Volikogu töökord – Riigi Teataja
Volikogu töökord - sisukord
§ 2 Istungi kokkukutsumine
§ 3 Istungi päevakord
§ 5 Istungi läbiviimine
§ 7 Istungi lõpetamine
§ 8 Istungi protokollimine
§ 9 Volikogu komisjonide moodustamine
§ 11 Eelarve-ja majanduskomisjon
§ 12 Haridus, kultuuri- ja sotsiaalkomisjon
§ 13 Avalduste, ettepanekute ja kaebuste lahendamine
§ 14 Muudatuste tegemine töökorras
RT IV, 28.02.2014, 45
Vastu võetud 20.02.2014 nr 3
§ 2. Istungi kokkukutsumine
(1) Volikogu täiskogu töö vormiks on istung.
(2) Volikogu istungi (edaspidi istung) kutsub kokku volikogu esimees või aseesimees. Aseesimehe puudumisel volikogu vanim liige.
(3) Istungid toimuvad üldjuhul iga kuul. Istungi toimumise aeg täpsustatakse eelmisel volikogul. Juulikuus istungit ei toimu.
(4) Kutse saadetakse volikogu liikmete, vallavanemale ning vajadusel valla ametiasutuse teenistujate või hallatavate asutuste juhtide ametlikule e-mailile (ees.perekonnanimi@avinurme.ee ). Kutses teatatakse istungi aeg ja koht ning arutusele tulevad küsimused. Kutse peab olema teatavaks tehtud vähemalt neli päeva enne volikogu istungit.Kutsega koos edastatakse istungi materjalid.
(5) Volikogu liige, kes ei saa istungist osa võtta, teatab sellest volikogu esimehele või vallasekretärile. Juhul, kui volikogu liige hilineb istungile või lahkub istungilt selle toimumise ajal ajutiselt või lõplikult, kantakse istungi protokolli saabumise või lahkumise aeg.
§ 3. Istungi päevakord
(1) Istungi päevakorra projekti (edaspidi päevakord) koostab volikogu esimees koostöös vallavanema ja vallasekretäriga.Vajadusel kaasatakse komisjonide esimehed.
(2) Ettepanekuid istungi päevakorda võivad esitada:
2) vallavanem, valla ametiasutuse teenistujad;
4) komisjonide nimel komisjonide esimehed.
(3) Päevakorra projekt kinnitatakse istungil. Volikogu liikmetele välja saadetud päevakorras esitatud küsimuste järjekorda võib muuta volikogu liikmete ning eelnõude esitajate nõusolekul.
(4) Kiireloomuliste küsimuste arutelule võtmise eelduseks on materjalide kättesaadavus vähemalt üks päev enne istungi algust. Istungil osalevate volikogu liikmete häälteenamusega võib nimetatud küsimuses otsuse vastu võtta samal istungil.
(1) Eelnõud valmistab üldjuhul ette vallavalitsus või volikogu vastav komisjon.
(2) Volikogu esimees korraldab arutusele tulevate küsimuste ettevalmistamist määrates komisjoni, kes juhib eelnõu menetlemist.
(3) Nõuetekohaselt vormistatud ning vallasekretäri poolt ülevaadatud eelnõu peab olema esitatud volikogu esimehele enne volikogu kutse väljasaatmist. Volikogule saab esitada vastuvõtmiseks määruste ja otsuste eelnõusid, millega on eelnevalt tutvunud vallavalitsus.
(4) Finantsdokumentide eelnõud koostab pearaamatupidaja, kes esitab eelnõud vallavalitsusele.
(5) Päevakorra projekt koos eelnõudega on tutvumiseks kättesaadav volikogu kantseleis vähemalt neli päeva enne istungit, samuti pannakse dokumendid ülesse valla veebilehele.
§ 5. Istungi läbiviimine
(1) Volikogu istungit juhatab volikogu esimees. Volikogu esimehe äraolekul juhatab volikogu istungit aseesimees või nende äraolekul vanim volikogu liige.
(2) Volikogu istungid on avalikud.
(3) Volikogu võib kuulutada istungi küsimuse arutelu osas kinniseks, kui selle poolt hääletab vähemalt kaks korda enam volikogu liikmeid kui vastu või kui küsimust puudutavate andmete avalikustamine on seadusega keelatud või piiratud.
(4) Volikogu istungist võivad sõnaõigusega osa võtta vallavanem, vallasekretär, vallavalitsuse liikmed, samuti volikogu poolt istungile kutsutud isikud. Sõna andmise otsustab istungi juhataja. Pealtvaatajatel sõnaõigust ei ole.
(5) Volikogu istungi pikkuseks on kuni 2 tundi. Iga tunni järel võib teha vaheaja. Kui istungi lõpuks ei ole päevakorra kõiki küsimusi läbi arutatud, otsustab volikogu, kas pikendada volikogu tööd samal istungil või lükata küsimuse arutelu edasi järgmisele volikogu istungile.
(6) Istungi päevakorras olevaid küsimusi arutatakse kuni kolmel lugemisel. Eelnõude arutamine ei ole kohustuslik ja volikogu võib kohe hääletada, kui kõik volikogu liikmed on antud küsimusega eelnevalt tutvunud.
(7) Sõna ettekandeks, kaasettekandeks, sõnavõtmiseks ja küsimusteks annab istungi juhataja. Sõnavõtmise soovist antakse märku käe tõstmisega.
(8) Küsimuse arutelu võib toimuda vabas vormis, kuid ettenähtud aja piires:
1) ettekandeks, kaasettekandeks kuni 15 minutit;
2) sõnavõttudeks, küsimusteks kuni 10 minutit;
(9) Arutelu käigus tehtud muudatused ja ettepanekud protokollitakse.
(10) Volikogu istungi juhataja õigused ja kohustused:
3) annab sõna taotlemise järjekorras;
4) kutsub küsimuse teemast kõrvalekalduva kõneleja teema juurde tagasi;
5) lõpetab sõnavõtu, kui see ei puuduta arutatavat päevakorraküsimust või kui seda ei tehta töökorrale vastavalt;
6) taandab asjasse mittepuutuvad küsimused;
7) viib läbi hääletamised ja teeb avalikuks hääletamise tulemused;
8) kuulutab välja volikogu otsuste ja määruste vastuvõtmise, vaheajad ja istungi lõppemise.
(11) Volikogu esimees ei juhi istungit päevakorrapunktides, mis puudutavad teda isiklikult. Teda asendab volikogu aseesimees, tema puudumisel aga volikogu töös vanim liige.
(12) Volikogu liige ei tohi osa võtta volikogu sellise üksikakti arutamisest ja otsustamisest, mille suhtes on tal huvide konflikt. Enne küsimuse arutelu algust peab ta tegema avalduse enda mitteosalemise kohta antud päevakorrapunkti arutamisel, mis fikseeritakse istungi protokollis.
(1) Enne hääletamisele asumist peab istungi juhataja veenduma, et kõigile volikogu liikmetele on hääletamisele pandav küsimus ühtemoodi arusaadav. Vajadusel kordab istungi juhataja kõiki ettepanekuid, annab võimaluse ettepanekute parandusteks või täiendamiseks
(2) Mitme erineva ettepaneku korral teatab istungi juhataja enne hääletamist hääletamise järjekorra ja korra.
(4) Hääletamine volikogus on avalik, mis toimub käe tõstmisega.
(5) Isikuvalimised otsustatakse salajasel hääletamisel sedeli hääletuskasti laskmise teel.
(6) Volikogu otsustused tehakse poolthäälte enamusega (v.a KOKS-i § 22 lõige 1 punktides 2, 4, 6-10, 14, 15, 18, 24 ja 251 ning põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seaduse § 7 ettenähtud küsimustes otsustuste vastuvõtmiseks on vajalik volikogu koosseisu häälteenamus).
(7) Kolme ja enama ettepaneku korral toimub hääletamine, kus teise vooru pääseb kaks enim hääli saanud ettepanekut. Kui kaks ettepanekut saab võrdselt hääli, otsustab volikogu, kas kuulutab välja vaheaja, lükkab uue hääletamise edasi mõneks järgmiseks päevakorrapunktiks või katkestab arutelu, et jätkata seda volikogu järgmisel istungil.
(8) Valimistel, kus ükski kandidaat ei saa nõutavat häälteenamust, korraldatakse teine häältevoor kahe enam hääli saanud kandidaadi vahel. Kui kandidaadid saavad võrdselt hääli, otsustab volikogu, kas kuulutab välja vaheaja, lükkab uue hääletamise edasi mõneks järgmiseks päevakorrapunktiks või katkestab arutelu, et jätkata seda volikogu järgmisel istungil.
§ 7. Istungi lõpetamine
(1) Volikogu istungi lõpetab istungi juhataja sõnadega "Istung on lõppenud" ja kinnitab seda haamrilöögiga.
(2) Kui volikogu otsustab istungi lõpetada enne päevakorra ammendumist, lülitatakse arutamata jäänud päevakorrapunktid järgmise istungi päevakorra projekti.
§ 8. Istungi protokollimine
(1) Kõik vallavolikogu istungid protokollitakse.
2) osavõtjate ja puuduvate volikogu liikmete nimed;
3) istungil osalevate külaliste nimed
4) kinnitatud päevakord
5) arutatud küsimused, ettepanekud, vastuvõetud otsused;
7) eriarvamused.
(3) Istungit protokollib vallasekretär, tema puudumisel määrab protokollija volikogu esimees.
(4) Istungi protokollile kirjutab alla volikogu esimees või tema asendaja ja vallasekretär.
(5) Volikogu istungi protokoll ning õigusaktid peavad valla kodulehel ning dokumendiregistris olema välja pandud kuue tööpäeva jooksul pärast istungi lõppu.
(6) Volikogu üldaktid avalikustab vallasekretär elektroonilises väljaandes Riigi Teataja.
(7) Volikogu istungil arutatud küsimustest avaldab vallasekretär lühikokkuvõtte valla ajalehes.
§ 9. Volikogu komisjonide moodustamine
(2) Alatise komisjonina mõistetakse komisjoni, mille volikogu moodustab oma volituste ajaks.
(3) Ajutine komisjon tegutseb kuni püstitatud eesmärgi saavutamiseni, tema tegevuse lõpetamise kohta tehtud volikogu otsuse jõustumiseni või volikogu koosseisu volituste lõppemiseni.
(4) Komisjoni töövorm on koosolek. Komisjon on otsustusvõimeline, kui koosolekust võtab osa vähemalt pool komisjoni koosseisust.
(5) Komisjoni töö planeerimise aluseks on volikogu istungil kinnitatud tööplaan, milles nähakse ette arutusele tulevad põhiküsimused.
(6) Komisjoni ülesandeks on enda komisjoni tegevusvaldkonda puudutavate õigusaktide väljatöötamine. Valla arengukava, üldplaneeringut või eelarvet käsitlevad eelnõud arutatakse läbi kõigis volikogu komisjonides.
(7) Komisjonile suunab dokumente läbivaatamiseks volikogu esimees.
(8) Komisjoni koosoleku kutsub kokku komisjoni esimees või tema äraolekul aseesimees. Komisjoni koosoleku aja ja päevakorra teatab kokkukutsuja vähemalt kaks tööpäeva enne koosoleku algust komisjoni liikmetele.
(9) Komisjoni koosolekust võib sõnaõigusega osa võtta komisjoni mittekuuluv volikogu liige või vallavalitsuse liige. Teiste isikute kutsumise komisjoni koosolekule ja neile sõnaõiguse andmise otsustab koosoleku kokkukutsuja.
(10) Komisjoni koosoleku kohta koostatakse protokoll, mis sisaldab koosoleku päevakorra, toimumise aja, koosolekust osa võtnud isikute nimekirja, komisjoni ettepanekud ja komisjoni liikmete eriarvamused. Protokollile kirjutab alla koosoleku juhataja.
(11) Protokoll esitatakse hiljemalt kuue tööpäeva jooksul pärast komisjoni koosoleku toimumisest vallasekretärile. Protokollid avalikustatakse valla kodulehel.
(1) Revisjonikomisjoni tegevuse alused on sätestatud kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse §-s 48.
(2) Revisjonikomisjon kontrollib majandusaasta lõppedes ametiisikute toimingupiirangutest kinnipidamist.
(3) Revisjonikomisjoni otsuse või tööplaani või volikogu poolt antud ülesande alusel on revisjonikomisjonil õigus:
1) viia läbi inventuure;
2) nõuda majandus- ja finantstegevust kajastavate algdokumentide, lepingute ja muu asjasse puutuva dokumentatsiooni esitamist ning saada loetletud dokumentidest ärakirju ja väljavõtteid;
(4) Revisjonikomisjoni liige ei tohi häirida kontrollitava ametiasutuse või asutuse igapäevast tööd. Kavandatavast kontrollist tuleb asjaosalistele teada anda vähemalt neli tööpäeva enne revisjoni läbiviimist.
§ 11. Eelarve-ja majanduskomisjon
(1) Komisjoni põhiülesanneteks on:
1) valla eelarvestrateegia ja eelarve menetlemine ning eelarve täitmise jälgimine;
2) valla soojamajanduse, energeetika,- vee- ning kanalisatsioonimajanduse arendamisele kaasaaitamine;
3) planeeringute ning ehitustegevusega seonduva ülevaatamine;
4) teede ning tänavate korrashoiu küsimused, maakorraldus, jäätmemajandus, heakord, loodus- ja muinsuskaitse;
5) vallavara omandamise, kasutamise ja võõrandamise küsimuste otsustamisel osalemine;
6) laenude soetamisel ning investeeringute planeerimisel arvamuse andmine.
(2) Komisjon osaleb valla arengukava koostamisel ja täiendamisel.
§ 12. Haridus, kultuuri- ja sotsiaalkomisjon
1) haridusalane tegevus, koostöö haridusasutustega;
2) kultuuriküsimuste lahendamine, koostöö kultuurijuhiga;
3) elanike sotsiaalsete huvide kaitse ning sotsiaalabi andmise korraldusele kaasaaitamine, koostöö valla sotsiaaltöötajatega;
4) noorsoo- ja spordivaldkonnaga seonduvaga tegelemine;
5) muuseumi ja raamatukogude tegevuses arvamuse andmine;
6) külaliikumise arendamisele kaasaaitamine;
7) koostöö vallas tegutsevate mittetulundusühendustega, sihtasutuste, fondide, üksikisikute jt võimalike kultuuri ning spordi alal tegutsevate isikutega
§ 13. Avalduste, ettepanekute ja kaebuste lahendamine
(2) Küsimuste arutamisele kutsutakse ka avaldaja või tema esindaja.
§ 14. Muudatuste tegemine töökorras
Muudatuste tegemine töökorras toimub volikogu poolt, kusjuures vastavat eelnõu peab käsitlema mitmel lugemisel. Eelnõu vastuvõtmiseks on vajalik volikogu koosseisu häälteenamus.
Tunnistada kehtetuks Avinurme Vallavolikogu 25.11.2009 määrus nr 1 „Vallavolikogu alatiste komisjonide põhikirja kinnitamine.“


Justiitsministri määruste „Kohtu kinnistusosakonna kodukord”, „Kohtu registriosakonna kodukord” ja „Äriregistri, mittetulundusühingute ja sihtasutuste registri ning kommertspandiregistri elektrooniliste andmete väljastamise eest võetava tasu suuruse ja nende isikute loetelu, kellele väljastatakse äriregistri, mittetulundusühingute ja sihtasutuste registri ning kommertspandiregistri elektroonilisi andmeid tasuta” muutmine – Riigi Teataja
Justiitsministri määruste „Kohtu kinnistusosakonna kodukord”, „Kohtu registriosakonna kodukord” ja „Äriregistri, mittetulundusühingute ja sihtasutuste registri ning kommertspandiregistri elektrooniliste andmete väljastamise eest võetava tasu suuruse ja nende isikute loetelu, kellele väljastatakse äriregistri, mittetulundusühingute ja sihtasutuste registri ning kommertspandiregistri elektroonilisi andmeid tasuta” muutmine
RT I, 10.12.2015, 10
Vastu võetud 03.12.2015 nr 40
Määrus kehtestatakse kohtute seaduse § 42 lõike 1, kinnistusraamatuseaduse § 1 lõike 2 ja äriseadustiku § 67 lõike 4 ning § 70 lõigete 2 ja 4 alusel.
„(1) Kohtudirektor kinnitab kinnistusosakonna koosseisu. Kinnistusosakonna koosseisus on kohtunikuabi ametikohad ning võivad olla kantselei juhataja, kinnistussekretäri ja muud ametikohad.”;
2) paragrahvi 3 lõike 3 punkt 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„1) kantselei juhataja kinnistusosakonna juhataja ettepanekul kinnistussekretäride seast;”;
3) paragrahvi 3 lõike 3 punkt 2 tunnistatakse kehtetuks;
4) paragrahvi 3 lõike 3 punkt 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„3) kinnistussekretärid kinnistusosakonna juhataja ettepanekul;”;
5) paragrahvi 6 lõike 2 punktist 2 jäetakse välja sõna „arhiivipidajad,”;
6) paragrahvi 6 lõike 2 punktis 10 ja § 11 lõike 1 punktis 8 asendatakse sõna „kohtunikuabikandidaat” sõnadega „kohtunikuabi ettevalmistuskava täitja” vastavas käändes;
7) paragrahvi 8 lõikes 2 asendatakse sõnad „kinnistussekretärid ja tehnilised sekretärid” sõnaga „teenistujad”;
8) paragrahvi 11 lõikest 2 jäetakse välja sõnad „või tehnilise töötaja”;
9) määruse 1. peatüki 5. jao pealkiri muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
Kinnistussekretär”;
10) paragrahv 12 tunnistatakse kehtetuks;
11) paragrahvi 13 lõike 1 punkti 2 täiendatakse pärast sõna „olemasolu” sõnadega „ning korraldab registriosade ja toimikutega tutvumist”;
12) paragrahvi 13 lõike 1 punkt 4 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„4) kinnitab ärakirjade, väljavõtete ja väljatrükkide õigsust ning väljastab tõendeid kohtu kinnistus- ja registriosakonnas peetavate registrite andmete ning neis registrites säilitatavate dokumentide kohta;”;
13) paragrahvi 13 lõiget 1 täiendatakse punktidega 14–18 järgmises sõnastuses:
„14) postitab väljasaadetavaid kirju;
18) täidab teisi kinnistusosakonna juhataja poolt antud ülesandeid.”;
14) paragrahvi 13 lõige 2 tunnistatakse kehtetuks;
15) määruse 1. peatüki 6. jagu tunnistatakse kehtetuks;
16) paragrahvi 21 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(3) Kinnistussekretärid kannavad töö ajal rinnasilti nime ja ametikohaga.”;
17) paragrahv 46 tunnistatakse kehtetuks;
18) paragrahvi 47 lõikest 1 jäetakse välja sõnad „arhiivipidaja ning teised”;
19) paragrahvi 47 lõigetes 2 ja 3 ning § 49 lõikes 1 asendatakse sõna „arhiivipidaja” sõnadega „selleks määratud kinnistusosakonna teenistuja”;
20) paragrahvi 52 lõike 1 teises lauses asendatakse sõna „arhiivipidaja” sõnadega „arhiivi eest vastutav teenistuja”;
21) paragrahvi 58 lõigetest 1 ja 2 jäetakse välja sõna „, arhivaar”;
22) paragrahvi 59 lõige 2 tunnistatakse kehtetuks;
23) paragrahvi 163 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Kui on esitatud kõik nõutavad dokumendid ja kinnistamine ei ole välistatud või takistatud, teeb kinnistamiseks pädev isik kohe kinnistusraamatusse kande ja kinnitab infosüsteemisisese kandemääruse elektroonilise allkirjaga.”.
§ 2. Justiitsministri 19. detsembri 2012. a määruse nr 60 „Kohtu registriosakonna kodukord” muutmine
1) paragrahvi 3 lõike 1 esimene lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Registriosakonna koosseisus on kohtunikuabi ametikohad ning võivad olla kantseleijuhataja, registrisekretäri, nimekorraldaja ja muud ametikohad.”;
„(3) Kohtudirektor nimetab ametisse:
3) teised registriosakonna koosseisu kuuluvad kohtuteenistujad peale kohtunikuabi.”;
3) paragrahvi 5 lõikest 1 jäetakse välja sõnad „või puudutatud registrikaardiga”;
4) paragrahvi 7 lõike 2 punktist 3 jäetakse välja sõna „arhiivipidajad,”;
5) paragrahvi 7 lõike 2 punktid 6–8 tunnistatakse kehtetuks;
6) paragrahvi 7 lõike 2 punktis 12 asendatakse sõna „kohtunikuabikandidaadi” sõnadega „kohtunikuabi ettevalmistuskava täitja ja katseajal oleva kohtunikuabi”;
7) paragrahvi 8 lõikest 2 jäetakse välja sõnad „ja tehnilised töötajad”;
8) paragrahvi 9 lõike 1 punktis 2 asendatakse sõnad „punktides 7 ja” sõnaga „punktis”;
9) paragrahvi 9 lõike 1 punktis 3 asendatakse number „8” numbriga „9”;
10) paragrahvi 10 tekst muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Kohtuniku kirjalikud seisukohad, mida ta on avaldanud konkreetse registriasja lahendamise kohta, säilitatakse vastavas registritoimikus. Menetleja edastab seisukohad teadmiseks teistele registriosakonna teenistujatele.”;
11) paragrahvi 11 punkt 11 tunnistatakse kehtetuks;
12) paragrahvi 11 punkt 13 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„13) juhendab kohtunikuabi ettevalmistuskava täitjat, katseajal olevat kohtunikuabi ning registriosakonna juhataja määramisel notarikandidaate, praktikante ja registrisekretäre ning kohtunikuabi ettevalmistuskava täitja juhendajana vaatab läbi ja kinnitab juhendatava tehtud määruste projekte;”;
13) paragrahvi 11 täiendatakse punktiga 121 järgmises sõnastuses:
„121) otsustab äriseadustiku § 59 lõigete 5 ja 6 alusel ning tingimustel äriühingute sundlõpetamise;”;
14) 1. peatüki 6. jao pealkiri muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Registrisekretär”;
16) paragrahvi 13 lõike 1 punkt 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„3) vaatab läbi registrikaardiväliste andmete muutmiseks esitatavad dokumendid;”;
17) paragrahvi 13 lõike 1 punktid 5, 9 ja 10 tunnistatakse kehtetuks;
18) paragrahvi 13 lõiget 1 täiendatakse punktidega 11–14 järgmises sõnastuses:
„11) teeb dokumentide vastuvõtmiseks ja määruste täitmiseks vajalikke tehnilisi toiminguid;
14) postitab väljasaadetavaid kirju ja registreerib saabunud kirju.”;
19) paragrahvi 13 lõige 2 tunnistatakse kehtetuks;
20) 1. peatüki 7. ja 8. jagu tunnistatakse kehtetuks;
21) paragrahvi 19 lõigetest 1 ja 2 jäetakse välja sõna „, arhivaar”;
22) paragrahvi 20 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Kohtunikuabi, kantseleijuhatajat ega registrisekretäri ei või kohustada samal ajal juhendama üle ühe kohtunikuabi ettevalmistuskava täitja, notarikandidaadi või praktikandi. Kohtunikuabi ei või kohustada samal ajal juhendama üle ühe katseajal oleva kohtunikuabi.”;
23) paragrahvi 20 lõikest 2 jäetakse välja sõna „, arhivaarile”;
24) paragrahvi 24 lõikes 2 asendatakse sõnad „igal tööpäeval kogu tööaja ulatuses” sõnadega „infosüsteemi vahendusel”;
25) paragrahvi 24 lõikest 3 jäetakse välja sõnad „või antakse vajalikud dokumendid talle või tema volitatud notaribüroo töötajale kohapeal kätte”;
26) paragrahvi 25 lõikest 1 jäetakse välja sõnad „, välja arvatud § 24 lõigetes 2 ja 4 nimetatud juhtudel”;
27) paragrahvi 26 lõike 1 esimene lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Dokumente vastu võttev teenistuja on kohustatud vastu võtma kõik asjakohased dokumendid, välja arvatud majandusaasta aruanne ja sellega koos esitatavad dokumendid.”;
28) paragrahvi 26 lõike 2 esimene lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Posti teel registriosakonda saadetud majandusaasta aruanne ja sellega koos esitatavad dokumendid tagastatakse kohe.”;
29) paragrahvi 27 lõike 1 punkt 4 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„4) vastuvõtja nimetempel.”;
30) paragrahvi 27 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(2) Vastuvõtupealdis tehakse põhidokumendi esimesele leheküljele. Kõikidele teistele lehekülgedele peab vastuvõtupealdise täitnud isik lööma kuupäevaga nimetempli. Kui dokumendi lehed on kinni köidetud, lüüakse nimetempel vaid esimesele leheküljele.”;
31) paragrahvi 27 täiendatakse lõikega 21 järgmises sõnastuses:
„(21) Pärast vastuvõtupealdise täitmist paberdokumendid skaneeritakse. Nõuetekohaselt skaneeritud paberdokumendid tagastatakse esitajale.”;
32) paragrahvi 30 lõiget 3 täiendatakse pärast sõna „esimesena” sõnadega „ja nende vastuvõtmise kuupäevaks loetakse registreerimise kuupäev”;
33) paragrahvi 30 lõige 5 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(5) E-posti teel esitatud menetlusdokumendid salvestatakse vastavasse elektroonilisse toimikusse. Kirjavahetus registreeritakse dokumendihaldussüsteemis.”;
34) paragrahvi 36 lõike 1 esimesest lausest jäetakse välja sõnad „, kandeavalduse vastuvõtupealdise juures või muul viisil”;
35) paragrahvist 41 jäetakse välja sõnad „esitatud dokumentide originaalid või”;
36) paragrahvi 44 lõige 4 ja § 45 lõige 4 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
„(4) Otsus koos kaebuse ja seletuskirjaga lisatakse konkreetse registriasja registritoimikusse.”;
37) määruse 1. peatüki 13. jao pealkiri muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Dokumentide hoidmine, hävitamine ja üleandmine”
38) paragrahvid 46–51 tunnistatakse kehtetuks;
39) paragrahvi 52 punkt 2 tunnistatakse kehtetuks;
40) paragrahvi 52 punktist 5 jäetakse välja sõnad „füüsilisest isikust ettevõtja paberil äritoimikut,”;
41) paragrahvi 52 punktist 7 jäetakse välja sõnad „füüsilisest isikust ettevõtja paberil äritoimikut,”;
42) paragrahvid 54 ja 55 tunnistatakse kehtetuks;
43) paragrahvi 60 lõige 3 tunnistatakse kehtetuks;
44) paragrahvi 61 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(3) Kui tutvumistellimuse on esitanud ja allkirjastanud kohut või muud pädevat ametiasutust esindav isik, eeldatakse õigustatud huvi olemasolu. Kahtluse korral on kohtunikuabi ja registrisekretär kohustatud kontrollima allakirjutanud isiku pädevust.”;
45) paragrahvi 64 lõige 3 tunnistatakse kehtetuks;
46) paragrahvi 65 lõiked 3–5 tunnistatakse kehtetuks;
47) paragrahv 67 tunnistatakse kehtetuks;
48) paragrahvi 68 lõige 8 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(8) Ärakirja ja väljatrüki tellimisele kohaldatakse § 64 lõikeid 1 ja 4−6.”;
49) paragrahvi 69 lõike 5 teises lauses asendatakse sõnad „nööri ja reljeefpitsatiga kokku” sõnadega „kokku ja tembeldatakse vapipitsatiga”;
50) paragrahvi 77 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Äriregistri, mittetulundusühingute ja sihtasutuste registri ning kommertspandiregistri kande ja määruse tegemisest teavitatakse asjaosalist viivitamata pärast kandemääruse või määruse digitaalallkirjastamist.”;
51) paragrahvi 78 lõikest 1 jäetakse välja sõnad „või -osa”;
52) paragrahvi 87 lõikest 1 jäetakse välja sõnad „registriosakondade kaupa”;
53) paragrahvi 92 punktist 4 jäetakse välja sõnad „, kinnistusjaoskonna kood”;
54) paragrahvi 96 lõike 1 punkti 13 täiendatakse pärast numbrit „8” numbriga „, 9”;
55) paragrahvi 102 tekst loetakse lõikeks ja paragrahvi 102 täiendatakse lõikega 2 järgmises sõnastuses:
„(2) Korteriühistute puhul kantakse mittetulundusühingu registrikaardi alajaotusesse „Nimi ja aadress” lisaks lõikes 1 nimetatud andmetele ka nende korteriomandite kinnistute numbrid, mille majandamiseks on korteriühistu loodud. Vallasasjana erastatud elamu mõtteliste osade majandamiseks asutatud korteriühistu puhul kantakse korteriühistu registrikaardile elamu aadress ja katastriüksuse tunnus.”;
56) paragrahvi 110 punktis 3 asendatakse sõna „muutmise” sõnaga „kinnitamise”;
57) paragrahvi 114 punktist 2, § 115 punktist 2 ja § 116 punktist 3 jäetakse välja sõnad „, millele lisatakse selle kande number, mida muudatus puudutab”;
58) paragrahvis 117 asendatakse sõna „kande” sõnaga „pandi”;
59) paragrahvis 118 asendatakse sõna „kandemäärusele” sõnaga „avaldusele”;
60) paragrahvi 165 tekst loetakse lõikeks 2 ja paragrahvi 165 täiendatakse lõikega 1 järgmises sõnastuses:
„(1) Menetleja taandamisele kohaldatakse tsiviilkohtumenetluse seadustiku § 595 lõikes 4 sätestatut.”;
61) paragrahvi 166 lõike 1 punktist 4 jäetakse välja sõnad „või kriminaalmenetluse”;
62) paragrahvi 166 täiendatakse lõikega 11 järgmises sõnastuses:
„(11) Registriosakonna teenistuja võib lõikes 1 nimetatud asjaoludest teadasaamisel alustada oma pädevuse piires menetlust iseseisvalt.”;
63) paragrahvi 168 lõige 2 tunnistatakse kehtetuks;
64) paragrahvi 173 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(3) Enne ärinime registrisse kandmise otsustamist kontrollib menetleja nimekorraldaja kaudu ärinime piisavat eristatust Patendiameti andmebaasi kantud kaubamärkidest ja Euroopa kaubamärkidest.”;
65) paragrahvist 175 jäetakse välja sõnad „registriossa või”;
66) paragrahvid 183, 192 ja 197 tunnistatakse kehtetuks;
67) paragrahvi 200 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Kui kanne või märge kaotab hilisema kande tõttu tähenduse, märgitakse tähenduse kaotanud varasem kanne või märge kehtetuks.”;
68) paragrahvi 200 lõige 2 tunnistatakse kehtetuks;
69) paragrahvi 201 tekst muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Kui hilisemal kandel või selle osal ei ole iseseisvat tähendust ning selle sisuks on üksnes varasema kande või märke kehtetuks tunnistamine, märgitakse kehtetuks ka hilisem kanne või selle osa ise.”;
70) paragrahvi 204 lõikest 1 jäetakse välja sõnad „elu- või”;
71) paragrahvi 205 lõikes 1 asendatakse sõnad „kandemäärusest eraldi teatamata” sõnadega „kandemäärust eraldi tegemata.”;
72) määruse 5. peatükki täiendatakse 11. jaoga järgmises sõnastuses:
Kinnistusraamatu ja korteriühistute andmete ühendamine
(4) Kui registripidajal puuduvad andmed kande tegemiseks, teeb registripidaja korteriühistule ettekirjutuse andmete esitamiseks.”;
73) paragrahvi 207 lõike 1 punktis 1 asendatakse sõna „kinnitamist” sõnaga „digitaalallkirjastamist”;
74) paragrahvi 207 lõike 1 punktist 2 jäetakse välja sõnad „määruse ja”;
75) paragrahvi 208 lõiked 1 ja 2 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Kande otsustamiseks pädeva isikuna võib kande digitaalallkirjastada kohtunikuabi, kes on selle registriasja menetlejaks.
(2) Registrisekretär võib registrikande digitaalallkirjastada, kui ta oli registriasja menetlejaks.”;
76) paragrahvi 214 lõikest 2 jäetakse välja sõnad „, kelle aruanne kuulub registriosakonna teenistujate tööjaotusplaani alusel tema menetlusse,”;
77) paragrahvi 215 lõike 1 punkt 6 tunnistatakse kehtetuks;
78) paragrahvid 220–223 tunnistatakse kehtetuks;
79) paragrahvi 225 lõige 3 tunnistatakse kehtetuks;
80) paragrahvid 227–234 tunnistatakse kehtetuks;
81) paragrahvi 243 punkt 5 tunnistatakse kehtetuks;
82) paragrahvi 245 lõikes 2 asendatakse sõna „registriosakond” sõnaga „infosüsteem”;
83) paragrahvi 249 lõike 1 teine lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Vastasel juhul teeb infosüsteemi jõustumismärke kohtunikuabi.”;
84) paragrahvi 255 lõikes 5 asendatakse sõnad „Eesti väärtpaberite keskregistri pidajat” sõnaga „ettevõtjat”;
85) paragrahvi 257 tekst muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Registriosakond esitab arvutivõrgu kaudu Maksu- ja Tolliametile järelepärimise ühingu või sihtasutuse kustutamise loa hankimiseks tulenevalt äriseadustiku § 59 lõikest 4, mittetulundusühingute seaduse § 53 lõikest 3 ja sihtasutuste seaduse § 58 lõikest 3.”;
86) määruse 10. peatüki 2. jagu tunnistatakse kehtetuks;
87) määrust täiendatakse §-ga 2701 järgmises sõnastuses:
„§ 2701. Toimikute hävitamine
Enne digiteerimise lõppu kustutatud füüsilisest isikust ettevõtja paberil äritoimikud, korteri-, elamu-, garaažiühistu ja muude mittetulunduslike ühistute avalikud toimikud ning registritoimikud kuuluvad hävitamisele alates 2016. aasta 1. jaanuarist.”;
88) määruse 10. peatükki täiendatakse 5. jaoga järgmises sõnastuses:
Kinnistusraamatu ja korteriühistute andmete ühendamise käigus registrikaardile kantud andmete kustutamine
Korteriühistu registrikaardile kantud korteriomandite kinnistute numbrid või elamu aadress ja katastriüksuse tunnus kustutatakse alates 2018. aasta 1. jaanuarist registrikaardilt automatiseeritud korras.”.
§ 3. Justiitsministri 30. novembri 1998. a määruse nr 55 „Äriregistri, mittetulundusühingute ja sihtasutuste registri ning kommertspandiregistri elektrooniliste andmete väljastamise eest võetava tasu suuruse ja nende isikute loetelu, kellele väljastatakse äriregistri, mittetulundusühingute ja sihtasutuste registri ning kommertspandiregistri elektroonilisi andmeid tasuta” muutmine
Justiitsministri 30. novembri 1998. a määrusega nr 55 kinnitatud „Äriregistri, mittetulundusühingute ja sihtasutuste registri ning kommertspandiregistri elektrooniliste andmete väljastamise eest võetava tasu suuruse ja nende isikute loetelu, kellele väljastatakse äriregistri, mittetulundusühingute ja sihtasutuste registri ning kommertspandiregistri elektroonilisi andmeid tasuta, kinnitamine” punkti 1 lõiget 2 täiendatakse punktiga 8 järgmises sõnastuses:
„8) väliskaubandus- ja ettevõtlusministri 09.03.2015. a määruse nr 20 „Starditoetus” § 5 lõikes 1 nimetatud maakondlikele arenduskeskustele.”.


text:
esitatud 30. mail 2017(1)
Kohtuasi C‑165/16
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) (kõrge kohus (Inglismaa ja Wales), Queen’s Bench Division (halduskolleegium), Ühendkuningriik)
Eelotsusetaotlus – Liidu kodakondsus – ELTL artikkel 21 – Direktiiv 2004/38/EÜ – Soodustatud isikud – Liidu kodanik, kes sai vastuvõtva liikmesriigi kodakondsuse, säilitades oma päritoluriigi kodakondsuse – Asjaolu, et liidu kodanik saab vastuvõtva liikmesriigi kodakondsuse, mõju direktiiviga 2004/38 antud õiguste kasutamise suhtes – Selle kodaniku pereliikme, kes on kolmanda riigi kodanik, elamisõigus selles liikmesriigis
1. Kas liidu kodanik, kes kasutas direktiivi 2004/38/EÜ(2) kohaselt vaba liikumise ja elamise õigust ning sai seejärel vastuvõtva liikmesriigi kodakondsuse, võib veel tugineda enda ja/või oma abikaasa jaoks, kes on kolmanda riigi kodanik, selle direktiiviga antud õigustele ja vabadustele, arvestades selle direktiivi isikulist kohaldamisala?
2. Selline ongi sisuliselt küsimus, mis on esitatud kõnesolevas eelotsusetaotluses.
3. Küsimus tekib sellepärast, et direktiivi 2004/38 artikli 3 lõike 1 sõnastuse kohaselt on selle direktiiviga antud õiguste saamiseks „soodustatud isikud“ „kõik[…] liidu kodanik[ud], kes liiguvad liikmesriiki või elavad liikmesriigis, mille kodanikud nad ei ole, ja nende […] pereliikme[d], kes on nendega kaasas või ühinevad nendega.“(3)
4. Euroopa Kohtult küsitakse seega, kas asjaolu, et liidu kodanik saab selle liikmesriigi kodakondsuse, kuhu ta selle direktiivi alusel elama asus ja kus ta elas, võib jätta tema ja tema abikaasa, kes on kolmanda riigi kodanik, ilma õigustest, mis ta varem selle direktiivi alusel omandas ja mida ta seni on täiel määral kasutada saanud.
5. Selline on Secretary of State for the Home Department’i (siseminister, Ühendkuningriik) seisukoht käesolevas asjas ning seda kaitseb Ühendkuningriik.
6. Siseministri ja Alžeeria kodaniku Toufik Lounes’i vahelises vaidluses jättis siseminister nimelt rahuldamata tema elamisloataotluse, põhjendusel et tema abikaasa, kes on liidu kodanik, sai naturalisatsiooni korras Briti kodakondsuse, mis jätab ta edaspidi välja direktiivi 2004/38 isikulisest kohaldamisalast.
7. Tegemist on seni veel esmakordse juhtumiga, kuid see kuulub, nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab, Ühendkuningriigis näidiskohtuasja alla.(4)
8. Käesolevas asjas tehtav kohtuotsus ei kaota kõiki raskusi, mis on seotud selle direktiivi isikulise kohaldamisalaga. Sellel kohtuotsusel on kõigepealt praktiline tähtsus, sest selliseid olukordi, kus liidu kodanikud soovivad vastuvõtvas liikmesriigis naturalisatsiooni, võib esineda sageli, ja seejärel teoreetiline tähtsus, sest see lahend aitab Euroopa Kohtu praktika jätkuna kaasa liidu kodaniku staatuse rajamisele.
9. Selles osas selgub 12. märtsi 2014. aasta kohtuotsusest O. ja B.(5), milles Euroopa Kohus tõlgendas kõnealuse direktiivi isikulist kohaldamisala, minu arvates arutluskäik, mida Euroopa Kohus kavatseb järgida niisuguses kohtuvaidluses, nagu on käsitlusel käesolevas asjas, ja see võimaldab järelikult tuletada tõlgendamisraamistiku, mis on kasulik käesolevas kohtuasjas eelotsusetaotluse esitanud kohtule vastamiseks.
10. Käesolevas ettepanekus esitan seega põhjused, miks liidu kodanik, kes omandas – nii nagu Perla Nerea García Ormazábal käesolevas asjas – selle liikmesriigi kodakondsuse, kuhu ta on elama asunud ja kus ta on elanud direktiivi 2004/38 alusel, ei kuulu enam selle direktiivi artikli 3 lõike 1 tähenduses „soodustatud isiku“ mõiste alla, nii et see direktiiv ei ole kohaldatav ei tema ega tema pereliikme suhtes, kes on kolmanda riigi kodanik.
11. Selgitan siiski, et ELTL artikli 21 lõikega 1 antud õiguste kasulik mõju nõuab, et liidu kodanikku, kes sai selle liikmesriigi kodakondsuse, kus ta on kõnealuse direktiivi artiklis 16 sätestatud tingimuste alusel ja neid tingimusi täites tegelikult elanud ning sellega seoses kujundanud välja perekonnaelu kolmanda riigi kodanikuga, ei saa niisuguses olukorras, nagu on kõne all käesolevas asjas, kohelda ebasoodsamalt, kui teda koheldi kõnealuses riigis direktiivi 2004/38 alusel enne tema naturalisatsiooni ning kui teda koheldaks liidu õiguse alusel, kui ta läheks teise liikmesriiki.
1. Euroopa Liidu toimimise lepingu sätted
12. ELTL artikli 21 lõige 1 sätestab, et „[i]gal liidu kodanikul on õigus vabalt liikuda ja elada liikmesriikide territooriumil, kui aluslepingutega ja nende rakendamiseks võetud meetmetega kehtestatud piirangutest ja tingimustest ei tulene teisiti“.
13. Selle direktiivi artikkel 1 näeb ette:
14. Nimetatud direktiivi artikkel 2 sätestab:
15. Direktiivi 2004/38 artikli 3 „Soodustatud isikud“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Käesolevat direktiivi kohaldatakse kõikide liidu kodanike suhtes, kes liiguvad liikmesriiki või elavad liikmesriigis, mille kodanikud nad ei ole, ja nende artikli 2 punktis 2 määratletud pereliikmete suhtes, kes on nendega kaasas või ühinevad nendega.“
16. Selle direktiivi artikkel 16 „Üldeeskirjad liidu kodanikele ja nende pereliikmetele“ sätestab:
17. Direktiiv 2004/38 võeti Ühendkuningriigi õigusesse üle 2006. aasta määrusega sisserände kohta (Euroopa Majanduspiirkond (EMP)) (Immigration (European Economic Area) Regulations 2006 (2006/1003); edaspidi „määrus 2006/1003“). Selles määruses on mõiste „liidu kodanik“ asemel kasutatud mõistet „EMP kodanik“.
18. Selle määruse esialgse redaktsiooni artiklis 2 esitatud määratluse kohaselt tähendas mõiste „EMP kodanik“ „kõiki EMP riigi kodanikke“, täpsustades, et Ühendkuningriik ei kuulu mõiste „EMP riik“ alla.
19. Kahe järjestikuse muudatuse järel(6) sätestab määruse 2006/1003 artikkel 2 nüüd:
„Mõiste „EMP kodanik“ tähistab EMP riigi kodanikku, kes ei ole samal ajal Briti kodanik.“
20. Selle määruse artiklid 6, 7, 14 ja 15 võtavad sisuliselt samas sõnastuses üle direktiivi 2004/38 artiklid 2, 7 ja 16.
III. Asjaolud ja eelotsuse küsimus
21. Hispaania kodanik P. N. García Ormazábal läks Ühendkuningriiki 1996. aasta septembris õpingute eesmärgil ning seejärel võeti ta alates 2004. aasta septembrist täiskohaga tööle Türgi saatkonda Londonis. 12. augustil 2009 sai ta naturalisatsiooni korras Briti kodakondsuse ja talle väljastati Briti pass, kuid ta säilitas samas oma Hispaania kodakondsuse.
22. Alžeeria kodanik T. Lounes saabus Ühendkuningriiki 20. jaanuaril 2010 kuuekuuse külastusviisaga ja jäi pärast selle aja möödumist õigusvastaselt Briti territooriumile. P. N. García Ormazábali suhe T. Lounesiga algas 2013. aastal. P. N. García Ormazábal ja T. Lounes abiellusid religioossel talitusel 1. jaanuaril 2014 ning sõlmisid seejärel Londonis 16. mail 2014 tsiviilabielu. Nad elavad sellest ajast peale Ühendkuningriigis.
23. T. Lounes esitas 15. aprillil 2014 siseministrile taotluse EMP kodaniku pereliikmena elamisloa saamiseks määruse 2006/1003 alusel, mis võtab Ühendkuningriigi õigusesse üle direktiivi 2004/38.
24. Talle toimetati 14. mail 2014 kätte teade ning otsus selle kohta, et ta tuleb Ühendkuningriigist välja saata, kuna ta oli ületanud selles riigis viibimise lubatud kestust, eirates sisserändealaseid kontrolle.
25. Peale selle teavitas siseminister 22. mai 2014. aasta kirjaga T. Lounest, et tema elamisloa taotlust ei rahuldata. Kirjas on märgitud, et tulenevalt määruse 2006/1003 artikli 2 muutmisest määrustega 2012/1547 ja 2012/2560 ei loetud P. N. García Ormazábali enam „EMP kodanikuks“, sest ta oli saanud 12. augustil 2009 Briti kodakondsuse, ning seda ei tehtud vaatamata asjaolule, et ta oli säilitanud ka Hispaania kodakondsuse. Ta ei saanud seega enam Ühendkuningriigis kasutada esimese määrusega ja direktiiviga 2004/38 antud õigusi. Seega ei saanud T. Lounes taotleda elamisluba selle määruse alusel EMP kodaniku pereliikmena.
26. Nimelt tuleneb eelotsusetaotlusest, et Briti kodanikke, kellel on ka mõne muu EMP liikmesriigi kodakondsus, loeti varem määruse 2006/1003 artikli 2 tähenduses EMP kodanikeks ja nad said seega kasutada selle määrusega antud õigusi. Olukord on aga muutunud alates kõnealuse muudatuse jõustumisest. T. Lounes esitas seega eespool viidatud 22. mai 2014. aasta otsuse peale kaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule.
27. See kohus väljendab kahtlusi selle kohta, kas määruse 2006/1003 artikkel 2 määrustega 2012/1547 ja 2012/2560 muudetud redaktsioonis on kooskõlas liidu õigusega, eelkõige ELTL artikliga 21 ja direktiiviga 2004/38.
28. Ta täpsustab selle kohta, et see muudatus tehti pärast 5. mai 2011. aasta kohtuotsust McCarthy(7), milles Euroopa Kohus leidis, et direktiiv 2004/38 ei ole kohaldatav liidu kodaniku suhtes, kes ei ole kunagi kasutanud oma õigust vabalt liikuda, kes on alati elanud oma kodakondsusliikmesriigis ja on ühtlasi teise liikmesriigi kodanik.
29. Käesoleval juhul aga ei ole vaidlust selles, et enne Briti kodakondsuse saamist kasutas P. N. García Ormazábal oma liikumisvabadust ja omandas Hispaania kodanikuna direktiivi 2004/38 alusel elamisõiguse Ühendkuningriigis.
30. Neil asjaoludel küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus seega, kas – nagu väidab siseminister – P. N. García Ormazábal ja tema pereliige ei saa enam Ühendkuningriigis kasutada selle direktiiviga antud õigusi alates kuupäevast, mil P. N. García Ormazábal sai selles liikmesriigis naturalisatsiooni korras kodakondsuse, või – nagu väidab T. Lounes – peab P. N. García Ormazábali Briti kodakondsuse saamisele vaatamata käsitama kõnealuse direktiivi artikli 3 lõike 1 tähenduses „soodustatud isikuna“, mistõttu tema ja temaga kaasas olev pereliige võivad endiselt tugineda selle direktiiviga tagatud õigustele. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib samuti, kas vastus sellele küsimusele võib olla erinev sõltuvalt sellest, kas P. N. García Ormazábalil oli direktiivi 2004/38 artikli 7 alusel antud üle kolmekuuline elamisõigus või selle direktiivi artiklil 16 põhinev alaline elamisõigus Ühendkuningriigis.
31. Neil asjaoludel otsustas High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) (kõrge kohus (Inglismaa ja Wales), Queen’s Bench Division (halduskolleegium), Ühendkuningriik) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse.
„Kas juhul, kui Hispaania ja liidu kodanik:
i) asub direktiivist 2004/38 tulenevat vaba liikumise õigust kasutades elama Ühendkuningriiki ja
ii) elab selle direktiivi artiklist 7 või 16 tulenevat õigust kasutades Ühendkuningriigis ja
iii) saab seejärel Briti kodakondsuse, mille tulemusel on tal tema Hispaania kodakondsust arvestades topeltkodakondsus, ja
iv) abiellub mitu aastat pärast Briti kodakondsuse saamist kolmanda riigi kodanikuga, kellega ta elab Ühendkuningriigis,
saavad tema ja ta abikaasa mõlemad kasutada nimetatud direktiivist tulenevaid õigusi artikli 3 lõike 1 tähenduses, arvestades, et ta elab Ühendkuningriigis ning tal on nii Hispaania kui ka Briti kodakondsus?“
32. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib oma eelotsuse küsimusega Euroopa Kohtult, kas liidu kodanik, kes omandas – nagu P. N. García Ormazábal – selle liikmesriigi kodakondsuse, kus ta direktiivi 2004/38 artikli 16 alusel tegelikult ja alaliselt elas, kuulub selle direktiivi artikli 3 lõike 1 tähenduses „soodustatud isiku“ mõiste alla, mille tulemusena tema abikaasa, kes on kolmanda riigi kodanik, võib tulemuslikult taotleda tuletatud elamisõigust selles riigis.
33. Euroopa Kohtult küsitakse seega sisuliselt, kas liikmesriigil on õigus liidu õigusnormide alusel keelduda elamisõiguse andmisest kolmanda riigi kodanikule, kes on liidu kodaniku pereliige, kui see liidu kodanik omandas pärast seda, kui ta kasutas vastavalt direktiivile 2004/38 oma õigusi liikumis- ja elamisvabadusele, selle riigi kodakondsuse, säilitades samas oma päritoluriigi kodakondsuse.
34. Enne selle küsimuse käsitlemist tuleb teha sissejuhatav märkus.
35. Nimelt pean oluliseks esile tõsta, et, erinevalt sellest, mida paistab väitvat Ühendkuningriigi valitsus, ei saa kõnealust olukorda pidada puhtalt riigisiseseks olukorraks. Kuigi P. N. García Ormazábal on nüüd Briti kodanik, ei kuulu tema kolmanda riigi kodanikust abikaasa elamisõiguse tunnustamine ainult Ühendkuningriigi õigusnormide alla.
36. Esiteks on niisuguses olukorras nagu käesolevas asjas seotus liidu õigusega ja iseäranis direktiivi 2004/38 sätetega ilmselge.
37. Nimelt sai P. N. García Ormazábal just nimelt sellepärast, et ta kasutas oma õigusi vabalt liikuda ja elada, alalise elamisõiguse Ühendkuningriigis ning selle alalise ja seadusliku elamisloa alusel, mis anti nimetatud direktiivi artikli 16 alusel, omandas ta Briti kodakondsuse, kusjuures see toimus kooskõlas selle riigi õigusnormidega.(8)
38. Seega on selle direktiiviga P. N. García Ormazábalile antud õiguste kasutamine lahutamatult seotud asjaoluga, et ta sai Briti kodakondsuse. Sellest tulenevalt leian, et Ühendkuningriik ei saa nüüd ja ainsa põhjendusega, et see isik sai naturalisatsiooni korras kodakondsuse, jätta arvesse võtmata õigusi, mida ta kasutas liidu teisese õiguse alusel, niisamuti nagu ta ei saa jätta arvesse võtmata asjaolu, et see isik säilitas oma päritoluriigi, see tähendab Hispaania kodakondsuse.
39. Seega on ilmselge, et sellise liidu kodaniku nagu P. N. García Ormazábali olukord, kes satub naturalisatsiooni korras kodakondsuse saamise tõttu olukorda, kus ta võib kaotada direktiiviga 2004/38 antud õigused, kuulub tulenevalt selle olemusest ja tagajärgedest liidu õiguse alla.
40. Teiseks tuleb meenutada, et kuigi rahvusvahelise õiguse kohaselt on kodakondsuse saamise ja kaotamise tingimuste kindlaksmääramine tõepoolest iga liikmesriigi pädevuses, tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast siiski, et seda pädevust tuleb teostada kooskõlas liidu õigusega.(9) Euroopa Kohus leidis nimelt kohtuasjas, milles tehti 2. märtsi 2010. aasta otsus Rottmann(10) ja mis käsitles kodakondsuse äravõtmise otsust, et kui seda pädevust teostatakse liidu kodaniku suhtes ja kui see mõjutab liidu õiguskorrast tulenevaid ja sellega kaitstavaid õigusi, võib selle pädevuse suhtes kohaldada liidu õigusele vastamise osas kohtulikku kontrolli.
41. Sellest tuleneb, et asjaolu, et üks valdkond kuulub liikmesriikide pädevusse, ei takista, et niisuguses olukorras nagu käesolevas asjas, mis kuulub ilmselgelt liidu õiguse alla, peavad asjaomased liikmesriigi õigusnormid olema liidu õigusega kooskõlas.
42. Nüüd, kus see on märkus on tehtud, tuleb asuda analüüsima eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimust.
43. Selle küsimuse käsitlemisel tuleb kõigepealt analüüsida seda, kas P. N. García Ormazábal võib kuuluda direktiivi 2004/38 kohaldamisalasse kui selle direktiivi artikli 3 lõike 1 tähenduses „soodustatud isik“, kes saab kasutada sellega antud õigusi.
44. See sissejuhatav analüüs on vajalik, et teha kindlaks, kas selline kolmanda riigi kodanik nagu tema abikaasa – kes on direktiivi artikli 2 punkti 2 alapunkti a tähenduses tõesti P. N. García Ormazábali pereliige – võib saada direktiivi 2004/38 alusel tuletatud elamisõiguse.
45. Tuletan nimelt meelde, et selle direktiivi sätted ei anna kolmandate riikide kodanikele mingisugust autonoomset õigust.(11) Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et need võimalikud õigused, mis on kolmandate riikide kodanikele antud liidu kodakondsust puudutavate liidu õigusnormidega, ei kujuta endast mitte nende kodanike isiklikke õigusi, vaid liidu kodaniku poolt liikumisvabaduse ja elamisvabaduse teostamisest tuletatud õigusi. Niisiis eksisteerib kolmanda riigi kodaniku tuletatud elamisõigus põhimõtteliselt üksnes siis, kui on vaja tagada, et liidu kodanikud saaksid tõhusalt teostada liidus vaba liikumise õigust ja elamisõigust.(12)
46. Kui ma jõuan seisukohale, et need kaks isikut ei kuulu või ei kuulu enam selle direktiiviga antud õigustega seoses „soodustatud isikute“ mõiste alla selle direktiivi artikli 3 lõike 1 tähenduses, siis tuleb kontrollida, kas T. Lounes võib siiski saada tuletatud elamisõiguse, mis põhineb vahetult liidu kodakondsust käsitlevatel EL toimimise lepingu sätetel.
A. Küsimus, kas P. N. García Ormazábal on „soodustatud isik“ direktiivi 2004/38 artikli 3 lõike 1 tähenduses
47. Nimetatud direktiivi artikli 3 lõike 1 kohaselt on sellega antud õigustega seoses „soodustatud isikud“ „kõik[…] liidu kodanik[ud], kes liiguvad liikmesriiki või elavad liikmesriigis, mille kodanikud nad ei ole, ja nende […] pereliikmed, kes on nendega kaasas või ühinevad nendega“.(13)
48. Selle sätte kohaselt on seega kodakondsus kriteerium, mis määrab kindlaks selle direktiivi isikulise kohaldamisala, nii et asjaolu, et P. N. García Ormazábal sai vastuvõtva liikmesriigi kodakondsuse, tõi tema jaoks ilmselgelt kaasa õigusliku korra muutumise. Sellele tuginebki Ühendkuningriik, väites, et P. N. García Ormazábal ei kuulu naturalisatsiooni korras Briti kodakondsuse saamise tõttu enam kõnealuse määratluse alla.
49. Kuigi on ilmselge, et P. N. García Ormazábal kuulus direktiivi 2004/38 kohaldamisalasse, kui ta kasutas oma liikumisvabadust, lahkudes oma päritoluliikmesriigist Hispaaniast, et minna 1996. aasta septembris Ühendkuningriiki, elades seal algul üliõpilasena ning töötades seejärel Türgi saatkonnas,(14) jääb ta selle direktiivi isikulisest kohaldamisalast välja asjaolu tõttu, et ta sai 12. augustil 2009 vastuvõtva liikmesriigi kodakondsuse, olles selles riigis pidevalt ja katkematult elanud 1996. aastast saadik.
50. Ehkki on tõsi, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale ei tohi kõnealuse direktiivi sätteid tõlgendada kitsalt, piiritleb selle direktiivi artikli 3 lõige 1, nii nagu Euroopa Kohus seda on tõlgendanud, siiski selgelt selle isikulist kohaldamisala selliselt, et selle alla kuuluvad vaid liidu kodanikud, kes elavad liikmesriigis, mille kodanikud nad ei ole.
51. Kui direktiivi isikulist kohaldamisala laiendada nii, et see hõlmaks liidu kodanikku, kes – nagu P. N. García Ormazábal – sai vastuvõtva liikmesriigi kodakondsuse, siis see tähendaks direktiivi 2004/38 artikli 3 lõike 1 sõnastuse enda ja Euroopa Kohtu kindlalt juurdunud praktika muutmist.
52. Nimelt tuleb võtta aluseks direktiivi isikulise kohaldamisala tõlgendus, mida Euroopa Kohus kasutas kohtuotsuses O. ja B. ning mis väljendab minu arvates arutluskäiku, mida see kohus kavatseb järgida niisugustes olukordades nagu käesolevas asjas, ning annab suunise eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusele vastamiseks.
53. See kohtuasi käsitles asjaolu, et Madalmaade ametiasutused keeldusid väljastamast O‑le(15) ja B‑le(16) tunnistust selle kohta, et nad viibivad seaduslikult Madalmaade territooriumil liidu kodaniku pereliikmena, kui see liidu kodanik pöördus tagasi oma päritoluliikmesriiki pärast seda, kui oli kasutanud ELTL artikli 21 lõike 1 alusel oma õigust vabalt liikuda.
54. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsis Euroopa Kohtult eelkõige, kas direktiivi 2004/38 sätteid ja ELTL artikli 21 lõiget 1 tuleb sellisel juhul tõlgendada nii, et nendega on vastuolus, kui liikmesriik keeldub andmast kõnealust elamisõigust.
55. Euroopa Kohus täpsustas 7. juuli 1992. aasta kohtuotsuse Singh(17) ja 11. detsembri 2007. aasta kohtuotsuse Eind(18) suunda järgides selle, millistel tingimustel saavad liidu kodaniku pereliikmetest kolmandate riikide kodanikud liidu õiguse alusel kasutada tuletatud elamisõigust, et elada koos selle liidu kodanikuga liikmesriigis, mille kodakondsus viimasel on.
56. Euroopa Kohus asus seisukohale, et see direktiiv ei ole kohaldatav, leides, et liidu kodaniku pereliikmest kolmanda riigi kodanik ei saa selle direktiivi alusel tugineda tuletatud elamisõigusele liikmesriigis, mille kodakondsus liidu kodanikul on.(19)
57. Sellele seisukohale jõudmiseks tugines Euroopa Kohus kõnealuse direktiivi sätete grammatilisele, süstemaatilisele ja teleoloogilisele tõlgendamisele.
58. Ta nentis, et direktiivi 2004/38 artikli 3 lõike 1, niisamuti nagu artikli 6, artikli 7 lõigete 1 ja 2 ning artikli 16 lõigete 1 ja 2 – mis käsitlevad liidu kodaniku elamisõigust ja tema pereliikmete tuletatud elamisõigust kas „teises liikmesriigis“ või „vastuvõtvas liikmesriigis“ – sõnastus kinnitab, et need sätted reguleerivad sellise liidu kodaniku õiguslikku olukorda, kes kasutas oma õigust vabalt liikuda, asudes elama liikmesriiki, mille kodanik ta ei ole.(20)
59. Peale selle näitab direktiivi eesmärk Euroopa Kohtu sõnul, et see ei ole ette nähtud kohaldamiseks liidu kodaniku suhtes, kellel on tingimusteta elamisõigus tulenevalt asjaolust, et ta elab liikmesriigis, mille kodanik ta on.
60. Euroopa Kohus leidis nimelt, et, nagu tuleneb kõnealuse direktiivi artikli 1 punkti a sõnastusest, sätestatakse selle direktiiviga ainult tingimused, mis reguleerivad liikmesriikide territooriumil vabalt liikumise ja elamise õiguse kasutamist.(21) Kuivõrd rahvusvahelise õiguse põhimõtte kohaselt on riigi kodanikel aga tingimusteta elamisõigus oma riigis selle riigi õiguse alusel – nii et see riik ei saa neil keelata siseneda oma territooriumile ja sinna jääda(22) –, leidis Euroopa Kohus sellest tulenevalt, et „direktiivi 2004/38 ainus eesmärk on reguleerida liidu kodanike liikmesriiki, mille kodanikud nad ei ole, sisenemise ja seal elamise tingimusi“.(23)
61. Kuigi vastuvõtva liikmesriigi kodakondsuse saamine kujutab minu arvates endast liidu kodaniku sellesse riiki integreerumise jätku, mis on kõnealuse direktiivi eesmärk, tuleb niisiis siiski nentida, et selle direktiivi isikulist kohaldamisala arvestades välistab selline tsiviilõigusliku seisundi muutumine asjaomase liidu kodaniku jaoks ipso facto direktiiviga antud õiguste kasutamise võimaluse.
62. Kuigi see võib tunduda paradoksaalne, tooks kõnealuse direktiivi isikulise kohaldamisala laiendamine nii, et see hõlmaks liidu kodanikku, kes – nagu P. N. García Ormazábal – sai vastuvõtva liikmesriigi kodakondsuse, siiski kaasa selle, et kõrvale kaldutaks direktiivi 2004/38 artikli 3 lõike 1 sõnastusest ja Euroopa Kohtu juurdunud praktikast.
63. Niisiis tuleb möönda, et vaatamata ilmselgele seosele selle direktiiviga P. N. García Ormazábalile antud õiguste kasutamise ja Briti kodakondsuse saamise vahel muutus naturalisatsiooni korras kodakondsuse saamise tõttu tema õiguslik seisund nii liidu kui ka selle liikmesriigi õiguse seisukohast oluliselt.
64. Kuivõrd P. N. García Ormazábal ei kuulu enam kõnealuse direktiivi artikli 3 lõike 1 tähenduses „soodustatud isiku“ mõiste alla, ei kuulu ka tema abikaasa selle mõiste alla, kuna, nagu ma juba märkisin,(24) ei ole soodustatud isiku pereliikmetele selle direktiiviga antud õigused nende pereliikmete isiklikud õigused, vaid üksnes liidu kodaniku õigustest tuletatud õigused.
65. Liidu kodanik, kes on saanud selle liikmesriigi kodakondsuse, kus ta on direktiivi 2004/38 artikli 16 alusel tegelikult ja pidevalt elanud, ei kuulu neid asjaolusid arvestades selle direktiivi artikli 3 lõike 1 tähenduses „soodustatud isiku“ mõiste alla, nii et see direktiiv ei ole kohaldatav ei tema ega tema pereliikmete suhtes.
66. See tähendab, et kolmanda riigi kodanik, kes on sellises olukorras nagu T. Lounes, ei saa direktiivi 2004/38 sätete endi alusel kasutada tuletatud elamisõigust liikmesriigis, mille kodanik tema abikaasa nüüd on – käesolevas asjas seega Ühendkuningriigis.
67. Sellest ei tulene aga, et sellel isikul ei ole võimalust saada tuletatud elamisõigust aluslepingu sätete, iseäranis ELTL artikli 21 lõike 1 alusel.
B. ELTL artikli 21 lõikel 1 põhineva tuletatud elamisõiguse olemasolu
68. Tuletan meelde, et ELTL artikli 21 lõike 1 kohaselt peavad liikmesriigid, kui selle aluslepingu rakendamiseks võetud meetmetest ei tulene teisiti, lubama liidu kodanikel, kes ei ole nende liikmesriikide kodanikud, liikuda ja elada nende territooriumil koos abikaasa ja vajaduse korral teatavate teiste pereliikmetega, kes ei ole liidu kodanikud.
69. Euroopa Kohus on seda sätet tõlgendanud äärmiselt dünaamiliselt olukordades, kus direktiiv 2004/38 ei ole liidu kodaniku suhtes enam kohaldatav selle tõttu, et see kodanik pöördus tagasi oma päritoluliikmesriiki, mille tulemusena ei saa ei tema ega tema pereliikmed enam kasutada selle direktiiviga antud õigusi.
70. Selleks et tagada ELTL artikli 21 lõike 1 kasulik mõju niisugustes olukordades, kohaldab Euroopa Kohus analoogia alusel direktiivi 2004/38 sätteid.
71. Kohtuotsuses O. ja B. kehtestab Euroopa Kohus põhimõtte, et liidu kodanikul on õigus pöörduda tagasi oma päritoluliikmesriiki tingimustel, mis seoses selles riigis tuletatud elamisõiguse andmisega tema pereliikmest kolmanda riigi kodanikule ei tohi olla rangemad kui selles direktiivis ette nähtud tingimused.
72. Selles kohtuotsuses on liidu kodaniku ja tema kolmanda riigi kodanikust pereliikme tegelik elamine vastuvõtvas liikmesriigis esimese puhul kõnealuse direktiivi artikli 7 lõigete 1 ja 2 ning teise puhul artikli 16 alusel ja nendes sätetes ette nähtud tingimusi järgides see asjaolu, mis annab asjaomase liidu kodaniku tagasipöördumisel liikmesriiki, mille kodanik ta on, ELTL artikli 21 lõike 1 alusel tuletatud elamisõiguse kolmanda riigi kodanikule, kellega koos liidu kodanik elas vastuvõtvas liikmesriigis perekonnaelu. Euroopa Kohtu eesmärk on ära hoida kõiki takistusi, mis võivad pärssida liidu õiguses tagatud vaba liikumise põhiõigust, kindlustades, et selle elamisõiguse andmise tingimused liidu kodaniku päritoluliikmesriigis ei oleks rangemad nendest, mis on direktiiviga 2004/38 ette nähtud tuletatud elamisõiguse andmiseks liidu kodaniku pereliikmest kolmanda riigi kodanikule, kui see liidu kodanik kasutas oma õigust vabalt liikuda, asudes elama liikmesriiki, mille kodanik ta ei ole.
73. Sellega seoses tugines Euroopa Kohus põhimõtetele, mille ta on varem välja töötanud 7. juuli 1992. aasta kohtuotsuses Singh(25) ja 11. detsembri 2007. aasta kohtuotsuses Eind(26).
74. Need kaks kohtuasja käsitlesid liidu kodanikke, kes läksid tagasi elama oma päritoluriiki pärast seda, kui olid kasutanud oma õigusi vabalt liikuda ja elada liidu territooriumil.
75. Ehkki direktiiv 2004/38 ei olnud kohaldatav, leidis Euroopa Kohus, et kui liidu kodanik kasutab oma liikumisvabadust ja pöördub tagasi liikmesriiki, mille kodanik ta on, peab tema kolmanda riigi kodanikust abikaasa saama tuletatud elamisõiguse selles liikmesriigis tingimustel, „mis on vähemalt samaväärsed nendega, mida tema suhtes kohaldatakse asutamislepingu või teisese õiguse alusel teise liikmesriigi territooriumil“.(27) Seega peavad abikaasal olema vähemalt samad riiki sisenemise ja seal elamise õigused kui need, mis tal oleksid liidu õiguse alusel juhul, kui asjaomane liidu kodanik otsustab siseneda teise liikmesriiki ja seal elada.
76. Need kaks kohtuotsust näitavad sisuliselt, et kui liidu kodanik pöördub pärast teise liikmesriiki minemist ja seal elamist tagasi liikmesriiki, mille kodanik ta on, ei saa viimati nimetatud liikmesriik kohelda oma kodanikku ja temaga kaasas olevaid või ühinevaid pereliikmeid ebasoodsamalt, kui neid koheldi vastuvõtvas liikmesriigis.
77. Selle lahenduse ratio decidendi oli seotud järeldusega, et kui kolmanda riigi kodanikul ei oleks niisugust õigust, võib liikmesriigi kodanikust töötaja tahet lahkuda teise liikmesriigi territooriumil töötamise eesmärgil liikmesriigist, mille kodanik ta on, pärssida asjaolu, et ta ei ole kindel, kas ta saab pärast oma päritoluliikmesriiki tagasipöördumist jätkata perekonnaelu, mis võis saada – kas abielu või perekonna taasühinemisega – alguse vastuvõtvas liikmesriigis.(28) Niisiis leiti, et niisugustel asjaoludel võis teataval kujul esineda päritoluliikmesriigist lahkumise takistus.
78. Kohtuotsuses O. ja B. võtab Euroopa Kohus selle analüüsi mutatis mutandis üle.(29) Selleks et hoida ära sellist laadi takistust, mis võib pärssida liidu õiguses tagatud vaba liikumise põhiõigust, kehtestab Euroopa Kohus niisiis põhimõttelise õiguse pöörduda tagasi päritoluliikmesriiki tingimustel, mis seoses selles riigis tuletatud elamisõiguse andmisega liidu kodaniku pereliikmest kolmanda riigi kodanikule ei tohi olla rangemad kui direktiivis 2004/38 ette nähtud tingimused.
79. Mulle tundub, et lahenduse, mille Euroopa Kohus esitas kohtuotsuses O. ja B., võib selles osas, milles see puudutab direktiivi 2004/38 sätete analoogia alusel kohaldamist liidu kodaniku tagasipöördumise puhul liikmesriiki, mille kodanik ta on, üle võtta käesoleva asja suhtes.
80. Tõsi küll, nimetatud kohtuasja ja käesoleva kohtuasja asjaoludes on erinevusi.
81. Kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus O. ja B., lahkus liidu kodanik vastuvõtvast liikmesriigist, et pöörduda tagasi oma päritoluliikmesriiki.
82. Kõnesolevas olukorras ei lahkunud P. N. García Ormazábal tegelikult vastuvõtvast liikmesriigist, sest ta elab selles ja otsustas saada selle riigi kodakondsuse. Seega ei ole toimunud füüsilist asukoha muutmist.
83. Sellegipoolest tundub mulle, et need kaks kohtuasja on teineteisele lähedased, sest kui P. N. García Ormazábal otsustas omandada naturalisatsiooni korras vastuvõtva liikmesriigi kodakondsuse, väljendas ta oma tahet elada selles riigis samamoodi, nagu ta oleks elanud oma päritoluliikmesriigis, sõlmides püsivaid ja tugevaid sidemeid vastuvõtva liikmesriigiga ning integreerudes püsivalt sellesse riiki. Sellest tulenevalt leian, et võib tõmmata paralleeli kohtuotsuses O. ja B. esitatud Euroopa Kohtu arutluskäigu ning selle arutluskäigu vahele, mida tal tuleb kasutada käesolevas vaidluses.
84. Niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas leian lisaks, et direktiivi 2004/38 sätete analoogia alusel ülevõtmine on seda enam põhjendatud, et – nagu ma märkisin – selle direktiiviga P. N. García Ormazábalile antud õiguste kasutamine tema Ühendkuningriiki elama asumisel ja seal elamisel on lahutamatult seotud sellega, et ta sai Briti kodakondsuse. Mäletatavasti sai ta kohaldatavate liikmesriigi õigusaktide kohaselt Briti kodakondsuse just nimelt kõnealuse direktiivi artikli 16 kohaselt antud alalise elamisloa alusel.
85. P. N. García Ormazábal läks seega vastuvõtvasse liikmesriiki integreerumisel „lõpuni välja“, taotledes endale naturalisatsiooni korras kodakondsuse andmist, ning see vastab liidu seadusandja eesmärgile, mida on tahetud saavutada mitte üksnes ELTL artikli 21 lõikes 1, vaid ka direktiivi 2004/38 raames, kuna selle põhjenduses 18 on väljendatud tahet, et alaline elamisluba „[aitaks] kaasa [asjaomase isiku] integreerumisele“ vastuvõtva liikmesriigi ühiskonda(30). Tema elamine, mis toimus selle direktiivi artiklis 16 sätestatud tingimuste alusel ja neid tingimusi täites, on oma olemuselt ilmselgelt tegelik elamine ning koos sellega tekkis ja kujunes välja tema perekonnaelu selles liikmesriigis.(31)
86. Kui ta jätta sellepärast, et ta soovis naturalisatsiooni korras kodakondsuse saamise teel suuremat integreerumist vastuvõtvasse liikmesriiki, edaspidi ilma õigustest, mida ta seni seoses oma pereliikmete elamisega kasutada sai, siis see kaotaks talle ELTL artikli 21 lõike 1 alusel antud õiguste kasuliku mõju.
87. Niisugune lahendus oleks minu arvates ebaloogiline ja vastuoluline.
88. P. N. García Ormazábali soovitud suurem integreerumine vastuvõtvasse liikmesriiki naturalisatsiooni korras kodakondsuse saamise teel tooks lõpuks kaasa selle, et ta jääb ilma õigustest, mis talle olid tulenevalt liidu õigusest antud seoses tema abikaasaga, ning see võib ilmselgelt kahjustada tema perekonnaelu jätkumist selles riigis ning lõpuks tema soovitud integratsiooni. See, mida ühe käega antaks, võetaks seega teise käega tagasi.
89. Selleks, et jätkata alustatud perekonnaelu, oleks ta seega kohustatud lahkuma selle riigi territooriumilt ja minema teise liikmesriiki, et ta saaks uuesti taotleda direktiiviga 2004/38 antud õigusi, iseäranis võimalust elada seal koos oma abikaasaga.
90. Sellest tulenevalt leian niisugustel asjaoludel, et ELTL artikli 21 lõikega 1 antud õiguste kasulik mõju nõuab, et niisugune liidu kodanik nagu P. N. García Ormazábal, kes sai vastuvõtva liikmesriigi kodakondsuse pärast seda ja tulenevalt sellest, et ta elas seal selle direktiivi artiklis 16 ette nähtud tingimuste alusel ja neid tingimusi täites, saaks jätkata perekonnaelu, mida ta seni selles riigis on elanud koos oma abikaasaga, kes on kolmanda riigi kodanik. P. N. García Ormazábali ei tohi kohelda ebasoodsamalt, kui teda koheldi kõnealuse direktiivi raames enne naturalisatsiooni korras kodakondsuse saamist, ning kui teda koheldaks liidu õigusest tulenevalt juhul, kui ta läheks lõpuks teise liikmesriiki.
91. Neid asjaolusid arvestades leian seega, et ELTL artikli 21 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et niisuguses olukorras, nagu on kõne all käesolevas asjas, kus liidu kodanik sai selle liikmesriigi kodakondsuse, kus ta on direktiivi 2004/38 artiklis 16 sätestatud tingimuste alusel ja neid tingimusi täites tegelikult elanud ning sellega seoses kujundanud välja perekonnaelu kolmanda riigi kodanikuga, ei peaks sellele kolmanda riigi kodanikule kõnealuses liikmesriigis tuletatud elamisõiguse andmise tingimused olema põhimõtteliselt rangemad kui need tingimused, mis on selle direktiiviga ette nähtud tuletatud elamisõiguse andmiseks liidu kodaniku pereliikmest kolmanda riigi kodanikule, kui see liidu kodanik kasutas oma õigust vabalt liikuda, asudes elama liikmesriiki, mille kodanik ta ei ole.
92. Kuivõrd tuletatud elamisõiguse andmisest T. Lounesile ei saa minu arvates ELTL artikli 21 lõike 1 alusel keelduda, leian, et ei ole tarvis analüüsida, kas niisugune liidu kodanik nagu P. N. García Ormazábal võiks sellega seoses tugineda ELTL artikli 20 sätetele, kuna tema liidu kodakondsuse kasulik mõju on minu arvates kaitstud.
93. Eespool esitatud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata High Court of Justice (England & Wales), Queen’s Bench Division (Administrative Court) (kõrge kohus (Inglismaa ja Wales), Queen’s Bench Division’i (halduskolleegium), Ühendkuningriik) esitatud küsimusele järgmiselt.
1. Liidu kodanik, kes on saanud selle liikmesriigi kodakondsuse, kus ta on tegelikult ja pidevalt elanud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/38/EÜ, mis käsitleb Euroopa Liidu kodanike ja nende pereliikmete õigust liikuda ja elada vabalt liikmesriikide territooriumil ning millega muudetakse määrust (EMÜ) nr 1612/68 ja tunnistatakse kehtetuks direktiivid 64/221/EMÜ, 68/360/EMÜ, 72/194/EMÜ, 73/148/EMÜ, 75/34/EMÜ, 75/35/EMÜ, 90/364/EMÜ, 90/365/EMÜ ja 93/96/EMÜ, artikli 16 alusel, ei kuulu selle direktiivi artikli 3 lõike 1 tähenduses soodustatud isiku mõiste alla, nii et see direktiiv ei ole kohaldatav ei tema ega tema pereliikmete suhtes.
2. ELTL artikli 21 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et niisuguses olukorras, nagu on kõne all käesolevas asjas, kus liidu kodanik sai selle liikmesriigi kodakondsuse, kus ta on direktiivi 2004/38 artiklis 16 sätestatud tingimuste alusel ja neid tingimusi täites tegelikult elanud ning sellega seoses kujundanud välja perekonnaelu kolmanda riigi kodanikuga, ei peaks sellele kolmanda riigi kodanikule kõnealuses liikmesriigis tuletatud elamisõiguse andmise tingimused olema põhimõtteliselt rangemad kui need tingimused, mis on selle direktiiviga ette nähtud tuletatud elamisõiguse andmiseks liidu kodaniku pereliikmest kolmanda riigi kodanikule, kui see liidu kodanik kasutas oma õigust vabalt liikuda, asudes elama liikmesriiki, mille kodanik ta ei ole.
4 Vt eelotsusetaotluse punkt 65.
5 Kohtuotsus, 12.3.2014, O. ja B. (C‑456/12, edaspidi „kohtuotsus O. ja B.“, EU:C:2014:135), mille põhimõtteid on meelde tuletatud kohtuotsuses, 10.5.2017, Chavez-Vilchez jt (C‑133/15, EU:C:2017:354).
6 Need muudatused tehti 2012. aasta määrusega 2012/1547 sisserände kohta (Euroopa Majanduspiirkond) (muudatus) (Immigration (European Economic Area) (Amendment) Regulations 2012 (2012/1547); edaspidi „määrus 2012/1547“) ning seejärel 2012. aasta määrusega 2012/2560 sisserände kohta (Euroopa Majanduspiirkond) (2. muudatus) (Immigration (European Economic Area) (Amendment) (n°2) Regulations 2012 (2012/2560), edaspidi „määrus 2012/2560“).
7 C‑434/09, EU:C:2011:277, punkt 43.
8 Seda kinnitas Briti valitsus oma kirjalikes seisukohtades.
9 Vt kohtuotsused, 7.7.1992, Micheletti jt (C‑369/90, EU:C:1992:295, punkt 10); 11.11.1999, Mesbah (C‑179/98, EU:C:1999:549, punkt 29); 20.2.2001, Kaur (C‑192/99, EU:C:2001:106, punkt 19); 19.10.2004, Zhu ja Chen (C‑200/02, EU:C:2004:639, punkt 37) ning 2.3.2010, Rottmann (C‑135/08, EU:C:2010:104, punkt 39).
10 C‑135/08, EU:C:2010:104, punkt 48.
11 Vt kohtuotsus O. ja B., punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika.
12 Vt selle kohta kohtuotsus, 13.9.2016, Rendón Marín (C‑165/14, EU:C:2016:675, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika).
13 Kohtujuristi kursiiv.
14 Tema olukord erineb seega olukordadest, mida käsitleti kohtuasjades, milles tehti 5. mai 2011. aasta kohtuotsus McCarthy (C‑434/09, EU:C:2011:277) ja 8. mai 2013. aasta kohtuotsus Ymeraga jt (C‑87/12, EU:C:2013:291), milles liidu kodanikud ei olnud kunagi kasutanud oma vaba liikumise õigust ning olid kogu aeg elanud liikmesriigis, mille kodanikud nad olid.
15 Nigeeria kodanik O. abiellus 2006. aastal Madalmaade kodanikuga, kellega ta oli elanud kaks kuud koos Hispaanias, misjärel see Madalmaade kodanik pöördus tagasi oma päritoluliikmesriiki, veetes korrapäraselt oma puhkuse Hispaanias oma abikaasa juures kuni aastani 2010. 2010. aasta juulis asus O. elama Madalmaadesse, omades liidu kodaniku pereliikmena Hispaanias 2014. aasta septembrini kehtivat elamisluba. Tema elamisloataotlus jäeti rahuldamata.
16 Maroko kodanik B. elas mõne aasta vältel koos oma Madalmaade elukaaslasega Madalmaades, misjärel ta kuulutati 2005. aasta oktoobris ebasoovitavaks isikuks. Ta asus seejärel elama Belgiasse ning tema elukaaslane käis igal nädalavahetusel tema juures. 2007. aasta aprillis, pärast seda, kui talle keelduti andmast Belgias elamise õigust, pöördus B. tagasi Marokosse, kus ta abiellus oma elukaaslasega. Kuna Minister voor Immigratie, Intregratie en Asiel (sisserände, integratsiooni ja varjupaigaküsimuste minister, Madalmaad) võttis B. ebasoovitaks isikuks kuulutamise otsuse tagasi, asus ta 2009. aasta juunis elama Madalmaadesse, kuid tema elamisloataotlus jäeti 2009. aasta oktoobris rahuldamata.
19 Kohtuotsus O. ja B., punktid 37–43.
20 Kohtuotsus O. ja B., punkt 40.
21 Kohtuotsus O. ja B., punkt 41.
22 Vt kohtuotsused, 11.12.2007, Eind (C‑291/05, EU:C:2007:771, punkt 31) ning 5.5.2011, McCarthy (C‑434/09, EU:C:2011:277, punktid 29 ja 34).
23 Kohtuotsus O. ja B., punkt 42, kohtujuristi kursiiv.
24 Vt käesoleva ettepaneku punkt 45.
27 Kohtuotsus, 7.7.1992, Singh (C‑370/90, EU:C:1992:296, punktid 19 ja 21).
28 Vt kohtuotsus, 11.12.2007, Eind (C‑291/05, EU:C:2007:771, punktid 35 ja 36).
29 Kohtuotsus O. ja B., punkt 46.
30 Seega ei nõustu ma Ühendkuningriigi valitsuse poolt kohtuistungil väljendatud arvamusega, et direktiivi 2004/38 ese ei ole tagada soodustatud isikute integratsiooni.
31 Vt sellega seoses Euroopa Kohtu arutluskäik kohtuotsuses O. ja B. (punktid 53–56) kõnealuse direktiivi artikli 7 alusel antud elamisloa kohta.

matches: kohus kohus Kohus Kohus kohus Kohus kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus Kohus kohus kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus kohus


Tulumaksuseaduse § 48 lg 6 rakendamisest alates 01.01.2011
22.02.2011 Teisipäev
Tulumaksuseaduse (TuMS-i) § 48 lõike 6 rakendamisel tekitas probleeme teise kontserni ettevõtte töötajale antud erisoodustuse maksustamine. Segaduste kõrvaldamiseks kohtus Maksu- ja Tolliamet sel teemal Rahandusministeeriumi, maksukonsultantide ning audiitoritega ja nimetatud lõike rakendamiseks kujundati järgmine seisukoht.
Kontserni puhul on erisoodustuste maksustamisel oluline eristada kolme erinevat juhtumit.
1. Kogu kontsern asub Eestis
Näiteks Eesti emaettevõte korraldab kontsernisisese teabepäeva ja kannab kogu ürituse kulu. Teabepäeva raames toimub ka toitlustamine.
* Teabepäeval jaotatud materjalid (sh pastapliiats) ei ole töötajale antavad rahaliselt hinnatavad hüved – tegemist on tööks vajalike vahenditega.
* Töötajate toitlustamise eest (erisoodustuselt) aga maksab maksud iga tööandja ise, vaatamata sellele, et emaettevõte kandis kogu kulu. Seega emaettevõte maksab maksud oma töötajatele tehtud erisoodustuselt, tütarettevõte aga oma töötajatele emaettevõtte poolt tehtud erisoodustuselt.
Erisoodustuse summa teadasaamiseks on kaks peamist võimalust:
* emaettevõte esitab tütarettevõttele arve, müües edasi või esitades nõude hüvitada tema töötaja toitlustamise kulud. Sellisel juhul on tütarettevõtte teinud nii kulu kui tasunud sellelt maksud;
* emaettevõte arvet ei esita, kuid informeerib tütarettevõtet summast, mida tuleb erisoodustusena käsitleda. Kuidas informeerimine toimub, otsustavad kontserniettevõtted omavahel ise. Tütarettevõte maksab maksud oma töötajate erisoodustuselt, vaatamata sellele, et ta tegelikult kulu teinud ei ole. Emaettevõttele jäävat kulu käsitletakse tema ettevõtlusega seotuna ning topelt maksukohustust ei teki.
2. Eestis asuva kontserniettevõtte töötaja saab erisoodustuse välisriigis asuvalt kontserniettevõttelt
Näiteks Eesti tütarettevõte lähetab oma töötaja välisriiki emaettevõtte juurde. Töötaja osaleb vastuvõtul, koosolekul vms üritusel, kus muuhulgas on ka toitlustamine, kultuuriline teenindamine. Välisriigis toimub maksustamine selle riigi seadustest tulenevalt ja kui emaettevõtte tehtud kulud kuuluvad välisriigis maksustamisele (st kuuluvad maksustatavate tulude hulka, vaatamata sellele, et konkreetne kulu võib teatud ulatuses olla maksuvaba), siis Eesti tütarettevõttel sellelt kulult topelt maksukohustusi ei teki. Eesti tütarettevõttel tekib tema töötajale antud erisoodustuselt maksukohustus ainult siis, kui see hüve ei kuulu välisriigis emaettevõtte maksustatavate tulude hulka (nt oleks maksustatav eraisiku tasandil).
3. Eestis asuvalt kontserniettevõttelt saab hüve Eestisse tulnud välisriigi kontserniettevõtte töötaja
TuMS-i § 48 reguleerib Eesti tööandjate poolt nende töötajatele antud hüvesid, mida käsitletakse erisoodustustena. Kuigi tegemist on samasse kontserni kuuluva isikuga, asub teine kontserniettevõtte välisriigis ja § 48 ei reguleeri välisriigis asuva kontserniettevõtte töötaja maksustamist Eestis erisoodustusena. Eesti seaduse kohaselt käsitletakse seda töötajat külalisena ja maksustamine toimub vastavalt § 49 sätestatule. Seega maksustamisel võrreldes varasemaga muudatusi ei ole – tegu on külaliste vastuvõtukulu või neile antud kingitustega.
Maksuhaldur juhib tähelepanu, et filiaal ei kuulu kontserni. Filiaal on ettevõtte osa ning maksustamisel kohalduvad püsiva tegevuskoha maksustamise reeglid (TuMS-i § 53).
Veel selles kategoorias: « Pensionist maksuvaba tulu mahaarvamine Olulisemad muudatused 2010. aasta tulude deklareerimisel »


Teenistusülesannete täitmise tõttu või teenistusülesannete täitmise ajal hukkunud või surnud kaitseväelase matuse korraldamise kulude ulatus ja kandmise kord – Riigi Teataja
Teenistusülesannete täitmise tõttu või teenistusülesannete täitmise ajal hukkunud või surnud kaitseväelase matuse korraldamise kulude ulatus ja kandmise kord
Teenistusülesannete täitmise tõttu või teenistusülesannete täitmise ajal hukkunud või surnud kaitseväelase matuse korraldamise kulude ulatus ja kandmise kord - sisukord
§ 2 Matusekulude ulatus
§ 3 Matusekulude kandmine
§ 4 Otsus matusekulude kandmise kohta
RT I, 23.08.2011, 6
Vastu võetud 29.07.2003 nr 208
RT I 2003, 56, 379
jõustumine 15.08.2003
19.08.2011 RT I, 23.08.2011, 3 26.08.2011
Määrus kehtestatakse «Kaitseväeteenistuse seaduse» § 164 lõike 2 alusel.
Määrusega sätestatakse teenistusülesannete täitmise tõttu või teenistusülesannete täitmise ajal hukkunud või surnud kaitseväelase matuse korraldamise kulude (edaspidi matusekulud) ulatus ja kandmise kord.
§ 2. Matusekulude ulatus
(1) Riik kannab matusekulud «Riikliku matusetoetuse seaduse» § 6 lõike 1 alusel Riigikogu poolt igaks eelarveaastaks riigieelarvega kehtestatud matusetoetuse suuruse kuni kahekümnekordses ulatuses.
[RT I, 23.08.2011, 3 - jõust. 26.08.2011]
(2) Riik kannab välisriigis hukkunud või surnud kaitseväelase Eestisse toomise kulud, kuid nimetatud kulusid ei arvestata lõikes 1 nimetatud matusekulude ulatuse määramisel.
(1) Matusekulud kannab asutus, kus asus kaitseväelase teenistuskoht.
(2) Kui kaadrikaitseväelase teenistuskoht asus rahvusvahelise kaitseorganisatsiooni struktuuriüksuses, rahvusvahelises sõjaväelises õppeasutuses või üksuses või välisriigi sõjalises õppeasutuses, kannab matusekulud asutus, kes kaadrikaitseväelase sinna lähetas.
(3) Kui kaitseväelase teenistuskoht asus kaitseväe struktuuriüksuses, siis kannab matusekulud Kaitseväe Peastaap.
Paragrahvis 3 nimetatud asutuse juht otsustab viivitamatult, kuid mitte hiljem kui 3 kalendripäeva jooksul, kaitseväelase teenistust korraldava ülema esitatud arvamuse alusel, kas kaitseväelane hukkus või suri teenistusülesannete täitmise tõttu või teenistusülesannete täitmise ajal, ning matusekulude kandmise.


(1) Maa tagastatakse endistes piirides, kui käesolevast seadusest või planeeringu ja maakorralduse nõuetest või kokkuleppest õigustatud subjektidest piirinaabrite vahel ei tulene teisiti. Maa tagastatakse plaani- ja kaardimaterjali alusel Vabariigi Valitsuse kehtestatud korras. Kui see ei ole võimalik plaani- ja kaardimaterjali puudulikkuse tõttu või kui õigustatud subjekt ei soovi plaani- ja kaardimaterjali alusel tagastamist, viiakse läbi katastriüksuse mõõdistamine. Planeeringu või maakorralduse nõuetest tulenevalt võib tagastatava maaüksuse pindala erineda tagastamisele kuuluva maa pindalast kuni +/- 8 protsenti, kuid mitte rohkem kui 5 ha. Sellisel juhul ja juhul, kui maa tagastati endistes piirides, kuid enne maa õigusvastaselt võõrandamist mõõdetud pindala erineb maa tagastamisel määratud pindalast, täiendavalt kompensatsiooni ei maksta ja õigustatud subjekt ei ole kohustatud täiendavalt maa eest tasuma. Maa tagastamisel võib läbi viia ümberkruntimise vastavalt maakorraldusseadusele (RT I 1995, 14, 169; 59, 1006; 1996, 36, 738; 1999, 10, 155; 54, 580; 2001, 31, 171) või ümberplaneerimise vastavalt planeerimis- ja ehitusseadusele (RT I 1995, 59, 1006; 1996, 36, 738; 49, 953; 1999, 27, 380; 29, 398 ja 399; 95, 843; 2000, 54, 348; 2001, 42, 234; 50, 283) ning maa tagastatakse ümberkruntimiskava või detailplaneeringu alusel.
3) maal asuvad teisele isikule kuuluvad hooned või rajatised, sealhulgas aiandus-, suvila-, elamu- või garaa¿iühistu ringpiiri sees, ning ei lepita kokku hoonestusõiguse või kasutusvalduse seadmises, rendileandmises või muul viisil vastavalt käesoleva seaduse §-dele 7, 9 ja 10;
(5) Õigustatud subjekt, kellele maa tagastati tema nõudeõiguse osast suuremas osas, on kohustatud riigile tasuma v��la selle maa eest, mille ulatuses tema osa suurenes. Võlg on teistele õigustatud subjektidele makstud või maksmisele kuulunud kompensatsiooni summa. Võla võib tasuda rahas või erastamisväärtpaberites. Võla tasumisel võib kasutada järelmaksu tingimustel, mis kehtivad maa erastamisel käesoleva seaduse § 223 4. lõikes nimetatud isikutele. Võla tasumine tagatakse Eesti Vabariigi kasuks seatava hüpoteegiga. Hüpoteegi seadmise lepingu ja asjaõiguslepingu sõlmib riigi nimel notariaalselt tõestatud vormis kohalik omavalitsus. Hüpoteegi seadmise lepingu kohustuslikuks tingimuseks on poolte kokkulepe, mis näeb ette kinnisasja igakordse omaniku kohustuse alluda kohesele sundtäitmisele hüpoteegiga tagatud võla tasumise nõude rahuldamiseks. Notari tasu tasub õigustatud subjekt. Hüpoteegipidaja ülesandeid Eesti Vabariigi kasuks seatud hüpoteegi osas täidab maavanem või tema volitatud isik.
§-d 16--19 [kehtetu]
(12) Erastamisele ei kuulu kaitstavate loodusobjektide seaduses (RT I 1994, 46, 773; 1998, 36/37, 555; 1999, 54, 583; 95, 843; 2001, 50, 286) sätestatud kaitsealade loodusreservaatide, sihtkaitse- ja piiranguvööndite maa, samuti kaitstavate looduse üksik- ja muude objektide juurde kuuluv maa. Käesoleva lõike esimeses lauses nimetatud maal asuva elamu omanikul on õigus erastada maad kuni 2 ha ulatuses ning muu ehitise omanikul ehitise teenindamiseks vajaliku maa ulatuses. Erandina võib kaitseala valitseja, arvestades kehtestatud kaitsere¿iimi, lubada kaitsealade sihtkaitse- ja piiranguvööndi maa erastamist kuni käesoleva seaduse § 221 1.-22. lõikes, § 231 5. lõikes või § 232 5. lõikes sätestatud ulatuses.
(1) Ostueesõigusega saavad maad erastada isikud, kellele maa on antud põliseks kasutamiseks Eesti NSV taluseaduse alusel või kellel on õigus osta maad ehitise või istanduse omanikuna vastavalt käesolevale seadusele, arvestades §-s 21 sätestatud kitsendusi, samuti elamu-, korteri-, garaa¿i-, suvila- või aiandusühistu tema liikmete ühiskasutuses olevat maad. Käesoleva seaduse § 121 2. lõikes nimetatud istanduse omanik saab ostueesõigusega erastada tagastamise käigus vabaks jäävat istandusealust maad.
(11) Elamu-, korteri-, garaa¿i-, suvila- või aiandusühistu liikmete ühiskasutuses olevaks maaks loetakse nimetatud ühistu maakasutusõiguse piiridesse jääv maa, mida ühistu liikmed kasutavad ühiselt ja mis ei ole määratud ühistu liikme ehitise juurde kuuluva krundina või selle teenindamiseks vajaliku maana.
5)-6) [kehtetud]
(2) Maavanem võib kokkuleppel kohaliku omavalitsuse volikoguga volitada kohalikku omavalitsust korraldama riigi nimel maa ostueesõigusega ning vaba põllumajandus- ja metsamaa erastamist.
(1) Ostueesõigusega erastatava maa müügihinnaks on maa maksustamishind. Maa ostueesõigusega erastamisel enne 2002. aasta 1. jaanuari esitatud avalduse alusel on maa müügihinnaks 1993. aasta maa maksustamishind või 1996. aasta maa maksustamishind, kui viimane on madalam kui 1993. aasta maa maksustamishind. Vaba põllumajandusmaa, vaba metsamaa, samuti põllumajandusmaa katastriüksuse koosseisu arvatud metsamaa ja sihtotstarbeta maa müügihinnaks ning enampakkumisega erastatava maa alghinnaks on maa erastamise avalduse esitamise ajal kehtinud maa maksustamishind. Metsamaa erastamisel lisatakse maa müügihinnale või enampakkumisega erastatava maa alghinnale kasvava metsa maksumus.
1) füüsiline isik ostuees��igusega erastatava elamu, suvila ja aiamaja krundi või teenindamiseks vajaliku maa, sealhulgas elamu, suvila ja aiamaja püstitamiseks antud maa ning eluruumi juurde kuuluva maa mõttelise osa eest, ning põllumajandus-, metsa-, sihtotstarbeta ja Eesti NSV taluseaduse alusel põliseks kasutamiseks antud maa eest, samuti aiandus- või suvilaühistu tema liikmete ühiskasutuses oleva maa eest;
(12) Käesoleva paragrahvi 9. ja 10. lõikes nimetatud enammakstud summa tagastatakse erastamisvä��rtpaberites. Avaldus enammakstud summa tagastamiseks esitatakse erastamise korraldajale hiljemalt üks kuu enne erastamisväärtpaberite väljaandmise lõpetamist.
[RT I 2002, 11, 59 - jõust. 02.02.2002]
(1) Kui maa ostueesõigusega või käesoleva seaduse §-de 231 või 232 alusel erastamise õigust omav isik soovib erastatava maa eest tasuda ettemaksu, teatab ta oma soovist kirjalikult kohalikule omavalitsusele. Omavalitsus määrab maksualuste maade nimekirja alusel erastatava maa pindala ja hinna ning väljastab taotlejale ettemaksu tasumise teatise kümne tööpäeva jooksul. Ettemaksuna tasutava erastatava maa müügihinda võib vähendada käesoleva seaduse § 223 lõigetes 9-11 sätestatud juhtudel ja suuruses. Kui kinnistu piires on üle 0,5 ha metsamaad, on nõutav maa ja kasvava metsa hindamise akt. Sellisel juhul väljastab omavalitsus teatise kümne tööpäeva jooksul pärast hindamisakti saamist. Ettemaksuna tasutakse korraga kogu ostuhind.
(6) Kui käesoleva paragrahvi alusel toimunud vaba põllumajandusmaa erastamisel jäi osa vaba põllumajandusmaad erastamata, korraldatakse vaba põllumajandusmaa erastamise menetlus teistkordselt, kusjuures vallavalitsusel on õigus erastamisele kuuluvad või kasutusvaldusesse antavad maatükid uuesti piiritleda. Muus osas kohaldatakse vaba põllumajandusmaa erastamise menetluse teistkordsel läbiviimisel käesoleva paragrahvi sätteid.
(2) Vaba metsamaa erastamiseks võib omavalitsusele avalduse esitada äriregistrisse kantud füüsilisest isikust ettevõtja, kes tegeleb maa asukohajärgse kohaliku omavalitsuse haldusterritooriumil põllumajandusliku tootmisega, või äriregistrisse kantud Eesti eraõiguslik juriidiline isik, kelle põhiliseks tegevusalaks on põllumajanduslik tootmine maa asukohajärgse kohaliku omavalitsuse haldusterritooriumil, samuti äriregistrisse kantud füüsilisest isikust ettevõtja või äriregistrisse kantud Eesti eraõiguslik juriidiline isik, kes tegeleb maa asukohajärgse kohaliku omavalitsuse haldusterritooriumil metsamajandusega. Metsamajandusega tegeleja käesoleva seaduse tähenduses on isik, kes maa asukohajärgse kohaliku omavalitsuse territooriumil omab metsamaad koos kasvava metsaga ning kes on teostanud selles metsas metsaseaduse §-des 16-18 nimetatud hooldustöid või asunud täitma sama seaduse §-s 11 sätestatut. Kohalikul omavalitsusel on õigus vaba metsamaa taotlejalt nõuda eelmises lauses nimetatud tegevust tõendavaid dokumente.
(6) Kui käesoleva paragrahvi alusel toimunud vaba metsamaa erastamisel jäi osa vaba metsamaad erastamata, korraldatakse vaba metsamaa erastamise menetlus teistkordselt, kusjuures vallavalitsusel on õigus erastamisele kuuluvad maatükid uuesti piiritleda. Muus osas kohaldatakse vaba metsamaa erastamise menetluse teistkordsel läbiviimisel käesoleva paragrahvi sätteid.
§-d 26¿27.[kehtetu]
2) riikliku kaitse all olev ja riikliku kaitse all olevate objektide juurde kuuluv maa, kui kehtestatud kaitsere¿iim teeb võimatuks maa kasutamise teise isiku poolt;
§-d 33--34 [kehtetud]
(4) Maa kasutusvaldusesse andmise ning hilisema erastamisega seotud kulud kannab kasutusvaldaja.


Tallinna Linnavalitsus 08.10.2008 määrus number 67 [RT IV, 27.06.2013, 23]
Jõustumine: 13.10.2008
Redaktsiooni kehtivus: 13.10.2008 - ... [RT IV, 27.06.2013, 23]
8. oktoober 2008 nr 67
Määrus kehtestatakse Kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 30 lg 1 p 2 ja Tallinna Linnavolikogu 21. augusti 2008 määruse nr 28 „Sporditegevuse toetamise kord” § 7 lg 1-3 ja 19 lg 3 alusel ja kooskõlas Karistusseadustiku § 280 lg 1 ja 2 ning Isikuandmete kaitse seaduse § 10 lg 1 ja § 12 lg 1-3.
§ 1. Määrusega kehtestatakse:
1) sporditegevuse toetamise taotluse vorm (lisa 1);
2) treenerite nimekirja vorm (lisa 2);
3) harrastajate nimekirja vorm (lisa 3).
§ 2. Tunnistada kehtetuks Tallinna Linnavalitsuse 23. novembri 2005 määruse nr 105 „Sporditegevuse toetamise taotluse, treenerite ja harrastajate nimekirja, sporditegevuse toetamise lepingu ja sporditegevuse toetuse kasutamise aruande vormid“ § 1 punktid 1-3.
§ 3. Määrus jõustub 13. oktoobril 2008.
Tallinna Linnavalitsuse 8. oktoobri 2008 määruse nr 67
„Sporditegevuse toetamise taotluse ning
treenerite ja harrastajate nimekirja vorm”
Täidab ametiasutus
Taotluse saabumise kuupäev
Spordiorganisatsiooni nimi (juriidilise isiku nimi / füüsilise isiku ees- ja perekonnanimi)
Registrikood / isikukood või sünniaeg
2. Taotleja esindaja andmed
Juriidilise isiku seaduslik esindaja / füüsilise või juriidilise isiku volitatud isik (vajalik alla kriipsutada)
3. Treeningrühmade loetelu
Treeneri nimi
Treening-rühmade arv
Harrastajate arv kokku
4. Taotleja harrastajate arv kokku
5. Kohustused teiste isikute ees
*Kinnitus märkida ristiga (X)
Kinnitan, et maksuvõlgnevusi ei ole*
Kinnitan, et võlgnevusi linnaasutustele ei ole*
6.1. Järgneva aasta tegevuse kulude ja tulude eelarve
6.2. Järgneva kolme aasta tegevuskava (v.a erakooli puhul)
6.3. Spordirajatise või ehitise omandi- või kasutusõigust tõendava dokumendi koopia (v.a erakooli pidaja puhul)
6.4. Treenerite vormikohane nimekiri paberil ja elektrooniliselt (lisa 2)
6.5. Harrastajate vormikohane nimekiri paberil ja elektrooniliselt (lisa 3)
6.6. Treening- või tunniplaan (vähemalt järgmise toetusperioodi 1 kuu kohta)
6.7. Koopia dokumendist, mis tõendab isiku väljaõpet puuetega inimestega töötamiseks
6.8. Seadusliku esindamise õiguse puudumise korral esindusõigust tõendav volikiri
7. Allkiri
Kinnitan esitatud andmete õigsust ja olen teadlik, et tahtlik valeandmete esitamine on kriminaalkorras karistatav.
Nõustun minu poolt Tallinna Spordi- ja Noorsooametile avaldatud isikuandmete (nimi, isikukood, elukoht, telefon, faks, e-post) töötlemisega Isikuandmete kaitse seaduse tähenduses Talllinna Spordi- ja Noorsooameti poolt sporditegevuse toetusega seotud otstarbel.
kuupäev (päev, kuu, aasta)
Tallinna Linnavalitsuse 8. oktoobri 2008 määruse nr 67 „Sporditegevuse toetamise taotluse ning treenerite ja harrastajate nimekirja vorm”
………………………………………………………….. treenerite nimekiri
(Spordiorganisatsiooni nimi)
(taotluse esitaja nimi)
Tallinna Linnavalitsuse 8. oktoobri 2008 määruse nr 67 „Sporditegevuse toetamise taotluse ning treenerite ja harrastajate nimekirja vorm ”
………..……………………………………………… harrastajate nimekiri
Treeneri nimi …………………………….
Treeningrühma nimi /number .............................……….....................


text:
piiritlemisprobleemid
KarS § 31 lg 1 esimene lause sätestab, et tahtlik tegu ei ole õigusvastane, kui isik seda toime pannes kujutab endale ekslikult ette asjaolusid, mis välistaksid teo õigusvastasuse. Tegemist on KarS § 17 lg-s 1 reguleeritud koosseisueksimusega sarnase eksimuse instituudiga, kuivõrd see puudutab sarnaselt koosseisueksimusele eksimust faktilises asjaolus. KarS § 17 lg 1 järgi on vastutus tahtliku süüteo eest välistatud juhul, kui isik eksib süüteo objektiivsesse koosseisu kuuluva asjaolu suhtes. Samamoodi määrab KarS § 31 lg 1 esimene lause, et vastutus tahtliku süüteo eest langeb ära juhul, kui isik hindab vääralt asjaolu, mida tuleb deliktistruktuuris analüüsida õigusvastasuse tasandil. Seega on seadusandja valinud ka õigusvastasuse tasandil n-ö eksijasõbraliku regulatsiooni. Erinevalt süü puhul asjakohasest KarS § 39 lg-s 1 sätestatud keelueksimuse instituudist, mille kohaselt on vastutus välistatud vaid juhul, kui eksimus oli eksija jaoks vältimatu, vabaneb õigusvastasuse tasandil eksimuses olev isik vastutusest hoolimata sellest, kas eksimus oli tema jaoks välditav või vältimatu. Kui isikut ei saa tulenevalt KarS § 31 lg 1 esimesest lausest võtta vastutusele tahtlikult toime pandud süüteo eest, ei tähenda see tingimata seda, et ta vabaneb vastutusest täielikult. Vastavalt KarS § 31 lg 1 teisele lausele vastutab õigusvastasust välistava asjaolu suhtes eksimuses olnud isik seaduses sätestatud juhtudel ettevaatamatusest toimepandud süüteo eest. See tähendab, et raske tervisekahjustuse tekitaja võib vastutada KarS § 119 lg 1 järgi. Kuivõrd viimati nimetatud sätte näol on tegemist ettevaatamatusdeliktiga, tuleb isiku vastutus selle normi järgi kõne alla juhul, kui saab kõneleda objektiivse hoolsuskohustuse rikkumisest (vt RKKKo 3-1-1-79-10, p 20). Kui isik on vabanenud vastutusest tahtliku süüteo eest KarS § 31 lg 1 esimese lause tõttu, on ka ettevaatamatusdelikti juures hoolsuskohustuse rikkumist analüüsides tarvis küsida eeskätt eksimusega seonduva kohta. Objektiivse hoolsuskohustuse rikkumist saab jaatada nt juhul, kui õigusvastasust välistava asjaolu mitteesinemine oleks käibes vajaliku hoole ülesnäitamise korral olnud isiku jaoks äratuntav ja oletatav kaitsetegu seega välditav. Nii võib õigusvastasust välistava asjaolu mitteesinemine olla hädakaitse puhul äratuntav situatsioonis, kus isikul on enne enda kaitsmist ajaliselt ja ruumiliselt võimalik veenduda, kas rünnet ikkagi on põhjust oodata või mitte. Kui aga isikul ei ole kaitsetegevusega enam võimalik viivitada või ei saa ta olukorda veel kord hinnata, nt ei saa ta teha ruumipuuduse tõttu sammu tagasi või kõrvale (on nurka surutud), ei saa kõneleda sellest, nagu olnuks õigusvastasust välistava asjaolu mitteesinemine olnud äratuntav ja oletatav kaitsetegu isiku jaoks välditav.
3-1-1-56-08 Riigikohus 15.10.2008
KarS § 202
Kui isik arvab ekslikult, nagu viibiks ta hädaseisundis, esineb tema käitumises KarS § 31 lg 1 alusel eksimus õigusvastasust välistava asjaolu esinemises. Niisuguse eksimuse korral on isiku tegu küll tahtlik, kuid selle õigusvastasus on välistatud. Seaduses sätestatud juhtudel võib isik sellisel juhul vastutada ettevaatamatusest toimepandud süüteo eest.
Kui jätta arvestamata teoobjektiks olev väheväärtuslik vara, on KarS § 202 ja § 218 lg 1 objektiivselt ja subjektiivselt koosseisult identsed. Seetõttu nii, nagu pole võimalik ettevaatamatusest toime panna KarS § 202 järgi kvalifitseeritavat kuritegu, ei ole võimalik ettevaatamatusest toime panna ka KarS § 218 lg 1 järgi kvalifitseeritavat süüteo toimepanemise tulemusena saadud vara omandamist (vt RKKKo nr 3-1-1-81-06, p 10).
KarS § 218 lg 1 ei näe ette sellist iseseisvat süüteokoosseisu nagu varavastane süütegu väheväärtusliku asja või väheolulise varalise õiguse vastu, vaid sätestab vastutuse varguse, omastamise jm varavastase süüteo (v.a röövimine, väljapressimine ja asja omavoliline kasutamine vägivalla abil ning tulirelva, laskemoona, lõhkeaine, kiirgusallika, narkootilise või psühhotroopse aine või nende lähteaine, suure teadusliku, kultuuri- või ajalooväärtusega eseme vargus või süstemaatiline vargus) eest, mis on suunatud väheväärtusliku asja või väheolulise varalise õiguse vastu (vt RKKKo nr 3-1-1-81-06, p 9).
3-1-1-20-06 Riigikohus 20.04.2006
Karistusregistri seaduse (KarRS) § 31 sätestab, et karistusregistrisse kantud isiku karistusandmetest lähtutakse isiku karistatuse ja kuriteo või väärteo korduvuse arvestamisel ja et Karistusregistri karistusandmed omavad õiguslikku tähendust kuni nende kustutamiseni sama seaduse §-des 25-28 sätestatud tähtaegadel. Karistusregistri seaduse § 25 lg 1 p 1 kohaselt kustutatakse karistusandmed registrist ja kantakse üle arhiivi, kui väärteo eest mõistetud või määratud rahatrahvi või aresti täitmisest on möödunud üks aasta. Samas näeb KarRS § 26 lg 5 ette, et kui isik paneb enne karistusandmete kustutamise tähtaja möödumist toime uue väärteo või kuriteo, siis tähtaeg katkeb ja tähtaega arvestatakse viimase väärteo või kuriteo eest mõistetud põhi- ja lisakaristuse ärakandmisest kõigi väärtegude või kuritegude eest.
Tahtluse välistab üksnes koosseisueksimus (KarS § 17). Koosseisueksimusega on tegemist siis, kui isik ei tea mingit süüteokoosseisule vastavat faktilist asjaolu ega pea seda isegi mitte võimalikuks (vt RKKK otsus nr 3-1-1-95-05).
Lisaks koosseisueksimusele ja eksimusele õigusvastasust välistavas asjaolus (eksimused faktilistes asjaoludes) tunneb Karistusseadustik ka õiguslikku eksimust - eksimust teo keelatuses (KarS § 39), mis vältimatuse korral välistab isiku süü, välditavuse korral võib aga anda aluse KarS § 60 kohaldamiseks. KarS § 39 lg 1 kohaselt on eksimusega teo keelatuses ehk keelueksimusega tegemist juhul, kui isik ei saa aru oma teo keelatusest. Keelueksimuse puhul on tegemist eksimusega mingi keelava õigusnormi sisuks oleva keelu olemasolus (vt RKKK otsus nr 3-1-1-95-05). Olukorras, kus isik arvab, et tema tegu ei ole karistatav mitte kuriteona, vaid väärteona, puudub alus väita, et isik ei saa aru oma teo keelatusest KarS § 39 mõttes.
Liikluskuriteos süüdimõistetult võib kohus jätta juhtimisõiguse ära võtmata üksnes väga erandlikel juhtudel (vt RKKK otsus nr 3-4-1-2-05).
Karistusseadustiku § 39 lg 1 kohaselt on eksimusega teo keelatuses ehk keelueksimusega tegemist juhul, kui isik ei saa aru oma teo keelatusest. Keelueksimuse puhul on tegemist eksimusega mingi keelava õigusnormi sisuks oleva keelu olemasolus (vt RKKKo nr 3-1-1-95-05, p 8). Olukorras, kus isik arvab, et tema tegu ei ole karistatav mitte kuriteona, vaid väärteona, puudub alus väita, et isik ei saa aru oma teo keelatusest KarS § 39 mõttes. Eksimusele toimepandava süüteo liigis Karistusseadustik aga õiguslikku tähendust ei anna. Selline eksimus ei välista ei teo koosseisupärasust (sh tahtlikkust), õigusvastasust ega süülisust.
Riigikohus saab konkreetse normikontrolli raames hinnata kriminaalõigusnormi Põhiseadusele vastavust vaid menetletava kriminaalasja asjaolude põhjal (vt ka RK üldkogu otsus nr 3-1-1-77-02).

matches:
§ 31
§ 17
§ 17
§ 31
§ 39
§ 31
§ 31
§ 119
§ 31
Riigikohus
§ 202
§ 31
§ 202
§ 218
§ 202
§ 218
§ 218
Riigikohus
§ 31
§ 25
§ 26
§ 17
§ 39
§ 60
§ 39
§ 39
kohus
§ 39
§ 39
Riigikohus


 Lõpetasin töölepingu TLS § 91 lg 2 p 3 - juura.ee
Lõpetasin töölepingu TLS § 91 lg 2 p 3
Kristiina 5.02.2019 06:43	(10 kuud tagasi)
Kui suur on võimalus saada hüvitist? Lõpparve saadud, hüvitisest kuulda pole midagi
Nii on 5.02.2019 07:09	(10 kuud tagasi)
Mis hüvitist? Ei saa loomulikult, pole seadusliku õigust saada.
Reelika 5.02.2019 10:19	(10 kuud tagasi)
Mis mõttes pole? TLS § 100 lg 4 - Kui töötaja ütleb töölepingu erakorraliselt üles põhjusel, et tööandja on lepingut oluliselt rikkunud, maksab tööandja töötajale hüvitist töötaja kolme kuu keskmise töötasu ulatuses. Kohus või töövaidluskomisjon võib hüvitise suurust muuta, arvestades töölepingu ülesütlemise asjaolusid ja mõlema poole huvisid.
Nii on 5.02.2019 17:49	(10 kuud tagasi)
3) töö jätkamine on seotud reaalse ohuga töötaja elule, tervisele, kõlbelisusele või heale nimele. Seda arvas töötaja, mitte tööandja, see on suhtline... sellisel juhul ei maksta. See on sama jabur, et ma ei saa olla koristaja...mu maine kahjustub või on ohtlik hoida lappi käes... Unusta ära, ei maksta hüvitist. Võibolla siis kui inimene on aastaid tööl olnud, mitte mõni kuu või paar nädalat..
Reelika 5.02.2019 18:39	(10 kuud tagasi)
Kui tööandja arvab vastupidist ja nõus ei ole, peaks ta töövaidluskomisjoni või kohtusse pöörduma ja selle lepingu ülesütlemise vaidlustama. Praegu nagu aru saan, siis tööandja on nõustunud töölepingu lõppetamisega § 91 lg 2 p 3 alusel, maksis juba lõpparvegi ju välja..Pealegi ega meie ju tea, oli seal see reaalne oht või mitte. Kui teemaalgataja nii väidab, ju siis oli..
Irina 19.02.2019 12:16	(9 kuud tagasi)
Kui leping on lõpetatud TLS § 91 lg 2 p 3 alusel siis maksab tööandja koos lõparvega 3-kuuline hüvitis mida ta hiljem saab töövaidluse komisjoni abiga vaidlustada ja tagasi saada.
A 20.02.2019 07:05	(9 kuud tagasi)
Kristiina ju kirjutab, et talle ei ole hüvitist makstud, seega selle saamiseks peab ta ise pöörduma kohtusse või töövaidluskomisjoni, kui tööandaja pole nõus vabatahtlikult maksma.