kohta. Seega, kui töötajal on mitu tööandjat ja töötaja kasutab mõlema tööandja huvides enda isiklikku sõiduautot, on sõitude kohta arvestuse pidamisel mõlemal tööandjal võimalus (maksuvaba piirmäära ulatuses) töötajale hüvitada sama sõiduauto kasutamise eest maksimaalselt 256 eurot kuus.
Töötaja isikliku auto kasutamise eest hüvitise maksmiseks vormistab tööandja sõiduauto määruse § 3 kohaselt asutuse juhi, juriidilise isiku pädeva organi või tema poolt volitatud isiku kirjaliku otsuse, milles näidatakse hüvitist saava isiku ees- ja perekonnanimi, sõidu otstarve, hüvitise suurus, sõidu kuupäev või periood, mille jooksul tehtud sõitude kulusid hüvitatakse.
* sõiduautot kasutava isiku ees- ja perekonnanimi;
* sõiduauto riikliku registreerimismärgi andmed;
* sõiduauto spidomeetri kaugusmõõdiku alg- ja lõppnäit iga teenistus-, töö- või ametiülesande täitmisel tehtud sõidu korral (seadusandja on spidomeetri asemel mõelnud odomeetrit, mis on läbisõitu (teepikkust) fikseeriv seade);
* kuupäev ja sõidu eesmärk iga teenistus-, töö- või ametiülesannete täitmisel tehtud sõidu korral.
Tööandja poolt makstav hüvitis 0,30 eurot kilomeetri kohta (maksimaalselt 256 eurot kalendrikuus) hõlmab kõiki sõiduauto kasutamisega seonduvaid kulusid (rehvivahetus, autoremont, parkimispiletid, bensiin jne), mistõttu on täiendavate kuludokumentide alusel tehtud väljamaksed käsitletavad erisoodustusena.
3.4.2. Isikliku sõiduauto kasutamise maksuvaba hüvitamine arvestuse puudumisel
Arvestuse puudumisel on võimalik töötajale maksta isikliku sõiduauto kasutamise eest tööandja huvides maksuvaba hüvitist 64 euro ulatuses kalendrikuus tehtud sõitude eest ühe hüvitist saava füüsilise isiku ja ühe sõiduauto kohta.
Hüvitise saamine ei sõltu sellest, mitme tööandja juures üks füüsiline isik teenistus-, töö- või ametiülesandeid täidab või mitme tööandja juures ühte sõiduautot kasutatakse.
Arvestuse puudumisel makstav maksuvaba piirmäär 64 eurot kuus sisaldab kõiki sõiduauto kasutamisega seotud kulutusi (bensiini, parkimistasu, liiklus- ja kaskokindlustuse kulu jne). Tööandja poolt selliste kulude täiendaval hüvitamisel maksustatakse need erisoodustusena.
Seega on ühel isikul (töötajal) õigus ühes kalendrikuus ühe sõiduauto sellisel kasutamisel saada arvestust pidamata maksuvabalt tööandja käest kompensatsiooni ning kui üks tööandja on juba töötajale maksnud tööandja huvides tehtud sõitude eest hüvitist ilma arvestuseta, siis teisel tööandjal puudub võimalus samale isikule samas kuus ilma arvestuseta maksuvabalt hüvitist maksta. Sama kehtib ka auto suhtes.
Abikaaasad kasutavad oma tööandjate huvides sama autot. Neil on ilma arvestuseta õigus selle ühe auto kohta saada ühes kuus maksuvaba kompensatsiooni maksimaalselt 64 eurot. Kui üks abikaasadest on oma tööandjalt selle auto tööandja huvides kasutamise eest juba ilma arvestust pidamata maksuvabalt 64 eurot saanud, on teisel teise abikaasa tööandjal sama auto kasutamise eest võimalik maksta maksuvaba kompensatsiooni vaid arvestuse pidamisel.
Töötajal on mitu tööandjat. Ühe juures neist peetakse arvestust tööandja huvides tehtud sõitude kohta ja teise tööandja juures mitte. Töötajal on võimalik saada tööandjalt, kelle huvides tehtavate sõitude kohta peetakse arvestust, hüvitist 0,30 eurot kilomeetri kohta, kuid mitte rohkem kui 256 eurot kalendrikuus. Tööandjale, kelle huvides tehtavate sõitude kohta arvestust ei peetud, võib saada maksuvaba hüvitist 64 eurot kalendrikuus.
Sõiduauto määruse § 3 lõike 2 punkti 2 kohaselt tuleb arvestuseta kompensatsiooni saamiseks tööandjale anda kinnitus, et muu isik temale või selle sõiduauto eest muule füüsilisele isikule ilma arvestuseta hüvitist ei maksa. Töötajapoolse teavitamiskohustuse täitmata jätmise tõttu maksavad mõlemad tööandjad arvestuse puudumisel töötajale küll maksuvabalt 64 eurot kompensatsiooni, kuid sellisel juhul peab töötaja ise oma tuludeklaratsioonis deklareerima hüvitise summa, mis ületab kuu kohta 64 eurot.
TuMS ja sõiduauto määrus ei sätesta isikliku sõiduauto töösõitudeks kasutamise eest makstud hüvitisele igakuise väljamaksmise nõuet. Isikliku sõiduauto kasutamise eest arvestuse pidamisel, kui ka arvestust pidamata saadud hüvitis võidakse maksta töötajale summeeritult. Oluline on, et ühe kuu kohta ei arvestataks hüvitist üle ettenähtud piirmäära. Kui kalendrikuu kohta tuleb arvestusliku hüvitise summa suurem kui piirmäär, on piirmäära ületav osa käsitletav erisoodustusena, mis tuleb deklareerida selles kuus, millal hüvitise väljamaksmine toimus.
TuMS § 56(1) kohaselt on residendist juriidiline isik, riigiasutus või kohaliku omavalitsuse üksuse asutus, füüsilisest isikust tööandja ning Eestis püsivat tegevuskohta omav või tööandjana tegutsev mitteresident, kes on kalendriaasta jooksul teinud füüsilisele isikule § 13 lõike 3 punktis 2 või 2(1)nimetatud väljamakseid, kohustatud esitama nende kohta Maksu- ja Tolliametile deklaratsiooni kalendriaastale järgneva aasta 10. aprilliks. Deklaratsiooni vormi ja täitmise korra kehtestab rahandusminister määrusega. Selliseks deklaratsiooniks on INF 14.
Deklaratsioonis INF 14 tuleb tööandjal märkida kalendriaasta jooksul füüsilisele isikule arvestuse pidamisel või arvestust pidamata isikliku sõiduauto kasutamise eest tegelikult (sh ka erisoodustusena deklareeritud) makstud hüvitiste summad. Isikliku sõiduauto hüvitise deklaratsioonil tuleb kajastada ka hüvitis, mis TuMS § 13 lõike 3 punkti 2(1) kohaselt makstakse töötajale, avalikule teenistujale või juriidilise isiku juhtimis- või kontrollorgani liikmele, kellel on puue ja kes kasutab isiklikku autot (mootorsõidukit) sõiduks elukoha ja töökoha vahel, kui tal ei ole võimalik tulenevalt oma puudest kasutada ühistransporti. Puudega isik, kellele makstakse isikliku sõiduauto kasutamise eest hüvitist peab pidama arvestust tööandja huvides tehtavate sõitude üle tulenevalt TuMS § 13 lõike 3 punktist 2(1) ja sõiduauto määruse § 2 lõike 2 kohaselt puudub tööandjal võimalus maksta puudega isikule tema isikliku sõiduauto kasutamise eest hüvitist arvestuse puudumisel.
Mitme tööandja korral täidab ja esitab iga hüvitist maksev tööandja deklaratsiooni INF 14 tema poolt töötajale välja makstud hüvitise kohta ja eraldi ridadel näidatakse isikule väljamakstavad summad, mille kohta on arvestust peetud ja välja makstavad summad, mille kohta ei ole arvestust peetud.
Deklaratsioonil INF 14 näidatakse kõik tööandja poolt välja makstud hüvitised isikliku sõiduauto kasutamise eest (näidatakse summad, mis isikule tema isikliku sõiduauto kasutamise eest välja maksti), sh ka see osa hüvitisest, mis ületab maksuvaba piirmäära sõitude kohta arvestuse pidamisel või arvestust pidamata.
Maksuvaba piirmäära ületav summa (arvestuse pidamisel 256 eurot ületav ja arvestuse mittepidamisel 64 eurot ületav summa) tuleb deklareerida kui isikule võimaldatud erisoodustus.
3.4.3. Lähetus isikliku sõiduautoga
3.4.4. Hüvitis puudega töötajale
TuMS § 13 lõike 3 punktis 21 nähakse tööandjale ette puudega töötajale, teenistujale või juhtimis- või kontrollorgani liikmele elukoha ja töökoha vaheliste sõitude hüvitamise võimalus.
Sõitude kohta arvestuse pidamisel rakendatakse TuMS § 13 lõike 3 punktis 2 sätestatud määrasid, mille kohaselt on ühele isikule makstava hüvitise maksuvaba piirmäär arvestuse pidamisel 0,30 eurot kilomeetri kohta, kuid mitte rohkem kui 256 eurot kalendrikuus iga hüvitist maksva tööandja kohta.
Puudega isiku isikliku mootorsõidukiga lähetusse saatmise korral ja mitme tööandja huvides tehtavate sõitude hüvitamise korra ja deklareerimise kohta kohaldatakse sätteid, mis kehtivad isikliku sõiduauto kasutamise hüvitamise kohta. Selliseid hüvitisi isikliku sõiduauto hüvitise deklaratsioonil INF 14 ei näidata.
3.5. Rida 5 – sõiduki või muu tööandja vara tasuta või soodushinnaga kasutada andmine töö-, ameti- või teenistusülesannete või tööandja ettevõtlusega mitteseotud tegevuseks
Sõiduki ja muu tööandja vara tasuta või soodushinnaga kasutada andmise maksustamist reguleerib TuMS § 48 lõike 4 punkt 2 ja rahandusministri poolt kehtestatud erisoodustuse hinna määramise korra §-d 1 ja 2, kus vaadeldakse eraldi tööandja omandis või valduses oleva sõiduauto kasutamist ettevõtlusega mitteseotud tegevuseks ja tööandja muu vara (v.a sõiduauto) kasutamist ettevõtlusega mitteseotud tegevuseks.
TuMS § 48 lõige 3 loetleb isikud, kellele tööandja poolt antav sõiduauto või muu tööandja vara kasutada andmine on maksustav erisoodustusena. TuMS § 48 lõige 6 täiendab isikute loetelu abikaasa, elukaaslase või otse- või külgjoones sugulasega ning samastab tööandjaga samasse kontserni kuuluva isiku tööandjaga.
Maksukohustust ei teki tööandjal juhul, kui ei tehta ettevõtlusega mitteseotud sõite, kuid see asjaolu peab olema tõendatav ja kontrollitav. Ettevõtlusega mitteseotud sõitude tegemist on maksumaksjal võimalik tõendada nii sõidupäeviku kui ka muude tõendite või dokumentide abil. Ettevõtlusega mitteseotud sõitude tegemise ja mittetegemise tõendamise vorm on maksumaksja enda otsustada.
Erisoodustusega on tegemist siis, kui on tuvastatav sõiduki (sh sõiduauto) tegelik ettevõtlusega mitteseotud kasutamine. Maksustamiseks annab aluse sõiduki tegelik kasutamine või asjaolud, mis viitavad, et suure tõenäosusega kasutati sõidukit ettevõtlusega mitteseotud tegevuseks.
3.5.1. Tööandjale kuuluva sõiduauto tasuta või soodushinnaga kasutada andmine
Nii nagu isikliku sõiduauto kasutamisel tööandja huvides oli seadusandja ette näinud võimaluse, kas pidada sõitude kohta arvestust või mitte, ja sellest valikust tulenevalt rakendada maksuvaba piirmäära, nii on tööandjale tema sõiduauto kasutamisel töötajate poolt ette nähtud võimalus maksta erisoodustuselt makse arvestuse pidamisel vaid nendelt sõitudelt, mis ei olnud töö-, ameti- või teenistusülesannete täitmisega seotud.
Erisoodustuse hinna määramise korra kohaselt võib sõiduauto tasuta või soodushinnaga kasutada andmisel pidada sõitude kohta arvestust. Arvestuse pidamine ei ole kohustuslik, kuid selle pidamine on üks maksumaksja võimalustest tõendada, kuidas ja millal kasutati tööandja omandis või valduses olevat sõiduautot.
* sõiduauto omaniku või valdaja nimi või nimetus ja isiku- või registrikood;
* kuupäev ning sõiduauto spidomeetri alg- ja lõppnäit iga sõidukorra puhul;
* sõidu eesmärk iga töö-, ameti- või teenistusülesannete või tööandja ettevõtlusega seotud sõidu puhul.
Kui sõiduauto tasuta või soodushinnaga kasutada andmise kohta peetakse arvestust, siis võetakse erisoodustuse hinna arvestamise aluseks sõidetud ühe kilomeetri kohta. Sõiduauto puhul vanusega üle 5 aasta ja silindrite töömahuga kuni 2000 cm3 (kaasa arvatud) 0,20 eurot ja muudel juhtudel 0,30 eurot. Sõitude kohta arvestuse pidamisel saab tööandja ettevõtlusega mitteseotud sõitude tegemisel maksustada ja deklareerida erasõidud vastavalt läbitud kilomeetritele.
Kui tööandja ettevõtlusega mitteseotud sõitude kohta arvestust ei pea, ega tõenda ka muude dokumentide alusel, et sõiduautot on kasutatud vaid ettevõtlusega seotud sõitudeks või teatud ulatuses ka ettevõtlusega mitteseotud sõitude tegemiseks, siis loetakse erisoodustuse hinnaks 256 eurot kuus iga kasutatud sõiduauto kohta.
Maksustamise hinna ülempiiriks on 256 eurot kuus iga kasutatud sõiduauto kohta. Juhul, kui ettevõtlusega mitteseotud sõitude hind (0,30 eurot kilomeetri kohta) ületab 256 eurot, loetakse erisoodustuse hinnaks siiski 256 eurot ühe töö-, ameti- või teenistusülesannete või tööandja ettevõtlusega mitteseotud tegevuseks kasutatud sõiduauto kohta.
Erisoodustusega ei ole tegu juhul, kui tööandja võimaldab kasutada tema omandis või valduses olevat sõiduautot ettevõtlusega mitteseotud sõitude tegemiseks (isiklikul otstarbel) ja arvestuse pidamisel hüvitab töötaja tööandjale isiklikud sõidud erisoodustuse hinna määramise korra alusel.
Sõidukid, mis ei ole käsitletavad sõiduautona (s.t ei ole M1 või M1G kategooria sõidukid), kuuluvad maksustamisele erisoodustuse hinna määramise korra üldpõhimõtete kohaselt. Sellisel juhul leitakse maksustatav väärtus rendile andmise hinna või turuhinna ja soodushinna vahe leidmise teel.
3.6. Rida 6 – laenu andmine rahandusministri kehtestatud alammäärast madalama intressiga
TuMS § 48 lõike 4 punkti 6 kohaselt loetakse erisoodustuseks tööandja poolt töötajale laenu andmist rahandusministri poolt kehtestatud alammäärast madalama intressiga. TuMs § 48 lg 7 kohaselt ei või rahandusministri poolt kehtestatud alammäär olla kõrgem kui kahekordne Euroopa Keskpanga põhifinantseerimise operatsioonidele kohaldatav intressimäär.
Rahandusminister on 13. jaanuari 2011 määrusega nr 2 erisoodustuste hinna määramise korra § 3 lg 2 kohaselt kehtestatud laenuintressi alammääraks 2% aastas.
Erisoodustuse hind leitakse laenuintressi alammäära järgi arvutatud summa ning laenulepingus kokku lepitud ja tasutava intressimäära summade vahena.
Kui tööandja annab töötajale laenu, siis ei ole see iseenesest hüve, sest laen kuulub tagastamisele. Hüve erisoodustuse näol tekib töötajale siis, kui tööandja antavalt laenult makstakse rahandusministri poolt kehtestatud määrast kas väiksemat intressi või ei maksta üldse intressi.
Kui krediidiasutus annab oma töötajatele laenu samadel tingimustel ja intressimääras, mis laenu võimaldamise korral tavaklientidele, ei käsitata krediidiasutuse töötajate poolt makstavat intressi erisoodustusena.
Reale 6 kantakse rea 6.3 positiivne tulemus, s.t rida 6.1 - rida 6.2 on suurem 0-st.
TuMS § 48 lõike 4 punkti 11 kohaselt loetakse erisoodustuseks tööandja antud osalusoptsiooni võõrandamisel või optsiooni alusvaraks oleva osaluse omandamisel saadud tulu. TuMS § 48 lõige 5(3) täpsustab lõike 4 punkti 11 ja sätestab, et osalusoptsiooni ei maksustata andmise hetkel. Kui osalusoptsiooni alusvara on osalus tööandjas või tööandjaga samasse kontserni kuuluvas äriühingus, ei loeta erisoodustuseks osalusoptsiooni alusvaraks oleva osaluse omandamist, kui osalus omandatakse mitte varem kui kolme aasta möödumisel osalusoptsiooni andmisest arvates.
Maksuvabastus rakendub tööandja osalusoptsioonile, kui optsiooni andmise ja täitmise vahele jääb vähemalt 3 aastat. Maksuvabastuse rakendamisel ei ole oluline, et optsioon oleks antud pärast 2011. aastat. Ka enne 2011. aastat antud osalusoptsioonidele, mida andmisel ei maksustatud, kehtib 3 aasta täitumisel maksuvabastus.
Eespool toodu ei laiene optsiooni võõrandamisest saadud tulule ja töötajal on kohustus teatada tööandjale osalusoptsiooni võõrandamisest.
„Erisoodustuse hinna määramise korra" § 7 lõigete 1 ja 2 kohaselt, kui erisoodustuseks on osalusoptsiooni võõrandamisel saadud tulu, loetakse erisoodustuse hinnaks osalusoptsiooni turuhinna ja tööandjale makstud optsioonipreemia vahe. Kui erisoodustuseks on osalusoptsiooni alusvaraks oleva osaluse omandamisel saadud tulu, loetakse erisoodustuse hinnaks osaluse turuhinna ja realiseerimishinna vahe, millest on maha arvatud tööandjale makstud optsioonipreemia.
TuMS § 61 lõikega 43 kehtestatakse üleminekuperiood konkreetsele olukorrale, kus enne 2011. aasta 1. jaanuari töötajale antud osalusoptsiooni maksustati erisoodustusena selle andmisel (väljakirjutamisel) ja töötaja võõrandab selle optsiooni või optsiooni realiseerimise tähtaeg on pärast 1. jaanuari 2011. Sellisel juhul võib tööandja eelnimetatud optsioonilt juba tasutud tulu- ja sotsiaalmaksu arvesse võtta sama optsiooni võõrandamisel või optsiooni alusvaraks oleva osaluse omandamisel TuMS § 48 lõike 4 punkti 11 alusel tasutavast tulumaksust ja SMS § 13 lõike 4 tasutavast sotsiaalmaksust.
Rea 7 täitmiseks kasutatakse abiridu 7.1–7.3.
Rea 8 täitmiseks kasutatakse abiridu 8.1–8.3.
Reale 8 kantakse rea 8.3 positiivne tulemus, s.t rida 8.1 - rida 8.2 on suurem 0-st.
Kui rida 8.1 - rida 8.2 tulemus on negatiivne, siis rida 8.3 ei täideta. Juhul, kui maksumaksja on negatiivse tulemuse korral read 8.1 ja 8.2 täitnud, siis ei ole vaja ridu 8.1 ja 8.2 sisestada, kuna maksukohustust ei teki.
* eksisteerib sissenõutav rahaline nõue;
* sellise rahalise nõude sissenõudmisest loobutakse;
* sissenõudmise kulud oleksid nõudest väiksemad.
Erisoodustusena tuleb tööandjal deklareerida ja maksustada täiskasvanute koolituse seaduse § 3 tähenduses taseme- ja vabaharidusliku koolituse kulu, välja arvatud julgeolekuasutuse ametniku tasemekoolituse kulude katmine (TuMs § 48 lg 4 p 10).
* tasemekoolitus,
* tööalane koolitus,
* vabahariduslik koolitus.
Taseme-, tööalase ja vabaharidusliku koolituse mõiste avab täiskasvanute koolituse seadus. Täiskasvanute koolituse seaduse § 3 lõike 2 mõistes on tasemekoolitus koolitus, mis võimaldab õhtuses või kaugõppe õppevormis või eksternina omandada põhiharidust ja üldkeskharidust, osakoormusega läbida kutseõpet või kutsekeskharidusõpet ja osakoormusega või eksternina omandada kõrgharidust. Tasemekoolituse läbimist tõendab tunnistus või diplom.
Tööalane koolitus on täiskasvanute koolituse seaduse § 3 lg 3 kohaselt koolitus, mis võimaldab kutse-, ameti- ja/või erialaste teadmiste, oskuste ja vilumuste omandamist ja täiendamist, samuti ümberõpet kas töökohas või koolitusasutuses. Tööalase koolituse läbimist tõendab tunnistus või tõend. Kui tööandja võimaldab töötajale koolituse, mis ei ole vajalik töötaja tööülesannetest tulenevate oskuste ja vilumuste omandamiseks ning täiendamiseks või ei ole töötaja tööülesandeid muudetud selliselt, et ta vajaks ümberõpet, siis tuleb sellist töötajale võimaldatavat koolitus maksustada kui erisoodustust.
Erisoodustuseks ei loe maksuhaldur tööandja poolt tema ettevõtluse huvides töötajale ülikoolis või koolitusasutuses tööks vajaliku õppeaine läbimist, kui selle läbimine ei lõpe tunnistuse või diplomiga. S.t üksikute õppeainete läbimine ei tohi kokku anda sellist õppeainete mahtu, mis võimaldaks lõpetada mõnd kooli või ülikooli ja omandada teatud tasemel haridus.
3.11. Read 11 kuni 14 – muud erisoodustused
3.11.1. Töötervishoiukulud
Read 11–14 täidetakse, kui tööandja on teinud ülalpool ridadel nimetamata kulutusi, mis kuuluvad erisoodustusena maksustamisele. Kui on erinevaid ühekordseid kulusid, siis ei pea iga kulu nimetust eraldi välja kirjutama, vaid võib kirjutada kokku summa "muud" nimetuse all.
Ridadel 11–14 näidatakse ka puudega töötajale antud abivahendeid väärtuses, mis ületavad kalendriaastas 50% töötajale või teenistujale kalendriaasta jooksul makstud ja sotsiaalmaksuga maksustatud väljamaksete summat. Arvestust võib pidada ning deklareerida summeeritult kalendriaasta viimasena esitatud lisal 4.
Rida 16 ja 17 seonduvad eelkõige töötajale piiriülese töötamisega seotud erisoodustuste maksustamisega.
Real 16 näidatakse erisoodustused, mida tööandja on teinud oma töötajale, kes täidab oma tööülesandeid välisriigis, kellega Eesti Vabariigil on sõlmitud topeltmaksustamise vältimise leping ja töötaja maksab tulumaksu selles välisriigis (k.a erisoodustuselt, mis maksulepingu kohaselt on palgatulu). Sellise maksulepingu olemasolul tööandja tehtud erisoodustuselt tulumaksu ei maksa.
Selline erisoodustus näidatakse vastavalt erisoodustuse iseloomule ridadel 1–14 ja rea 15 kokkuvõttes ning real 16 tuuakse see summa eraldi välja, s.t välistatakse maksuarvestuses tulumaksuga maksustamisel.
Real 17 näidatakse tehtud erisoodustused välisriigist palgatud töötajale, kes on esitanud Eesti tööandjale vormi A1 (endine E101). Sellisel juhul makstakse sotsiaalmaks töötaja residentriiki ja ei maksustata temale tehtud erisoodustust Eestis sotsiaalmaksuga. Sarnaselt eeltoodule kajastatakse erisoodustuse summa vastavalt ridadel 1–14 ja kokkuvõttes real 15, kuid real 17 tuuakse sotsiaalmaksuga mittemaksustatav summa välja, s.t välistatakse maksuarvestuses sotsiaalmaksuga maksustamisel.
* isik on viibinud töötamise eesmärgil välisriigis vähemalt 183 päeval 12 järjestikuse kalendrikuu jooksul;
* välisriigis on nimetatud tulu olnud isiku maksustatav tulu ning see on dokumentaalselt tõendatud ja tõendil on näidatud tulumaksu summa (ka juhul, kui summa on null).
Eesti Vabariigi territooriumil kohaldatakse Euroopa Liidu (edaspidi EL) sotsiaalkindlustuse koordineerimisreegleid, mis tagavad võõrtöötajate sotsiaalse kaitse sotsiaalkindlustuse valdkonnas, et vältida isikute piiriülese liikumise korral sotsiaalkindlustuse alt välja jäämist või topeltkindlustust.
Alates 1. maist 2010 reguleerivad ELi töötaja sotsiaalkindlustust Euroopa Parlamendija nõukogu määrus nr 883/2004 „Sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta” (edaspidi põhimäärus) ja selle rakendusmäärus nr 987/2009, mis asendasid seni kehtinud Euroopa Liidu Nõukogu määruseid nr 1408/71 ja nr 574/72.
Vältimaks takistusi töötajate liikumisvabadusele on kehtestatud lühiajalisele (kuni 2 aastat) teises riigis sama tööandja heaks töötamisele lihtsustatud erand, mille kohaselt jääb töötaja suhtes kehtima alalise töökohariigi sotsiaalkindlustussüsteem. Seega, kui töötaja alaline töökoht on Eestis, mistõttu on töötajal kehtiv sotsiaalkindlustus Eestis, siis töötaja teise liikmesriiki lähetusse saatmisel kohaldatakse jätkuvalt Eesti seadusandlust, mis tähendab, et tema tööandja peab maksma sellele töötajale makstud töötasult sotsiaalmaksu Eesti seaduste alusel ning ajutises töökohariigis sotsiaalkindlustusmakseid maksta ei tule. Selleks, et nimetatud põhimõtet elus rakendada, tuleb taotleda Sotsiaalkindlustusametis töötaja jaoks vormi A1 (endine E101).
Seega võib eksisteerida situatsioone, kus isik läheb Eestist tööle välisriiki ning talle makstav palk kuulub tulumaksuga maksustamisele sihtriigis ning sotsiaalmaksuga maksustamise lähteriigis. Samamoodi kuuvad maksustamisele ka sellele isikule antavad erisoodustused.
Eesti residendist tööandja töötaja on Läti residendist füüsiline isik, kes töötab füüsiliselt Eestis. Eesti tööandjale esitatakse vorm A1, mis kinnitab, et sotsiaalmaksu tasumise kohustus jääb Lätti. Seega ei kuulu sellele töötajale antav erisoodustus sotsiaalmaksuga maksustamisele Eestis. Isikule antav erisoodustus maksustatakse Eestis ainult tulumaksuga.
5. Ridadel 18 kuni 24 deklareerimine
Real 18 arvutatakse tulumaks real 15 - real 16 näidatud summast maksumääraga 21/79 (TMS § 4 lg 3).
Real 19 näidatakse sotsiaalmaksuga maksustatavate erisoodustuste summa kokku (rida 15 - rida 17 + rida 18 - (rida 17 x 21/79)) vastavalt SMS § 2 lg 1 punktile 7.
Real 20 arvutatakse SMS § 2 lg 1 punkti 7 kohaselt erisoodustuse sotsiaalmaks real 19 näidatud summast maksumääraga 33% (SMS § 7 lg 1), s.t real 19 näidatud summa x 33 : 100.
5.1. Read 21 ja 22 – tehingute lõikes osalusoptsiooni maksustamise erijuhus
TuMS § 61 lõikega 43 kehtestati üleminekuperiood konkreetsele olukorrale, kus tööandja on enne 2011. aasta 1. jaanuari töötajale antud osalusoptsiooni maksustatud erisoodustusena selle andmisel (väljakirjutamisel) ja töötaja võõrandab selle optsiooni või optsiooni realiseerimise tähtaeg on pärast 1. jaanuari 2011. Sellisel juhul võib tööandja eelnimetatud optsioonilt juba tasutud tulu- ja sotsiaalmaksu arvesse võtta sama optsiooni võõrandamisel või optsiooni alusvaraks oleva osaluse omandamisel TuMS § 48 lõike 4 punkti 11 alusel tasutavast tulumaksust ja SMS § 13 lõike 4 tasutavast sotsiaalmaksust.
Tööandja antud osalusoptsiooni võõrandamisel või optsiooni alusvaraks oleva osaluse omandamisel saadud tulu deklareeritakse real 7 (täites vastavalt read 7.1–7.3). Sellel real ei kajastata osalusoptsioone, mis maksustati nende väljakirjutamisel enne 31. detsembrit 2010 ja kas võõrandatakse või nende optsioonide alusvara omandatakse pärast 1. jaanuari 2011. Nimetatud optsioonid kajastatakse ridadel 21 ja 22.
Erisoodustusmaks ettevõtte juhtide tasemekoolitustelt kaob 4 09. juuni 2011 15:59
URL: http://www.raamatupidaja.ee/uudised/2011/06/09/mta-juhend-erisoodustuste-maksustamine-ja-deklareerimine


text:
Eesti võitis Euroopa Inimõiguste Kohtus erusõjaväelaste pensione puudutanud kohtuasja
Euroopa Inimõiguste Kohus tegi Eesti riigile õigeksmõistva otsuse 45 Vene erusõjaväelase kaebustes* Eesti Vabariigi vastu, leides, et Eesti ei ole rikkunud mingeid konventsiooniga tagatud õigusi.
Kaebajad kaebasid, et neid on diskrimineeritud ja nende omandiõigust – õigust pensionile – on rikutud. Kaebajad leidsid, et kui neile makstakse pensioni 1994. aastal sõlmitud „Eesti Vabariigi ja Vene Föderatsiooni vahelise kokkuleppe Vene Föderatsiooni relvajõudude pensionäride sotsiaalsete tagatiste küsimuses Eesti Vabariigi territooriumil“ alusel, on nad jäetud ilma pensionist ja et neid on diskrimineeritud, kuna üldiselt ei ole Eesti pensioni saamisel seatud tingimuseks, et isik ei saaks samaaegselt pensionit välisriigist, kuid nimetatud Eesti ja Venemaa vaheline kokkulepe seab sellise piirangu. Kaebuses toetusid kaebajad Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioonile ja 1. protokollile.
Inimõiguste kohus leidis täna tehtud otsuses, et kaebus on küll vastuvõetav, ent asus analüüsi tulemusena seisukohale, et kaebajate õigusi ei ole rikutud. Kohus märkis, et diskrimineerimisest saab rääkida üksnes siis, kui võrdseid ei ole koheldud võrdselt. Kohus leidis, et antud juhul olid kaebajad erisubjektid, kelle suhtes kehtisid erireeglid ja seega oli nende erinev kohtlemine õigustatud. Kohus rõhutas ka riikide suurt kaalutlusõigust, kui kõne all on majandusliku või sotsiaalse strateegia üldised meetmed. Kohus nõustus Eesti selgitusega, et antud juhul tuleb arvesse võtta erilist ajaloolist konteksti, milles 1994. a kokkulepe sõlmiti; samuti seda, et erusõjaväelased teadsid juba Eestisse jäämise otsuse tegemisel tulevikus Eesti pensioni saamise tingimusi. Seega leidis kohus, et kaebajad ei ole võrreldavad ühegi teise pensionäridegrupiga Eestis ja seega ei riku nende suhtes kehtiv regulatsiooni nende õigusi. Eesti ja Vene Föderatsiooni uue pensionileppe sõlmimise läbirääkimiste osas märkis inimõiguste kohus, et selliste läbirääkimiste pidamine ei muuda kehtivat regulatsiooni diskrimineerivaks. Muude kaebajate kaebuste osas tunnistas inimõiguste kohus kaebused üldse vastuvõetamatuks.
Kaebajate varalise kahju nõue oli esitatud summas 5 318 669,28 krooni ja hõlmas kaebajate väitel saamata jäänud Eesti pensioni. Kuna kohus ei rahuldanud kaebajate kaebust, siis jäi ka kahjunõue täielikult rahuldamata.
Kaebajatel on õigus esitada otsuse tegemisest kolme kuu jooksul taotlus asja uuesti läbivaatamiseks 17 kohtunikust koosnevale suurkojale. Suurkoda võtab asja arutamiseks erandjuhtudel - kui kaebus tõstatab olulise, konventsiooni tõlgendamist või kohaldamist käsitleva või üldise tähtsusega küsimuse.
*kaebused nr 14480/08 ja 47916/08, otsus on kättesaadav:
http://cmiskp.echr.coe.int/tkp197/view.asp?item=1&portal=hbkm&action=htm... )

matches: Kohus kohus Kohus Kohus Kohus Kohus kohus kohus


Tallinna Linnavalitsus 21.12.2011 määrus number 132 [RT IV, 03.05.2013, 3]
Jõustumine: 26.12.2011
Redaktsiooni kehtivus: 26.01.2018 - ... [RT IV, 23.01.2018, 18]
jõustumine 26.01.2018, Tlv m 17.01.2018 nr 5
jõustumine 18.11.2016, Tlv m 09.11.2016 nr 45
jõustumine 13.02.2016, Tlv m 03.02.2016 nr 3
jõustumine 01.09.2014, Tlv m 28.05.2014 nr 52
jõustumine 26.12.2011,
Tlv m 17.01.2018 nr 5 [RT IV, 23.01.2018, 6 - jõust. 26.01.2018]
Tlv m 09.11.2016 nr 45 [RT IV, 15.11.2016, 19 - jõust. 18.11.2016]
Tlv m 03.02.2016 nr 3 [RT IV, 10.02.2016, 5 - jõust. 13.02.2016]
Tlv m 28.05.2014 nr 52 [RT IV, 10.06.2014, 15 - jõust. 01.09.2014]
2011 nr 132
Määrus kehtestatakse põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 10 lg 1 alusel.
Määrusega kehtestatakse põhihariduse omandamiseks elukohajärgse munitsipaalkooli määramise tingimused ja kord koolikohustuslikule isikule, mittestatsionaarses õppes 17-aastasele või vanemale isikule, kes ei ole põhiharidust omandanud, Eesti Vabariiki akrediteeritud välisriigi või rahvusvahelise organisatsiooni esindaja lapsele ja koolikohustuslikust east nooremale lapsele (edaspidi isik).
(1) Igale isikule, kelle elukoha aadress rahvastikuregistri järgi on Tallinna linn, tagatakse õppimisvõimalus Tallinna linna munitsipaalkoolis (edaspidi kool).
(2) [Kehtetu - RT IV, 15.11.2016, 19 - jõust. 18.11.2016]
§ 3. Elukohajärgse kooli määramise taotlus
Elukohajärgse kooli määramise taotluse (edaspidi taotlus) vormid kinnitab Tallinna Haridusameti (edaspidi haridusamet) juhataja.
(1) Isik või tema vanem või eestkostja (edaspidi seaduslik esindaja) esitab 1. märtsist 15. märtsini haridusametisse taotluse kirjalikult (sh elektroonselt digitaalset allkirjastatuna) või elektrooniliselt ühtses veebikeskkonnas.
(2) Koolikohustuslikust east noorema lapse seaduslik esindaja esitab lisaks taotlusele ka lasteasutuse hinnangu lapse koolivalmiduse kohta või nõustamiskomisjoni soovituse.
§ 5. Komisjoni moodustamine ja halduseeskirja kinnitamine
(1) Haridusameti juhataja moodustab § 4 lõikes 1 nimetatud taotluste läbivaatamiseks komisjoni.
(2) Komisjoni töö korraldamiseks kinnitab haridusameti juhataja halduseeskirja.
§ 6. Elukohajärgse kooli määramise olulised asjaolud
Elukohajärgse kooli määramise olulised asjaolud on esmajärjekorras õpilase elukoha lähedus koolile, sama pere teiste laste õppimine samas koolis ja võimaluse korral arvestatakse vanemate soove. Kui kooli on soovijaid rohkem, kui koolil on õppekohti, siis arvestatakse isikute elukohaandmete rahvastikuregistrisse kandmise aega, eelistades neid, kelle registrikanne on varasem.
[RT IV, 15.11.2016, 19 - jõust. 18.11.2016]
§ 7. Elukohajärgse kooli määramine
(1) Haridusameti juhataja määrab isikutele oma käskkirjaga elukohajärgse kooli hiljemalt 20. maiks käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud koolide hulgast, lähtudes §-s 6 sätestatud elukohajärgse kooli määramise olulistest asjaoludest.
(2) Haridusamet edastab kahe tööpäeva jooksul peale käskkirja andmist koolidele elektrooniliselt isikute nimed, kellele see kool on määratud elukohajärgseks kooliks.
(3) Elukohajärgsed koolid Tallinnas on Ehte Humanitaargümnaasium, Gustav Adolfi Gümnaasium, Haabersti Vene Gümnaasium, Jakob Westholmi Gümnaasium, Kadrioru Saksa Gümnaasium, välja arvatud üks esimene klass, Kalamaja Põhikool, Karjamaa Põhikool, Lasnamäe Gümnaasium, Lasnamäe Vene Gümnaasium, Tallinna Südalinna Kool, Merivälja Kool, Pelgulinna Gümnaasium, Pirita Majandusgümnaasium, Tallinna 21. Kool, välja arvatud üks esimene klass, Tallinna 32. Keskkool, Tallinna 53. Keskkool, Tallinna Arte Gümnaasium, Tallinna Humanitaargümnaasium, Tallinna Järveotsa Gümnaasium, Tallinna Kesklinna Vene Gümnaasium, Tallinna Kivimäe Põhikool, Tallinna Kristiine Gümnaasium, Tallinna Kunstigümnaasium, Tallinna Kuristiku Gümnaasium, Tallinna Laagna Gümnaasium, Tallinna Lilleküla Gümnaasium, Tallinna Linnamäe Vene Lütseum, välja arvatud üks esimene klass, Tallinna Läänemere Gümnaasium, Tallinna Mahtra Põhikool, Tallinna Mustamäe Gümnaasium, Tallinna Mustamäe Humanitaargümnaasium, Tallinna Mustamäe Reaalgümnaasium, Tallinna Mustjõe Gümnaasium, Tallinna Nõmme Gümnaasium, Tallinna Nõmme Põhikool, Tallinna Pae Gümnaasium, välja arvatud üks esimene klass, Tallinna Pääsküla Gümnaasium, Tallinna Rahumäe Põhikool, Tallinna Saksa Gümnaasium, välja arvatud üks esimene klass, Tallinna Tehnikagümnaasium, Tallinna Õismäe Gümnaasium, Tallinna Õismäe Vene Lütseum, Tallinna Ühisgümnaasium.
[RT IV, 23.01.2018, 6 - jõust. 26.01.2018]
(4) Tallinnas ei määrata elukohajärgseks kooliks Lasnamäe Põhikooli, Ristiku Põhikooli, Tallinna Heleni Kooli, Tallinna Inglise Kolledžit, Tallinna Juudi Kooli, Tallinna Laagna Lasteaed-Põhikooli, Tallinna Prantsuse Lütseumi, Tallinna Reaalkooli, Tallinna Tondi Põhikooli, Tallinna Tõnismäe Reaalkooli, Tallinna Kadaka Põhikooli, Vanalinna Hariduskolleegiumi.
[RT IV, 10.06.2014, 15 - jõust. 01.09.2014]
§ 8. Tegevused peale elukohajärgse kooli määramist
(1) Haridusamet teavitab elukohajärgse kooli määramisest kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis isiku rahvastikuregistrijärgsele aadressile või ühtses veebikeskkonnas elektrooniliselt hiljemalt viie tööpäeva jooksul § 7 lõikes 1 nimetatud käskkirja andmisest.
(2) Isik või tema seaduslik esindaja on kohustatud 10. juuniks teavitama määratud elukohajärgset kooli õppekoha vastuvõtmisest või sellest loobumisest vähemalt kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis või ühtses veebikeskkonnas. Isikul või tema seaduslikul esindajal on õppekohast loobumisel õigus valida kool, kus on vaba õppekoht.
(3) Kool teeb ühtses veebikeskkonnas hiljemalt 11. juunil seadusliku esindaja teavituse alusel märke elukohajärgse kooli õppekoha vastuvõtmisest või sellest loobumise kohta või õppekoha vastuvõtmisest teavitamata jätmise kohta.
(4) Koolil on õigus vabaks jäänud õppekohad komplekteerida kooli vastuvõtu tingimuste ja korra järgi alates 11. juunist.
§ 9. Kooli määramine isiku elukoha muutumisel
(1) [Kehtetu - RT IV, 15.11.2016, 19 - jõust. 18.11.2016]
(2) Isik, kelle elukohana on rahvastikuregistrisse kantud Tallinna linn pärast 20. maid või kelle elukoht Tallinna linnas muutub pärast 20. maid esitab haridusametisse kirjalikult taotluse elukohajärgse kooli määramiseks või valib alates 11. juunist kooli, kus on vaba õppekoht.
Määrus jõustub 26. detsembril 2011.