Maa heas põllumajandus- ja keskkonnaseisundis hoidmise nõuded (HPK)
Põllumajandusministri 14. jaanuari 2015. a määrusega nr 4 „Maa heas põllumajandus- ja keskkonnaseisundis hoidmise nõuded“ (HPK) kehtestatakse veekaitse, mulla ja süsinikuvarude kaitse ning maastikule iseloomulike vormide säilitamise ja minimaalsete hooldustööde nõuded.
2015. aastaks kehtestati olulisemad muudatused HPK nõuetes. Alates 2017. aastast on HPK nõuetest välja jäetud nõue esitada oma põllumajandusmaal esineva tuulekaera kohta teatis. Pikaajaliste tuulekaera esinemisega seotud arutelude tulemusena on Eestis senist tuulekaera tõrje käsitlust maaelu ja põllumajandusturu korraldamise seaduse ja maksukorralduse seaduse muutmise seaduse eelnõuga muudetud. Nende muudatuste tulemusena ei ole maakasutajal enam kohustust esitada tuulekaera esinemise kohta teatist. 19. novembril 2017 jõustus HPK määruse muudatus, millega täpsustati, et haldusreformist tulenevad muudatused Eesti haldusterritoriaalses jaotuses ei muuda § 2 lõikes 1 sätestatud nõude kehtivuspiirkonda. Nõude kohaselt peab Haanja, Otepää, Valgjärve, Vastseliina, Rõuge, Antsla, Kambja, Kanepi, Nõo ja Võru vallas asuvast põllumajandusmaast vähemalt 30 protsenti olema talvise taimkatte all. Nõude puhul loetakse nimetatud valdade piirideks haldusreformile eelnenud valdade piirid. 2018. aastal uusi nõudeid ei lisandu.
Teema 1. Veekaitse
Nõue 1: Vooluveekogu äärde tuleb jätta puhverriba, kus on keelatud kasutada väetist. Puhverriba laius tavalisest veepiirist mõõdetuna on vähemalt:
Vooluveekogude äärde puhverribade rajamise nõue maa heas põllumajandus- ja keskkonnaseisundis hoidmise nõudena on kehtinud alates 1. jaanuarist 2012. a. Vooluveekogude ääres puhverribade rajamise ja säilitamise peamiseks eesmärgiks on takistada väetiste võimalikku kandumist veekogudesse. Tavaliselt koosneb puhverriba püsivast looduslikust taimestikust, põõsastest või puudest. Tihe taimestik ja taimejuured takistavad füüsiliselt saasteainete veekogusse kandumist ning looduslike veekogude äärsed puhverribad üldiselt ei vaja eraldi hooldamist. Soovitav on siiski arvestada, et liialt tihedast rohurindeta võsastikust kipuvad vesi ja väetisained läbi voolama ja soodustada tuleks rohurinde tekkimist. Puhverribade rajamisel tuleb arvestada maaparandusseaduses ja selle alusel kehtestatud õigusaktides sätestatuga, et tagada maaparandussüsteemi nõuetekohane toimimine. Näiteks ainult puittaimestikust koosnevad puhverribad drenaažisüsteemide maa-alal pole lubatud, kuna puujuured ummistavad dreene ja kollektoreid. Puhverribad aitavad lisaks veekaitsele reostuse eest säilitada ka veekogu ja maismaa vahelist looduslikku tasakaalu. Puhverribadel on positiivne mõju looduslikule elurikkusele ja maastiku mitmekesisusele, võimaldades kasvukohti veekoguäärsetele taimeliikidele ning luues pesitsuspaiku lindudele, loomadele ja putukatele, sh kimalastele. Veekogudeäärsed puhverribad takistavad mulla ärakannet veekogudesse ja kaitsevad põlde üleujutuse puhul. Sisuliselt on tegemist ühe osaga veeseaduse §-s 29 sätestatud keelatud tegevustest veekogude äärses veekaitsevööndis. HPK määruses sätestatud nõue keelab väetiste (nii orgaaniliste kui mineraalväetiste) kasutamise veekaitsevööndi ulatuses. Veekaitsevööndis keemilise taimekaitsevahendi kasutamise keeld ei ole antud nõude osaks, kuna on nõuetele vastavuse süsteemi teise osa ehk kohustuslike majandamisnõuete punkti 10, mis sätestab taimekaitsevahendite kasutamise nõuded, osaks. HPK määruse nõudena loetakse vooluveekogudeks jõed, ojad, peakraavid, kanalid ja maaparandussüsteemide eesvoolud. Kõik nimetatud vooluveekogud on Eestis kaardistatud ja toetuste taotlejatele kättesaadavad Maa-ameti kaardirakendusest. Kaarte uuendatakse vähemalt iga 4 aasta tagant ja vajadusel täiendatakse jooksvalt. Maaparandussüsteemide eesvoolu mõiste on lahti kirjutatud maaparandusseaduse § 3 lõikes 7. Tavaline veepiir on Maa-ameti põhikaardil märgitud veekogu piir.
Nõue 2: Vee kasutamisel põllumajandusmaa niisutamiseks peab veeseaduse §-s 8 sätestatud juhtudel olema vee erikasutusluba, sealhulgas kui kasutatakse:
Veevõtt põhjaveest üle 5 m3 või üle 30 m3 pinnaveekogust ööpäevas põllumajandusmaa niisutamiseks ja kastmiseks on vee erikasutus. Ööpäevane veevõtt on vee tarbimine 24 tunni jooksul. Vee erikasutusloaga seondub on kehtestatud keskkonnaministri 26. märtsi 2002. a määrusega nr 18 „Vee erikasutusloa ja ajutise vee erikasutusloa andmise, muutmise ja kehtetuks tunnistamise kord, loa taotlemiseks vajalike materjalide loetelu ja loa vormid“. Vee erikasutusluba saab taotleda Keskkonnaametist nõude täitmist kontrollib Keskkonnainspektsioon.
Nõue 3: Põllumajanduslikus majapidamises ohtlike ainete ja muude saasteainete käitlemisel tuleb järgida veeseaduse § 265 lõikes 8 sätestatud nõudeid.
Sisuliselt on tegemist veeseaduse § 265 lõikes 8 kehtestatud nõudega, mille kohaselt järgib taotleja oma põllumajanduslikus majapidamises veeseaduse § 265 lõike 10 alusel kehtestatud nimistusse 1 kuuluvate ohtlike ainete ja prioriteetsete ohtlike ainete pinnavette juhtimise ning nimetatud ainete ja muude saasteainete otse põhjavette juhtimise keeldu, välja arvatud erandjuhtudel vee erikasutusloa alusel. Nimistusse 2 kuuluvate ohtlike ainete ja prioriteetsete ainete juhtimine pinnavette ja põhjavette on lubatud ainult vee erikasutusloa alusel vastavalt veeseaduse paragrahvile 2611. Nõuete täitmist kontrollib Keskkonnainspektsioon, kes on sama nõude täitmist kontrollinud ka seni. Kohapeal kontrollitakse eelkõige seda, kas taotleja on kasutanud vastavatesse nimistutesse kuuluvaid aineid (ostudokumendid, kanded põlluraamatusse, hoidlate visuaalne kontroll) ning kas kasutamisel on toimunud ohtlike ainete, nt biotsiidide ja pestitsiidide lekkeid hoidlast või taarast. Kontrollitakse ka taimekaitseseadmete pesemise ja heitvee ärajuhtimise kohti.
Nõue 4: Põllumajanduslikus majapidamises naftasaaduste hoidmisehitiste puhul tuleb järgida veeseaduse § 26 lõike 3 alusel kehtestatud nõudeid.
Sisuliselt on tegemist veeseaduse § 26 lõike 3 alusel Vabariigi Valitsuse määruses nr 172 „Naftasaaduste hoidmisehitiste veekaitsenõudedˮ kehtestatud nõuete järgimise kohustusega. Naftasaaduste hoidmisehitis on: 1) naftasaaduste mahuti, mille maht on üle 3 m³; 2) üle 3 m³ mahuga naftasaaduste mahuti koos torustike ja seadmetega; 3) üle 3 m³ mahuga naftasaaduste mahuti koos torustike ja seadmetega ning laadimis- või tankimisplatsiga. Konkreetsed nõuded hoidmisehitisele olenevad selle mahust. Osa nõudeid puudutavad kõiki hoidmisehitisi, aga keskmiste ja suurte hoidmisehitiste puhul peab arvestama rangemate nõuetega. Näiteks peab naftasaadusehitise valdaja või operaator hoidmisehitiste lekke korral kohe asuma tõkestama reostuse levikut ning teatama keskkonnaohtlikust lekkest päästeasutusele, hoidmisehitise asukohajärgsele kohalikule omavalitsusele ja Keskkonnainspektsioonile. Juhul, kui taotleja ei ole hoidmisehitise omanik, peab ta teatama hoidmisehitise lekkest ka selle omanikule. Kui taotleja põllumajanduslikus majapidamises on mitu mahutit, nt kaks 2 m³ mahutit, ja need pole omavahel ühendatud, siis käsitletakse neid eraldi ja nende mahtusid ei liideta. Hoidmisehitise juures peab olema võimaliku reostuse piiramiseks vajalikus koguses absorbenti (nt turvas või sünteetilised absorbendid). Selliste hoidmisehitise mahutite kohta, mille maht on üle 100 m3,peab olema reostusavarii likvideerimise plaan ja tuleb pidada hoolduspäevikut. Taotleja on kohustatud järgima oma põllumajanduslikus majapidamises määruse sätestatud nõudeid olenemata sellest, kas tal on otsene või kaudne valdus naftasaaduste hoidmisehitise üle. Nõude täitmise kontrollimisel fikseeritakse vastavus deklareeritud hoidmisehitise suurusele, nõutud dokumentatsiooni ja absorbendi olemasolu, võimalike lekete esinemine ning tootja tegevus lekete korral.
Teema 2. Mulla ja süsinikuvarude kaitse
Nõue 1: Haanja, Otepää, Valgjärve, Vastseliina, Rõuge, Antsla, Kambja, Kanepi, Nõo ja Võru vallas asuvast põllumajandusmaast, mida toetuse saajal on õigus kasutada, peab vähemalt 30 protsenti olema talvise taimkatte all. Talviseks taimkatteks loetakse 1. novembrist kuni 31. märtsini põllumajandusmaal olevad põllumajanduskultuurid ja kõrretüü.
Nimetatud valla piirideks loetakse haldusreformi seaduse alusel ja korras muudetud haldusterritoriaalsele korraldusele eelnenud valla piirid.
Põllumajandusuuringute Keskuse uuringute andmetel esineb Eestis põhiliselt vee-erosiooni, mis ei ole üleriikliku, vaid piirkondliku tähtsusega, kuna vee-erosioonist ohustatud mullad paiknevad peamiselt Kagu-Eestis. Analoogne nõue kehtis seni 5 vallas, kuid nüüdseks on nõudealuste valdade asjakohasus üle vaadatud ja valdade loetelu uuendatud. Nõue kehtestatakse kümnele vallale, kus PRIA põllumassiivide kaardi ning mullastikukaardi andmete järgi esineb kõige rohkem erodeeritud ja erosiooniohtlike muldadega põllumassiive. Kohapealses kontrollis lähtub teenistuja põlluraamatusse või mõnda muusse tehtud töid ja tööde teostamise aegu kajastavatesse andmetesse tehtud sissekannetest ja reaalsest olukorrast põllul, mida tuvastatakse visuaalselt. Talvise taimkatte arvestusse lähevad taotlusel näidatud rohumaad (püsirohumaa, tundlik püsirohumaa, poolloodusliku koosluse alad, samuti lühiajalised rohumaad), püsikultuurid ja ka külvatud taliviljad ning kõrretüü. Kui taotleja valduses on põllumajandusmaid mitmes nimetatud vallas, siis vaadatakse 30% täitumist taotleja-, mitte vallapõhiselt.
Nõue 2: Üle 10 protsendilise kaldega aladel tuleb erosiooni takistamiseks põllumajandusmaa harimisel kasutada sobivaid agrotehnilisi võtteid. Sobivateks agrotehnilisteks võteteks on mulla harimine risti kallakuga, püsirohumaa rajamine, heintaimede kasvatamine, minimeeritud mullaharimine, kaitseribade rajamine küngaste nõlvadele või veekogude kallastele või muu mullaerosiooni takistav tegevus.
Üle 10% kaldega alade määramiseks kasutab PRIA Maa-ameti poolt koostatud >10% kaldega alade kaarti, mis on kättesaadav PRIA veebikaardil https://kls.pria.ee/kaart/.
Nõue 3: Põllumajandusmaal kulu, heina ja põhku põletada ei ole lubatud.
Tegemist on juba palju aastaid kehtinud nõudega. Kokkukogutud põhku ja heina on võimalik kasutada bioenergia tootmiseks, loomasöödaks, allapanuna, ära müüa, anda jahimeestele ulukite toitmiseks vms. Riknenud põhku, heina või silo saab eelnevalt hekseldada ja segada sõnniku hulka või komposteerida. Nõude kontrollimisel on põletamise indikaatoriks selgete põlemistunnustega taimeosad. Antud nõue ei reguleeri pilliroo põletamist. Pilliroo põletamine on teatud juhtudel vajalik eelkõige pool-looduslike alade taastamiseks, mis sel taastamise hetkel üldjuhul veel ei ole põllumajandusmaa ja ei saa ka saada pool-loodusliku koosluse hooldamise toetust. Pilliroo põletamisel tuleb järgida tuleohutusseaduse nõudeid ning selle järgi on põletamine lubatud ainult talvisel ajal.
Nõue 4: Põllumajandusmaa kohta viljavaheldus- või külvikorraplaan tuleb koostada või uuendada hiljemalt taotluse esitamise aasta 15. juuniks. Viljavaheldus- või külvikorraplaan peab olema kohapeal kontrollimiseks kättesaadav kuni viis aastat pärast selle koostamist. Plaanis peavad sisalduma vähemalt HPK määruse lisas 1 oleva viljavahelduse või lisas 2 oleva külvikorra näidisplaani andmed.
Vastava aasta kohta koostatud plaan peab olema kohapeal kontrollimiseks kättesaadav 5 aastat pärast seda aastat, mille kohta plaan on koostatud. Plaan koostatakse ettevõtte kogu põllumajandusmaa kohta, välja arvatud järgmises lõigus nimetatud juhtudel. Plaanis peavad sisalduma vähemalt HPK määruse lisas 1 oleva viljavahelduse või lisas 2 oleva külvikorra näidisplaani andmed. Külvikorraplaan on vajalik eelkõige mahetootjatel. Plaan võib olla ka elektrooniline ja teises vormis. Oluline on, et näidisplaanis olevad andmed oleks plaanis kajastatud. Viljavaheldus- või külvikorraplaani ei pea koostama püsirohumaa, püsikultuuride, mitmeaastaste köögiviljade, maasika ning ravim- ja maitsetaimede kasvatamiseks kasutatava põllumajandusmaa kohta ning väiksema kui 0,3 ha suuruse põllu kohta, millel kasvatatakse teravilja-, kaunvilja-, köögivilja-, õli-, kiu- või rühvelkultuure. Mitmeaastasteks köögiviljadeks loetakse rabarber, artišokk, spargel, maapirn, mädarõigas ja mugullauk. Antud nõude raames ei ole oluline, mitut või milliseid kultuure alla 0,3 ha suurusel põllul kasvatatakse.
Teema 3. Maastikule iseloomulike vormide säilitamine ja hooldustööde minimaalne tase
Põllumajandusmaastikul asuvate maastikuelementide määratlemise ja kaitsmise eesmärk on säilitada maastiku ja looduskeskkonna mitmekesisust ja elurikkust. Maastikuelemendid arvatakse toetusõigusliku põllumajandusmaa hulka ja toetuste taotlejatel on kohustus neid elemente säilitada. Toetusõigusliku põllumajandusmaa hulka saab arvata ka mitu vahetult üksteise kõrval asetsevat maastikuelementi nt kiviaed-puude rida või hekk-kraav. Kõrvutiasetsevad maastikuelemendid peavad olema üksteisest selgesti eristatavad. Maastikuelementide haldamise ja järelevalve üle peab arvestust PRIA. Taotleja valduses asuvad maastikuelemendid, milleks on põllusaar, metsasiil, puude rida, hekk, eesvoolud ja kraavid ning kiviaiad, kaardistatakse koostöös taotleja ja PRIAga, kusjuures taotlejal on kohustus PRIAle teada anda oma kasutuses oleval põllumajandusmaal esinevatest maastikuelementidest. Taotleja saab nõuetes 1–6 nimetatud maastikuelemente soovi korral arvestada oma ökoloogilise kasutuseesmärgiga maa-alade hulka juhul, kui maastikuelement on seotud tema põllumaaga. Kui taotlejast sõltumatutel asjaoludel on toimunud maastikuelemendi rikkumine või eemaldamine, siis taotleja peab teavitama sellest koheselt PRIAt. NB! Maastikuelemendi kriteeriumitele vastav maastikuelement tuleb säilitada igal juhul. Ka siis, kui taotleja ei ole sellest ise teada andnud või nõuetele vastavuse küsimustikus märkinud, et tema valduses on maastikuelemente.
Nõue 1: Põllumaal tuleb säilitada 0,01 kuni 0,5 hektari suurune põõsaste või puudega põllusaar, kus võivad esineda põõsastikud, puudesalud, kivid või muu looduslik taimkate ning see maa-ala peab olema selgesti eristatav ümbritsevast põllumaast. Põllusaar võib olla igasuguse kujuga kuni 0,5 hektari suurune põõsaste või puudega loodusliku taimestiku ja päritoluga maastikuelement. Nõude täitmise kontrollimisel lähtutakse sellest, et säilitatud oleks tervik. Säilitada ei ole vaja iga puud ja põõsast eraldi ja lubatud on teha vajalikke hooldustöid ilma üldilmet oluliselt kahjustamata. Hukkunud puid asendada ei ole vaja.
Nõue 2: Põllumaal tuleb säilitada minimaalselt 20 meetri pikkune ja maksimaalselt 30 meetri laiune metsasiil, mis on selgesti eristatav ümbritsevast põllumaast. Erandjuhul võib metsasiil kokku puutuda põllumassiivi piiriga maksimaalselt 30 meetri ulatuses. Metsasiilu all mõeldakse eelkõige puudest koosnevaid kitsaid kuni 30 m laiuseid põllumaal asuvaid metsaribasid, mis ei sobi põllusaare kriteeriumite alla. Metsasiil võib asuda põllumaa keskel nii, et ei puutu ühestki servast põllumassiiviga kokku või puutub põllumassiivi piiriga kokku oma kitsamast servast mitte rohkem kui 30 m ulatuses. Nõude täitmise kontrollimisel lähtutakse sellest, et säilitatud oleks tervik. Säilitada ei ole vaja iga puud ja põõsast eraldi ja lubatud on teha vajalikke hooldustöid ilma üldilmet oluliselt kahjustamata. Üksikuid hukkunud puid asendada ei ole vaja.
Nõue 3: Põllumajandusmaa servas ja sellega külgneval alal tuleb säilitada selgesti eristatav puude rida, mis on minimaalselt 0,01 hektari suurune ja 20 meetri pikkune ning kus iga 20 meetri peal kasvab vähemalt kolm puud. Põllumaa puhul tuleb puude rida säilitada kogu põllumaa maa-alal. Puude rea minimaalne suurus on 0,01 hektarit, mis arvestatakse võrade ulatuse põhjal. 2016. aastaks suurendati puude hõreduse kriteeriumit 3 puu kohta, mis nüüdsest on 20 meetrit. Puude reaks ei arvata põllumassiivi ja metsa vahel asuvat puude rida. Puude reaks ei loeta puid, mis asuvad eesvoolu või kuivenduskraavi pervel või nõlval. Puude reas tuleb hukkunud puud asendada nii, et säiliks tervik vastavalt kehtestatud minimaalsetele nõuetele. Säilitada tuleb põllumajandusmaaga vahetult külgnev puude rida, mis arvatakse toetusõigusliku põllumajandusmaa osaks ja mida edaspidi nimetatakse põllumajandusmaa servas olevaks puude reaks.
Nõue 4: Põllumajandusmaa servas ja sellega külgneval alal tuleb säilitada selgesti eristatav puude või põõsastega hekk, mis on minimaalselt 0,01 hektari suurune ja 20 meetri pikkune ning maksimaalselt 10 meetri laiune. Põllumaa puhul tuleb hekk säilitada kogu põllumaa maa-alal. Hekiks ei arvata põllumassiivi ja metsa vahel asuvat hekki. Hekiks ei loeta puid ja põõsaid, mis asuvad eesvoolu või kuivenduskraavi pervel või nõlval. Hekis tuleb hukkunud puud või põõsad asendada nii, et säiliks tervik vastavalt kehtestatud minimaalsetele nõuetele. Kuni 4-meetriseid heki katkestusi ei loeta heki katkemiseks. Hekiks loetakse ka hekk, mis on rajatud toetuse taotlemise aastal. Säilitada tuleb põllumajandusmaaga vahetult külgnev hekk, mis arvatakse toetusõigusliku põllumajandusmaa osaks ja mida edaspidi nimetatakse põllumajandusmaa servas olevaks hekiks. Põllumaa puhul tuleb puude rida ja hekk säilitada kogu põllumaa maa-alal. See tähendab, et põllumaa puhul tuleb lisaks põllu servas asuvale puude reale või hekile säilitada ka põllumaa maa-ala sees asuv puude rida või hekk.
Nõuetes 1-4 nimetatud maastikuelementide muutumise korral loetakse maastikuelementide säilitamise nõue täidetuks, kui maastikuelement vastab pärast selle muutumist nõuetes 1-4 sätestatud tingimustele ning maastikuelemendi PRIA registrisse kantud esialgne pindala ei ole vähenenud üle 30 protsendi. Nende maastikuelementide Muutumise all mõeldakse nii muutmist kui ka muutumist. Maastikuelemendi muutumine on näiteks olukord, kui põllumaal on üksteise lähedal mitu põllusaart, kuid need asetsevad selliselt, et põlluharimismasin ei mahu kahe maastikuelemendi või maastikuelemendi ja põllu piiri vahelt läbi. Sellisel juhul võib põllusaared ühendada või eraldada, kuid arvestama peab, et maastikuelemendi põllumajandustoetuste ja põllumassiivide registrisse kantud esialgne pindala ei väheneks üle 30 protsendi. Maastikuelement muutub ka siis, kui selle pindala väheneb elemendi ühest otsast või küljest näiteks seoses maa, millel kasvatatakse põllumajanduskultuuri, suurenemisega maastikuelemendi arvelt. Ka sellisel juhul ei tohi maastikuelemendi esialgne pindala üle 30 protsendi väheneda. Vabariigi Valitsuse 6. veebruari 2015. a määruse nr 14 „Põllumajandustoetuste ja põllumassiivide registri põhimäärus“ § 7 lõike 8 punkti 6 kohaselt kantakse põllumassiivi kohta registrisse andmed maa heas põllumajandus- ja keskkonnaseisundis hoidmise nõudena määratletud maastikuelementide kohta, sealhulgas ökoloogilise kasutuseesmärgiga maa-alade piiripunktide koordinaadid, elemendi tüüp ja pindala. Termin „esialgne pindala“ on PRIA registrisse esmakordselt kantud maastikuelemendi pindala. Juhul, kui selgub, et registrisse esmakordselt kantud andmed maastikuelemendi pindala kohta on ebaõiged, parandab PRIA ebaõiged esialgsed andmed eespool nimetatud põhimääruse § 11 kohaselt. Registrisse kantud maastikuelemendi esialgne pindala on sellisel juhul pärast ebaõigete esialgsete andmete parandamist registris märgitud pindala. Esialgsest pindalast võib maastikuelemendi pindala väheneda kuni 30 protsenti. See tähendab ühtlasi seda, et maastikuelementide jagamise ja ka jagunemise korral arvestatakse lubatud 30-protsendilist pindala vähenemist jätkuvalt maastikuelemendi esialgsest pindalast, mitte maastikuelemendi jagamise või jagunemise tulemusena tekkinud igast maastikuelemendi pindalast eraldi. Maastikuelemendi muutumise korral peab maastikuelement pärast muutumist (nii kahe elemendi liitmise korral, ühe elemendi kaheks jagamise või jagunemise korral kui ka elemendi pindala ühest servast vähendamise või vähenemise korral) jätkuvalt vastama vähemalt nõuetes 1–4 sätestatud tingimustele. Näiteks peab iga põllusaare jagamise või jagunemise tulemusena tekkinud osa jääma vähemalt 0,01 kuni 0,5 hektari suuruseks. Maastikuelement ei või muutuda selliselt, et seda ei saaks enam pidada säilitatavaks maastikuelemendiks määruse § 3 lõigetes 1–5 (st nõuetes 1-4) sätestatud tingimuste kohaselt. Maastikuelementide säilitamise nõude täitmist kontrollides hindab PRIA ka seda, kas maastikuelemendi pindala on vähenenud määrusega lubatud ulatuses ning kas maastikuelement vastab ka pärast selle muutumist jätkuvalt nõuetes 1–4 maastikuelemendi suuruse, pikkuse, laiuse ja muu kohta sätestatud miinimumtingimustele.
Nõue 5: Põllumajandusmaal ja põllumajandusmaaga külgneval alal tuleb säilitada alla 10 km2 valgalaga eesvoolud ja maaparandussüsteemi maa-alal paiknevad kuivenduskraavid. Nõudega ei ole hõlmatud kraavid, mis ei asu maatulundusmaal, vaid on „muul maal“ ja ei ole maaparandussüsteemi osad. Toetusõigusliku maa osaks arvatakse kuni 12 meetri laiused eesvoolud ja kuivenduskraavid. Maastikuelemendi säilitamise nõude täitmise kontrollimisel loetakse säilitatuks eesvool ja kuivenduskraav, mis täidab maaparanduslikku eesmärki olenemata hooldustööde teostamise tasemest. Kraavi säilitatuks lugemisel ei kontrollita nõuetekohaste maaparanduslike hooldustööde tegemist ja taimestiku esinemist kraavi pervel või nõlval.
Toetusõigusliku põllumajandusmaa pindala hulka arvatakse nõudes 5 nimetatud eesvool ja kuivenduskraav koos nende serval ja nõlval ning serva ja põllu vahel oleva puittaimestikuga kuni 12 meetri laiuselt. Selline käsitlus on oluline toetusõigusliku põllumajandusmaa pindala määratlemisel. PRIA on alates 2014. aasta sügisest koostöös toetuste taotlejatega kaardistanud maastikuelemente, sealhulgas kraave. Saadud kogemusest on tekkinud vajadus seni kehtinud käsitlust natuke muuta. Kuna looduses asuvad kraav, põllu piir ja nende vahel olev võimalik puittaimestik looklevalt, siis on asjakohane lugeda edaspidi toetusõigusliku põllumajandusmaa pindala osaks kraav koos selle serval ja nõlval ning serva ja põllu vahel oleva puittaimestikuga kuni 12 meetri laiuselt. Puittaimestik kraavi kaldal täidab ka vee- ja mullakaitse eesmärke ning sellise nii-öelda puhverriba jätmine on soovitatav tegevus, et vähendada toitainete ärakannet ja kaitsta kraavi nõlva mullaerosiooni eest.
Metsaäärse eesvoolu ja kuivenduskraavi puhul arvatakse toetusõigusliku põllumajandusmaa pindala hulka nimetatud eesvool ja kuivenduskraav koos nende põllupoolsel serval ja nõlval ning põllupoolse serva ja põllu vahel oleva puittaimestikuga kuni 12 meetri laiuselt, kui metsaäärse eesvoolu ja kuivenduskraavi põhi ning nende põllupoolne nõlv ja serv on visuaalselt tuvastatavad. See tähendab, et metsaäärsete kraavide puhul võetakse kraavi välispiiriks kraavi metsapoolne piir ning metsapoolsest servast metsa poole olevat puittaimestikku kraavi hulka ei arvata. Nimetatud kraavi pindala hulka arvatakse üksnes kraavist põllu poole jääv puittaimestik 12 meetri laiuselt. Lisaks peavad metsaäärse kraavi põhi ning kraavi põllupoolne nõlv ja serv olema visuaalselt tuvastatavad. Kraavi serv on kraavi profiili murdepunkt, kus lõpeb nõlv ja algab kallas. Kraavi nõlv on kraavi kaldeosa kraavi servast kraavi põhja poole. Kraavi põhi on kraavi veega täidetud osa, mis on tuvastatav ortofotolt ja on vajalik kraavi keskse trajektoori määramiseks. Teatud aastaaegadel ja juhtudel võib kraav olla ka veest tühi. Sellisel juhul loetakse kraavi põhjaks kraavi keskne trajektoor, mis peab olema visuaalselt tuvastatav. Kraavi põhja ja põllupoolse serva tuvastamise korral on võimalik hinnata kraavi laiust ja kokkuvõttes määrata kraavi pindala, mis arvatakse toetusõigusliku põllumajandusmaa pindala hulka. Nimetatud täienduse vajadus metsaäärsete kraavide puhul tuleneb nende kaardistamisel tekkinud probleemidest. Näiteks ei ole juhul, kui kogu kraav on täis puittaimestikku, võimalik ortofotolt ega ka kohapealse kontrolli käigus tuvastada kraavi piiri ja seega ka määrata toetusõiguslikku põllumajandusmaa pindala. Sellist probleemi ei esine üldjuhul kahe põllu vahel või põllu ja tee vahel asuva kraavi puhul. Taotleja peab hoidma kraavi põhja ehk kraavi veealuse osa ning selle põllupoolse nõlva ja serva puittaimestikust sellisel määral vaba, et kraavi piire saaks tuvastada. Veejuhtme hooldamise üldised nõuded on kehtestatud põllumajandusministri 25. juuli 2003. a määruse nr 57 „Maaparandushoiutöödele esitatavad nõuded“ §-s 5, mille kohaselt peab puittaimestikku raiuma veejuhtme põhjast, nõlvalt ja kaldalt, kui see takistab veejuhtme toimimist või muu maaparandushoiutöö tegemist. Seega on antud nõue kooskõlas ka maaparanduse valdkonna õigusaktides sätestatud nõuetega. Juhul, kui metsaäärse kraavi põhi, põllupoolne nõlv ja serv ei ole tuvastatavad, siis edaspidi arvatakse kraav säilitatavate maastikuelementide ja toetusõigusliku põllumajandusmaa pindala hulgast välja. Alates 2016. aastast tehakse igal aastal Maa-ametis poole Eesti kohta uued ortofotod. Juhul, kui taotleja puhastab kraavi võsast 2017. aastal, siis ei pruugi 2017. aasta kontrolliperioodiks tehtud tööd ortofotol veel kajastuda ja PRIA tuvastab kraavi piiri kohapeal.
Nõue 6: Põllumajandusmaal ja põllumajandusmaaga külgneval alal tuleb säilitada Maaelu arengukava 2007–2013 ja Maaelu arengukava 2014–2020 kiviaia taastamise toetuse raames taastatud või taastatav kiviaed ja pärandkultuuriobjektina kaardistatud kiviaed. Kiviaiale on kehtestatud järgnevad miinimum- ja maksimummõõdud: minimaalne laius 50 cm, maksimaalne laius 280 cm, minimaalne kõrgus 30 cm ja maksimaalne kõrgus 170 cm. Pärandkultuuriobjektina määratletud kiviaiad on üle Eesti kaardistatud ning vastav kaardikiht on kõigile avalikult kasutatav ning kättesaadav Maa-ameti kaardirakenduses. Nimetatud kaardikiht on lisatud ka PRIA kodulehel asuvale põllumassiivide veebikaardile https://kls.pria.ee/kaart/ . Toetusega rajatud või taastatud kiviaedade säilimise kontrollimisel lähtutakse samadest kontrollikriteeriumitest, mis on sätestatud toetusega rajatud või taastatud kiviaia säilitamisele. Pärandkultuuriobjektina määratletud kiviaedade puhul on oluline, et objekt oma ajaloolises väärtuses samal kohal säilitataks. Pärandkultuuriobjektina määratletud kiviaiale võib taotleda kiviaia taastamise toetust ja taastada kiviaed samale kohale. Sel juhul ei pea seda kiviaeda säilitama algses olekus ning nõue loetakse täidetuks, kui säilitatakse taastatud kiviaed.
Nõue 7: Põllumajandusmaal tuleb säilitada looduskaitseseaduse § 4 lõike 1 alusel kaitse all olev looduse üksikobjekt, mis on üksik puu, kivi (sh rahn või kivikülv) ja allikas. Analoogne nõue on maa heas põllumajandus- ja keskkonnaseisundis hoidmise nõudena kehtinud alates 1. jaanuarist 2010. a. 2015. aastast on nõude sõnastuses välja toodud konkreetsed looduse üksikobjektid, mis põllumajandusmaal esineda võivad ja nendeks on üksik puu, kivi, rahn või kivikülv ja allikas. Jätkuvalt tuleb säilitada ka kõik ülejäänud looduskaitseseaduse § 4 lõike 6 alusel kaitse all olevad looduse üksikobjektid, kuid need ei ole otseselt seotud põllumajandustoetuste saamisega ja määratletud maa heas põllumajandus- ja keskkonnaseisundis hoidmise nõuetena. Nimetatud looduse üksikobjektid on kaardistatud ja taotlejale kättesaadavad nii Maa-ameti kaardirakendusest, EELIS andmebaasist kui ka PRIA põllumassiivide veebikaardil https://kls.pria.ee/kaart/ .
Nõue 8: Põllumajandusmaal tuleb säilitada muinsuskaitseseaduse § 3 lõikes 2 sätestatud kinnismälestis, milleks on matusepaik, muistne põld, lohukivi, kultusekoht, tee ja sild. Analoogne nõue on HPK nõudena kehtinud alates 1. jaanuarist 2010. a. 2015. aastast on nõude sõnastuses välja toodud konkreetsed kinnismälestise liigid, mis võivad põllumajandusmaaga seoses esineda ning nendeks on matusepaik, muistne põld, lohukivi, kultusekoht, tee ja sild. Nimetatud kinnismälestised on kaardistatud ja leitavad nii Maa-ameti kaardirakendusest kui ka PRIA põllumassiivide veebikaardi https://kls.pria.ee/kaart/ arheoloogiamälestiste kaardikihilt.
Nõue 9: Põllumajandusmaal tuleb säilitada pärandkultuuriobjektina kaardistatud mälestuskivi, pärimustega allikas, puu, kivisild, kivitruup, munakivitee ja karjatanum.Aastatel 2006–2011 toimus üle Eesti pärandkultuuriobjektide kaardistamine ning loodi andmebaas Maa-ameti kaardirakenduse juurde. Selleks, et pärandkultuuriobjektid teadmatusest või niisama hooletusest ei hävineks, on oluline maaomanike ja maastikul tegutsejate teadlikkus nende väärtuslike objektide olemasolust. Alates 2015. aastast on maastikuelemendina säilitamist vajavate objektide hulka arvatud ka pärandkultuuriobjektid, millel on otsene seos põllumajandusmaa või põllumajandustegevusega. Oma valduses olevad pärandkultuuriobjektid leiab Maa-ameti kaardirakendusest ja ka PRIA põllumassiivide veebikaardilt ning need elemendid saab arvata oma toetusõigusliku põllumajandusmaa hulka.
Nõue 10: Nõuetes 3, 4, 7 ja 9 nimetatud puude rea, heki või üksiku puu hoolduslõikus või pügamine on keelatud lindude pesitsemise ja poegade üleskasvatamise ajal ning on lubatud alates 15. juulist. Sisuliselt on tegemist loodusliku linnustiku kaitse direktiivist 2009/147/EÜ tuleneva kohustusega ja Eestis looduskaitseseaduse § 55 lõikes 61 kehtestatud nõudega, mis sätestavad lindude pesitsemise ja poegade üleskasvatamise kaitse nõuded. Siin määruses kehtestatud nõudega sätestatakse konkreetne kuupäev, millest varem ei tohi maastikuelementidena määratletud puid ja hekke pügada, et kaitsta lindude pesitsemist ja poegade üleskasvatamist. Mõistlik hekkide ja puude lõikamise või pügamise aeg ongi sügisel ning ei ole vajadust seda teha kevadel või suve esimeses pooles.
Nõue 11: Põllumajandusmaal või põllumajandusmaaga külgneval alal esinevast karuputke võõrliigist, mille kohta ei ole Maa-ameti andmeid, tuleb hiljemalt 31. maiks esitada HPK määruse lisas 3 toodud vormi kohane teatis Keskkonnaametile. Suures enamuses on Keskkonnaametil karuputke võõrliigi esinemise kohad juba kaardistatud ja edastatud Maa-ameti geoportaali karuputke rakendusse ning üldjuhul on nendel maadel karuputke tõrje maaomanikuga ka erinevate infokanalite kaudu kooskõlastatud. Nõude kehtestamise eesmärk on toetuste taotlejate tähelepanu juhtimine karuputke võõrliikide esinemise probleemile ning vajadusele tegeleda tõrjega. Toetuste taotleja peaks kontrollima oma valduses olevaid põllumajandusmaid ja põllumajandusmaaga külgnevaid alasid ning karuputke esinemise korral kontrollima, kas koloonia on geoportaali karuputke rakendusse märgitud. Kui ei ole, siis tuleb täita HPK määruse lisas olev teatis ning esitada see Keskkonnaametile. Põllumajandusmaaga külgneva ala all mõeldakse vahetult põllumajandusmaaga kokkupuutes olevaid karuputke esinemiskohti, kuid soovitatav on Keskkonnaametile teada anda ka põllumajandusmaast kaugemal olevatest karuputke esinemise kohtadest. Eestis esinevad peamised karuputke võõrliigid on Sosnovski karuputk, hiid-karuputk ja pärsia karuputk. Eestis esineb ka nt siberi karuputk, mis ei ole võõrliik, mille levik ei ole inimesele ega loodusele kahjulik ja mida ei ole vaja tõrjuda. Kui on raskusi karuputke liigi määramisel, on kindlam esitada teatis või konsulteerida Keskkonnaametiga. Teatises teeb taotleja ise valiku või vajadusel konsulteerib Keskkonnaametiga, kas ta tegeleb karuputke tõrjega ise või laseb Keskkonnaametil tõrje tellida. Kui toetuse saaja tegeleb karuputke tõrjega ise, siis tuleks tal tutvuda Keskkonnaameti kodulehel avaldatud juhendiga. Kui tegemist on mahepõllumajanduslikult tunnustatud ettevõtte põllumajandusmaaga, siis tuleb kasutada mahetootmises aktsepteeritavat tõrjemeetodit, milleks on nt käsitsi kaevamine või õisikute lõikamine.
2015. aastaks kehtestati olulisemad muudatused HPK nõuetes. Alates 2017. aastast on HPK nõuetest välja jäetud nõue esitada oma põllumajandusmaal esineva tuulekaera kohta teatis. Pikaajaliste tuulekaera esinemisega seotud arutelude tulemusena on Eestis senist tuulekaera tõrje käsitlust maaelu ja põllumajandusturu korraldamise seaduse ja maksukorralduse seaduse muutmise seaduse eelnõuga muudetud. Nende muudatuste tulemusena ei ole maakasutajal enam kohustust esitada tuulekaera esinemise kohta teatist.


Töö- ja puhkeaeg by Tööinspektsioon - Issuu
Autor: Meeli Miidla-Vanatalu Toimetaja: Luisa Tõlkebüroo Keeletoimetaja: Marilin Look Fotod: Virginia Kullasepp / Sotsiaalministeerium, 123rf.com Ristsõnad: ristsõnaajakiri Ristik (Ajakirjade Kirjastus) Kujundus ja trükk: Agentuur La Ecwador OÜ 2., täiendatud trükk © Tööinspektsioon, 2016 ISBN 978-9949-9573-5-4 (trükis) ISBN 978-9949-9573-7-8 (epub) ISBN 978-9949-9573-6-1 (pdf)
Sisukord 2	Sissejuhatus 2
Töö- ja puhkeaega puudutavad mõisted
Täistööaeg ja osaline tööaeg
4	Ületunnitöö 6
Ületunnitöö isikulised piirangud
Tööaja üldpiirang
Tööaja summeeritud arvestus
Summeerimisperiood üle nelja kuu
Tööaja korralduse muutmine
Töötamine kuni 24tunnistes vahetustes
11	Öötöö 12
Öötöö piirang
Tööpäeva lühendamine enne riigipühi
Töötamine riigipühal
14	Valveaeg 15
Tööpäevasisene puhkeaeg
Igapäevase töö- ja puhkeaja osadeks jagamine
Töö- ja puhkeaeg töölähetuse ajal
Tööle ja töölt sõitmise aeg
Lisa. Pea tööle!
Sissejuhatus Töö- ja puhkeaja jaotusel ööpäevas on otsene mõju inimese tervisele. Väsinud töötaja kulutab sama töö tegemiseks rohkem aega, teeb sagedamini vigu ja on loominguliselt vähem tulemuslik. Väsimus võib põhjustada tööõnnetusi ja pideva väsimusseisundi tagajärjeks võivad muu hulgas olla kutsehaigused. Töölepingu seadusega reguleeritud töö- ja puhkeaja miinimumnõuded on kehtestatud eelkõige töötaja tervise kaitseks ja inimväärikuse tagamiseks. Eestis töötamisel kehtivad töö- ja puhkeaja nõuded tulenevad Euroopa sotsiaalhartast ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivist 2003/88/EÜ tööaja korralduse teatavate aspektide kohta. Lisaks määrab alaealiste töö- ja puhkeaja reeglid direktiiv 94/33/EÜ noorte kaitse kohta tööl. Brošüür annab lühiülevaate Eestis töölepingu seaduse (edaspidi TLS) alusel töötavate inimeste töö- ja puhkeaja nõuetest. Käsitletud ei ole eriseadustes reguleeritud töö- ja puhkeaja nõudeid, näiteks sõidukijuhtide töö- ja puhkeaja erinõudeid, mida reguleerib liiklusseadus, laevapereliikmete tööaja arvestust, mis on reguleeritud meretöö seaduses, või lennundustöötajate tööaega, mida reguleerib vastav määrus.
Töö- ja puhkeaega puudutavad mõisted Tööaja korraldus – töötaja kohustus täita tööülesandeid tööandja ettevõttes kokkulepitud ajal. Tööaeg – aeg, mil töötaja täidab kokkulepitud tööülesandeid. Kalendaarne kuu tööaeg – konkreetse kalendrikuu tööpäevade arv korrutatud kaheksaga (= 8 töötundi päevas). Tööpäev – ajavahemik ööpäevas, mil töötaja täidab kokkulepitud tööülesandeid. Summeeritud tööaeg – tööaeg, mis jaguneb arvestusperioodi jooksul ebavõrdselt. Öötöö – töö, mida tehakse ajavahemikus 22.00–6.00. Ületunnitöö – töötamine üle kokkulepitud tööaja. Valveaeg – aeg, mil töötaja on tööandjale kättesaadav tööülesannete täitmiseks väljaspool tööaega. Puhkeaeg – aeg, mis ei ole tööaeg.
Täistööaeg ja osaline tööaeg TLSi § 28 lõike 2 punkti 4 kohaselt on tööandjal kohustus tagada töötajale kokkulepitud töö- ja puhkeaeg ning pidada tööaja arvestust. Iga töötaja tööaeg tuleb kokku leppida temaga sõlmitavas töölepingus. Kokkulepe tööaja kohta on üks TLSi § 5 lg-s 1 nimetatud tingimus, mis tuleb töötajale kirjalikult teatavaks teha. Töötaja peab enne tööle asumist 2
teadma, kas ta asub tööle täis- või osalise tööajaga ning kas tööandja lähtub tööaja käsitlemisel TLSist või mõnest erinormist. Tööaja andmed peavad töötajale olema esitatud selgelt ja arusaadavalt ning vastama tegelikkusele. TLSi § 43 lg 1 eeldab, et töötaja töötab kaheksa tundi päevas ja 40 tundi seitsmepäevase ajavahemiku jooksul. See on seaduse mõistes täistööaeg. Täistööaja eeldamise põhimõte kehtib ka juhul, kui tööaeg jäetakse töölepingusse kirjalikult märkimata. Kui pooled lepivad kokku, et töötaja asub tööle osalise tööajaga, tuleb töölepingus ära näidata, mitu tundi seitsmepäevases ajavahemikus töötaja tööd teeb. Osalise tööaja kokkulepe eeldab, et töötaja töötab vähem kui 40 tundi seitsmepäevases ajavahemikus. Näiteks võivad pooled sõlmida kokkuleppe, et töötaja asub tööle osalise tööajaga kuus tundi päevas ja 30 tundi seitsmepäevase ajavahemiku jooksul. Näide. Töötaja sõlmis tööle asudes töölepingu, mille kohaselt hakkab ta töötama osalise tööajaga kuni 190 tundi kuus. Esimesel kuul töötaski ta esmaspäevast reedeni kaheksa tundi päevas, lisaks asendas laupäeviti haiget kolleegi. Nii tuligi tema töötundide arvuks kokku 190. Tuttava raamatupidajaga rääkides selgus, et üheski kuus ei ole nii palju tööpäevi, et kokku tuleks 190 tundi. Näiteks 2016. aastal on kalendaarne tööaeg 184 tundi vaid augustis. Töötajale sai selgeks, et ta on tööle asunud siiski täistööajaga ning sõlmitud kokkulepe ei ole seadusega kooskõlas. Sel moel töötades on töötajal õigus nõuda tööandjalt ületunnitöö hüvitamist.
Lühendatud täistööaeg Lühendatud täistööaeg on alaealistel ja haridustöötajatel. Alla 18aastasele noorele lubatud tööaeg sõltub tema vanusest ja koolikohustusest. Alaealisele on kehtestatud lühendatud tööaeg, et kaitsta tema tervist ning anda koolikohustuslikule alaealisele töötajale piisavalt aega haridust omandada. Olenevalt vanusest võib alaealine töötada kuni 7 tundi päevas. Haridustöötajate lühendatud täistööaeg on kehtestatud TLSi § 43 lg 6 alusel Vabariigi Valitsuse 22. augusti 2013. aasta määrusega nr 125, mille kohaselt on haridustöötajate lühendatud täistööaja kestus seitse tundi päevas ehk 35 tundi seitsmepäevase ajavahemiku jooksul.
Ületunnitöö Ületunnitöö on TLSi § 44 lg 1 kohaselt töötamine üle kokkulepitud tööaja. Ületunnitöö tegemise peavad töölepingu pooled iga kord eraldi kokku leppima, sest ületunnitöö ei saa olla planeeritud. Näide. Töölepingu kohaselt on töötaja tööaeg kuni 48 tundi nädalas ja vajaduse korral tuleb teha ületunnitööd. Töötaja töötas nädalast nädalasse esmaspäevast reedeni kella 9.00–17.30. Ühel teisipäeval mõtles töötaja, et jääb tööle pikemalt, sest ületunnitasu kulub marjaks ära. Töötaja istuski tööl 21.00ni, mis oli fikseeritud ka vastavas süsteemis. Palgapäeval sai töötaja töötasu nii nagu varasematelgi kuudel, ületunnitasu ei makstud. Ettevõtte tegevjuht selgitas töötajale, et tema töölepingu vorm on ajast ja arust ning see ei ole seadusega kooskõlas. Ta kiitis töötajat algatuse eest, kuid lisas, et ületunnitöö kokkulepe tuleb sõlmida ikka läbirääkimiste teel. Antud juhul ei olnud tegevjuht sellest huvitatud ega ka otseselt teadlik, et töötaja ületunnitööd tegi, sest enne ületunnitööle asumist nad selles omavahel kokku ei leppinud. Töötaja pöördus ületunnitasu nõudega töövaidluskomisjoni poole, kuid sealgi leiti, et töötajal ei ole ületunnitöö hüvitamise nõudeks alust. Kui töötaja töötab kaheksatunniste tööpäevadega ajavahemikus 8.00–16.30, võib töötaja kokkuleppel tööandjaga teha ületunnitööd näiteks ajavahemikus 16.30–19.00. Osalise tööajaga töötamise korral, näiteks kolm tundi päevas, on töötamine neljandal tunnil juba ületunnitöö, mis tuleb seaduse nõuete kohaselt hüvitada. Summeeritud tööaja arvestuse korral selgub ületunnitöö arvestusperioodi lõpus.
Ületunnitöö hüvitatakse töötajale vaba ajaga, mis on võrdelises seoses ületundide arvuga, kui ei ole kokku lepitud ületunnitöö hüvitamist rahas. Rahas hüvitamise kokkuleppe korral peab tööandja maksma töötajale iga ületunni eest 1,5kordset töötasu. Näide. Töötaja leppis tööandjaga kokku, et teeb reedel peale tavapärase kaheksa tunni ka neli tundi ületunnitööd, mis hüvitatakse esmaspäeval vaba ajaga. Töötajal tekkis aga segadus, mille eest ja millises summas tööandja talle maksma peab. Personalijuht selgitas töötajale, et ületunnitöö hüvitatakse tasulise vaba ajaga, see tähendab: 1) reedel töötatud tavapäraste töötundide ja ületundide eest ehk 8 + 4 = 12 tunni eest makstakse talle kokkulepitud ühekordset töötasu; 2) esmaspäeval võimaldatakse talle neli tundi vaba aega tavapärase tööaja arvelt ehk ta peab sel päeval tööl olema kaheksa tunni asemel neli tundi, aga seejuures makstakse talle ikkagi töötasu kogu selle tööpäeva ehk kõigi kaheksa tunni eest. 5
Ületunnitöö isikulised piirangud Tööandja saab erandjuhtudel nõuda töötajalt ületunnitööd, kuid üksnes siis, kui tegu on tööandja ettevõtet või tegevust puudutavate ettenägematute asjaoludega. Eelkõige loetakse sellisteks asjaoludeks kahju ärahoidmist, näiteks kui vahetustega tööl ei ilmu töötaja õigel ajal kohale, kuid töö tegemine ei tohi katkeda. Sellised olukorrad võivad esineda näiteks toiduainetööstuses ja põllumajanduses. Ületunnitööd ei tohi teha: •	alaealine, kuna see võib olla kahjulik tema tervisele ja arengule; •	töötaja, kes puutub töökeskkonnas kokku ohuteguriga ja kelle tööaega on sellest tulenevalt seaduse alusel lühendatud; •	rase ja töötaja, kellel on õigus rasedus- ja sünnituspuhkusele, välja arvatud juhul, kui töötaja tervisele puudub igasugune oht ja töötaja on ise ületunnitöö tegemisega nõus. Nendelt töötajatelt ei saa nõuda ületunnitöö tegemist ka erandjuhtudel.
Tööaja üldpiirang TLSi § 46 kohaselt ei tohi töötaja tööaeg koos ületunnitööga ületada 48 tundi seitsmepäevases ajavahemikus. Vaid juhul, kui töötaja töötab summeeritud tööaja arvestuse alusel, võib tema tööaeg seitsmepäevase ajavahemiku kohta olla pikem, näiteks erandjuhtudel kas või 70 tundi seitsme päeva jooksul. Ent ka siis peab tööandja jälgima, et töötaja tööaeg ei ületaks summeerimisperioodi (nt neli kuud) keskmisena 48 tundi iga seitsmepäevase ajavahemiku kohta. Seda, kui palju töötaja arvestusperioodis töötada tohib, arvutatakse järgmiselt: kalendripäevade arv arvestusperioodis jagatud seitsmega ja korrutatud 48ga. TLSi § 46 lg 3 annab lisaks eeltoodule erandjuhtudel võimaluse töötaja keskmist tööaega pikendada 52 tunnini seitsmepäevase ajavahemiku kohta. Samas peab sellise kokkuleppe sõlmimisel olema tagatud, et töötamine ei kahjusta töötaja tervist ja ohutust.
Tööaja summeeritud arvestus Tööandja võib töötajaga kokku leppida tööaja summeerimises, mis tähendab, et töötunnid võivad mingis ajaühikus ehk arvestusperioodis jaotuda erinevalt. Summeeritud tööaja arvestust kasutatakse eelkõige töötamisel nn graafiku alusel. Summeerimise perioodiks võib olla kuni neli kuud (TLS § 46 lg 1) ning tööaega arvestatakse perioodi lõpus. Arvestusperioodi lõpus selguvad ka töötaja üle- ja alatunnid. NB! Summeerimisperioodi lõpuks peab töötajale olema tagatud töölepingus kokkulepitud tööaeg ja sellele vastav töötasu. Kui pooled on kokku leppinud, et rakendatakse summeeritud tööaega, peab TLSi § 6 lg 6 kohaselt andma tööandja töötajale teada ka tööajakava teatavaks tegemise tingimused. Seadus ei sätesta, kui pikalt ette peab tööandja tööajakava koostama ning kas kava koostamine eeldab poolte kokkulepet. Oluline on aga seejuures, et tööandja arvestaks tööajakava koostamisel töötaja huvidega, sealhulgas perekondlike kohustuste täitmisega. Töötaja peab teadma, millal ta järgmise kuu tööajakava teada saab ja kui pikk on tema tööaja arvestusperiood. Olukorras, kus tööandjal tekib vajadus muuta juba koostatud ja töötajale teatavaks tehtud tööajakava, tuleb muudatused töötajaga kokku leppida. Näide. Töötaja asus tööle tööandja poolt teatavaks tehtud tingimusega, et tal on summeeritud tööaeg summeerimisperioodiga 4 kuud. Tööandja juures kehtivates töökorralduse reeglites oli kirjas, et töötaja tööajakava saadetakse talle e-kirja teel 5 tööpäeva enne järgneva kalendrikuu algust. Töötaja sai juba enne tööle asumist tööandjalt tööajakava, mille kohaselt pidi ta töötama 8,5tunniste tööpäevadega, millest 8 tundi on tööaeg, ning seda 6 kuni 9 päeva järjest. 7
Vale tööajakava K 1
E T 13 14 H
P 19 H
H – tööaeg 8.00–16.30, lõuna 12.00–12.30 Õ – tööaeg 15.00–23.30, lõuna 19.00–19.30 Töötaja pöördus juristi vastuvõtule ja sai teada, et tal ei ole summeeritud tööaja arvestus, sest tööaeg ei jaotu ebavõrdselt, vaid on iga päev 8 tundi. Tööandja ei ole tema tööaega korraldanud seaduspäraselt. Tööajakavast nähtub, et töötaja töötab tavalise tööaja arvestuse alusel vahetustega ja tööandja on talle määranud ületunnitöö, lisaks pole järgitud TLSi § 52 lg-s 1 ette nähtud iganädalast puhkeaega. Töötajal on õigus keelduda töö tegemisest nii 6., 13. kui ka 14. kuupäeval ning nõuda talle seadusega ette nähtud puhkeaega, sest selleks ajaks on 40 tundi 7päevases ajavahemikus täis töötatud. Seaduspärane tööajakava summeeritud tööaja arvestuse korral K 1
H – tööaeg 8.00–18.30, lõunavaheaeg 12.00–12.30 (tööaeg 10 tundi) L – tööaeg 12.30–21.00, lõunavaheaeg 16.30–17.00 (tööaeg 8 tundi) Tööaeg jaotub ebavõrdselt ning annab seega aluse sõlmida summeeritud tööaja arvestuse kokkulepe. Ületunde arvestatakse sel juhul alles summeerimisperioodi lõpus ehk antud näites 4. kuu lõppedes.
Summeerimisperiood üle nelja kuu Kui üldreeglina võimaldab seadus summeerida tööaega ühe, kahe, kolme või nelja kuu lõikes, siis TLSi § 46 lg 2 võimaldab teatud tegevusvaldkondades töötajatele rakendada ka pikemat summeerimisperioodi. Tööaja arvestusperioodi võib pikendada tervishoiu-, hoolekande-, põllumajandus- ja turismitöötajatel kuni 12 kuuni, kuid vaid tingimusel, et vastav kokkulepe sõlmitakse tööandja ja töötajate vahel kollektiivlepingus. 8
Tööaja summeerimisperioodi pikkused on reguleeritud ka mitme eriseadusega. Näiteks reguleerib turvaseadusturvaseaduses on sätestatud, et turvatöötaja tööaja arvestusperiood on kuni kuus kuud, meretöö seaduses aga, et laevapereliikme tööaja arvestusperioodi võib pikendada kuni kuue kuuni ning kollektiivlepinguga kuni 12 kuuni. Arvestusperioodi pikendamise eesmärk on võimaldada summeerimisperioodi jooksul teha mõnes kuus tööd eelnevate või järgnevate kuude töötundide arvelt, mis on oluline just näiteks hooajaliste tööde puhul. Näide. Turismitalus toimub hooajaline töö. Kliendid külastavad talu valdavalt märtsist septembrini ja siis on vaja ka töötajaid, muul ajal töötajatele täistööajaga tööd pakkuda ei ole. Turismitalus pakutavad atraktsioonid on nii spetsiifilised, et tööandja ei tahaks häid töötajaid minema lubada, samuti on töötajaid vahel vaja ka üksikute külastajatega tegelemiseks hooajavälisel ajal. Tööandja on töötajatega sõlminud kokkuleppe, millega tööaja arvestusperioodi on pikendatud 12 kuuni. See tähendab, et märtsist septembrini tehakse tööd väga aktiivselt ja nõnda palju tunde, kui puhkeaja nõuded
Tööaja korralduse muutmine Tööaja korralduse muutmine tähendab tööpäeva algus- ja lõpuaja või tööpäevasiseste vaheaegade muutmist ning vahetustega tööle üleminekut. Tööandjal on TLSi § 47 lg 4 alusel õigus tööaja korraldust teatud juhtudel ühepoolselt muuta. See õigus on tal siis, kui tööaja korraldus on määratud ühepoolselt töökorralduse reeglites, aga ka siis, kui tööpäeva algus ja lõpp on kokku lepitud töölepingus.
Ühepoolne tööaja korralduse muutmine peab olema põhjendatud, tulenema ettevõtte vajadusest ning arvestama mõistlikult töötajate huvidega. Näide. Töötaja soovis katkestada lapsehoolduspuhkuse ja naasta tööle, kuid tööandja oli tema eemalviibimise ajal muutnud tööaja korraldust. Kui enne lapsehoolduspuhkust kestis töötaja tööpäev kella 8.00–16.00, siis muudetud tööpäev algas kell 12.00 ja lõppes kell 20.00. Töölepingus polnud tööaja algust ja lõppu märgitud, see oli kirjas vaid töökorralduse reeglites. Töötaja ei saanud tööaja korralduse muutmisega nõustuda, sest ta pidi iga päev kell 18.00 tooma lapse hoidja juurest ja last kellegi teisega jätta ei olnud võimalik. Tööandja selgitas töötajale, et ta ei saa tema tööaega eraldi endiseks jätta, sest maja, kus tööd tehakse, avatakse kell 12.00 ja tööülesandeid saab täitma asuda alles siis. Töötaja pöördus juristi poole ning sai selgituse, et kuna tööandjal ei olnud võimalik tööd teisiti korraldada ja kõik ülejäänud töötajad olid tööaja korralduse muudatusega nõustunud, ei saa tööandjalt nõuda enne lapsepuhkusele jäämist kehtinud korralduse tagamist, sest see oleks ebamõistlik. Töötaja peab alluma uuele tööaja korraldusele. Nüüd on töötajal valik, kas naasta tööle tööandja pakutud tööajaga ja otsida teine lapsehoidja, alustada tööandjaga läbirääkimisi osalise tööajaga tööle asumiseks või jääda edasi lapsehoolduspuhkusele, kuni laps saab kolmeaastaseks.
Töötamine kuni 24tunnistes vahetustes Tööpäeva maksimaalne kestus on seaduses sätestatud puhkeaja kaudu. Töötaja tööpäev ei tohi üldjuhul kesta üle 13 tunni, sest TLSi § 51 lg 1 kohaselt peab töötajale olema tagatud iga 24tunnise ajavahemiku kohta vähemalt 11 tundi puhkeaega. Erandid on lubatud TLSi § 51 lg-te 3 ja 4 alusel, kuid vaid teatud tingimustel. TLSi § 51 lg 3 alusel võib töötaja töötada kuni 24tunnises vahetuses, kui samal ajal on täidetud järgmised tingimused: •	tegu on Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2003/88/EÜ art 17 lg-tes 3 ja 4 nimetatud juhtumitega (nt sadama- ja lennuväljatöö; põllumajandus ja turism; tööstusharud, kus ei saa tööd tehnilistel põhjustel katkestada); •	vastav kokkulepe on sõlmitud tööandja ja töötajate esindaja vahel kollektiivlepingus; •	tööandja koostatud töökeskkonna riskianalüüsist nähtub, et selline töö ei kahjusta töötaja tervist ja ohutust. TLSi § 51 lg 4 alusel võivad kuni 24tunnises vahetuses töötada tervishoiu- ja hoolekandetöötajad, ent vaid juhul, kui tööandja koostatud töökeskkonna riskianalüüsist nähtub, et selline töö ei kahjusta töötaja tervist ja ohutust. 10
Öötöö Öötööks loetakse TLSi § 45 lg 1 kohaselt töötamist ajavahemikus 22.00–6.00. Tööandja peab töötajale öisel ajal töötamise eest üldjuhul maksma 1,25kordset töötasu. Samas võimaldab seadus töötajaga kokku leppida, et tema töölepingus näidatud töötasu sisaldab tasu ka ööajal töötamise eest. Selliste kokkulepete sõlmimisel peab tööandja jälgima, et öisel ajal tööd tegev töötaja saaks ka tegelikult kõrgemat töötasu võrreldes ainult päeval töötava töötajaga. Töötaja loetakse öötöötajaks, kui ta: •	omab pidevat öötöötaja staatust ehk töötab aasta ringi igal nädalal ööajal vähemalt 15 tundi; •	töötab paaril nädalal aastas 15 tundi öösel, omades öötöötaja staatust vaid neil nädalatel, mil ta teeb öötööd 15 tundi. Teistel nädalatel, kui ööajal töötatakse alla 15 tunni, loetakse teda tavatöötajaks; •	ei tööta nädalas 15 tundi öösel, kuid töötab 1/3 aastasest tööajast ehk 2017. aastal 667 tundi öisel ajal, st öötöötaja staatuse saab ta 667. tunni täitumisel. NB! Töötervishoiu ja tööohutuse seaduse § 13 lg 1 p 71 kohaselt on tööandja kohustatud korraldama öötöötajatele tervisekontrolli nii enne öötööle asumist kui ka regulaarsete vaheaegade järel töötamise ajal ning kandma sellega seotud kulud. Tööandja peab pidama öötöö kohta eraldi arvestust ja saatma töötaja tervisekontrolli veel enne öötöötaja staatuse saamist.
Öötöö piirang Üldreeglina ei tohi TLSi § 50 lg 1 kohaselt öötöötaja tööaeg kesta keskmiselt üle kaheksa tunni 24tunnise ajavahemiku jooksul. TLS § 50 lg 4 võimaldab sellest reeglist erandeid ainult juhul, kui samal ajal on täidetud järgmised tingimused: •	vastav kokkulepe tuleneb töötajaga sõlmitud töölepingust või kollektiivlepingust; •	tegu on Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2003/88/EÜ art 17 lg-tes 3 ja 4 nimetatud valdkonnaga (nt sadama- ja lennuväljatöö; põllumajandus ja turism; tööstusharud, kus ei saa tööd tehnilistel põhjustel katkestada); •	tööandja koostatud töökeskkonna riskianalüüsist nähtub, et selline töö ei kahjusta töötaja tervist ja ohutust; •	tööaeg ei ületa seadusega lubatud piiranguid.
Tööpäeva lühendamine enne riigipühi TLSi § 53 alusel peab tööandja uusaastale, Eesti Vabariigi aastapäevale, võidupühale ja jõululaupäevale eelnevat tööpäeva lühendama kolme tunni võrra. Loetletud riigipühade eelsetel päevadel tööpäeva lühendamine on kohustuslik nii tavapärase kui ka summeeritud tööaja arvestuse korral. Tegu on imperatiivse õigusnormiga, mis erandeid ette ei näe. Isegi asjaolu, et tööandja tööprotsess on katkematu, ei anna alust jätta tööpäeva lühendamata. Töö katkematu protsess on tööandjale teada ja töö korraldamisel peab seda arvestama. Kui tööpäev algab TLSi §-s 53 nimetatud riigipüha eelsel päeval ja lõpeb riigipühal, peab tööandja lühendama eelnevat tööpäeva ehk töötaja tuleb tööle kolm tundi hiljem. Kui ettevõtte tegevusalast tulenevalt pole võimalik tööpäeva lühendada, peab tööandja saavutama töötajaga kokkuleppe, et ta töötaks riigipühaeelsel päeval sama kaua kui tavaliselt. Neile, kes töötavad tööajakava alusel, tähendab see seda, et tööandja peab juba ajakava koostamisel lühendatud tööpäeva asjus töötajatelt nõusoleku saama. Kui töötaja ei nõustu pühade-eelsel päeval töötama täistööpäeva, ei ole tööandjal õigust teda selleks sundida. Kui töötaja on nõus tööpäeva lühendamata jätmisega ning ta töötab mittesummeeritud tööajaarvestuse alusel, loetakse need kolm tundi ületundideks. Summeeritud tööajaarvestusega töötamisel aga väheneb töötaja kalendaarne tööajanorm kolme tunni võrra. See, kas nende kolme tunni näol on tegemist ületunnitööga, selgub arvestusperioodi lõpus. 12
Näide. Valvuril on tööajakava kohaselt järjest kaks 12tunnist vahetust, millest esimene algab 22. veebruari õhtul kell 20.00 ja lõpeb järgmise päeva hommikul 8.00 ning teine algab 23. veebruari õhtul kell 20.00 ja lõpeb Eesti Vabariigi aastapäeval, 24. veebruaril kell 8.00. Töötaja pöördus juristi poole, et teada saada, kas tema 22. ja 23. veebruaril algavad vahetused peavad olema lühendatud. Jurist selgitas, et tööandjal on kohustus lühendada riigipühaeelset tööpäeva ning pooled peavad omavahel kokku leppima, kumba vahetust kolme tunni võrra lühendatakse. Mõlemat vahetust lühendama ei pea, küll aga peab tööandja hüvitama topelttasuga kõik riigipühale langevad tunnid.
Töötamine riigipühal Riigipühadel on tavaliselt vaba päev ja tööd ei tehta, kuid siiski leidub valdkondi, kus töö katkestamine ei ole võimalik ka riigipühadel. Sel juhul tuleb töötajale erandolukorras töötamisega kaasnev ebamugavus hüvitada. TLSi § 45 lg 2 kohaselt peab tööandja maksma töötajale riigipühal töötamise eest kahekordset töötasu. Samas võimaldab seadus pooltel kokku leppida riigipühal töötamise hüvitamise tasulise vaba ajaga, st töötajale makstakse riigipühal töötatud tundide eest ühekordset tasu ning seejärel võimaldatakse tavapärasest tööajast vaba aeg, kuid tasustatakse seegi. Näide. Müüja on tööl jaanipäeval, 24. juunil kaheksa tundi ja saab selle eest tavapärast töötasu. Riigipühal töötamise kompenseerimiseks lepivad pooled kokku, et müüja saab 25. juunil vaba päeva, mille eest tööandja maksab talle samuti tavapärast töötasu. Pühad, mil tuleb töötamine täiendavalt tasustada, on loetletud pühade ja tähtpäevade seaduses. Selle seaduse § 4 lg 2 järgi kohaldatakse rahvuspüha (24. veebruar – iseseisvuspäev) suhtes teistes õigusaktides riigipühade kohta sätestatut. Rahvuspühal tehtav töö tuleb seega hüvitada samuti nagu riigipühal tehtav töö. Rahvuspüha ja riigipühad, mis on puhkepäevad ja töötamise korral täiendavalt hüvitatavad, on Eesti Vabariigi aastapäev (24. veebruar), uusaasta (1. jaanuar), suur reede, ülestõusmispühade 1. püha, kevadpüha (1. mai), nelipühade 1. püha, võidupüha (23. juuni), jaanipäev (24. juuni), taasiseseisvumispäev (20. august), jõululaupäev (24. detsember), esimene jõulupüha (25. detsember) ja teine jõulupüha (26. detsember). Kui töötaja vahetus algab tavalisel tööpäeval ja lõpeb riigipühal või algab riigipühal ja lõpeb tavalisel tööpäeval, tuleb täiendavalt hüvitada riigipühal töötatud tunnid, ülejäänud töötunnid tasustatakse tavalises korras.
Valveaeg TLSi § 48 mõistes on valveaeg vaadeldav ajana, mil töötaja ei pea tööülesandeid täitma, kuid on kohustatud seda tegema kokkulepitud tingimustel tööandja korraldusel. NB! Eriseadustes võib valveaja käsitlus TLSis sätestatust oluliselt erineda. Valveaega saab rakendada ainult poolte kokkuleppel. Tegu on ajaga, mis ei kuulu otseselt töö- ega puhkeaja hulka. Valveajal võib töötaja küll tegeleda oma eraeluliste küsimustega, kuid ei saa täiel määral lõõgastuda ja puhkamisele keskenduda, sest peab olema valmis iga hetk tööandja korraldust täitma. Kui töötaja asub valveajal tööülesandeid täitma, loetakse tööülesannete täitmise aeg tööajaks, mille eest peab tööandja maksma juba kokkulepitud töötasu. Valveaja rakendamisel peab tööandja tagama töötajale siiski igapäevase ja iganädalase puhkeaja.
Näide. Torulukksepale tuleb väljakutseid ööpäev läbi. Töötamine toimub summeeritud tööaja arvestuse alusel 9,5tunniste tööpäevadega. Tööandja korraldas kokkuleppel töötajaga töö selliselt, et tööpäev on jagatud tööajaks, valveajaks ja puhkeajaks järgmiselt: 7.00–16.30 tööpäev, sh 11.00–11.30 lõuna, tööaeg 9 tundi; 16.30–20.00 valveaeg; 20.00–7.00 puhkeaeg. Töötaja kutsuti kell 19.00 tööle, kell 19.30 jõudis ta objektile ja lõpetas töö kell 20.30. Torulukksepp soovib teada, kuidas tagab tööandja talle 11tunnise puhkeaja ning millist tasu talle millise aja eest makstakse. Töölepingu kohaselt on poolte vahel tunnitasu kokkulepe 20 eurot. Tööandja selgitab: 1)	7.00–16.30 eest makstakse töötasu 9 tunni eest kokku 180 eurot; 2)	valveaja eest 16.30–19.30 ehk 3 tunni eest makstakse 1/10 kokkulepitud töötasust ehk 3 × (20 : 10) = 6 eurot, kusjuures kodust objektile sõitmise aeg on vaadeldav veel valveajana; 3)	järgmise tööaja osa eest ehk 19.30–20.30 eest makstakse taas kokkulepitud töötasu 20 eurot; 4)	20.00–20.30 ehk pool tundi 13tunnist tööpäeva osa ületanud tööaeg hüvitatakse TLSi § 51 lg 5 alusel kompenseeriva vaba ajaga kohe järgmisel päeval ehk torulukksepa järgmine tööpäev algab 7.30.
Tööpäevasisene puhkeaeg TLSi § 47 lg 2 alusel on tööandjal kohustus korraldada tööd selliselt, et töötajale oleks tagatud iga kuue tunni töötamise kohta vähemalt 30 minutit puhkamiseks ja einestamiseks ehk tööpäevasisene vaheaeg. Alaealisele tuleb vaheaeg anda aga juhul, kui tema tööpäev kestab üle 4,5 tunni. Kaheksa tundi päevas töötades peab töötajale olema võimaldatud vähemalt üks 30minutiline tööpäevasisene vaheaeg, mis teeb tööpäeva kestuseks kokku 8,5 tundi. Kui töötaja töötab 12tunniste tööpäevadega, peab talle olema tagatud samuti vähemalt üks 30minutiline vaheaeg, kuid tervise säilimise huvides on soovitatav võimaldada kas üks pikem vaheaeg tööpäeva keskel või siis kaks 30minutilist vaheaega. 13tunniste tööpäevade korral on töötajal juba kaks kuuetunnist töötamise perioodi ning mõlema kuue tunni kohta tuleb võimaldada 30minutiline vaheaeg. Ka sel juhul on tööandjal valik, kas võimaldada üks ühetunnine lõuna tööpäeva keskel või kaks 30minutilist vaheaega nii, et töötaja teeb neli tundi tööd, seejärel puhkab 30 minutit, siis teeb veel neli tundi tööd, taas puhkab 30 minutit ning seejärel töötab juba tööpäeva lõpuni. Tööpäeva jaotamine neljatunnisteks tsükliteks on töötaja tervist silmas pidades efektiivsem, sest tekib kaks taastumist võimaldavat pausi.
Tavaliselt ei ole tööpäevasisene vaheaeg tööaeg ega kuulu tasustamisele. Tööpäevasisese vaheaja võib lugeda puhkeajaks, kui töö iseloomu tõttu ei ole võimalik vaheaega anda. Sellisel juhul peab töötajal olema võimalus puhata ja einestada tööajal ja töökohal. Töölepingu seadusega ette nähtud tööpäevasisest vaheaega ei tohi segamini ajada töötervishoiu ja tööohutuse seaduse (edaspidi TTOS) alusel antavate vaheaegadega. Tegu on tööajast võimaldatava vaba ajaga, millel on erisugused eesmärgid. TTOSi § 9 lg 31 alusel peab tööandja võimaldama tööpäeva või töövahetuse jooksul töötajale tööaja sisse arvatavad vaheajad suure füüsilise või vaimse töökoormuse, pikaajalise sundasendis töötamise või monotoonse töö puhul. TTOSi alusel antakse töötajale täiendavad vaheajad peale TLSis ettenähtu, kui töö laad seda nõuab. Lisaks eeltoodule reguleerivad puhkepauside võimaldamise kohustust määrused. Näiteks Vabariigi Valitsuse 15. novembri 2000. aasta määruse nr 362 „Kuvariga töötamise töötervishoiu ja tööohutuse nõuded” kohaselt peab tööandja korraldama töö selliselt, et töötaja saab silmade ülepinge ja sundasendis töötamise korral tekkivate vaevuste ennetamiseks vaheldada kuvariga töötamist teistlaadsete tööülesannete täitmisega. Kui see pole võimalik, peab töötaja saama perioodiliselt pidada puhkepause. Puhkepauside kestus peab moodustama vähemalt kümme protsenti kuvariga töötamise ajast. Täiendavate vaheaegade võimaldamise vajadus peab selguma töökeskkonna riskianalüüsi tegemise käigus ja võib olla üks meede riske vähendada. Need vaheajad loetakse alati tööaja hulka ja muude kokkulepete sõlmimine, näiteks lisatasu maksmine puhkepausi asemel, ei ole lubatud. Lisaks näeb TTOS ette vaheajad lapse toitmiseks, sünnituseelseks läbivaatuseks ja vere loovutamiseks. Näide. Kassapidaja töötab 10tunniste tööpäevadega kella 8.00–18.00, tööandja arvestab tema tööajaks 9 tundi. Tööandja koostatud tööajakavast nähtub, et töötajal on esimene puhkepaus 10.00–10.15, lõuna 13.00–13.30 ja teine puhkepaus 16.00–16.15. Kassapidaja töö toimub pidevas sundasendis ehk istudes ning vastav terviserisk on nimetatud ka tööandja riskianalüüsis. Töökeskkonna tegevuskavas on ette nähtud, et kassapidaja sundasendis viibimise leevenduseks võimaldatakse talle tööpäeva kestel kaks 15minutilist puhkepausi. Töötaja pöördus töökeskkonnavoliniku poole sooviga saada selgust, miks tema 15minutilisi puhkepause ei arvata tööaja hulka. Töökeskkonnavolinik selgitas kassapidajale, et seadus näeb tõesti ette, et need arvataks tööaja sisse, seega peab tööandja arvestama töötaja tööajana 9,5 tundi. Töökeskkonnavolinik pöördus küsimusega edasi tööandja poole, kes jõudis töökeskkonnaspetsialistiga peetud arutelu tulemusel järeldusele, et tööaja arvestamise süsteemi tuleb muuta ja kassapidajad saavad edaspidi töötasu 9,5 töötunni eest päevas. 16
Igapäevane puhkeaeg Igapäevane puhkeaeg on vaba aeg ühe tööpäeva lõpust järgmise tööpäeva alguseni. TLSi § 51 lg 1 näeb ette, et töötajale peab olema tagatud iga 24tunnise ajavahemiku jooksul vähemalt 11 tundi järjestikust puhkeaega. 24tunnist ajavahemikku loetakse tööaja algusest. Näiteks kui töötaja alustab tööd esmaspäeva hommikul kell 8.00, võib tema tööpäev kesta 13 tundi, sh 12 tundi tööaega ja üks tund tööpäevasisest vaheaega. Seejärel peab töötajale olema tagatud 11 tundi igapäevast puhkeaega ning töötajat enne järgmise päeva kella 8.00 tööle lubada ei tohi. Alaealistele on TLSi § 51 lg-s 2 ette nähtud pikendatud puhkeaeg sõltuvalt neile seadusega lubatud tööajast. Siiski lubab seadus teatud juhtudel teha erandeid ja töötada ka üle 13tunniste tööpäevadega, kuid sel juhul rakendub TLSi § 51 lg 5, mis näeb ette, et kui töötaja töötaski üle 13tunnise tööpäeva, tuleb talle enne järgmist tööpäeva võimaldada kompenseeriv puhkeaeg võrdselt 13 töötundi ületanud tundide arvuga. 17
Kompenseeriv puhkeaeg: •	13tunnise tööpäeva järel 11 tundi puhkeaega •	14tunnise tööpäeva järel 12 tundi puhkeaega •	15tunnise tööpäeva järel 13 tundi puhkeaega •	16tunnise tööpäeva järel 14 tundi puhkeaega •	17tunnise tööpäeva järel 15 tundi puhkeaega •	18tunnise tööpäeva järel 16 tundi puhkeaega •	19tunnise tööpäeva järel 17 tundi puhkeaega •	20tunnise tööpäeva järel 18 tundi puhkeaega •	21tunnise tööpäeva järel 19 tundi puhkeaega •	22tunnise tööpäeva järel 20 tundi puhkeaega •	23tunnise tööpäeva järel 21 tundi puhkeaega •	24tunnise tööpäeva järel 22 tundi puhkeaega NB! Üle 24tunniste tööpäevadega töötamine on keelatud. Selleks et vältida tööõnnetusi ja kutsehaiguste kujunemist, ei tohi töötaja tööle asuda enne seadusega ette nähtud puhkeaja möödumist, isegi mitte teise tööandja juures.
Igapäevase töö- ja puhkeaja osadeks jagamine TLSi § 51 lg 6 võimaldab töötaja töö- ja puhkeajas erikokkulepet, kui töötatakse vahetustes katkematu tööprotsessiga. Töö- ja puhkeaega võib osadeks jagada, kui samal ajal on täidetud järgmised tingimused: •	vastav kokkulepe tuleneb töötajaga sõlmitud töölepingust või kollektiivlepingust; •	tegu on Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2003/88/EÜ art 17 lg-tes 3 ja 4 nimetatud juhtumitega (nt sadama- ja lennuväljatöö; põllumajandus ja turism; tööstusharud, kus ei saa tööd tehnilistel põhjustel katkestada); •	ühe puhkeaja osa kestus on vähemalt kuus järjestikust tundi; •	tööandja koostatud töökeskkonna riskianalüüsist nähtub, et selline töö ei kahjusta töötaja tervist ja ohutust. Töökeskkonnas esinevaid ohutegureid ja töö iseloomu tuleb hinnata koostoimes katkendliku puhkeaja mõjude ja ohtudega. Näide. Töötaja on piimatööstuses ametis juustumeistrina. Iga juustupartii valmistamisega peab tegelema konkreetne brigaad, kes on tööprotsessiga seotud algusest lõpuni ega saa oma ülesandeid vahepeal teistele töötajatele üle anda. 18
Selleks et tagada töötaja tervise säilimine ja tähelepanuvõime, on tööandja leppinud töötajatega kollektiivlepingus kokku töö- ja puhkeaja osadeks jagamise. Selle kohaselt jaguneb töötaja ööpäev järgmiselt: 5 tundi tööl, 6 tundi puhkeaega, 3 tundi tööl, 3 tundi puhkeaega, 2 tundi tööl, 5 tundi puhkeaega. Juustumeister on sel moel tööl 2 ööpäeva järjest ja seejärel saab 2 vaba päeva.
Iganädalane puhkeaeg TLSi § 52 kehtestab nõude, mille kohaselt tuleb töötajale iga seitsmepäevase ajavahemiku jooksul tagada 48 tundi järjestikust puhkeaega. Summeeritud tööaja arvestuse korral võib seda aega lühendada 36 tunnini. Seadus ei sätesta, mis ajast seitsmepäevast perioodi lugema hakatakse. Tööandja võib lugeda seitsmepäevase perioodi algushetkeks vaadeldava perioodi esimese vahetuse algusaja. Oluline on seejuures, et mistahes seitsmepäevase ajavahemiku jooksul on töötajale tagatud 48 või 36 tundi järjestikust puhkeaega. Iganädalase puhkeaja võimaldamist seitsmepäevases perioodis saab kontrollida kellaajalise täpsusega alates eelmise iganädalase puhkeaja lõpust. Näide. Väljavõte summeeritud tööajaga töötaja tööajakavast K N R L P E 26 27 28 29 30 31 Algus 20 20 V
20 20 V
V – vaba päev •	Töötajal on 12tunnised vahetused. •	Eelmine iganädalane puhkeperiood lõppes 1. kuupäeval kell 20.00, kui algas uus töövahetus. •	Uus vaadeldav seitsmepäevane periood algab teisipäeva, 1. kuupäeva kella 20.00st ja kestab kuni teisipäeva, 8. kuupäeva kella 20.00ni. •	Vaadeldaval perioodil oli töötaja iganädalane puhkeaeg: -	laupäeval, 5. kuupäeval 4 tundi (töö lõppes laupäeval kell 20.00); -	pühapäeval, 6. kuupäeval 24 tundi (vaba päev); -	esmaspäeval, 7. kuupäeval 20 tundi (siis sai seitsmepäevane periood läbi ja algas ühtlasi uus vahetus). Kokku oli töötaja puhkeaeg järjest 4 + 24 + 20 = 48 tundi ja seega on TLSi § 52 nõue täidetud.
TLSis ette nähtud igapäevane ja iganädalane puhkeaeg on mõeldud töötaja tervise säilitamiseks ja taastamiseks ning kehtestatud reegleid ei tohi rikkuda isegi juhul, kui töötaja sellega nõus on või seda enda mugavuse ettekäändel suisa nõuab. Üleväsinud töötaja võib ohtu seada enda ja kolleegide elu ja tervise, kahjustada otseselt või kaudselt tööandja vara ning esitada hilisemaid tervise kahjustumisega seotud kahjunõudeid.
Töö- ja puhkeaeg töölähetuse ajal Töölähetusse mineku ja sealt naasmise aeg võib toimuda töötaja tavapärasel tööajal, kuid iga kord see ei õnnestu. Siis tekib küsimus, kas tegu on tööajaga või mitte. Tööandja huvides töölähetusse sõitmise ja sealt naasmise aeg ei ole küll töötaja vaba aeg, kuid samas ei täida töötaja sel ajal tavaliselt ka oma kokkulepitud tööülesandeid. Kogu lähetuses viibimise aja (sh lähetuskohta sõitmise ja naasmise aja) lugemisel tööajaks puuduks tööandjal võimalus täita seadusega ette nähtud töö- ja puhkeaja nõudeid. Kui töölähetusse mineku ja sealt tuleku aeg jääb töötaja tööaja sisse, maksab tööandja ka selle aja eest töötajaga kokku lepitud töötasu. Kui töölähetusse minnakse ja sealt naastakse enne või pärast tavapärast tööaega, siis TLS töötasu maksmise kohustust ette ei näe. Siiski võib mõistlikuks pidada, et töötajale makstakse hüvitist ka töövälise aja eest, mil ta on töölähetuse tõttu sõidus. Selleks peavad tööandja ja töötaja enne lähetusse minekut sõlmima vastava kokkuleppe. Kokkuleppe puudumisel ei saa töötaja nõuda tööandjalt lähetusse sõidu ja sealt naasmise aja eest lisatasu. Samas on välislähetuse korral töötajal õigus lähetuse päevarahale.
Tööle ja töölt sõitmise aeg Üldjuhul ei loeta tööle mineku ja töölt tuleku aega tööajaks. Tööaeg algab töökohale jõudmise ja tööülesannete täitmise alustamise hetkel ning lõpeb tööülesannete täitmise lõpetamise hetkega. Siiski on teatud erandid, kus tööajana võib vaadelda ka tööülesannete täitmisega seotud tööle minekut ja töölt tulekut. Näide. Töökorralduse reeglite järgi on töötaja tööpäeva algus kell 8.00 ja lõpp kell 17.00. Selleks et täita tööülesandeid eri objektidel, tuleb töötajal võtta kell 7.30 garaažist kaubik koos materjalide ja tööriistadega ning viia see tööpäeva lõpus hiljemalt kell 17.30 tagasi. Lisaks võetakse garaaži ja objektide vahel kaubiku peale kaastöötajad. Töötaja soovis tööandjalt tasu ka töökorralduse reeglites nimetatud tööpäeva ületava osa eest, kuid tööandja keeldus. Seepeale pöördus töötaja selgituse saamiseks juristi vastuvõtule küsimusega, kas tema tööpäev algab kell 7.30 või 8.00 ning lõpeb 17.00 või 17.30. Samuti tahtis ta teada, kas siis, kui garaažist objektile sõites juhtuks avarii, oleks tegu tööõnnetusega. Jurist selgitas töötajale, et garaaži minekuga lisanduvat aega tuleb lugeda tööajaks, sest töötaja täidab tööülesandeid, tehes toiminguid, mis on vaadeldavad tegutsemisena tööandja huvides ja tööandja korraldusel. Auto toomine ja viimine on töökohustus, niisiis on see tööaeg. Kui töötaja võtab garaažist kaubiku kell 7.30, et sõita kliendi juurde, siis tema tööaeg algab 7.30. Sama põhimõte kehtib tööpäeva lõpus. Siinses juhtumis peab 2 × 30 minutit kajastuma ka töötaja tööaja arvestuses. Juhul kui sõidu ajal juhtub avarii, on tegu tööõnnetusega. Kui töötaja võtab tööle viimiseks auto peale ka oma kolleegid, kelle tööaeg algab 8.00, on kaassõitjatel töölemineku aeg, mitte veel tööaeg. Seega, kui sõidu ajal juhtub õnnetus, ei ole kolleegide jaoks tegu tööõnnetusega.
Kui sellest tähesegadikust kõik allpool olevad mõisted üles leiate ja nende tähed läbi kriipsutate, saate ülejäävatest tähtedest teada, millise töötaja puhul on tühine töö tegemise kohustus enne koolipäeva algust.
ALAEALINE, EBAMÕISTLIK, HÜVITIS, JÄRELEVALVE, KOKKULEPE, KEELDUMINE, KESTUS, KOHUSTUS, LEPING, LÜHENDATUD, NÕUE, OSALINE, PERIOOD, PIIRANG, RIIGIPÜHA, SUMMEERITUD, TÖÖTAJA, TÖÖANDJA, TÜHISUS, ÜLESANNE, ÖÖTÖÖ, VAHEAEG, VALVEAEG, ÜLETUNNITÖÖ, ÜHEPOOLNE Õiged vastused Sõnarägastik: koolikohustusliku töötaja Ristsõna: üle tunni
MÃ¤rkmed:
Tööelu tekitab küsimusi? Tööinspektsioon teab vastuseid! VAATA Tööinspektsiooni kodulehte www.ti.ee ja Tööelu portaali www.tööelu.ee HELISTA juristi infotelefonile 640 6000 igal tööpäeval kella 9.00–16.30 KASUTA kliendiportaali eti.ti.ee KIRJUTA jurist@ti.ee KUTSU töökeskkonna konsultant oma ettevõttesse ti@ti.ee