Jana Oidermaa: Poelindude eluolu ja seadus, mis reguleerib linnupidamist | Uudised | Loom24
Eksootiline lind loomapoes. Pilt: Jana Oidermaa
Jana Oidermaa: Poelindude eluolu ja seadus, mis reguleerib linnupidamist
Artikli on kirjutanud Jana Oidermaa. Jana on hobikorras papagoipidaja ja kogu hingega imeliste suleliste täisväärtusliku elu eest seisja. Jana nõustab vabatahtlikult linnupidajaid ning peab oma südameasjaks teadliku ja kohusetundliku linnukasvatuse edendamist Eestis, sest usub et papagoi pidamine on elustiil, mis hõlmab palju teadmisi ja mitte lihtsalt lemmiku pidamine kodus.
Olen kaua edasi lükanud oma arvamuse avaldamist poes müüdavate papagoide tingimustest ja elukorraldusest. Nüüd aga tunnen, et on aeg rääkida sellest avalikult ja seista nende eksootiliste lindude eest, kes ise enda eest seista ei saa. Kes siis veel papagoide õiguste kaitseks sõna võtab, kui mitte mina?
On kindlasti kahetimõistmist ja eriarvamusi, mis suurelt osalt erinevad just teadmiste tõttu, kui palju ühel või teisel inimesel neid papagoidest on. Mina tahaksin aga rääkida üleüldiselt papagoi pidamisest, tähtsamatest vajadustest ja sellest, kui palju eksitakse nende pidamisel ka mitte ainult poes. Kõike kirjutatut soovin siduda kahe seadusaktiga, mis peaksid reguleerima papagoide pidamist meie Eestis. Nendeks on Loomakaitseseadus ja Lemmikloomade pidamise nõuete määrus. Rohkem õigusakte, millele tugineda selles valdkonnas ei ole. Artikli eesmärk on suunata tähelepanu müügiks olevate lindude pidamistingimuste kitsaskohtadele, tõsta inimeste teadlikkus papagoide elutähtsatest vajadustest ja murda iganenud arusaam puurilinnu mõistest.
Nädal peale amatsoonpapagoi Carolyna koju jõudmist, külastasin Mustika Keskuse poodi. Olin positiivselt meelestatud ja soovisin rääkida ka teiste papagoide olukorrast, kes on liialt kauaks poodi jäänud – arutada nende edasine olukord. Eelnevatest jutuajamistest sain aru, et poel on huvi saata kodudesse ka teisi kauaks poodi peatunud linde ja hinnas tullakse vastu. Mõistagi, et head soovid võivadki jääda soovideks ja teostustest on asi kaugel, kui ainult üks pool seda soovib. Sain mõista, et minu postitus amatsoonpapagoist Carolynast mõjus halvasti ja tõi poele palju negatiivset tähelepanu. Edasi asja arutades sain poejuhataja jutust aru, et lind otseselt ei vajanud ju abi ja abipalveid peaksid saama tõelised abivajajad nagu väärkoheldud loomad ja söömata väikesed lapsed. Nii võiks ju hakata ka hamstreid poest päästma avaliku postituse abil, öeldi mulle.
Minuga oldi äärmiselt viisakalt ja mina samuti. Küsisin vastu, et kas poejuhataja peab sellist olukorda normaalseks, kui papagoi elab poes 3 ja rohkemgi aastat elektrivalguse all ja päevavalgust ei näe absoluutselt? Kas seda peetakse normaalseks, et papagoil, kes elab aastaid poes, puudub suplemisvõimalus puuris sulehoolduseks? Kas seda peetakse samuti normaalseks, et troopikametsadest pärit linnu toit on ainult seemned? Sain inimlikult kõlava vastuse, et inimlikust seisukohast on kõik mõistetav, kuid see on äri, mida tehakse seadusega kooskõlas! Sellisel põhimõttel tegutsevad enamus lemmikloomade ja lindudega kauplejad. Just nimelt selline äritegevus on peaaegu seadusega kooskõlas, jättes kõrvale lindude heaolu. Minu jaoks on selline äri liigkasupüüdlik elusolendite arvelt, kes on poes vaid selleks, et poele ilu pakkuda ja klientidele vaatamisväärsust. Kui see nii ei oleks, oleksid papagoide tingimused hoopiski teised...
Võrrelda poelinnu elu mõne tõelise abivajaja ja väärkoheldud elusolendiga ei ole võimalik erinevate olukordade tõttu. Pood on siiski äriettevõte, millel on palju võimalusi. Me kõik saame aru, et otsest loomade ja lindude väärkohtlemist ju ei toimu. Küll aga loomade ja lindude abitusse seisundisse jätmine toimub looma- ja linnukaubanduses rohkem kui sageli. Siinkohal räägin konkreetselt kõikidest poodidest ja kodus kauplevatest kaupmeestest, kelle sissetulek moodustub loomade ja lindude müügist. Soovin rääkida üldistest puudustest, mille vastu lemmikloomade äriga tegelevad müüjad karmilt eksivad ja see on elusolendite väärkohtlemine.
Linnu hind on see, mis määrab kauaks lind poodi jääb
Alustan sellest, et kõik suurpapagoid omavad jalarõngast koos numbriga ja sertifikaati linnu päritolu kohta. Vangistuses aretatud papagoisid tohib seaduse alusel müüa, kui lind omab jalarõngast ja sertifikaati. Tegemist on täiesti legaalse kaubandusega, mille vastu pood ei ole eksinud. Pood võib määrata papagoi hinna omal soovil ja oma siseveendumuse järgi. Reeglina hind on üpris kõrge, et välistada juhuostjaid, kes ostavad papagoi hetkeemotsiooni ajel, kuid hiljem tõdevad, et ei saa ikkagi linnu eest hoolitseda. Ka nii juhtub üsna tihti. Hinna määrab ka see, kui haruldane on liik ja kui kergesti sigiv. Mida suurem lind, seda kallim on tema hind. Mina olen üks nendest, kelle arvamus on, et papagoi hind ei tohiks olla odav. Kes tõeliselt lindu soovib, leiab mooduse, kuidas see lind osta. Kõrge hind paneb rohkem inimese oma võimeid ja võimalusi läbi mõtlema.
Papagoi koju võtmine on väga suur vastutus mõtleva elusolendi ees, kelle eluiga on väga pikk. Seda kahjuks paljud ei mõista. Samas kõrge hind määrab ka aja, kui kauaks lind peab poodi jääma. Siinkohal tekib vastuolu, kui hind on liigagi kõrge ja küsitavaks jääb, kas poel on ikkagi huvi lindu müüa või välistatakse kõrge hinna tõttu ostja tekkimist ning papagoisid hoitakse poes poekülastajatele vaatamisväärsuseks ja poodi meelitamiseks? Viimase vastuse korral peaksid suurpapagoide tingimused sarnanema loomaaedades esinevate pidamistingimustega, mida aga kaugeltki pole. Tuleb tõdeda, et see inimene, kes on otsustanud suurt papagoid osta, kaalub ka teisi ostuvõimalusi ja otsustavaks on alati hind, linnu vanus ja esmakontakt, mis linnuga on tekkinud. Kallihinnalist poelindu ostetakse harvem ja eelistatakse pöörduda kasvandustesse või ostetakse tellimise peale kohalikelt ärimeestelt kuulutuste kaudu võimalikult noor lind. Inimene, kellel rahalised võimalused suuremad ostab linnu välismaalt, kus lemmiklindude hinnad soodsamad. Papagoi ostmisel määravaks saab inimese kogemus ja vastutustunde taju, millest oleneb kas ostetakse teise ringi lind või toetatakse linnuturul papagoitibude juurdetootmist. Paljud pelgavad osta poes kaua elanud lindu, paljude jaoks on määravaks ainult hind...
Lindude vajalikud elutingimused ja tingimused loomapoes
Läheme nüüd sammhaaval edasi, millised peaksid olema eeldatavad tingimused papagoide pidamisel. Siin lõigus räägin vaid elementaarsetest vajadustest, mida ma ei näe, et poed tagaksid ja mis seal salata ka paljudes kodudes pole prioriteediks pöörata tähelepanu tähtsamatele vajadustele papagoipidamises.
Nendeks kitsaskohtadeks on:
päevavalguse puudumine
mitmekesise menüü puudumine, mis sisaldab puu- ja juurvilju ning lisana vitamiinide lisandeid
suplemisvõimaluste ja korraliku sulehoolduse puudumine
vähesed liikumisvõimalused
liigi loomulike vajaduste eiramine.
Need viis põhipunkti on elulise tähtsusega papagoide pidamisel. Kahjuks paraku poodides elavad suured eksootilised linnud juba aastaid tavalise elektrivalguse all. Kas meie loogiline mõtlemine tolereerib seda? Kas me mõistame, mida see teeb elusorganismile, kes suletakse aastateks aknata ruumi, kus ainus valgusallikas on elekter? Milliseks muutuksime meie – inimesed, kui meid suletaks sellisesse ruumi ja me ei näeks mitte kunagi päevavalgust? Ükski elusorganism ei ole loodud elama püsivalt ilma päikesevalguseta! See on elementaarne puudus, mida ei reguleeri ükski seadus ja pood ei käitu selliselt ka seaduse vastu. Linnu organism sõltub D3 vitamiinivajadusest, mis on elulise tähtsusega immuunsüsteemi, luude ja liigeste ning terve sulestiku jaoks. Elusorganismile tagab D3 vitamiini looduslik päikesevalgus, mille koosmõjul saab toidust saadav kaltsium imenduda.
Tubastes tingimustes seda võimalust ei ole, poes aga puudub sootuks üldse. Kui kodus peetavad papagoid saavad mingigi osa päevavalgususest aknast, mõnel juhul soojade ilmade korral on võimalik ka linde õues pidada, siis poes paraku peavad linnud leppima elektrivalgusega, mis nii pikkade päevade jooksul on lausa kurnav silmadele. Ka tukkumise ajaks puhkehetkedel põleb see valgus, kuna see on pood ja peab olema külastajatele avatud ning müüdavad linnud peavad olema valgustatud. Paljudel juhtudel puudub poelindudel varjumisvõimalus rahus puhkamiseks kurnava elektri kui ka tüütute vaatajate eest. Poed ei kasuta lindude puurides lindudele mõeldud UV-valgustust, mis asendaks päikesevalgust ning aitaks organismil sünteesida vajalikku D3 vitamiini.
Järgmine elulise tähtsusega vajadus papagoide jaoks on täisväärtuslik menüü, kus ei tohi puududa puu- ja juurviljad. Poodides tagatakse seda vajadust väga harva. Põhitoiduks on ainult seemnesöök, mida vastav pood müüb ja olen näinud oma silmaga, kuidas pakutakse poelindudele seemnesegusid, millel 50% allahindluse kleeps peal. Aegunud toit ei kõlba papagoidele, sest aegunud toitudes on kahjulike mikroorganismide tase kordades suurem, mis võib tekitada tõsiseid tervisehädasid respiratoorses süsteemis kui ka tekitada aspergillioosi - hallitusseene haigust organismile. Neid juhtumeid on olnud mitmeid, kui papagoipidajate lemmiklinnud on saanud hallitusmürgituse poest ostetud seemnesegudest. Poed ja vahelaod eksivad säilitamistingimuste vastu. Niiskus, temperatuuride kõikumine seemnepakkide liikumisel poodidesse paneb kahjulikud mikroorganismid kasvama. Soojas saalis ja poelaos seismise tulemusena seemnetoidud riknevad juba enne säilivustähtaja saabumist. Nii mõnigi papagoipidaja on saanud riknenud seemnetoidu koos elus satikatega, mis näitab, et toit ei ole puhas ja pole õigesti säilitatud.
Eksootilise linnu põhimenüü ei tohi sisaldada ainult seemnesegu, see toob kaasa fataalse ainepuuduse. Papagoi toidulaud peab sisaldama ülekaalus juurvilju, puuvilju, marju, pähkleid, kasuks tuleb ka kvaliteetne graanulsööt ja seemned on tähtsuselt viimasel kohal. Lindudel, kes on elanud terve elu ainult seemnetoidu peal, on reeglina lühem eluiga. Seemned tagavad vähe kasulikke aineid. Seemnesegudest linnud nopivad põhiliselt sihvkasid, mis organismile annavad rasvaineid. Selle tulemusena tekib maksa rasvumine, edasi järgneb maksatöö kahjustumine, kehveneb sulepigment ja saabub haigusseisund, mis alati ei allu ravile. Maksatöö sõltub menüüst, mida lind sööb ja terve maks on hea tervise eelduseks. Samuti on hea tervise eelduseks liigile omane täisväärtuslik menüü, millest sõltub ka veresoonkonna töö. Vitamiinilisandid, mis tagaksid balanseeritud ainetekoosluse organismis, on samuti väga vajalikud nagu ka inimestele. Päikesevalguse vaegusest on vajalik juurde anda lindudele D3 vitamiini ja kaltsiumi. Kõike seda silmas pidades ei toimi poed liigi toiduvajadusi arvestavalt. Samuti ei toimi linnuliigi toiduvajadusi arvestavalt ka paljud papagoipidajad.
Suplemine on papagoidel looduses üks elutähtis ja loomulik päevase rutiini osa. Linnud koonduvad parvedesse ja suplevad veekogude ääres. Sulgede terve ja loomuliku välimuse tagab nende puhtus ja vesi on sulgede hügieeni jaoks väga oluline. Veega saab maha õuetolm ja kogunenud mustus, misjärel linnud asuvad nokaga sulgi puhastama ja korrastama. Papagoid looduses naudivad vihma, sirutades oma tiibu ja kallutades armsalt end ühele ning teisele poole, kui vihma sajab. Nii saavad suled puhtust ja nahk niisutust. Tubastes tingimustes peab olema tagatud igale linnule suplemisvõimalus! Kui suplemisvõimalusi tagada ei saa, peab linde pritsima puhta veega igapäevaselt, et hoida suled puhtana ja hoolitsetuna. Vesi niisutab nahka ja arvestades, mis kliimavööndis antud liigiisendid loomupäraselt elavad, peab olema normaalsel tasemel tagatud veehoolduse võimalus. Õige sulehooldus räägib enda eest ja suled peegeldavad hea hoolduse välimust. Poes tihtipeale ei pöörata sellele tähelepanu.
Väikesed liikumise võimalused on suur probleem, mille all kannatavad kõik poes müüdavad linnud. Kui väiksemaid liike ostetakse sageli, siis väikeliigid ei peatu reeglina kauaks poodi. Suurliigid aga elavad aastaid kitsastes tingimustes. Ei ole olemas sobivas suuruses puuri, mis sobib papagoidele. Papagoi on osake metsikust loodusest ja jääbki selleks, vaatamata suurele kodustamise soovile. Papagoidele piisavas suuruses liikumis- ja lennuruumiks on piiramata ala – me unustame seda tihti, kui kodustame papagoi! Papagoisid toodetakse rohkem kui nõudlus on ja nad peatuvadki liiga kauaks loomapoodi. Nende liikumisvajadus on täielikult eiratud suurelt osalt juba nendel lindudel, kes ei saa isegi mööda puurivõret liikuda. Nad peavad olude sunnil piirduma ühel oksal istumisega. Liikumine ja lendamine on linnu jaoks loomulik eluosa ja see võimalus ei ole poes tagatud. Leidub ka kodusid, kus veel kehvemgi liikumise võimalus.
Pood olgu poekülastajale eeskujuks
Miks aga puurilindude poetingimused on häirivad? Sest pood peaks olema eeskujuks tingimuste poolest müüdavate lindude uutele omanikele ja ka poekülastajatele, kes veel kaaluvad linnu ostmist. Lindude vaatamine poes ei tohiks tekitada kahjutunnet. Loodud eeskujulikud tingimused peaksid tekitama positiivseid emotsioone ja andma edasi pildi „kirju sulestikuga looduseosakeste“ heast hooldusest – nii ühiskond mõistaks paremini nende vajadusi ja pood ei pälviks kriitikat.
Liigiomaduste eiramise alla kuuluvad väga mitmed erinevad puudused. Papagoi on mõtlev sotsiaalne elusolend. Ta vajab mõttetööks suhtlemist, erinevaid võimalusi tegevusteks nagu närimine, lammutamine ja mängimine. Kõikide papagoide loomulik liigiomane omadus on närimine ja lõhkumine. Nad vajavad noka korrashoidmiseks palju närimismaterjali. Loomulike omaduste esiletõstmiseks on vaja teadlikku lähenemist ja erinevate tegevusvõimaluste tagamist, mis tooks igapäevaselt veidigi mitmekesisust. Papagoid vajavad igapäevaselt mõttetööd ja rakendust tegevustesse. Looduses linnud sisustavad päeva kindla ajakava järgi ja enamuse aja päevast kulutatakse toiduotsingutele. See hoiab nende keha pidevas liikumises ja mõttetöö keskendub toidu hankimisele. Puuritingimustes ei ole selliseid tegevusi ega võimalusi selleks ja suure osa päevast peavad linnud lihtsalt igavusest konutama.
Närimiseks on vajalikud ka mineraalainetega varustatud õrred, liigiti vajavad linnud kaljude savi. Mõttetöö arenduseks ja tegevuseks on oluline pakkuda linnule suhtlemist ja mänguasju. Linnud, kes peavad elama ühekaupa sõltuvad inimese tähelepanust. Tähelepanu on papagoidel suur liigiomane vajadus, eriti nendel, kellel ei ole liigikaaslast. Suureks veaks pean ka seda, kui linnupuurid on paigutatud lausa põrandale ja mõnel pool seda tehakse üsna tihti. See on tugev liigiomaduste eiramine, kuna linnu jaoks on ülimalt rõhuv olla maas kinnises puuris, kui inimesed lähenevad palju kõrgemalt. Linnud eelistavad viibida kõrgematel asetustel oma liigiomaste omaduste tõttu ning puuride põrandapinnale paigutamine on äärmiselt vale. Samuti on vale hoida lindude läheduses närilisi ja muid loomi, kes võivad lindu ohustada.
Puhtus ja puhas õhk on samuti üliolised lindude pidamisel. Lindude kogu organism on ühenduses kopsude funktsioneerimisega ja sellepärast on tähtis, et lindude ümbrus oleks puhas, et vältida kahjulike bakterite sissehingamist.
Seadused, mis sätestavad loomapidamise
Järgnevalt soovin rääkida sellest kõigest juriidilises tähenduses ehk sellest, kuidas seadus reguleerib puurilindude pidamist. „Loomakaitseseaduse § 2 lg 1 annab definitsiooni looma mõistele, mis ütleb, et loom käesoleva seaduse tähenduses on lind.“ Seega seaduses nimetatakse üldiselt loomade mõiste all ka linde ja kõik, mis puudutab loomade õiguste kaitset laieneb ka lindudele selle seaduse raames. „Sama seaduse § 3 defineerib loomapidaja mõistet ja see punkt ütleb, et loomapidaja on isik, kellele loom (lind) kuulub.“ Pood on juriidiline isik, kellele loom (lind) kuulub ja seaduse mõistes on ta loomapidaja (linnupidaja), kelle suhtes võib rakendada Loomakaitseseadust.
„Sama seaduse § 3 lg 2 kohaselt peab loomapidaja ehk siis ka looma müüja võimaldama vastavalt looma (linnu) liigile ja eale: p.1) kohases koguses sööta ja joogivett; 2) sobiva hoolduse; 3) sobiva mikrokliima ja ruumi või ehitise, mis rahuldab liigile iseloomulikku liikumisvajadust; 4) muu looma terviseks ja heaoluks vajaliku.“ Üldpilt loomapoodides ei paista sedamoodi, et tagatakse sobivat hooldust ja linnu tervise ning heaoluks vajaliku. Samuti puurid ja konstruktsioonid lindude hoidmiseks ei taga liigile iseloomulikku liikumisvajadust. „LKS § 31 hõlmab loomapidamisalaseid teadmisi ja ütleb, et loomapidajal peavad olema looma tervise ja heaolu tagamiseks vajalikud teadmised looma anatoomiast ja füsioloogiast, loomaliigile omastest käitumisharjumustest ning loomakaitsenõuetest.“
Siinkohal paljudel juhtudel müüjad ei oska anda pädevat infot müüdavate linnuliikide omaduste kohta. Tihti ei osata öelda linnu vanust ega rääkida lindude põhivajadustest pidamisel. „LKS § 4 lg 1 kirjeldab looma (linnu) suhtes lubamatut tegu, kus loetelu hulgas on öeldud, et looma abitusse seisundisse jätmine on looma (linnu) suhtes lubamatu tegu.“ Abitusse seisundisse jäetakse alatasa kõik väikeliigid, kelle ravimist ei pea loomapood otstarbekaks. Liiga tihti kohtame lemmikloomaäris haigestunud isendite müümist.
Nii mõnigi õnnetu ostja on pidanud silmitsi seisma asjaoluga, kui äsja poest ostetud lind sureb kodus mõne päeva jooksul. Poes müüdavad linnud ongi tihti ebaterve välimusega ja süvenenud haigustunnustega. Õigeaegse ravi alustamata jätmine on linnu abitusse seisundisse jätmine.
„Loomakaitseseause § 51 lemmiklooma tervist ja heaolu puudutava paragrahvi lg 1 ütleb, et lemmiklooma tervist ja heaolu tuleb kontrollida regulaarselt. Loomatervisele tuleb pöörata suuremat tähelepanu looma poegimise või paljunemise ajal, looma haiguse ajal, ning juhul, kui lemmiklooma pidamise keskkonnas toimuvad olulised muudatused. Kui lemmiklooma tervise ja heaolu kontrollimisel leitakse kõrvalekalle tavapärasest käitumisest, tuleb viivitamata välja selgitada selle põhjus ning võtta meetmed lemmiklooma tervise ja heaolu parandamiseks. Haigestunud või vigastatud lemmikloom peab saama vajalikku ravi.“
Seaduses on määratletud, et haigestunud looma (lindu) tuleb viivitamata ravida. Paraku aga seda ei tehta enamik juhtudel. Haigustel lastakse süveneda ja abitute lindude saatus piirdubki enneaegse surmaga. Lindude puhul on väga oluline teada, et arstiabiga ei tohi viivitada! Mida väiksem on lind, seda kiirem on tema ainevahetus ja seda kiiremini haigus süveneb. Kaugele arenenud põletikulisi sümptomeid on raske ravida. Haigestunud lind vajab ravi ajal erihoolt, sageli ka toitmist. Poes ei tagata haigestunud lindudele õigeaegselt ravi, mistõttu ka nakkushaigused on kiired levima. Veterinaari väljakutsed on tasulised ja poele on odavam lasta isendil surra, kui teda ravida. Selline paratamatus on aga mõistusele vastuvõetamatu.
„Loomakaitseseaduse § 52 lg 4 ütleb, et lemmiklooma (lemmiklinnu) pidamise ruumis või ehitises peab olema loomaliigile sobiv sisustus. Kui lemmikloom ei saa liigiomaseid käitumisharjumusi, nagu kraapimine, kaevamine, närimine, peitumine, kümblemine, sukeldumine ja pesa ehitamine, peab seal olema selliseks tegevuseks sobivat materjali.“ Mina ei näe lemmikloomapoodides lindudele sobivat sisustust. Samuti ei saa linnud rakendada liigiomaseid käitumisharjumusi. Sisutusest puuduvad ronimis- ja turnimisvõimalused, närimismaterjal, puudub võimalus suplemiseks ja palju muud vajalikku.
Määrus Lemmikloomade pidamise nõuded täpsustab eraldi nõudeid puurilinnu pidamise kohta. Määruse sisu annab edasi iganenud arusaama puurilindude pidamisest. Ajad on edasi liikunud ja Eestisse on toodud suur hulk suuri eksootilisi linnuliike, kelle vajadused on palju suuremad kui määruses sätestatud. Määrus ei täpsusta liigiti toitumisvajadusi, sobiva hoolduse vajaduse, sobiva mirkokliima, ruumi või ehitise nõudeid, mis rahuldaks liigile iseloomuliku liikumisvajadust, samuti ei täpsusta see veel rida vajalikke nõudeid linnu tervise ja heaolu jaoks. Määrus on väga pinnapealne ja koosneb ainult kahest paragrahvist.
. „Lemmikloomade pidamise nõuete § 19 lg 2 ütleb, et rühmas peetavate puurilindude puuris peab olema nii palju õrsi, et kõigil linnurühma lindudel oleks võimalik teineteist häirimata samal ajal õrrel istuda.“ Paljudel juhtudel just väikeliikidel on liiga kitsad väikesed puurid, kus on koos palju linde, kes kitsaste tingimuste tõttu tihti vigastavad üksteist. „Sama paragrahvi lg 3 ütleb, et õrred peavad puuri olema paigaldatud nii, et linnul oleks ruumi lennata ja liikuda.“ Lemmikloomapoodides me näeme, et lindudel ei ole võimalik puuris lennata. „Lg 4 ütleb, et puurilinnul peab puuris olema võimalus kümmelda vees või liivas.“ See punkt näeb ette vee või liiva olemasolu kümblemiseks. Liiv aga ei asenda vett ja vesi on väga oluline sulehoolduseks, mida ilmselgelt kaubaks olevad linnud ei saa piisavalt. „Lg 5 näeb ette, et puurilinnu jaoks peab puuris olema saadaval linnu seedimise jaoks vajalikku kruusa.“ Liiva ja kruusa vajadus on liigiti erinev. On liike, kellele on seda vaja ja on liike, kellele ei tohiks kruusa toiduks anda.
Lemmikloomade pidamise nõuete § 20 lg 1 täpsustab linnupuuri mõõtmed ja toob välja tabeli, mis määrab linnupidamiseks mõeldud puuri kõige lühema külje pikkuse vastavalt linnu pikkusele. See tähendab, et viirpapagoi pidamiseks mõeldud puuri külg ei tohiks olla alla 40cm. Kaubanduses müüdavate puuride lühemate külgede mõõdud on enamjaolt palju väiksemad kui 40cm ja inimesed ostavadki sellised puure oma lindude pidamiseks, rikkudes sellega määruse nõudeid.
Tuleb tõdeda, et hoitakse ka suuremaid linde linnupuurides, mis ei sobi isegi viirpapagoile. Müüakse samuti ümmarguseid puure, mis tegelikkuses on vastunäidustatud lindude pidamiseks ja arenenud riikide loomapoodides ei ole enam ammu puuride valikus. „Sama paragrahvi lg 2 ütleb, et papagoil peab olema võimalus liikuda mööda puuri seina.“ See punkt puudutab kõiki linde, kellel ei ole võimalik liikuda mööda puuriseina, kuna nad on paigutatud klaaspuuridesse. Klaaspuur võib välja näha üsna nägus, kuid pole sobiv lindude pidamiseks. Klaaspuurides ei liigu õhk piisavalt ja need on umbsevõitu.
Artikli kokkuvõtteks tahan öelda, et müügiks olevate lindude eluolu on üksluine ja korduva stsenaariumiga. Seaduse analüüsis leidsin piisavalt palju punkte, mis vajaksid pädevate ametnike sekkumist ja ettekirjutuste tegemist. Millegi pärast aga tundub, et tegemist on ametnike suutmatusega hinnata olukord sekkumiseks hädavajalikuks. Tõsi küll aeg-ajalt tuleb kaebuseid ja ametnikud käivad poode kontrollimas, kuid üldine lindude tingimuste olukord püsib muutumatuna.
ÜRO allorganisatsiooni Rahvusvahelise Looduskaitseliidu (IUCN) loodud CITES konventsiooni kohaselt kuuluvad kõik need suurliigid, keda loomapoed müüvad ohustatud liikide nimekirja. Eesti ühines konventsiooniga 1992 aastal. Liitumisega toetab Eesti CITES konventsiooni rahvusvahelist kokkulepet, mis reguleerib ohustatud liikide rahvusvahelist kaubandust. Maailmatasemel loodust säästva arengu organisatsioonid mõistaksid hukka neid poetingimusi, millistes praegu ohustatud liikide isendid elavad. Nende „ilusate looduseimede“ välimus on moondunud kehva hoolduse tõttu.
Eksootilisi linde leiab Eestist üha rohkem
Miks ei peaks meie seda hukka mõistma? Miks Eestis puudub ametnikel pädevus seda korda efektiivselt reguleerida? Miks lubatakse Eestisse kauplema lemmikloomadega äriettevõtteid, kes ei soovi tagada elamisväärseid ja liigivajadusi arvestavaid tingimusi suurpapagoidele, kes elavad aastaid poes?
Pood ei ole ju varjupaik, mis ei suudaks eeskujulikult funktsioneerida sobivamate tingimuste loomisel. See oleks aga kulukas ja sellepärast ei taheta sellesse panustada. Seni kuni seadusesse ei ilmu laiemalt täpsustavaid tingimusi papagoide pidamise alal, ei muutu ka poelindude elamistingimused. Kui lind elab poes juba rohkem kui 1, 3 või koguni 5 aastat on pood siiski linnu püsivaks koduks ning poele peaksid laienema loomaaedadele kohaldatavad nõuded.
Praegune puurilindude pidamise nõuete määrus on iganenud. Aeg on edasi liikunud ja Eestisse on toodud suur hulk eksootilise linde, kelle vajadused normaalseks eksisteerimiseks on märkimisväärselt suured. Eksootiliste lindude sisseveo numbrid on järjest kasvamas ja see on kujunenud ka suureks äriks kohalikele koduskauplejatele. Võttes arvesse suurpapagoide liigiomadusi ja asjaolu, et linde tuuakse sisse rohkem, kui nõudlust on, siis tulevikus seisame fakti ees, et meil on liiga palju linde, keda ei vajata. Enamus inimesi ei ole suutelised pidada kodulemmikuks papagoid. Nii kujunebki, et kodulemmikuks peetavad linnud rändavad mitmeid kordi kodust kodusse enne, kui selle õige omaniku leiavad. Seda aga hea õnne korral. Paljud surevad enneaegselt ebaõigete pidamistingimuste tulemusena ja abitusse seisundisse jätmise tagajärjel.
Inimesed, kes mõtlevad veelgi rohelisemalt kui mina, ei poolda abivajavate lindude välja ostmist, kuna see toetab poe tegevust ja asemele tuuakse uusi linde. Mina lähtun aga igast linnust eraldiseisvalt, kes ei ole süüdi selles lemmikloomakaubanduses, et neid on „aheldatud“ aastateks poodi. Nad on lemmikloomakaubanduse ohvrid ning ei pea maksma enda elu hinda selle äri paratamatute tagajärgede eest. Ka neil on õigus uuele võimalusele elada täisväärtuslikku elu kellegi kodus ja ma ei näe muud võimalust, kui ainult nende isendite poe omandist välja ostmist ja põhjalike regulatsioonide sisseviimist nii linnupidamises kui nendega kauplemisel. See piiraks oluliselt seni toimivaid lihtsaid reegleid ja papagoide müügiks sissetoomine väheneks.
Mind huvitab kõikide papagoide saatus, kes on Eestis müüdavaks kaubaks. Mõndadel suurpapagoidel on puurides kaaslased, kelle olemasolu üksteise jaoks on aastate jooksul kujunenud ellujäämise põhjuseks. Üksteise olemasolu on nende jaoks määrava tähtsusega. Enamik liigid valivad omale kaaslaseid kogu eluks. Poes aastaid kooselanud isendite lahutamine ühekaupa lemmiklindudeks müümisel, „purustaks nende hingemaailma tükkideks“. Ka lindudel on võime tunda kaotusvalu ja üksindust. „Tsiviilseadustiku üldosa seaduse § 49 Asja mõiste lg 3 kohaselt loomadele (lindudele) kohaldatakse asjade suhtes kehtivaid sätteid, kui seaduses ei ole sätestatud teisiti.“ Selle seaduse paragrahvi alusel koheldakse elusolendeid asjadena tehingute tegemisel. Kaupmeeste jaoks ei ole need linnud mitte midagi muud kui kaup, millega teenida. See võtab kogu loomakaubanduse äri ühe lausena kokku.
Meie ei saa muuta poelindude pidamistingimusi, seda muudaks vaid kehtiv seadus ja ametnike efektiivne töö. Minu tulevikuplaanidesse kuulub suur eesmärk anda preventatiivne panus lemmiklindude eluolu parandamiseks ja kutsuda üles inimesi mõtlema puurist väljapoole.
Tänan Sind artikli lugemise eest! Kui Sulle läheb korda poelindude elu, siis palun jaga minu mõtteavaldus edasi.


text:
Riigikogu ToimetisedNr 39Kui range peab olema halduskohus?
Riigikohtu halduskolleegiumi esimees
Õigusriigi lakmuspaber on see, kas riik lubab kodanikel enda vastu kohtusse tulla. Diktatuurid sellist luksust ei luba.
Saja aasta eest, 12. veebruaril 1919, kehtestas Ajutine Valitsus Eestis administratiiv-kohtukorra. See avas kohtute uksed igale kodanikule, kes tundis, et mõni riigiasutus on talle liiga teinud, piiranud tema õigusi või vabadusi seadusega vastuollu minnes. Tegemist oli siinmail uudse, Lääne-Euroopas aga mitmel pool juba levinud võimalusega. Meie 1992. aasta põhiseadusega taastati haldusotsuste vaidlustamise õigus ning nähti selle tarvis ette eraldi halduskohtute loomine. Praegu on igapäevased need näited, kus kohus on kodaniku, ettevõtja või vabaühenduse kaebuse alusel tühistanud planeeringu või maksuotsuse, peatanud riigihanke, teinud linnavalitsusele ettekirjutuse sotsiaalkorteri andmiseks või mõistnud välja kahjuhüvitise. Mõne arvates läheb kohus liiga kaugele – jõustab mittekehtivaid seadusi, takistab innovatsiooni ja suurobjektide ehitamist ning koormab riigi- või kohaliku omavalitsuse eelarvet. Teised ootaks hoopis jõulisemat sekkumist, näiteks kohalike volikogude komisjonide moodustamisse, miljarditehaste planeeringutesse või Kaitseväele sobivate automaatide väljavalimisse. Kas Eesti halduskohtud teevad täitevvõimule liiga või hoopis vaatavad ametnike vigadele läbi sõrmede?
Haldusotsuste kohtuliku kontrolli ulatus ja tihedus on halduskohtupidamise üks võtmeküsimusi. See seondub tihedalt võimude lahususe ja efektiivse õiguskaitse põhimõtetega ning määrab sageli ka vaidluse lõpptulemuse (vrd Chiti 2015; Riese 2018, kommentaar 16 jj; Danay 2019). Põhimõtteline vastus on lihtne: kohtulik kontroll lõppeb seal, kuhu ulatub haldusasutuste tegevust reguleeriv õigus, sest kohus saab õigust mõista ainult õiguse mõõdupuu järgi – seaduse alusel õigusteaduse meetodite abil. Kohtul pole volitust teha otsuseid majandusliku kasu, poliitilise otstarbekuse ega muude õigusväliste kaanonite järgi.
HALDUSKOHUS: SEADUSE JA ÜKSIKISIKU KAITSJA
Enne 2015. aasta jõule kuulutas Pärnu Linnavalitsus välja arhitektuurivõistluse uue bussijaama kavandamiseks. Selle võitsid arhitektid Luhse ja Tuhal. BOA arhitektuuribüroo pälvis II preemia. Konkurss sai palju kriitilist tähelepanu nii korraldusliku külje, aga ka tööde sisulise hindamise osas. Kriitikute kooriga ühinesid riigihangete vaidlustuskomisjon ning haldus- ja ringkonnakohus, kes rahuldasid BOA kaebuse. Riigikohus seevastu jättis õiguse Pärnu linnale. Linn polnud teinud konkursi tühistamist õigustavaid protseduurilisi vigu. Sisu puhul seletas kolleegium, et õiguse asemel määrab arhitektuurikonkursi tulemuse võistlustööde kunstiline tase, esteetika. Seadus õnneks ei ütle meile, mis on ilus. Järelikult pole kohus ka foorum, kus vaielda ilu üle (Riigikohtu halduskolleegium (RKHKo) 3-3-1-51-16). Ühegi kohtuniku ilutaju pole põhjust pidada rafineeritumaks kui žüriiliikmete oma. Samuti pole halduskohtunik generalissimus, kes omaks võimet eristada rahva maitsele vastavaid helitöid gurmaanide dekadentlikust formalismist, olla majakaks kinokunstile jne. Kohus pole ka õige instants otsustama, kas eelistada bussijaama esinduslikumat arhitektuurivormi hoone haldamise madalatele kuludele. Selliste otsuste sisu pole juriidiliselt kontrollitav. Kõlab pühaduseteotusena, aga seal, kus hindaja tegevust ei suuna seaduse kammitsad, võibki hindaja otsustada pisut subjektiivselt ega vaja kohtulikke järeleaitamistunde.
Põhiseaduse § 15 lg 1 tagab igaühele Eestis võimaluse kohtusse pöörduda vaid siis, kui rikutakse kaebaja enda õigusi. Kaevata ei saa, kui kahjustatakse kedagi teist või üksnes avalikku huvi või kui mõnda tundliku närviga kodanikku lihtsalt häirivad ametnike kuritarvitused. Põhiseadus ei anna igaühele prokuröri volitusi ehk õigust esitada populaarkaebust. Hiljuti selgitas Riigikohus seda nt e-valimiste asjades. Kaitsta saab enda kandideerimis- või hääletamisõigust, aga mitte valimiste üleüldist seaduslikkust.
Põhiseadus ei anna igaühele prokuröri volitusi ehk õigust esitada populaarkaebust.
Äsja tekitas resonantsi probleem, et kohalike volikogude liikmed ei saa kohtus kaitsta oma õigust kuuluda volikogu komisjonidesse. Riigikohus asus juba 2004. aastal seisukohale, et kohtul polnud toonase menetlusseadustiku järgi õigust sekkuda n-ö halduse sisetülidesse. Seadust selles küsimuses muudetud ei ole. Tänavu täpsustas Riigikohtu halduskolleegium, et põhiseaduse § 15 lg 1 alusel ei saa linnavolinik tulla kohtusse oma eristaatusest tulenevate nõudmiste kaitseks (RKHKm 3-17-2784). Kohtu tegevusväljalt jäävad seetõttu praegu eemale küsimused, kas eelnõu arutelul tagati volikogu liikmele piisav sõnaõigus, kas vallavanem vastas küllalt täpselt voliniku arupärimisele, millist infot peab linnavalitsus andma volikogule ja millisesse komisjoni peaks volinik kuuluma. Seadus ütleb küll, et volikogu liikmel on „õigus“ komisjoni kuuluda. See õigus ei ole aga volinikul üksikisikuna, vaid ainult omavalitsusorgani liikme ehk ametiisiku rollis. Põhiseaduse § 15 ametiisiku eriõigusi ei hõlma. See ei muuda linna- ja vallavolinikke lindpriideks. Ka volikogu liige, nagu igaüks, võib halduskohtus vaidlustada talle tehtud maksuotsust või tulla kohtusse, näiteks kui Maanteeamet keeldub registreerimast tema autot.
Vahetu põhiseaduslik volitus on halduskohtutel ennekõike üksikisiku ja avaliku võimu vaheliste vaidluste otsustamiseks. Kohtu võimupiiride laiendused saavad tuleneda vaid seadusest. Näiteks Riigikogu liikmetele on seadusega sõnaselgelt antud õigus sedalaadi küsimused kohtu ette tuua (põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seaduse §-d 16 ja 17). Seega on pall selle teema puhul Riigikogu, mitte kohtunike käes. Kohtu tõlgendus volikogude komisjonide kohta on teada 2004. aastast. Peaksid esinema väga kaalukad argumendid, et kohtu väravad nüüd siiski kohtunike endi poolt valla lüüa, kuigi seadus on kõik need aastad püsinud muutumatuna. Volinikele komisjonide küsimuses kaebeõiguse andmine oleks soovitatav. Seadused, millest kinnipidamiseks ei saa keegi kohtusse pöörduda, kipuvad jääma paberile. Vältida tasuks aga olukorda, kus kordub omal ajal Loksa linnas valitsenud tava vaidlustada kohtus kõike, mis linnavolikogu seinte vahel vähegi aset leidis.
Seadused, millest kinnipidamiseks ei saa keegi kohtusse pöörduda, kipuvad jääma paberile.
Kohtunike keeldumine esteetiliste, puhtpoliitiliste või täitevvõimu sisemiste küsimuste lahendamisest ei tulene laiskusest, puudulikust väljaõppest, õigusemõistmise kallutatusest ega kohtukorralduse struktuursetest vajakajäämistest. Tegemist on õigusemõistmise seaduslike piiridega, mille ületamine tähendaks lubamatut aktivismi. Seadusandja valikute austamine – kui need on põhiseaduspärased – ei näita vildakat tööstiili. Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium (RKPK) rõhutas 2001. aastal KGB kaastööliste elamislubade asjas (3-4-1-2-01):
„kohus [järgib] tava sekkuda seadusandja suveräänsesse tegevusse vaid siis, kui seaduses sätestatud õiguste ja vabaduste piirangud pole demokraatlikus ühiskonnas vajalikud või moonutavad piiratavate õiguste ja vabaduste olemust.“
See seisukoht, nagu allpool näeme, on asjakohane nüüdki. Enne seda aga veel kaebeõiguse laiendamisest seadusega planeeringute näitel.
HIIUMAA ÕPPETUND: MIDA PEAB TEADMA PLANEERIJA?
Tavapärasemast laiem juurdepääs kohtupidamisele on seadusega tagatud ka planeerimis- ja keskkonnaasjades. Planeeringu vaidlustamiseks on erandlikult just nimelt igaühele ette nähtud populaarkaebuse esitamise õigus. Keskkonnaasjades (keskkonnaload, õhu kvaliteet, kaitsealad jne) võivad kaebuse esitada keskkonnaorganisatsioonid sõltumata enda isiklikust puutumusest. Ka tavakodaniku jaoks on kohtutee keskkonnaküsimustes avaram – inimese oluline ja reaalne puutumus kaitstava keskkonnaväärtusega loetakse keskkonnaseadustiku üldosa seaduse alusel õigusena kaitstavaks. Ka siin on parlament püüdnud vältida olukorda, kus tema poolt kehtestatud seadused jääks ilutsema pelgalt kaunite sõnadena nagu omaaegne Brežnevi konstitutsioon. Selle asemel, et panna keskkonnaametnike, arendajate ja planeerijate järele valvama riigi rahakotil töötavad üld-, eri- ja superprokurörid, kasutatakse seaduste jõustamiseks kodanike ja aktivistide initsiatiivi. Hiiu tuulepargi planeeringu tühistamise saavutas just selline laiendatud kaebeõigust kasutanud ühendus (RKHK 3-16-1472).
Keskkonnaasjades võivad kohtule kaebuse esitada keskkonnaorganisatsioonid sõltumata enda isiklikust puutumusest
Kas peaksime selle kohtuotsuse üle tundma rõõmu? Kahtlemata ei tee ühelegi kohtunikule iseenesest heameelt olulise kava, eriti veel innovatsiooni ja taastuvenergia edendamise torpedeerimine. Kuid rohelise energia edendamine ei tohi toimuda uisapäisa ja teiste oluliste hüvede, nt kaitsealuste liikide või väärtuslike koosluste läbimõtlematu kahjustamise arvelt. Piisab viitest omaaegsele fosforiidisõjale veendumaks, et keskkond on Eesti rahvale kallis. Seaduslikkuse tagamine keskkonnaühenduste algatusel on seega tervitatav. Samas jälle, kui kohtunikud lahendaks väga suurel hulgal populaarkaebusi, tekiks oht, et õiguste kaitseks esitatud kaebused jäävad kas tagaplaanile või tuleb kõigi avaldustega toimetulekuks eraldada lisaressursse. Seepärast tuleb kaebeõiguse laiendusi näha ette targalt ja mõõdutundega, et kaebused kohtuid ei uputaks. Kohtu uputamine töösse on samavõrd lubamatu kui muud riukad sõltumatu kohtuliku kontrolli halvamiseks.
Riigikohtu halduskolleegium tühistas Hiiu tuulepargi planeeringu, sest maavanem planeeringu kehtestajana polnud veendunud, et tuulepargi ehitamine ja kasutamine on põhimõtteliseltki võimalik ilma piirkonna olulisi elupaiku ja liike kahjustamata. Kolleegium ei nõustunud maavanema ja tema õigusjärglasest Rahandusministeeriumi arutlusega, et ega planeeringu alusel veel midagi ehitama hakata, küll jõuab mõjusid uurida hiljem, nt ehituslubade staadiumis. See seisukoht ei vasta seadusele. Seaduse järgi tuleb mingigi selgus plaani teostatavuse kohta saavutada juba põhimõttelise otsuse langetamise hetkeks ning maakonnaplaneering oli tuulepargi kavandamisel just see põhimõtteline otsus. Edasine oleks olnud peenhäälestus.
Rahandusministeeriumi väitel on maakonnaplaneering kaugelt liiga üldine dokument, et selle koostamisel ja arutamisel mõjusid analüüsida. Ka selle argumendiga kohus ei leppinud. Muidugi ei pea maakonnaplaneering tegelema pisidetailidega nagu iga konkreetse tuuliku täpne asukoht, kõrgus ja võimsus. On ka tõsi, et sellistest üksikasjadest võib looduses paljugi sõltuda. Maakonnaplaneeringu staadiumis on tõesti ennustamatu, milline hakkab kavandatav tegevus ise ja selle täpne mõju tegelikkuses olema. Sellist täpset mõjuhinnangut ei aja aga ka keegi planeeringu staadiumis taga. Strateegilise mõjuhindamise puhul on tarvis rahuldava tõenäosusastmega prognoosi, et mingitelgi tingimustel ja üleüldse võiks kava olla elluviidav. Selleks on võimalik mõjuhinnang koostada hüpoteetilise mudeli, parem veel kui mitme võimaliku stsenaariumi alusel. Kui vähemalt üks niisugune stsenaarium on realistlik, võib planeeringu kehtestada ning täpsemad tingimused pannakse paika juba järgmistes otsustusetappides, veendudes lisauuringutega, et kava jääb endiselt nõuetekohaseks. Kõiki hüpoteetilisi tingimusi, mida kasutati niisugusel mudeldamisel, ei pea aga veel kohe raiuma juriidiliselt siduvana maakonnaplaneeringusse, nendega saab tegeleda hiljem.
KONTROLLISÕELA TIHEDUS
See, et Eesti halduskohtud keskenduvad enamasti kitsamalt üksikisiku õiguste kaitsele, seega väiksemale hulgale kaasustele, võimaldab neil õiguste kaitse valdkonnas töötada põhjalikumalt, kaevuda sügavamale ning kasutada tihedamat kontrollisõela kui neis riikides, kus kohtute uksed on laiemale üldsusele avaramalt valla ning potentsiaalsete kohtuasjade hulk tunduvalt suurem (Prantsusmaa, Angloameerika maad). Halduskohus ei piirdu Eestis nende tõendite, faktide ja juriidiliste väidetega, mida tema ette toovad vaidluse osapooled, vaid on kohustatud vaidlustatud haldusotsuse puhul ise selgitama välja tõe, kogudes selleks vajadusel tõendeid enda initsiatiivil.
Kohus ei tohi piirduda sellega, mida täitevvõim peab piisavaks, vaid tal tuleb kõrvaldada kõik mõistlikud kahtlused juhtumi asjaoludes.
Seda kohustust tunneme uurimispõhimõtte nime all.
Haldusotsuste kohtulik kontroll on meil põhimõtteliselt range täiskontroll ning üdini seadus- ja tõenduspõhine. Haldusotsust peab toetama selge seadus ning otsuses märgitud faktid peavad olema tegelikud – tõendatud vähemalt olulise tõendi tasemel. Haldusorgani kahtlus tõendeid asendada ei saa, kui just seadus ei määra teisiti. Hiljutisest kohtupraktikast: PRIA ei või tagasi nõuda juba välja makstud toetust ning MTA ei või tühistada kütusemüüja tegevusluba pelgalt pettusekahtlusele viidates.
Üldjuhul ei ole Eestis haldusel lõplikku sõnaõigust seaduse tõlgendamisel (vrd aga USA kohta Sunstein, Vermeule 2017, 297 jj) ega faktiliste asjaolude tuvastamisel (tõendite hindamisel). See puudutab ka määratlemata õigusmõisteid, mille tähendusväli on laialivalguv ning mida tulebki alles seaduse rakendajal sisustada, näiteks „oht riigi julgeolekule“, „loomade ulatuslik hukkumine“. Mõiste määratlematus ei tähenda aga iseenesest tõlgendusmonopoli andmist täitevvõimule. Nõnda selgitas Riigikohus „Korvpallitreeneri sokkide“ kaasuses juba 1999. aastal, et maksuametil ei ole ainuõigust „ettevõtlusega seotud kulu“ mõiste sisustamisel. Sisuliselt samale seisukohale asus halduskolleegium tänavu seoses välismaalasest lähtuva „reaalse ja olulise ohu“ hindamisega. Õiguse tõlgendamine ning olukordade juriidiline kvalifitseerimine on õigusemõistmise tavapärane osa. Seega võib kohus asutuse seadusetõlgenduse asendada enda omaga.
Täiskontroll ei toimi aga kõikjal. Seadusandja ei suuda täitevvõimule igat sammu ette kirjutada, vaid peab jätma talle paljudes olukordades õiguse ise otsustada – kaalutlusõiguse. Avara kaalutlusruumiga valdkond on näiteks ruumiline planeerimine. Seadus nimetab ära vaid üldisemad eesmärgid ja põhimõtted, mida tuleb planeeringute koostamisel ja kehtestamisel arvestada (igaühe huvid, tasakaalustatud areng jne). Detailseid lahendusi, mida seadus võimaldaks, on aga põhimõtteliselt lõpmatu hulk (mida ja kuhu täpselt ehitada, millistel tingimustel lubada ettevõtlust, kust kulgevad juurdepääsuteed). Selle otsustab vastavalt planeeringutasemele kohalik omavalitsus või riigiasutus. Sisulise regulatsiooni hõredusega käib kaasas kohtuliku kontrolli tagasitõmbumine. Siin kehtib põhimõte, et kohus ei tohi usurpeerida parlamendi poolt täitevvõimule usaldatud otsustuspädevust ehk asuda seaduse raamidesse jäävaid erinevaid lahendusi ise kaaluma (halduskohtumenetluse seadustiku § 158). Teisalt ei tähenda täitevvõimu otsustusruum kohtuliku kontrolli täielikku taandumist.
See, et seadus ei dikteeri ametnikule tema otsust täpselt ette, ei tähenda totaalses õiguslikus vaakumis tegutsemist, õigustust meelevaldsete või lausa kiuslike otsuste tegemiseks.
Haldusasutusi seovad ka kaalutlemisel õiguse üldpõhimõtted ja asjaosaliste põhiõigused. Need nn kaalutlusreeglid markeerivad ka diskretsiooni korral ära punased jooned, millest asutus üle astuda ei tohi. Kohus on õigustatud kontrollima nendest joontest kinnipidamist. Aga kohtunikult oodatakse siin ikkagi vaoshoitust: range kontrolli ja iseotsustamise asemel peab kohtunik lähtuma ratsionaalsuse testist. 2003 Jämejala pargi kaasuses märkis Riigikohus planeeringutega seoses:
„Kohus võib sekkuda kaalutlusõiguse teostamisse ka siis, kui otsustus jääb küll kaalutlusõiguse piiridesse, kuid tekivad kahtlused otsuse ratsionaalsuses. Iseäranis on diskretsiooniveaga tegu juhtudel, kui haldusorgan on lähtunud lubamatutest kaalutlustest või jätnud mõne olulise aspekti tähelepanuta.“ (RKHKo 3-3-1-54-03, p 40)
Just selliseid vigu nägi Riigikohus Pärsti valla otsuses planeeringu positiivsete ja negatiivsete mõjude võrdlemisel (soovi vallas tööhõivet parandada oli võrreldes keskkonna säästmise põhimõttega üle tähtsustatud). Range kontrolliga võrreldes oluliselt leebemast mõistlikkuse testist on Riigikohus paljude muude juhtumite seas lähtunud veel näiteks Eesti Pangas konto avamise, kohaliku omavalitsuse poolt uuringuloa kooskõlastamise ning vene koolide eesti õppekeelele ülemineku asjades.
Eksisteerib aga veel kolmaski kategooria situatsioone, kus täitevvõimu otsustus- või hindamisruum on sedavõrd avar, et isegi ratsionaalsuse test jääb liiga jõuliseks. Pärnu bussijaama kaasus kuulub just sellesse rubriiki. Siin tuleb kohtulik sekkumine kõne alla vaid ilmselgete vigade korral, kus õigusvastasus on selge „ilma pikemata“. Seepärast pole taolisi haldusotsuseid mõnel juhul tarvis isegi põhjendada. Siin on määrav kõige nõrgem, ilmselguse test. Sealpool ilmselguse künnist ei ole neis asjus enam kohus pädev otsustama, milline kaalutlus on asjakohane ning milliseid asjaolusid omavahel täpsemalt väärtustada, sest selle määravad õiguse asemel ära teised distsipliinid või puhas otstarbekus (nt ilumeel vs. kulude kokkuhoid). Ilmselguse testi on Riigikohus rakendanud ka süüdimõistetu elukohariigile üleandmise asjades, ülikooli-, riigi- ja kutseeksamite peale esitatud kaebuste puhul, PRIA toetustaotluste hindamise vaidlustes ning distsiplinaarkaristuse raskuse kontrollimisel. Ilmselge viga oleks nt altkäemaksu tulemusena saavutatud arhitektuurikonkursi võit või ametniku karistamine pelgalt poliitilise maailmavaate tõttu.
Kontrolli ulatuse seos kaalutlusõigusega pole siiski lineaarne. Tuleb arvestada ka vaidlusküsimuse olulisuse mõõdet, eriti isiku õiguste seisukohast. Mida ulatuslikum on halduse hindamis- või otsustusruum, seda enam võib kontroll taanduda. Teisalt aga, mida intensiivsem on kaebusega kaitstava õiguse riive, seda tõhusamat ja jõulisemat kaitset peab kohus siiski pakkuma. Halduskolleegium on korduvalt rõhutanud, et taotlejal ei ole otsest õigust PRIA toetustele, on vaid kaudselt õigus võrdsele kohtlemisele ja õiglasele menetlusele. Siin jääb riive väheintensiivseks ja ka kontroll vaoshoituks. Teisalt selgitas kolleegium hiljuti, et pikalt Eestis elanud välismaalasest kurjategijate väljasaamise vaidlustes ei piisa ilmselguse testist, sest väljasaatmine on kahetise iseloomuga. Ühest küljest on küll tegu riigi suveräänse õigusega, samas on tegu põhiõigusi väga intensiivselt riivava meetmega. See ei tähenda aga, et kurjategijate väljasaamine või isegi pikaajalise elaniku staatuse lõpetamine oleks täiesti võimatu. Siin tuleb omavahel mõistlikult kaaluda isiku sidet Eestiga ning uue kuriteo toimepanemise tõenäosust. Siin peab kohus kokkuvõttes rakendama keskmise rangusega ratsionaalsuse testi, st uurima sisuliselt, kas PPA on lähtunud asjakohastest kaalutlustest.
KOHUS JA MÄÄRAMATUS
Lisaks kriminaalse taustaga välismaalaste käitumise prognoosimisele on palju muidki olukordi, kus otsust ei saa langetada kindla teadmise, vaid ainult tõenäosuse või ebakindla tulevikuennustuse põhjal. Maailm muutub üha ebakindlamaks, keerukamaks ja mitmetähenduslikumaks ning seda kõike kasvavas tempos (Hill 2018, 497). Plahvatuslikult areneb tehnoloogia ja andmetöötlus, toimub massiline rahvasteränne, pead on tõstmas ekstremistid ja terroristid. Sellega seoses süvenevad õiguskorrale juba tuttavad ohud ning siginevad juurde uued. Rangest tõendamisstandardist lähtudes ei suudaks korrakaitseasutused igas situatsioonis sisemist rahu ja kodanike julgeolekut kaitsta. Nagu öeldud, haldusasutused ei tohi ise faktide asemel hakata juhinduma kahtlustest. Parlament võib aga neid selleks tungiva vajaduse korral volitada.
Kahtluse olukorras tegutsemisel ja tuleviku prognoosimisel on taas määravad mitte õigus, vaid õigusvälised, nt meditsiinilised, loodusteaduslikud, tehnilised, majanduslikud erialateadmised. Kohtunik pole eelduslikult neis valdkondades suurem asjatundja kui asjaomase haldusasutuse ametnik või haldusotsuse tegemist konsulteerinud teadlane. Ekspertidelgi pole tihtilugu täpset ennustust kusagilt võtta. Eriti näeme kohtutes seda keskkonnamõju hindamisel. Objekti mõjud võivad ühe meetodi rakendamisel olla niisugused ja teise meetodi puhul naasugused ning teadlasringkondades ei pruugi olla üksmeelt, mis on õige. Saksa Konstitutsioonikohus kinnitas eelmisel aastal, et ei haldust ega kohtunikke ei saa panna otsustama, mis on lõplik tõde loodusteaduslikes küsimustes, millele tänase seisuga ei ole üldtunnustatud vastust. Selles kohtuasjas vaieldi, kui suurt ohtu põhjustab tuulegeneraatorite ehitamine ja kasutamine nende kavandatava asukoha lähedal elutsevale kaitsealusele liigile – puna-harksabale (milvius milvius). Kohalik keskkonnaamet leidis, et olemasolevate teadmiste põhjal ei saa isendite hukkumist olulisel määral välistada. Asjas oli esitatud nii arvestatavaid analüüse, mis selle ohu ümber lükkasid, kui ka neid, mis väitsid vastupidist. Pole teada, milline teineteisele vasturääkivatest uuringutest on õige ja milline vale. Niisuguse määramatuse tingimustes võib prognoosi sisu ja tuuma osas lõplik sõna jääda haldusele, kui see pole ilmselgelt väär.
Foto: Thomas Kraft (ThKraft)
Tuleb aga arvestada, et ohu hindamine hõlmab lisaks tuleviku ennustamisele ka klassikalist kohtu tööd – algandmete tõendatuse uurimist ja määratlemata õigusmõistete sisustamist. Prognoosotsuse neid elemente kontrollides ei sekku kohus lubamatult täitevvõimu tegevussfääri. Vaid siis, kui õigusaktist või lahendatava küsimuse olemusest tulenevalt on haldusorganil prognoosotsuse tegemisel, määratlemata õigusmõistete sisustamisel või muude hinnangute andmisel ulatuslik, õigusega determineerimata hindamisruum, võib kohtulik kontroll hinnangute üle taanduda (RKHKo 3-17-1545: X. vs. PPA, p 26). Hinnangulised otsused on kontrollitavad selles suhtes, kas asutus on lähtunud asjakohastest faktidest, õigest seadusetõlgendusest ning teinud kõik mõistliku, et olukorda selgust tuua. Hiiu tuulepargi kaasus erineb harksaba juhtumist just seeläbi, et viimasel juhul polnud määramatust läbiviidud uuringutele vaatamata võimalik kõrvaldada, Hiiumaa asjas aga jäeti olulised uuringud planeeringu kõrgele üldistusastmele viidates ekslikult tegemata.
BÜROKRAATLIKU PISUHÄNNA OHJELDAMINE
Omaette kohtuliku kontrolli ulatuse probleem on tekkimas algoritmilise masinõppe (massandmetöötluse, andmekaeve, tehisintellekti) rakendamisel avalikus halduses. Erasektoril on nende nähtuste kasutamisel juba aastatepikkune kogemus. On tekkinud ka tõsised õiguslikud pusled, näiteks kuidas vältida teatud inimgruppide diskrimineerimist kodulaenude taotlemisel või tööle kandideerimisel. Masinõppe jms rakendamisel kasutatavad algoritmid ei ole tihtipeale piisavalt läbipaistvad. Ka statistikud ja IT-asjatundjad, isegi mitte konkreetse algoritmi looja ei pruugi suuta täpselt seletada, miks algoritm ühe või teise otsuse tegi. See eeldaks otsustuse lahtiharutamist praktiliselt lugematuteks arvutusteheteks. Tehisintellektiga robot võib küll statistilistelt olulises ulatuses olla täpne otsustaja, kuid üksikjuhtudel on märkimisväärne oht, et nt ühekülgsete lähteandmete või ebaõnnestunult kalibreeritud algoritmiliste kaalude tõttu sünnib otsus meelevaldsena.
Samas teeb masinõpe tihti täpsemaid prognoose kui inimene. See võimaldaks haldusmenetlusi paljudes valdkondades tuntavalt kiirendada ja ressursse säästa. Kiusatus roboteid erasektori eeskujul riigi tegevuses rakendada on suur. Juba praegu kasutatakse Eestis algoritmidel põhinevaid haldusroboteid näiteks PRIA toetustega seonduvate riskide hindamisel ja liikluspatrullide asukohtade valimisel. Satelliidifotode automaatse võrdluse abil seiratakse toetuse saamiseks vajalikke rohuniitmisi. Varasemate liiklusrikkumiste andmete alusel soovitab masin politseinikele, kus mõõta kiirust ja panna juhte puhuma. Praegu veel ei võta intelligentne robot ametiasutuse nimel otsuseid ise vastu, vaid abistab ametnikke (autojuhtide lemmik – kiiruskaamera – kuulub teise kategooriasse). Töö käib aga juba hoopis ulatuslikumaks algoritmide ja massandmete rakendamiseks Eesti avalikus halduses ning tekib ka kiusatus otsustusõigus bürokratile delegeerida (https://www.kratid.ee/). Mujal maailmas ennustatakse tehisintellekti peatset rakendamist nt lennukipiloodi litsentside andmisel, maksu tagastusnõuete hindamisel või kinnipeetavate jaotamisel vanglate vahel (Coglianese, Lehr 2019, 6).
Krattide rakendamine ei tohi halvendada õiguskaitset. Me ei saa leppida olukorraga, kus ametnik laiutab kohtu ees käsi ja kinnitab, et kratt tegi vaidlustatud haldusotsuse (nt keeldus ehitusloa andmisest) ja tema ei tea, miks. See, et eksisteerib valdkondi, kus kohtulik kontroll peab paratamatu määramatuse tingimustes taanduma, ei tähenda, et kontroll võib kaduda ka kõikjal, kus ametniku asemel asub tegevusse robot.
Kui haldus ei suuda masinõppe abil tehtud otsust põhjenda, tuleb tal otsus traditsioonilisel viisil – inimmõistusega – ise läbi kaaluda.
HALDUSKOHUS: PARIM KAITSE SÜVARIIGI VASTU
Igasugune võim vajab tasakaalustamist, piiramist seadusega. Inimkonna ajalugu õpetab, et absoluutne võim korrumpeerub ja kaldub liialdustesse, isegi kui võimule tuldi demokraatlikult ja heade kavatsustega. Ka demokraatlik enamus ja tema usaldusele tuginev valitsus peavad austama põhiseadust, et ei tekiks enamuse türanniat. Ametnikudki on inimesed, vahel nad eksivad tahtmatult, vahel ületavad oma võimupiire teadlikult. Seepärast vajab riigimasin lisaks mootorile ka pidurit, mis rakenduks seaduse punaste joonte ületamisel.
Täidesaatvat riigivõimu ei suuda parlament üksi ohjata, ta vajab appi sõltumatut ja asjatundlikku abimeest. Selleks, et kodanikku või ettevõtjat kaitsvad seadused ei jääks paberile, on vajalik sõltumatu kohus. Selleks, et kodaniku kaitsmise ja täitevvõimu tasakaalustamise ülesanne ei lahustuks kohtusüsteemi paljude muude ülesannete seas ning et kohtunikud suudaks haldusasutusi kontrollida ka üha keerukamaks muutuvas keskkonnas, on parim lahendus spetsialiseerunud kohtud – maakohtutest eraldi toimivad halduskohtud (halduskohtupidamise erinevate mudelite kohta Cananea 2019, 11, 15 jj). Me ei tohi neid ka sidevahendite arengule vaatamata füüsiliselt kodanikust liiga kaugele nihutada.
Omaenda riigiga kohtuskäimist ei pea keegi häbenema, ka ei ole see rahva võõrandumise märk.
Eesti riik ei satu kriisi ega tema aluspõhimõtted ohtu sellest, kui kohus teeb aeg-ajalt kindlaks mõne ametniku õigusrikkumise või kogunisti seaduse põhiseadusvastasuse. Riik satub kriisi sellest, kui puudub võimalus õigusrikkumisi kindlaks teha ja sanktsioneerida. See, kas riik lubab kodanikel enda vastu kohtusse tulla, on õigusriigi lakmuspaber. Diktatuurid sellist luksust ei luba. Mõistagi pean ma silmas sõltumatuid ja tõhusalt toimivaid kohtuasutusi, mitte valitsuse käpikuid või hambutuid puudleid. Kui kohtus toimub ausa õigusemõistmise asemel pealiskaudne rapsimine või poliitiline tsirkus, jäävad seadused, inimeste vabadused ja põhiseaduslikud õigused vaid sõnakõlksuks. Ilma toimiva kohtuta ei saa olla ka teisi rahvavõimule vältimatult omaseid institutsioone – sõnavabadust, vaba ajakirjandust ja teadust, ausaid valimisi ega opositsiooni ja vähemuste kaitset enamuse kambaka eest. Vähemuse hulka võime me erinevates olukordades sattuda kõik (nt tselluloositehase puhul tartlased vs. ülejäänud Eesti). Ilma sõltumatu kohtuta poleks vaba konkurentsi, kaitset meelevaldselt määratud maksude ja muu riigivõimu lubamatu surve eest. Ei oleks ka kusagile pöörduda elu- ja looduskeskkonna hoolimatu hävitamise, eraelu põhjendamatu jälgimise, lasteaiakohtade ja hädavajaliku sotsiaalabi andmata jätmise või korruptiivsete riigihangete puhul. Sellega annaksime rohelise tee süvariigi väljakujunemisele.
ADMINISTRATIIVKOHTUKORD. – RT 1919, 10, 23; 1929, 16, 110; 1932, 17, 127; 1934, 29, 257.
CANANEA, g. della. (2019). Judicial Review of Administrative Action in Europa: Common Trends and Requirements. – DOI: 10.2139/ssrn.3309587.
Chiti, M. P. (2015). Judicial and Political Power: Where is the Dividing Line?: A Praise for Judicialization and for Judicial Restraint. – European Public Law, 21(4), 705–722.
Coglianese, C., LEHR, D. (2019). Transparency and Algorithmic Governance. – Administrative Law Review, 71, 1. – http://ssrn.com/abstract=3293008.
DANAY, R. (2019). A house divided: The Supreme Court of Canada’s recent Jurisprudence on the Standard of Review. – University of Toronto Law Journal, 69(1), 3–17. – DOI: 10.3138/utlj.2018-0085.
Eesti Vabariigi põhiseadus. (1992). – RT I, 15.05.2015, 2. – https://www.riigiteataja.ee/akt/115052015002.
Halduskohtumenetluse seadustik. – RT I, 13.03.2019, 53.
Hill, H. (2018). Agiles Verwaltungshandeln im Rechtstaat. – Die öffentliche Verwaltung, (13), 497–504.
MAJANDUS- JA KOMMUNIKATSIOONIMINISTEERIUM. Krattide projekti koduleht. – https://www.kratid.ee/.
Riese, K.-U. (2018). Vorbemerkung § 113. – F. Schoch, J.-P. Schneider, W. Bier, Verwaltungsgerichstordnung. Kommentar. München: Beck.
RKHK. (1999). Otsus asjas nr 3-3-1-21-99: Salumets vs. MTA.
RKPK. (2001). Otsus asjas nr 3-4-1-2-01: KGB kaastöölised.
RKHK. (2004). Otsus asjas nr 3-3-1-55-04: Loksa linn.
RKHK. (2016). Otsus asjas nr 3-3-1-51-16: Pärnu bussijaam.
RKHK. (2003). Otsus asjas nr 3-3-1-54-03: Jämejala park.
RKHK. (2018). Otsus asjas nr 3-16-1472: Hiiu Tuul.
RKHK. (2019). Otsus asjas nr 3-17-1545: X. vs. PPA.
RKHK. (2019). Määrus asjas nr 3-17-2784: Sillamäe Linnavolikogu.
Saksamaa Liidupõhiseaduskohus. (2018). Otsus asjades nr 1 BvR 2523/13 ja 1 BvR 595/14: Harzer Windmüller ja e.n.o. energia.
Sunstein, C. R., Vermeule, A. (2017). The Unbearable Rightness of „Auer“. – The University of Chicago Law Review, 84(1), 297–321.

matches:
kohus
kohus
kohus
Riigikohus
kohus
Kohus
§ 15
Riigikohus
Riigikohus
§ 15
§ 15
kohus
Kohus
Riigikohus
kohus
kohus
§ 158
Kohus
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
kohus
Riigikohus
kohus
kohus
KOHUS
kohus
kohus
§ 113


text:
Viljandi valla eelarvest mittetulundusliku tegevuse toetamise kord – Riigi Teataja
Viljandi valla eelarvest mittetulundusliku tegevuse toetamise kord
Viljandi valla eelarvest mittetulundusliku tegevuse toetamise kord - sisukord
§ 2 Toetamise eesmärgid ja kriteeriumid
§ 3 Toetuse taotlemine ja menetlemine
§ 6 Toetuse ülekandmine
RT IV, 06.10.2018, 3
Vastu võetud 26.09.2018 nr 44
,rakendatakse tagasiulatuvalt alates 1.oktoobrist 2018.
(1) Viljandi valla eelarvest mittetulundusliku tegevuse toetamise kord (edaspidi kord) sätestab valla elanike ja/või valla avalikes huvides tegutsevatele mittetulundusühingutele ja seltsingutele (edaspidi taotleja) Viljandi valla (edaspidi vald) eelarvelistest vahenditest (edaspidi valla eelarve) toetuse taotlemise, maksmise, aruandluse ja järelevalve teostamise korra.
(2) Avalikes huvides tegutsemise tähendab, et taotleja eesmärgid ja tegevus on suunatud laiemale sihtrühmale kui taotleja liikmeskond.
(3) Toetuseks määratud vahendite suuruse valla eelarves kinnitab Viljandi Vallavolikogu.
(4) Toetust määratakse ja makstakse üksnes juhul, kui valla eelarves on olemas vastavad rahalised vahendid.
§ 2. Toetamise eesmärgid ja kriteeriumid
(1) Toetuse andmise eesmärk on toetada omaalgatuslikku ja mittetulunduslikku tegevust vallas.
(2) Taotleja tegevus peab olema kooskõlas valla arengukavaga ja toimuma valla elanike ja/või valla avalikes huvides.
1) taotleja igapäevase tegevuse ja majandamiskulude toetuseks (sh haldus- ja kommunaalkulud);
2) abiprogrammidesse või muudesse toetusfondidesse esitatavate mittetulundusliku tegevuse projektide kaasfinantseerimiseks;
3) valla ja selle erinevate piirkondade seisukohalt oluliste kultuuri- ja spordisündmuste korraldamiseks ja teostamiseks;
4) erinevate huvigruppide vaba aja sisustamise võimaluste mitmekesistamiseks.
(4) Eelistatud on taotlejad, kes tegutsevad piirkondades, kus ei asu Viljandi Vallavalitsuse (edaspidi vallavalitsus) ametiasutuse hallatavaid asutusi vaba aja tegevuste korraldamiseks.
(5) Korra alusel ei toetata:
1) ettevõtlusega konkureerivat tegevust;
2) kasumit teenivaid projekte.
§ 3. Toetuse taotlemine ja menetlemine
(1) Vormikohased taotlused esitatakse vallavalitsusele:
1) etteulatuvalt järgneva aasta tegevusteks 1. novembriks. T aotluse ja aruande vormid on leitavad Viljandi valla veebilehelt;
2) jooksva aasta ettenägematuteks tegevusteks 1. veebruariks, 1. maiks, 1. augustiks ja 1. novembriks.
(2) Puuduste esinemisel taotluses, annab vallavanema poolt määratud vallavalitsuse ametiasutuse ametnik (edaspidi ametnik) taotlejale 10 kalendripäeva puuduste kõrvaldamiseks.
(3) Kui taotleja ei kõrvalda määratud tähtajaks puudusi, jäetakse taotlus läbi vaatamata. Taotluse läbi vaatamata jätmisest ning selle põhjustest teavitab ametnik taotlejat kirjalikult 10 kalendripäeva jooksul.
(5) Toetuse taotlused vaatab läbi vallavalitsuse poolt moodustatud alatine komisjon (edaspidi komisjon) 20 kalendripäeva jooksul pärast taotluse esitamise tähtaega ning teeb vallavalitsusele ettepaneku toetuste määramise, nende suuruse ja vajadusel selle kasutamise tingimuste kohta.
(6) Komisjonil ja vallavalitsusel on õigus nõuda taotlejalt täiendavat informatsiooni ja lisadokumente.
(1) Toetuse määramisel arvestatakse korra § 2 olevaid eesmärke ja kriteeriume ning lähtutakse laekunud taotluste analüüsist ja valla eelarvest.
(2) Toetuste suurused, maksmine või mittemaksmine otsustatakse vallavalitsuse korraldusega, taotlusi läbivaatava komisjoni ettepanekute alusel.
(3) Toetust ei määrata:
1) taotlejale, kes ei ole tähtaegselt esitanud nõuetekohast aruannet eelneval perioodil saadud toetuse kasutamise kohta, kelle aruanne ei vasta nõuetele või kellel on võlgnevusi riigi või valla ees;
2) kui puudub tegevuse seotus valla elanike või valla avalike huvidega;
(4) Toetus makstakse välja toetuse saaja ja vallavalitsuse vahel sõlmitud lepingus sätestatud tingimustel ja korras.
(2) Lepingu sõlmimise aluseks on vallavalitsuse korraldus toetuse maksmise kohta.
(3) Leping sõlmitakse esimesel võimalusel jooksva aasta tegevusteks määratud toetuste maksmiseks, vastavalt tegevuste toimumise ajale.
(4) Kui toetuse saaja ei tagasta allkirjastatud lepingut 20 kalendripäeva jooksul, kaotab toetuse saaja lepingu sõlmimise õiguse ja toetust välja ei maksta.
§ 6. Toetuse ülekandmine
Toetus kantakse toetuse saaja arvelduskontole 7 kalendripäeva jooksul pärast lepingu allkirjastamist mõlema lepingu osapoole poolt.
(1) Toetuse saaja on kohustatud esitama vallavalitsuse ametiasutusele aruande toetuse kasutamise kohta 20 kalendripäeva jooksul pärast toetuse kasutamise lõpptähtaega.
(2) Aruande tähtajaks esitamata jätmine on aluseks toetuse tagasinõudmiseks või edaspidi toetuse maksmisest keeldumiseks.
(3) Aruandele lisatakse kuludokumentide koopiad ja kulude tasumist tõendavad dokumendid.
(4) Toetuse saaja on kohustatud tagastama kasutamata jäänud toetussumma 10 kalendripäeva jooksul alates toetuse kasutamise aruande esitamisest.
(5) Kontrolli toetuse määramise, maksmise ja kasutamise sihipärasuse üle teostab ametnik.
Toetuse taotluse, lepingu ja aruande vormid kinnitab vallavalitsus.
2018. aasta 1. oktoobriks laekunud taotlused menetletakse käesoleva korra alusel.
Tunnistada kehtetuks Viljandi Vallavolikogu 25.04.2018 määrus nr 27 „Viljandi valla eelarvest mittetulundusliku tegevuse toetamise kord“.
Määrus jõustub kolmandal päeval pärast Riigi Teatajas avaldamist ja rakendatakse tagasiulatuvalt alates 1. oktoobrist 2018.

matches:
§ 2
§ 3
§ 6
§ 2
§ 3
§ 2
§ 6