text:
Kaubamärgid – Märksõnareklaam internetis (keyword advertising) – Konkurendi mainekale kaubamärgile vastava märksõna valimine reklaamija poolt – Direktiiv 89/104/EMÜ – Artikli 5 lõike 1 punkt a ja lõige 2 – Määrus (EÜ) nr 40/94 – Artikli 9 lõike 1 punktid a ja c – Kaubamärgi mõne ülesande kahjustamise tingimus – Maineka kaubamärgi eristusvõime kahjustamine („lahjendamine”) – Maineka kaubamärgi eristusvõime või maine ebaõiglane ärakasutamine („parasiitlus”)
Kohtuasjas C‑323/09,
mille ese on EÜ artikli 234 alusel High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division’i (Ühendkuningriik) 16. juuli 2009. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 12. augustil 2009, menetluses
koosseisus: koja esimees A. Tizzano, kohtunikud J.-J. Kasel, M. Ilešič (ettekandja), E. Levits ja M. Safjan,
arvestades kirjalikus menetluses ja 13. oktoobri 2010. aasta kohtuistungil esitatut,
– Interflora Inc. ja Interflora British Unit, esindajad: R. Wyand, QC, ja barrister S. Malynicz,
– Marks & Spencer plc, esindajad: G. Hobbs, QC, barrister E. Himsworth, ning solicitor T. Savvides ja solicitor E. Devlin,
olles 24. märtsi 2011. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
1 Eelotsusetaotlus käsitleb 21. detsembri 1988. aasta esimese nõukogu direktiivi 89/104/EMÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT 1989, L 40, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 92) artikli 5 ja nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1994, L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146 ) artikli 9 tõlgendamist.
2 Eelotsusetaotlus on esitatud kohtuvaidluses ühelt poolt äriühingute Interflora Inc. ja Interflora British Unit ning teiselt poolt äriühingu Marks & Spencer plc (edaspidi „M & S”) ja äriühingu Flowers Direct Online Ltd vahel. Pärast kohtuvälise kokkuleppe sõlmimist äriühinguga Flowers Direct Online Ltd on põhivaidluse poolteks hagejad Interflora Inc. ja Interflora British Unit ning kostja M & S ja vaidlus käsitleb internetis M & S-i reklaamsõnumite kuvamist vastusena kaubamärgile INTERFLORA vastavatele märksõnadele.
3 Direktiiv 89/104 tunnistati kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiiviga 2008/95/EÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (kodifitseeritud versioon) (ELT L 299, lk 25), mis jõustus 28. novembril 2008, ning määrus nr 40/94 tunnistati kehtetuks nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrusega (EÜ) nr 207/2009 ühenduse kaubamärgi kohta (kodifitseeritud versioon) (ELT L 78, lk 1), mis jõustus 13. aprillil 2009. Siiski kohalduvad teatavate faktiliste asjaolude kuupäeva arvestades põhikohtuasjas direktiiv 89/104 ja määrus nr 40/94.
4 Kuigi Euroopa Kohus tõlgendab järelikult eelotsusetaotluse esitanud kohtu taotlusel direktiivi 89/104 ja määrust nr 40/94, tuleb märkida, et juhul kui viimati mainitud kohus tugineb põhikohtuasja lahendamisel direktiivi 2008/95 ja määruse nr 207/2009 normidele, siis on Euroopa Kohtu tõlgendus ülekantav neile uutele õigustekstidele. Põhikohtuasja puhul asjakohastesse sätetesse ei ole sõnastuse, konteksti või eesmärgi osas viimati mainitud direktiivi ja määruse vastuvõtmisega tehtud ühtki sisulist muudatust.
5 Direktiivi 89/104 põhjendus 10 sedastab:
„registreeritud kaubamärgi eesmärk on eelkõige tagada kaubamärk kui päritolutähis ning sellega antav kaitse on absoluutne, kui märk ja tähis ning kaubad või teenused on identsed; kaitse kehtib ka siis, kui märk ja tähis ja kaubad või teenused on sarnased; segiajamise tõenäosuse tõttu tuleks määratleda sarnasuse mõiste; sellise kaitse eritingimus on tõenäoline segiajamine, mille hindamine sõltub mitmest asjaolust ja eelkõige kaubamärgi tuntusest turul, seostest, mis võivad tekkida kasutatava või registreeritud tähisega, ning kaubamärgi ja tähise ja identifitseeritud kaupade või teenuste vahelise sarnasuse ulatusest; segiajamise tõenäosuse kindlakstegemise moodused ja eelkõige tõendite esitamise kohustus pannakse paika siseriiklike protseduurireeglitega, mille kohaldamist käesoleva direktiivi sätted ei piira”.
6 Määruse nr 40/94 põhjendus 7 kasutab ligi identset sõnastust.
7 Direktiivi 89/104, artikkel 5 „Kaubamärgiga antavad õigused” sätestab:
2. Lisaks sellele võib iga liikmesriik sätestada, et omanikul on õigus takistada kõiki kolmandaid isikuid tema nõusolekuta kasutamast kaubandustegevuse käigus mis tahes tähist, mis on identne või sarnane kaubamärgiga, mis on välja antud kaupade või teenuste jaoks, mis ei ole sarnased nende kaupade või teenustega, mille jaoks kõnealune kaubamärk on registreeritud, ja juhul kui selle tähise põhjuseta kasutamine kasutaks ebaõiglaselt ära või kahjustaks varasema kaubamärgi eristatavust või mainet.
8 Määruse nr 40/94 artikli 9 lõike 1 punktide a ja b sõnastus vastab sisuliselt direktiivi nr 89/104 artikli 5 lõike 1 sõnastusele. Kõnealuse artikli 9 lõige 2 vastab nimetatud artikli 5 lõikele 3. Määruse nr 40/94 artikli 9 lõike 1 punkt c sätestab:
„Ühenduse kaubamärk annab omanikule selle kasutamise ainuõiguse. Omanikul on õigus takistada kõikidel kolmandatel isikutel kasutada kaubandustegevuse käigus ilma tema loata:
Viitamisteenus „AdWords”
9 Kui internetikasutaja sisestab Google’i otsingumootorisse ühe või mitu sõna, kuvab otsingumootor lingid, mis näivad neile sõnadele kõige paremini vastavat, järjestatuna selle järgi, kui oluline on nende seos sõnadega. Tegemist on otsingu „loomulike” tulemustega.
10 Lisaks sellele võimaldab Google’i tasuline viitamisteenus „AdWords” kõikidel ettevõtjatel ühe või mitme märksõna valimise abil saavutada juhul, kui märksõna või märksõnad ühtivad internetikasutaja poolt otsingumootorisse sisestatud päringuga, vastuseks niisuguse reklaamlingi kuvamise, mis suunab tema veebisaidile. Selline reklaamlink kuvatakse „spondeeritud viidete” väljal, mis asub kas arvutiekraani paremas servas, loomulikest tulemustest paremal, või ekraani ülemises osas, loomulikest tulemustest ülalpool.
11 Reklaamlingiga kaasneb lühike kaubanduslik teadaanne. Üheskoos moodustavad link ja teadaanne reklaamsõnumi, mis kuvatakse eespool kirjeldatud väljal.
12 Reklaamija tasub viitamisteenuse eest iga reklaamlingil klikkimise korral. Tasu arvutatakse eelkõige sellise „maksimaalse klikihinna” alusel, mille tasumisega reklaamija nõustub Google’iga viitamisteenuse lepingut sõlmides, ja internetikasutajate poolt sellel lingil klikitud kordade arvu alusel.
13 Sama märksõna võivad valida mitu reklaamijat. Nende reklaamlinkide kuvamise järjekord kujuneb eelkõige „maksimaalse klikihinna” ja selle alusel, mitu korda on internetikasutajad varem reklaamlingil klikkinud, ning hinnangu alusel, mille Google annab reklaamsõnumi kvaliteedile. Reklaamija võib igal ajal parandada oma asetust kuvamisjärjestuses, suurendades „maksimaalset klikihinda” või üritades parandada oma reklaamsõnumi kvaliteeti.
Märksõnade kasutamine põhikohtuasja puhul
14 Interflora Inc. on Michigani osariigis (Ameerika Ühendriigid) asuv äriühing, kes haldab ülemaailmset lillesaadetiste võrgustikku. Interflora British Unit on Interflora Inc’i litsentsisaaja.
15 Interflora võrgustik koosneb lillekauplustest, kellele kliendid saavad esitada tellimusi nii isiklikult koha peal kui ka telefoni teel. Peale selle on Interfloral veebisaidid, mis võimaldavad esitada interneti teel tellimusi, mille täidab võrgustiku liige, kes asub kõige lähemal lillesaadetise sihtaadressile. Peamise veebisaidi aadress on www.interflora.com. Sellelt suunatakse edasi vastava riigi veebisaidile, näiteks www.interflora.co.uk.
16 INTERFLORA on nii Ühendkuningriigi siseriiklik kui ka ühenduse kaubamärk. On selge, et nendel kaubamärkidel on märkimisväärne maine nii Ühendkuningriigis kui ka teistes EL‑i liikmesriikides.
17 M & S on Inglise õiguse alusel asutatud äriühing, mis on üks suurimaid jaemüüjaid Ühendkuningriigis. Ta müüb laias valikus kaupu ja osutab teenuseid nii oma kaupluste võrgustiku kui ka veebisaidi www.marksandspencer.com kaudu. Muu hulgas tegeleb ta lillede müümise ja kohaletoimetamisega. Selle kaubandusliku tegevuse osas konkureerib ta Interfloraga. M & S ei kuulu Interflora võrgustikku.
18 Marks & Spencer valis viitamisteenuse AdWords raames märksõnadeks sõna „interflora”, selle erinevad variandid väiksemate kirjavigadega ning sõna „Interflora“ sisaldavad väljendid (nagu „Interflora Flowers”, „Interflora Delivery”, „Interflora.com”, „Interflora co uk” jne). Selle tulemusena ilmus M & S-i reklaamsõnum „spondeeritud linkide” väljal, kui internetikasutajad sisestasid Google’i otsingumootorisse otsisõnana sõna „Interflora” või ühe selle variantidest või mõne nimetatud väljenditest.
19 See reklaamsõnum nägi välja nii:
Imekaunid värsked lilled ja taimed
Tellige enne kl 17 kättetoimetamiseks järgmisel päeval”
20 Olles need asjaolud tuvastanud, esitas Interflora hagi M & S-i vastu selles, et viimane on rikkunud tema kaubamärgiõigusi, High Court of Justice (England & Wales), Chancery Division’ile, kes otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule kümme eelotsuse küsimust. Pärast Euroopa Kohtult täpsustava küsimuse saamist võttis eelotsusetaotluse esitanud kohus oma 29. aprilli 2010. aasta otsusega, mis saabus Euroopa Kohtusse 9. juunil 2010, tagasi viienda kuni kümnenda küsimuse, jättes alles neli järgmist küsimust:
„1. Kui ettevõtja, kes on registreeritud kaubamärgi omaniku konkurent ning kes oma veebisaidi kaudu müüb kaupu ja osutab teenuseid, mis on identsed kõnealuse kaubamärgiga hõlmatutega
– valib otsingumootori haldaja spondeeritud linkide teenuses märksõnaks tähise, mis on identne […] kõnealuse kaubamärgiga,
– määrab selle tähise märksõnaks,
– seob selle tähise oma veebisaidi internetiaadressiga,
– määrab kliki hinna, mida ta seoses selle märksõnaga maksab,
– määrab kindlaks spondeeritud lingi kuvamise ajastuse ja
– kasutab kõnealust tähist otsingumootori haldajaga peetavas ärikirjavahetuses, mis puudutab arveldamist ja tasude maksmist ja/või konto haldamist, kuid spondeeritud link ise ei sisalda kõnealust ega sarnast tähist,
kas siis mõni neist tegudest või kõik need teod kujutavad endast tähise „kasutamist” konkurendi poolt […] direktiivi 89/104 […] artikli 5 lõike 1 punkti a ning […] määruse nr 40/49 […] artikli 9 lõike 1 punkti a tähenduses?
2. Kas selline kasutamine on kasutamine kaupade või teenuste „puhul”, mis on identsed nendega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud, [direktiivi 89/104] artikli 5 lõike 1 punkti a ning [määruse nr 40/49] artikli 9 lõike 1 punkti a tähenduses?
3. Kas selline kasutamine kuulub alljärgnevate sätete kohaldamisalasse:
a) [direktiivi 89/104] artikli 5 lõike 1 punkt a ja [määruse nr 40/94] artikli 9 lõike 1 punkt a ja/või
b) [direktiivi 89/104] artikli 5 lõige 2 ja [määruse nr 40/94] artikli 9 lõike 1 punkt c?
4. Kas vastust kolmandale küsimusele mõjutab see, kui:
a) konkurendi spondeeritud lingi esitamine vastuseks kõnealust tähist sisaldavale kasutaja otsingule paneks mõned avalikkuse esindajad vastupidi tegelikkusele arvama, et konkurent on kaubamärgiomaniku ärivõrgustiku liige; või
b) otsingumootori haldaja ei võimalda kaubamärgiomanikel asjassepuutuvas […] liikmesriigis keelata nende kaubamärkidega identsete tähiste valimist märksõnadeks kolmandate isikute poolt?”
21 M & S esitas 1. aprilli 2011. aasta kirjaga suulise menetluse uuendamise taotluse, väites, et kohtujuristi 24. märtsi 2011. aasta ettepanek põhineb valedel lähtekohtadel ja eirab Euroopa Kohtu ja eelotsusetaotluse esitanud kohtu vahelist pädevuse jaotust. Sellega seoses märkis M & S, et selle asemel, et piirduda liidu õiguse asjakohaste normide analüüsiga, tõi kohtujurist välja selle, milline peab tema arvates olema nende normide kohaldamise tulemus põhikohtuasja puhul.
22 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võib Euroopa Kohus omal algatusel või kohtujuristi ettepanekul või poolte taotlusel kodukorra artikli 61 kohaselt määrusega suulise menetluse uuendada, kui ta leiab, et tal ei ole piisavalt informatsiooni või kui asja lahendamisel tuleks tugineda argumendile, mille üle pooled ei ole vaielnud (vt eelkõige 26. juuni 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑284/06: Burda, EKL 2008, lk I‑4571, punkt 37, ja 17. märtsi 2011. aasta otsus kohtuasjas C‑221/09, AJD Tuna, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 36).
23 Käesolevas kohtuasjas leiab Euroopa Kohus, et tal on olemas kogu vajaminev teave vastamaks eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustele ning et kohtuasja lahendamisel ei ole vaja tugineda argumendile, mille üle pooled ei ole vaielnud.
24 Mis puudutab kohtujuristi ettepaneku sisule tehtud etteheiteid, siis tuleb meenutada, et ELTL artikli 252 teise lõigu kohaselt on kohtujuristi ülesanne teha avalikul kohtuistungil täiesti erapooletult ja sõltumatult põhjendatud ettepanekuid kohtuasjades, mis Euroopa Liidu Kohtu põhikirja kohaselt nõuavad tema osalust. Selle ülesande täitmisel on tal lubatud analüüsida eelotsusetaotlust vajaduse korral laiemas kontekstis kui see, mille määratles eelotsusetaotluse esitanud kohus või mille määratlesid pooled. Kohtujuristi ettepanek ega selleni jõudmiseks läbitud arutluskäik ei ole kohtuotsuse tegemisel siduvad (vt 11. novembri 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑229/09: Hogan Lovells International, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 26, ja eespool viidatud kohtuotsus AJD Tuna, punkt 45).
25 Sama kehtib ka eelotsusetaotluse esitanud kohtu puhul, kes Euroopa Kohtu eelotsust kohaldades ei ole kohustatud järgima kohtujuristi arutluskäiku.
26 Neil asjaoludel tuleb jätta rahuldamata M & S-i taotlus kirjaliku menetluse uuendamiseks.
Küsimused, mis käsitlevad direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 1 punkti a ja määruse nr 40/94 artikli 9 lõike 1 punkti a
27 Esimese ja teise küsimusega ning kolmanda küsimuse punktiga a soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 1 punkti a ja määruse nr 40/94 artikli 9 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et kaubamärgi omanikul on õigus keelata kolmandal isikul viimase poolt interneti viitamisteenuse raames kaubamärgiomaniku nõusolekuta valitud märksõna alusel lasta kuvada selliste kaupade või teenuste reklaamsõnumit, mis on identsed või sarnased kaupade või teenustega, mille jaoks kõnealune kaubamärk on registreeritud.
28 Neljanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas sellises kontekstis omab tähtsust see, et taoline reklaamsõnum võib ajendada osa asjaomasest avalikkusest ekslikult arvama, et konkurent on kaubamärgiomaniku ärivõrgustiku liige, või asjaolu, et viitamisteenuse osutaja ei võimalda kaubamärgiomanikel asjassepuutuvas liikmesriigis keelata nende kaubamärkidega identsete tähiste valimist märksõnadeks.
29 Neid küsimusi tuleb vaadelda koos.
30 Nagu Euroopa Kohus on juba varem sedastanud, on reklaamija poolt interneti viitamisteenuse raames märksõnaks valitud tähis vahend, mida reklaamija kasutab oma reklaamsõnumi kuvamise esilekutsumiseks, ja seega kasutab reklaamija seda tähist oma kaubandustegevuse käigus direktiivi 89/104 artikli 5 ja määruse nr 40/94 artikli 9 tähenduses (vt eelkõige 23. märtsi 2010. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑236/08–C‑238/08: Google France ja Google, EKL 2010, lk I‑2417, punktid 49–52, ja 25. märtsi 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑278/08: BergSpechte, EKL 2010, lk I‑2517, punkt 18).
31 Lisaks sellele on tegemist kasutamisega reklaamija kaupade ja teenuste puhul, isegi kui märksõnaks valitud tähist reklaamsõnumis endas üldse ei mainita (eespool viidatud kohtuotsus BergSpechte, punkt 19, ja 26. märtsi 2010. aasta määrus kohtuasjas C‑91/09: Eis.de; punkt 18).
32 Siiski saab kaubamärgi omanik keelata oma kaubamärgiga identse tähise kasutamist märksõnana ainult siis, kui on täidetud kõik sellekohased tingimused, mis on ette nähtud direktiivi 89/104 artiklis 5 ja määruse nr 40/94 artiklis 9 ning seonduvas kohtupraktikas.
33 Põhikohtuasi seondub nimetatud artikli 5 lõike 1 punktis a ja artikli 9 lõike 1 punktis a esitatud olukorraga, milleks on niinimetatud „kahekordne identsus”, st kolmas isik kasutab kaubamärgiga identset tähist kaupade ja teenuste puhul, mis on identsed nendega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud. On vaieldamatu, et M & S on oma lillesaadetiste teenuse puhul kasutanud tähist „Interflora”, mis on sisuliselt identne sõnamärgiga INTERFLORA, mis on registreeritud lillesaadetiste teenuse jaoks.
34 Sellises olukorras on kaubamärgi omanikul õigus keelata taoline kasutamine, kui see võib kahjustada mõnd kaubamärgi ülesannet (eespool viidatud kohtuotsused Google France ja Google, punkt 79, ja BergSpechte, punkt 21; vt samuti 18. juuni 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑487/07: L’Oréal jt, EKL 2009, lk I‑5185, punkt 60, ja 8. juuli 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑558/08: Portakabin, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 29).
35 Interflora leiab, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale tuleb seda tingimust mõista nii, et kõnealune lõike 1 punkt a kaitseb kaubamärgi omanikku tema kaubamärgi kõigi ülesannete mis tahes kahjustamise eest. M & S väidab aga, et selline tõlgendus ei tulene kohtupraktikast ühetähenduslikult ja võib tingida tasakaalu kadumise intellektuaalomandi õiguse kaitsmise huvi ja vaba konkurentsi vahel. Euroopa Komisjon omakorda leiab, et direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 1 punkt a ja määruse nr 40/94 artikli 5 lõike 1 punkt a kaitsevad kaubamärgi omanikku üksnes kaubamärgi päritolu tähistamise ülesande kahjustamise eest. Muud ülesanded võivad kõige enam omada teatavat tähtsust direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 2 ja määruse nr 40/94 artikli 9 lõike 1 punkt c tõlgendamisel, mis käsitlevad mainekatest kaubamärkidest tulenevaid õigusi.
36 Tuleb tõdeda, et direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 1 ning selle direktiivi põhjenduse 10 sõnastuse põhjal on liikmesriikide õigus ühtlustatud nii, et kaubamärgist tulenev ainuõigus annab kaubamärgi omanikule „absoluutse” kaitse kolmandate isikute vastu, kui need kasutavad selle kaubamärgiga identseid tähiseid identsete kaupade või teenuste puhul, samas kui sellise kahekordse identsuse puudumise korral saab kaubamärgi omanik oma ainuõigusele tõhusalt tugineda üksnes siis, kui esineb segiajamise tõenäosus. See vahetegemine mainitud artikli lõike 1 punkti a alusel antava kaitse ning sama artikli lõike 1 punktist b tuleneva kaitse vahel on ühenduse kaubamärgi osas üle võetud määruse nr 40/94 põhjenduses 7 ja artikli 9 lõikes 1.
37 Kuigi liidu seadusandja on määratlenud „absoluutsena” kaitse kaubamärgiga identsete tähiste ilma nõusolekuta kasutamise eest kaupade või teenuste puhul, mis on identsed nendega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud, on Euroopa Kohus seda määratlust käsitledes tõdenud, et vaatamata sellele, kui tähtis on direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 1 punktis a ette nähtud kaitse, on selle eesmärk siiski üksnes anda kaubamärgi omanikule võimalus kaitsta oma konkreetseid huve selle kaubamärgi omanikuna, st tagada, et see kaubamärk saab täita oma ülesandeid. Sellest lähtudes on Euroopa Kohus leidnud, et kaubamärgist tuleneva ainuõiguse kasutamine peab piirduma nende juhtudega, kus tähise kasutamine kolmanda isiku poolt kahjustab või võib kahjustada kaubamärgi ülesannete täitmist ja eriti selle peamise ülesande täitmist ehk tarbijale kauba päritolu tagamist (12. novembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑206/01: Arsenal Football Club, EKL 2002, lk I‑10273, punkt 51).
38 Direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 1 punkti a sellist tõlgendust on rohkelt korratud ja see on üle kantud määruse nr 40/94 artikli 9 lõike 1 punktile a (vt direktiivi 89/104 kohta eelkõige 11. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑17/06: Céline, EKL 2007, lk I‑7041, punkt 16, ja 12. juuni 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑533/06: O2 Holdings ja O2 (UK), EKL 2008, lk I‑4231, punkt 57, ning määruse nr 40/94 kohta 19. veebruari 2009. aasta määrus kohtuasjas C‑62/08: UDV North America, EKL 2009, lk I‑1279, punkt 42, ja eespool viidatud kohtuotsus Google France ja Google, punkt 75). Peale selle on seda tõlgendust täpsustatud selles osas, et kõnealused sätted võimaldavad kaubamärgi omanikul tugineda oma ainuõigusele kaubamärgi mõne ülesande kahjustamise või kahjustamise ohu korral, olgu siis tegemist kas kaubamärgi peamise ülesandega tähistada kaubamärgiga hõlmatud kauba või teenuse päritolu või siis kaubamärgi muude ülesannetega nagu kauba või teenuse kvaliteedi tagamine või või teabe, investeeringute või reklaamiga seotud ülesanded (eespool viidatud kohtuotsused L’Oréal jt, punktid 63 ja 65, ning Google France ja Google, punktid 77 ja 79).
39 Muude ülesannete kui päritolu tähistamine osas tuleb tõdeda, et nii liidu seadusandja, kasutades direktiivi 89/104 põhjenduses 10 ja määruse nr 40/94 põhjenduses 7 sõna „eelkõige”, kui ka Euroopa Kohus, kasutades eespool viidatud kohtuotsusest Arsenal Football Club alates terminit „kaubamärgi ülesanded”, osutavad sellele, et päritolu tähistamise ülesanne ei ole kaubamärgi ainus ülesanne, mida tuleb kaitsta kolmandate isikute poolt kahjustamise eest. Seega on liidu seadusandja ja Euroopa Kohus arvestanud asjaoluga, et kaubamärk on lisaks kaupade või teenuste päritolu tähisele ka pruugitava äristrateegia vahend, mida kasutatakse eriti reklaami otstarbel või maine omandamiseks või margitruuduse saavutamiseks.
40 On selge, et kaubamärk loetakse alati päritolu tähistamise ülesannet täitvaks, samas kui teisi ülesandeid täidab kaubamärk vaid niivõrd, kuivõrd omanik kasutab seda vastaval otstarbel, eelkõige seoses reklaami või investeeringutega. Siiski ei saa selline erinevus kaubamärgi peamise ülesande ja muude ülesannete vahel, kui kaubamärk täidab ühte või mitut muud ülesannet, õigustada selliste muude ülesannete kahjustamise välistamist direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 1 punkti a ja määruse nr 40/94 artikli 9 lõike 1 punkti a kohaldamisalast. Samuti ei saa võtta seisukohta, et ainult mainekatel kaubamärkidel võib olla muid ülesandeid peale päritolu tähistamise ülesande.
41 Just neist eeltoodud kaalutlustest ja allpool esitatavatest täpsematest tõlgendusjuhistest lähtudes peab eelotsusetaotluse esitanud kohus otsustama, kas on täidetud kaubamärgi mõne ülesande kahjustamise tingimus.
42 Mis puutub interneti viitamisteenuse raames kaubamärgiga identsete tähiste märksõnadena kasutamisse kaupade või teenuste puhul, mis on identsed nendega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud, siis on Euroopa Kohus juba varem otsustanud, et lisaks päritolu tähistamise ülesandele võib osutuda asjakohaseks ka reklaamiga seotud ülesanne (vt eespool viidatud kohtuotsus Google France ja Google, punkt 81). See kaalutlus kehtib ka käesoleva juhtumi puhul, kuigi Interflora on lisaks tuginenud oma kaubamärgi investeeringutega seotud ülesande kahjustamisele.
43 Järelikult tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtule esitada tõlgendusjuhised, mis käsitlevad kaubamärgi päritolu tähistamise ülesannet ning reklaami ja investeeringutega seotud ülesandeid.
Päritolu tähistamise ülesande kahjustamine
44 Vastus küsimusele, kas kaubamärgi päritolu tähistamise ülesannet kahjustatakse siis, kui vastusena kaubamärgiga identsele märksõnale kuvatakse internetikasutajatele sellise kolmanda isiku reklaamsõnum, kes on selle kaubamärgi omaniku konkurent, sõltub eelkõige selle reklaamsõnumi esitamisviisist. Seda ülesannet kahjustatakse siis, kui reklaamsõnum ei võimalda piisavalt informeeritud ja mõistlikult tähelepanelikul internetikasutajal aru saada, kas reklaamitavad kaubad või teenused pärinevad kaubamärgiomanikult või temaga majanduslikult seotud ettevõtjalt või hoopis kolmandalt isikult, või võimaldab tal sellest aru saada üksnes raskustega (eespool viidatud kohtuotsused Google France ja Google, punktid 83 ja 84, ning Portakabin, punkt 34). Sellises olukorras, mida muu hulgas iseloomustab asjaolu, et asjaomane reklaamsõnum ilmub vastusena kohe, kui internetikasutaja sisestab kaubamärgi otsingusõnana ja kuvatakse samal ajal kui kaubamärk otsingusõnana on samuti ekraanil näha, võib internetikasutaja eksida asjaomaste kaupade või teenuste päritolus (eespool viidatud kohtuotsus Google France ja Google, punkt 85).
45 Kui kolmanda isiku reklaamsõnumis antakse mõista, et tema ja kaubamärgiomaniku vahel on majanduslik seos, tuleb järeldada, et asjaomase kaubamärgi päritolu tähistamise ülesannet kahjustatakse. Samuti siis, kui reklaamsõnum, viitamata võimalikule majanduslikule seosele kaubamärgiomanikuga, on siiski asjaomaste kaupade või teenuste päritolu osas niivõrd ebamäärane, et piisavalt informeeritud ja mõistlikult tähelepanelikul internetikasutajal ei ole reklaamlingi ja sellega seotud kaubandusliku teadaande põhjal võimalik kindlaks teha, kas reklaamija on kaubamärgiomanikuga võrreldes kolmas isik või hoopis temaga majanduslikult seotud, tuleb samuti teha järeldus, et kaubamärgi päritolu tähistamise ülesannet kahjustatakse (eespool viidatud kohtuotsused Google France ja Google, punktid 89 ja 90, ning Portakabin, punkt 35).
46 Siseriikliku kohtu ülesanne on anda hinnang sellele, kas põhikohtuasja asjaoludest nähtub kaubamärgi päritolu tähistamise ülesande selline kahjustamine või kahjustamise oht, nagu on eelnevates punktides kirjeldatud (vt analoogia alusel eespool viidatud kohtuotsus Google France ja Google, punkt 88).
47 Selle hinnangu andmisel ei oma tähtsust neljanda küsimuse punktis b osundatud asjaolu, et viitamisteenuse osutaja ei ole võimaldanud kaubamärgi omanikul keelata tema kaubamärgiga identse tähise valimist märksõnaks. Nagu kohtujurist on oma ettepaneku punktis 40 tõdenud, on ainult vastupidises olukorras, kui viitamisteenuse haldaja annab kaubamärgiomanikele niisuguse võimaluse, õigusliku tagajärjena võimalik kirjeldatud olukorras ja teatavatel tingimustel lugeda kaubamärgi omaniku vastuseisu puudumine kaubamärkidega identsete tähiste märksõnadeks valimisele tema vaikivaks nõusolekuks. Seega põhikohtuasjas esile toodud asjaolu, et kaubamärgi omanikult nõusolekut ei taotletud ja ta seda ka ei andnud, üksnes kinnitab seda, et talle kuuluva kaubamärgiga identse tähise kasutamine toimus tema nõusolekuta.
48 Seevastu võib direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 1 punktis a ja määruse nr 40/94 artikli 9 lõike 1 punktis a ette nähtud normi kohaldamisel omada tähtsust asjaolu, millele on osundatud neljanda küsimuse punktis a.
49 Kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt faktidele antava hinnangu tulemusel tõepoolest ilmneb, et internetikasutajate poolt sõna „Interflora” abil tehtud otsingu tulemusel kuvatava M & S-i reklaami puhul on olemas oht, et internetikasutajad arvavad ekslikult, et M & S-i pakutav lillesaadetiste teenus kuulub Interflora ärivõrgustikku, siis tuleb asuda seisukohale, et selline reklaam ei võimalda teada saada, kas M & S on kaubamärgi omaniku suhtes kolmas isik või on ta hoopis viimasega majanduslikult seotud äriühing. Neil asjaoludel oleks tegemist INTERFLORA päritolu tähistamise ülesande kahjustamisega.
50 Nagu on meenutatud käesoleva otsuse punktis 44, koosneb sellises olukorras asjaomane avalikkus piisavalt informeeritud ja mõistlikult tähelepanelikest internetikasutajatest. Seega ei piisa päritolu tähistamise ülesande kahjustamise tuvastamiseks sellest, et mõnel internetikasutajal on olnud raske aru saada, et M & S-i pakutav teenus on Interflora omast sõltumatu.
51 Eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt faktidele antav hinnang võiks hõlmata kõigepealt hinnangut sellele, kas piisavalt informeeritud ja mõistlikult tähelepanelikul internetikasutajal on võimalik turuga seoses üldteada olevate asjaolude põhjal aru saada, et M & S-i lillesaadetiste teenus ei ole Interflora võrgustikuga seotud, vaid on hoopis viimase konkurent, ja järgmiseks hinnangut, kas siis, kui selline üldine arusaam osutub puuduvaks, võimaldab M & S- reklaam sellisel internetikasutajal aru saada, et mainitud teenus sellesse võrgustikku ei kuulu.
52 Eelotsusetaotluse esitanud kohus võiks eelkõige arvesse võtta seda, et käesoleval juhul koosneb kaubamärgi omaniku võrgustik suurest hulgast jaemüüjatest, kes nii suuruse kui ka kaubandusliku profiili osas üksteisest suurel määral erinevad. Nimelt tuleb sedastada, et sellistel tingimustel võib piisavalt informeeritud ja mõistlikult tähelepanelikul internetikasutajal reklaamija vastavasisulise viite puudumise korral osutuda eriti raskeks teada saada, kas reklaamija, kelle reklaam kuvatakse vastusena kõnealuse kaubamärgi otsisõnana kasutamise korral, kuulub mainitud võrgustikku või mitte.
53 Lähtudes kirjeldatud asjaolust ja muudest asjaoludest, mida peab oluliseks eelotsusetaotluse esitanud kohus, peaks nimetatud kohus juhul, kui käesoleva otsuse punktis 51 mainitu taoline üldine arusaam peaks puuduma, andma hinnangu sellele, kas käesoleva otsuse punktis 19 kirjeldatu taolises reklaamsõnumis selliste sõnade nagu „M & S Flowers” kasutamine on või ei ole piisav selleks, et sõna „Interflora” sisaldava otsisõna sisestanud piisavalt informeeritud ja mõistlikult tähelepanelikul internetikasutajal on võimalik aru saada, et pakutav lillesaadetiste teenus ei pärine Interfloralt.
Reklaamiga seotud ülesande kahjustamine
54 Reklaamiga seotud ülesande kohta on Euroopa Kohus juba sedastanud, et teisele isikule kuuluva kaubamärgiga identse tähise kasutamine niisuguse viitamisteenuse nagu „AdWords” raames ei saa kaubamärgi seda ülesannet kahjustada (eespool viidatud kohtuotsused Google France ja Google, punkt 98, ja BergSpechte, punkt 33).
55 Küll aga võib selline kasutamine mõjutada omaniku poolt sõnamärgi reklaamis kasutamist.
56 Eelkõige siis, kui kaubamärgiomanik registreerib viitamisteenuse osutaja juures märksõnana enda kaubamärgi, et reklaamsõnum kuvataks „spondeeritud viidete” väljal, peab ta olema mõnikord, kui tema kaubamärgi on märksõnaks valinud ka konkurent, valmis tasuma kõrgemat klõpsutariifi kui konkurent, kui ta soovib, et tema reklaamsõnum kuvatakse enne selle konkurendi sõnumit (vt eespool viidatud kohtuotsus Google France ja Google, punkt 94).
57 Siiski ei piisa kõigil juhtudel kaubamärgi reklaamiga seotud ülesande kahjustamise tuvastamiseks üksnes asjaolust, et kolmanda isiku poolt kaubamärgiga identse tähise kasutamine kaupade või teenuste puhul, mis on identsed nendega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud, sunnib selle kaubamärgi omanikku pingsamalt reklaami panustama, et säilitada või lisada oma nähtavust tarbijate silmis. Sellega seoses tuleb rõhutada, et kuigi kaubamärk täidab olulist osa kahjustamata konkurentsi süsteemis, mille loomine on liidu õiguse eesmärk (vt eelkõige 23. aprilli 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑59/08: Copad, EKL 2009, lk I‑3421, punkt 22), ei ole kaubamärgi eesmärk kaitsta selle omanikku konkurentsi olemusest lahutamatute tavade eest.
58 Kaubamärkidele vastavatel märksõnadel põhinev reklaam internetis on selline tava selles mõttes, et üldreeglina on selle eesmärk lihtsalt pakkuda internetikasutajatele alternatiive kaubamärgi omanike pakutavatele kaupadele ja teenustele (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Google France ja Google, punkt 69).
59 „AdWords’iga” sarnaste tunnustega viitamisteenuse raames teisele isikule kuuluva kaubamärgiga identse tähise valimise tulemusel ei jäeta pealegi kaubamärgi omanikku ilma võimalusest kasutada oma kaubamärki tõhusalt tarbijate teavitamiseks ja veenmiseks (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Google France ja Google, punktid 96 ja 97).
Investeeringutega seotud ülesande kahjustamine
60 Lisaks päritolu tähistamise ülesandele ja olukorrast sõltuvalt ka reklaamiga seotud ülesandele võib kaubamärgi omanik kaubamärki kasutada eesmärgiga saavutada või säilitada maine, mis tõmbab ligi tarbijaid ja muudab nad margitruuks.
61 Kuigi kaubamärgi niinimetatud „investeeringutega” seotud ülesande puhul võib esineda osaline kattumine reklaamiga setud ülesandega, on siiski tegemist viimati nimetatust erineva ülesandega. Kaubamärgi kasutamine maine saavutamiseks või säilitamiseks ei toimu nimelt üksnes reklaami kaudu, vaid samuti mitmesuguste kaubandustavade abil.
62 Kui kolmanda isiku poolt – nagu kaubamärgi omaniku konkurent – selle kaubamärgiga identse tähise kasutamine kaupade ja teenuste puhul, mis on identsed nendega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud, takistab oluliselt kaubamärgi omanikku kasutamast oma kaubamärki selleks, et saavutada tarbijaid ligitõmbav ja nad margitruuks muutev maine või seda säilitada, siis tuleb teha järeldus, et selline kasutamine kahjustab kaubamärgi investeeringutega seotud ülesannet. Seega on kaubamärgi omanikul õigus direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 1 punkti a või ühenduse kaubamärgi puhul määruse nr 40/94 artikli 9 lõike 1 punkti a alusel keelata selline kasutamine.
63 Olukorras, kus kaubamärgil on juba selline maine, kahjustatakse investeeringutega seotud ülesannet siis, kui selle kaubamärgiga identse tähise kasutamine identsete kaupade ja teenuste jaoks kahjustab mainet ning seab seega ohtu selle säilitamise. Nagu Euroopa Kohus on varem otsustanud, peab kaubamärgi omanikul talle kaubamärgist tuleneva ainuõiguse alusel olema võimalik keelata selline kasutamine (vt 12. juuli 2011. aasta otsus kohtuasjas C‑324/09: L’Oréal jt, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 83).
64 Seevastu ei saa lubada, et kaubamärgi omanik saab olla vastu sellele, kui konkurent kaubamärgi päritolu tähistamise ülesande seisukohalt ausa ja õiglase konkurentsi tingimustes kasutab kaubamärgiga identset tähist kaupade või teenuste puhul, mis on identsed nendega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud, kui sellise kasutamise tulemusel peab kaubamärgi omanik üksnes kohandama oma panust tarbijaid ligitõmbava ja nad margitruuks muutva maine saavutamiseks või säilitamiseks. Sama moodi ei saa kaubamärgi omanik tõhusalt tugineda asjaolule, et taoline kasutamine ajendab mõnda tarbijat hülgama kaubamärki kandvad kaubad või teenused.
65 Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab neist kaalutlustest lähtudes kontrollima, kas M & S-i poolt kaubamärgiga INTERFLORA identse tähise kasutamine seab ohtu tarbijaid ligitõmbava või nad margitruuks muutva maine saavutamise või säilitamise Interflora poolt.
66 Järelikult tuleb esimesele ja teisele küsimusele, kolmanda küsimuse punktile a ja neljandale küsimusele vastata, et direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 1 punkti a ja määruse nr 40/94 artikli 9 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et kaubamärgi omanikul on õigus keelata konkurendil interneti viitamisteenuse raames tema poolt ilma omaniku nõusolekuta valitud ja selle kaubamärgiga identse märksõna abil reklaamida kaupu või teenuseid, mis on identsed nendega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud, kui selline kasutamine võib kahjustada mõnd kaubamärgi ülesannet. Selline kasutamine:
– kahjustab kaubamärgi päritolu tähistamise ülesannet, kui vastusena sellele märksõnale kuvatav reklaam ei võimalda piisavalt informeeritud ja mõistlikult tähelepanelikul internetikasutajal aru saada, kas reklaamsõnumis viidatud kaubad või teenused pärinevad kaubamärgiomanikult või temaga majanduslikult seotud ettevõtjalt või hoopis kolmandalt isikult, või võimaldab tal sellest aru saada üksnes raskustega;
– ei kahjusta kaubamärgi reklaamiga seotud ülesannet põhikohtuasjas käsitletava taolise viitamisteenuse tunnustega viitamisteenuse raames;
– kahjustab kaubamärgi investeeringutega seotud ülesannet, kui see on kaubamärgi omanikule oluliseks takistuseks oma kaubamärgi kasutamisel selleks, et saavutada tarbijaid ligitõmbav või nad margitruuks muutev maine või seda säilitada.
Direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 2 ja määruse nr 40/94 artikli 9 lõike 1 punkti c kohta
67 Kolmanda küsimuse punktiga b, loetuna koos esimese ja teise küsimusega, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 89/104 artikli 5 lõiget 2 ja määruse nr 40/94 artikli 9 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et maineka kaubamärgi omanikul on õigus keelata konkurendil reklaamimine sellele kaubamärgile vastava märksõna abil, mille konkurent on ilma kaubamärgi omaniku nõusolekuta valinud interneti viitamisteenuse raames.
68 Mis kõigepealt puutub nimetatud artikli 5 lõike 2 ja artikli 9 lõike 1 punkti c kohaldatavusse, siis vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale on nii, et kuigi need sätted viitavad otseselt vaid olukorrale, kus maineka kaubamärgiga identset või sarnast kaubamärki kasutatakse kaupade või teenuste puhul, mis ei ole sarnased nendega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud, kehtib neist sätetest tulenev kaitse seda enam siis, kui tegemist on kaubamärgiga identse või sarnase tähise kasutamisega kaupade või teenuste puhul, mis on identsed või sarnased nendega, mille jaoks see kaubamärk on registreeritud (vt eelkõige 9. jaanuari 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑292/00: Davidoff, EKL 2003, lk I‑389, punkt 30; 23. oktoobri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑408/01: Adidas-Salomon ja Adidas Benelux, EKL 2003, lk I‑12537, punktid 18–22, ning eespool viidatud kohtuotsus Google France ja Google, punkt 48).
69 Kuna kaubamärk INTERFLORA on mainekas ja kuna M & S kasutas selle kaubamärgiga identset tähist märksõnana teenuse puhul, mis on identne teenusega, mille jaoks kõnealune kaubamärk on registreeritud, nagu on tuvastatud käesoleva otsuse punktis 33, on direktiivi 89/104 artikli 5 lõige 2 ja määruse nr 40/94 artikli 9 lõike 1 punkt c põhikohtuasjas kohaldatavad. Lisaks nähtub eelotsusetaotlusest, et Ühendkuningriigi vastavad õigusaktid sisaldavad direktiivi 89/104 artikli 5 lõikes 2 ette nähtud normi.
70 Mis järgmiseks puutub mainekate kaubamärkide omanikele antava kaitse ulatusse, siis tuleneb nende sätete sõnastusest, et sellise kaubamärgi omanikul on õigus keelata kolmandatel isikutel kasutada kaubandustegevuse käigus ilma tema loata ja tungiva põhjuseta tähiseid, mis on identsed või sarnased selle kaubamärgiga, kui selline kasutamine tähendaks ühenduse kaubamärgi eristusvõime või maine ärakasutamist või kahjustamist.
71 Maineka kaubamärgi omaniku poolt selle õiguse kasutamine ei eelda, et asjaomase avalikkuse seisukohalt peaks esinema segiajamise tõenäosus (eespool viidatud kohtuotsus Adidas-Salomon ja Adidas Benelux, punkt 31, ja 18. juuni 2009. aasta kohtuotsus L’Oréal jt, punkt 36). Peale selle, kuna direktiivi 89/104 artikli 5 lõige 2 ja määruse nr 40/94 artikli 9 lõike 1 punkt c sätestavad, et asjaomane kaubamärk ja kolmanda isiku kasutatav tähis peavad olema teataval määral sarnased, siis piisab, kui tõdeda, et see tingimus on ühelt poolt M & S-i kasutatud tähise „Interflora” ja selle variantide ning teiselt poolt kaubamärgi INTERFLORA omavahelist märkimisväärset vastavust arvestades käesoleval juhul täidetud.
72 Rikkumine, mille vastu tagavad kaitse direktiivi 89/104 artikli 5 lõige 2 ja määruse nr 40/94 artikli 9 lõike 1 punkt c, seisneb esiteks varasema kaubamärgi eristusvõime kahjustamises, teiseks selle kaubamärgi maine kahjustamises ning kolmandaks selle kaubamärgi eristusvõime või maine ebaõiglases ärakasutamises, kusjuures nendes sätetes sisalduva normi kohaldumiseks piisab vaid ühest mainitud rikkumisest (vt eespool viidatud 18. juuni 2009. aasta kohtuotsus L’Oréal jt, punktid 38 ja 42).
73 Kaubamärgi eristusvõime kahjustamisega, mida nimetatakse ka „lahjendamiseks”, on tegemist siis, kui nõrgeneb kaubamärgi võime identifitseerida kaupu või teenuseid, mille jaoks kaubamärk on registreeritud, samas kui kaubamärgi maine kahjustamisega, mida nimetatakse ka „halvustamiseks”, on tegemist siis, kui üldsus võib neid kaupu või teenused, mille jaoks kolmas isik identset või sarnast tähist kasutab, tajuda nii, et kaubamärgi atraktiivsus väheneb (vt eespool viidatud 18. juuni 2009. aasta kohtuotsus L’Oréal jt, punktid 39 ja 40).
74 Mis puutub „kaubamärgi eristusvõime või maine ebaõiglasse ärakasutamisse”, mida nimetatakse ka „parasiitluseks”, siis see mõiste on seotud mitte kaubamärgi kahjustamise, vaid kasuga, mida kolmas isik saab identse või sarnase tähise kasutamisest. See mõiste hõlmab eelkõige juhtumeid, kus selle tõttu, et kaubamärgi kuvand või sellega edasiantavad omadused kantakse üle identse või sarnase tähisega tähistatud kaupadele, kasutatakse maineka kaubamärgi kiiluvette asumisega mainekat kaubamärki ilmselgelt ära (eespool viidatud 18. juuni 2009. aasta kohtuotsus L’Oréal jt, punkt 41).
75 Vastusena käesoleva otsuse punktis 20 mainitud täpsustavale küsimusele esitatud selgitustest ilmneb, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei soovi saada kaubamärgi maine kahjustamise (halvustamise) mõiste tõlgendust, kuid soovib teada, millistel tingimustel tuleb tuvastada, et reklaamija, kes laseb kuvada reklaamlingi enda veebisaidile maineka kaubamärgiga identse märksõna abil, mille ta on valinud kaubamärgi omaniku nõusolekuta interneti viitamisteenuse raames, kahjustab selle kaubamärgi mainet (lahjendamine) või kasutab ebaõiglaselt ära selle kaubamärgi eristusvõimet või mainet (parasiitlus).
Maineka kaubamärgi eristusvõime kahjustamine (lahjendamine)
76 Nagu kohtujurist on oma ettepaneku punktis 80 märkinud, kahjustatakse maineka kaubamärgi eristusvõimet siis, kui sellega identse või sarnase tähise kasutamine vähendab selle kaubamärgi võimet eristada kaubamärgi omaniku kaupu või teenuseid muu päritoluga kaupadest või teenustest. Lahjendamise lõpptulemusena ei ole kaubamärk enam võimeline tarbijate teadvuses esile kutsuma vahetut seost teatava konkreetse kaubandusliku päritoluga.
77 Et maineka kaubamärgi omanik oleks seda laadi kahjustamise eest tõhusalt kaitstud, tuleb direktiivi 89/104 artikli 5 lõiget 2 ja määruse nr 40/94 artikli 9 lõike 1 punkti c tõlgendada nii, et kaubamärgi omanikul on õigus keelata igasugune selle kaubamärgiga identse või sarnase tähise kasutamine, mis vähendab kaubamärgi eristavust, ilma et oleks vaja ära oodata lahjendamise kui protsessi lõpptulemust, nimelt kaubamärgi eristusvõime täielikku kadumist.
78 Inerflora märgib oma kaubamärgi eristusvõime kahjustamise väite toetuseks, et M & S-i ning teiste ettevõtjate poolt põhikohtuasjas käsitletava taolise viitamisteenuse raames sõna „Interflora” kasutamine tekitab internetikasutajates järk-järgult arvamuse, et tegemist ei ole mitte Interflora võrgustikku kuuluvate lillekaupluste poolt osutatavat lillesaadetiste teenust tähistava kaubamärgiga, vaid üldmõistega mis tahes lillesaadetiste teenuse jaoks.
79 On tõsi, et kolmanda isiku poolt maineka kaubamärgiga identse või sarnase tähise kaubandustegevuse käigus kasutamine vähendab kaubamärgi eristavust ja seega kahjustab selle eristusvõimet direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 2 ning ühenduse kaubamärgi korral määruse nr 40/94 artikli 9 lõike 1 punkti c tähenduses siis, kui see aitab kaasa asjaomase kaubamärgi teisenemisele üldmõisteks.
80 Kuid vastupidi Interflora väitele ei aita maineka kaubamärgiga identse või sarnase kaubamärgi interneti viitamisteenuse raames märksõnaks valimine siiski tingimata kaasa sellisele arengule.
81 Kui mainekale kaubamärgile vastava tähise märksõnana kasutamise tulemusel kuvatakse reklaam, mis võimaldab piisavalt informeeritud ja mõistlikult tähelepanelikul internetikasutajal aru saada, et pakutavad kaubad või teenused ei pärine maineka kaubamärgi omanikult, vaid hoopis tema konkurendilt, tuleb asuda seisukohale, et selline kasutamine ei vähenda kaubamärgi eristavust, sest kasutamine toimub üksnes eesmärgiga tõmmata internetikasutaja tähelepanu kaubamärgi omaniku omaga võrreldes alternatiivsele kaubale või teenusele.
82 Sellest järeldub, et kui eelotsusetaotluse esitanud kohus otsustab, et reklaam, mis kuvati M & S-i poolt kaubamärgiga INTERFLORA identse tähise kasutamise tulemusel, võimaldas piisavalt informeeritud ja mõistlikult tähelepanelikul internetikasutajal aru saada, et M & S-i reklaamitav teenus on Interflora teenusest sõltumatu, ei saa viimane direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 2 ning määruse nr 40/94 artikli 9 lõike 1 punkti c sätetele tuginedes tõhusalt väita, et selline kasutamine aitas kaasa kõnealuse kaubamärgi teisenemisele üldmõisteks.
83 Kui eelotsusetaotluse esitanud kohus peaks seevastu otsustama, et reklaam, mis kuvati kaubamärgiga INTERFLORA identse tähise kasutamise tulemusel, ei võimaldanud piisavalt informeeritud ja mõistlikult tähelepanelikul internetikasutajal aru saada, et M & S-i reklaamitav teenus on Interflora teenusest sõltumatu, ja kui Interflora peaks eelotsusetaotluse esitanud kohtult lisaks selle kaubamärgi päritolu tähistamise ülesande kahjustamise tuvastamisele nõudma, et tuvastataks samuti M & S-i poolt selle kaubamärgi eristusvõime kahjustamine, aidates kaasa kaubamärgi teisenemisele üldmõisteks, siis peab see kohus kõigi talle esitatud tõendite alusel otsustama, kas kaubamärgile INTERFLORA vastavate tähiste valimine märksõnadeks internetis on mõjutanud lillesaadetiste teenuste turgu sel määral, et sõna „Interflora” on hakanud tarbijate jaoks tähistama mis tahes lillesaadetiste teenust.
Kaubamärgi eristusvõime või maine ebaõiglane ärakasutamine (parasiitlus)
84 Nagu Euroopa Kohus on juba tuvastanud, on märksõnaks teise isiku kaubamärgiga identse tähise valinud reklaamija eesmärk, et internetikasutajad, kes sisestavad selle sõna otsingusõnana, klõpsavad mitte üksnes selle kaubamärgi omanikult pärinevatel kuvatavatel linkidel, vaid ka reklaamija reklaamlingil (eespool viidatud kohtuotsus Google France ja Google, punkt 67).
85 On samuti selge, et kaubamärgi mainekus muudab võimalikuks selle, et suur hulk internetikasutajaid kasutavad internetiotsingul selle kaubamärgi nime märksõnana, eesmärgiga leida teavet selle kaubamärgi all pakutavate kaupade või teenuste kohta.
86 Nagu ka kohtujurist on märkinud oma ettepaneku punktis 96, on sellises olukorras vaieldamatu, et kui maineka kaubamärgi omaniku konkurent valib interneti viitamisteenuse raames märksõnaks selle kaubamärgi, toimib ta nii selle kaubamärgi eristusvõime ja maine ärakasutamise eesmärgil. Nimelt võib selline kasutamine tingida olukorra, kus arvatavasti arvukate tarbijate ekraanidel kuvatakse konkurendi reklaam siis, kui nad selle märksõna abil sooritavad internetiotsingu maineka kaubamärgiga tähistatud kaupade või teenuste leidmiseks.
87 Peale selle on vaieldamatu, et kui internetikasutaja ostab konkurendi reklaami nägemise järel viimase poolt pakutava kauba või teenuse selle kaubamärgi omaniku kauba või teenuse asemel, kellele tema otsing algselt oli suunatud, siis saab see konkurent mainitud kaubamärgi eristusvõimest ja mainest tegelikku kasu.
88 Lisaks on selge, et kui reklaamija valib viitamisteenuse raames teisele isikule kuuluva kaubamärgiga identse või sarnase tähise, ei maksa ta üldreeglina sellise kasutamise eest kaubamärgi omanikule mingit hüvitist.
89 Teisele isikule kuuluva maineka kaubamärgi internetis märksõnadeks valimise tunnusjoonte põhjal võib selline valik direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 2 ning määruse nr 40/94 artikli 9 lõike 1 punkti c mõttes „ilma tungiva põhjuseta” tähendada kasutamist, millega reklaamija asub maineka kaubamärgi kiiluvette, et saada kasu viimase atraktiivsusest, reputatsioonist ja prestiižist ning kasutada seda ära ilma rahalist hüvitist maksmata ja ise kaubamärgiomaniku ärilisse panusesse selle kaubamärgi kuvandi loomisel ja säilitamisel panustamata. Kui see on nii, siis on sellisel moel kolmanda isiku saadud tulu saadud ebaõiglaselt (vt selle kohta eespool viidatud 18. juuni 2009. aasta kohtuotsus L’Oréal jt, punkt 49).
90 Nagu Euroopa Kohus on juba täpsustanud, võib sellise järelduse teha eelkõige juhul, kui internetis reklaamija pakub mainekale kaubamärgile vastava märksõna abil müügiks kaupu, mis imiteerivad kaubamärgi omaniku omi (eespool viidatud kohtuotsus Google France ja Google, punktid 102 ja 103).
91 Seevastu siis, kui vastusena mainekale kaubamärgile vastavale märksõnale internetis kuvatav reklaam pakub maineka kaubamärgi omaniku omadele alternatiivseid kaupu või teenuseid, ilma et pakutaks selle kaubamärgi omaniku kaupade või teenuste pelki imitatsioone ning kaubamärki lahjendamata ja halvustamata ning lisaks selle kaubamärgi ülesandeid kahjustamata, siis tuleb sedastada, et selline kasutamine kuulub põhimõtteliselt asjaomase sektori mõistliku ja ausa konkurentsi raamesse ning toimub seega direktiivi 89/104 artikli 5 lõike 2 ning määruse nr 40/94 artikli 9 lõike 1 punkti c mõttes „tungiva põhjusega”.
92 Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab eeltoodud tõlgendusjuhiseid arvestades otsustama, kas põhikohtuasja faktilistest asjaoludest ilmneb tähise kasutamine ilma tungiva põhjuseta, kasutades ebaõiglaselt ära kaubamärgi INTERFLORA eristusvõimet või mainet.
93 Eeltoodu põhjal tuleb kolmanda küsimuse punktile b vastata, et direktiivi 89/104 artikli 5 lõiget 2 ning määruse nr 40/94 artikli 9 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et maineka kaubamärgi omanikul on õigus keelata konkurendil reklaamimine viimase poolt interneti viitamisteenuse raames kaubamärgi omaniku nõusolekuta valitud ja sellele kaubamärgile vastava märksõna abil, kui konkurent saab sel moel ebaõiglaselt kasu kaubamärgi eristusvõimest või mainest (parasiitlus) või kui selline reklaam kahjustab kaubamärgi eristusvõimet (lahjendamine) või mainet (halvustamine).
94 Sellisel märksõnal põhinev reklaam kahjustab maineka kaubamärgi eristusvõimet (lahjendamine) eelkõige siis, kui see aitab kaasa kaubamärgi teisenemisele üldmõisteks.
95 Seevastu ei saa maineka kaubamärgi omanik keelata kuvada vastusena sellele kaubamärgile vastavale märksõnale konkurendi reklaami, mis pakub maineka kaubamärgi omaniku omadele alternatiivseid kaupu või teenuseid, ilma et pakutaks selle kaubamärgi omaniku kaupade või teenuste pelki imitatsioone ning teeb seda kaubamärki lahjendamata ja halvustamata ning pealegi selle kaubamärgi ülesandeid kahjustamata.
96 Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
1. 21. detsembri 1988. aasta esimese nõukogu direktiivi 89/104/EMÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 5 lõike 1 punkti a ja nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määruse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta artikli 9 lõike 1 punkti a tuleb tõlgendada nii, et kaubamärgi omanikul on õigus keelata konkurendil interneti viitamisteenuse raames tema poolt ilma omaniku nõusolekuta valitud ja selle kaubamärgiga identse märksõna abil reklaamida kaupu või teenuseid, mis on identsed nendega, mille jaoks kaubamärk on registreeritud, kui selline kasutamine võib kahjustada mõnd kaubamärgi ülesannet. Selline kasutamine:
– kahjustab kaubamärgi ülesannet tähistada päritolu, kui vastusena sellele märksõnale kuvatav reklaam ei võimalda piisavalt informeeritud ja mõistlikult tähelepanelikul internetikasutajal aru saada, kas reklaamsõnumis viidatud kaubad või teenused pärinevad kaubamärgiomanikult või temaga majanduslikult seotud ettevõtjalt või hoopis kolmandalt isikult, või võimaldab tal sellest aru saada üksnes raskustega;
– ei kahjusta kaubamärgi reklaamiga seonduvat ülesannet põhikohtuasjas käsitletava taolise viitamisteenuse tunnustega viitamisteenuse raames, ja
2. Direktiivi 89/104 artikli 5 lõiget 2 ning määruse nr 40/94 artikli 9 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et maineka kaubamärgi omanikul on õigus keelata konkurendil reklaamimine viimase poolt interneti viitamisteenuse raames kaubamärgi omaniku nõusolekuta valitud ja sellele kaubamärgile vastava märksõna abil, kui konkurent saab sel moel ebaõiglaselt kasu kaubamärgi eristusvõimest või mainest (parasiitlus) või kui selline reklaam kahjustab kaubamärgi eristusvõimet (lahjendamine) või mainet (halvustamine).
Sellisel märksõnal põhinev reklaam kahjustab maineka kaubamärgi eristusvõimet (lahjendamine) eelkõige siis, kui see aitab kaasa kaubamärgi teisenemisele üldmõisteks.
Seevastu ei saa maineka kaubamärgi omanik keelata kuvada vastusena sellele kaubamärgile vastavale märksõnale konkurendi reklaami, mis pakub maineka kaubamärgi omaniku omadele alternatiivseid kaupu või teenuseid, ilma et pakutaks selle kaubamärgi omaniku kaupade või teenuste pelki imitatsioone ning teeb seda kaubamärki lahjendamata ja halvustamata ning pealegi selle kaubamärgi ülesandeid kahjustamata.

matches: Kohus kohus kohus Kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus Kohus Kohus kohus Kohus kohus kohus Kohus Kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus kohus


text:
Lapsele väärtpaberite ost - Investeerimine - LHV finantsportaal
Lapsele väärtpaberite ost
Kas on kellelgi kogemusi juba selle uue seadusega ja kohtuloa saamisega lapse nimele investeerimiseks? Ise tahtsin teha, küsisin LHV-s teenindusest võimalustest. Selle peale anti mulle lugeda ühe artikli, mille autor on Andrus Alber. Artikli järgi selle kohtuloa saamine on mingi täielik peavalu. Kui on teised kogemused, jagage neid palun
http://www.lhv.ee/forums/index.cfm?id=50395&start=201#238
27.07.2010 9:34
sirvisin seda foorumit läbi, kuid ei leidnud reaalseid kogemusi, kas keegi on esitatud taotluse jne. Kas on mõtet üldse seda teha või ootame kuni poliitikutele mõistus tagasi tuleb?
27.07.2010 9:50
Kasutaja Pealik ju on
Jah. esitasin taotluse 2.07.2010. Asja menetlusse võtmise määrus laekus 6.07.2010 (ülalviidatud teemas olen selle sisu refereerinud 06/07/10 11:32 postituses). Eks annan ka edaspidi arengutest ülevaadet, aga ilmselt enne 28.09.2010, kui toimub isikute ärakuulamine, midagi uut tulemas pole.
PeaLik, kuidas tuleb seda taotlust esitada, kuhu ja mis vormis jne?
Ning kas saadud luba on tähtajatu (või kuni lapse 18 aastani) või ta on ühekordne?
27.07.2010 17:53
Taotlus tuleb esitada asukohajärgsele maakohtule. Lihtkirjalikus vormis avaldus hagita perekonnaasjas. Koos taotlusega tuleb saata riigilõivu (200.-) tasumist tõendav kviitung. Saab esitada elektrooniliselt, ID-kaardiga allkirjastatult.
Kui taotled luba Perekonnaseaduse § 188. Lg 1. p 6 alusel, on see ühekordne; kui sama paragrahvi. lg 2 alusel, siis üldine e. tähtajatu, aga et seadusest tulenevalt väljastatakse üldist luba vaid erandjuhtudel, tuleb siin ilmselt põhjendamisega ka rohkem vaeva näha.
Autorid on asjasse ikka kogu oma hinge ja teadmistepagasi valanud. Tundub olevat päris lustakas tükk. :)
Jätkan siis siin teemas lubatud ülevaate andmist oma saagast lapse nimel väärtpaberitehingute tegemiseks kohtu nõusoleku taoltemisel. (Alguse leiab momentumi ülalviidatud lõimest.) Kiire mäluvärskenduse korras siis tuletan meelde, et asja menetlusse võtmisel leidis kohus olevat vajaliku küsida ka KOV-i seisukohta, kas avalduses esitatud tehinguks vanemale nõusoleku andmine on kooskõlas lapse huvidega...
Täna siis külastasid meid (õigemini küll minu abikaasat, kes lapsega üksi kodus oli) KOV-i ametnikud. Kaks mutikest ja üks papi. Papi vist oli vaid sohvriks kaasa võetud sest jäi autosse istuma. Mutikesed olla abikaasalt küsinud, et kas tal pole midagi selle "aktsiavärgi" vastu, mille kohta neile kohtult järelepärimine tuli. Abikaasa arvanud, et ega vist ole jah. Selle peale öeldi "ähah" ja jutt veeres lasteaiakohtade ja muude teemade peale. Toredad inimesed olla olnud.
toreda asja oled ette võtnud, palun hoia edasisega kursis :-) Mina kandsin põnni aktsiad lihtsalt enne tähtaja kukkumist tema kontolt naise arvele.
koos põnni kinnitatud nõusolekuga, kõigi loogiliste eelduste kohaselt?
Libistasin pilgu kiirelt üle artikli. Sobib sellesse teemasse: Juhhei, kogujad! Ka lapse hoiusekonto on perekonnaseaduse kaitse all.
uuest pereseadusest veel
http://www.ekspress.ee/news/arvamus/arvamus/heidit-kaio-sinu-laps-polegi-sinu-oma.d?id=32636497
TaivoS: ikka, tavaline kord. Vanavanematelt nendepoolne lubakiri, KOV esindaja kooskõlastus ja kennelliidu tõend samuti lisatud.
Ahjaa, need samad kaks mamslit õhtul kodus oma meestele: "Täna oli palju jooksmist, ühe selle aktsia asja ajasime korda. Viimasel ajal on tööd nii palju juurde tulnud aga palka ei tõsta keegi."
tundub, et toredad tädid, need aktsiatädid
Äkki mõni erakond võiks uue valimisloosungiga välja tulla:"Igale perele oma tore aktsiatädi"
No aga on ju ka loogiline, et samal ajal kui kõik e-teenused efektiivsust lisavad ja töökohti kaotavad, peab kusagilt neid juurde looma?? Mu meelest võiks isiklikud tehingud ka ainult kohtu loaga olla.
Kas need aktsiatädid seadistavad repopukke ka või?
Jätkan oma ülevaatega. Täna siis toimus esimene istung. Kohus kuulas ära minu, minu abikaasa ja riigi õigusabi korras minu lapsele määratud advokaadi ütlused. Olgu siinkohal öeldud, et lapse advokaat esitas oma seisukohavõtu lõppsõnas kohtule soovituse jätta minu taotlus täies ulatuses rahuldamata! KOV-i saadetud seisukoht (esindajat istungil polnud) oli, et minu eesmärk lapsele läbi investeerimistegevuse kapitali koguda on positiivne ning et neil ei ole alust kahelda, et ma seda lapse huvides ei tee.
Istungi lõpuks otsustas kohus, et menetlusse on vaja kaasata sõltumatu väärtpaberiekspert. (Järgmise istungi aega seniks paika ei pandud.)
Kohtunik väljendas korduvalt ja selgelt ka oma halvustavat suhtumist väärtpaberiinvesteeringutesse ning ausaltöeldes ilmnes üsna kiiresti ka tema täielik ebakompetentsus selles valdkonnas. Jäi mulje, et tema silmis on see börsivärk mingi hasartmängurluse alamharu, millega üks "korralik inimene" ei peaks tegelema. Mõned paremad palad istungi transkriptsioonist (K - kohtunik, M - mina):
K: Kui palju need taotletavad tehingud last teie meelest rikastavad?
M: [Pikkuse pärast ei hakka kogu oma vastust ära tooma, et esitasin nägemuse, et aastaseks tootluseks võiks kujuneda keskeltäbi 10%, mis kogu investeerimisperioodi pikkust arvestades võiks kumulatiivseks kogutootluseks teha umbes 200%.]
K: Need protsendid ei ütle mulle midagi. Tooge konkreetseid arve!
K: Lapse rikastamiseks oleks tunduvalt turvalisemaid viise, kui börsil.
M: Näiteks?
K: Näiteks kinnisvara! Teil jätkub vahendeid selleks, et osta talle kinnisvara ja mitte üldse [põlgliku alatooniga:] "neid börsitehinguid" teha.
K: Küsimus ei ole selles, et kohus kahtleks teie pädevuses, vaid kas see [investeerimistegevus] peab toimuma sellises mahus ja sellise pika perioodi jooksul.
M: Aga milline oleks alternatiiv?
K: Üks konkreetne tehing lühiajaliselt!
K: Mis siis saab, kui aktsiaturg kukubki ja teie lapsele kogutu kukub kõik nullini?
Ei vedanud kohtunikuga, tema jaoks on vist aktsiatega ja narkootikumidega spekuleerimine üks ja sama.
PeaLiK, oligi nii? Nii hull lugu, et ei oska kuidagi kommenteeridagi.
Kohe rahulik uni tuleb, kui kohut mõistab selline tänapäevase progressiivse üldsuse avangard. Peab ainult Jahvelt taotlema, et kunagi ise mingi "aktsiateemaga" kohtusse ei tunneks vajadust minna. Äkki määratakse veel ihunuhtlus vms.
Mis selle kohtuniku nimi on, kes selliseid adekvaatseid vaateid tänapäeva maailma suhtes omab?
Hoiatus Eesti õiguskaitseorganitele!
Minu teada üks kahtlane tegelane nimega K. Hänni on mingi kahtlase Telekomi aktsiate ülevõtmispakkumisega seotud kaasusega kohtus või kohtusse minemas. Palun asjaomastel asutustel menetleva asutuse turvameetmeid igaks juhuks tugevdada. Muuseas võiks hoone sissepääsude juurde politsei aktsiaüksuse aktsiakoerad koos koerajuhtidega panna. Ma küll kindlalt ei tea, aga olen kuulnud, et ta hoiab erinevates peidikutes (organiseeritud aktsiategevuse argoos ka tuntud kui "custody" või "kliendikonto") suuremas koguses aktsiaid, ning seda mitte ainult enda tarbeks. Ta käitleb antud instrumente suures koguses, grupiviisiliselt ja kasumi saamise eesmärgil!
Palun õiguskaitseorganitel koheselt ja adekvaatselt reageerida.
Jah, üsna hull oli see lugu tõesti. Päris sürrealistlik värk ikka, kui kohtunikud hakkavad eesti lapsevanematelt lastele raha kogumiseks väärtpaberiinvesteeringute asemel kinnisvaraga hangeldamist nõudma. Tegelikult järgnes sellele "kinnisvaranaljale" veel pikem diskussioon teemal, kas kinnisvarakriise esineb rohkem kui börsikriise ning kuivõrd vastukaaluks kolmele minu investeerimistegevuse ajal toimunud börsikriisile oli samal perioodil toimunud vaid üks kinnisvarakriis, jäi võiduka lõppakordina kõlama kohtuniku hüüatus, et "järelikult on ju kinnisvarasse investeerimine parem!" Mind lõi sedavõrd vapustav loogika (et kriiside arvust saab tuletada investeeringu positiivse tootlusootuse) nii pahviks, et ma oskasin selle peale vaid suud maigutada.
Valimised tulemas- saada kogu see roppus koalitsiooni poliitikutele.
Eks kohtunik arvas, et kaitseb abitut last mingit sorti tankistiks saamast.
Kusjuures hakkasin täna mõtlema, et paradoksaalsel kombel võiks see, kui kohus mu taotluse lõppkokkuvõttes tagasi lükkaks, asjade üldisele käigule isegi positiivselt mõjuda. Kui kohtunik oma otsuse resolutsioonis ja põhjenduses samuti segast peksaks, annaks see aluse survestada seadusloojaid seaduse investeerimist puudutavat osa (kui oma taotletavat eesmärki praktikas mittetäitvat), üle vaatama.
PeaLiK, ma arvan, et Cynicu mõttesuund õige, pane kogu see Kafka "Protsess" ühte dokumenti kokku ja proovime ringlema panna, võid ka mulle kristjan-at-tarkinvestor.ee saata, saan selle mõne otsustajani toimetada. Tahaks küll loota, et riigitüüri juures ka inimesi, kelles selline asi õudu tekitab.
Ma tuletaks meelde oma kunagise soovituse asutada Facebookis survegrupp. Saab ju teha uus anonüümse nimega kasutaja kui oma nime all ei taha esineda. Facebook nimelt on tänapäevases infolevis liiga hea relv, et seda mitte kasutada.
Pakun lambist, et kohtunik "kuldsetes" viiekümnendates!
....Kohtunik väljendas korduvalt ja selgelt ka oma halvustavat suhtumist väärtpaberiinvesteeringutesse.....
Äkki saad kohtuniku taandada viidates pädevuse puuumisele ja tema eelarvamuslikule hoiakule.
28.09.2010 21:15
See on liiga jube.
Kusjuures, ei maksa hellitada lootust, et:
1. kohtunik järgmiseks istungiks areneb
2. last esindav advokaat järgmisel istungil mõistuspäraselt käitub
3. väärtpaberieksperdiks valitakse asjalik inimene
Ja unustasin lisada, et hindad liiga kergekäeliselt ka seaduseloojate mõistust. Ei maksa hellitada lootust, et seadusloojaid huvitaks see protsess. Ei maksa arvata, et nad suudaksid näha midagi imelikku kohtuniku negatiivses otsuses.
Sinu asemel keeraksin vinti peale kohe, mitte hiljem. Esitaksin kohe avalduse kohtuniku taandamiseks. Seejärel esitaksin kahjunõude seoses ebapädevast menetlusest tulenevate lisakuludega.
Nad peavad mõistma kohe, et asi kisub teravaks. Hiljem ei tule sealt enam midagi. Pigem on siis loodud pretsedent ja kõik käituvad selle idiootliku pretsedendi alusel.
29.09.2010 8:55
Mind huvitaks kah väga kohtuniku nimi. Saaks ehk huvitavaid paralleele tõmmata, ja kui sama kohtunik peaks ette juhtuma, siis teaks kellega tegemist.
29.09.2010 9:42
PeaLik: kole lugu. Aga peab enale aru andma ka selle kohtuniku ja paljude teiste kaasmaalaste, kelle raha näiteks praegu deposiidis juba olematut tootlust korjab) taustsüsteemist. Meediast saame iseenesestmõistetavalt esitatuna teada, et "fondid on täis saasta" (suhtumine, mis muuhulgas olulises osas mõneks ajaks killib ära kohaliku võlakirjaturu ja võtab selle puudumisel inevstoritelt võimaluse sealt üritada paremat tootlust saada ja jätab laenajatele vähem võimalusi), igaüks saaks investeerimisega hakkama paremini, kui mistahes fondihaldurid, turu põhjas näeme investeerimiseksperte soovitamas raha deposse panna ja aktsiaturgu vältida jne. Kokkuvõttes on tavalline lugeja skeptline kõige suhtes, mida neile investeerimisest räägitakse ja usaldatakse ainult seda, mida saab tõepoolest oma käega katsuda ja olemasolus veenduda.
Paistab et tuleb huvitav kohtuasi ja kui juba esimesel istungil sellised pärlid lendavad siis mis siis veel ülejäänud istungitest arvata.
Kohtuniku taandamist saab teoreetiliselt vist nõuda küll, kuid minu teada mitte põhjusel, et kohtunik on ebapädev.
lugedes seda foorumit, tekib küll juba hirm:) neid asju ajama hakata. Kuid mul ka selline kogemus. Saatsin selle avalduse kohtule ära, suht vabas vormis. Tuli kohtumäärus, et taotlus jätta rahuldamata kuna avaldus puudulik. Helistades kohtusse ja vesteldes sealse "spetsialistiga" vastuseks oli, et ma pean palkama juristi, kes aitab mul avaldust koostada, sest nemad ise ei tea miks minu avaldus ei vasta nõuetele.
Siiski ma sain sealt pärast kirjaliku vastuse, et mis siis puudu on. Puudu siis oli põhjus miks ma tahan lapsele raha koguda ja investeerida neid tema nimel, samuti oli vaja lisada sünniakt:), mis tõenäoliselt on sünnitunnistus. Olen hetkel seda täiendust tegemas, kuid mul on tunne et laps kasvab enne täiskasvanuks kui ma selle loa ikka kätte saan.
Pealik, mis sa investeerimise põhjuseks panid oma avalduses?
Ma ei tea millistel alustel taandamist saab nõuda, aga leidke suvaline alus ja nõudke. Mõni asutus (sh kohtud) toimivadki ainult sellel põhimõttel - kui avaldajalt igapäevaselt asjaga seoses molli ei saa, siis järelikult on avaldaja lammas ja võime vabalt üle sõita. Kinni tuleb haarata igast eksimusest ja teha pidevaid märkusi. Nõuda kirjalikke väljavõtteid protokollist. Kirjutada kaebekirju. Luua situatsioon, kus kohtunik valvab iga oma väljaöeldut sõna.
Järgmisele istungile võta kaasa videokaamera ja pane selga särk: "Sylvester vs Maksuamet, seis 1:0".
§ 23. Kohtuniku taandumise kohustus
Kohtunik ei või tsiviilasja menetleda ja peab ennast taandama:
7) kui esineb muu asjaolu, mis annab alust kahelda kohtuniku erapooletuses.
§ 24. Kohtuniku taandamine menetlusosalise avalduse alusel
(1) Menetlusosaline võib käesoleva seadustiku §-s 23 ettenähtud juhul nõuda kohtuniku taandamist.
(2) Kohtuniku taandamise avaldus esitatakse kohtule, kelle koosseisu taandatav kohtunik kuulub.
(3) Taandamise alust tuleb avalduses põhistada.
§ 25. Kohtuniku taandamise õiguse kaotamine
(1) Menetlusosaline ei või kohtuniku taandamise avaldust esitada käesoleva seadustiku § 23 punktis 7 ettenähtud juhul, kui ta on osalenud kohtuistungil või pärast kohtuniku nime teadasaamist esitanud kohtule sisulise taotluse, ilma et ta oleks taandamisavaldust esitanud.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud juhul võib menetlusosaline esitada taandamisavalduse ka hiljem, kui taandamise alus tekkis pärast menetlustoimingu tegemist või kui menetlusosaline sai sellest teada pärast menetlustoimingu tegemist. Avalduses tuleb neid asjaolusid põhistada.
§ 30. Taandamise alusele tuginemine kaebuses
Kõrgema astme kohtule esitatud kaebuses võib taotleda lahendi tühistamist seetõttu, et kohtunik kuulus taandamisele, üksnes juhul, kui taandamisavaldus esitati õigeaegselt alama astme kohtus või kui taandamise alus tekkis või kui taandamise alusest saadi teada pärast asja lahendamist selles kohtus.
Ma ei oska muidugi öelda, kas kohtuniku subjektiivne (negatiivne) eelarvamus börsitehingute ja aktsiaturu kohta subsumeerub §23 lg 1 p 7 koosseisu alla ja kuidas seda tõestada :D
Aga kui on hästi põhistatud avaldus, siis on ehk edasikaebamisel rohkem šansse. Ühesõnaga kui taandamise avaldust praegu ei esita, siis kõrgema astme kohtus ei ole enam võimalik tugineda sellele, et alama astme kohtuniku oleks pidanud taandama v.a juhul kui taandamise alusest saadi teada pärast asja lahendamis.
KNKinvestor, põhjus oli toodud järgnevalt:
Eestkostetava nimel investeerimistegevuse teostamise eesmärgiks on eestkostetava sihipärane rikastamine, mis hõlbustaks eestkostetaval täisealiseks saamisel iseseisvat elu alustada. Selle eesmärgi saavutamiseks soovin eeskostjana, kasutades oma finantsturgude alaseid kogemusi ja oskuseid, eestkostetava nimel finantskapitali pikaajaliselt ja süstemaatiliselt akumuleerida, investeerides seda investeerimisperioodi pikkusele sobiliku riskiastmega finantsinstrumentidesse.
Eestkostetava nimel teostatavat investeerimistegevust rahastatakse eestkostja töötasust ja muudest rahalistest sissetulekutest. Eestkostetaval puudub pärand-, kinnis- ja finantsvara (peale eestkostja poolt seni investeeritu), mistõttu puudub võimalik huvide konflikti oht.
Üldist nõusolekut (Perekonnaseaduse §188 Lg 2 alusel) taotletakse järgnevatel põhjustel:
•	Et investeerimistegevust rahastatakse põhiosas eestkostja regulaarsetest sissetulekutest, sooritatakse ka investeerimistoiminguid üldjuhul regulaarsete (kuiste/kvartaalsete) tehingutena, kusjuures kasutatakse erinevate investeerimisteenuspakkujate pakutavaid instrumente sõltuvalt nende väljavaadetest ja kujunenud turusituatsioonist. Seega kujuneks nõusoleku taotlemine eraldi igaks tehinguks väga aja- ja töömahukaks.
•	Kuluefektiivsus – arvestades, et tehingute arv (igakuiste uute vahendite suunamine, millele lisanduvad investeerimisstrateegiast (vt. pt. „Planeeritav investeerimisstrateegia“) tulenevad tehingud) saab olema küllaltki suur ning et keskmine ühekordse tehingu maht jääb orienteeruvalt 1000-3000 eesti krooni vahemikku, oleks igale tehingule eraldi nõusoleku taotlemine majanduslikult äärmiselt ebaotstarbekohane. Taotluse riigilõivud tõstaksid asjaajamiskulutused 10-20%-ni sissemaksetest, mis teeks eestkostetavale finantsvara kogumise majanduslikult mõttetuks.
•	Et turusituatsiooni kiire muutumine võib tingida vajaduse kiireks sekkumiseks (nt. vähendamaks ohtu sattunud väärpaberipositsioonide osakaalu), võib igakordse nõusoleku taotlemisest tingitud ajaline viivitus põhjustada eestkostetavale olulist majanduslikku kahju ning teha võimatuks eduka investeerimisstrateegia ellu viimise.
•	Perekonnaseaduse §188 Lg 1 alusel ei ole võimalik taotleda nõusolekut mitmeteks olulisteks investeerimistoiminguteks eestkostetava nimel (nt. fondiosakute vahetustehing, väärtpaberikonto kanded odavamate tasumääradega kontohalduri juurde, välisriikide äriühingute dividendimaksetelt kinni peetud tulumaksu vahe tagasitaotlemine jne.), mistõttu jääks osa võimalikust majanduslikust kasust saamata.
PeaLik - liiga pikalt kirjutasid-põhjendasid, pole ime, et kohtunik aru ei saanud.
Kohtunikku ei saa taandada põhjusel, et ta asja suulise arutelu käigus on teinud teatavaks oma hetkeseisukoha antud küsimuses ning avab sellega diskussiooni oma seisukoha üle. Sama kehib ka kohtunike ning advokaatide (jt) erialaühenduste poolt tehtud ühisavalduste (ettepanekute) kohta. Siin tuleb peatähelepanu pöörata eelkõige kaasaegse kohtumenetluse põhilistele eesmärkidele, mille hulka kahtlemata kuulub asja õige lahendamine, võttes arvesse kõiki asjaolusid, mis võivad lahendit ühes või teises suunas kallutada. Vaikides (s.o. oma arvamust mingilgi viisil väljendamata) poleks kohtunikul kuigi keeruline näida erapooletu. Kui aga kohtunik võtab mingis küsimuses seisukoha, niivõrd kui see kuulub tema protsessuaalsete kohustuste hulka, ning avab sellega võib-olla ka kohtu üldise seisukoha, tuleb tal nii või teisiti välja öelda midagi sellist, mida on ühel pooltest ebameeldiv kuulda, kuna see väljendab vastaspoole huve. See aga ei saa kunagi olla kohtuniku taandamise aluseks. Üldjuhul tuleb lähtuda põhimõttest, et taandamise aluseks ei saa olla ükski kohtuniku käitumisakt, mis tuleneb seadusest.
http://www.just.ee/10742
TsMS kommentaar? Eelnõu seletuskiri?
Viidatud lehel vali vasakul menüüst "Eesti Vabariigi põhiseaduse ekspertiisikomisjoni lõpparuanne" -> "Kohus".

matches:
§ 188
kohus
Kohus
kohus
kohus
§ 23
§ 24
§ 25
§ 23
§ 30
§23
§188
§188


text:
Kohtuasi C‑218/12
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landgericht Saarbrücken (Saksamaa))
Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala – Kohtualluvus tsiviil- ja kaubandusasjades – Määrus (EÜ) nr 44/2001 – Tarbijalepingud – Artikli 15 lõike 1 punkt c – Teise liikmesriiki suunatud tegevus – Tarbija liikmesriiki suunatud müüja eri tegevuste vahelise põhjusliku seose esinemise vajalikkus – Usaldusväärne kaudne tõend – Linnastu
1. Pärast esiteks kohtuasjas Pammer ja Hotel Alpenhof(2) ning seejärel kohtuasjas Mühlleitner(3) tehtud otsuseid on määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades(4) artikli 15 lõike 1 punkti c tõlgendamine endiselt kahtluste allikaks. Eeskätt küsitakse Euroopa Kohtult uuesti seda, millise ulatusega on tarbijalepingute osas kehtiva valikulise kohtualluvuse kohaldamise eelduseks tingimus, et müüja suunab oma tegevuse tarbija alalise elukoha liikmesriiki. Käesoleval juhul soovib Landgericht Saarbrücken teada saada, kas nimetatud seotuse kriteerium hõlmab täiendavat ja kirjutamata tingimust, et peab esinema põhjuslik seos tarbija alalise elukoha riiki „suunatud” tegevuse ja tarbija otsuse vahel sõlmida leping.
2. Landgericht Saarbrücken soovib samuti teada saada, kas määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punkti c kohaselt on nõutav, et tarbijaleping sõlmiti sidevahendi abil. See küsimus sai aga vastuse vaid paar kuud pärast käesoleva eelotsusetaotluse esitamist, täpsemalt kohtuasjas Mühlleitner tehtud otsuses. Seetõttu käsitlen ma üksnes küsimust põhjusliku seose esinemise tingimuse kohta.
3. Määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punkt c näeb ette valikulise kohtualluvuse tarbijalepingute puhul, mida kohaldatakse erandina üldisest alluvusest kostja elukohajärgsele kohtule järgmiste tingimuste täidetuse korral:
II. Vaidluse taust ja menetlus siseriiklikes kohtutes
4. V. Sabranovicil, kes on põhikohtuasjas kostja, on Spicheren’i kohaliku omavalitsusüksuse (Prantsusmaa) territooriumil asuv kasutatud sõiduautode müügiga tegelev ettevõte ärinimega „Vlado Automobiles Import-Export”. Kohtutoimiku andmetel kasutas V. Sabranovic käesoleva kohtuvaidluse aluseks olevate asjaolude ilmnemise ajal veebisaiti, kus olid esitatud tema ettevõtte aadress ning kontaktnumbrid (lauatelefoni, faksi ja mobiiltelefoni number). Kõigi nende numbrite ees oli märgitud Prantsusmaa rahvusvaheline suunakood, välja arvatud üks Saksamaa mobiiltelefoni number, mille ees oli märgitud Saksamaa rahvusvaheline suunakood.
5. L. Emrek, kes on põhikohtuasjas hageja, elas asjaolude ilmnemise hetkel Saarbrückenis (Saksamaa). Ta sõlmis V. Sabranoviciga 13. septembril 2010 kasutatud sõiduauto ostu-müügi lepingu; on tuvastatud, et selle lepingu sõlmimiseks käis ta kohal kostja ettevõttes, olles saanud nimetatud ettevõtte olemasolust teada mitte veebisaidi kaudu, vaid tuttavate käest.
6. Hiljem esitas L. Emrek Amtsgericht Saarbrückenile hagi V. Sabranovici vastu, milles nõudis sõiduauto ostu-müügi lepingus ette nähtud garantii kohaldamist. Nimetatud kohus jättis hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, sest ta leidis, et tal puudub rahvusvaheline pädevus; nimetatud kohus oli seisukohal, et V. Sabranovic ei olnud suunanud oma tegevust määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punkti c tähenduses tarbija alalise elukoha riiki, st Saksamaale.
7. Olles saanud Amtsgericht Saarbrückeni kohtumääruse peale määruskaebuse, peatas Landgericht Saarbrücken menetluse ja esitas Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse.
III. Eelotsusetaotlus ja menetlus Euroopa Kohtus
8. Landgericht Saarbrückeni eelotsusetaotlus registreeriti Euroopa Kohtu kantseleis 10. mail 2012; eelotsusetaotlus sisaldas järgmisi küsimusi:
„1. Kas [määruse nr 44/2001] artikli 15 lõike 1 punkt c eeldab juhtudel, kui ettevõtja veebisait on suunatud teise liikmesriiki, täiendava kirjutamata koosseisutunnusena, et ettevõtja veebisait ajendas tarbijat sõlmima ettevõtjaga lepingut ja veebisait on seega lepingu sõlmimisega põhjuslikult seotud?
2. Kui suunatuse koosseisutunnuse ja lepingu sõlmimise vahel peab esinema põhjuslik seos, siis kas määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punkt c eeldab lisaks lepingu sõlmimist sidevahendi abil?”
9. Kirjalikud seisukohad esitasid põhikohtuasja pooled, Prantsusmaa Vabariigi, Madalmaade Kuningriigi ja Luksemburgi Suurhertsogiriigi valitsus ning Euroopa Komisjon.
10. Kohtuistungil, mis toimus 25. aprillil 2013, esitasid suulised seisukohad L. Emreki esindaja, Madalmaade Kuningriigi ja Luksemburgi Suurhertsogiriigi esindajad ning Euroopa Komisjoni esindaja.
IV. Sissejuhatav märkus käesoleva eelotsusemenetluse eseme kohta
11. Landgericht Saarbrücken soovib Euroopa Kohtult teada saada, kas määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punkt c sisaldab kahte kirjutamata tingimust selles sättes tarbijalepingute puhul ette nähtud valikulise kohtualluvuse kohaldamiseks. Esimene tingimus on tema arvates seotud põhjusliku seosega müüja tarbija riiki „suunatud” tegevuse ja tarbija otsuse vahel sõlmida leping. Teine on tema arvates esimesele lisanduv lepingu sidevahendi abil sõlmimise tingimus.
12. Esimest tingimust (põhjuslik seos) käsitlevat küsimust ei ole Euroopa Kohus varem käsitlenud, küll aga on ta käsitlenud teist tingimust (lepingu sõlmimine sidevahendi abil). Euroopa Kohus lahendas kohtuasjas Mühlleitner 6. septembril 2012 tehtud lahendis, st vaid neli kuud pärast käesoleva eelotsusetaotluse esitamist, sõnaselgelt küsimuse lepingu sidevahendi abil sõlmimise tingimuse kohta. Nimetatud kohtuasjas sedastas Euroopa Kohus – kinnitades seisukohta, mida võis pidada kohtuotsuses Pammer ja Hotel Alpenhof juba kaudselt väljendatuks –, et tarbijalepingu sõlmimine sidevahendi abil on üksnes „tunnistuseks lepingu seotusest” müüja või teenuste osutaja sellise kutse- või äritegevusega, mis on suunatud tarbija alalise elukoha riiki,(5) ning tegi järelduse, et määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada „nii, et see ei nõua, et tarbija ja kutseala esindaja vaheline leping peab olema sõlmitud sidevahendite teel”(6).
13. Selgus, millega Euroopa Kohus end kohtuasjas Mühlleitner väljendas, koos asjaoluga, et selle eelotsusetaotlusega paluti täpsustada kohtuotsust Pammer ja Hotel Alpenhof seoses lepingu sidevahendi abil sõlmimise tingimusega, õigustab rohkem kui piisavalt käesoleva menetluse raames Landgericht Saarbrückeni esitatud küsimustest vaid ainsa uue küsimuse analüüsimist: tarbija alalise elukoha liikmesriiki suunatud tegevuse ja tarbija otsuse leping sõlmida vahel põhjusliku seose esinemise tingimus.
14. Põhikohtumenetluse pooled ning samuti menetlusse astunud riikide valitsused ja Euroopa Komisjon on erinevatel seisukohtadel seoses esimese küsimusega, st kas tarbijat peab olema „ajendatud” nii, et esineb põhjuslik seos äritegevuse ja lepingu sõlmimise otsuse vahel.
15. V. Sabranovic, Madalmaade ja Luksemburgi valitsus on ühelt poolt seisukohal, et Saksamaa kohtud ei ole käesolevas kohtuasjas pädevad, sest ei ole täidetud põhjusliku seose tingimus, mida tuleb nende arvates pidada määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punktist c olemuslikult tulenevaks. Üldjoontes on need kolm menetlusosalist seisukohal, et sellise tingimuse puudumise korral pöörataks ümber kostja elukohajärgsele kohtule alluvuse üldeeskiri ning müüjaid ja teenuste osutajaid koormataks ebaproportsionaalselt seeläbi, et neid on võimalik kohtusse anda mis tahes Euroopa Liidu riigis ainuüksi seetõttu, et neil on veebisait ning nad on sõlminud lepingu teises liikmesriigis elava tarbijaga. Madalmaade ja Luksemburgi valitsus rõhutavad eeskätt mõju, mida avaldaks tarbijale ülemäära soodus tõlgendus väikese ja keskmise suurusega ettevõtetele nendes liikmesriikides, kus piiriülene kaubandus on äärmiselt levinud.
16. L. Emrek, keda toetavad Prantsusmaa valitsus ja Euroopa Komisjon, leiab omalt poolt, et sellist tingimust ei ole, ning väidab, et Saksamaa kohtud on pädevad. Oma seisukoha põhistamiseks osutavad nad viitavatele kriteeriumidele, mille loetelu anti kohtuotsuses Pammer ja Hotel Alpenhof, selleks et aidata kohtul tuvastada, kas tegevus on suunatud tarbija alalise elukoha liikmesriiki. Nad on seisukohal, et nii viidatud kohtuotsuses kui ka kohtuotsuses Mühlleitner rõhutas Euroopa Kohus selliste asjaolude tähtsust „tunnistusena” sellest, et tegevus oli suunatud tarbija riiki, kuid ei seadnud neid mingil juhul tingimusteks, mis peavad olema vältimatult täidetud. Nad väidavad, et sellist tõlgendust toetavad määruse nr 44/2001 artiklite 15 ja 16 eesmärk ning seda määrust ettevalmistavad dokumendid.
17. Keskendudes nüüd selles valdkonnas juba väljakujunenud kohtupraktikale, tuleb kohe alustuseks märkida, et nii kohtuotsuses Pammer ja Hotel Alpenhof kui ka kohtuotsuses Mühlleitner kinnitas Euroopa Kohus, et tarbija alalise elukoha liikmesriiki „suunatud tegevuse” mõiste on autonoomne mõiste ning see lisandub tingimusena määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punktis c sätestatud ülejäänud tingimustele.(7) Euroopa Kohus sedastas sätte kui terviku analüüsi alusel, arvestades ka selle varasemaid redaktsioone ning ettevalmistavaid dokumente, et tarbijalepingute puhul kehtiva valikulise kohtualluvuse kohaldamise osas on ainsaks asjassepuutuvaks käitumiseks kauba müüja või teenuse osutaja käitumine.(8) Tarbija käitumine, mida võeti arvesse praeguseks tühistatud Brüsseli konventsiooni artikli 13 varasemas redaktsioonis, kaotas kogu oma otsustava rolli müüja või teenuse osutaja käitumise kasuks.(9)
18. Samuti lükkas Euroopa Kohus kõrvale tõlgendamiskriteeriumi, mis põhines ainuüksi kutseala esindaja subjektiivse tahte väljaselgitamisel.(10) Nagu tarbija käitumine ei kujuta endast otsustavat kriteeriumi kohtualluvuse kohaldamiseks, nii ei kujuta seda endast ka müüja või teenuste osutaja puhul tema lõplik tahe. Sel moel otsustas Euroopa Kohus pigem loetleda mitteammendavalt objektiivsed kriteeriumid, millest lähtudes on kohtul võimalik asuda seisukohale, et tegevus oli suunatud tarbija alalise elukoha riiki.(11)
19. Lisaks tuleb rõhutada asjaolu, et tegemist on viitavate kriteeriumidega; siseriikliku kohtu ülesanne on selgitada välja müüja või teenuste osutaja järgitava äristrateegia eesmärgid ja tagajärjed.(12) Praeguseni on Euroopa Kohus keeldunud muutmast mõnda neist kriteeriumidest otsustavaks tingimuseks või kriteeriumiks. Ta on seda seisukohta kinnitanud seoses sidevahendi abil lepingu sõlmimisega, mis kohtuotsuse Mühlleitner kohaselt ei kujuta endast kohtualluvuse kohaldamisel otsustava tähtsusega tingimust. Kuid samuti on ta välistanud võimaluse, et juba ainuüksi interneti kaudu juurdepääsemise võimalus võib olla otsustav kriteerium selleks, et lugeda, et tegevus on suunatud teise liikmesriiki. Ainuüksi juurdepääsemise võimalus ei ole iseenesest otsustava tähtsusega; tuleb arvesse võtta veebisaidi sisu ning seda alati seostatuna ülejäänud kriteeriumidega, mis võivad viidata äri‑ või kutsealase pakkumuse konkreetsele sihile või sihtidele.(13)
20. Lõpuks, kuna seda on oluline rõhutada just praegu, on nii määruses nr 44/2001 kui ka Euroopa Kohtu praktikas alla joonitud selle tähtsust, et teatud kohtualluvusega seotuse kriteeriumid peavad olema ettenähtavad. Määruse põhjenduses 11 on märgitud, et „[k]ohtualluvuse eeskirjad peavad olema hästi etteaimatavad ning lähtuma põhimõttest, et tavaliselt on kohtualluvus seotud kostja alalise elukohaga”, mistõttu erandid sellisest kohtualluvusest peavad tuginema suure õiguskindlusega kriteeriumidel, nagu on korduvalt kinnitanud Euroopa Kohus.(14)
21. Käsitledes järgmiseks küsimust, kas on olemas tingimus, et tarbija alalise elukoha riiki suunatud äri‑ või kutsetegevuse ning tarbija otsuse vahel sõlmida leping, peab esinema põhjuslik seos, võin juba ette ära öelda, et kohtupraktika praeguse seisu juures on sellist tingimust raske tuletada nii määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punktist c kui ka selle määruse eesmärkidest ja seda ettevalmistavatest dokumentidest.
22. Mis puudutab sätte sisu, siis nagu ma äsja märkisin, rõhutas Euroopa Kohus vajadust hinnata viidatud artikli 15 lõike 1 punktis c loetletud tingimuste täidetust ning samuti seda, et need on piisavad valikulise kohtualluvuse kohaldamiseks. Vaikiva ja täiendava tingimuse lisamine, mille aluseks on pealegi tarbija käitumine, nõuaks põhjalikult põhistatud tõlgendust. Nagu ma kohe seletan, ei tulene sellised põhjendused ka liidu seadusandja taotletavatest eesmärkidest.
23. Määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punkti c ei kehtestatud selleks, et pöörata ümber kostja elukohajärgsele kohtule alluvuse üldeeskiri, vaid selleks, et tasakaalustada rahvusvahelise kohtualluvuse tasandil lepingulist suhet, mis on põhimõtteliselt tasakaalust väljas.(15) Seadusandja kehtestas sel eesmärgil eeskirja, mida kohaldatakse ainult juhul, kui on täidetud kolm tingimust, mida müüjal või teenuste osutajal on võimalik ette näha (äri‑ või kutsetegevusega tegelemine, tarbija alalise elukoha riiki või riikidesse suunatud tegevus ja sellise tegevuse raames sõlmitud leping). Just seetõttu, et tingimused on ammendavad, peavad kriteeriumid selle välja selgitamiseks, kas tegevus on suunatud teise riiki, põhinema mitmel asjaolul, ilma et ükski neist toimiks otsustava kriteeriumina. Teisisõnu: seadusandja loetles kitsalt tingimused, mis peavad olema vältimatult täidetud kohtualluvuse kohaldamiseks, kuid jättis seejärel kohtutele teatava tõlgendamisruumi, eeskätt seoses internetis reklaamitava tegevusega.
24. Eelnevast peaks piisama, et jõuda sarnaselt Prantsusmaa Vabariigile ja komisjonile järeldusele, et määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punkt c ei nõua sellise „kirjutamata” tingimuse täitmist, mis seisneb põhjusliku seose esinemises tegevuse ja tarbija otsuse vahel sõlmida leping. Selline tingimus viiks arvestatavalt tasakaalust välja liidu seadusandja leitud õrna balanssi ning lisaks tähendaks muutust tõlgenduses, mille Euroopa Kohus on siiani sellele sättele andnud.(16)
25. Nagu rõhutas komisjon kohtuistungil, kaasneksid lisaks sellise põhjusliku seose tingimusega teatavad tõendamisega seotud probleemid. Kui piisab sellest, et tarbija väidab, et tema otsus leping sõlmida tulenes veebisaidiga tutvumisest, millele järgnes telefonikõne ettevõttega, siis kas piisab tarbija lihtsast sellesisulisest väitest või peab ta tõendama veebisaidiga tutvumist? Kui piisab tarbija sellesisulisest väitest, jääks kohtualluvuse valik tarbijale, kes peaks selleks üksnes väitma, et tema otsus leping sõlmida oli ajendatud müüja või teenuste osutaja tegevusest. Teisel juhul võib tõendamine muutuda probatio diabolica’ks, mis lõppkokkuvõttes muudab määruse nr 44/2001 artiklites 15 ja 16 ette nähtud valikulise kohtualluvuse tulemusetuks.(17)
26. Teine asi, ehkki eelmisega seotud, oleks öelda, et selline põhjuslik seos ei oma tähtsust – nii see aga ei ole. Nimelt ei tähenda asjaolu, et põhjuslik seos ei toimi tingimusena, et oleks välistatud sellele kui kaudsele tõendile tuginemine; kohus võib seda hinnata, kui ta otsustab, kas tegevus on tõepoolest suunatud asjaomasesse riiki. Lisaks sellele, nagu ma allpool seletan, on tegemist usaldusväärse kaudse tõendiga, sest tegemist on asjaoluga, mis juhul, kui see konkreetses asjas esineb, annab otsustava tähtsusega hindamiselemendi tarbijalepingute puhul kohaldatava valikulise kohtualluvuse kohaldamisel.
27. Kui tõepoolest on tegemist teise liikmesriiki suunatud tegevusega, siis tavaliselt selline põhjuslik seos esineb, olenemata sellest, kui lihtne või raske seda parasjagu tõendada on. Käesoleval juhul on probleem selles, et – nagu kohtuasja tausta kirjeldades juba märgitud – sellise põhjusliku seose puudumist loetakse tõendatuks.
28. Mitte küll põhjusliku seose, vaid lepingu eelnevalt sidevahendi abil sõlmimise võimaliku tingimusega oli mul hiljutises ettepanekus kohtuasjas Mühlleitner võimalus märkida, et „[v]iide sidevahendi teel sõlmitud lepingule” kohtuotsuses Pammer ja Hotel Alpenhof „on tehtud eesmärgiga rõhutada seda, kui oluline on, et esinevad varasemad lepingut ettevalmistavad toimingud, mis tehti interneti teel ja mis omakorda tuginevad veebi kaudu tarbija elukoha piirkonda suunatud teabele”(18).
29. Tookord end sel moel väljendades soovisin ma eelkõige rõhutada seda, kui oluline võib olla asjaolu, et on tehtud „varasemad lepingut ettevalmistavad toimingud”, mis ei kujuta endast küll vajalikku tingimust, kuid on tavaliselt „veebi kaudu tarbija elukoha piirkonda suunatud teab[e]” tagajärg. Samas soovisin ma väljendada seda, kuidas veebi kaudu suunatud teave on lepingut ettevalmistavate toimingute, kui mitte lepingu enda allikas.
30. Teisisõnu ei olnud mu eesmärk seda kaalutlust välja tuues mõista anda, et varasemad lepingut ettevalmistavad toimingud või lepingu eelnev sõlmimine kujutavad endast täiendavat tingimust valikulise kohtualluvuse kohaldamiseks; samuti ei soovinud ma öelda, et selliseks tingimuseks oleks põhjusliku seose esinemine. Küll aga soovisin ma rõhutada sellist laadi kaudse tõendi erilist tähtsust ning lõppkokkuvõttes tugevust.
31. Praktilisest küljest ei kujuta lepingut ettevalmistavate toimingute tegemine – nagu ka tõendatud põhjusliku seose esinemine – endast küll vaikivat tingimust, mis lisandub määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punktis c sõnaselgelt sätestatud tingimustele, küll aga lihtsustab oluliselt siseriikliku kohtu tööd, kui ta otsustab, kas majandustegevus on suunatud konkreetsesse liikmesriiki. Ja vastupidi, kuid loogilise tagajärjena, raskendab sellise asjaolu puudumine samal määral siseriikliku kohtu ülesande täitmist, kes tavaliselt peab selle asjaolu puudumist kompenseerima ühe või mitme asjaoluga, mis annavad samal määral tunnistust sellest, et tegevus oli suunatud kõnealusesse liikmesriiki.
32. Pealegi on see eesmärk, mis nähtub nõukogu ja komisjoni ühisdeklaratsioonist määruse nr 44/2001 artiklite 15 ja 73 kohta. Nagu teada, ei käsitata selles deklaratsioonis põhjuslikku seost; küll aga on selles märgitud, et on olulised teatud kaudsed tõendid, nagu on näiteks asjaolu, et leping on sõlmitud sidevahendi abil.(19) Nimetatud asjaolule on viidatud üksnes näitena, ilma et saaks välistada (pigem isegi vastupidi) teiste kaudsete tõendite, sealhulgas äärmiselt usaldusväärsete kaudsete tõendite olemasolu selle kindlakstegemisel, kas tegevus on „suunatud” teise liikmesriiki.
33. Selles mõttes usun, et käesoleva kohtuasja taust annab tunnistust sellise võimaliku asjaolu esinemisest, mis oma väljendusjõu poolest võib siseriikliku kohtu poolt nõuetekohaselt hinnatuna kompenseerida nii sidevahendi abil sõlmitud lepingu kui ka varasemate lepingut ettevalmistavate toimingute puudumist, samuti väidetavat põhjusliku seose puudumist konkreetse äristrateegia ja lepingu sõlmimise vahel.
34. Nimelt näib V. Sabranovici ettevõte asuvat sellise Prantsusmaa kohaliku omavalitsusüksuse territooriumil, mis on Saarbrückeni linnaga tugevalt seotud suurlinnapiirkonna osa. Nagu kinnitas L Emreki esindaja suulisel kohtuistungil, elavad Spichereni ja Saarbrückeni kohaliku omavalitsusüksuse elanikud koos sisuliselt ühisel alal, kus nende kahe kohaliku omavalitsusüksuse laienemine on toimunud niivõrd lõimunult, et teatud kohtades ei pea nende ulatus kinni kahe riigi vahelisest piirist.
35. Sellist laadi olukorras võib asjaolu, et kutseala esindaja pakub ühes neist kahest kohalikust omavalitsusüksusest kaupu ja/või teenuseid, tähendada tegevuse erilise elluviimiskoha tõttu, et ta pakub neid kaupu ja/või teenuseid vältimatult ka teises liikmesriigis, konkreetsemalt naaberliikmesriigis, mille kohalikud omavalitsusüksused on osaks ulatuslikumast suurlinnapiirkonnast, moodustades sel moel linnastu.(20) Soovin seeläbi öelda, et teatud juhtudel on kõigi ettevõtjate tegevus loomulikult ja spontaanselt suunatud mitte ainult müüja või teenuste osutaja asukohariigi elanikele, vaid ka naaberriigi elanikele selle iseärasuse tõttu, et sama suurlinnapiirkonna moodustavad kahe liikmesriigi territooriumi osad. Sellises erilises piirkonnas, kus piiri ületamist tihtipeale tähelegi ei panda, on raske väita, et nimetatud piirkonna müüjate või teenuste osutajate tegevus ei ole „suunatud” selle linnastu naaberliikmesriigi territooriumil asuvale osale.
36. Selline järeldus ei tähenda, et müüjat või kutseala esindajat koormataks ebaproportsionaalselt, sest tegemist on majandustegevuses osalejaga, kes tegutseb ühe suurlinnapiirkonna raames, vaatamata asjaolule, et selle moodustavad kahe liikmesriigi territooriumi osad. On väga tõenäoline, et müüja või kutseala esindaja räägib ka naaberriigi keelt, kui see on tema riigi ametlikust keelest erinev. Käesoleval juhul räägitakse asjaomases kahes liikmesriigis eri keelt, kuid nagu on kohtutoimikus märgitud, et näi see takistavat V. Sabranovicil anda oma klientidele enda veebisaidil Saksamaa mobiiltelefoni numbrit, mis annab tunnistust sellest, et ta suhtleb peamiselt tõenäoliselt Saarbrückenis elavate saksa keelt kõnelevate klientidega saksa keeles.
37. Samuti ei näi oht, et müüja või teenuste osutaja on kostjaks naaberriigi kohtus, mulle sellises linnastu‑sarnases olukorras, mis käesoleval juhul võib esineda, ülemäärase koormamisena, mille tagajärjel oleks pärsitud selline äritegevus nagu V. Sabranovici oma. Tuleb isegi asuda seisukohale, et määruse nr 44/2001 artiklites 15 ja 16 ette nähtud valikuline kohtualluvus ajendab teatava kohaliku omavalitsusüksuse tarbijaid sõlmima lepinguid suurlinnapiirkonna ettevõtjatega; tarbijatele on tagatud võimalus valida määruse nr 44/2001 artiklis 16 sätestatud kohtualluvuste vahel.
38. Lõppkokkuvõttes ei tohiks kirjeldatud olukorrast tulenev kohtualluvus olla müüjale või kutseala esindajale ettenähtamatu – suisa vastupidi. Nagu ma eespool märkisin, peab selline müüja või kutseala esindaja, kes tegutseb kahe liikmesriigi territooriumi osast koosnevasse ühtsesse ruumi äärmiselt hästi integreerunud alal, olema täiesti teadlik sellest, et oluline või isegi suurem osa tema klientidest võivad olla naaberliikmesriigi elanikud.
39. Seetõttu ning lõppkokkuvõttes leian esiteks, et määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et selle kohaselt ei ole nõutav põhjusliku seose esinemine tarbija alalise elukoha liikmesriiki suunatud äri- või kutsetegevuse ja tarbija otsuse vahel sõlmida leping.
40. Selline põhjuslik seos kujutab endast sellegipoolest usaldusväärset kaudset tõendit selle väljaselgitamisel, kas äritegevus on suunatud konkreetsesse liikmesriiki. Selle väljaselgitamisel, kas äritegevus on suunatud teise liikmesriiki, peab niisuguse usaldusväärse kaudse tõendi nagu põhjuslik seos olemasolu tõendatud puudumise tavaliselt kompenseerima ühe või mitme sarnase jõuga kaudse tõendi esinemine.
41. Lõpetuseks olen määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punkti c tõlgendamist puudutavas seisukohal, et tähtsust omab asjaolu, et äri‑ või kutsetegevus toimub linnastu kontekstis, mida peab nõuetekohaselt hindama siseriiklik kohus. Selline ruumiline kontekst võib kujutada endast usaldusväärset kaudset tõendit selle kohta, et tegevus on suunatud teatud liikmesriiki.
42. Esitatud argumentide põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Landgericht Saarbrückeni esitatud eelotsusetaotlusele järgmiselt:
1. Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 15 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et selle kohaselt ei ole selles sättes sõnaselgelt kehtestatud tingimuste kõrval nõutav kaudse ja täiendava tingimuse täitmine, milleks on põhjusliku seose esinemine tarbija alalise elukoha liikmesriiki suunatud äri- või kutsetegevuse ja tarbija otsuse vahel sõlmida leping. Põhjuslik seos kujutab endast sellegipoolest usaldusväärset kaudset tõendit selle väljaselgitamisel, kas äritegevus on suunatud konkreetsesse liikmesriiki.
2. Selle väljaselgitamisel, kas äritegevus on suunatud teise liikmesriiki, peab niisuguse usaldusväärse kaudse tõendi nagu põhjuslik seos olemasolu tõendatud puudumise tavaliselt kompenseerima ühe või mitme sarnase jõuga kaudse tõendi esinemine. Linnastu kontekst võib siseriikliku kohtu poolt nõuetekohaselt hinnatuna kujutada endast usaldusväärset kaudset tõendit selle kohta, et tegevus on suunatud teatud liikmesriiki.
2 –	7. septembri 2010. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑585/08 ja C‑144/09: Pammer ja Hotel Alpenhof (EKL 2010, lk I‑12527).
3 –	6. septembri 2012. aasta otsus kohtuasjas C‑190/11: Mühlleitner.
4 –	Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrus (EÜ) nr 44/2001 (EÜT L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42).
5 –	Eespool viidatud kohtuotsus Mühlleitner, punkt 44.
6 –	Ibidem, punkt 45.
7 –	Eespool viidatud kohtuotsus Pammer ja Hotel Alpenhof, punkt 55; eespool viidatud kohtuotsus Mühlleitner, punkt 28.
8 –	Eespool viidatud kohtuotsus Pammer ja Hotel Alpenhof, punkt 60; eespool viidatud kohtuotsus Mühlleitner, punkt 39.
9 –	Eespool viidatud kohtuotsus Pammer ja Hotel Alpenhof, punkt 56; eespool viidatud kohtuotsus Mühlleitner, punkt 38.
10 –	Eespool viidatud kohtuotsus Pammer ja Hotel Alpenhof, punkt 80.
11 –	Eespool viidatud kohtuotsus Pammer ja Hotel Alpenhof, punktid 81–93.
13 –	Eespool viidatud kohtuotsus Pammer ja Hotel Alpenhof, punktid 75 ja 76; eespool viidatud kohtuotsus Mühlleitner, punkt 44.
14 –	Vt muu hulgas 12. mai 2011. aasta otsus kohtuasjas C‑144/10: BVG, EKL 2011, lk I‑3961, punkt 33, ja 25. oktoobri 2011. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑509/10 ja C‑161/10: eDate ja Martinez ja Martinez, EKL 2011, lk I‑10269, punkt 50.
15 –	Vt selle kohta Magnus, U. ja Mankowski, P. European Commentaries on Private International Law, Brussels I Regulation, 2 ed., Sellier, München, 2012, lk 546 jj; De Clavière, B. „Confirmation de la protection du consommateur actif par les règles de compétence spéciales issues du règlement 44/2001”, Revue Lamy droit des affaires, 2012, nr 77, lk 48 jj; De Miguel Asensio, P., Derecho Privado de Internet, 4ª ed., 2011, lk 963 jj; Tassone, S. „Il regolamento Bruxelles I e l’interpretazione del suo ambito di applicazione: un altro passo della Corte di giustizia sul cammino della tutela dei diritti del consumatore”, Giurisprudenza di merito, 2013, lk 104 jj, ning Brkan, M. „Arrêt Mühlleitner: vers une protection renforcée des consommateurs dans l’U.E.”, Revue européenne de droit de la consommation, 2013, lk 113 jj.
16 –	Samale järeldusele jõudsid Virgós Soriano, M. ja Garcimartín, F., Derecho Procesal Civil Internacional. Litigación internacional, Civitas, 2ª ed., 2007, lk 171. Brüsseli konventsiooni artikli 13 osas oma arvamust avaldades jõudis ka kohtujurist Darmon samale järeldusele, ehkki küll seoses juhtumiga, kus ei reklaamitud mitte interneti vahendusel, vaid traditsioonilisel reklaamikandjal. Vt kohtujuristi ettepanek kohtuasjas C‑89/91: Shearson Lehman Hutton, milles otsus tehti 19. jaanuaril 1993 (EKL 1993, lk I‑139, punktid 82–85).
17 –	Põhjusliku seose täiendava ja kirjutamata tingimuse täitmise tõendamist puudutavate probleemide osas vt Leible, S. ja Müller, M., „Keine internationale Zuständigkeit deutscher Gerichte bei Maklertätigkeit eines griechischen Rechtsanwalts”, EuZW 2009, lk 29.
18 –	Ettepanek kohtuasjas Mühlleitner, punkt 38.
19 –	Tuleb rõhutada, et deklaratsiooni prantsuskeelses versioonis viidatakse sellele asjaolule kui vajalikule tingimusele („encore faut-il que ce site Internet invite à la conclusión de contrats à distance et qu’un contrat ait effectivement été conclu à distance” – kohtujuristi kursiiv), samas kui ingliskeelses versioonis käsitatakse seda üksnes kui arvessevõetavat asjaolu („although a factor will be that this Internet site solicits the conclusión of distance contracts and that a contract has actually been concluded at a distance” – kohtujuristi kursiiv). Belgia valitsus taotles, et Euroopa Kohus lähtuks prantsuskeelsest versioonist, tuletades sellest eri tagajärjed nii põhjusliku seose tingimust kui ka lepingu sidevahendi abil sõlmimise tingimust puudutavas. Nagu ma juba märkisin oma ettepanekus kohtuasjas Mühlleitner, olen sellegipoolest seisukohal, et ühisdeklaratsiooni ei tule vähemalt selles konkreetses küsimuses pidada määrava tähtsusega aktiks ja seda vaatamata sellele, et Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määrus (EÜ) nr 593/2008 lepinguliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta sellele sõnaselgelt viitab. Samale järeldusele näib Euroopa Kohus olevat jõudnud kohtuotsuses Mühlleitner, sest ta ei võta ühisdeklaratsiooni asjaomast punkti arvesse määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punkti c tõlgendades.
20 –	Zoido, F. jt Diccionario de Urbanismo. Geografía Urbana y Ordenación del Territorio, Cátedra, 2013, lk 37 ja 106.

matches: kohus kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus kohus Kohus Kohus