text:
Detailplaneeringut ei muuda kehtetuks see, et seda pole nimetatud üldplaneeringus esitatud kehtima jäävate detailplaneeringute loetelus. Üldplaneeringu kehtestamine ei muuda samale alale kehtestatud detailplaneeringuid kehtetuks (PlanS v.r § 24 lg 6). Tegevusetusega ei saa detailplaneeringut kui haldusakti kehtetuks tunnistada, haldusakti kehtetuks tunnistamiseks tuleb anda iseseisev haldusakt. (p 16)
See, et detailplaneeringu kaust ei ole KOV-s säilinud, ei muuda detailplaneeringut kehtetuks. Haldusakt ei muutu kehtetuks, kui tema originaal on kaduma läinud või hävinud. Seni, kuni haldusakti sisu on võimalik tuvastada, on seda võimalik ka täita. Kaotatud haldusaktile tuginemiseks peab selle sisu aga olema tõendatud. (p 17)
3-3-1-19-11 Riigikohus 15.06.2011
Riigikohtu praktikas on rõhutatud avalikkuse tõhusa kaasamise olulisust planeerimismenetluses ning selgitatud, et planeerimisotsustele omase ulatusliku diskretsioonilisuse tõttu on isikute õigeaegsel kaasamisel ja ärakuulamisel planeerimismenetluses võrreldes tavapärase haldusmenetlusega suurem roll (vt nt 12.05. 2008 otsuse haldusasjas nr 3-3-1-16-08, p 12, 18.02.2002 otsuse haldusasjas nr 3-3-1-8-02, p 6). Samuti on asutud seisukohale, et erinevaid huve arvestava tasakaalustatud lahenduse saavutamiseni kui planeerimismenetluse ühe eesmärgini jõudmiseks on puudutatud isikutele ja avalikkusele planeerimismenetluse erinevate etappide käigus ette nähtud võimalus oma seisukohtade väljendamiseks ning planeeringu menetlejale on pandud kohustus nende arvessevõtmist kaaluda (vt 06.11. 2002 otsue haldusasjas nr 3-3-1-62-02, p 16). Detailplaneeringut endapoolse vea tõttu kehtetuks tunnistades ei saa haldusorgan siiski tugineda üksnes avalikkuse kaasamise põhimõtte olulisusele. Esmalt tuleks kohases menetluses selgitada, kas detailplaneering rikub üldse kaasamata jäänud isikute huve.
Haldusorgan otsustab detailplaneeringu kehtetuks tunnistamise kaalutlusõiguse kohaselt, kui seadus ei keela või ei kohusta haldusakti kehtetuks tunnistama. Planeerimisseadus reguleerib planeeringu kehtetuks tunnistamist üksnes olukorras, kus kohalik omavalitsus või planeeritava maa-ala kinnistu omanik soovib planeeringu elluviimisest loobuda. Samuti sätestatakse kohustuslikud nõuded planeeringu avalikule väljapanekule, kuid nende rikkumisel ei ole ettenähtud kohustust planeeringu kehtetuks tunnistamiseks. Muudel juhtudel toimub planeeringu kehtetuks tunnistamine haldusmenetluse seaduse kohaselt ning haldusorganil on kehtetuks tunnistamise osas kaalutlusõigus. Kaalumisel tuleb arvestada, et haldusakti andmisel võib olla küll rikutud menetlusnõudeid, kuid kui rikkumine ei mõjutanud asja otsustamist, ei saa haldusakti kehtetuks tunnistamist nõuda. Samuti tuleb tagada huvitatud isiku õigused, eelkõige ärakuulamisõigus.
Avalikkuse kaasamise põhimõtte rikkumine ei pane haldusorganile absoluutset kohustust detailplaneeringu kehtetuks tunnistamiseks olukorras, kus detailplaneeringu kehtestamist pole tähtaegselt vaidlustatud. Arvestada tuleb huvitatud isiku õiguste ja tema võimaliku usalduse kaitse kohustusega, mistõttu võib detailplaneeringu kehtetuks tunnistamisel haldusorgani poolt olla menetluslikel rikkumistel väiksem kaal. Endapoolse vea tunnistamisel ei saa haldusorgan viidata ainuüksi avalikkuse kaasamise põhimõtte olulisusele, vaid peab kohases menetluses välja selgitama, kas detailplaneering üldse rikub kaasamata jäänud isikute huve.
3-3-1-84-08 Riigikohus 10.11.2009
PlanS § 26 lg 1 võimaldab kaebuse esitamist nii subjektiivsete õiguste rikkumise tõttu kui ka n-ö avalikes huvides (nn populaarkaebus), andes seega igaühele õiguse vaidlustada planeeringuotsust selle õigusevastasuse motiivil. Populaarkaebusele kohaldatakse halduskohtumenetluse põhimõtteid ja sätteid, arvestades seda liiki kaebuste iseärasustega. Kaebuse esitamise eelduseks on kaebaja õiguste ja vabaduste riive ning populaarkaebuse esitamise eelduseks on avalike huvide riive. Ka populaarkaebuse korral peab kaebaja juhinduma HKMS § 10 lg 1 punkti 4 ning lg 3 punkti 3 nõuetest, st välja tooma vaidlustatava haldusakti väidetava õigusvastasuse alused, osutades sealhulgas õigusvastaselt kahjustatud avalikule huvile. Populaarkaebuse eesmärgiks ei saa olla kolmandate isikute erahuvide kaitse.
Kohtutel puudub õiguslik võimalus hakata kaebust menetlema populaarkaebusena, kui puudub kaebaja selge seisukoht. Seetõttu peab kaebaja kaebuses osutama selle alusele. Võimalik on kaebuse esitamine ka kahel erineval alusel, s.o subjektiivsete õiguste rikkumise alusel ja populaarkaebusena. Sellisel juhul peavad erinevad alused ja kaebuse osad olema piiritletud ja eristatavad.
Akti vaidlustamine populaarkaebuse vormis ebapiisava põhjendamise või kaalutlusõiguse väärkasutamise motiivil eeldab eelkõige, et esineks õiguslik situatsioon, mis tingib vajaduse kaaluda erinevaid avalikke huve. Kaalumise nõuded, sealhulgas kaalumise kriteeriumid, võivad tuleneda seadusest või olla täpselt piiritlemata. Sellest sõltumata peab populaarkaebuse esitaja kaebuses osutama, milliste avalike huvide kaalumiskohustust pole haldusorgan nõuetekohaselt täitnud. Kohtumenetluse käigus ei saa kohus pädevuse piiridest väljumata omal algatusel asuda kujundama ja seejärel hindama akti andmise võimalikke kaalutlusi. Tuleb silmas pidada, et ka uurimisprintsiibi rakendamine populaarkaebuse korral ei välista kohtu seotust kaebuse aluse ja esemega tervikuna.
Akti motiveerimine on esmalt vajalik akti materiaalse õiguspärasuse kontrollimiseks. HMS §-dest 54 ja 56 tuleneb üldine akti motiveerimise kohustus. Isik, kelle õigusi ja vabadusi haldusakt ei riiva, ei saa üldjuhul omada ka legitiimset ja kaitstavat huvi akti motiivide vastu. HMS § 56 lg 4 kohaselt ei pea põhjenduses näitama haldusakti andmise faktilist alust, kui haldusakti adressaadi taotlus rahuldati ja kolmanda isiku õigusi ja vabadusi ei piirata.
Teatud liiki aktide põhjendamiskohustus võib seadusega olla reguleeritud eelnevast erinevalt. Planeerimisseaduse 1. juulist 2009 kehtiva redaktsiooni §-st 2 tuleneb planeeringulahenduste põhistamise kohustus planeeringu tekstis. Seega on seadusest tulenevalt vältimatu, et planeering on põhistatud dokument. Põhjendamine planeeringudokumentides võib olla piisav ega eelda põhjenduste täiendavat esitamist planeeringu kehtestamise otsuses. Võimalus esitada akti põhjendused akti juurde kuuluvates dokumentides, milleks saab olla ka planeering, on kooskõlas HMS § 56 lg-s 1 sätestatuga. Planeeringute põhjendamine vahetult planeeringu kehtestamise otsuses võib olla vajalik siis, kui planeeringulahendusega riivatakse oluliselt kolmandate isikute õigusi.
HMS § 56 lg-e 1 tõlgendamisel on Riigikohtu halduskolleegium 14.10.2003 otsuses haldusasjas nr 3-3-1-54-03 ning 17,05.2005 otsuses haldusasjas nr 3-3-1-16-05 rõhutanud, et ulatuslikumate aktide, sh detailplaneeringute kehtestamise otsuste korral on põhjendatud nõuda põhimotiivide esitamist mitte üksnes otsusele lisanduvates dokumentides, vaid ka otsuses endas. Kolleegium ei pea vajalikuks eelnimetatud seisukohta muuta. Haldusasjas nr 3-3-1-16-05 leidis kolleegium, et detailplaneeringu kehtestamise otsuse põhistustesse kuuluvate asjaolude ja motiivide ring sõltub konkreetse juhtumi eripärast ega ole reeglina õiguslikult ette määratud.
3-3-1-39-07 Riigikohus 17.10.2007
Haldusakt peab olema selge ja üheselt mõistetav. Selgeks ja üheselt mõistetavaks regulatsiooniks ei saa pidada seda, mis ei ole sätestatud eraldi detailplaneeringu kehtestamise otsuses või väljendatud selgelt detailplaneeringu lõpptulemuseks oleval kaardil või tekstilises osas. Arusaam, nagu võiks detailplaneeringu kooskõlastamise tingimused olla välja toodud üksnes kooskõlastavate haldusorganite kirjades, võib põhjustada vaidlusi nende kohustuslikkuse ja täitmise üle ning tuua lõppkokkuvõttes kaasa pöördumatut kahju.
Detailplaneeringu menetlemisel ja kehtestamisel diskretsiooniõiguse kasutamine eeldab seda, et kaalumisele võetakse kõik menetluses esitatud asjassepuutuvad väited ja seisukohad. Kui menetlusosaliste poolt esitatud seisukohad jäetakse arvestamata, siis tuleb seda põhjendada.
Planeeringute kui ulatusliku kaalutlusruumiga otsuste puhul on motiveermisel suur tähtsus (vt Riigikohtu 10.10.2002 otsust haldusasjas nr 3-3-1-42-02). Kui motivatsioon esitatakse selle mahukuse tõttu mõnes teises dokumendis, peavad haldusaktis olema ära toodud vähemalt põhimotiivid. Kui tehakse viide mõnele teisele dokumendile, siis peab lõppkokkuvõttes olema arusaadav, milline selles dokumendis sisalduv informatsioon kujutab endast osa haldusakti põhjendusest (vt Riigikohtu 14.10.2003 otsust haldusasjas nr 3-3-1-54-03). HMS § 56 vastaselt haldusakti motiveerimata jätmine tähendab üldjuhul selle haldusakti õigusvastasust ning on haldusakti tühistamise aluseks.
3-3-1-33-05 Riigikohus 20.10.2005
Tühistamiskaebuse eesmärgist on hõlmatud ka vaidlustatud otsuse õigusvastasuse tuvastamine, olenemata sellest, kas tuvastamiskaebus on esitatud või mitte. Menetlusökonoomia põhimõttega oleks vastuolus, kui pärast tühistamiskaebuse rahuldamata jätmist tuleks pöörduda uuesti kohtusse tuvastamiskaebusega. Kuna tühistamiskaebus võib jääda rahuldamata ka kohtumenetluse käigus muutunud asjaolude tõttu, mille eest kaebuse esitaja ei vastuta, oleks kaebuse täielik rahuldamata jätmine ebaõiglane. Seetõttu ei ole kaebuse piire ületatud kui haldus- või ringkonnakohtus asendatakse tühistamiskaebus tuvastamiskaebusega. Tühistamiskaebuselt tuvastamiskaebusele üle minnes, peab kohus välja selgitama, milline on isiku põhjendatud huvi haldusakti õigusvastasuse tuvastamiseks.
Detailplaneeringu üks eesmärke on tasakaalustada erinevate isikute ja gruppide õigused ja huvid. Selle eesmärgi saavutamiseks on seadusega nähtud ette planeeringu avalik menetlus. Detailplaneeringus kindlaksmääratud tehnorajatiste arv ning paiknemine täpsustab ja loob esmase aluse kinnisasja omaniku kohustusele taluda oma kinnisasjale tehnorajatise ehitamist. Seetõttu ei või anda planeeringuga vastuolus olevat ehitusluba.
Ühisveevarustuse ja -kanalisatsiooni puhul ei tohi kohalik omavalitsus ehitusloa andmise otsustamisel piirduda ainuüksi hinnanguga sellele, kas projektijärgset tehnorajatist on ehitustehniliselt võimalik välja ehitada, vaid hinnata tuleb ka sellise tehnorajatise efektiivse kasutamise võimalikkust. Kui rajatist ei ole tõenäoliselt võimalik õiguslikult või tehniliselt kasutada või ei ole see majanduslikult otstarbekas, on ehitusloa andmine iseenesest ebaseaduslik.
Juhul, kui ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni ehitamiseks taotleb ehitusluba isik, kes ei ole vee-ettevõtja või kellel puudub vee-ettevõtjaga leping rajatiste võõrandamiseks või kasutamiseks, peab kohalik omavalitsus hindama, millised võimalused on sellel isikul asuda tegutsema vee-ettevõtjana.
3-3-1-37-04 Riigikohus 18.10.2004
Üldplaneering peab tagama valla või linna edasise arengu ja ühiskonnaliikmetele parima võimaliku elukeskkonna. Vastavalt PES (kehtis kuni 1. jaanuarini 2003) § 8 lg 4 p-le 2 on üldplaneeringu üheks ülesandeks kestva ja säästva arengu tingimuste määratlemine ning nende sidumine territoriaal-majandusliku arenguga.
Üldplaneeringul on oluline roll maakasutus- ja ehitustingimuste kindlaksmääramisel, sest see on vastavat investeeringut ja ehitust ettevalmistava detailplaneeringu aluseks ning vaatleb linna või valla arengut tervikuna. Üldplaneering ei määra siiski iseenesest veel katastriüksuse sihtotstarvet, vaid annab sisulise aluse selle määramiseks. Linna üldplaneering annab kõigest põhimõtted, millest tuleb lähtuda edasisel detailplaneeringute koostamisel.
Kohalik omavalitsus peab planeeringu menetlemise käigus piisava tõhususega täitma PES-st (PlanS-st) tulenevaid kohustusi mh erinevate huvide vahel tasakaalustatud lahenduse leidmisel. Kohalik omavalitsus peab planeerimisdiskretsiooni teostades kaitsma avalikke huve mõistlikul viisil, samas tuleb tal piisavalt põhjendada, miks menetlusosalise esitatud argumente või tõendeid pole aktsepteeritud või piisavaks peetud. Eriti hoolikalt tuleb põhjendada selliseid planeeringuotsuseid, millega kitsendatakse isikute maakasutuse ja ehitamise õigust või mille vastu on esitatud vastuväiteid planeeringu koostamise käigus.
Kaalutlusõiguse teostamise korral peab kohus kontrollima diskretsiooni õiguspärasust lähtuvalt haldusakti põhjendustest. Mida ulatuslikum on diskretsiooniruum ja keerukam õiguslik ning faktiline olukord, seda põhjalikum peab olema motivatsioon. Haldusakti põhjendus peab ka kohut veenma, et haldusorgan on diskretsiooni teostades arvestanud kõiki olulisi asjaolusid ja huve ning et kaalumine on toimunud ratsionaalselt.
Planeerimismenetluse üheks eesmärgiks on planeeringuga seotud erimeelsuste lahendamine ja erinevate isikute huve ning avalikku huvi arvestava tasakaalustatud lahenduse saavutamine. Kohalik omavalitsus peab planeeringu menetlemise käigus piisava tõhususega täitma PES-st tulenevaid kohustusi avalikkuse kaasamisel, erinevate seisukohtade arvessevõtmise võimalikkuse kaalumisel ja erinevate huvide vahel tasakaalustatud lahenduse leidmisel ning tegema temast oleneva, et lahendada isikute (näiteks piirinaabrite) vahelisi erimeelsusi.
Planeeringu kehtestamise otsustamisel tuleb muuhulgas arvestada ka kulutusi, mida seoses planeeringu menetlemisega on teinud avalik võim ja planeeringu koostamise finantseerija. Samuti peab arvestama menetlusosaliste valmisolekut paindlikeks lahendusteks.
3-3-1-42-02 Riigikohus 10.10.2002
Kohalik omavalitsus, teostades planeerimisdiskretsiooni, peab kaitsma avalikke huve mõistlikul viisil, piisavalt põhjendades, miks menetlusosalise poolt esitatud argumente või tõendeid pole aktsepteeritud või piisavaks peetud. Haldusakti põhjendus peab ka kohut veenma, et haldusorgan on diskretsiooni teostades arvestanud kõiki olulisi asjaolusid ja huve ning et kaalumine on toimunud ratsionaalselt. Kui olemasolev informatsioon ei ole piisav õiguspärase ja õiglase kaalutlusotsuse tegemiseks, sealhulgas detailplaneeringu vastuvõtmise küsimuse lahendamiseks, peab haldusorgan planeeringu koostajat ja vajadusel ka teisi puudutatud isikuid kaasates koguma otsustamiseks täielikumat teavet. Sellise teabe kogumine võib seisneda ka ekspertiiside tellimises.
Planeeringu menetlemine võib lõppeda ka planeeringu vastuvõtmise staadiumis, ilma et avalikku väljapanekut üldse korraldataks. PES §-st 18 lg 1 ei tulene kohaliku omavalitsuse kohustus algatatud ja koostatud planeering igal juhul vastu võtta.

matches:
§ 24
Riigikohus
Riigikohus
§ 26
§ 10
kohus
§ 56
§ 56
§ 56
Riigikohus
§ 56
Riigikohus
kohus
Riigikohus
§ 8
kohus
Riigikohus


text:
Kohtla-Järve linna huvikoolides õppetasu toetuse määramise ning maksmise kord – Riigi Teataja
Kohtla-Järve linna huvikoolides õppetasu toetuse määramise ning maksmise kord
Kohtla-Järve linna huvikoolides õppetasu toetuse määramise ning maksmise kord - sisukord
§ 5 Toetuse määramine ja väljamaksmine
§ 7 Tunnistada kehtetuks
RT IV, 16.07.2013, 8
Vastu võetud 25.05.2011 nr 83
Õppetasu toetuse määramise ja maksmise kord (edaspidi kord) sätestab huvikoolides õppetasu toetuse määramist ja maksmist Kohtla-Järve linna eelarves selleks ettenähtud vahenditest.
(1) Õppetasu toetus (edaspidi toetus) on isiku või perekonna toimetuleku soodustamiseks Kohtla-Järve linna eelarvest makstav rahaline toetus.
(2) Toetus makstakse välja huvikooli eelarvest lapsevanemale, hooldajale või eestkostjale 1 kord kalendriaastas peale vanema, hooldaja või eestkostja poolt õppuri eest jooksva õppeaasta õppetasu tasumist.
(3) Toetuse mää ramisel loetakse perekonna liikmeteks abielus võ i abielulistes suhetes olevad samas eluruumis elavad isikud, nende abivajavad lapsed ja vanemad võ i muud ü ht võ i enamat tuluallikat ü hiselt kasutavad võ i ü hise majapidamisega isikud.
(4) Toetuse määramise aluseks on perekonna kõikide liikmete sissetulekud, kui käesolevas korras ei ole sätestatud teisiti. Kohtla-Järve Linnavalitsuse revidendil on õigus kontrollida esitatavate andmete vastavust tegelikkusele.
Toetust on õigus saada lapsevanemal, hooldajal või eestkostjal, kelle laps elab Rahvastikuregistri andmete kohaselt Kohtla-Järve linnas ja õpib Kohtla-Järve linna huvikoolis järgmistel juhtudel:
1) perekonna sissetulek on alla 300 eurot kuus;
2) Kohtla-Järve linna huvikoolis õpib perekonnast kaks või rohkem last, kelle nimed on kantud Eesti Hariduse Infosüsteemi andmebaasi;
3) õppur õpib hinnetele „hea“ ja „väga hea“ üheaegselt huvikooli mitmel õppekaval;
4) õppur on osalenud ja/või pääsenud II-III vooru või saavutanud I – VI koha rahvusvahelisel või I-III koha vabariiklikul või regionaalsel konkursil.
(1) Toetust võivad taotleda lapsevanem, õppuri hooldaja või eestkostja.
(2) Avaldus toetuse saamiseks esitatakse huvikooli direktorile.
1) § 3 lg 1 p 1 nimetatud juhul kuue kuu sissetuleku tõendavad dokumendid;
2) § 3 lg 1 p 3 ja p 4 juhul õppuri huvialaste saavutuste tõendavate dokumentide koopiad;
(4) Avaldus esitatakse tähtajaks 1. november.
§ 5. Toetuse määramine ja väljamaksmine
(1) Huvikooli direktor edastab toetuse avaldused huvikooli õppenõukogule, kes teeb otsuse toetuse väljamaksmiseks või sellest keeldumiseks hiljemalt 20. novembriks.
(2) Toetust määratakse järgmistes suurustes:
1) k uni 50% õppetasu ulatusest ühe õppuri kohta, kui perekonna sissetulek on alla 300 eurot kuus;
2) k uni 50% ühe õppuri õppetasu ulatusest perest kahe huvikoolis õppiva lapse kohta;
3) k uni 50% ühe õppuri õppetasu ulatusest I-VI koha saavutamisel rahvusvahelisel või I -III koha saavutamisel vabariiklikul või regionaalsel konkursil;
4) k uni 50% õppetasu ulatusest ühe õppuri osalemisel rahvusvahelise konkursi II-III voorus;
5) k uni 100% ühe õppuri õppetasu ulatusest perest kolme või enam huvikoolis õppiva lapse kohta;
6) k uni 100% ühe õppekava õppetasu (väiksema) ulatusest mitmel õppekaval hinnetele „hea“ ja „väga hea“ õppiva õppuri kohta.
(3) Toetus kantakse üle õppuri vanema, hooldaja või eestkostja panga arveldusarvele hiljemalt 10 päeva jooksul pärast otsuse vastuvõtmist.
(1) Õppetasutoetuse maksmiseks eraldatud vahendite kasutamise õigsust kontroll ib ja peab selle üle arvestust l innavalitsuse raamatupidamine.
(2) Huvikool esitab Kohtla-Järve Linnavalitusele üks kord aastas ülevaate makstud õppetasutoetuste kohta.
§ 7. Tunnistada kehtetuks
Kohtla-Järve Linnavolikogu 20. veebruari 2008 määrus nr 129 “Laste huvikoolides õppetasu toetuse määramise kord”.
Määrus jõustub 2. juunil 2011. a.

matches:
§ 5
§ 7
§ 3
§ 3
§ 5
§ 7


§ 3 Reisidokument ja siseriiklik dokument
§ 6 Eestis püsivalt viibiva välismaalase dokumendikohustus
§ 111 Isiku tuvastamine
§ 112 Menetlus dokumendi väljaandmisel
(1) Isikut tõendav dokument (edaspidi dokument) on riigiasutuse poolt väljaantud dokument, kuhu on kantud kasutaja nimi ja sünniaeg või isikukood ning foto ja allkiri, kui seadus või selle alusel kehtestatud õigusakt ei sätesta teisiti.
§ 3. Reisidokument ja siseriiklik dokument
(1) Eesti kodanik või välismaalane võib oma isikut tõendada ka käesolevas seaduses sätestamata kehtiva dokumendiga, kui dokumenti on kantud kasutaja nimi, foto, allkiri ja sünniaeg või isikukood. Alla nelja-aastase Eesti kodaniku ja välismaalase dokumenti ei pea olema kantud fotot. Alla 15-aastase Eesti kodaniku ja välismaalase dokumenti ei pea olema kantud allkirja.
§ 6. Eestis püsivalt viibiva välismaalase dokumendikohustus
(1) Eestis kehtiva elamisloa alusel püsivalt viibival (elaval) välismaalasel peab olema isikutunnistus.
(3) Käesoleva paragrahvi lõiget 1 kohaldatakse pärast Eestis elava välismaalase sünni registreerimist.
(1) Eestisse saabuval, Eestis ajutiselt viibival ja Eestist lahkuval välismaalasel peab olema kehtiv välisriigi reisidokument, Eesti välismaalase reisidokument või välisriigis väljaantud tagasipöördumist lubav dokument, kui välisleping ei näe ette teisiti.
(2) Reisidokumenti või tagasipöördumise luba ei pea olema alla 15-aastasel välismaalasel, kui tema nimi, sünniaeg ja foto on kantud teda saatva isiku reisidokumenti. Alla seitsmeaastase välismaalase foto ei pea olema kantud teda saatva isiku dokumenti.
Dokumendikohustuse riigipiiri ületamisel sätestab riigipiiri seadus (RT I 1994, 54, 902; 1997, 77, 1315).
(3) Kui käesolev seadus ei sätesta teisiti, võib dokumendi kasutaja kohta kanda dokumenti üksnes järgmisi isikuandmeid:
4) foto;
7) sõrmejäljed või allkiri;
8) silmade ja juuste värv;
9) muud isikuandmed, kui see on ette nähtud välislepingu, seaduse või selle alusel antud muu õigustloova aktiga.
(5) Dokumenti võib kanda digitaalset tuvastamist ja allkirjastamist võimaldavat informatsiooni ning teisi digitaalseid andmeid, mille loetelu kehtestab Vabariigi Valitsus määrusega.
(3) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 2 nimetatud juhtudel kantakse isikunimi algupärasel kujul dokumendi (välja arvatud isikutunnistus) märkustelehele ning kanne kinnitatakse pitsatiga.
(2) Kui dokumendi väljaandjal tekib põhjendatud kahtlus, et alla 15-aastasele isikule reisidokumendi andmine või väljavahetamine võib kahjustada tema huve, peab reisidokumendi väljaandmiseks või väljavahetamiseks olema eestkosteasutuse nõusolek.
§ 111. Isiku tuvastamine
(1) Dokumendi väljaandmise või väljavahetamise taotlemisel ja dokumendi väljastamisel tuvastatakse dokumendi taotleja isik.
(2) Dokumendi väljaandja ja dokumendi väljastaja on kohustatud veenduma taotleja isikusamasuses. Dokumenti ei väljastata ettenähtud korras tuvastamata isikule.
§ 112. Menetlus dokumendi väljaandmisel
(1) Dokumendi väljaandmiseks esitab isik või tema seaduslik esindaja vormikohase taotluse dokumendi väljaandmiseks pädevale asutusele.
(2) Isik või tema seaduslik esindaja on kohustatud dokumendi väljaandmise taotluse esitamiseks isiklikult pöörduma selleks pädevasse asutusse järgmistel juhtudel:
1) Eesti kodanik käesolevas seaduses sätestatud dokumendi väljaandmise taotlemisel, kui isikule ei ole eelnevalt välja antud muud käesolevas seaduses sätestatud dokumenti;
2) välismaalane ajutise reisidokumendi väljaandmise taotlemisel.
(3) Eesti kodanik võib Eesti kodaniku passi väljaandmise taotluse esitada isiklikult Eesti välisesindusele, kes edastab selle taotleja isiku tuvastamise järel menetlemiseks Kodakondsus- ja Migratsiooniametile.
(4) Dokumendi väljaandmiseks pädeva asutuse kutsel on isik kohustatud isiklikult pöörduma nimetatud asutusse dokumendi väljaandmiseks vajalike menetlustoimingute sooritamiseks.
(5) Dokument väljastatakse Kodakondsus- ja Migratsiooniameti, Välisministeeriumi või käesoleva seaduse § 191 lõikes 3 nimetatud sertifitseerimisteenuse osutaja kaudu dokumendi kasutaja isiku tuvastamise järel.
(6) Dokument väljastatakse dokumendi kasutajale isiklikult. Alla 15-aastase ja piiratud teovõimega isiku dokument väljastatakse dokumendi kasutaja seaduslikule esindajale isiklikult. Dokumendi kättesaamise kohta annab dokumendi kasutaja või tema seaduslik esindaja allkirja.
(7) Vähemalt 15-aastane isik võib sooritada käesolevas seaduses sätestatud menetlustoiminguid iseseisvalt.
2) väljastab Eesti kodaniku passi välisriigis viibivale Eesti kodanikule.
3) dokument on kasutamiskõlblik ja võimaldab tuvastada sellesse tehtud kandeid ja nende õigsust ning dokumendi kasutaja isikut;
(1) Kodakondsus- ja Migratsiooniamet, piirivalveasutus ja politseiasutus võib põhjendatud kahtluse korral võtta dokumendi selle kehtivuse kontrollimiseks.
(2) Käesoleva paragrahvi lõiget 1 kohaldatakse ka käesolevas seaduses sätestamata dokumendi suhtes. Välismaalase dokumendi ja välisriigi reisidokumendi võib kontrollimiseks võtta ka sinna kantud elamisloa, tööloa või viisa õigsuse kontrollimiseks.
(4) Kui välismaalase dokumendi kontrollimisel avastatakse sellesse mitteõiguspäraselt kantud elamisloa, tööloa või viisa andmed, annulleeritakse andmed kehtestatud korras ja dokument tagastatakse kasutajale.
(1) Isikutunnistus on Eestis püsivalt viibiva (elava) Eesti kodaniku ja Eestis püsivalt viibiva välismaalase siseriiklik dokument. Isikutunnistus antakse välja:
2) Eestis püsivalt viibivale (elavale) välismaalasele, kellel on kehtiv elamisluba.
(2) Teised käesoleva seadusega kehtestatud dokumendid antakse välja isikutunnistuse andmete alusel. Käesolev lõige ei laiene isikutele, kellel käesoleva seaduse alusel ei pea olema isikutunnistust.
(2) Kui dokumenti kantakse sertifikaat digitaalallkirja seaduse (RT I 2000, 26, 150; 92, 597) mõistes, ei kanta kasutusvaldkonna piirangute kirjeldust sertifikaati.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud sertifikaatide väljaandmist teostab digitaalallkirja seaduse § 18 lõikes 1 nimetatud sertifitseerimisteenuse osutaja.
[RT I 2001, 56, 338 - jõust. 07.07.2001]
(1) Eesti kodanikule ja välismaalasele, kellel on kehtiv Eesti elamisluba, antakse isikutunnistus välja kehtivusajaga kuni kümme aastat.
(2) Välismaalase isikutunnistuse kehtivusaeg ei tohi ületada talle antud elamisloa kehtivusaega.
(21) Alla 15-aastasele alaealisele antakse isikutunnistus välja kehtivusajaga kuni viis aastat.
(2) Diplomaatiline pass antakse välja ametiülesannete täitmiseks välisriigis:
8) välislähetuses viibivale diplomaadile ja temaga välislähetuses kaasas viibivale perekonnaliikmele;
9) diplomaadile, kui ta viibib välisriigis Välisministeeriumi lähetusega;
12) välisesindusse lähetatud Välisministeeriumi koosseisuvälisele teenistujale ja temaga välislähetuses kaasas viibivale perekonnaliikmele;
13) diplomaatilisele kullerile diplomaatilise posti toimetamiseks Eesti Vabariigi välisesindusse.
(3) Vabariigi Valitsus võib välisministri ettepanekul otsustada diplomaatilise passi andmise ka muule isikule, kui see on vajalik riigi ülesannete täitmiseks ja vastab rahvusvahelisele tavale.
(4) Perekonnaliikmeks käesoleva paragrahvi tähenduses loetakse abikaasa ja alaealine või üldhariduskoolis õppiv täisealine laps. (5) Käesoleva paragrahvi lõike 2 punktides 1-7, 10 ja 11 loetletud isikud on kohustatud tagastama diplomaatilise passi Välisministeeriumile ametist vabastamisest arvates ühe kuu jooksul.
(51) Käesoleva paragrahvi lõike 2 punktides 8 ja 9 loetletud diplomaadid on ametist vabastamise korral kohustatud kohe tagastama diplomaatilise passi Välisministeeriumile.
(52) Käesoleva paragrahvi lõike 2 punktis 8 nimetatud välislähetuses viibiva diplomaadi perekonnaliikmed on kohustatud Eestis viibides hoiustama diplomaatilist passi Välisministeeriumis. Välislähetuse lõppedes on välislähetuses viibiva diplomaadi perekonnaliikmed kohustatud tagastama diplomaatilise passi Välisministeeriumile ühe nädala jooksul.
(53) Käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud isik on kohustatud tagastama diplomaatilise passi riigi ülesannete täitmise lõppemisest arvates ühe nädala jooksul.
(54) Käesoleva paragrahvi lõike 2 punktis 12 nimetatud välisesindusse lähetatud Välisministeeriumi koosseisuvälise teenistuja perekonnaliikmed on kohustatud Eestis viibides hoiustama diplomaatilist passi Välisministeeriumis. Välislähetuse lõppedes on välisesindusse lähetatud Välisministeeriumi koosseisuväline teenistuja ja tema perekonnaliikmed kohustatud tagastama diplomaatilise passi Välisministeeriumile ühe nädala jooksul.
(55) Käesoleva paragrahvi lõike 2 punktis 13 nimetatud isikud on kohustatud Eestis viibides hoiustama diplomaatilist passi Välisministeeriumis. Välislähetuse lõppedes on diplomaatilised kullerid kohustatud diplomaatilise passi Välisministeeriumisse hoiule andma ühe tööpäeva jooksul.
Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni (ILO) konventsiooni "Meremeeste riiklike isikut tõendavate dokumentide kohta" (RT II 1996, 48, 142) nõuetele vastav meremehe teenistusraamat antakse Eesti kodanikust meremehele.
(2) Alla 15-aastasele Eesti kodanikule antakse Eesti kodaniku pass välja kehtivusajaga kuni viis aastat.
(3) Lisapass antakse kehtivusajaga kuni kolm aastat, kuid mitte kauemaks kui varem väljaantud Eesti kodaniku passi kehtivusajaks.
3) kümme aastat endisele Vabariigi Presidendile ja tema abikaasale;
4) neli aastat Riigikogu liikmele, Vabariigi Valitsuse liikmele ja riigisekretärile;
5) ametivolituste lõppemiseni Riigikohtu esimehele;
6) seitse aastat õiguskantslerile;
7) viis aastat riigikontrolörile;
9) ametivolituste lõppemiseni Eesti Panga presidendile;
10) ametivolituste lõppemiseni kaitseväe juhatajale;
11) kolm aastat käesoleva seaduse § 22 lõikes 3 nimetatud isikule;
12) välislähetuse lõppemiseni Välisministeeriumi koosseisuvälisele teenistujale ja temaga välislähetuses kaasas viibivale perekonnaliikmele;
13) kolm aastat diplomaatilisele kullerile.
(5) Meremehe teenistusraamat antakse välja kehtivusajaga kuni kümme aastat.
(1) Välismaalase pass on välismaalasele Eesti Vabariigi poolt antav reisidokument, millesse kantakse vajaduse korral elamisloa andmed.
(1) Välismaalase pass antakse välja välismaalasele, kellel on kehtiv Eesti elamisluba, ning kui on tõendatud, et välismaalasel puudub välisriigi reisidokument ja tal ei ole võimalik seda saada.
(3) Välisriigi kodanikule välismaalase passi väljaandmiseks peab välismaalane esitama oma kodakondsusriigi pädeva ametiasutuse nõusoleku talle välismaalase passi väljaandmiseks või tõendama, etnimetatudnõusolekut ei ole võimalik saada.
(1) Välismaalase pass antakse välja kehtivusajaga kuni kümme aastat, kusjuures kehtivusaeg ei tohi ületada välismaalasele antud elamisloa kehtivusaega.
(2) Alla 15-aastasele välismaalasele antakse välismaalase pass välja kehtivusajaga kuni viis aastat, kusjuures kehtivusaeg ei tohi ületada välismaalasele antud elamisloa kehtivusaega.
(3) Pagulase reisidokument peab vastama ÜRO pagulasseisundi konventsiooni (RT II 1997, 6, 26) nõuetele, arvestades tänapäevaste reisidokumentide käideldavuse ja turvalisuse nõuetega.
(4) Pagulase reisidokument antakse välismaalasele, kellele on antud varjupaik Eestis.
(1) Pagulase reisidokument antakse välja kehtivusajaga kuni kümme aastat, kusjuures kehtivusaeg ei tohi ületada pagulasele antud elamisloa kehtivusaega.
(2) Alla 15-aastasele pagulasele antakse pagulase reisidokument välja kehtivusajaga kuni viis aastat, kusjuures kehtivusaeg ei tohi ületada pagulasele antud elamisloa kehtivusaega.
(1) Meresõidutunnistus on välismaalasele Eesti Vabariigi poolt antav dokument.
(2) Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni (ILO) konventsiooni "Meremeeste riiklike isikut tõendavate dokumentide kohta" nõuetele vastav meresõidutunnistus antakse Eestis elamisluba omavale välismaalasest meremehele tema taotluse alusel.
[RT I 2003, 78, 527 - jõust. 01.01.2004]
(1) Tagasipöördumistunnistus antakse kehtivusajaga kuni kolm kuud.
(2) Tagasipöördumistunnistus tagastatakse Eestisse sissesõitmisel piirivalveasutusele, kes edastab selle Välisministeeriumile.
(1) Tagasipöördumise loa võib anda Eestisse tagasipöördumiseks Eesti Vabariigis elamisloa alusel elavale välismaalasele, kellele väljaantud välismaalase pass, ajutine reisidokument või pagulase reisidokument on välisriigis viibides muutunud kasutamiskõlbmatuks, hävinud või kaotsi läinud.
(1) Tagasipöördumise luba antakse kehtivusajaga kuni üks kuu, kuid arvestusega, etpärastvälismaalase Eestisse tagasipöördumist on talle antud tähtajaline elamisluba kehtiv ja välismaalasel on võimalus esitada taotlus tähtajalise elamisloa pikendamiseks.
(2) Tagasipöördumise luba tagastatakse Eestisse sissesõitmisel piirivalveasutusele, kes edastab selle Välisministeeriumile.
(1) Isikut tõendavasse dokumenti kantud andmete muutmisest või dokumendi kasutamiskõlbmatuks muutumisest, kaotsiminekust või hävimisest dokumendi väljaandnud valitsusasutuse teavitamata jätmise eest dokumendi kasutaja poolt – karistatakse rahatrahviga kuni 50 trahviühikut.
(2) Käesolevas paragrahvis sätestatud väärteole kohaldatakse karistusseadustiku (RT I 2001, 61, 364) üldosa ja väärteomenetluse seadustiku (RT I 2002, 50, 313) sätteid.
(3) Käesolevas paragrahvis sätestatud väärteo kohtuväline menetleja on Kodakondsus- ja Migratsiooniamet.
Andmed käesoleva seaduse alusel väljaantavate dokumentide kohta kantakse rahvastikuregistrisse vastavalt rahvastikuregistri seadusele (RT I 2000, 50, 317). Andmeid Eestis ebaseaduslikult viibiva välismaalase dokumentide kohta töödeldakse välismaalaste seaduse (RT I 1993, 44, 637; 1999, 50, 548; 54, 582; 71, 686; 88, 808; 101, 900; 2000, 25, 148; 33, 197; 40, 254; 2001, 16, 68) alusel kehtestatud siseministri määrusega sätestatud korras.
(1) Eesti kodaniku isikut ja kodakondsust tõendavate dokumentide seaduse (RT I 1993, 43, 618) alusel väljaantud Eesti kodaniku pass, diplomaatiline pass ja meremehe teenistusraamat kehtivad kuni dokumendi kehtivusaja lõpuni ja nende suhtes kohaldatakse käesoleva seaduse sätteid.
(2) Välismaalaste seaduse (RT I 1993, 44, 637; 1994, 41, 658; 1995, 57, 981; 1997, 19, 306; 53, 837; 73, 1202; 1998, 98/99, 1575) alusel väljaantud välismaalase pass kehtib kuni selle kehtivusaja lõpuni ja selle suhtes kohaldatakse käesoleva seaduse sätteid.
(3) Ajutise reisidokumendi seaduse (RT I 1994, 41, 658) alusel väljaantud ajutine reisidokument kehtib kuni selle kehtivusaja lõpuni ja selle suhtes kohaldatakse käesoleva seaduse sätteid.
§-d 41--42. [Käesolevast tekstist välja jäetud]


Millimalli: 2012
10.10.2012 on täiendatud postitust "Sotsiaalministeerium tegi vale kande ja ei saa enam bilanssi kokku" siin
kell October 10, 2012
............aga vallavanem on meil inteligentne mees!!!!!
Oma pika elu jooksu ei ole ma näinud niipalju valetamist, vassimist, võltsimist ja lollust kui nende paari aasta jooksu Audru vallavolikogu liikmena. See oli ehtne sita sisse astumine.
Võim muudab tõesti inimesed valelikeks, ahneteks, silmakirjalikeks, paneb teesklema, et nad on keegi kes nad tegelikult ei ole.
Ükski seadus kohaliku omavalitsuse tasandil ei toimi, neid pole vaja täita, sest puudub igasugune järelevalve. Seadused on selleks, et vaeseid ja rumalaid nendega hirmutada. Nutikamad teavad, et täita tuleb ainult liiklusseadust sest selle rikkumine võib kaasa tuua sanktsioonid.
Meie korrupeerunud vald ja kogu vabariik on teinud kõik selleks, et iga siga ja põrsas saaks rahulikult plädistada oma loigus.
Maalitud klantspildid viisakast, inteligentsest vallavanemast, Siim Suursillast, on ammu kokku varisenud kui kaardimajake.
Kui vallavanem muudab omavoliliselt, salaja (võltsib) , volikogu teadmata ja selleks volitusi omamata varem sõlmitud notariaalset hoonestusõiguse seadmise lepingut, siis see on kriminaalkuritegu ja nii tulebki seda nimetada (sellest plaanis ka edaspidi postitus).
Tänane jutuajamine sellel teemal, vallavanem Suursilla kabinetis päädis sellega, et mees avas oma solgitoru.
Vallandus kogu see ilu ja inteligentsus mis moodustus sõnadest " ära mölise" käi perse" jne.
Halloo valimisliit Audru ......... teie poolt pukki pandud vallavanem on tõesti äärmiselt inteligentne inimene
(kõnelus on ka vallavanema enda poolt salvestatud seega .........)
Aga olgem siis uhked, et meil on inteligentne vallavanem, mitte mölisev mölakas nagu millimalli.
kell September 11, 2012
Sotsiaalministeerium tegi vale kande ja ei saa enam bilanssi kokku
Ei saanud sotsiaalministeeriumilt konkreetset ja selget vastust küsimusele: "Kas kohalik omavalitsus võib soetada toimetulekutoetuseks eraldatud vahendite ülejäägi arvelt omale põhivara, näiteks bussi, millega muuhulgas osutatakse ka sotsiaalteenuseid abivajajatele".
Kirjast leian ainult ühe lause mis puututab toimetulekutoetuse raha kasutamist.
"Selgitame seetõttu veelkord, et SHS § 42 lõike 4 kohaselt piirduvad toimetulekutoetuse vahendite jäägi kasutamise võimalused abivajajatele isikutele toimetuleku soodustamiseks sotsiaaltoetuste maksmise või sotsiaalteenuste osutamisega."
Võib küll välja lugeda, et bussi ostmine vallale siia alla ei kuulu (mis on siililegi selge) kuid sotsiaalminnisteerium ei taha otseselt küsimusele vastata, selle asemel hakkab ta hoopis selgitama milleks peale toimetulekutoetuse rahade veel kohalikele omavalitsustele raha eraldatakse (aga seda ei ole millimalli küsinud, see ei puuduta toimetulekutoetuse kasutamist, buss osteti ju toimetulekutoetuseks ettenähtud rahade eest, mitte sotsiaalteenuste arendamiseks ja korraldamiseks eraldatud rahadega).
"Täiendavalt märgime veelkord, et kohalikele omavalitsustele eraldatakse vahendeid ka sotsiaalteenuste arendamiseks ning sotsiaalteenuste maksmise või sotsiaalteenuste osutamise korraldamisega seotud kuludeks. Sotsiaaltoetuste ning - teenuste ostmise vahendeid võib kasutada muuhulgas sotsiaaltöötajatele vajalike töövahendite ning kontoritehnika soetamiseks. Oleme seisukohal, et sotsiaaltöötajale vajalike töövahendite hulka võib kuuluda ka trantsportvahend, mida sotsiaaltöötaja oma töös kasutab.!
Kohaliku omavalitsuse sotsiaaltöötajad naeravad ja paluvad küsida kas sotsiaalministeerium ei tee vahet toimetulekutoetusel ja sotsiaaltoetuse arendamiseks ja korraldamiseks ettenähtud rahadel ja kas trantsportvahendi soetamise all sotsiaaltöötajale mõtles sotsiaalministeerium jalgratast.
Tähelepanuväärne võime riigiasutustel ennast kompromiteerida, mitte anda adekvaatset infot ja mitte hinnata sellise olukorra ohtlikkust.
Sotsiaalministeeriumi kiri siin
Mitu selgitustaotlust tuleb veel esitada, et saada selge, konkreetne, ühene vastus oma küsimusel?
Tore kui kohalikud omavalitsused hakkavad nüüd kõik soetama omale põhivara sots rahadest, viidates Pärnu maavanema teadlikult antud valele signaalile ja sotsiaalministeeriumi vassivale seisukohale.
Raamatupidajana ütleksin: sotsiaalministeerium tegi vale kande ja nüüd ei saa enam bilanssi kokku.
Suheldes sotsiaalministeeriumiga ei või iial arvata kuhu kõikjale sinu kirjavahetus võib kulgeda. Selles ministeeriumis on nn praktika (mitte seadusest tulenev) , et kirjad saadetakse edasi "teisele", "kolmandale" ja jumal teab veel mitmendale "osapoolele". Kes "osapooleks" osutub selle mõtleb sotsiaalministeerium ise välja. Kindlasti on üheks "osapooleks" aga kirjasaatja elukohajärgne kohalik omavalitsus, kes on pälvinud võimaluse olla kursis oma territooriumil elavate eraisikute kirjavahetusega. Jälitustegevus - ütleks mina!!!! Sotsiaalministeerium oma dokumendiregistris eraisikute kirju ei avalikusta (nii on ta kodulehel kirjas) kuid saadab eraisikute kirjavahetuse avalikustamiseks teistele asutustele.
Sotsiaalministeeriumil oleks kohane emantsipeeruda, omada pisutki otsustusvõimet ja anda aus ministeeriumile kohane vastus- aga ei saa unustada kus riigis me elame.
Postitust jätkatud siit 10.10.2012
Sotsiaalministeerium ei ole siiani julgenud avaldada oma selget seisukohta - kas riigi poolt kohalikule omavalitsusele eraldatud toimetulekutoetuse ülejäägist on õigus soetada vallale buss või ei ole. Kirjavahetus on kestnud juba mitu kuud ja lõppu ei paista tulevat.
Raske juhus! Seadus ütleb üheselt " ei või" sotsiaalministeerium püüab aga Pärnu maavanema naeruväärset järelevalvet "võib küll " kuidagi kaitsta. Hoolimata seadusest ja enese kehtestatud mängureeglitest toimitakse neile vastupidiselt .
Kas sotsiaalministeerium kiidab seaduserikkumised heaks, pigistab silma kinni, mis olnud see olnud ..... aga kui teised omavalitsused tahavad ka !! See teeb sotsiaalministeeriumi oma kirjades ettevaatlikuks ja sellest tingitud ka see vassimine.
Kopeerin lõigud järgnevast kirjavahetusest (edaspidi panen ka lingid kirjadele)
Minu 23 august 2012 kiri Sotsiaalministeeriumile
„Väidate, et küsimusele vastamist ei väldita, ometigi pean esitama sama küsimuse juba kolmandat korda ja tundub, et see ei ole viimane. Palutud oli vastata konkreetsele küsimusele ja konkreetselt, kas jaatavalt või eitavalt- seda ei tehtud? Miks?
Sotsiaalministeerium kirjutas: ... SHS § 42 lõike 4 kohaselt piirduvad toimetulekutoetuse vahendite jäägi kasutamise võimalused abivajavatele isikutele toimetuleku soodustamiseks sotsiaaltoetuste maksmise või sotsiaalteenuste osutamisega.
Kahjuks ei leia ma selles lauses vastust oma küsimusele ! Asute järjekordselt hoopis selgitama milliseks otstarbeks KOV-idele veel vahendeid eraldatakse ja kuidas neid eraldisi võib kasutada.
Kuid käesoleval juhul olen esitanud küsimuse hoopis toimetulekutoetuseks eraldatud vahendite ülejäägist trantspordivahendi (bussi) ostmise õiguspärasuse kohta. Sellele ei taha te vastata. Kas on mingi põhjus miks küsimusele vastamist väldite?
Ei maksa arvata, et küsija ei tee vahet mis on toimetulekutoetus, mis sotsiaalteenuste arendamine, korraldamine ja milleks mingit eraldist kasutada tohib.
Kas kohalikud omavalitsused võivad soetada toimetulekutoetusteks eraldatud vahendite ülejäägi arvelt omale põhivara, näiteks väikebussi millega muuhulgas osutatakse ka sotsiaalteenuseid abivajajatele (SHS §42 lg 4)?
Palun vastata küsimusele konkreetselt, kas jaatava või eitava lausega nagu olin palunud ka eelmises kirjas.
Sotsiaalministeeriumi vastus 24 septeember 2012
(Vaata kui kenasti sotsiaalministeerium keerutab ja tahab jätta otsad lahti.)
„Sotsiaalministeerium on jätkuvalt seisukohal, et toimetulekutoetuse vahendite jäägi kasutamise võimalused piirduvad abivajavatele isikutele toimetuleku soodustamiseks sotsiaaltoetuste maksmise või sotsiaalteenuste osutamisega. See tähendab, et nimetatud vahendeid võib kasutada üksnes abivajavatele isikutele sotsiaaltoetuste maksmiseks või sotsiaalteenuste osutamiseks. Seega ei saa lugeda seadusega kooskõlas olevaks seda, kui toimetulekutoetuse vahendite ülejäägi arvelt soetab kohalik omavalitsus endale väikebussi, mida kasutab sellistel eesmärkidel, mis ei ole seotud abivajavatele isikutele sotsiaalteenuste osutamisega“
Minu kiri sotsiaalministeeriumile 25.09.2012 (vastus pole veel saabunud )
Olete, väljendanud oma seisukohta, et toimetulekutoetuse vahendeid võib kasutada üksnes abivajajatele isikutele sotsiaaltoetuste maksmiseks või sotsiaalteenuste ostmiseks. Niisugune seisukoht on ka minu meelest õiguspärane ja tugineb seadusele. Aga sama lõigu, viimase lause lõppu, kirjutate mingil põhjusel sisse vastuolu, nagu oleks selline seisukoht tingimuslik. (kopeerin teie kirjast).
„ Seega ei saa lugeda seadusega kooskõlaks olevaks seda, kui toimetulekutoetuse vahendite ülejäägi arvelt soetab kohalik omavalitsus endale väikebussi, mida kasutab sellistel eesmärkidel, mis ei ole seotud abivajajatele isikutele sotsiaalteenuste osutamisega.
Kirjutatust jääb mulje nagu ei tohiks omavalitsus toimetulekutoetuse vahendite ülejäägi arvelt soetada väikebussi ainult juhul kui ta otsustab seda väikebussi kasutada ka muul otstarbel kui abivajajatele isikutele sótsiaalteenuste osutamiseks (mis põhjusel sotsiaalministeerium sellise vastuolu lausesse kirjutas, mida sellega lootis tõestada?)
1.Milline seadusesäte lubab kohalikul omavalitsusel soetada väikebussi, toimetulekutoetuse vahendite ülejäägi arvelt, kui ta kasutab soetatud bussi kasvõi 100% ainult abivajajatele isikutele sotsiaalteenuste osutamiseks?
2.Kas sotsiaalministeerium on seisukohal, et kui kohalik omavalitsus soetab toimetulekutoetuse ülejäägi arvelt väikebussi ja kasutab seda ainult abivajajatele isikutele sotsiaalteenuste osutamiseks, on bussi soetamine toimetulekutoetuse vahendite ülejäägi arvelt õiguspärane?
Palun vastata konkreetsetele küsimustele konkreetselt, sisuliselt.
Milline tuleb vastus?
kell September 04, 2012
Sotsiaalministeerium küsimusele ei vastanud.
Märgukirjale ja selgitustaotlusele vastamise seadus annab võimaluse küsida valitsusasutustelt selgitusi tema poolt väljatöötatud õigusaktide ja asutuse tegevuse aluseks olevate õigusaktide kohta.
27.06.2012 edastasin eraisikuna Sotsiaalministeeriumile selgitustaotluse.
Selgitustaotlus (siin downloadi )
seoses SHS § 42 lg 4 sättega.
Märgukirjale ja selgitustaotlusele vastamise seaduse (MSVS) § 3 kohaselt annab valitsusasutus tasuta selgitusi tema poolt välja töötatud õigusaktide või nende eelnõude, asutuse tegevuse aluseks olevate õigusaktide ja asutuse pädevuse kohta.
Sotsiaalhoolekande seaduse § 42 lg 4 sätestab „ Käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud vahendite ülejäägi korral võib valla- või linnavalitsus maksta abivajavatele isikutele toimetuleku soodustamiseks sotsiaaltoetusi või osutada sotsiaalteenuseid kohaliku omavalitsuse kehtestatud tingimustel ja korras.“
Mida on seaduseandja selle sätte all silmas pidanud? Kas kohalik omavalitsus võib soetada toimetulekutoetusteks eraldatud vahendite ülejäägi arvelt omale põhivara, näiteks väikebussi millega muuhulgas osutatakse ka sotsuiaalteenuseid abivajajatele?
Sotsiaalministeeriumi vastuskirja leiab siit - Audru valla kodulehelt !!!!
(Ülla, ülla..... eraisikuna saadetud selgitustaotluse vastuskirja saadab sotsiaalministeerium tutvumiseks Audru vallavalitsusele kes nagu selgub, kontrollib eraisikute kirjavahetust!?)
Kirjas selgitatakse, et toimetulekutoetuse vahendite ülejäävast osast võib maksta abivajavatele isikutele toimetuleku soodustamiseks sotsiaaltoetusi või osutada sotsiaalteenuseid kohaliku omavalitsuse üksuse kehtestatud tingimustel ja korras.
Jagatakse täielikult minu seisukohta.
Veel selgitatakse, et toimetulekutoetuse vahendite ülejäägi korral on võimalus paindlikumalt reageerida toimetulekuraskustes olevate isikute vajadustele; pere konkreetsete probleemide lahendamisele, näiteks võib omavalitsus katta täiendavalt suurperede laste suve- ja spordilaagrite, pikapäevarühma, transpordi või muud kulud, osutada abivajavatele isikutele sotsiaalnõustamist või maksta sotsiaaltoetusi majanduslikult kehval järjel olevatele peredele.
Nagu selgub on kohalikele omavalitsustele erinevatel aastatel eraldatud vahendeid ka sotsiaalteenuste arendamiseks ning sotsiaaltoetuste maksmise või sotsiaalteenuste osutamise korraldamisega seotud kuludeks (viimased on sisuliselt administreerimise kulud).
Selgitatakse mida mõista nende sotsiaalteenuste arendamise kulutuste all. Need on näiteks puudega inimeste elukoha kohandamine ja neile abivahendite soetamise toetamine, paljulapseliste peredele õppevahendite kindlustamine juhul kui nimetatud meetmed täidavad eelpool nimetatud eesmärki. Sotsiaaltoetuste või –teenuste osutamise kulud on sisuliselt administreerimiskulutused, mis kaasnevad toimetulekutoetusega seotud sotsiaaltoetuste või –teenuste osutamisega.
Kenasti pikalt ja laialt selgitatud kuid vastamata jäetud selgitustaotluses esitatud küsimusele.
"Kas kohalik omavalitsus võib soetada toimetulekutoetusteks eraldatud vahendite ülejäägi arvelt omale põhivara, näiteks väikebussi millega muuhulgas osutatakse ka sotsuiaalteenuseid abivajajatele"
Loen seadusest ja sotsiaalministeeriumi kirjast välja „ ei või“. Aga praktikas nagu mõni vald võib.
Miks sotsiaalministeerium jättis esitatud küsimusele vastamata? Kas ta on oma seisukoha andmisel sõltuv järelevalve otsusest mille Pärnu maavalitsuse spetsialistid üllitasid?
Küsin teiste kohalike omavalitsuste arvamust. Ollakse imestunud, et selline küsimus võib üldse päevakorda kerkida - toimetulekutoetuse ülejäägist vallale buss! - ja soovitatakse teha maavanemale ettepanek järelevalve algatamiseks.
Jätan ütlemata, et tegelikult on maavanem juba järelevalvet teostanud.
Aga miks sotsiaalministeerium küsimusele ikkagi vastust ei andnud.
Lähen uuele ringile.
19.07.2012 esitan sotsiaalministeeriumile täiendav selgitustaotluse saamaks oma küsimusele konkreetse vastuse. Palun viidata ka seadusesättele millest sotsiaalministeerium lähtus kui saatis minule suunatud kirja Audru vallavalitsusele tutvumiseks. Mis on Audru Vallavalitsusel pistmist sotsiaalministeeriumi ja eraisiku vahelise kirjavahetusega? Kas sotsiaalministeerium saadab kõigi kodanike kirjavahetuse tutvumiseks kodaniku elukohajärgsele kohalikule omavalitsusele.
Viitan, põhiseaduses toodud perekonna- ja eraelu puutumatusele ning õigusele posti (sh e- posti) või muul üldkasutataval teel edastatavate sõnumite saladusele.
Kas vastus tuleb selge ja konkreetne või hakatakse vassima, selgub augustis.
Maavanema, kui järelevalve teostaja sõnal puudub usaldusväärsus.
Sotsiaalministeeriumi „tõehetk". Laskem sellel paista, kogu selle EV sotsiaalvaldkonna häda ja viletsuse valguses.
kell July 30, 2012
10.10.2012 on täiendatud postitust "Sotsiaalminist...
............aga vallavanem on meil inteligentne me...
Sotsiaalministeerium tegi vale kande ja ei saa ena...


Politsei- ja Piirivalveameti loomisest tulenev Vabariigi Valitsuse seaduse ja teiste seaduste muutmise seadus – Riigi Teataja
Politsei- ja Piirivalveameti loomisest tulenev Vabariigi Valitsuse seaduse ja teiste seaduste muutmise seadus
Vabariigi Presidendi 20. mai 2009. a otsusega nr 474
1) paragrahvi 66 lõike 2 punktid 2 ja 3 tunnistatakse kehtetuks;
2) paragrahvi 66 lõike 2 punkt 4 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 4) Politsei- ja Piirivalveamet;»;
3) seadust täiendatakse §-ga 1055 järgmises sõnastuses:
« § 1055. Politseiasutuste, piirivalveasutuste ning Kodakondsus- ja Migratsiooniameti ühendamise korraldamine
(5) Õigusaktides sätestatud politseiasutuste, piirivalveasutuste, Kodakondsus- ja Migratsiooniameti ning nende ametiisikute volitused ja pädevus lähevad alates 2010. aasta 1. jaanuarist üle Politsei- ja Piirivalveametile või tema prefektuuridele ja nende ametiisikutele.»
§ 2. Kriminaalmenetluse seadustikus (RT I 2003, 27, 166; 2009, 1, 1) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 31 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Uurimisasutused on oma pädevuse piires politseiasutus, Kaitsepolitseiamet, Maksu- ja Tolliamet, Konkurentsiamet ja Sõjaväepolitsei.»;
« (2) Jälitustoiminguga koguvad tõendeid politseiasutus ning Kaitsepolitseiamet omal algatusel või muu uurimisasutuse taotlusel. Käesoleva seadustiku §-des 115 ja 117 nimetatud jälitustoimingutega kogub tõendeid ka Maksu- ja Tolliamet.»;
3) paragrahvi 114 lõige 4 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (4) Edasilükkamatutel juhtudel võib käesoleva seadustiku §-des 116, 118 ja 119 nimetatud jälitustoimingu teha politseiasutuse või Kaitsepolitseiameti juhi või tema määratud ametniku määruse alusel ilma käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud loata. Teostatud jälitustoimingust teatab prokuratuur viivitamata eeluurimiskohtunikule, kes otsustab jälitustoimingu lubatavuse või jälitustoimingu jätkamiseks loa andmise määrusega.»;
4) paragrahvi 140 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (3) Tagaotsitavaks kuulutamise määrus edastatakse täitmiseks politseiasutusele. Kahtlustatava, süüdistatava või süüdimõistetu tagaotsitavaks kuulutamise korral edastatakse politseiasutusele koos tagaotsitavaks kuulutamise määrusega ka vahistamismäärus.»;
5) paragrahvi 1411 lõige 6 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (6) Ajutise lähenemiskeelu seadmise määruse koopia antakse kahtlustatavale või süüdistatavale ja kannatanule ning saadetakse kannatanu elukohajärgsele politseiasutuse struktuuriüksusele. Eeluurimiskohtunik või kohus teavitab ajutise lähenemiskeelu kohaldamisest viivitamata ka muid isikuid, keda lähenemiskeeld puudutab.»;
6) paragrahvi 212 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Kohtueelset menetlust toimetavad politseiasutus ning Kaitsepolitseiamet, kui käesoleva paragrahvi lõikes 2 ei ole sätestatud teisiti.»;
7) paragrahvi 212 lõike 2 punkt 1 tunnistatakse kehtetuks;
8) paragrahvi 212 lõiked 4 ja 5 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
« (4) Politseiasutuse ning Kaitsepolitseiameti vahelise uurimisalluvuse kehtestab Vabariigi Valitsus määrusega.
(5) Prokuratuur võib otstarbekusest lähtudes muuta oma määrusega käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 2 sätestatud uurimisalluvust konkreetses kriminaalasjas.»;
9) paragrahvi 414 lõikes 3 asendatakse sõna «politseiprefektuurile» sõnaga «politseiasutusele»;
10) paragrahvi 435 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (2) Seaduses sätestatud ulatuses on rahvusvaheliseks kriminaalmenetlusalaseks koostööks pädevad õigusasutused kohus, prokuratuur, politseiasutus, Kaitsepolitseiamet, Maksu- ja Tolliamet, Konkurentsiamet ja Sõjaväepolitsei.»;
11) paragrahvi 449 lõikes 3, § 452 lõikes 6, § 454 lõikes 1 ja § 505 lõikes 1 asendatakse sõna «Keskkriminaalpolitseile» sõnadega «Politsei- ja Piirivalveametile».
§ 3. Väärteomenetluse seadustikus (RT I 2002, 50, 313; 2009, 3, 14) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 45 lõike 1 punkt 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 1) politseiametnik või Maksu- ja Tolliameti tollieeskirjade järelevalve alase pädevusega ametnik;»;
2) paragrahvi 52 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Karistusseadustiku § 151 lõigetes 1 ja 3, § 152 lõikes 1, § 153 lõikes 1, §-des 159, 164–168 ja 1791, § 218 lõikes 1 ning §-des 267, 269, 271, 3341, 3342, 342 ja 3721 ettenähtud väärtegude kohtuväline menetleja on politseiasutus.»;
3) paragrahvi 52 lõiked 2 ja 3 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
« (2) Karistusseadustiku §-s 261 ettenähtud väärtegude kohtuväline menetleja on politseiasutus ja valla- või linnavalitsus.
(3) Karistusseadustiku §-s 262 ettenähtud väärtegude kohtuväline menetleja on politseiasutus ja valla- või linnavalitsus.»;
4) paragrahvi 52 lõiked 5–8 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (5) Karistusseadustiku §-s 276 ettenähtud väärtegude kohtuväline menetleja on politseiasutus, Kaitsepolitseiamet, Maksu- ja Tolliamet, Päästeamet, Päästeameti kohalik päästeasutus, kohaliku omavalitsuse päästeasutus ja Keskkonnainspektsioon.
(6) Karistusseadustiku § 277 lõikes 1 ettenähtud väärtegude kohtuväline menetleja on politseiasutus, Kaitsepolitseiamet, Maksu- ja Tolliamet, Päästeameti kohalik päästeasutus, kohaliku omavalitsuse päästeasutus ja Päästeamet.
(7) Karistusseadustiku §-s 278 ettenähtud väärtegude kohtuväline menetleja on politseiasutus, Päästeameti kohalik päästeasutus, kohaliku omavalitsuse päästeasutus ja Päästeamet.
(8) Karistusseadustiku §-s 279 ettenähtud väärtegude kohtuväline menetleja on politseiasutus ja riikliku järelevalve pädevusega asutused.»;
5) paragrahvi 52 lõiked 10–12 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (10) Karistusseadustiku § 325 lõikes 1 ettenähtud väärtegude kohtuväline menetleja on politseiasutus ja Justiitsministeerium.
(11) Karistusseadustiku §-s 352 ettenähtud väärtegude kohtuväline menetleja on politseiasutus, Keskkonnainspektsioon, Päästeamet, Päästeameti kohalik päästeasutus ja kohaliku omavalitsuse päästeasutus.
(12) Karistusseadustiku § 353 lõigetes 1 ja 3 ettenähtud väärtegude kohtuväline menetleja on Keskkonnainspektsioon, Taimetoodangu Inspektsioon ning liiklusnõuete osas politseiasutus.»;
6) paragrahvi 52 lõige 141 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (141) Karistusseadustiku § 372 lõigetes 1 ja 3 ettenähtud väärtegude kohtuväline menetleja on valla- või linnavalitsus ja politseiasutus.»
§ 4. Riigikogu valimise seaduse (RT I 2002, 57, 355; 2009, 2, 5) § 731 lõikes 3, § 732 lõikes 5 ja § 733 lõikes 3 asendatakse sõna «politseiprefektuur» sõnaga «politseiasutus».
§ 5. Kohaliku omavalitsuse volikogu valimise seaduse (RT I 2002, 36, 220; 2009, 23, 144) § 671 lõikes 3, § 672 lõikes 5 ja § 673 lõikes 3 asendatakse sõna «politseiprefektuur» sõnaga «politseiasutus».
§ 6. Erakorralise seisukorra seaduses (RT I 1996, 8, 165; 2002, 63, 387) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 15 lõikes 4 asendatakse sõna «politseiseaduses» sõnadega «politsei ja piirivalve seaduses»;
2) paragrahvi 351 lõikes 2 asendatakse sõna «politseiprefektuur» sõnaga «politseiasutus».
§ 7. Rahuaja riigikaitse seaduse (RT I 2002, 57, 354; 2008, 58, 325) § 282 lõikes 2 asendatakse sõna «politseiprefektuur» sõnaga «politseiasutus».
§ 8. Euroopa Parlamendi valimise seaduse (RT I 2003, 4, 22; 2009, 12, 70) § 711 lõikes 5 ja § 712 lõikes 3 asendatakse sõna «politseiprefektuur» sõnaga «politseiasutus».
§ 9. Rahvahääletuse seaduse (RT I 2002, 30, 176; 2009, 2, 5) § 611 lõikes 3 asendatakse sõna «politseiprefektuur» sõnaga «politseiasutus».
(2) Käesoleva seaduse § 1 punkt 3 jõustub üldises korras.


RT I, 19.05.2016, 20
Määrus kehtestatakse tulumaksuseaduse § 40 lõigete 5 ja 6, § 50 lõike 9, § 54 lõike 3, § 56 lõike 3, § 561, § 562; § 571 lõike 6, § 572 lõike 5, sotsiaalmaksuseaduse § 9 lõike 7, töötuskindlustuse seaduse § 42 lõike 2 ning kogumispensionide seaduse § 11 lõike 12 punktide 1 ja 2 alusel.
3) vormi TSD lisa 2 „Mitteresidendist füüsilistele või juriidilistele isikutele tehtud väljamaksed, kinnipeetud tulumaks ja töötuskindlustusmakse ning arvutatud sotsiaalmaks ja töötuskindlustusmakse, lepingulistele investeerimisfondidele tehtud väljamaksed ja kinnipeetud tulumaks“ (lisa 3);
4) vormi TSD lisa 3 „Mitteresidendist juriidilise isiku püsivast tegevuskohast väljaviidud kasum“ (lisa 4);
8) vormi TSD lisa 7 „Dividendid ja muud kasumieraldised, väljamaksed omakapitalist ning nendega seotud õigused“ (lisa 8);
12) tõendi vorm TSM LIF „Lepingulisele investeerimisfondile tehtud väljamaksete ja kinnipeetud tulumaksu tõend” (lisa 12);
13) vorm INF 1 „Dividendide ja omakapitalist tehtud väljamaksete saajate deklaratsioon“ (lisa 13);
22) vorm INF 14 „Isikliku sõiduauto kasutamise hüvitise ja koolituskulude katmise deklaratsioon“ (lisa 22);


Äriseadustiku, kommertspandiseaduse, pankrotiseaduse muutmise seaduse ja riigilõivuseaduse muutmise ja täiendamise seadus – Riigi Teataja
Äriseadustiku, kommertspandiseaduse, pankrotiseaduse muutmise seaduse ja riigilõivuseaduse muutmise ja täiendamise seadus
Vastu võetud 05.06.1997
§ 1. Kommertspandi seaduses (RT I 1996, 45, 848) tehakse järgmised muudatused ja täiendused:
1) paragrahvi 4 lõiget 1 täiendatakse teise lausega järgmises sõnastuses:
«Kommertspandilepingus peab olema märgitud:
4) muud seaduses sätestatud andmed.»;
2) paragrahvi 10 lõikes 2 asendatakse sõnad «on nõude tagatisena seadnud mitu sama järjekohaga kommertspanti või kui need» sõnadega «nõude tagatisena seatud kommertspandid»;
3) paragrahvi 14 punkti 3 täiendatakse pärast sõna «(pandisumma)» sõnadega «Eesti kroonides ning mitmele pandipidajale ühiselt kuuluva kommertspandi korral ka neile kuuluvad murdosad.»;
4) paragrahvi 16 lõike 2 esimene lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(2) Kommertspandiregistrisse tehakse kanne avalduse, kohtuotsuse või muul seaduses sätestatud alusel.»;
5) paragrahvi 16 lõiget 3 täiendatakse pärast sõnu «§-s 14» sõnadega «punktides 1, 3, 4, 5, 7»;
6) paragrahvi 16 täiendatakse lõikega 5 järgmises sõnastuses:
«(5) Kommertspante ei saa seada ühele ja samale järjekohale, välja arvatud käesoleva paragrahvi 4. lõikes sätestatud juhul, kui pandilepingud on sõlmitud samal kuupäeval. Kommertspant võib kuuluda murdosades mitmele pandipidajale ühiselt.»;
7) paragrahvi 23 täiendatakse lõikega 5 järgmises sõnastuses:
«(5) Järjekohas eespool oleva kommertspandi kustutamisel astuvad hilisemal järjekohal asuvad pandid vastavalt ettepoole. Kande järjekohtade muutmise kohta teeb registripidaja ilma vastava avalduseta koos eespool oleva kommertspandi kustutamisega.»;
8) paragrahvi 29 lõiget 2 täiendatakse teise lausega järgmises sõnastuses:
«Ettevõtteregistri pidaja võib kuni 1997. aasta 1. septembrini esitatud pandipidaja või tema kirjalikul nõusolekul ettevõtja avalduse alusel kustutada ettevõtteregistrist kõik seal registreeritud kommertspandid, teatades sellest viivitamata äriregistri pidajale.»;
9) paragrahvi 31 lõiget 1 täiendatakse teise lausega järgmises sõnastuses:
«Ettevõtteregistris registreeritud kommertspandi ümberregistreerimisel kommertspandiregistrisse ei rakendata ümberregistreeritava kommertspandi kohta käesoleva seaduse § 4 2. lõikes toodud kommertspandilepingu notariaalse tõestamise nõuet juhul, kui lepingus sisalduvaid asjaolusid ei ole registripidajale esitatud avaldusega muudetud.»;
10) paragrahvi 31 täiendatakse lõigetega 6 ja 7 järgmises sõnastuses:
«(6) Kommertspandi ümberregistreerimisel tuleb avalduses näidata käesoleva seaduse § 16 3. lõikes sätestatud andmed ja avaldusele tuleb lisada kommertspandileping, samuti pantija ning pandipidaja vaheline kirjalik ja notariaalselt tõestatud allkirjadega kokkulepe pandisumma suuruse kohta.
(7) Kui kommertspandiregistrisse taotletakse kommertspandi kandmist ja ettevõtteregistris on samaaegselt sama pantija varale juba seatud kommertspant, mida ei ole veel ümber registreeritud ega ettevõtteregistrist kustutatud, seatakse kommertspant kommertspandiregistrisse esimesele vabale järjekohale, mis oleks olemas, kui kõik ettevõtteregistrisse kantud kommertspandid oleksid vastavalt käesoleva seaduse §-le 31 ümber registreeritud kommertspandiregistrisse.».
§ 2. Pankrotiseaduse muutmise seaduse (RT I 1997, 5/6, 32) § 134 lõike 2 teine lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«Kuni 2000. aasta 1. jaanuarini loetakse kommertspandiga tagatud nõue asuvaks samal järjekohal käesoleva seaduse § 86 lõike 1 punktis 1 toodud muude pantidega.».
§ 3. Äriseadustikus (RT I 1995, 26--28, 355; 1996, 52--54, 993; 1997, 16, 258) tehakse järgmised muudatused ja täiendused:
1) paragrahvi 33 täiendatakse lõikega 71 järgmises sõnastuses:
«(71) Äriregistrisse kantud andmete muutmisel on äriregistri pidaja kohustatud 15 päeva jooksul tegema kande muutmisest tulenevad vajalikud muudatused kommertspandiregistris.»;
2) paragrahvi 506 lõige 2 esimest lauset täiendatakse pärast arvu «188» arvuga «189 2. lõikes,» ning asendatakse arvud «328--332» arvudega «327--332»;
3) paragrahvi 506 lõiget 2 täiendatakse neljanda lausega järgmises sõnastuses:
«Äriregistrisse kandmata aktsiaseltsi juhatuse liikmele laieneb käesoleva seadustiku §-s 327 ettenähtud nõukogu liikme vastutus juhul, kui aktsiaseltsil ei ole nõukogu.»;
4) paragrahvi 506 täiendatakse lõikega 21 järgmises sõnastuses:
«(21) Käesoleva seadustiku §-des 187 ja 315 ning § 506 2. lõikes sätestatud isiklikku vastutust kohaldatakse ettevõtteregistrisse kantud ettevõtte juhile juhul, kui ta ei tõenda, et ta tehingu tegemise või toimingu tegemata jätmise ajal ei olnud ettevõtte juht.»;
5) paragrahv 513 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«§ 513. Registrist kustutamine
(1) Ettevõtteregistris oleva ettevõtja kandmisel äriregistrisse tehakse ettevõtteregistri kandesse vastav märge äriregistri pidaja teate alusel.
(2) Ettevõtteregistrisse kantud ettevõtted, mida ei ole 1997. aasta 1. septembriks ettevõtjana äriregistrisse kantud või mille äriregistrisse kandmiseks ei ole selleks ajaks äriregistri pidajale avaldust esitatud või mille äriregistrisse kandmise avaldus on jäetud rahuldamata, loetakse sundlõpetatuks.
(3) Ettevõtteregistri pidaja avaldab Riigi Teataja Lisas teate ettevõtja sundlõpetamisest. Kui äriregistri pidaja teeb ettevõtja äriregistrisse kandmise avalduse kohta otsuse, millega jätab avalduse rahuldamata pärast 1997. aasta 1. septembrit, avaldab äriregistri pidaja ise teate Riigi Teataja Lisas. Lõpetamise teates tuleb märkida, et võlausaldajad, aktsionärid, osanikud ja liikmed esitaksid oma nõuded nelja kuu jooksul teate avaldamisest ettevõtte asukohajärgsele kohtule likvideerijate määramiseks või pankroti väljakuulutamiseks.
(31) Nelja kuu jooksul käesoleva paragrahvi 3. lõikes nimetatud teate avaldamisest võivad võlausaldajad või osanikud või aktsionärid või liikmed esitada ettevõtte asukoha järgsele kohtule avalduse ettevõtte likvideerimise läbiviimiseks või esitada pankrotiavalduse. Kohus võib ettevõtte likvideerijaks määrata eeskätt ettevõtteregistrisse kantud ettevõtte juhi, kes on kohustatud likvideerija ülesanded vastu võtma.
(5) Kui võlausaldajad, osanikud, aktsionärid või liikmed oma nõuetest käesoleva paragrahvi 3. lõikes nimetatud tähtaja jooksul ei teata või kui likvideerimine on lõpetatud, loetakse ettevõte lõppenuks ja kustutatakse registrist.
(6) Enne 1995. aasta 1. septembrit asutatud äriühingu või filiaali äriregistrisse kandmisel tehakse äriregistrisse märge ühingu või filiaali varasema registreerituse kohta ettevõtteregistris, näidates ära senise registrinumbri.
(7) Välismaa äriühingu filiaali või esinduse, mida ei ole 1997. aasta 1. septembriks äriregistrisse kantud või mille äriregistrisse kandmiseks ei ole selleks ajaks äriregistri pidajale avaldust esitatud või mille äriregistrisse kandmise avaldus on jäetud rahuldamata, kustutab ettevõtteregistri pidaja ettevõtteregistrist, välja arvatud juhul, kui tegemist on välisriigi krediidiasutuse filiaali või esindusega.
(8) Justiitsminister võib oma määrusega kehtestada täpsema korra käesolevas paragrahvis nimetatud sundlõpetamise teostamiseks.»;
6) paragrahvi 523 täiendatakse lõikega 4 järgmises sõnastuses:
«(4) Audiitor vastutab käesoleva seadustiku § 509 7. ja 8. lõikes ning § 518 2. lõikes nimetatud ebaõige arvamuse andmisega ettevõtjale või kolmandale isikule tekitatud kahju eest. Kui arvamuse andmisega tekitasid kahju mitu audiitorit, vastutavad nad solidaarselt.».
§ 4. Riigilõivuseaduses (RT 1990, 11, 118; RT I 1995, 36, 465; 57, 981; 58, 1005; 61, 1028; 87, 1540; 1996, 3, 56; 38, 752; 40, 773; 42, 811; 45, 848 ja 851; 49, 953; 51, 969; 80, 1435; 1997, 5/6, 32; 34, 535) tehakse järgmised muudatused ja täiendused:
1) paragrahvi 4 täiendatakse lõikega 14 järgmises sõnastuses:
«(14) Kommertspandiregistri toimingutest on riigilõivust vabastatud äriseadustiku § 33 71. lõike ja kommertspandiseaduse § 23 5. lõike alusel tehtav kanne.»;
2) lisa nr. 1 punkti 61 alapunktis 2 asendatakse sõnad «taotletavast osa- või aktsiakapitalist» sõnadega «osa- või aktsiakapitali suurendatava või vähendatava osa suurusest»;
3) lisa nr. 1 punkti 61 alapunkt 6 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«6) kommertspandi kande tegemise eest 0,2 protsenti pandi summast, kuid mitte alla 500 krooni ja mitte üle 10 000 krooni; kande muutmise eest,kui summa suureneb, 0,2 protsenti suurenevast summast, kuid mitte alla 500 krooni ja üle 10 000 krooni, ja kui summa väheneb, 0,2 protsenti vähenevast summast, kuid mitte alla 500 krooni ja üle 10 000 krooni; kande kustutamise eest 100 krooni»;
4) lisa nr. 1 punkti 61 täiendatakse alapunktiga 7 järgmises sõnastuses:
«7) enne kommertspandiseaduse jõustumist seatud kommertspantide ümberregistreerimise eest kommertspandiregistrisse 250 krooni.».


text:
Ma ei jaksa ise kirjutada | Pärdikute päevaraamat
kommentaar kirjutas Hundi ulg on november 26, 2014 7:22 e.l.
Seda teemat, mitte konkreetset juhtumit, võiksin kõrgendatud vererõhuga kommenteerida lõpmatult ja kirglikult. Kahe täiskasvanud inimese ego on sedavõrd suur, et vahendeid valimata realiseeritakse oma omandiõigust … lapsele.
Kaasaegses maailmas suudavad õnneks enamik inimesi rahumeelselt luua lapsele igati turvalise ja positiivse emotsiooniga kasvukeskkonna ka lahkumineku korral.
Sagedased on juhtumid, kus sellistes lahkumineku vaenusuhetes annab targem lõpuks järele ja muutub paraku tihti selleks “mölakaks”, kes näe – ei hooli üldse lapsest! Seda lahusolevat vanemat taunib siis ühiskond, last ümbritsev lähikond ja lõpuks ka laps ise. Ning keegi ei kahtlustagi, et last kasvatav “üksikvanem” on oma egoismis olnud samasugune mölakas ehk isegi suurem, elimineerides oma.isekusega lapse elust ühe olulise osa – teise vanema.
Ning siis need, kes oma kompromissitus võitluses endise elukaaslasega vaidlevad kuni surmani. Mõistagi, AINULT lapse heaolu nimel IRW. See kategooria on kõige jubedam – inimestena ja lapsevanematena. Need on ka kõige jubedamad tegelased mistahes kohtuniku jaoks, kes võõra inimesena peab määrama ja otsustama lapse saatust. See on see koht, kus seadus peaks andma võimaluse eraldada laps lihtsalt mõlemast vanemast kuhugi kasuperre. Seal ei ole ideaalis kellelgi huvi lapsega manipuleerimiseks. Las aga lapse vanemad jäägugi kaklema ja vaidlema kuni nad ära surevad.
Jäingi jahuma…
Vasta	kommentaar kirjutas Morgie on november 26, 2014 10:06 e.l.
Huvitav kas kõik need lapsed, kellega lahkuläinud vanem ei TAHA ise temaga kohtuda ja kellele riik ei suuda tagada LAPSE ÕIGUST oma vanemaid tunda ja nendega kohtuda, ka hüvitusraha saaksid? Kui ikka protsessima hakata.
Sest vaadake, täiskasvanud inimese kohta ütleb lastekaitseametnik resigneerunult, et kui isa (või ema, vahet pole ju) ei taha lapsega kohtuda, siis sundida teda ei saa. Aga last, noh, last muidugi saab sundida. Ka siis, kui ta ei taha.
Vasta	kommentaar kirjutas Morgie on november 26, 2014 10:08 e.l.
Et kuhu sellistel puhkudel need lapse õigused jäävad? Või on asi selles, et sarnaseid juhtumeid on liiga palju ja riik läheks pankrotti neid hüvitades?
Vasta	kommentaar kirjutas justnimelt on november 26, 2014 11:33 e.l.
no ja lisaks jäin mõtlema, et kui sama jõuliselt tegutsetaks ka kõigi nendega, kes lisaks näiteks ei maksa kohtu poolt määratud elatisraha.
tänane Postimeje juhtkiri, mis ei ole veel netis saada, on ka samal teemal ja ma peale läbilugemist mõtlesin, et kas see on mingi irooniline nali või?
Vasta	kommentaar kirjutas Morgie on november 26, 2014 10:13 e.l.
A muide, Rents, oled sa kindel, et need kaks juhtumit (või kui kolmandat linki ka lugeda, siis kolm) on üks ja sama lugu? Mina küll praegu kindel ei ole ja ilma täiendavate andmeteta ma neid kokku kleepida ei oska.
Vasta	kommentaar kirjutas akadeemik on november 26, 2014 4:00 p.l.
Natuke asja juriidilisest küljest. 1) kui see naine praegu selle lapsega kuhugi Hispaania hipikommuuni pageks või üldse riigist lahkuks, oleks ta süüdi lapseröövis. Lapsega reisimiseks on vaja kas mõlema vanema kohalolu või mõlema vanema nõusolekut. Ehk et põgenemine teeks asja vaid hullemaks. 2) Kohus VÕIB arvestada ka noorema kui 10aastase lapse arvamust/nõusolekut/soovi, millise vanemaga ta koos elada tahab. See sõltub konkreetse lapse arengutasemest, mida siis harilikult tõesti hindab lapsepsühholoog ja hooldusõiguse keisside puhul peab üks psühholoog olema kindlasti asjasse kaasatud. Kuna antud laps on 7aastane juba, siis kohus võib tema soove arvesse võtta, aga seda otsustab kohtunik. 3) Kohus lähtub printsiibist, et mistahes olukorras on lapse huvides alati omada mõlemat vanemat. Ehk et vanemlike õiguste ära võtmine on “last resort” ja seda tehakse ainult kõige äärmuslikematel juhtudel. Kuni isal on vanemlikud õigused alles, on tal õigus oma lapsega ka aega veeta. Samas peaks kaasnema ka kohustus muidugi elatist maksta juhul, kui laps temaga ei ela.
See viimane printsiip on globaalne ega ole mingi Eesti kohtusüsteemi eripära ja ebaadekvaatsus. Kahelda võib muidugi, et see printsiip ei ole alati kõige otstarbekam, kuid hooldusõiguse küsimused on paraku alati kõige keerulisemad lahendada ja nagu Huntki kirjutas, manipuleerimist ja valetamist, vassimist ja ärakasutamist on nendes situatsioonides väga palju.
Alati ei ole ka vanemate juures lapse huvid primaarsed, kuid vanemlike õiguste äravõtmine ei ole siin lahendus. Kuhu me need lapsed siis paneme? Kõik kasuperedesse? Lastekodudesse? Kas seal on tõesti selle sama lapse jaoks nii palju parem olukord?
Vasta	kommentaar kirjutas Morgie on november 26, 2014 4:12 p.l.
3) – KUI lapse huvides on omada kontakti mõlema vanemaga ja KUI lapse EEMAL ELAV vanem järjekindlalt eelnevalt kokku lepitud kohtumisi tühistab ja/või lühendab, siis ütlevad lastekaitseametnikud: “Lapsevanemat ei saa sundida lapsega kohtuda, kui ta ise seda ei taha”. Räägin siin juhtumist, kus lapsega koos elav vanem on omalt poolt KÕIK teinud selleks, et laps ja eemal elav vanem KOHTUKSID. Küll aga saab sundida last lapsevanemaga kohtuma, kui LAPS ei taha. Topeltstandardid, milleks?
Vasta	kommentaar kirjutas akadeemik on november 26, 2014 4:23 p.l.
Sest vanemad saavad otsustada, mis on lapse jaoks parim. Idee poolest. On erandeid, aga nendest ei saa reeglit teha.
Vanemlik võim lapse üle on väga suur. Lapsi sunnitakse tegema paljusid asju, mis täiskasvanute puhul ei kehti. Ja iga võimuga kaasneb paratamatult oht, et seda hakatase kurjalt ära kasutama.
Ma saan aru, et antud juhul 7aastane laps ütleb, et ta tegelt ei taha isaga kohtuda. Kas teda on manipuleeritud või sunnitud seda ütlema või mõtleb ta seda tõesti tõsiselt? Kuidas sa teed selle kindlaks? Ta on 7ne. Kui palju ta üldse oskab mõelda ja analüüsida?
Vasta	kommentaar kirjutas Morgie on november 26, 2014 4:37 p.l.
Sellisel juhul tuleks küsida, miks ühe vanema – selle, kes temaga koos ei ela – sõnu usutakse rohkem, kui teise vanema sõnu. Miks eeldatakse, et just lapsega koos elav vanem manipuleerib ja valetab, aga eemal elav on süütu kannataja? On ju ka vastupidi võimalik. Kus on tõendid? Ja jätkuvalt, mida tehakse selliste juhtumitega, kus laps tõesti tahab eemal elava vanemaga kohtuda, lapsega koos elav vanem on valmis andma kõik võimalused, aga eemal elav vanem lihtsalt ei ilmu kohale? Miks siis lapsele hüvitist ei maksta selle eest, et üks lapsevanem temaga tegeleda ei viitsi?
kommentaar kirjutas akadeemik on november 26, 2014 4:50 p.l.
Noh aga see ongi ju sama, millest ma ennist rääkisin. Kohus ei saa alati lähtuda sellest, et üks vanem ütleb teise kohta, et too on mölakas ja mõista selle järgi õigust. Tõendeid enamasti ei olegi. Kõik on ütluspõhine. Seepärast ma neid retoorilisi küsimusi esitasingi. Sestap lähtubki kohus printsiibist, et lapse heaolu huvides peaks tal olema ikka mõlemad vanemad, selmet mõistatada, milline vanematest rohkem või vähem kannatab või manipuleerib.
Ma saan aru, et too “eemal elav vanem ei huvitu lapsest karvavõrdki” king sind hirmsast pitsitab.
Hüvitis on siin elatis, mida eemal elav vanem peab lapsele maksma.
Kuid nagu me teame, siis annab sissetulekuid väga hästi peita. Ma ei kiida heaks sugugi praktikat ega pretsedendi loomist küsimuses, kus ühele vanemale määrati hüvitis, kuna riik ei suutnud tagada lapsega kohtumist. Ma saan aru juriidilisest põhimõttest, miks seda tehti, aga selline pretsedent ei ole hea.
Hüvitise väljamõistmise asemel oleks võinud tegeleda kehtiva õiguse muutmisega.
kommentaar kirjutas Kaur on november 26, 2014 5:09 p.l.
“mida tehakse selliste juhtumitega, kus laps tõesti tahab eemal elava vanemaga kohtuda, lapsega koos elav vanem on valmis andma kõik võimalused, aga eemal elav vanem lihtsalt ei ilmu kohale?” Aga vasta siis ise. Mida riik peaks tegema? Või mida ta teha saaks? Ma ka saan sinu probleemist aru, (vist), aga mitte sellest, mida sa ootad. Ja akadeemiku mõttekäik lapse / lapsevanema erinevalt kohtlemise osas on loogiline.
kommentaar kirjutas Morgie on november 26, 2014 5:38 p.l.
Õigluse huvides ei tuleks kohtumatajätmiste valu mitte kellelgi hüvitada – või siis kõigile. Täiskasvanud inimene peaks oma valuga ise toime tulema, VÕI SIIS peaks leppima näiteks kohtu poolt riigi kulul määratud psühholoogiga, kui teisiti ei suuda. Õigupoolest oleks väike rahatrahv vanemale, kes teadlikult ja tõestatult oma lapsega kohtumisest kõrvale hiilib, isegi rohkem asjakohane. Kui lapsega koos elavale vanemale saab seaduse jõuga sunniraha määrata lapsega kohtumiste takistamise eest, siis miks ei saa sama sunniraha määrata lapsest lahus elavale vanemale, kes ise kohale ilmumata jättes samamoodi enda ja lapse kohtumisi takistab? Kaur, sa küsid, mida ma ootan. Õiglust ja võrdset kohtlemist, muud midagi. Vähemalt riigi poolt küll.
kommentaar kirjutas Morgie on november 26, 2014 5:40 p.l.
Elatis ei ole siinkohal hüvitis, vaid lapse elamiskuludeks mõeldud raha ja sellest ei tahtnud mina üldse rääkida.
Käsitleme kohtumisi ja elatist ikka eraldi teemana, eksole. Hüvitis hingehaavade eest on üks asi, elatis teine asi.
kommentaar kirjutas Kaur on november 26, 2014 6:52 p.l.
Ma saan aru, et olukord on selline: on kohtuotsus – laps peab saama isaga kohtuda. On ema, kes kokkusaamist takistab. Ja kohus siis sisuliselt tekitab mingi rahalise sunni, et emal ikkagi tekiks, khm, motivatsioon kohtu käsku täita. Saan valesti aru? Või on see raha tõesti kellelgi millegi hüvitamine?
Kohus vist ei saa käskida kellelgi kellegagi kohtuda. Mis siis, kui üks “keegi” kolib teise ilma otsa? Riik tuleb ja maksab iganädalase Uus-Merema otsa kinni või? Nii et kui see ema (ja laps) koliks kuhugi karu tagumikku, oleks isa mure sinna kohale saada. Aga kui küsimus oli selles, et muud tingimused olid täidetud ja lihtsalt ühe täiskasvanu pahatahtlikkus segas kohtumist, siis on täitevvõimu sekkumine minu arust okei.
Õiglus ja võrdsus on aga suured sõnad. Neid on kerge välja öelda, aga sellistes emotsionaalsetes vaidlustes ka välja selgitada… Ikkagi, mida oleks kohus antud juhul pidanud tegema? Milline otsus oleks olnud, khm, õiglane ja võrdne?
kommentaar kirjutas akadeemik on november 26, 2014 7:34 p.l.
Ma ei viitsi sellel lingil klikata, aga siit nähtub, et 7500 euri ei olnud mitte emale hoiatuseks, vaid isale hüvitiseks/valurahaks saamata jäänud kohtumiste eest. Tobe otsus ja lisaks loodi äärmiselt libe ja ebamugav pretsedent.
Kaur, kohus paraku ei saa tõesti kedagi kohtuma sundida. Äärmisel juhul saab ta panna nt kohaliku omavalitsuse ülekoormatud sotsiaaltöötajale ülesande, et too passiks peale, et kohtumised toimuks nt teatud tingimustel (erapooletu järelevalve all vms). Samamoodi ei saa sundida kedagi armastama. Isa ei taha oma last tunda ega armastada. Või vastupidi, laps ei armasta oma isa või ema ega soovi temaga kohtuda. Kas sa Morgie arvad, et nt 7500 euri siin teeks lapsel või emal enesetunde paremaks? Raha on alati tore saada, aga arvesta ka sellega, et antud valuraha saamiseks peab kulutama väga palju raha ja aega ja närve kohtusaalis. Õigusabi on kallis lõbu.
Kahjuks ei taga mitte ükski õigussüsteem ei võrdsust ega õiglust.
Võrdse kohtlemise printsiip ütleb, et võrdseid tuleb võrdses situatsioonis kohelda võrdselt ja ebavõrdseid ebavõrdselt.
Laps ja täiskasvanu ei ole võrdsed, neil ei ole võrdseid õigusi ega ka võrdset vastutust. Seega ei saa neid isegi samas situatsioonis kohelda samamoodi.
Lapse puhul on antud otsustamisõigus tema vanematele, nende puudumisel hooldajale või eestkostjale.
Ma saan aru sinu intuitiivsest mõtlemisest ja emotsionaalsest soovist, kuid õiguspraktikas on seda väga keeruline kui mitte võimatu selliselt teostada. Selline olukord, kus üks vanem ei hooli oma lapsest karvavõrdki, on väga kurb. Mul on endal väga lähedane näide selles osas olemas. Kuid ei kohus ega täitevvõim ei saa siin aidata kahjuks.
kommentaar kirjutas Rents on november 26, 2014 10:01 p.l.
Arvestades seda, kui pekkis ta psüühika juba on, siis ta kindlasti ei taha isaga kohtuda. Iseasi, kas ta on pekki keeratud isa või ema manipulatsiooni poolt.
kommentaar kirjutas Morgie on november 26, 2014 4:14 p.l.
Minu meelest sellistes juhtumites, kus last sunnitakse kohtuma vanemaga, kellega laps kohtuda ei taha, kaitstakse selle vanema huve, MITTE LAPSE HUVE.
Aga kui on vaja kaitsta lapse huve, vaat siis ei maksa eesti riiki lapsele hüvitust selle eest, et lahus elav vanem peab oma lõbusat ja vaba elu tähtsamaks, kui lapsele antud lubadused.
Vasta	kommentaar kirjutas k.k.p-s on november 27, 2014 12:46 e.l.
Mina saan aru nii, et kohtul on mingid volitused. Ja mingid seadused ja eeskirjad. Ja neist lähtudes tehakse kohtuotsus. Eesmärk ei ole õigus ega õiglus, vaid etteantud lähtepositsioonilt etteantud vahendite ja meetmetega lubatud ja võimalike otsuste tegemine. Ma saan ka aru, et tglt on kõik inimesed siiski inimesed, ka kõik kohtuotsuste langetamisega seotud isikud. Vahel on sellest kasu ühele poolele, vahel teisele, vahel kõikidele, vahel mitte kellelegi. Ja peaaegu alati on iga otsuse puhul olemas need, kelle jaoks antud otsus ei tundu (!!!) õiglane ning need, kelle jaoks see tundub (!!!) õiglane. Alati jääb see, kes enne surmanuhtluse kaotamist viimasena ebaõiglaselt hukati. Kokku tuleb ilmselt mingi statistiline keskmine “õiglus” välja.
Omaette teema on seadusandlus ning see, kas, kui palju ja mida see reguleerima peaks ning ei peaks. Kes on see jumal, kes seda otsustama peaks? Aeg liigub, ajalugu jahvatab ühiskonda ja ka kohtusüsteemi ja kohtusüsteem jahvatab inimesi. Pmlt kui puid raiutakse, siis laastud lendavad.*
* Siiski, kui sul on raha, on sul suurem võimalus vältida lendava laastu staatusesse sattumist. See võiks olla teistmoodi. Minu arust.
** Rentsi kirjeldatud juhtumit mu mögin ei puuduta.
Vasta	kommentaar kirjutas Kaur on november 27, 2014 10:05 e.l.
(noogutan k.k.p.s.i jutu taktis kaasa)
Vasta	kommentaar kirjutas (teemaväline) on november 27, 2014 9:35 p.l.
Või oma lpsega kohtumine maksab kellelegi 7500 euri? Kui see on bluff, pole see enam naljakas. Kui see seda pole, siis seda enam.
Vasta	kommentaar kirjutas (teemaväline) on november 27, 2014 11:00 p.l.
(Tegin äsja üht eksperimenti, palju asju sai selgemaks.
Näiteks arvate, et olen Teemaväline? Tegelikult pole.Olen endine Dish, aga selle nime all kommenteerida ei saa, Rents ei luba)
Vasta	kommentaar kirjutas Rents on november 28, 2014 12:33 e.l.
Ma olen sulle ammu öelnud, et ma tean, et sa Dish oled, sest a) sa kommenteerid nagu sa ikka kommid ja b) wordpress näitab kommenteerijate IP-aadresse.
Vasta	kommentaar kirjutas k.k.p-s on november 29, 2014 1:10 e.l.
Mulle ei näuta IP-aadressi, aga ma küsisin juba sajandi eest Rentsilt, et eks ole, see teemaväline tüüp on ju Dish.😀
Vasta	kommentaar kirjutas AbFab on november 29, 2014 11:59 e.l.
Traaaa, kõik teavad, et see on Dish, kedagi lihtsalt ei huvita.
kommentaar kirjutas k.k.p-s on november 29, 2014 2:05 p.l.
Mind muidu huvitas, eks ole. AbFab, see et sind ei huvita ja et hulludega suhtlemise seisukohast oleks õige öelda, et ei huvita, ei tähenda, et mind ei huvitanud, eks…
kommentaar kirjutas Rents on november 29, 2014 3:36 p.l.
No ma ütlen ausalt, et mind küll ei huvitanud piisavalt, et selle kohta midagi ütlema hakata. Oli selge, et see jutt tuleb nagu tammi tagant nagunii, ma lihtsalt loobusin täiesti seosetule osale kaasa mõtlemast.
kommentaar kirjutas k.k.p-s on november 29, 2014 3:42 p.l.
Eh, läbi ei loe neid vist tõesti mitte keegii. Mind lihtsalt huvitas, kui palju neid päris soodasid siin kommenteerib.😀
kommentaar kirjutas (teemaväline) on november 27, 2014 11:22 p.l.
Viskasin täna pilgu Perekooli, et mida naised ka uut mõtlevad? Selgus, et mitte midagi, sama mis aasta tagasi.
Vasta	kommentaar kirjutas (teemaväline) on november 27, 2014 11:56 p.l.
“Ma ei jaksa ise kirjutada?” … Kas tõesti enam ei jaksa? Aga punnitamine ükskõik mis teemas? Kasvõi sitajunn pihku. Buratino treipingi vahel. Trajektoor kosmosesse. Tädiga poes?
oh elu, elukest Mida teha, kui sein on ees?

matches: Kohus kohus Kohus Kohus kohus kohus Kohus kohus kohus kohus