text:
ELSi lugu: Loomakaitseseadusest ja kaebeõigusest ehk kellel on lubatud häält tõsta, kui loom kannatab? | Eesti Loomakaitse Selts
ELSi lugu: Loomakaitseseadusest ja kaebeõigusest ehk kellel on lubatud häält tõsta, kui loom kannatab?
03.10.2011 teatas Lõuna Prefektuur, et prokuratuuri loal lõpetati kriminaalmenetlus, sest eeluurimisega kogutud materjalide põhjal ei olnud võimalik üheselt tõendada, et koera surma põhjustas toidu ja veeta olemine. Samuti ei tuvastatud härra Veinikivi poolt muud julma käitumist looma suhtes.
28.10.2011 tegi ELS avalduse Riigiprokuratuurile, milles esitati kaebus kriminaalmenetluse lõpetamise määruse peale, sest kriminaalmenetlust ei olnud ellu viidud vajaliku põhjalikkusega.
09.11.2011 teatas Riigiprokuratuur, et kaebus tuleb jätta läbi vaatamata järgneval põhjusel: KrMS § lg 2 kohaselt on kriminaalmenetluse lõpetamise kaebeõigus üksnes kannatanul. Seega oli ELS käesoleval juhul kuriteoteate esitaja, kuid ei olnud juhtumis kriminaalmenetluslikult kannatanu, millest tulenevalt ei laienenud ELSile edasikaebeõigus.
II juhtum.
9. augustil 2010.aastal põhjustas torm Tartumaal Äksi külas Jampo seakasvatuses ligi 14,5 tundi kestnud elektrikatkestuse. Laudas oli sel hetkel kokku 733 siga. Elektrikatkestus sulges laudas sundventilatsiooni. Tagavarasüsteemina jäid õhuringlust võimaldama sigala otstes viis ust ja akende õhuavad. Koos ventilaatorite seiskumisega kadus kuumuse käes olevatel sigadel võimalus saada ka joogivett. Veterinaar- ja Toiduameti esindaja sõnul asuti küll sigu käsitsi jootma, kuid hoone keskel asunud sulgudes olevate nuumsigadeni ei jõutud õigeaegselt, mistõttu hukkus kõrge ümbritseva temperatuuri, õhu kõrge ammoniaagisisalduse ja veepuuduse tõttu 400 siga.
ELS palus VTA-l kontrollida loomapidamisnõuete täitmist Jampo SK OÜs ning rikkumise tuvastamisel algatada menetlus loomakaitseseaduse [2] alusel. ELS kahtlustas, et Jampo SK OÜ ei täitnud sigade pidamise nõudeid [3], mille kohaselt on nõutav tagavarasüsteemi olemasolu juhuks, kui sundventilatsiooni töö katkeb. Ka ei võimaldanud elektrikatkestus tagada [4], et loomadel olnuks pidevalt juurdepääs puhtale joogiveele. Elektrivõrgu teenuse osutajal on seaduspärane õigus teha plaanilisi elektrikatkestusi, mis võivad kesta kuni kolm päeva. Seega oli tegutsemisse juba eelnevalt sisse kirjutatud võimalus, et vajadusel peavad töötajad hakkama saama nii käsitsi jootmise kui õhutamisega mistahes ilmastikutingimustes. Süsteemi ehitades ei saanud eeldada, et kunagi ei tule ette pikemaid või lühemaid elektrikatkestusi. Kui panustati avatud ustesse ja käsitsi jootmise piisavusse, oleks olnud eelduseks mingi riskiolukorra eelnev läbimängimine või reaalne hindamine.
Üldistatult leidis VTA, et õhutamise tagavarasüsteem on piisav ning igapäevaselt on Jampo SK OÜs loomapidamisnõuded täidetud. Sigade hukkumine oli tingitud vääramatu jõu asjaoludest. Üldjoontes sama seisukohta väljendas ka VTA peadirektor oma otsuses, millega ta jättis rahuldamata ELSi kaebuse, milles paluti algatada Jampo SK OÜ suhtes väärteomenetlus.
ELS kaebas VTA peadirektori otsuse 2010. a septembris edasi Tartu Maakohtusse. Kohus võttis küll asja menetlusse, kuid jättis oma 2011. aasta septembri otsusega VTA peadirektori otsuse muutmata ning ELSi kaebuse rahuldamata. Põhijoontes olid põhjendused samad, mis viitavad levinud arusaamale, et loomapidaja võib loomade pidamistingimusi hinnates tugineda üksnes ametkonna otsusele, jättes kõrvale nii terve mõistuse kui ka seadusest tulenevad nõuded, mis käsivad loomapidajal isiklikult veenduda loomade heaolus.
Riigikohus ei pidanud Eesti Loomakaitse Seltsi menetluslike õiguste puudumise tõttu võimalikuks kassatsioonkaebust läbi vaadata ning tagastas selle ELSile käesoleva aasta alguses.
Kaebeõigusest Eesti õigussüsteemis
Eestis on kaebeõigus antud isikule vaid tema seaduses sätestatud huvide, õiguste ja vabaduste kaitseks. Erandina sätestab avalike huvide kaitseks kaebeõiguse planeerimisseadus, mille puhul ei nõuta kaebaja isiklike õiguste või vabaduste rikkumist.
Rahvusvahelisest õigusest on tuntud Århusi konventsioon, mis kohustab riiki tagama üldsuse esindajale muuhulgas juurdepääsu kohtulikule menetlusele, et vaidlustada eraõigusliku isiku või avaliku võimu organi tegevus või tegevusetus, mis on vastuolus siseriiklike keskkonnaõigusnormidega ilma, et peaks lisaks esinema üldsuse esindaja põhjendatud huvi [5].
Kaebeõigus väärkoheldud looma kaitseks
Kriminaalasjades kaebeõigus puudub. Võrreldes väärteomenetlusega piirnevad kuriteoteate esitanud isiku (antud juhtudel ELS) (kaebe)õigused õigusega saada teada kriminaalmenetluse alustamata jätmisest [6] ning õigusega saada koopia kriminaalmenetluse lõpetamise määrusest [7]. Selle eluliseks näiteks oli ka Ivo Veinikivi juhtum.
Kõige kaugemale ulatub kaebeõigus väärteomenetluses. Seda küll juhul, kui kaebuse esitaja on konkreetses asjas väärteoteate esitaja. Kui väärteomenetlust ei alustada [8], on väärteoteate esitajal õigus [9] esitada kohtuvälise menetleja juhile kaebus kohtuvälise menetleja tegevuse peale. Siin eeldatakse kaebajal vähemalt põhjendatud huvi olemasolu. Kohtuvälise menetleja juhi otsuse peale võib aga edasi kohtusse kaebuse esitada ainult isik, kelle õigusi ja vabadusi on kohtuvälise menetleja tegevusega rikutud [10]. Ning nagu ka Riigikohus Jampo asjas tehtud otsuses märkis, saab Riigikohtusse kassatsioonkaebusega pöörduda vaid kohtumenetluse pool (isik, kellel oli õigus OMA õiguste ja vabaduste kaitseks algselt maakohtusse pöörduda). Ehk siis – seaduse mõistes saaksid need olla kas Jampo SK OÜ või surnud sead, kes kahtlemata kannatasid kõige suuremat kahju.
Siinjuures tulebki välja Jampo kohtuasja omapära. 1.03.2011 vaatas Tartu Maakohus ELSi kaebuse eelmenetluse korras läbi ja leidis, et esineb alus asja arutamiseks kohtuistungil, kuna tegemist oli pretsedenditu juhtumiga, mille lahendamiseks pidas kohtunik vajalikuks vahetult kohtuistungil ära kuulata nii kohtuvälise menetleja kui kaebuse esitaja seisukohad.
Pretsedendituks pidas kohus asja seetõttu, et väärteomenetluse algatamist taotleti kahjukannataja vastu. Siinjuures ei pidanud kohus kahjukannataja all muidugi silmas suuri kannatusi läbi elanud ega 400 elu kaotanud siga, vaid juriidilist isikut, kes sigade hukkumise tõttu kaotas rahaliselt. Kohus oli asja pretsedenditusest niivõrd intrigeeritud, et otsustas ELSi kaebeõiguse või selle puudumise jätta kahe silma vahele. Kohtuistungil ega ka kohtuotsuses kaebeõiguse küsimust ei käsitletud. Otsuses oli kirjas küll kassatsiooni korras edasikaebamise kord (30 päeva jooksul maakohtu kaudu Riigikohtule), kuid eelpool on juba märgitud, mis tingimustel see õigus tegelikult kehtis – seega oli edasikaebamine ELS-i jaoks välistatud algusest peale.
Nagu eelpool näidatud, sõltub loomapidamisnõuete rikkumise tõttu kannatanud loomade kaitse riiklikul tasandil täielikult Veterinaar- ja Toiduametist, Keskkonnakaitseinspektsioonist ja politseist, kellel on kohustus [11] teostada riiklikku järelevalvet loomakaitseseaduses ja selle rakendusaktides kehtestatud nõuete täitmise üle. Kui tõmmata üldistavaid paralleele inimühiskonnaga, siis on viidatud asutused väärteomenetlustes ühelt poolt riigivõimu ning teisalt kannatanu esindajad. Inimeste maailmas võiks kahtlustada teatavate õiguslike konfliktide tekkimise võimalust – see tähendaks, et üks ja sama isik on kohustatud teostama järelevalvet (esindama kannatanu huve) ja teiselt poolt esindama riiki (süüdistama seaduserikkujat). Kui sellises situatsioonis ei ole järelevalveorgan võimeline süüdistust esitama, kahjustab ta automaatselt ka kannatanu huve. Kohustuste jagamisega eraldi isikutele oleks suurem võimalus, et väärteomenetluse käigus oleks kannatanu huvide eest võimalik rohkem seista. Kriminaalasjades näiteks oleksid looma huvid kaitstud läbi allpool kirjeldatud avaliku huvi prisma – prokuratuur valvab vaid avaliku huvi üle, järelevalvekohustus tal puudub.
Karistusseadustikus sisalduva looma julma kohtlemise koosseisuga kaitstava õigushüve (õigushüve: inimeste kooseluks vajalik eluline hüve, sotsiaalne väärtus; kaitstav õigushüve erineb mingi kindla teo ründobjektist – nt loomadele ülekantult – tapmise puhul oleks kaitstav õigushüve looma elu, piinamise puhul tervis) määratlemine on endiselt keeruline. Õigushüvede kaitses väljenduvad ühiskonna põhiväärtused. Esiplaanile hakkab vaikselt tõusma loom ise, aga siiski mitte veel kui personaalne õigushüve, vaid kui kultuuriliselt määratletud käitumisnorm, mida võib vaadelda osana avalikust korrast [12] e ühiskondlikust kokkuleppest. Seega võiks looma avaliku korra prisma kaudu käsitleda eraldiseisva õigushüvena. Selle paremat kaitset võimaldaks populaarkaebeõiguse laiendamine teistele isikutele asjades, kus loomapidamisnõuete jämeda rikkumise tõttu kannatanud/hukkunud looma omanikul on küll õigus, kuid ilmselgelt puudub huvi selle õigushüve kaitseks kaebust esitada. Sellisel juhul peaks kaebeõigus olema ELSil või mõnel muul taolisel isikul, kes ei pea seaduse mõistes vastutama loomakaitseseaduse järelevalve eest ning kellel puudub muu seos kannatuse põhjustaja ja riikliku järelevalveorganiga.
Kuidas lünka täita?
Kuna Eesti õigussüsteemi üks suurimaid puudusi loomakaitse valdkonnas on just kaebeõiguse puudulik regulatsioon, siis tagajärjena jäävad loomapiinajad enamasti kriminaalkorras karistamata. Sellele seaduse kitsakohale on juhitud ka Põllumajandusministeeriumi tähelepanu. Eelpool nimetatud juhtudel on looma suhtes lubamatu teo julmal viisil toimepanija looma omanik – inimene, kes peaks seisma looma huvide ja heaolu eest – seega ei ole väärkoheldud looma huvid kuidagi kaitstud. Normaalsituatsioonis on looma omanik isik, kes õiguslikus mõttes peaks rahulolematuse korral otsuse edasi kaebama. Käärid seaduse ja reaalsituatsiooni vahel on selles, et loomapiinaja, kelle kohta esitatakse kaebus ja looma õiguse eest seisja on üks ja sama isik, mis seab nende huvid omavahel konflikti ning välistab edasise kriminaalmenetluse taotlemise. Seaduse järgi on kaebeõigus otseselt ka kannatajal –ehk siis teoreetiliselt ka julmalt koheldud loomal endal. Siit nähtubki loomakaitse valdkonna kaebeõiguse absurdsus, sest loom ei saa kuidagi oma huvide eest seista ja kui kannatuse põhjustaja ning eestkostja on üks ja sama isik, jääbki loom kaitseta. Kahjuks on ELSi praktikas taolisi juhtumeid esinenud ka varasematel aastatel ning enne, kui looma ja tema omaniku huvidel ei tehta õiguslikus mõttes vahet, see olukord ei muutu. Seega on ainuke võimalus kehtiva seadusandluse muutmine, sest ideaalmaailma, kus kunagi ühtegi looma ei väärkohelda, ei sünni veel niipea. Küll aga on võimalik kehtivate seaduste paranduste, ühiskonnas läbi viidavate selgituste ja riiklikest organitest sõltumatute valitsusväliste organisatsioonide aktiivse kaasamisega muuta ühiskonna suhtumist ja väärtushinnanguid ning jõuda selleni, et looma elu, tervis ja väärikus oleksid ka seaduse mõistes elulised hüved.
[1] Karistusseadustiku § 264 lg 1 p 3
[2] Loomakaitseseaduse § 66.1
[3] Põllumajandusministri 3.12.2002 määrus nr 80 § 11 lõige 2
[4] Põllumajandusministri 3.12.2002 määrus nr 80 § 16 lõige 5
[5] Näide tunnustatud populaarkaebusest – http://uudised.err.ee/index.php?06247727
[6] Kriminaalmenetluse seadustiku § 198
[7] Kriminaalmenetluse seadustiku § 206
[8] Väärteomenetluse seadustiku § 59 lõige 2
[9] Väärteomenetluse seadustiku § 76
[10] Väärteomenetluse seadustiku § 78
[11] Loomakaitseseaduse § 60
[12] Vt Karistusseadustiku kommenteeritud väljaanne
← Care 2: Aita lõpetada foie gras ehk rasvunud maksa tootmine Euroopa Liidus!	Guardian: Aastast 2012 on Kataloonias härjavõitlus seadusega keelatud →

matches:
Kohus
Riigikohus
Riigikohus
kohus
kohus
Kohus
§ 264
§ 66
§ 11
§ 16
§ 198
§ 206
§ 59
§ 76
§ 78
§ 60


Väljaandja:RiigikoguAkti liik:seadusTeksti liik:algtekstJõustumise kp:14.01.2013Avaldamismärge:RT I, 04.01.2013, 12
Välja kuulutanudVabariigi President28.12.2012 otsus nr 219Jäätmeseaduse muutmise seadusVastu võetud 20.12.2012§ 1. Jäätmeseaduse muutmineJäätmeseaduses tehakse järgmised muudatused:1) paragrahvi 23 lõige 17 loetakse lõikeks 18 ja paragrahvi täiendatakse lõikega 17 järgmises sõnastuses:
„(17) Mootorsõiduki osa tootja käesoleva seaduse tähenduses on isik, kes sõltumata müügiviisist, müük sidevahendi abil kaasa arvatud, laseb majandus- või kutsetegevuse korras Eesti turule mootorsõiduki osi.”;
2) paragrahvi 23 lõige 18 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(18) Turule laskmine käesoleva seaduse tähenduses on majandus- või kutsetegevuse käigus toote esmakordne Eesti turul kättesaadavaks tegemine.”;
3) paragrahvi 23 täiendatakse lõikega 19 järgmises sõnastuses:
„(19) Turul kättesaadavaks tegemine käesoleva seaduse tähenduses on kaubandustegevuse käigus toote tasu eest või tasuta tarnimine Eesti turule toote turustamiseks, tarbimiseks või kasutamiseks.”;
4) paragrahvi 241 pealkiri muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„§ 241. Valmistaja kohustus patareisid ja akusid sisaldavate elektri- ja elektroonikaseadmete valmistamisel”;
5) paragrahvi 25 lõike 3 punktist 3 jäetakse välja sõnad „ja kolmerattaline mopeed”;
6) paragrahvi 25 lõike 3 punkt 5 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„5) rehv on liiklusseaduse § 2 punktis 36 määratletud maastikusõiduki ja punktis 40 määratletud mootorsõiduki rehv ning nende haagise rehv;”;
7) paragrahvi 25 täiendatakse lõikega 31 järgmises sõnastuses:
„(31) Käesoleva paragrahvi lõike 3 punktis 4 sätestatud tekstiosa „vajab töötamiseks elektrivoolu või elektromagnetvälja” tähendab §-de 2610–27 tähenduses, et elektri- ja elektroonikaseade vajab elektrivoolu või elektromagnetvälja vähemalt ühe kavandatud funktsiooni täitmiseks.”;
8) paragrahvi 26 lõige 12 tunnistatakse kehtetuks;
9) paragrahvi 268 tekst muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Tootjal on kohustus anda probleemtoote kasutajale teavet probleemtootest tekkinud jäätmete tagastamiskohtadest ning korraldada teabekampaaniaid kasutajate keskkonnateadlikkuse tõstmiseks.
(2) Tootja ja tootjate ühendus on kohustatud koostöös turustajatega tegema probleemtoote kasutajale kättesaadavaks teabe, kuhu on võimalik probleemtootest tekkinud jäätmed tagastada, avaldades asukohad ja telefoninumbrid, kust on võimalik saada asjakohast infot.
(3) Tootja ja tootjate ühendus on kohustatud korraldama vähemalt kord aastas teabekampaaniaid, sealhulgas üleriigilisi teabekampaaniaid, et teavitada probleemtoote kasutajaid probleemtootest tekkinud jäätmete kogumise ja käitlemise võimalustest.
(4) Probleemtoote kasutajale kättesaadavaks tehtava teabe loetelu ning teabe esitamise viisid ja korra kehtestab keskkonnaminister määrusega.
(5) Teavitamise, sealhulgas teabekampaaniate korraldamise kulud tasub tootja või tootjate ühendus. Tootjad ja tootjate ühendused võivad korraldada ühiseid teabekampaaniaid.
(6) Tootjate ühendus on kohustatud esitama igal aastal hiljemalt 25. aprilliks probleemtooteregistrile aruande eelmisel kalendriaastal korraldatud teabekampaaniate, sealhulgas üleriigilise teabekampaania kohta. Aruanne peab sisaldama ka andmeid teabekampaaniate kulutuste kohta.
(7) Mootorsõiduki osa, patarei ja aku või kodumajapidamiste elektri- ja elektroonikaseadme tootja ning tootjate ühendus on kohustatud koostöös turustajaga lisaks käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud teabele tegema teatavaks ka teabe võimaluse kohta tagastada elektroonikaromu, patarei- ja akujäätmed või kasutatud mootorsõiduki osad müügikohta.
(8) Patarei ja aku tootja ning tootjate ühendus ei pea käesoleva paragrahvi lõigetes 2 ja 7 nimetatud teavet müügikohas üles panema juhul, kui patarei- ja akujäätmete mahuti on kõigile müügikoha külastajatele nähtavas kohas ning kogumismahutil on asjakohane tähistus.
(9) Käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud teabekampaaniaid, sealhulgas üleriigilist teabekampaaniat, ei ole kohustatud korraldama:
1) elektri- ja elektroonikaseadmete tootja, kes laseb turule üksnes muid seadmeid kui kodumajapidamiste elektri- ja elektroonikaseadmed;
2) patarei ja aku tootja, kes laseb turule patareisid või akusid üksnes tööstuslikuks või professionaalseks kasutamiseks või akusid, mida kasutatakse mis tahes tüüpi elektrisõidukites;
3) patarei ja aku tootja, kes laseb turule patareisid ja akusid üksnes koos mootorsõidukite või maastikusõidukitega, millele ei kohaldata käesoleva seaduse § 26 lõikes 1 sätestatud kohustust;
4) rehvi tootja, kes laseb turule täisrehve või kaevanduskallurite rehve;
5) rehvi tootja, kes laseb turule rehve üksnes koos mootorsõidukite või maastikusõidukitega, millele ei kohaldata käesoleva seaduse § 26 lõikes 1 sätestatud kohustust, või rehve koos haagistega.
(10) Käesoleva paragrahvi lõikes 9 nimetatud tootja võib käesoleva paragrahvi lõikes 3 sätestatud teabe teha kättesaadavaks ka muul viisil.”;
10) seadust täiendatakse §-dega 2610–2616 järgmises sõnastuses:
„§ 2610. Elektri- ja elektroonikaseadme valmistaja kohustused
(1) Elektri- ja elektroonikaseadme valmistaja (edaspidi valmistaja) on kohustatud käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuete täitmiseks:
1) tagama elektri- ja elektroonikaseadme turule laskmisel, et see on projekteeritud ja valmistatud kooskõlas käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuetega;
3) koostama Euroopa Liidu vastavusdeklaratsiooni ning kinnitama valmistootele CE-märgise, kui käesoleva lõike punktis 2 osutatud menetlusega on tõendatud elektri- ja elektroonikaseadme vastavus nõuetele;
4) säilitama tehnilist dokumentatsiooni ja Euroopa Liidu vastavusdeklaratsiooni kümme aastat pärast elektri- ja elektroonikaseadme turule laskmist;
5) pidama nõuetele mittevastavate elektri- ja elektroonikaseadmete ja seadmete tagasivõtmise registrit ning teavitama sellest turustajaid;
6) tagama, et elektri- ja elektroonikaseade kannab tüübi-, partii- või seerianumbrit või muud seda tuvastada võimaldavat märget, või kui elektri- ja elektroonikaseadme suurus või olemus seda ei võimalda, tagama, et nõutud teave on elektri- ja elektroonikaseadme pakendil või seadmega kaasasolevas dokumendis.
(2) Kui muu õigusaktiga on ette nähtud vähemalt sama range vastavushindamise menetlus, kui see on sätestatud käesoleva paragrahvi lõike 1 punktis 2, võib käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuetele vastavust tõendada selle menetluse raames ning koostada ühe tehnilise dokumendi.
(3) Valmistaja peab käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuete täitmiseks tagama menetluse seeriatoodangu vastavuse säilimiseks nimetatud nõuetele. Nõuetekohaselt tuleb arvesse võtta üksnes neid muudatusi elektri- ja elektroonikaseadme konstruktsioonis, disainis või omadustes ning muudatusi neis ühtlustatud standardites või tehnilistes spetsifikatsioonides, mille alusel kõnealuse seadme vastavus on tõendatud.
(4) Valmistaja peab käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuete täitmiseks märkima oma nime, registreeritud kaubanime või registreeritud kaubamärgi ja kontaktaadressi kas elektri- ja elektroonikaseadmele, või kui see ei ole võimalik, siis selle pakendile või kõnealuse seadmega kaasasolevasse dokumenti. Aadress peab selgelt osutama kohale, kus saab valmistajaga ühendust võtta. Kui muu õigusakt sisaldab vähemalt sama rangeid nõudeid valmistaja nime ja aadressi seadmele kandmise kohta, kohaldatakse neid nõudeid.
(5) Lisaks käesoleva paragrahvi lõigetes 1, 3 ja 4 sätestatule on valmistaja kohustatud käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuete täitmiseks:
1) võtma viivitamata kasutusele vajalikud parandusmeetmed, et viia elektri- ja elektroonikaseade vastavusse käesoleva seadusega kehtestatud nõuetega, kõrvaldama selle turult või võtma tagasi, kui turule lastud seade ei vasta käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuetele;
2) teavitama seadme mittevastavusest käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuetele viivitamata nende liikmesriikide pädevaid ametiasutusi, kus seade on kättesaadavaks tehtud, esitades eelkõige üksikasjalikud andmed mittevastavuse ja kõikide parandusmeetmete kohta;
3) esitama liikmesriigi pädeva ametiasutuse põhjendatud nõudmisel vajaliku teabe ja dokumentatsiooni elektri- ja elektroonikaseadme vastavuse tõendamiseks käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuetele keeles, mis on kõnealusele asutusele kergesti arusaadav;
4) tegema pädeva ametiasutusega koostööd kõigis meetmetes, mida võetakse valmistaja poolt turule lastud elektri- ja elektroonikaseadme vastavuse tagamiseks käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuetele.
(6) Käesolevas paragrahvis ja käesoleva seaduse §-des 2611–27 kasutatakse termineid järgmises tähenduses:
1) elektri- ja elektroonikaseadme valmistaja on isik, kes valmistab elektri- ja elektroonikaseadme või kes laseb elektri- ja elektroonikaseadme projekteerida või valmistada ning turustab seda oma nime või kaubamärgi all;
2) turule laskmine on toote turule laskmine Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 765/2008, millega sätestatakse akrediteerimise ja turujärelevalve nõuded seoses toodete turustamisega ja tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 339/93 (ELT L 218, 13.08.2008, lk 30–47), artikli 2 punkti 2 tähenduses;
3) tagasivõtmine on tagasivõtmine Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 765/2008 artikli 2 punkti 14 tähenduses;
4) turult kõrvaldamine on kõrvaldamine Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 765/2008 artikli 2 punkti 15 tähenduses;
5) vastavushindamine on menetlus, millega tõendatakse, kas käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuded elektri- ja elektroonikaseadmele on täidetud;
6) tehniline spetsifikatsioon on dokument Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 765/2008 artikli 2 punkti 8 tähenduses;
7) ühtlustatud standard on standard Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 765/2008 artikli 2 punkti 9 tähenduses.
§ 2611. Volitatud esindaja kohustused
(1) Valmistajal on õigus käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuete täitmiseks määrata kirjaliku volituse alusel volitatud esindaja.
(2) Volitatud esindaja käesoleva paragrahvi ja käesoleva seaduse § 2614 tähenduses on isik, kes on saanud valmistajalt kirjaliku volituse tegutseda valmistaja nimel kindlaksmääratud ülesannetega.
(3) Volitatud esindaja täidab ülesandeid valmistajalt saadud volituste piires.
(4) Volitus peab võimaldama volitatud isikul teha käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuete täitmiseks vähemalt järgmisi toiminguid:
1) hoida Euroopa Liidu vastavusdeklaratsiooni ja tehnilist dokumentatsiooni järelevalveasutuse jaoks kättesaadavana kümme aastat pärast elektri- ja elektroonikaseadme turule laskmist;
2) esitada liikmesriikide pädevate asutuste põhjendatud nõudmisel neile kogu vajalik teave ja dokumentatsioon, mis tõendab elektri- ja elektroonikaseadme vastavust käesolevas seaduses sätestatud nõuetele;
3) teha liikmesriikide pädevate asutuste nõudmisel nendega koostööd kõigis volitusega hõlmatud elektri- ja elektroonikaseadmete käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuetele vastavuse tagamiseks võetavates meetmetes.
(5) Volitatud esindajat ei saa kohustada käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuete täitmiseks täitma käesoleva seaduse § 2610 lõike 1 punktis 1 sätestatud kohustust ega koostama tehnilist dokumentatsiooni.
§ 2612. Elektri- ja elektroonikaseadme importija kohustused
(1) Elektri- ja elektroonikaseadme importija (edaspidi importija) on kohustatud käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuete täitmiseks:
1) laskma Euroopa Liidu turule üksnes käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuetele vastavaid elektri- ja elektroonikaseadmeid;
2) tagama enne elektri- ja elektroonikaseadme turule laskmist, et valmistaja on asjakohaselt hinnanud selle vastavust käesoleva seadusega kehtestatud nõuetele, et valmistaja koostatud tehnilise dokumentatsiooni järgi kannab elektri- ja elektroonikaseade CE-märgist, et seadmega on kaasas nõutud dokumendid ning et valmistaja on täitnud käesoleva seaduse § 2610 lõike 1 punktis 5 ja lõikes 4 sätestatud nõuded;
3) mitte laskma turule elektri- ja elektroonikaseadet, mis ei vasta käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuetele, enne kui see on nõuetega kooskõlla viidud, ning teavitama sellest valmistajat ja järelevalveasutust;
4) hoidma Euroopa Liidu vastavusdeklaratsiooni koopiat järelevalveasutustele kättesaadavana kümme aastat pärast elektri- ja elektroonikaseadme turule laskmist ning tagama, et tehniline dokumentatsioon on kõnealuste asutuste nõudmisel neile kättesaadav.
(2) Elektri- ja elektroonikaseadme importija käesoleva paragrahvi ja käesoleva seaduse § 2614 tähenduses on isik, kes laseb toote kolmandast riigist Euroopa Liidu turule.
(3) Lisaks käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatule on importija kohustatud täitma käesoleva seaduse § 2610 lõike 1 punktis 5 ning lõigetes 4 ja 5 sätestatud nõudeid.
(4) Importijale kohaldatakse käesoleva seaduse §-s 2610 sätestatud valmistaja kohustusi, kui importija laseb elektri- ja elektroonikaseadme turule oma nime või kaubamärgi all või kui ta muudab juba turule lastud seadet viisil, mis võib mõjutada seadme vastavust käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuetele.
§ 2613. Elektri- ja elektroonikaseadme turustaja kohustused
(1) Elektri- ja elektroonikaseadme turustaja on kohustatud käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuete täitmiseks:
1) arvestama elektri- ja elektroonikaseadme turul kättesaadavaks tegemisele kohaldatavate nõuetega, kontrollides eelkõige, et seade kannab CE-märgist, et seadmega oleks kaasas nõutavad dokumendid eesti keeles ning et valmistaja või importija on täitnud käesoleva seaduse § 2610 lõike 1 punktis 6 ja lõikes 4 sätestatud nõuded;
2) mitte tegema turul kättesaadavaks elektri- ja elektroonikaseadet, mis ei vasta käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuetele, enne kui see on nõuetega kooskõlla viidud, ning teavitama sellest valmistajat, importijat ja järelevalveasutust;
3) võtma kasutusele vajalikud parandusmeetmed, et viia elektri- ja elektroonikaseade vastavusse käesoleva seadusega kehtestatud nõuetega, kõrvaldama selle turult või võtma tagasi, kui turul kättesaadavaks tehtud seade ei vasta käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuetele, ja teavitama viivitamata pädevat ametiasutust, esitades eelkõige üksikasjalikud andmed mittevastavuse ja kõikide parandusmeetmete kohta;
4) esitama pädeva ametiasutuse põhjendatud nõudmisel vajaliku teabe ja dokumentatsiooni elektri- ja elektroonikaseadme vastavuse tõendamiseks käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuetele;
5) tegema pädeva ametiasutusega koostööd kõigis meetmetes, mida võetakse turustaja poolt turul kättesaadavaks tehtud elektri- ja elektroonikaseadme vastavuse tagamiseks käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuetele.
(2) Elektri- ja elektroonikaseadme turustaja käesoleva paragrahvi ja käesoleva seaduse § 2614 tähenduses on turustusahelas osalev füüsiline või juriidiline isik, välja arvatud valmistaja või importija, kes teeb elektri- ja elektroonikaseadme turul kättesaadavaks.
(3) Turul kättesaadavaks tegemine käesoleva paragrahvi tähenduses on turul kättesaadavaks tegemine Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 765/2008 artikli 2 punkti 1 tähenduses.
(4) Elektri- ja elektroonikaseadme turustajale kohaldatakse käesoleva seaduse §-s 2610 sätestatud valmistaja kohustusi, kui turustaja laseb elektri- ja elektroonikaseadme turule oma nime või kaubamärgi all või kui ta muudab juba turule lastud seadet viisil, mis võib mõjutada käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuetele vastavust.
§ 2614. Ettevõtja kohustused pädevale asutusele andmete esitamisel
(1) Ettevõtja on kohustatud esitama pädeva järelevalveasutuse nõudmisel elektri- ja elektroonikaseadme turule laskmisele järgneva kümne aasta kohta teabe, mille alusel on võimalik tuvastada:
1) kõik ettevõtjad, kes on teda elektri- ja elektroonikaseadmetega varustanud;
2) kõik ettevõtjad, keda tema on elektri- või elektroonikaseadmetega varustanud.
(2) Ettevõtjaks käesoleva paragrahvi tähenduses on valmistaja, volitatud esindaja, importija ja turustaja.
(3) Ettevõtja on kohustatud esitama pädeva järelevalveasutuse või probleemtooteregistri volitatud töötleja nõudel probleemtoote kohta käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuetele vastavuse dokumendid.
§ 2615. Euroopa Liidu vastavusdeklaratsioon
(1) Euroopa Liidu vastavusdeklaratsiooniga tõendatakse, et käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuded elektri- ja elektroonikaseadmele on täidetud. Kui muu õigusaktiga on ette nähtud vähemalt sama range vastavushindamise menetlus, kui see on sätestatud käesoleva seaduse § 2610 lõike 1 punktis 2, võib käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuetele vastavust tõendada selle menetluse raames ning koostada ühe tehnilise dokumendi.
(2) Euroopa Liidu vastavusdeklaratsioon sisaldab Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2011/65/EL teatavate ohtlike ainete kasutamise piiramise kohta elektri- ja elektroonikaseadmetes (ELT L 174, 01.07.2011, lk 88–110) VI lisaga sätestatud elemente, seda tuleb ajakohastada vajaduse järgi ning see tuleb tõlkida keelde või keeltesse, mida nõuab liikmesriik, kus elektri- ja elektroonikaseade turule lastakse või kättesaadavaks tehakse.
(3) Euroopa Liidu vastavusdeklaratsiooni koostamisega võtab valmistaja endale vastutuse, et elektri- ja elektroonikaseade vastab käesoleva seadusega sätestatud nõuetele.
§ 2616. CE-märgise üldpõhimõtted ja nõuetele vastavuse eeldus
(1) CE-märgis on märgis, millega valmistaja näitab, et toode vastab märgise tootele paigaldamist käsitleva Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 765/2008 alusel kohaldatavatele nõuetele.
(2) CE-märgise suhtes kohaldatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 765/2008 artiklis 30 sätestatud üldpõhimõtteid.
(3) Vastupidiste tõendite puudumisel loetakse CE-märgist kandev elektri- ja elektroonikaseade käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuetele vastavaks.
(4) Materjale, komponente ning elektri- ja elektroonikaseadmeid, mida on käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuetele vastavuse tõendamiseks katsetatud ja mõõdetud või mida on hinnatud kooskõlas ühtlustatud standarditega, mille viiteandmed on avaldatud Euroopa Liidu Teatajas, loetakse vastavaks käesoleva seaduse §-s 27 sätestatud nõuetele.”;
11) paragrahvi 27 lõike 1 punkt 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„2) elavhõbedat või kaadmiumi sisaldavad patareid ja akud;”;
12) paragrahvi 27 täiendatakse lõikega 12 järgmises sõnastuses:
„(12) Käesoleva paragrahvi lõike 1 punktis 4 nimetatud keeld ei kehti järgmistele elektri- ja elektroonikaseadmetele:
1) kosmosesse saatmiseks mõeldud seadmed;
2) seadmed, mis on kindla sihiga projekteeritud ja tuleb paigaldada käesoleva seaduse kohaldamisalast välja jäetud või sinna mittekuuluva muud liiki seadme osana ja mis toimivad üksnes kõnealuse seadme osana ning mida saab asendada üksnes samasuguse kindla sihiga projekteeritud seadmega;
3) suured paiksed tööstuslikud tööriistad;
4) suured paigaldised;
5) inimeste või kaupade transpordivahendid, välja arvatud kaherattalised elektrisõidukid, millel puudub tüübikinnitus;
6) üksnes majandus- ja kutsetegevuse jaoks kättesaadavaks tehtud maanteevälised liikurmasinad;
7) aktiivsed siirdatavad meditsiiniseadmed;
8) fotogalvaanilised paneelid, mis on mõeldud kasutamiseks süsteemis, mille on projekteerinud, kokku pannud ja paigaldanud spetsialistid alaliseks kasutamiseks kindlaksmääratud kohas, et toota päikesevalgusest energiat avalikuks, kaubanduslikuks ja tööstuslikuks kasutuseks ning elamute jaoks;
9) seadmed, mis on projekteeritud üksnes teadus- ja arendustegevuse eesmärgil ja mis on kättesaadavad vaid ettevõtetevahelises süsteemis.”;
13) paragrahvi 27 lõige 5 tunnistatakse kehtetuks;
14) paragrahvi 27 täiendatakse lõikega 6 järgmises sõnastuses:
4) üksnes majandus- ja kutsetegevuse jaoks kättesaadavaks tehtud maanteevälised liikurmasinad on sisseehitatud jõuallikaga masinad, mille kasutamine nõuab töötamise käigus kas liikuvust või pidevat või vaheaegadega liikumist järjestikuste kindlate töökohtade vahel ning mis on tehtud turul kättesaadavaks üksnes majandus- ja kutsetegevuses kasutamiseks.”;
15) paragrahvi 275 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Käitaja suurõnnetuste vältimise põhimõtted ja ohutuse juhtimissüsteem peavad olema vastavuses jäätmehoidlast tuleneva suurõnnetuse ohu suurusega. Suurõnnetuste vältimise põhimõtted peavad sisaldama käitaja üldisi eesmärke ja tegevuspõhimõtteid seoses suurõnnetuste ohu kontrollimisega. Ohutuse juhtimissüsteem peab sisaldama seda osa üldisest juhtimissüsteemist, mis hõlmab suurõnnetuste vältimise põhimõtete määramise ja rakendamisega seotud organisatsioonilist struktuuri, vastutust, praktikat, menetlusi, protsesse ja vahendeid.”;
16) paragrahvi 275 lõike 2 punkt 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„1) korraldus ja töötajad – kõigil korraldustasemetel suurõnnetuste ohu juhtimisega seotud töötajate ülesanded ja kohustused, selliste töötajate koolitusvajaduste kindlakstegemine ja sellekohase koolituse pakkumine, töötajate ja vajaduse korral alltöövõtjate kaasamine;”;
17) paragrahvi 275 lõike 2 punkt 5 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„5) kavade koostamine hädaolukordade tarbeks – menetluste kehtestamine ja rakendamine hädaolukordade kindlakstegemiseks süstemaatilise analüüsi teel ning hädaolukorra lahendamise kavade ettevalmistamine, katsetamine ja läbivaatamine;”;
18) paragrahvi 29 lõiget 4 täiendatakse punktiga 19 järgmises sõnastuses:
„19) vanaõlile.”;
19) paragrahvi 331 täiendatakse lõikega 11 järgmises sõnastuses:
„(11) Pädev isik käesoleva seaduse tähenduses on füüsiline isik, kellel on käesolevast seadusest tulenevate ülesannete täitmiseks nõutavad tehnilised teadmised ja kogemus.”;
20) seadust täiendatakse §-ga 332 järgmises sõnastuses:
„§ 332. Suletud jäätmehoidlate inventeerimine
Keskkonnaminister koostab inventeerimisnimestiku suletud jäätmehoidlate kohta, sealhulgas peremehetute jäätmehoidlate kohta, mis põhjustavad tõsist negatiivset keskkonnamõju või võivad keskpika või lühikese aja jooksul kujuneda tõsiseks ohuks inimeste tervisele või keskkonnale. Inventeerimisnimestikku ajakohastatakse korrapäraselt.”;
21) paragrahvi 352 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud hoidlad hõlmavad ka tammisid või muid rajatisi, mille eesmärk on hoida, säilitada, piirata või muul viisil toetada sellist hoidlat. Sellised hoidlad hõlmavad ka puistanguid, hiivahoidlaid või muid rajatisi, kuid ei hõlma kaeveõõsi, millesse jäätmed paigutatakse pärast kaevandamist ala korrastamise ja ehituse eesmärgil.”;
22) paragrahvi 352 täiendatakse lõigetega 21–23 järgmises sõnastuses:
„(21) Tamm käesoleva seaduse tähenduses on inseneriehitis vee või jäätmete hoidmiseks või säilitamiseks hiivahoidlas.
(22) Puistang käesoleva seaduse tähenduses on insenerirajatis tahkete jäätmete ladustamiseks maapinnal.
(23) Hiivahoidla käesoleva seaduse tähenduses on looduslik või insenerirajatis, kus hoitakse peenestatud jäätmeid, harilikult rikastamisjäätmeid, samuti erinevat veehulka, mis tuleneb maavara rikastamisest ning tööprotsessis kasutatava vee selitamisest ja ringlussevõtust.”;
23) paragrahvi 353 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(3) Tagatise arvutamisel lähtutakse eeldusest, et vajalikule taastamistööle annavad hinnangu ning taastamistööd teevad sõltumatud ja küllaldase kvalifikatsiooniga kolmandad isikud.”;
24) paragrahvi 421 lõiget 5 täiendatakse neljanda lausega järgmises sõnastuses:
„Oluliseks loetakse sellist muutust jäätmehoidla struktuuris või tegevuses, mis loa andja arvates võib oluliselt kahjustada inimese tervist või keskkonda.”;
25) paragrahvi 64 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(3) Saatekirja koostab jäätmeid vedamiseks üleandnud isik, kui ta omab käesoleva seaduse §-s 99 nimetatud ohtlike jäätmete käitluslitsentsi (edaspidi litsents).”;
26) paragrahvi 941 lõike 7 punkt 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„1) jäätmehoidla töös või ladestatud jäätmetes on toimunud olulised muutused;”;
27) seadust täiendatakse §-ga 1246 järgmises sõnastuses:
„§ 1246. Probleemtoote kasutaja nõuetekohase teavitamise ning nõuetekohase teabekampaania korraldamata jätmine tootja poolt
(1) Probleemtoote kasutaja nõuetekohase teavitamise korraldamata jätmise või nõuetekohase teabekampaania korraldamata jätmise eest tootja poolt –
Veaparandus - Parandatud ilmne ebatäpsus sõnas „korraldamata” Riigi Teataja seaduse § 10 lõike 3 alusel, arvestades Riigikogu Kantselei 6.03.2015 taotlust nr 4-14/15-1/7.
28) paragrahvi 127 lõige 4 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(4) Käesoleva seaduse §-s 122 nimetatud väärteo kohtuvälised menetlejad on ka Tehnilise Järelevalve Amet ja Tarbijakaitseamet.”;
29) paragrahvi 127 täiendatakse lõikega 41 järgmises sõnastuses:
„(41) Käesoleva seaduse §-s 1246 nimetatud väärteo kohtuväline menetleja on ka Tarbijakaitseamet.”;
30) seaduse normitehnilist märkust täiendatakse tekstiga järgmises sõnastuses:
„Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2011/65/EL teatavate ohtlike ainete kasutamise piiramise kohta elektri- ja elektroonikaseadmetes (ELT L 174, 01.07.2011, lk 88–110);
Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2012/19/EL elektri- ja elektroonikaseadmetest tekkinud jäätmete (elektroonikaromude) kohta (ELT L 197, 24.07.2012, lk 38–71).”§ 2. Seaduse jõustumineKäesoleva seaduse § 1 punktid 12 ja 14 jõustuvad 2019. aasta 22. juulil.Ene ErgmaRiigikogu esimees


text:
Leedu Vabariigi seadustes on sätestatud mitu alternatiivset vaidluse lahendamise võimalust. 2012. aastal jõustus Leedus uuesti sõnastatud kaubandusarbitraaži seadus (komercinio arbitražo įstatymas). Seda seadust kohaldatakse Leedu Vabariigi territooriumil toimuvate vahekohtumenetluste suhtes olenemata sellest, milline on vaidluse poolte kodakondsus või rahvus, kas nad on füüsilised või juriidilised isikud või kas vahekohtumenetlust korraldab alaline vahekohtuorgan või kaasusepõhiselt moodustatud vahekohus. Vahekohtumenetlus on riigi kohtutega samaväärne alternatiiv. See annab võimaluse lahendada enamik ärivaidlusi kiiresti ja mugavalt mõlemale poolele vastuvõetavate sõltumatute, autoriteetsete ja lugupeetud eraisikute, mitte kohtunike ees. Vahekohtumenetluse pooled võivad vahekohtumenetlust reguleerivates eeskirjades vabamalt kokku leppida. Vahekohus võib tulla kokku vaidluse pooltele sobivas kohas ja valida vabalt menetluskeele, otsuse vormi jne. Elektroonilisi vahekohtukokkuleppeid tunnustatakse kirjalike kokkulepetena.
2008. aastal võeti vastu tsiviilvaidluste lepitusmenetluse seadus (civilinių ginčų taikinamojo tarpininkavimo įstatymas). Tsiviilvaidluste lepitusmenetlus (mida kutsutakse ka vahendusmenetluseks) on vaidluse rahumeelse lahendamise menetlus, milles osaleb erapooletu kolmandast isikust vahendaja (lepitaja). Seaduses on sätestatud, et lepitusmenetlust võib kasutada selliste tsiviilvaidluste (nt perekonna- ja muude küsimustega seotud vaidlused) lahendamiseks, mida võib lahendada tsiviilkohtumenetluse teel. Pooled võivad kasutada seda vaidluse lahendamise võimalust nii enne vaidlusega kohtusse pöördumist (kohtuväline lepitusmenetlus) kui ka pärast kohtumenetluse algatamist (kohtulik lepitusmenetlus). Tuleb märkida, et lepitusmenetluse algus peatab nõude aegumise. Seega isegi kui vaidluse rahumeelne lahendamine ebaõnnestub, säilib poolte õigus taotleda õiguskaitset kohtult. Kohtulik lepitusmenetlus on tasuta. Pealegi, kui otsustate lahendada oma tsiviilvaidluse kohtuliku lepitusmenetluse teel, säästate kohtumenetlusega võrreldes märkimisväärselt aega ja vaeva ning ka raha, sest kui lepitusmenetlus lõppeb rahumeelse kokkuleppe saavutamisega, siis 75 % tasutud riigilõivust tagastatakse. Vaidluse lahendamine kohtuliku lepitusmenetluse teel tagab konfidentsiaalsuse ja menetluspool saab kohtulikust lepitusmenetlusest taganeda seda põhjendamata.
Tarbijalepingutest tulenevate vaidluste kohtuvälist lahendamist reguleeritakse tarbijakaitseseadusega (vartotojų teisių apsaugos įstatymas), mis jõustus 2007. aastal ja milles on sätestatud kohtumenetluse alternatiiv, sealhulgas selle menetlusnormid ja institutsiooniline struktuur. Asutused, kes tegelevad Leedus vaidluste kohtuvälise lahendamisega, on tarbijakaitseamet (valstybinė vartotojų teisių apsaugos tarnyba), sideamet (ryšių reguliavimo tarnyba) ja teised konkreetsetes sektorites tekkinud vaidlustega tegelevad asutused (sideamet lahendab elektroonilise side ning posti- ja kullerteenuste valdkonna vaidlusi, Leedu Pank (Lietuvos bankas) lahendab tarbijate ja finantsteenuste osutajate vahelisi vaidlusi jne). Tarbijad võivad kasutada alternatiivse vaidluste lahendamise menetluse käigus õigusabi, kuid õigusabikulusid ei hüvitata. Õigusaktides sätestatud kriteeriumidele vastavatele tarbijatele antakse riiklikult tagatud esmast ja teisest menetlusabi. Alternatiivse vaidluste lahendamise organile esitatud taotlus ei peata tavaliselt nõude aegumist. Kuna tähtajad on suhtelised pikad ja teatavate nõuete aegumistähtajad lühikesed, on tarbijavaidluste lahendamisel oht ületada aegumistähtaegu.
Leedu õigusaktides on teatavat liiki nõuete suhtes sätestatud lühemad aegumistähtajad.
Lühemat kolmekuulist aegumistähtaega kohaldatakse juriidilise isiku organi otsuse kehtetuks tunnistamise nõuete suhtes.
Lühemat kuuekuulist aegumistähtaega kohaldatakse:
1) kohustuste täitmatajätmisel määratud karistuse (trahvi, viivise) täitmisele pööramisega seotud nõuete suhtes,
2) müüdud esemete puudustega seotud nõuete suhtes.
Lühemat kuuekuulist aegumistähtaega kohaldatakse selliste nõuete suhtes, mis tekivad transpordiettevõtjate ja nende klientide vahelistest suhetest seoses Leedust lähetatud saadetistega, samal ajal kui välisriigist lähetatud saadetiste suhtes kohaldatakse üheaastast aegumistähtaega.
Lühemat kolmeaastast aegumistähtaega kohaldatakse kahju hüvitamise nõuete suhtes, sealhulgas toodete ebapiisavast kvaliteedist tulenenud kahju hüvitamise nõuete suhtes.
Ka praaktöödega seotud nõuete suhtes kohaldatakse lühemaid aegumistähtaegu.
Lepinguliste kohustustega seotud vaidlust reguleeritakse poolte vahel kokku lepitud õiguse alusel: seega, kui pooled on valinud Leedu Vabariigi õiguse, saavad nad oma õiguslikke huve kaitsta Leedu kohtutes. Selline pooltevaheline kokkulepe võib olla sätestatud lepingus või selle võib sõlmida vastavalt kohtuasja faktilistele asjaoludele. Pooled võivad kokku leppida, et teatava riigi õiguse alusel reguleeritakse kogu lepingut või lepingu teatavat osa (teatavaid osi). Kui pooled otsustavad, et lepingu suhtes tuleks kohaldada välisriigi õigust, ei saa sellele tuginedes jätta kohaldamata Leedu Vabariigis või mõnes teises riigis kohaldatavaid kohustuslikke eeskirju, mida ei saa poolte kokkuleppega muuta või kohaldamata jätta.
Kui pooled on jätnud lepingu suhtes kohaldatava õiguse valimata, kohaldatakse selle riigi õigust, millega lepinguline kohustus on kõige tihedamalt seotud. Eeldatakse, et lepinguline kohustus on kõige tihedamalt seotud riigiga, mille territooriumil:
1) on lepingule kõige iseloomulikuma kohustusega poole alaline elukoht või juhatuse asukoht. Kui kohustus on tihedamalt seotud selle riigi õigusega, kus asub kohustusega lepingupoole tegevuskoht, kohaldatakse selle riigi õigust;
2) asub kinnisasi, kui lepingu esemeks on kinnisasja omandi- või kasutusõigus;
3) asus peamine tegevuskoht transpordilepingu sõlmimise ajal, tingimusel et veoettevõtja peamine tegevuskoht on samas riigis, kus veos laaditi või kus asub kaubasaatja registreeritud asukoht või kust veos lähetati.
Vahekohtukokkuleppeid reguleeritakse põhilepingu suhtes kohaldatava õiguse alusel. Kui põhileping on kehtetu, kohaldatakse vahekohtukokkuleppe sõlmimise koha õigust, kuid kui seda ei suudeta kindlaks teha, siis vahekohtumenetluse toimumise riigi õigust.
Tekitatud kahjust tulenevaid poolte õigusi ja kohustusi reguleeritakse kahju kandnud poole valikul kas selle riigi õiguse alusel, kus asjaomane tegu toime pandi või muu kahju tekitanud asjaolu aset leidis, või selle riigi õiguse alusel, kus kahju kanti.
Abieluvara reguleeriv õiguskord määratakse kindlaks abikaasade alalise elukoha riigi õiguse põhjal. Kui abikaasade alaline elukoht on eri riikides, reguleeritakse abieluvara selle riigi õiguse alusel, mille kodanikud mõlemad abikaasad on. Kui abikaasad on eri riikide kodanikud ja neil ei ole kunagi olnud ühist elukohta, kohaldatakse selle riigi õigust, kus abielu sõlmiti. Lepingus kindlaks määratud abieluvara reguleeritakse selle riigi õiguse alusel, mille abikaasad lepingus valivad. Sel juhul võivad abikaasad valida selle riigi õiguse, kus on nende praegune või tulevane alaline elukoht, kus abielu sõlmiti või mille kodanik üks abikaasadest on. Abikaasade kokkulepe vara suhtes kohaldatava õiguse suhtes kehtib seni, kuni see vastab valitud riigi või kokkuleppe sõlmimise riigi õiguse nõuetele.
Kohtualluvuse eeskirjad on sätestatud tsiviilkohtumenetluse seadustiku (civilinio proceso kodeksas) artiklites 29–30. Hagi võib esitada kostja elukoha järgsesse kohtusse. Juriidilise isiku vastu tuleks hagi esitada juriidilise isiku juriidiliste isikute registrisse kantud asukoha järgi. Kui kostja on riik või kohalik omavalitsus, tuleks hagi esitada riiki või kohalikku omavalitsust esindava asutuse registreeritud asukoha järgi.
Kui kostja elukoht ei ole teada, võib tema vastu hagi esitada tema vara asukoha või viimase teadaoleva elukoha järgi. Kui kostja elukoht ei ole Leedu Vabariigis, võib tema vastu hagi esitada tema vara asukoha või viimase teadaoleva elukoha järgi Leedu Vabariigis. Juriidilise isiku filiaali tegevusega seotud hagi võib esitada ka filiaali registreeritud asukoha järgi.
Elatise väljamõistmise ja isaduse tuvastamise hagi võib esitada ka hageja elukoha järgi. Isiku tervise kahjustamise, sealhulgas surma põhjustamise hüvitamise nõude võib esitada hageja elukoha või kahju kandmise koha järgi. Isiku varale tekitatud kahju hüvitamise nõude võib esitada hageja elukoha (registreeritud asukoha) või kahju tekitamise koha järgi.
Hagi, mis on seotud kokkuleppe või lepinguga, milles on täpsustatud selle täitmise koht, võib esitada ka kokkuleppes või lepingus märgitud täimiskoha järgi.
Hooldaja, eestkostja või varahalduri tegevusega seotud hagi võib esitada ka hooldaja, eestkostja või varahalduri elukoha (registreeritud asukoha) järgi.
Tarbijalepinguga seotud hagi võib esitada ka tarbija elukoha järgi.
Hagejal on õigus valida mitme kohtu vahel, kes on pädevad asja arutama.
Hagid, mis puudutavad kinnisasjaga seotud asjaõigusi, kinnisasja kasutamist (v.a abikaasade varasuhte lõpetamise avaldused lahutusasjades) ja kinnisasja arestist vabastamist, kuuluvad kinnisasja või kinnisasja põhiosa asukoha järgse kohtu pädevusse.
Pärandaja võlausaldajate nõuded, mis on esitatud enne, kui pärijad on pärandi vastu võtnud, kuuluvad pärandi või pärandi põhiosa asukoha järgse kohtu pädevusse.
Kõiki tsiviilasju lahendavad esimeses astmes piirkonnakohtud, välja arvatud juhul, kui asi kuulub ringkonnakohtute või Vilniuse ringkonnakohtu pädevusse.
Ringkonnakohtud lahendavad esimese astme kohtuna järgmisi tsiviilasju:
1) alates 4. aprillist 2013 hagid, mille hind on üle 150 000 liti, välja arvatud perekondlike või töösuhetega seotud asjad ja mittevaralise kahju hüvitamisega seotud asjad;
2) autoriõigusega seotud mittevaralisi õigussuhteid puudutavad asjad;
3) riigihangetega seotud õigussuhteid puudutavad asjad;
4) pankroti või restruktureerimisega seotud asjad, välja arvatud füüsiliste isikute pankrotiga seotud asjad;
5) kohtuvaidlused, mille üks pool on välisriik;
6) aktsiate (osade, kaasosade) sundmüügi nõuded;
7) juriidilise isiku tegevuse uurimise nõuded;
8) kehtivate patsiendiõiguste rikkumisest tuleneva varalise ja mittevaralise kahju hüvitamisega seotud asjad;
Järgmisi kohtuasju on esimese astmena pädev lahendama ainult Vilniuse ringkonnakohus:
1) patendiseaduses (Lietuvos Respublikos patentų įstatymas) osutatud vaidlused;
2) kaubamärgiseaduses (Lietuvos Respublikos prekių ženklų įstatymas) osutatud vaidlused;
3) Leedu Vabariigis elava Leedu kodaniku lapsendamist puudutavad kohtuasjad, kui lapsendamise taotlejad on teise riigi kodanikud;
4) muud tsiviilasjad, mida on eriseaduste kohaselt esimeses astmes ainupädev lahendama Vilniuse ringkonnakohus.
Isikud võivad esitada kohtusse hagi ise või oma esindaja kaudu. Isiku osalemine kohtuistungil ei võta temalt õigust kasutada menetluses esindajat. Peetakse asjakohaseks, et esindaja osaleb kohtuistungil esindatava nimel, välja arvatud juhul, kui kohus peab esindatava kohalolu vajalikuks.
Isikut peab tsiviilkohtumenetluse seadustikus ja tsiviilseadustikus (civilinis kodeksas) kindlaksmääratud kohtuasjades esindama advokaat (nt kui kohus menetleb asja, milles osaleb teovõimetuks tunnistatud isik, peab teda esindama advokaat).
Kohtule dokumente esitada või kohtult dokumente saada soovivad isikud peavad võtma ühendust kohtu kantseleiga, kes selgitab neile dokumentide esitamise, saamise või tagastamise korda. Kohtu kontaktandmed.
Alates e-teenuste portaali e.teismas.lt kasutuselevõtmisest 1. juulil 2013 on olnud võimalik esitada kohtuasja dokumente, jälgida menetluse kulgu, maksta riigilõivu ja saada muid teenuseid interneti teel.
Kohtuasjade järjekindla menetlemise tagamiseks on määruses sätestatud, et alates 1. jaanuarist 2014 tuleb kohtuasju, mida madalama astme kohtud on töödelnud elektrooniliselt, apellatsioonikohtusse ja kassatsioonikohtusse edasikaebamise korral samuti töödelda elektrooniliselt.
Menetlusosalised peavad esitama menetlusdokumentide originaalid. Lisaks sellele peab kohus saama piisava arvu menetlusdokumentide ärakirju: üks ärakiri kummalegi poolele (mitme kostja või hagejaga kohtuasjade puhul üks ärakiri igaühele neist või kui kohtuasjaga seotud menetlusdokumente on määratud vastu võtma esindaja või volitatud isik, siis ainult üks ärakiri sellele esindajale või volitatud isikule) ja kolmandatele isikutele, välja arvatud juhul, kui menetlusdokument esitatakse elektrooniliselt. Menetlusdokumentide lisadest tuleb esitada sama arv ärakirju nagu menetlusdokumentidest, välja arvatud juhul, kui need esitatakse elektrooniliselt või kui kohus on andnud loa lisasid pooltele mitte esitada, sest neid on palju.
Kõik menetlusdokumendid ja nende lisad tuleb kohtule esitada riigikeeles. Kui menetlusosalised, kellele menetlusdokumendid tuleb esitada, ei valda riigikeelt, peab kohus saama selliste dokumentide tõlked neile menetlusosalistele arusaadavasse keelde. Kui esitatud dokumendid tuleb tõlkida võõrkeelde, peavad pooled esitama nõuetekohaselt kinnitatud tõlked.
Hagi võib esitada elektrooniliselt Leedu kohtute elektrooniliste teenuste portaali https://e.teismas.lt/lt/public/home/ kaudu, kuhu pääseb kohtute ameti (teismų administracija) veebisaidilt http://www.teismai.lt/.
Hagiavalduse elektroonilise vormi saab täita Leedu kohtute elektrooniliste teenuste portaalis https://e.teismas.lt/lt/public/home/.
Kohtule esitatav hagiavaldus peab vastama menetlusdokumentide sisu suhtes kohaldatavatele üldnõuetele (tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikkel 111). Menetlusdokumendid tuleb esitada kohtule kirjalikult. Menetlusosalise igas menetlusdokumendis tuleb täpsustada:
1) selle kohtu nimi, kellele menetlusdokument esitatakse;
2) menetlusosaliste seisund menetluses, perekonnanimi, eesnimi, isikukood (kui see on teada) ja elukoht; hagejale teadaolev teiste menetlusosaliste teine aadress menetlusdokumentide kättetoimetamiseks; kui menetlusosalised on juriidilised isikud või üks neist on juriidiline isik, siis juriidilise isiku täisnimi, registreeritud asukoht ja hagejale teadaolev teiste menetlusosaliste teine aadress menetlusdokumentide kättetoimetamiseks, registrikoodid, arvelduskontode numbrid (kui need on teada) ja krediidiasutuste andmed (kui need on teada);
3) menetlusdokumentide poolele kättetoimetamise viis ja postiaadress, kui see erineb elu- või asukohast;
4) menetlusdokumendi laad ja ese;
5) menetlusdokumendi eset põhistavad asjaolud ja neid asjaolusid kinnitavad tõendid;
6) menetlusdokumentide lisad, mis esitatakse koos menetlusdokumentidega;
7) menetlusdokumendi esitaja allkiri ja koostamise kuupäev.
Menetlusosaline, kelle menetlusdokument põhineb rahvusvahelise kohtu või välisriigi kohtu tõlgenduseeskirjal, peab esitama seda eeskirja kehtestava kohtuotsuse koopia ja otsuse nõuetekohaselt kinnitatud tõlke riigikeelde.
Esindaja poolt kohtule esitatav menetlusdokument peab sisaldama esindaja kohta punktides 2 ja 3 nimetatud teavet ning sellele tuleb lisada esindaja õigusi ja kohustusi tõendav dokument, kui seda ei ole veel esitatud või kui toimikus sisalduva volituse kehtivusaeg on lõppenud.
Kui menetlusosaline ei saa menetlusdokumenti allkirjastada, peab tema volitatud isik selle tema nimel allkirjastama, märkides põhjuse, miks menetlusosaline ei saa esitatud dokumenti ise allkirjastada.
Tsiviilkohtumenetluse seadustiku artiklis 135 on sätestatud, et hagiavaldus peab sisaldama järgmist teavet:
1) hagihind, kui hagi väärtus tuleb kindlaks määrata;
2) hagi aluseks olevad asjaolud (hagi faktiline alus);
3) hageja esitatud asjaolusid kinnitavad tõendid, tunnistajate elukohad ja muude tõendite asukoht;
4) hageja nõue (hagiavalduse ese);
5) hageja seisukoht tagaseljaotsuse tegemise võimaluse kohta, kui ei saada hagi vastust või esialgset menetlusdokumenti;
6) teave selle kohta, kas menetluspool kasutab kohtuasjas enda esindamiseks advokaati. Kui jah, tuleb esitada advokaadi perekonnanimi, eesnimi ja tööaadress;
7) hageja seisukoht kokkuleppe sõlmimise võimaluse kohta, kui hageja soovib sellist seisukohta avaldada.
Hagiavaldusele tuleb lisada hageja nõuete aluseks olevad dokumendid või muud tõendid, riigilõivu tasumist tõendav dokument ja põhistatud taotlus selliste tõendite kogumiseks, mida hageja ei saa esitada.
Hagiavaldusele tuleb lisada kõik Teie nõudeid toetavad dokumendid ja riigilõivu tasumist tõendav dokument. Mittevaraliste nõuete korral on riigilõiv 100 litti. Varaliste vaidluste korral tuleb tasuda riigilõivu teatav protsent hagihinnast, nagu on sätestatud eriseadustes: 3 % ja vähemalt 50 litti, kui nõude suurus on kuni 100 000 litti; 3000 litti pluss 2 % hagihinnast, kui nõude suurus on 100 000–300 000 litti, ja 7000 litti pluss 1 % hagihinnast, kui nõue on suurem kui 300 000 litti. Varaliste vaidluste puhul tasutava riigilõivu kogusumma ei või ületada 30 000 litti.
Eriseadustega on ette nähtud juhud, mil hageja on kohtulõivu tasumisest vabastatud. Lisaks on kohtul õigus isik tema majanduslikku olukorda arvestades riigilõivust osaliselt vabastada või lükata selle tasumine edasi, kuni kohtuotsus on tehtud. Riigilõivust vabastamise või selle tasumise edasilükkamise taotlus peab olema põhjendatud ja sellele tuleb lisada tõendid isiku raske majandusliku olukorra kohta.
Dokumendimenetluses tasutav riigilõiv on pool hagi eest makstavast lõivust, kuid mitte alla 20 liti.
Eraldi avalduste eest ei tule riigilõivu tasuda, välja arvatud ajutiste meetmete kohaldamise taotluste korral, mille eest tuleb tasuda riigilõivu 100 litti.
Kui menetlusdokumendid või nende lisad esitatakse kohtule ainult elektroonilisel teel, tuleb tasuda 75 % kõnealuse menetlusdokumendi eest tasutavast riigilõivust, kuid mitte vähem kui 10 litti.
Klient peab oma advokaadi, advokaatide või advokaatide kutseühinguga õigusteenuste osutamises kokku leppimiseks allkirjastama kokkuleppe. Menetluspool peab maksma õigusteenuste eest kokkulepitud tasu. Pooled võivad maksmise ajakavas kokku leppida nii, nagu nad soovivad.
Riigi õigusabi seadusega (Lietuvos Respublikos valstybės garantuojamos teisinės pagalbos įstatymas) tagatakse tasuta esmase ja teisese õigusabi andmine sätestatud korra kohaselt.
Tasuta esmast õigusabi antakse Leedu Vabariigi ja teiste ELi liikmesriikide kodanikele, Leedu Vabariigis seaduslikult elavatele isikutele ja isikutele, kellel on õigus saada sellist abi nende rahvusvaheliste lepingute alusel, mille osaline Leedu Vabariik on. Tasuta esmast õigusabi tuleb anda viivitamata. Kui see ei ole võimalik, siis teatatakse Teile, millal Teie taotlus rahuldatakse. Seda tuleb teha hiljemalt viie päeva jooksul pärast taotluse esitamist. Kohaliku omavalitsuse ametnikud ja töötajad, advokaadid või avalike asutuste spetsialistid, kellega kohalik omavalitsus on sõlminud lepingu, annavad Teie vaidluse kohtuvälise lahendamise kohta individuaalset nõu, õigussüsteemi, seadusi ja muid õigusakte puudutavat teavet ning abi lahenduskokkuleppe või teisese õigusabi taotluse koostamiseks. Tasuta esmase õigusabi andmisest võib keelduda, kui taotleja nõue on selgelt põhjendamatu, kui taotlejat on juba samas küsimuses ulatuslikult nõustatud, kui on selge, et isik suudab palgata enda nõustamiseks advokaadi ilma riigi poolt seaduse kohaselt tagatud õigusabita, või kui taotlus ei ole seotud isiku enda õiguste ja õigustatud huviga, välja arvatud seaduses sätestatud esindamisjuhtudel.
Tasuta teisest õigusabi võivad saada samad isikud, kuid selle saamine sõltub nende kogusissetuleku suurusest.
Tasuta teisest õigusabi võib saada iga Leedu Vabariigi elanik, kelle vara ja aastasissetulek ei ületa valitsuse kehtestatud tasuta õigusabi saamise tasemeid. Vara ja sissetulek liigitatakse vastavalt selle tasemele kahte rühma:, I taseme korral katab riik 100 % tasuta teisese õigusabi kuludest ja II taseme korral 50 % tasuta teisese õigusabi kuludest (ülejäänud 50 % peab kandma isik ise).
Tasuta õigusabi on olenemata nende varast või aastasissetulekust õigus saada järgmistel isikutel: kahtlustatavad, süüdistatavad või süüdimõistetud kriminaalasjades, mille menetlemisel on kaitseadvokaadi osalemine kohustuslik; ohvrid kuriteokahju hüvitamisega seotud asjades (sh juhul, kui hüvitise küsimus lahendatakse kriminaalmenetluses); sotsiaaltoetuste saajad; sotsiaalhoolekandeasutuste hoolealused; raske puudega või töövõimetuks tunnistatud isikud; pensioniikka jõudnud suurte erivajadustega isikud; selliste isikute hooldajad (eestkostjad), kui tasuta õigusabi on vaja hooldatavate (eestkostetavate) isikute õiguste ja huvide kaitsmiseks; isikud, kes on esitanud tõendid (vara arestimismäärus jms), et nad ei saa oma vara ja raha objektiivsetel põhjustel kasutada ning seetõttu ei ületa nende vara ja aastasissetulek, mida nad saavad oma soovi kohaselt kasutada, valitsuse kehtestatud tasuta teisese õigusabi saamise taset; raske vaimuhaigusega isikud, kui kõne all on nende sunniviisiline haiglasse paigutamine või ravi; selliste isikute hooldajad (eestkostjad), kui õigusabi on vaja sellise isiku õiguste ja huvide kaitsmiseks; võlgnikud, kui esitatakse nõue nende viimase elukoha vastu, kus nad parajasti elavad; alaealise vanemad või muud seaduslikud esindajad, kui kõne all on lapse äraviimine; alaealised, kes ei ole abielus või kelle kohus on tunnistanud täielikult teovõimeliseks ja kes pöörduvad eriseadustes täpsustatud juhtudel ise kohtusse; teovõimetuks tunnistamist taotlevad isikud füüsilise isiku teovõimetuks tunnistamise asjades; sündi registreerida soovivad isikud ja muud juhud, mis on ette nähtud rahvusvahelistes lepingutes, mille osaline Leedu Vabariik on.
Kohus otsustab hagi vastuvõetavuse kohtumäärusega. Seda peetakse tsiviilmenetluse alguseks. Kui esineb puudusi ja menetlusosaline või hagi või menetlusdokumendi esitaja kõrvaldab need puudused kohtu nõudeid ja tähtaegu järgides, arvatakse hagi või dokument esitatuks selle kohtusse saabumise päeval. Vastasel juhul arvatakse see esitamata jäetuks ja tagastatakse koos lisadega kohtumääruse alusel hagejale hiljemalt viie tööpäeva jooksul pärast puuduste kõrvaldamise tähtpäeva.
Hagejal on õigus hagi tagasi võtta, kuni kohus ei ole saatnud kostjale selle ärakirja. Hiljem võib hagi tagasi võtta ainult juhul, kui kostja on sellega nõus ja kui hagi võetakse tagasi enne, kui esimese astme kohus teeb otsuse.
Menetlusosalisi teavitatakse kohtuistungi toimumise ajast ja kohast või konkreetsetest menetlustoimingutest kohtukutse või kohtuteatega. Kohtuistungite ajakava on kättesaadav ka internetis Leedu kohtute teabesüsteemis, kuhu pääseb kohtute ameti veebisaidilt http://liteko.teismai.lt/tvarkarasciai/.

matches: kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus kohus kohus


§ 32 Kodakondsuse andmine ekslikult Eesti kodaniku passi saanud isikule
NB! Riigikohtu 10. 12. 2003. a üldkogu kohtuotsus nr 3-3-1-47-03 (avaldatud 6. 01. 2004. a - RT III 2004, 1, 1 ) tunnistab § 35 lg 2 punkti 2 osaliselt kehtetuks.
(21) Eesti kodakondsuses oleva lapsendaja kirjalikul taotlusel loeb Vabariigi Valitsuse poolt volitatud valitsusasutus oma otsusega välismaalasest alaealise lapse Eesti kodakondsuse sünniga omandanuks, kui lapsendaja oli lapse sündimise ajal Eesti kodakondsuses ja laps ei ole muu riigi kodakondsuses või on tõendatud, et ta vabastatakse muu riigi kodakondsusest seoses Eesti kodakondsuse omandamisega .
(22) Eesti kodakondsuses oleva lapsendaja, kes ei olnud lapse sünni ajal Eesti kodanik, kirjalikul taotlusel loeb Vabariigi Valitsuse poolt volitatud valitsusasutus oma otsusega välismaalasest alaealise lapse Eesti kodakondsuse omandanuks lapsendajale Eesti kodakondsuse andmise päevast arvates, kui laps ei ole muu riigi kodakondsuses või on tõendatud, et ta vabastatakse muu riigi kodakondsusest seoses Eesti kodakondsuse omandamisega .
2) olema püsivalt viibinud alalise elamisloa alusel Eestis vähemalt viis aastat enne Eesti kodakondsuse saamise sooviavalduse esitamise päeva ja kuus kuud pärast sooviavalduse registreerimisele järgnevat päeva;
5) elatis;[Punkti 6 sõnastus kuni 31. 12. 2005]
6) riiklikud toetused, sealhulgas töötu abiraha ning lastetoetus;[Punkti 6 sõnastus alates 1. 01. 2006]
(3) Eesti keele oskust hinnatakse eksamil. Eksami läbiviimise korra kehtestab Vabariigi Valitsus .
(6) Käesoleva seaduse § 35 3. lõikes nimetatud isik sooritab eksami käesoleva seaduse § 35 7. lõikes nimetatud ekspertkomisjoni otsuses ettenähtud ulatuses ja viisil.
[RT I 2004, 84, 570 - jõust. 01.04.2005]
(1) Käesoleva seaduse § 8 lõikes 3 nimetatud eesti keele eksami ning käesoleva seaduse § 9 lõikes 2 nimetatud Eesti Vabariigi põhiseaduse ja kodakondsuse seaduse tundmise eksami positiivselt sooritanud isikule hüvitatakse koolitusluba omavale erakoolile eesti keele õppe eest tasutud õppemaksust kuni 100 protsenti Vabariigi Valitsuse kehtestatud piirmäära ulatuses .
(2) Keeleõppekulude hüvitamise teostamiseks määrab haridus- ja teadusminister volitatud asutuse .
(4) Haridus- ja teadusministri volitatud asutus kannab õppemaksu hüvitise eesti keele eksami ning Eesti Vabariigi põhiseaduse ja kodakondsuse seaduse tundmise eksami positiivselt sooritanud isiku avalduses näidatud pangakontole hiljemalt kahe kuu jooksul pärast avalduse esitamist.
(2) Eesti Vabariigi põhiseaduse ja kodakondsuse seaduse tundmist hinnatakse eksamil, mis toimub eesti keeles. Eksami läbiviimise korra kehtestab Vabariigi Valitsus .
(4) Käesoleva seaduse § 35 3. lõikes nimetatud isik sooritab eksami käesoleva seaduse § 35 7. lõikes nimetatud ekspertkomisjoni otsuses ettenähtud ulatuses ja viisil.
(1) Käesoleva seaduse § 6 punktides 2-4 sätestatud tingimused võidakse jätta kohaldamata isiku puhul, kes viibib püsivalt Eestis ja kellel on erilisi teeneid Eesti riigi ees.
(1) Eesti kodakondsuse saamiseks või taastamiseks vajalikud dokumendid esitab isik Vabariigi Valitsuse poolt volitatud valitsusasutusele .
(2) Alla 15-aastase alaealise või täisealise piiratud teovõimega isiku eest esitab käesoleva paragrahvi 1. lõikes nimetatud dokumendid ja sooritab käesolevas seaduses sätestatud toimingud tema vanem, lapsendaja, Eesti kodakondsuses olev eestkostja või eestkosteasutus.
(2) Vabariigi Valitsuse poolt volitatud valitsusasutus väljastab isikule tema sooviavalduse registreerimise ja menetlusse võtmise kohta tõendi, mille vormi kehtestab Vabariigi Valitsus .
(4) Kui Eesti kodakondsust saada sooviv isik on täitnud käesoleva paragrahvi 3. lõikes sätestatud tingimused ühe kuu jooksul kuuekuulise tähtaja lõppemisest arvates, esitab Vabariigi Valitsuse poolt volitatud valitsusasutus kolme kuu jooksul isiku dokumendid koos omapoolse põhjendatud ettepanekuga Vabariigi Valitsusele Eesti kodakondsuse andmise otsustamiseks . Kui isik ei täida käesoleva paragrahvi 3. lõikes sätestatud tingimusi käesolevas lõikes sätestatud tähtajal või ei vasta käesolevas seaduses sätestatud tingimustele, siis tema sooviavalduse menetlemine lõpetatakse ning talle teatatakse sellest kirjalikult.
(41) Vabariigi Valitsuse poolt volitatud valitsusasutus edastab esitatud sooviavalduse alla 15-aastasele alaealisele Eesti kodakondsuse saamiseks koos põhjendatud ettepanekuga Eesti kodakondsuse andmise otsustamiseks Vabariigi Valitsusele kolme kuu jooksul sooviavalduse registreerimisest arvates .
(5) Kui Eesti kodakondsust taastada sooviv isik esitab Vabariigi Valitsuse poolt volitatud valitsusasutusele kuue kuu jooksul, arvates Eesti kodakondsuse taastamise sooviavalduse registreerimise päevast, tõendi selle kohta, et ta on vabastatud senisest kodakondsusest või vabastatakse sellest seoses Eesti kodakondsuse taastamisega või on tunnistatud kodakondsuseta isikuks, esitab Vabariigi Valitsuse volitatud valitsusasutus kolme kuu jooksul isiku dokumendid koos omapoolse põhjendatud ettepanekuga Vabariigi Valitsusele Eesti kodakondsuse taastamise otsustamiseks .
(3) Vastavalt Vabariigi Valitsuse korraldusele anda või taastada Eesti kodakondsus seda soovivale isikule, annab Vabariigi Valitsuse poolt volitatud valitsusasutus talle kodakondsustunnistuse .
(1) Dokumendid Eesti kodakondsusest vabastamiseks esitatakse Vabariigi Valitsuse poolt volitatud valitsusasutusele või Eesti välisesindusele, kui isik elab püsivalt välisriigis .
(2) Alla 15-aastase alaealise või täisealise piiratud teovõimega isiku eest esitab käesoleva paragrahvi 1. lõikes nimetatud dokumendid tema vanem, lapsendaja, eestkostja või eestkosteasutus.
§ 32. Kodakondsuse andmine ekslikult Eesti kodaniku passi saanud isikule
(2) Isik, kelle Vabariigi Valitsuse poolt volitatud valitsusasutus määratles Eesti kodaniku passi väljaandmise otsustamisel alusetult Eesti kodanikuna varem kehtinud Eesti Vabariigi Ülemnõukogu 1992. aasta 26. veebruari otsusega «Kodakondsuse seaduse rakendamise kohta» (RT 1992, 7, 109; 1993, 13, 204) rakendatud kodakondsuse seaduse § 3 või 4 järgi, loetakse Vabariigi Valitsuse volitatud valitsusasutuse poolt Eesti kodakondsuse omandanuks vastavalt sünniga või hilisema seadusliku toiminguga, välja arvatud juhul, kui on tuvastatud, et Eesti kodaniku pass väljastati võltsitud või valeandmeid sisaldava dokumendi või teadvalt valeandmete esitamise tõttu .
(3) Käesoleva paragrahvi 2. lõiget rakendatakse ka isiku suhtes, kes määratleti ekslikult Eesti kodanikuna käesoleva paragrahvi 2. lõikes nimetatud isiku järgi .
(4) Käesoleva paragrahvi 2. ja 3. lõiget kohaldatakse ka enne käesoleva seaduse jõustumist kehtinud § 32 2. ja 3. lõike alusel Eesti kodakondsuse saanud isikute suhtes.
Enne 1990. aasta 1. juulit Eestisse asunud isiku suhtes, kes taotleb Eesti kodakondsust, ei rakendata käesoleva seaduse § 6 punktis 2 sätestatud alalise elamisloa alusel elamise nõuet, kui ta viibib püsivalt Eestis välismaalaste seaduses sätestatud tingimustel.
(1) Enne 1930. aasta 1. jaanuari sündinud Eesti kodakondsust taotlev isik on keeleeksamil vabastatud käesoleva seaduse § 8 2. lõike punktis 4 sätestatud nõuetest.
(2) -(4)
[Kehtetud - RT I 2000, 51, 323 - jõust. 10.07.2000]
(6) Käesoleva paragrahvi 2. lõikes nimetatud isik esitab käesoleva seaduse § 12 2. lõike punktides 7 ja 8 nimetatud dokumentide asemel ekspertkomisjoni otsuse, mis vabastab isiku käesoleva seaduse § 6 punktides 3 ja 4 sätestatud nõuete täitmisest.
(7) Käesoleva paragrahvi 3. lõikes nimetatud isik esitab käesoleva seaduse §-des 8 ja 9 nimetatud eksami sooritamiseks ekspertkomisjoni otsuse selle kohta, millisel viisil on isik võimeline eksamit sooritama ja millisest eksami osa sooritamisest isik on vabastatud.
(8) Käesoleva paragrahvi 2. ja 3. lõikes nimetatud isik esitab ekspertkomisjoni pöördumiseks isiku raviarsti teatise, mis kinnitab isiku võimetust terviseseisundi tõttu täita kas täielikult või osaliselt käesoleva seaduse § 6 punktides 3 ja 4 sätestatud nõudeid.
(9) Käesoleva paragrahvi 6.–8. lõikes nimetatud ekspertkomisjoni otsuse peale võib kolmekümne päeva jooksul otsuse kättesaamise päevast arvates esitada kaebuse halduskohtule.
(10) Kodakondsuse taotleja eesti keele ning kodakondsuse seaduse ja Eesti Vabariigi põhiseaduse tundmise eksami sooritamise ulatuse ja viisi määramise või nimetatud eksamite sooritamisest vabastamise tingimused ja korra kehtestab Vabariigi Valitsus .
(11) Käesoleva paragrahvi 6.–9. lõikes nimetatud ekspertkomisjoni moodustab ja selle töökorralduse kehtestab käskkirjaga haridus- ja teadusminister kooskõlastatult sotsiaalministriga.
(1) Kuni 2005. aasta 31. detsembrini hüvitatakse eesti keele eksami ning Eesti Vabariigi põhiseaduse ja kodakondsuse seaduse tundmise eksami positiivselt sooritanud isikule koolitusluba omavale erakoolile eesti keele õppe eest tasutud õppemaksust kuni 50 protsenti Vabariigi Valitsuse kehtestatud piirmäära ulatuses .