Arengukavade koostamise kord – Riigi Teataja
Arengukavade koostamise kord
Arengukavade koostamise kord - sisukord
§ 3 Arengukava mõiste ja periood
§ 5 Valla arengukava ja valdkonna arengukava eelnõu koostamine
§ 6 Hallatava asutuse arengukava eelnõu koostamine
§ 7 Küla arengukava koostamine
§ 8 Arengukava sisunõuded
§ 9 Arengukavade vastuvõtmine ja kinnitamine
§ 10 Vastuvõetud arengukava avaldamine
§ 11 Arengukava ülevaatamine, muutmine ja täitmise jälgimine
RT IV, 26.02.2019, 18
Vastu võetud 13.02.2019 nr 62
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 37² lõike 1, põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 67 lõike 2, koolieelse lasteasutuse seaduse § 91 lõike 3, Võru valla põhimääruse § 86 ja § 87 ning Võru Vallavolikogu 13.06.2018 määruse nr 39 „Võru Vallavalitsusele ülesannete delegeerimine“ § 1 lg 1 punktide 12 ja 28 alusel.
Käesoleva määrusega kehtestatakse Võru valla (edaspidi valla) arengukava (edaspidi valla arengukava), valdkonna arengukava, Võru Vallavalitsuse hallatava asutuse sh üldhariduskooli ja koolieelse lasteasutuse (edaspidi hallatav asutus) arengukava ja küla arengukava algatamise, koostamise, muutmise ja kinnitamise korra.
(1) Valla arengukava on aluseks valla eelarve koostamisel, varaga tehingute tegemisel, investeeringute kavandamisel ning investeeringuteks toetuste taotlemisel.
(2) Arengukavades kavandatud tegevuste elluviimiseks vajalikud kulutused ja nende finantseerimine kajastatakse valla eelarvestrateegias.
(3) Kui valla arengukava muudetakse ja sellega kaasneb mõju eelarvele, tuleb eelarvestrateegia viia valla arengukavaga kooskõlla.
(4) Valdkonna arengukava, hallatava asutuse arengukava ja küla arengukava peavad olema kooskõlas valla arengukavaga.
§ 3. Arengukava mõiste ja periood
(1) Valla arengukava on valla pika- ja lühiajalisi arengueesmärke määrav ja nende elluviimise tegevusi kavandav dokument, mis tasakaalustatult arvestab majandusliku, sotsiaalse ja kultuurilise keskkonna, looduskeskkonna ja rahvastiku tervise arengu pikaajalisi suundumusi ja vajadusi ning analüüsib probleemide ja võimaluste hetkeolukorda tegevusvaldkondade lõikes ning on aluseks erinevate eluvaldkondade arengu integreerimisele ja koordineerimisele. Tegevusvaldkondade strateegilised eesmärgid koos taotletava mõjuga ja strateegiliste eesmärkide täitmiseks vajalikud tegevused kajastatakse arengukava perioodi lõpuni.
(2) Valla arengukava peab hõlmama iga aasta 15. oktoobri seisuga vähemalt nelja eelseisvat eelarveaastat. Kui vallal on pikemaajalisi kohustusi või neid kavandatakse pikemaks perioodiks, tuleb valla arengukavas esitada andmed arengukava kehtivusaega ületavate kohustuste kohta.
(3) Valdkonna arengukava on valla ühe tegevusvaldkonna arengueesmärke määrav ja nende saavutamiseks tegevusi kavandav dokument.
(5) Küla arengukava käsitleb valla territooriumi osa arengut. Territooriumi osa arengukava käsitleb üksikasjalikumalt valla arengukavas seatud eesmärke ning täpsustab eesmärkide täitmise võimalusi tulenevalt territooriumi osa eripärast.
(6) Valdkonna arengukava, hallatava asutuse arengukava ja küla arengukava peab hõlmama iga aasta 1. novembri seisuga vähemalt kolme eelseisvat eelarveaastat, kui seaduses ei ole sätestatud pikemat perioodi.
(1) Valla arengukava koostamise algatab vallavolikogu (edaspidi vallavolikogu).
(2) Valdkonna arengukava koostamise algatab vallavalitsus.
(3) Hallatava asutuse arengukava koostamise algatab asutus, kui hallatava asutuse põhimääruses ei ole sätestatud teisiti. Hallatavatele haridusasutustele, va huvikool on arengukava koostamine kohustuslik.
(4) Küla arengukava koostamise algatab vabatahtlikult külaselts või seltsing.
§ 5. Valla arengukava ja valdkonna arengukava eelnõu koostamine
(1) Valla arengukava ja territooriumi osa arengukava eelnõu koostab vallavalitsus.
(2) Valdkonna arengukava eelnõu koostab vallavalitsuse struktuuriüksus (edaspidi struktuuriüksus), mille haldusalas vastav valdkond asub.
(3) Arengukava koostamiseks korraldab vallavalitsus koos vallavolikogu komisjonidega arutelusid töörühmades, kuhu võivad kuuluda Võru Vallavolikogu (edaspidi volikogu) liikmed, vallavalitsuse liikmed, ametnikud, hallatavate asutuste juhid, vastava valdkonna või territooriumi asutuste ja seltside juhid ning teised huvitatud isikud.
(4) Töörühmade otsustuste alusel koostab vallavalitsus valla arengukava kinnitamise eelnõu ja esitab selle enne avalikustamist volikogule tutvumiseks.
(5) Vallavalitsus avalikustab valla arengukava eelnõu valla veebilehel vähemalt kaheks nädalaks, mille jooksul on kõigil huvitatud isikutel võimalus teha ettepanekuid valla arengukava eelnõu muutmiseks ja täiendamiseks. Teade arengukava avalikustamise kohta avaldatakse ühes maakondliku levikuga ajalehes.
(6) Vallavalitsus korraldab koos volikoguga avaliku arutelu avaliku väljapaneku tulemuste ja ettepanekute arutamiseks seitsme tööpäeva jooksul pärast avaliku väljapaneku lõppu.
(7) Avalikul arutelul heakskiidu leidnud ettepanekute alusel teeb vallavalitsus valla arengukava eelnõus vastavad täiendused ja parandused ning esitab eelnõu volikogule kinnitamiseks hiljemalt 31. augustil.
§ 6. Hallatava asutuse arengukava eelnõu koostamine
(1) Hallatav asutus esitab arengukava eelnõu vallavalitsusele.
(2) Üldhariduskooli arengukava eelnõu valmistatakse ette koostöös hoolekogu, õpilasesinduse, õppenõukogu ning ekspertidega koolist või väljastpoolt kooli. Üldhariduskooli arengukava eelnõu esitatakse vallavalitsusele kinnitamiseks koos hoolekogu, õpilasesinduse ja õppenõukogu arvamusega arengukava eelnõule.
(3) Koolieelse lasteasutuse arengukava valmistatakse ette koostöös hoolekogu ja pedagoogilise nõukoguga.
§ 7. Küla arengukava koostamine
(1) Küla arengukavas, mille koostajaks ei ole vallavalitsus, peab olema tasakaalustatult arvestatud kõigi huvidega, tagatud huvigruppide kaasamiseks piisav teavitus ning olema kooskõlas teiste valla arengukavadega.
(2) Küla arengukava esitatakse enne kinnitamist vallavalitsusele kooskõlastamiseks.
(3) Küla arengukava kinnitab küla üldkoosolek.
§ 8. Arengukava sisunõuded
(1) Valla arengukavas esitatakse vähemalt kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 37 lõikes 2 sätestatud andmed. Valla arengukava lähima nelja aasta jooksul teostatavad investeeringuobjektid ja põhitegevused esitatakse investeeringute kavas. Investeeringute kava kinnitatakse valla eelarvestrateegia osana.
(2) Kui vastavat valdkonda reguleerivas õigusaktis ei ole sätestatud teisiti, esitatakse valdkonna, hallatava asutuse ja külaarengukavas vähemalt järgmised andmed:
2) arengustrateegia – strateegilised eesmärgid ja visioon;
3) tegevuskava – tegevused, mida on vaja teha püstitatud eesmärkide saavutamiseks arengukava perioodi lõpuni. Investeeringute kava esitatakse arengukava lisana ja/või kajastatakse eelarvestrateegias;
(3) Üldhariduskooli arengukavas määratakse kooli arengu eesmärgid ja põhisuunad.
(4) Koolieelse lasteasutuse arengukavas määratakse lasteasutuse arenduse põhisuunad ja –valdkonnad, tegevuskava kolmeks aastaks, arengukava uuendamise kord.
§ 9. Arengukavade vastuvõtmine ja kinnitamine
(1) Valla arengukava võtab vastu vallavolikogu hiljemalt arengukava kehtima hakkamisele eelneva aasta 15. oktoobril.
(2) Valdkonna arengukava kinnitab vallavalitsus.
(3) Hallatava asutuse arengukava kinnitab vallavalitsus, kui hallatava asutuse põhimääruses ei ole sätestatud teisiti.
(4) Küla arengukava kooskõlastab vallavalitsus.
§ 10. Vastuvõetud arengukava avaldamine
(1) Valla ja valdkonna arengukava avaldatakse Riigi Teatajas ja valla veebilehel.
(2) Hallatava asutuse arengukava avaldatakse Riigi Teatajas, valla veebilehel ja hallatava asutuse veebilehel.
(3) Küla arengukava avaldatakse valla veebilehel ja võimalusel asjakohase külaseltsi veebilehel.
§ 11. Arengukava ülevaatamine, muutmine ja täitmise jälgimine
(1) Arengukava ülevaatamise käigus selgitatakse välja arengukava muutmise vajadus.
(2) Arengukava muutmise eelnõu menetlemisel järgitakse käesoleva määruse §-des 4-10 sätestatud korda.
(3) Arengukava täitmise jälgimist korraldab vallavalitsus.
(4) Kui vallavalitsus ei ole sätestanud teistsugust tähtaega, esitavad struktuuriüksuste juhid vallavalitsusele oma valdkonna põhiselt iga aasta 1. veebruariks eelneva kalendriaasta andmed valla arengukava või valdkonna arengukava arengueesmärkide täitmisest ja tegevustest.
(5) Ülevaade arengukavas ettenähtud eesmärkide täitmisest kajastatakse valla majandusaasta aruandes.
(6) Üldhariduskooli arengukava analüüsitakse vähemalt kord aastas hiljemalt 1. novembriks hoolekogu ja õppenõukogu poolt, mille käigustehakse ettepanekud arengukava muutmiseks.
(7) Üldhariduskooli arengukava kuulub muutmisele seoses seadusandluse muudatustega, muudatustega riiklikus õppekavas, muudatustega haridusnõudluses, kooli õppenõukogu või hoolekogu ettepanekutega või Võru valla arengukava muutmisega.
(8) Koolieelsete lasteasutuste arengukava analüüsitakse ja vajadusel uuendatakse tegevuskava kord aastas hiljemalt 1. novembriks.
Võru Vallavolikogu 13.11.2013 määrus nr 1 „Võru valla haridusasutuse arengukava koostamise ja kinnitamise kord” tunnistatakse kehtetuks.


text:
Blokeeritud pangakonto vabastamine ammusest arestist | Õiguskoda
Õiguskoda
Juriidilised konsultatsioonid
Veebipõhine nõustamine
Blokeeritud pangakonto vabastamine ammusest arestist
Kirjutas Õiguskoda
Kuupäeval 09.12.2011
Meiepoole pöördus firma ISC, click kelle pangakonto oli 1999. aastal Tallinna Linnakohtutäitevosakonna poolt arestitud. 2004. aastal vahetas firma omanikku. Kui uus omanik läks panka allkirjaõigusi muutma ja teleteenuseid sõlmima selgus, ed et pangakonto on blokeeritud. Uus omanik pani arvele nõude ulatuses rahalised vahendid, viagra 60mg kuid arestitud summat sealt maha ei võetud, sest võlausaldaja ei tundnud enam võla vastu huvi ja pank ise blokeeringut kontolt eemaldada ei saanud. Panga poole pöördumine mingit tulemust ei andnud ning peale pikka selgitusteküsimist selgus, et pangakonto blokeeringust vabastamiseks tuleb pöörduda kohtusse ja nagu hiljem selgus, siis tuli pöörduda avaldusega sissenõudja õiguste välistamiseks üleskutsemenetluse korras maakohtusse.
Täitemenetluseseadustiku rakendamise seaduse § 11 lg 3 sätestab, et isikul, kelle vara on arestitud või millele on seatud käsutamise keelumärge kohtutäituri poolt enne 01.03.2001 nõude alusel, milles ei ole täitemenetlust jätkatud pärast 01.03.2001, on õigus esitada kohtule avaldus sissenõudja õiguste välistamiseks tsiviilkohtumenetluse seadustikus (TsMS) sätestatud üleskutsemenetluse korras. Üleskutsemenetlus on hagita asi, mille kohus vaatab läbi hagimenetluse sätete kohaselt, arvestades hagita menetluse kohta sätestatud erisusi. Riigilõivu tuleb tasuda summas, mis on nõutav avalduselt hagita menetluses ja on sellisel juhul 63,91 eurot.
Kohus võib seaduses ettenähtud juhul teha üleskutsemenetluses nõuete või muude õiguste esitamiseks avaliku üleskutse, mille tagajärjeks on nõudest või õigusest teatamata jätmise korral õiguse lõppemine või muu õiguslikult negatiivne tagajärg. Kohus algatab üleskutsemenetluse üleskutsemäärusega üksnes põhistatud avalduse alusel, kui avalduse esitamine on lubatav.
Üleskutse avaldatakse väljaandes Ametlikud Teadaanded. Kohus võib määrata, et üleskutse avaldatakse korduvalt või lisaks muus väljaandes või ringhäälingus. Üleskutsetähtaeg on vähemalt kuus nädalat enne nõuetest või muudest õigustest teatamise tähtpäeva, kui seaduses ei ole ette nähtud teisiti. Pärast seda teeb kohus avaldaja taotlusel välistusmääruse, millega välistatakse kolmandate isikute nõuded ja õigused, kui kohtu määratud ajaks ei ole kolmandad isikud oma nõuetest või muudest õigustest kohtule teatanud.
Välistusmäärus avaldatakse jällegi Ametlikes Teadaannetes ning selle vaidlustamiseks võib kolme kuu jooksul esitada määruskaebuse. Kui määruskaebust ei esitata, jõustub määrus kolme kuu möödumisel ning blokeeringu pannud pangale saadetakse jõustunud määrus täitmiseks.
Kokkuvõtteks tuleb möönda, et välistusmenetlus nõuab küll aega, kuid olukorras, kus Teie pangakonto on vanast ajast arestitud, kuid endine võlausaldaja enam asja vastu huvi ei tunne, siis on see ainus võimalus blokeeringut kontolt eemaldada. Pangad seda iseseisvalt teha ei saa ja seetõttu tuleb pöörduda avaldusega sissenõudja õiguste välistamiseks üleskutsemenetlusega kohtu poole. Meie kliendil kulus küll selleks aega terve aasta, kuid see eest on tal nüüd võimalik oma pangakontot kasutada ning ka endisest võlausaldajast on ta nüüd vabanenud. Siinjuures avaldame au kohtunikule, kes asja menetles ning asja lahendamise käigus andis väga häid ja pädevaid selgitusi.
Teie Õiguskoda
Käendusest ehk jagatud mure on kaks muret →
Lehed	Meie töövõidud
Kontaktandmed:	Õiguskoda OÜ
Asukoht Tuleviku 1-1, Laagri alevik,
Saue vald, 76401 Harju maakond
Telefon +372 5271704
E-post oiguskoda@oiguskoda.ee
Skype Õiguskoda
Viimased postitused	Kui töötaja ütleb töölepingu erakorraliselt üles
Välismaalasele korterit üürides peab üürileandja regulaarselt kontrollima üürniku elamisloa kehtivust
Kas üürnikult võib nõuda maakleritasu maksmist?
Parkimise eest määratavad viivistasud ja trahvid
Käendusest ehk jagatud mure on kaks muret
Raamatupidamisteenused ja konsultatsioonid
Kõik kinnisvarast!
Mööblimeister.ee
eritellimusel mööbli valmistamine
Kohtute istungiajad

matches:
§ 11
kohus
Kohus
Kohus
Kohus
kohus


Toimetulekutoetuse taotlemise ja maksmise kord Luunja vallas – Riigi Teataja
Toimetulekutoetuse taotlemise ja maksmise kord Luunja vallas
Toimetulekutoetuse taotlemise ja maksmise kord Luunja vallas - sisukord
§ 1 Toimetulekutoetuse taotleja
§ 2 Toimetulekutoetuse saaja
§ 3 Toimetulekutoetuse määramise alus
§ 4 Toimetulekutoetuse arvestamise alus
§ 5 Perekonna arvestusliku toimetulekupiiri arvutamine
§ 6 Perekonna sissetulekud
§ 7 Toimetulekutoetuse suurus
§ 8 Alalise eluasemega seotud alaliste kulude arvesse võtmine toimetulekutoetuse määramisel
§ 9 Toimetulekutoetuse määramine
§ 10 Toimetulekutoetuse väljamaksmine
§ 11 Toimetulekutoetuse määramata jätmine
§ 12 Dokumentide esitamine toimetulekutoetuse taotlemisel
§ 13 Toetust arvestava sotsiaaltöötaja õigused
§ 14 Toetuse taotleja kohustused
§ 15 Sanktsioonid sissetulekute tahtliku varjamise või valeandmete esitamise korral
§ 16 Ühekordse toetuse maksmine
RT IV, 14.04.2016, 56
Vastu võetud 28.05.2015 nr 21
RT IV, 09.06.2015, 6
jõustumine 12.06.2015
31.03.2016 RT IV, 14.04.2016, 8 17.04.2016
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lg 1 ja § 22 lg 1 p 5 ning sotsiaalhoolekande seaduse § 131, § 132 ja § 134 alusel.
[RT IV, 14.04.2016, 8 - jõust. 17.04.2016]
§ 1. Toimetulekutoetuse taotleja
Toimetulekutoetust on õigus taotleda üksi elavatel isikutel või perekonnal, kelle liikmed on Eesti vabariigi kodanikud või omavad kehtivat elamisluba ja kelle tegelik elukoht asub Luunja valla haldusterritooriumil. [- jõust 17.04.2016]
§ 2. Toimetulekutoetuse saaja
Toimetulekutoetust makstakse üksi elavale isikule või perekonnale, kelle kuu netosissetulek pärast alalise eluruumi alaliste kulude mahaarvamist Luunja Vallavolikogu kehtestatud kulude piirmäära ulatuses on alla kehtestatud toimetulekupiiri. Toimetulekupiiri suuruse üksi elavale isikule või perekonna esimesele liikmele kehtestab Riigikogu. Perekonna teise ja iga järgneva liikme toimetulekupiiri suurus on 80% perekonna esimese liikme toimetulekupiiri suurusest.
§ 3. Toimetulekutoetuse määramise alus
Toimetulekutoetuse määramise aluseks on taotlejaga abielus või abielulistes suhetes olevate samas eluruumis elavate isikute, nende ülalpidamisel olevate laste ja vanemate või teiste üht või enamat tuluallikat ühiselt kasutavate või ühist majapidamist omavate isikute sissetulek.
Perekonna arvestusliku toimetulekupiiri määramisel arvatakse perekonna koosseisu ka perekonnast ajutiselt eemalviibivad Eesti Vabariigi riiklike või Haridusministeeriumi poolt väljaantud koolituslubasid omavate õppeasutuste päevases õppevormis õppivad õpilased ja üliõpilased, kui nende rahvastikuregistrisse kantud alalise elukoha aadressandmed langevad kokku perekonna elukoha aadressandmetega.
§ 4. Toimetulekutoetuse arvestamise alus
Toimetulekutoetuse arvestamise aluseks on üksi elava isiku või perekonna kõigi liikmete eelneva kuu netosissetulek, jooksval kuul tasumisele kuuluvad alalise eluruumi alalised kulud vallavolikogu poolt kehtestatud määras ning kehtestatud toimetulekupiir.
§ 5. Perekonna arvestusliku toimetulekupiiri arvutamine
Perekonna arvestusliku toimetulekupiiri arvutamisel võetakse perekonnaliikmetena arvesse töövõimelises eas mittetöötavaid perekonnaliikmeid, kui nad:
1) on ametlikult töötuks tunnistatud ja saavad töötuskindlustushüvitist või töötutoetust;
2) on töötukassas töötuna arvel, aga ei saa töötutoetust, kuid osalevad töötukassa poolt suunatud tööharjutusel või tööpraktikal või tööturukoolitusel;
3) saavad riiklikku elatisraha;
4) saavad puudega inimese sotsiaaltoetust;
5) on vormistatud puudega lapse või puudega täiskasvanu hooldajaks;
6) on lapsehoolduspuhkusel alla 3-aastase lapsega;
7) on kodus nelja või enama lapsega, kuni noorim laps lõpetab I klassi.
§ 6. Perekonna sissetulekud
(1) Perekonna sissetulekute hulka arvatakse:
1) töötasu;
2) vanemahüvitis;
3) elatisraha (alimendid);
4) töövõimetuslehe alusel makstav hüvitis;
5) pension (kõik pensioniliigid, k.a toitjakaotuspension);
6) hooldajatoetus;
7) riiklike peretoetuste seaduse alusel makstavad toetused;
8) üksi last kasvatava puudega vanema toetus;
9) töötutoetus või töötuskindlustushüvitis;
10) õppetoetus;
11) tuludeklaratsiooniga tagastatav tulumaks;
12) tulu ettevõtlusest ja individuaalsest tegevusest (k.a tulu ettevõtlusest omandiõiguse alusel);
13) tulu kinnis- ja vallasvara müügist ja rentimisest;
14) tulu väärtpaberite ja erastamisväärtpaberite müügist;
15) stipendiumid;
16) honorarid;
17) intressid krediidiasutustelt ja hüvitusfondidelt;
18) muud sissetulekud.
(2) Perekonna sissetulekute hulka ei arvata:
1) ühekordseid toetusi, mida on üksi elavale isikule või perekonnale või selle liikmetele makstud riigi- või kohaliku eelarve vahenditest;
2) puuetega inimeste sotsiaaltoetuste seaduse alusel makstavaid toetusi, välja arvatud puudega vanema toetus;
3) riigi tagatisel antud õppelaenu;
4) tööturuteenuste ja –toetuste seaduse alusel tööturukoolituses, tööpraktikas ja tööharjutuses osalemise korral makstavat sõidu- ja majutustoetust ning tööturukoolituses osalemise korral makstavat stipendiumi;
5) lapsele, kellega ei elata koos, makstud elatisraha.
§ 7. Toimetulekutoetuse suurus
Toimetulekutoetuse suurus arvutatakse järgmise valemi järgi: TT = (EK + TP) – S, kusjuures TT- toimetulekutoetus, EK- eluasemekulud normpinna ulatuses, TP- perekonna arvestuslik toimetulekupiir, S- perekonna sissetulek (tulud).
§ 8. Alalise eluasemega seotud alaliste kulude arvesse võtmine toimetulekutoetuse määramisel
(1) Alalise eluasemega seotud alalised kulud võetakse toimetulekutoetuse määramisel arvesse eluruumi normpinna ulatuses. Normpinnaks loetakse 18 m² üldpinda pereliikme kohta ja täiendavalt 15 m² perekonna kohta. Juhul, kui korteri tubade arv võrdub seal alaliselt elavate inimeste arvuga, kuid korteri üldpind on normpinnast suurem, võetakse aluseks tegelik pind. Kui korteri üldpind on normpinnast väiksem, võetakse aluseks tegelik pind.
(2) Eluruumis üksinda elavatele pensionäridele võib toimetulekutoetuse määramisel arvestada normpinnaks kuni 51 m².
(3) Toimetulekutoetuse määramisel loetakse alalise eluruumi kasutamise õiguslikuks aluseks omandiõigust eluruumile, liikmelisust elamuühistus või eluruumi üürilepingut kooskõlas elamuseadusega.
(4) Alalise eluruumi alalisteks kuludeks on:
1) tegelik korteriüür;
2) elamu haldamise kulu, sealhulgas remondiga seotud kulu;
3) elamu renoveerimiseks võetud laenu tagasimakse kulu;
4) kütteks ja soojaveevarustuseks tarbitud soojusenergia või kütuse maksumus;
5) tarbitud veevarustuse ja reovee ärajuhtimise maksumus;
6) tarbitud elektrienergia maksumus;
7) tarbitud majapidamisgaasi maksumus;
8) maamaksukulud õue- või elamumaalt, mille arvestamise aluseks on kolmekordne elamualune pind;
9) hoone kindlustuse kulud, mille arvestamise aluseks on eluruumi normpind;
10) tegelik olmejäätmete veotasu (s.h. ühekordne olmejäätmete konteineri soetamine või igakuine rentimine).
(5) Toimetulekutoetust makstakse toetuse taotlejale, kes tasub ise oma alalise eluasemega seotud alalised kulud. Eluasemekulude tasumisel varem tekkinud võlgnevus ei kuulu katmisele sotsiaaltoetuste vahendite arvelt vallavalitsuse poolt.
(6) Toimetulekutoetuse määramisel võetakse täiendava kuluna arvesse perekonnast ajutiselt eemalviibivate päevases õppevormis õppivate õpilaste ja üliõpilaste elamispinna (ühiselamu koha, mis on õppeasutuse poolt ajutiselt kasutada antud) kulud õppetöö tegeliku toimumise kuul.
§ 9. Toimetulekutoetuse määramine
(1) Toimetulekutoetus määratakse jooksvaks kuuks sotsiaaltöötaja poolt. Eelnevate kuude eest toimetulekutoetust tagasiulatuvalt ei määrata.
(2) Toimetulekutoetuse taotleja esitab dokumendid toimetulekutoetuse saamiseks jooksva kuu eest hiljemalt 20. kuupäevaks vallavalitsusele.
§ 10. Toimetulekutoetuse väljamaksmine
Toimetulekutoetus määratakse viie tööpäeva jooksul pärast kõigi dokumentide esitamist ja kantakse kolme tööpäeva jooksul otsuse tegemise päevast arvates toimetulekutoetuse taotleja pangakontole või makstakse erandkorras välja sularahas.
§ 11. Toimetulekutoetuse määramata jätmine
(1) Toimetulekutoetuse võib jätta määramata:
1) töövõimelisele kaheksateistkümneaastasele kuni vanaduspensioniealisele isikule, kes ei tööta ega õpi ja on korduvalt ilma mõjuva põhjuseta keeldunud:
- valla poolt pakutud tööst või töötugiisiku teenusest ja tööotsingukoolitusest;
- osalemast valla poolt korraldatavas iseseisvale toimetulekule suunatud rehabilitatsioonis või õppeprotsessis.
2) isikule, kellel endal või kelle eestkostetaval on õigus elatist saada, kuid kes keeldub elatise saamise kohta dokumenti esitamast või elatist sisse nõudmast;
3) kui vallavalitsus leiab, et isikul on toimetulekuks piisavalt vahendeid.
(2) Toimetulekutoetuse määramata jätmine vormistatakse vallavalitsuse korraldusega.
§ 12. Dokumentide esitamine toimetulekutoetuse taotlemisel
(1) Esmakordsel taotluse vormistamisel ja andmete muutumisel esitatakse sotsiaaltöötajale:
1) alalise eluruumi omandust tõendav dokument;
2) alalise eluruumi kasutamise õiguslikuks aluseks olev üürileping;
3) täiskasvanud pereliikmete isikut tõendavad dokumendid (pass, ID-kaart);
4) alaealiste pereliikmete sünnitunnistused;
5) üle 16-aastasel õpilasel kehtiv õpilaspilet või koolitõend;
6) kohtumäärus või notariaalne kokkulepe elatisraha väljamõistmise kohta;
7) vormikohane taotlus, kus lisaks pere üldandmetele ja toetuse kättesaamise viisile on kirja pandud kinnisasjad ja vallasasjadest eluruumid, sõidukid liiklusseaduse tähenduses ja väärtpaberid väärtpaberituru seaduse tähenduses.
(2) Toimetulekutoetuse taotlemisel esitatakse igakuiselt järgmised dokumendid:
1) makseteatis üüri ja kommunaalkulude kohta;
2) kviitungid elektri ja gaasi tasumise kohta;
3) kviitung/teatis kütte ostmise kohta;
4) Maksu-ja Tolliametist tõend taotlusele eelnenud kuul saadud töötasusummade ja neist mahaarvatud tulumaksu, töötuskindlustusmaksu, kogumispensioni ja makstud elatisraha suuruse kohta;
5) haiguslehel viibimisel Haigekassast tõend makstud hüvitise kohta;
6) tõend elatisraha saamise kohta või kohtutäituri tõend elatisraha mittesaamise kohta;
7) üliõpilastel koolitõend stipendiumi saamise või mittesaamise kohta;
8) töötutel töötukassa poolt välja antud individuaalne tööotsimiskava;
9) tõestus, et taotleja on ise tasunud oma arved (pangaülekandekviitungid) ehk taotlemisele eelneva kuu üüri ja kommunaalkulude maksekviitungid.
(3) Igakuisel pöördumisel toimetulekutoetuse taotlemiseks täidetakse vormikohane avaldus, mis sisaldab andmeid taotleja enda, tema perekonnaliikmete ja nende sissetulekute ning loetelu esitatud maksedokumentide kohta. Esitatud andmete õigsust kinnitab taotleja oma allkirjaga.
§ 13. Toetust arvestava sotsiaaltöötaja õigused
(1) Toetust arvestaval sotsiaaltöötajal on õigus saada toetust taotleva isiku kohta vajalikke täiendavaid andmeid teistelt juriidilistelt ja füüsilistelt isikutelt, kui nende andmete avaldamine ei ole seadusega keelatud.
(2) Kahtluse korral sissetulekuid tõendavate dokumentide ja elukoha andmete õigsuse suhtes esitab sotsiaaltöötaja need kontrollimiseks maksuametile ja rahvastikuregistri volitatud töötlejale.
(3) Juhul kui taotleja jätab koos taotlusega esitamata nõutud andmed või dokumendid, määrab sotsiaaltöötaja taotluse esitajale tähtaja puuduste kõrvaldamiseks. Tähtajaks puuduste kõrvaldamata jätmisel jäetakse taotlus läbi vaatamata.
§ 14. Toetuse taotleja kohustused
(1) Toetuse taotleja on kohustatud informeerima vallavalitsust kõigist muutustest, mis puudutavad perekonna koosseisu, perekonnaliikmete isikuandmeid, sotsiaalset seisundit, haridust, sissetulekuid, eluaset ja arveldusarve numbrit (millele toetus kantakse).
(2) Toetuse taotleja vastutab esitatud andmete ja dokumentide õigsuse eest ja tõendab seda oma allkirjaga taotlusel.
§ 15. Sanktsioonid sissetulekute tahtliku varjamise või valeandmete esitamise korral
Perekonna sissetulekute tahtliku varjamise ja/või valeandmete esitamise ilmsiks tuleku korral lõpetatakse toetuse maksmine ja saadud toetus nõutakse seaduses ettenähtud korras tagasi.
§ 16. Ühekordse toetuse maksmine
(1) Toimetulekutoetuseks ettenähtud summade piisavuse korral võib vallavalitsuse korralduse alusel maksta lastega peredele toimetulekut soodustavaid ühekordseid toetusi.
(2) Erandkorras ja summade piisavuse korral võib vallavalitsuse korralduse alusel maksta ühekordset toetust õnnetusjuhtumitega seonduvate kahjude hüvitamiseks.
(2) Määrust rakendatakse 1. juunist 2015. a.


text:
Georgi Aksinov versus Ida-Viru Maksuamet - Raamatupidaja
Georgi Aksinov versus Ida-Viru Maksuamet
Kohtuasja number 3-3-1-73-04
Otsuse kuupäev 19. jaanuar 2005
Kohtukoosseis Eesistuja Tõnu Anton, liikmed Julia Laffranque ja Harri Salmann
Kohtuasi Georgi Aksinovit¹i (Aksinovit¹) kaebus Ida-Viru Maksuameti 27. oktoobri 2003. a maksuotsuse nr 4-13/59/40/41 tühistamiseks
Vaidlustatud kohtulahend Tartu Ringkonnakohtu 2. juuni 2004. a kohtuotsus haldusasjas nr 2-3-70/2004
Menetluse alus Riigikohtus Georgi Aksinovit¹i kassatsioonkaebus
Rahuldada kassatsioonkaebus.
Tühistada Tartu Ringkonnakohtu 2. juuni 2004. a otsus haldusasjas nr 2-3-70/2004 ja Jõhvi Halduskohtu 30. detsembri 2003. a otsus haldusasjas nr 3-273/2003. Teha uus otsus, millega tühistada Ida-Viru Maksuameti 27. oktoobri 2003. a maksuotsus nr 4-13/59/40/41.
Mõista Maksu- ja Tolliametilt Georgi Aksinovit¹i kasuks välja kohtukulud 16 851 krooni.
1. Ida-Viru Maksuamet (IVMA) kontrollis füüsilisest isikust ettevõtja Georgi Aksinovit¹i riiklike maksude arvestamise ja tasumise õigsust perioodil 1. jaanuar 2001 kuni 31. detsember 2002 ning koostas 5. septembril 2003 revisjoniakti nr 4-04/59/73, milles tuvastati, et 17. juunil 2002 ületas G. Aksinovit¹i maksustatav käive kalendriaasta algusest arvates 250 000 krooni, moodustades 271 153 krooni ja 40 senti. 16. oktoobril 2003 tegi IVMA otsuse nr 9-04/19 G. Aksinovit¹i registreerimiseks käibemaksukohustuslasena tagasiulatuvalt alates 1. juulist 2002. 27. oktoobril 2003 tegi IVMA maksuotsuse nr 4-13/59/40/41, millega kohustas G. Aksinovit¹i tasuma 2002. aasta eest käibemaksu 44 404 krooni ja intresse 11 406 krooni.
IVMA 10. detsembri 2003. a otsusega nr 6.-03/129 muudeti maksuotsust ning vähendati tasumisele kuuluvat maksusummat ja intressi. G. Aksinovit¹i kohustati 2002. a eest tasuma käibemaksu 37 630 krooni ja intresse 8080 krooni. Muudeti ka maksuotsuse põhjendavat osa.
2. Halduskohtule esitatud kaebuses palus G. Aksinovit¹ tühistada maksuotsus täies ulatuses, jätta kohaldamata Käibemaksuseaduse (KMS) § 11 lg 2 ning algatada põhiseaduslikkuse järelevalve menetlus KMS § 11 lg 2 põhiseadusevastaseks tunnistamiseks. Kaebaja õiguste piiramise ulatus on võrreldes tema poolt toime pandud KMS § 9 lg-st 1 tuleneva registreerimiskohustuse rikkumise olemuse ja tähtsusega ilmselgelt ebaproportsionaalne. Kaebuse kohaselt on KMS § 11 lg 2 vastuolus Põhiseaduse §-s 11 väljendatud proportsionaalsuse põhimõttega. Samuti väidab kaebaja, et maksuhaldur on täiendava käibemaksu arvutamisel kasutanud ebaõiget metoodikat.
3. Jõhvi Halduskohtu 30. detsembri 2003. a kohtuotsusega haldusasjas nr 3-273/2003 jäeti kaebus täies ulatuses rahuldamata.
Halduskohus oli seisukohal, et KMS lubab erijuhtudel maksu kumuleerumist. KMS § 11 lg-s 2 kehtestatud piirang ongi üheks selliseks erandiks ja sellest tulenevalt ei saa rääkida KMS § 11 lg 2 vastuolust Käibemaksuseaduse põhimõtetega ega sellest, et tegemist on karistusõigusliku sanktsiooniga. KMS § 11 lg 2 sisalduva sisendkäibemaksu mahaarvamise keelu näol ei ole tegemist ülemäära range abinõuga, sest seadusandja on võimaldanud kõigil ettevõtlusega tegelevatel isikutel hoida mitteregistreerumisest tulenevad kahjulikud tagajärjed ära end ise ja õigeaegselt registreerides. Sellest tulenevalt ei ole alust pidada ettevõtja õigustesse sekkumise ulatust ja intensiivsust ebaproportsionaalseks.
Sisendkäibemaksu mahaarvamise keeld on halduskohtu arvates kohane ja vajalik. Juhul, kui lubada kaebajal sisendkäibemaksu maha arvata registreerimise otsuse tegemisele eelnenud perioodi eest, oleks see ebaõiglane teiste maksuhalduri algatusel registreeritud maksukohustuslaste suhtes, kellel sisendkäibemaksu maha arvata ei lubata, samuti kõigi nende isikute suhtes, kes end ise käibemaksukohustuslaseks registreerisid. Sellisel juhul kaotaksid viimased motivatsiooni seaduskuulekalt käitumiseks ja raskeneks oluliselt käibemaksu laekumise prognoosimine. Kuna IVMA tegi oma 10. detsembri 2003. a otsusega vaidlustatud maksuotsuse põhjendavasse ossa muudatused, siis on kohtumenetluses ära langenud kaebuse väited maksuotsuses kasutatud metoodika suhtes.
4. G. Aksinovit¹ esitas halduskohtu otsuse peale apellatsioonkaebuse, milles palus kohtuotsus tühistada ja teha asjas uus otsus, millega tühistataks vaidlustatud maksuotsus, jättes kohaldamata KMS § 11 lg 2 ning algatades selle sätte põhiseadusvastaseks tunnistamise menetluse.
5. Tartu Ringkonnakohtu 2. juuni 2004. a kohtuotsusega haldusasjas nr 2-3-70/2004 jäeti apellatsioonkaebus rahuldamata. Ringkonnakohus leidis, et apellandi väited ei anna põhjust vaidlustatud kohtuotsust tühistada või muuta. Halduskohus on põhjalikult ja õigesti käsitlenud KMS § 11 lg 2 Põhiseadusele vastavuse küsimust.
6. G. Aksinovit¹i kassatsioonkaebuses palutakse tühistada ringkonnakohtu ja halduskohtu otsused ning teha uus otsus, millega tühistada IVMA vaidlustatud maksuotsus, jättes kohaldamata kuni 1. maini 2004 kehtinud KMS § 11 lg 2 ning algatada põhiseaduslikkuse järelevalve menetlus. Kassaator leiab, et KMS § 11 lg 2 on vastuolus Põhiseaduse § 11 lõikega 2. Samuti on kassaatori arvates ringkonnakohus oluliselt rikkunud kohtumenetluse normi, jättes vastamata apellatsioonkaebuse põhjendustele.
7. Maksu- ja Tolliameti kirjalikus vastuses vaieldakse kassatsioonkaebusele vastu. Vastuses leitakse, et ringkonnakohtu otsus on seaduslik ja piisavalt põhjendatud ning kassatsioonkaebuses esitatud seisukohad ja väited ei anna alust kohtuotsuste ja maksuotsuse muutmiseks ega tühistamiseks.
8. Käesolevas asjas käib vaidlus selle üle, kas ettevõtjal, kes registreeriti tagasiulatuvalt käibemaksukohustuslaseks, on õigus maha arvata tagasiulatuvalt maksukohustuslaseks registreerimise päeva ning maksukohustuslaseks registreerimise otsuse tegemise päeva vahelise perioodi sisendkäibemaksu.
IVMA registreeris G. Aksinovit¹i käibemaksukohustuslaseks alates 1. juulist 2002 ning määras tasumisele kuuluva käibemaksu 2002. aasta eest. Seega kuulus kohaldamisele 1. jaanuarist 2002 kuni 1. maini 2004 kehtinud KMS.
9. KMS § 11 lg 1 kohaselt võis maksukohustuslane alates maksukohustuslasena registreerimise päevast arvata KMS § 20 lg 1 alusel maha sisendkäibemaksu pärast maksukohustuslasena registreerimist. KMS § 11 lg 2 sätestas, et KMS § 9 lõike 5 alusel tagasiulatuvalt registreeritud maksukohustuslasel on õigus teha KMS § 20 lõikes 1 nimetatud mahaarvamisi maksuameti otsuse tegemise kuupäevast alates.
KMS § 9 lg 5 sätestas, et kui maksuametil on andmeid, et isikul on tekkinud KMS § 9 lõigetes 1 või 11 nimetatud suuruses maksustatav käive, kuid ta ei ole registreerimisavaldust samas lõikes sätestatud tähtaja jooksul esitanud, registreerib maksuamet isiku nimetatud suuruses maksustatava käibe tekkimise päeva seisuga omal algatusel. G. Aksinovit¹ registreeriti 16. oktoobril 2003 KMS § 9 lg 5 alusel käibemaksukohustuslaseks tagasiulatuvalt alates 1. juulist 2002.
Maksuhalduri ja kohtute tõlgenduse kohaselt keelab KMS § 11 lg 2 ettevõtja tagasiulatuval registreerimisel sisendkäibemaksu mahaarvamise selle perioodi eest, mis eelneb registreerimisotsuse tegemisele. See tähendaks, et kassaator oleks pidanud maksma oma ettevõtluse käibelt käibemaksu alates 1. juulist 2002, kuid sisendkäibemaksu saaks maha arvata alles pärast 16. oktoobrit 2003 soetatud kaupadelt ja teenustelt. Kassaator leiab, et KMS § 11 lg 2 oleks sellise tõlgenduse kohaselt põhiseadusevastane, kuna siis toimuks käibemaksu kumulatsioon ja ettevõtja õiguste ebaproportsionaalne piiramine.
10. Ebaõige on halduskohtu järeldus, et sisendkäibemaksu mahaarvamise õiguse andmine looks registreerimiskohustust rikkunud ettevõtjale eeliseid võrreldes õigeaegselt registreerinud ettevõtjatega. Halduskolleegium leiab, et sisendkäibemaksu mahaarvamise õigus seab ettevõtjad võrdsesse olukorda ning selle õiguse piiramine paneb ettevõtja teistega võrreldes ebasoodsasse olukorda.
Riigikohus on oma lahendites korduvalt rõhutanud, et käibemaks on tarbijat, mitte ettevõtjat koormav maks (vt Riigikohtu halduskolleegiumi 8. märtsi 1999. a määrust asjas nr 3-3-1-5-99, 7. veebruari 2000. a otsust asjas nr 3-3-1-50-99 ja 22. veebruari 2001. a otsust asjas nr 3-3-1-62-00). Riigikohtu halduskolleegiumi 28. mai 2002. a otsuses asjas nr 3-3-1-21-02 on märgitud: "Lisandväärtuse maksuna rakendatava mittekumuleeruva käibemaksu põhitunnuseks on sisendkäibemaksu mahaarvamise õigus. Sellega tagatakse, et kaupade ja teenuste tarbimine ettevõtluse tarbeks poleks maksustatud käibemaksuga ning et ei tekiks käibemaksu kumuleerumist. /.../ Kõrvalekalded lisandunud väärtuse maksu printsiibist on lubamatud, sest need moonutaksid konkurentsi ning takistaksid kaupade ja teenuste vaba liikumist. Kui piiratakse sisendkäibemaksu mahaarvamist ettevõtluses kasutatavate kaupade soetamisel ning ei vabastata samaaegselt nende kaupade müüki käibemaksust, siis sellise kauba omahind suureneb mahaarvamata käibemaksu võrra ning kaup muutub konkurentsivõimetuks, sest ta on vähemalt osaliselt mitmekordselt käibemaksuga koormatud."
11. Kohtud on leidnud, et sisendkäibemaksu mahaarvamise keeld on kohane ja vajalik abinõu kutsumaks korrale ettevõtjaid, kes ei käitu õiguskuulekalt ning ei registreeri ennast õigeaegselt käibemaksukohustuslaseks, kui nende käive ületab registreerimiseks kohustusliku piirmäära. Kolleegium on seisukohal, et käibemaksu kumuleerumisel ei tohi olla karistavat eesmärki. Maksustamine peab toimuma maksumaksja maksevõimelisusest lähtuvalt ning ei tohi sõltuda tegudest, mis jäävad väljapoole maksuõigussuhte aluseks olevat teokoosseisu.
Sarnast seisukohta on kolleegium rõhutanud ka varem. Riigikohtu halduskolleegiumi 2. oktoobri 2002. a otsuses asjas nr 3-3-1-40-02 on märgitud, et arvepidamise nõuete rikkumine iseenesest ei saa olla aluseks täiendava maksu määramisele. Riigikohtu halduskolleegiumi 12. juuni 2003. a otsuses asjas nr 3-3-1-55-03 on märgitud, et puudused maksumaksja raamatupidamis- või maksuarvestuses võivad endaga kaasa tuua maksu juurdemääramise vaid siis, kui puudus on oluline, s.t takistab maksukohustuse aluseks oleva majandustehingu olemasolu ja selle asjaolude kontrollimist. Riigikohtu halduskolleegiumi 19. aprilli 2004. a otsuses asjas nr 3-3-1-12-04 on rõhutatud, et ainuüksi võitluse tõhustamine ulatuslike käibemaksupettustega ei saa õigustada sisendkäibemaksu mahaarvamise keeldu, mille tulemuseks on käibemaksu kumuleerumine. Riigikohtu halduskolleegiumi 2. detsembri 2004. a kohtotsustes asjades nr 3-3-1-50-04 ja nr 3-3-1-51-04 on rõhutatud, et maksu määramisel ei tohi olla karistavat iseloomu.
12. Isegi kui saaks aktsepteerida maksustamise karistavat eesmärki, oleks käesoleval juhul sisendkäibemaksu mahaarvamise keeld ilmselgelt ebaproportsionaalne võrreldes toimepandud teoga. Kui ettevõtja ei registreeri ennast õigeaegselt käibemaksukohustuslaseks, siis ei arvesta ta oma käibelt käibemaksu ning ei arva sellest maha sisendkäibemaksu. See summa, mille käibemaksukohustuslasena registreerimata ettevõtja jätab sisendkäibemaksuna maha arvamata, laekub kaupade ja teenuste müüjatelt riigile. Mida suurem on see summa, mida käibemaksukohustuslasena registreerimata ettevõtja oleks saanud sisendkäibemaksuna maha arvata siis, kui ta oleks ennast käibemaksukohustuslasena registreerinud, seda väiksem on ka arvestatud käibemaksu ja sisendkäibemaksu vahe, mis jäi riigile laekumata selletõttu, et ettevõtja ei registreerinud ennast õigeaegselt käibemaksukohustuslasena. Kui ettevõtja tagasiulatuval registreerimisel nõuda sisse ainult käibelt arvestatud käibemaks ja mitte lubada tagasiulatuvalt maha arvata sisendkäibemaksu, siis tekib ettevõtjal seda suurem täiendav kulutus, mida suurem oleks olnud mahaarvatav sisendkäibemaks siis, kui ta oleks ennast õigel ajal registreerinud. See tähendab, et mida väiksem oli registreerimiskohustuse rikkumise tulemusena riigile laekumata jäänud käibemaksusumma, seda suurema täiendava rahalise kohustuse peab ettevõtja tagasiulatuval registreerimisel kandma.
Kolleegium peab vajalikuks veel märkida, et ettevõtja tagasiulatuv käibemaksukohustuslaseks registreerimine tekitab ettevõtjale olulisi ebasoodsaid tagajärgi ka siis, kui sisendkäibemaksu mahaarvamist ei piirata. Ettevõtja peab tagasiulatuvalt parandama ostjatele esitatud arveid, tuues arvetel välja käibemaksu ning märkides arvel oma käibemaksukohustuslasena registreerimise numbri. Kui ostjad ei nõustu arvetel näidatud summade suurendamisega käibemaksu võrra, siis tekib ettevõtjal vastav täiendav kulutus, millega kauba või teenuse müümise ajal ei arvestatud. Ettevõtja peab tagasiulatuva registreerimise korral maksma ka intressi käibemaksukohustuse mitteõigeaegse täitmise eest. Samuti annab Maksukorralduse seaduse § 154 võimaluse karistada rahatrahviga neid ettevõtjaid, kes ennast õigeaegselt käibemaksukohustuslasena ei registreeri. Järelikult toob maksuseaduse rikkumine endaga üldjuhul kaasa ettevõtja tulude vähenemise, mis kindlasti mõjutab ettevõtjaid õiguskuulekalt käituma.
13. Sisendkäibemaksu mahaarvamise piirangud on reeglina õigustatud siis, kui on alust kahelda, kas soetatud kaup või teenus on seotud ettevõtja maksustatava käibega. Näiteks on Euroopa Liidu õiguse ja Euroopa Komisjoni seisukohtade kohaselt peetud õigeks piirata sisendkäibemaksu mahaarvamist kulutustelt sõiduautodele, majutamisele, vastuvõttudele, esindamisele, luksuskaupadele ja meelelahutusele (vt Riigikohtu halduskolleegiumi 19. aprilli 2004. a kohtuotsust asjas nr 3-3-1-12-04). Käesoleval juhul ei ole vaidlust selle üle, et G. Aksinovit¹i poolt ajavahemikul 1. juulist 2002 kuni 16. oktoobrini 2003 tehtud kulutused, millelt soovitakse sisendkäibemaks maha arvata, on ettevõtlusega seotud.
14. Sisendkäibemaksu mahaarvamist võib piirata ka siis, kui maksukohustuslane ei täida maksumenetluses kaasaaitamiskohustust, ei säilita kaupade ja teenuste soetamist tõendavaid dokumente, ei näita kauba või teenuse müüjate kontrollimisel üles äris nõutavat või tavapärast hoolsust või takistab maksuhalduril tõendite kogumist (vt Riigikohtu halduskolleegiumi 16. aprilli 2003. a otsust asjas nr 3-3-1-29-03, 2. juuni 2003. a otsust asjas nr 3-3-1-40-03ja 3. juuni 2004. a otsust asjas nr 3-3-1-21-04 ning 2. detsembri 2004. a kohtuotsuseid asjades nr 3-3-1-50-04 ja nr 3-3-1-51-04). Käesoleval juhul ei ole vaidlust tehingute toimumise ja müüjate tuvastamise osas, samuti ei ole maksumaksjale ette heidetud kaasaaitamiskohustuse või arvepidamiskohustuse rikkumist.
15. Riigikohus lähtub KMS § 11 lg 2 tõlgendamisel ka asjaolust, et nii enne 1. jaanuari 2002 kehtinud Käibemaksuseaduses kui ka alates 1. maist 2004 kehtivas Käibemaksuseaduses ei ole sellist sisendkäibemaksu mahaarvamise piirangut, nagu oli sätestatud ajavahemikul 1. jaanuarist 2002 kuni 30. aprillini 2004 kehtinud KMS § 11 lg-s 2. Riigikohtu arvates puudub mõistlik põhjendus kohelda ebavõrdselt neid maksumaksjaid, kelle maksuhaldur registreeris tagasiulatuvalt perioodil 1. jaanuarist 2002 kuni 1. maini 2004, võrreldes maksumaksjatega, kes registreeriti enne või pärast nimetatud ajavahemikku.
16. Riigikohtu halduskolleegium leiab, et KMS § 11 lõiget 2 on võimalik tõlgendada nii, et oleks välistatud käibemaksu kumuleerumine ning järgitaks enne ja pärast nimetatud sätteid kehtinud regulatsioonide põhimõtteid. Halduskolleegium ei näe kaalukaid põhjendusi, et tõlgendada KMS § 11 lg-t 2 maksukohustuslase õigusi piiravana ja maksustamispõhimõtetega vastuolus oleva erandina. Seetõttu ei ole vajalik algatada põhiseaduslikkuse järelevalve menetlust.
Eelnevast lähtuvalt asub kolleegium seisukohale, et KMS § 11 lõiget 2 tuleb tõlgendada koostoimes KMS § 11 lõikega 1 ja lähtuvalt KMS §-st 1 tulenevast lisandunud väärtuse maksu põhimõttest nii, et MKS § 11 lg 2 ei keela käibemaksu mahaarvamist, vaid nihutab sisendkäibemaksu mahaarvamise õiguse kasutamise hilisemale ajale. Sisendkäibemaksu mahaarvamise õigus kehtib ettevõtja tagasiulatuva registreerimise otsuse tegemisele eelnenud perioodi suhtes, kuid erinevalt KMS § 11 lõikes 1 sätestatud üldreeglist saab sisendkäibemaksu mahaarvamise õigust hakata kasutama alates maksukohustuslasena registreerimise otsuse tegemise päevast. Seega saab registreerimise päeva ja registreerimisotsuse tegemise päeva vahelise perioodi sisendkäibemaksu maha arvata alles neil maksustamisperioodidel, mis järgnevad maksuameti otsuse tegemisele.
Kuna vaidlustatud maksuotsus tehti pärast G. Aksinovit¹i käibemaksukohustuslasena registreerimise otsust, siis oleks maksuhaldur tulenevalt uurimispõhimõttest pidanud maksuotsuse tegemisel võtma arvesse mahaarvatava sisendkäibemaksu selle perioodi eest, mille eest määrati ettevõtluse käibelt arvestamata jäänud käibemaks. Kuna Riigikohus ei saa ise välja selgitada mahaarvamisele kuuluva sisendkäibemaksu suurust, siis tuleb vaidlustatud maksuotsus tervikuna tühistada.
17. Kuna Riigikohus rahuldab G. Aksinovit¹i kaebuse täielikult, siis tuleb vastustajalt välja mõista kantud kohtukulud. Vastavalt esitatud kohtukulude nimekirjale koosnevad kassaatori kohtukulud riigilõivust kaebuse esitamisel halduskohtusse 1674 kr ja apellatsioonkaebuselt 1371 kr ning õigusabikuludest halduskohtus 4602 kr, ringkonnakohtus 4956 kr ja Riigikohtus 4248 kr. Kokku on kassaatori kohtukulud 16 851 kr. Kohtukulude kandmine on tõendatud ja õigusabikulude suurus on asja mahtu ja keerukust arvestades õigustatud. Seega tuleb vastustajalt välja mõista 16 851 kr.
Tõnu Anton, Julia Laffranque, Harri Salmann
URL: http://www.raamatupidaja.ee/uudised/2005/01/19/georgi-aksinov-versus-ida-viru-maksuamet

matches:
§ 11
§ 11
§ 9
§ 11
§ 11
§ 11
§ 11
§ 11
§ 11
§ 11
§ 11
§ 11
§ 11
§ 20
§ 11
§ 9
§ 20
§ 9
§ 9
§ 9
§ 11
§ 11
Riigikohus
§ 154
Riigikohus
§ 11
§ 11
§ 11
§ 11
§ 11
§ 11
§ 11
§ 11
Riigikohus
Riigikohus


text:
esitatud 8. mail 2018(1)
Kohtuasi C‑304/17
Eelotsusetaotlus – Kohtualluvus tsiviil‑ ja kaubandusasjades – Lepinguväline kahju – Puudulikust prospektist lähtudes tehtud investeering – Koht, kus kahjustav sündmus on toimunud – Pangakonto olulisus
1. Helga Löber investeeris äriühingu Barclays Bank Plc emiteeritud esitajavõlakirjadesse. Nende võlakirjade omandamiseks kanti vastavad summad tema (isiklikult) jooksevkontolt Viinis (Austria) kahele väärtpaberikontole Grazis ja Salzburgis. Seejärel tehti nendelt väärtpaberikontodelt makse vaidlusaluste võlakirjade eest.
2. Hiljem kaotasid võlakirjad väärtuse. H. Löber asus seisukohale, et tema investeerimisotsus oli ajendatud nende võlakirjade kohta avaldatud puudulikust (eksimusse viimise tähenduses) prospektist. Ta esitas äriühingu Barclays Bank PLC vastu nõude summas 34 459,06 eurot, millele lisanduvad intressid ja kohtukulud. Ta on seisukohal, et see summa vastab kahjule, mida Barclays Bank PLC puuduliku prospekti avaldamise teel talle vääresitlusega (eksimusse viimise tähenduses) põhjustas.
3. Ta pöördus nõudega kohtusse oma elukohas Viinis. Seal asub ka tema jooksevkonto, kust ta tegi investeerimisel esimese ülekande. Esimese ja teise astme kohus aga otsustasid, et nad ei ole pädevad seda juhtumit menetlema. Kohtuasi on nüüd Oberster Gerichtshofi (Austria kõrgeim üldkohus) menetluses. See kohus soovib sisuliselt teada, milline kasutatud pangakontodest, kui ükski, on asjakohane selle kindlaksmääramisel, milline kohus on pädev vaidlusalust nõuet menetlema.
4. Kuna põhikohtuasi algatati 16. novembril 2012, on ratione temporis jätkuvalt kohaldatav määrus (EÜ) nr 44/2001(2).(3)
5. Määruse nr 44/2001 põhjendustes 11 ja 12 on märgitud:
6. Määruse nr 44/2001 artikli 2 lõikes 1 on sätestatud, et „[k]äesoleva määruse kohaselt kaevatakse isikud, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, selle liikmesriigi kohtutesse nende kodakondsusest hoolimata“.
7. Määruse nr 44/2001 artikli 3 lõikes 1 on sätestatud, et „[i]sikuid, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, saab teise liikmesriigi kohtusse kaevata üksnes [II] peatüki 2.–7. jaos sätestatud korras“.
8. Vastavalt II peatüki 2. jaos oleva artiklile 5 lõikele 3 „[võib] [i]siku, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, võib teises liikmesriigis kaevata: […] lepinguvälise kahju puhul selle paiga kohtusse, kus kahjustav sündmus on toimunud või võib toimuda […]“.
9. Äriühing Barclays Bank Plc (edaspidi „vastustaja“) asub Londonis (Ühendkuningriik) ja tal on filiaal Maini-äärses Frankfurdis (Saksamaa). Vastustaja emiteeris esitajavõlakirjad „X1 Global EUR Index Zertifikat“ (edaspidi „võlakirjad“), mida märkisid institutsioonilised investorid. Need institutsioonilised investorid omakorda müüsid neid võlakirju järelturul, muu hulgas Austrias asunud tarbijatele.
10. Võlakirjade väärtus (ja seega tagasimakse summa) olenes indeksist, mis moodustus mitme alusfondi portfellist. Selle portfelli koostas ja seda haldas äriühing X1 Fund Allocation GmbH asukohaga Saksamaal.
11. Võlakirjad emiteeriti 22. septembri 2005. aasta (saksakeelse) „põhiprospekti“ ja 20. detsembri 2005. aasta üldtingimuste alusel. Põhiprospekt registreeriti liikmesriigi pädevas asutuses Österreichische Kontrollbank AG.
12. Avalik pakkumine võlakirjade märkimiseks kestis 20. detsembrist 2005 kuni 24. veebruarini 2006. Võlakirjad emiteeriti 31. märtsil 2006. Võlakirjade omandamise kliiringuteenuse osutaja oli Maini-äärses Frankfurdis asuv aktsiaselts.
13. Investeerimisostutehingu teostamiseks kandis Viinis elav H. Löber (edaspidi „määruskaebuse esitaja“) kõigepealt vastavad summad oma (isiklikult) jooksevkontolt, mis asus Viinis, kahele väärtpaberikontole kahes eri Austria pangas, mille asukohad olid vastavalt Salzburgis ja Grazis (edaspidi „tasaarvelduskontod“). Nende tasaarvelduskontode kaudu investeeris ta seejärel võlakirjadesse 28 648,43 eurot (kahes osas: 8. novembril 2006 ja 4. augustil 2007).
14. Eelotsusetaotluse esitanud kohus on märkinud, et äriühingu X1 Fund Allocation GmbH juhataja ja fondinõustaja (edaspidi „fondinõustaja“) tegevuse tagajärjel kaotati investeeritud raha.
15. Määruskaebuse esitaja pöördus vastustaja vastu kohtusse nõudega, et talle makstaks välja 34 459,06 eurot ning lisaks sellele intress ja kulud tema osaluse eest võlakirjades. Määruskaebuse esitaja lähtus oma nõudes esiteks lepingust ja teiseks prospektiga seotud vastutusest. Teisena nimetatud aluse kohta märkis ta, et vastustaja ei ole maininud olulisi riske ega teavet seoses investeeringute struktuuri ja fondinõustaja hallatud fondidega. Samuti väitis ta, et prospektis avaldatud teave oli väga eksitav.
16. Prospektiga seotud vastutust puudutava kohtualluvuse osas tugines määruskaebuse esitaja määruse nr 44/2001 artikli 5 lõikele 3.
17. Vastustaja ei nõustunud asja alluvusega Austria kohtutele ja palus jätta hagi rahuldamata.
18. Handelsgericht Wien (Viini kaubanduskohus, Austria) määras 18. juuli 2016. aasta määrusega esimeses kohtuastmes, et rahvusvahelise kohtualluvuse normide kohaselt ei allu asi talle. Nimetatud kohus otsustas, et määruskaebuse esitaja ei saa lepingust tulenevat nõuet menetleva kohtu pädevuse suhtes tugineda määruse nr 44/2001 artikli 15 lõikele 1 ega artikli 5 lõike 1 punktile a. Võlakirjade omandamisest tulenevad lepinguvälised nõuded, mille hulka kuuluvad prospektiga seotud vastutust puudutavad nõuded, vastavad määruse nr 44/2001 artikli 5 lõike 3 tingimustele. Ent määruskaebuse esitaja ei ole väitnud, et kahju tekkis vahetult tema pangakontol, mis asus Viinis. Määruskaebuse esitaja omandas võlakirjad hoopis tasaarvelduskontode kaudu. Seega kandis ta kahju Grazis ja Salzburgis.
19. Oberlandesgericht Wien (liidumaa kõrgeim kohus Viinis, Austria) jättis selle kohtumääruse 6. detsembri 2016. aasta kohtumäärusega muutmata. Lepingust tuleneva nõude kohta märkis ta, et kohustuse täitmise koht määruse nr 44/2001 artikli 5 lõike 1 punkti a tähenduses oli Maini-äärne Frankfurt. Seega ei ole Austria kohtutel selles osas rahvusvahelist pädevust. Prospektiga seotud vastutust puudutavate nõuete osas ei saanud määruskaebuse esitaja tugineda määruse nr 44/2001 artikli 5 lõikele 3, sest see lepinguväline nõue oli lepingust tuleneva nõudega tihedalt seotud.
20. Määruskaebus esitati Oberster Gerichtshofi (Austria kõrgeim üldkohus), s.o eelotsusetaotluse esitanud kohtusse. Nimetatud kohus otsustas menetluse peatada ja taotleda Euroopa Kohtult eelotsust järgmises küsimuses:
„Kas [määruse […] nr 44/2001] artikli 5 punkti 3 kohaselt allub asi lepinguvälisest kahjust tulenevate nõuete korral prospektiga seotud vastutuse alusel, kui
21. Määruskaebuse esitaja, vastustaja, Kreeka valitsus ja komisjon on esitanud kirjalikud seisukohad.
22. Käesoleva ettepaneku ülesehitus on järgmine. Alustan mõnest sissejuhatavast märkusest vaidlusaluse nõude laadi kohta (A). Seejärel kirjeldan asjakohast kohtupraktikat, kus on lepinguväliste nõuetega seotud kohtualluvuse kindlaksmääramisel arvesse võetud nõude esitaja varade või pangakonto asukohta (B). Lõpuks pakun välja kriteeriumid kohtualluvuse hindamiseks käesolevas asjas, pidades silmas konkreetset väidetava lepinguvälise kahju liiki (C).
A. Lepingust tulenev või lepinguväline?
23. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul tuleb eeldada, et väidetav prospektiga seotud vastutus ei ole hõlmatud „lepingutega seotud asjade“ mõistega. Ta märgib, et vaidlusalune nõue on lepinguväline ja seetõttu on asjakohane säte määruse nr 44/2001 artikli 5 punkt 3.
24. Komisjon on selle hinnanguga nõus.
25. Tuleks meenutada, et niisuguse liigituse kohta peab otsuse tegema eelotsusetaotluse esitanud kohus juhtumi konkreetsete asjaolude põhjal. See tuleneb ka kohtuotsusest Kolassa,(4) kus Euroopa Kohus kaalus prospektiga seotud vastutust puudutava nõude suhtes eri kohtualluvuse aluseid faktiliselt samasuguses kontekstis nagu käesolevas asjas.
26. Esiteks järeldas Euroopa Kohus, et H. Kolassa nõude esitajana ei saanud esitada hagi enda elukohas, tuginedes määruse nr 44/2001 artikli 16 lõikele 1. Nimelt ei saanud tema nõuet pidada niisuguseks, mis puudutas sama määruse artikli 15 lõike 1 tähenduses tarbija sõlmitud lepingut. Tema ja prospekti avaldanud panga vahel, kes oli selles kohtuasjas kostja, ei olnud lepingut.(5)
27. Teiseks välistas Euroopa Kohus lepingust tuleneva vastutusega seotud kohtualluvuse aluse, sest ilmnes, et kostja ei olnud võtnud määruskaebuse esitaja ees vabatahtlikult ühtegi kohustust.(6)
28. Kolmandaks järeldas Euroopa Kohus, et vaidlusalust nõuet, mis puudutas võlakirja emitendi vastutust prospekti alusel, tuleb pidada lepinguväliseks, niivõrd „kui selle vastutuse puhul ei ole tegemist lepingust tuleneva vastutusega“.(7)
29. Saan eelotsusetaotlusest aru nii, et eelotsusetaotluse esitanud kohus on seda juba kontrollinud ja käesoleva juhtumi faktiliste asjaolude põhjal järeldanud, et määruskaebuse esitaja nõudel ei ole lepingust tulenevat alust ning seda tuleb pidada lepinguväliseks. Sellepärast lähtun ka mina sellest eeldusest.
B. Asjakohane kohtupraktika
30. Tõlgendades Brüsseli konventsiooni(8) artikli 5 lõiget 3, mis vastab määruse nr 44/2001 artikli 5 lõikele 3, märkis Euroopa Kohus, et mõistet „paik, kus kahjustav sündmus on toimunud“, tuleb käsitada nii, et see hõlmab nii kahju tekkimise (tagajärje) paika kui ka kahju põhjustanud sündmuse (põhjuse) paika.(9)
31. Edasises kohtupraktikas käsitles Euroopa Kohus seoses eri faktiliste asjaoludega neid mõisteid täpsemalt.
32. Kohtuasjas Dumez France ja Tracoba(10) nõudsid kaks Prantsuse äriühingut hüvitist kahju eest, mis oli väidetavalt tekkinud nende Saksamaal asuvate tütarettevõtjate maksejõuetuse tõttu. Maksejõuetuse põhjustas arendusprojekti rahastamise laenude tühistamine, mistõttu see projekt katkes. Nimetatud äriühingute väitel oli kahju kohaks – kuna kannatanule tekkis kahju algse kannatanu kahju tõttu – see koht, kus avaldus ebasoodne mõju nende huvidele, nimelt nende registrijärgne asukoht.
33. Euroopa Kohus ei nõustunud. Ta märkis, et mõistet „kahju tekkimise paik“ saab käsitada „üksnes nii, et see tähendab kohta, kus kahju põhjustanud sündmus, millega kaasneb lepinguväline vastutus, avaldas vahetult kahjulikku mõju otsesele kannatanule“.(11) Seega põhjustati vahetut kahju Saksamaal, määruskaebuse esitajate sealsetele tütarettevõtjatele. Seevastu ei saa „kahju tekkimise paika“ tõlgendada kui viidet kohale, kus selle kahju kaudsetel kannatajatel tekkis tagasilööke seoses nende varadega. Nii järeldas Euroopa Kohus, et asi ei ole lepinguvälise kahjuga seotud alustel Prantsusmaa kohtute alluvuses, sest nendele äriühingutele väidetavalt tekkinud kahju oli kõigest kaudne, samas kui otseseid tagajärgi kannatasid tütarettevõtjad Saksamaal.(12)
34. Järeldus, et tagasilöögid isiku varale (kahju) pidid olema esialgset (ehk otsest) laadi, eristatuna hilisemast (ehk kaudsest) mõjust,(13) leidis kinnitust kohtuasjas Marinari(14). Itaalias elav A. Marinari andis Ühendkuningriigis asuva panga kohtusse kahju eest, mida talle väidetavalt põhjustati. Pank oli keeldunud tagastamast tema esitatud veksleid. Pank kahtlustas, et need vekslid on kahtlast päritolu, ja informeeris politseid, kes A. Marinari vahistas. Pärast vabanemist pöördus A. Marinari oma elukoha kohtutesse.
35. Euroopa Kohus ei nõustunud, et asi saab olla Itaalia kohtute alluvuses, kui ta märkis, et mõistet „paik, kus kahjustav sündmus on toimunud“, „ei saa tõlgendada niivõrd laialt, et see hõlmaks mis tahes kohta, kus võivad ilmneda sellise sündmuse kahjustavad tagajärjed, mis on juba olnud ühes teises kohas tegelikult tekkinud kahju põhjuseks“, ja „kohta, kus kannatanu kandis väidetavalt varalist kahju teises liikmesriigis tekkinud esmase kahju tagajärjel“.(15)
36. See lähenemisviis leidis taas kinnitust kohtuasjas Kronhofer.(16) Nimetatud kohtuasjas veensid Saksamaal asuvad kostjad Austrias elavat määruskaebuse esitajat (telefoni teel) sõlmima lepingut aktsiate müügioptsioonide kohta. R. Kronhofer kandis nõutud summa üle Saksamaal asuvale investeerimiskontole, mida seejärel kasutati vaidlusaluse investeeringu tegemiseks. Pärast investeeritud summa osalist kaotamist andis ta kostjad kohtusse Austrias.
37. Euroopa Kohus ei nõustunud, et asi allub Austria kohtutele. Ta märkis, et kahju tekkimise paik ja paik, kus kahjustav sündmus on toimunud, on mõlemad Saksamaal. Ta märkis, et väljend „koht, kus kahjustav sündmus on toimunud“ ei tähenda määruskaebuse esitaja elukohta, kus on tema „vara peamine asukoht“, ainuüksi asjaolu tõttu, et ta on seal kandnud varalist kahju vara osalise kaotamise tagajärjel teises konventsiooni osalisriigis“.(17) Selles asjas tähendanuks Austria kohtute pädevuse tunnistamine seda, et „sellise tõlgenduse kohaselt [sõltuks] kohtualluvuse määramine teadmata asjaoludest, nagu näiteks kahju kannatanu „vara peamisest asukohast“, ja see ei võimaldaks tugevdada ühenduses elavate isikute õiguslikku kaitset, mis on üks selle konventsiooni eesmärke ja mis võimaldaks määruskaebuse esitajal kergelt kindlaks teha kohtu, kuhu ta võib pöörduda, ja kostjal mõistlikult ette näha, millises kohtus võidakse tema vastu hagi esitada […]“.(18) Enamikul juhtudest tunnustataks sellega ka määruskaebuse esitaja elukohajärgsete kohtute pädevust.(19)
38. Kohtuasjas CDC Hydrogen Peroxide leidis Euroopa Kohus mõistet „kahju tekkimise paik“ konkurentsiõiguse kontekstis tõlgendades, et kartellist ajendatud kunstlikult kõrgete hindade tõttu kannatanule tekkiv kahju, mis seisneb lisakuludes, tekib kannatanu registrijärgses asukohas.(20) Nagu olen mujalgi märkinud, ei kooskõlastu see järeldus hästi eespool nimetatud kohtuotsustega, kus Euroopa Kohus hoidus andmast asja Brüsseli konventsiooni ja määruse nr 44/2001 artikli 5 lõike 3 alusel nõude esitaja elu‑ või asukohajärgse kohtu alluvusse.(21) Euroopa Kohus on korduvalt märkinud, et see pööraks teiseks kostja elu‑ või asukohajärgse kohtualluvuse üldreegli ning et artikli 5 lõige 3 niisuguseks teisekspööramiseks alust ei anna. Nimelt ei ole artikli 5 lõikes 3 sätestatud kohtualluvuse erinormi eesmärk nõrgema poole kaitsmine, vaid korrakohane õigusemõistmine.(22) Seega põhineb see tiheda seose olemasolul vaidluse ja selle paiga kohtute vahel, kus kahju on tekkinud või võib tekkida.(23)
39. Kohtuasjas Kolassa(24) luges Euroopa Kohus pädevateks selle pangakonto asukohajärgsed kohtud, kus investorile tekkis rahaline kahju. Nagu käesolevas asjas oli H. Kolassa investeerinud tolle kohtuasja kostja (kes ongi käesolevas kohtuasjas vastustaja) emiteeritud võlakirjadesse. Kui võlakirjad väärtuse kaotasid, esitas H. Kolassa kostja vastu hagi oma elukoha järgsesse kohtusse Viinis. Niisiis kontrollis Euroopa Kohus, kas hageja elukoht võib olla määruse nr 44/2001 artikli 5 lõike 3 kohaselt võimalik paik kohtupidamiseks kui „kahju tekkimise paik“.
40. Euroopa Kohus luges selle võimalikuks. Ta selgitas, et kohtud võivad selle alusel kohtualluvuse kindlaks teha „eelkõige juhul, kui nimetatud kahju realiseerub otse hageja pangakontol pangas, mis asub nende kohtute tööpiirkonnas“.(25) Samuti lisas ta, et „sertifikaadi emitent [s.o kostja], kes ei täida neid prospektiga seotud seadusjärgseid kohustusi, peab juhul, kui ta otsustab sertifikaadiga seotud prospekti teistes liikmesriikides registreerida, olema valmis selleks, et teistes liikmesriikides asuvad ebapiisavalt teavitatud isikud investeerivad sellesse sertifikaati ja kannavad kahju“.(26) Niisiis toonitas Euroopa Kohus, et oluline on prospekti registreerimine asjaomases liikmesriigis, mis võib ajendada asjaomased investorid investeerimisotsust tegema.(27)
41. Akadeemilised reaktsioonid kohtuotsusele Kolassa olid mitmesugused. Kritiseeriti muu hulgas kohtualluvuste killustamist, mistõttu väheneb ettearvatavus emitentide jaoks ja suurenevad kohtukulud; investori elu‑ või asukoha ja kahju tekkimise paiga seostamist kohtuotsuse punktis 55; ning prospekti registreerimise koha nimetamist punktis 56 – mujal oma põhjendustes Euroopa Kohus seda ei maininud.(28)
42. Mitu kuud pärast kohtuotsust Kolassa tegi Euroopa Kohus otsuse kohtuasjas Universal Music.(29) Madalmaades asuv Universal Music oli omandamas ühe Tšehhi äriühingu aktsiaid. Ühe Tšehhi juristi vea tõttu tehingu dokumentide koostamisel oli aktsiate hind ettenähtust kõrgem. Järgnenud vaidlus Universal Musicu ja müüja vahel lahendati Tšehhis vahekohtus. Kompromiss-summa tasuti Universal Musicu pangakontolt Madalmaades. Seejärel esitas nimetatud äriühing vea eest vastutavate juristide vastu hagi Madalmaades.
43. Euroopa Kohus märkis, et „„kahjustava sündmuse toimumise kohaks“ [ei saa] muude seoste puudumisel pidada kohta, mis asub liikmesriigis, kus kahju tekkis, kui selle kahju puhul on tegemist üksnes rahalise kaotusega, mis tekib otse hageja pangakontol ja mis on mõnes muus liikmesriigis toime pandud ebaseadusliku teo [otsene] tagajärg“.(30) Kuigi Euroopa Kohus tunnistas, et ta on kohtuasjas Kolassa nõustunud, et „paik, kus kahjustav sündmus on toimunud“ võib olla hageja pangakonto asukoht, selgitas ta, et „see järeldus [jääb] siiski nimetatud kohtuotsuseni viinud asja erilisse konteksti, mida iseloomustavad nimetatud kohtutele pädevuse andmist toetavad asjaolud“.(31) Nagu eespool märgitud,(32) rõhutas Euroopa Kohus kohtuasjas Kolassa tõepoolest järelturu investoreid investeerima ajendanud registreeringu olemasolu asjaomases liikmesriigis.
44. Kohtuotsust Kolassa sedaviisi eristades järeldas Euroopa Kohus kooskõlas kohtuotsusega Kronhofer, et otse nõude esitaja pangakontol tekkinud rahalist kahju ei saa pidada asjakohaseks seostamiskriteeriumiks. Euroopa Kohus selgitas, et niisugune kriteerium ei oleks usaldusväärne, kuna nõude esitanud äriühing oleks saanud valida mitme pangakonto vahel, millelt tehingu summa tasuda.(33)
45. Õiglane on möönda, nii nagu komisjon oma kirjalikes seisukohtades tunnistas, et eeskätt kohtuotsuste Kronhofer, Kolassa ja Universal Music koostoimelisel tõlgendamisel jääb mõnevõrra ebaselgeks, millist kohtualluvusnormi tuleb prospektiga seotud vastutust puudutavatele nõuetele kohaldada ja kui oluline on lõpuks rahalise kahju realiseerumine isiku pangakontol. Järgmises jaos püüan välja pakkuda sellekohaseid suuniseid, keskendudes eeskätt sellele, milline täpselt on väidetava lepinguvälise kahju või delikti laad. Kui väidetava lepinguvälise kahju liik on täpselt selge, selginevad ka seda põhjustada võinud sündmused ja selle tagajärjed.
C. Kriteeriumid kohtualluvuse kindlaksmääramiseks käesolevas asjas
46. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb määrust nr 44/2001 tõlgendada iseseisvalt, võttes arvesse määruse süsteemi ja eesmärke,(34) ja muu hulgas selleks, e tagada kohtualluvusnormide hea ettearvatavus.(35) Need normid põhinevad artiklis 2 sätestatud üldreeglil, et isikuid, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, tuleb kaevata selle riigi kohtutesse. Erandeid, nagu käesolevas asjas vaidlusalune artikli 5 lõige 3, tuleb tõlgendada kitsalt.(36)
47. Artikli 5 lõige 3 põhineb sellel, et on olemas iseäranis tihe seos vaidluse ja selle paiga kohtute vahel, kus kahjustav sündmus on toimunud või võib toimuda, mistõttu on põhjendatud pädevuse andmine nendele kohtutele, kuna see on seotud eesmärgiga tagada tõrgeteta õigusemõistmine ja menetluse otstarbekas korraldamine. Nendel kohtutel on üldjuhul parimad tingimused kohtuasja lahendamiseks eelkõige tänu sellele, et nad on vaidluse lähedal, ning tõendite kogumise võimalusele.(37)
48. Neid eesmärke silmas pidades tuleb mõiste „paik, kus kahjustav sündmus on toimunud“, tõlgendamiseks käesolevas asjas kõigepealt selgitada, milline täpselt on väidetava lepinguvälise kahju või delikti laad (1). Selle kindlaksmääramine on kriitiliselt tähtis kahju põhjustanud sündmuse paiga (2) ja kahju tekkimise paiga (3) kindlakstegemisel.
1. Väidetava delikti täpne laad
49. Sündmused esinevad ahelate või kogumitena. Klassikaline probleem seoses deliktilise vastutusega nii selle materiaalõiguslikus mõõtmes (kahjuhüvitisnõude põhjendatuse kindlakstegemine) kui ka menetlusõiguslikus mõõtmes (rahvusvahelise kohtualluvuse kindlaksmääramine) on tuvastada see üks sündmus, mis on tekkinud kahju seisukohast ühtaegu vajalik ja määrav.(38)
50. Käesolevas asjas aga on liikmesriigi kohus juba tuvastanud ajateljel ehk sündmuste ahelas ühe sündmuse, mis võiks olla rahvusvahelise kohtualluvuse kindlaksmääramisel asjakohane. Nimelt küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus rahvusvahelise kohtualluvuse kohta seoses ühe konkreetse sündmusega: investeerimisotsusega, mille investor tegi potentsiaalselt puuduliku (eksimusse viimise tähenduses) prospekti põhjal. Teisisõnu oli vääresitluses seisnev delikt see, mis ajendas määruskaebuse esitajat tegema investeeringu, mis omakorda viis rahalise kahju avaldumiseni tema pangakontol.
51. Üldiselt võib vääresitlust käsitada kui millegi, eeskätt faktiliste asjaolude olemuse väära või eksitavat kirjeldamist. Finantsinvesteeringu kontekstis tähendab see väära või eksitava teabe andmist, et ajendada isikut tegema investeeringut, mida ta ei oleks teinud, kui talle olnuks antud täpne teave.
52. Tuleb meenutada, et käesolevas kohtumenetluses ei otsustata kuidagi ette, kui tõenäoliselt on kõnealune nõue põhjendatud. Käesolev kohtumenetlus puudutab üksnes hinnangu andmist kohtualluvuse kohta. Seetõttu on prospekti puudulikkus, kahju esinemine ja nendevaheline põhjuslik seos ning vastustaja vastutus vaidlusaluse prospekti registreerimise eest Austrias(39) kõik niisugused asjaolud, mis tuleb tuvastada liikmesriigi kohtul.
53. Selle konkreetse sündmuse tuvastamine liikmesriigi kohtus on kriitiliselt tähtis, sest nii määratletakse selgelt üks punkt sündmuste ahelas ja üks (potentsiaalselt) kahjustav sündmus, mis võib seejärel rahvusvahelise kohtualluvuse kindlaksmääramisel viidata muule kohale kui need, kus on toimunud või toimuvad eelnenud või edaspidised sündmused samas asjas. Muu hulgas tuleks toonitada, et käesolevas asjas vaidlusalune väidetav lepinguväline kahju ei puuduta eelotsusetaotluses mainitud väidetavat fondide väärhaldamist fondinõustaja poolt.(40)
54. Olles toonitanud, millist laadi täpselt on rahvusvahelise kohtualluvuse kohta otsuse tegemisel oluline sündmus, mille on käesolevas asjas kindlaks teinud eelotsuse esitanud kohus, asun nüüd käesolevas asjas väidetava vääresitluse konkreetses kontekstis käsitlema mõlemat aspekti, mida kätkeb mõiste „paik, kus kahjustav sündmus on toimunud“:(41) „kahju põhjustanud sündmuse paika“ ja „kahju tekkimise paika“.
2. Kahju põhjustanud sündmus
55. Sissejuhatava kontekstilise märkusena tuleks meenutada, et vaidlusalune nõue on seotud kapitaliturutootega. Kapitalituruettevõtja võimalus pakkuda ühel või teisel territooriumil niisugust toodet oleneb kohaldatavatest liidu ja siseriiklikest õigusaktidest.(42) See tähendab praktikas, et ühe või teise kapitaliturutoote õiguspärast turustamist liikmesriigi territooriumil tuleb põhimõtteliselt lubada alles seejärel, kui asjaomane pädev riigiasutus on selleks loa andnud või selle registreerinud. Käesolevas asjas kinnitas eelotsusetaotluse esitanud kohus, et põhiprospekt registreeriti Österreichische Kontrollbank’is.
56. Niisuguses kontekstis tekib küsimus, millal (või mis tingimustel) oli vastava õiguse kohaselt võimalik ajendada investorit, nagu määruskaebuse esitaja, tuginema väidetavalt ebaõigele teabele, mida andis vastustaja? Mis oli (väidetava) probleemsesse investeeringusse eksitamises seisneva kahju tekkimisel otsustav sündmus?
57. Käesolevas kontekstis on mõeldavad kolm võimalust.
58. Esiteks võib asjakohaseks hetkeks pidada seda, mil vaidlusalune teave avalikustatakse ja on seega üldiselt saadaval, võides eksitada (mis tahes) investoreid. Käesoleval juhul tähendaks see aega, mil vastustaja eeldatavasti mis tahes turul ja mis tahes liikmesriigis esimest korda prospekti välja andis, mis hõlmab ka prospekti avaldamist investoritele esmasturgudel.
59. Teiseks võib asjakohane hetk olla see, millest alates võib kõnealune prospekt seadusest tulenevalt hakata mõjutama investeerimiskäitumist asjaomases investorite rühmas. Käesoleval juhul ja vaidlusaluse kapitalituru regulatsiooni siseriiklikku segmenteeritust arvestades koosneb see asjaomane rühm järelturu investoritest Austrias.
60. Kolmandaks võib asjakohane hetk olla see, mil vaidlusalune prospekt ajendas asjaomase investori, nagu määruskaebuse esitaja, investeerimisotsust tegema.
61. Arvan, et esimese võimalusega (üleüldse esmakordne avaldamine) nõustuda ei ole mõistlik lihtsalt seetõttu, et see hetk on liiga kaugel mis tahes otsusest, mille konkreetsel järelturul tegutsev erainvestor võiks mõistlikult teha. Faktiliselt ei ole niisugusel „esmakordsel“ avaldamisel tõenäoliselt mingisugustki otsest mõju otsusele, mille teeb erainvestor või investorite rühm. Sellistele järelturul tegutsevatele erainvestoritele tavatsetakse anda teistsugust, käesoleval juhul ilmnevalt ka teiskeelset teavet. Õiguslikult ei ole sellistel investoritel võimalik investeerida enne, kui asjaomasel riigisisesel turul selleks võimalus antakse. Pealegi tähendaks üleüldiselt esmakordsele avalikustamisele tuginemine praktikas seda, et asi on alati emitendi asukoha kohtute alluvuses, olenemata õiguslikest takistustest, mis võivad seista väidetava lepinguvälise kahju kannataja ees, nii et ta ei saa teha seda investeeringut prospekti „esmakordse“ väljaandmise põhjal.
62. Ka eespool nimetatud kolmas võimalus ei paku minu arvates mõistlikku lahendust. See muudaks kohtualluvusnormi olenevaks väga juhuslikest ja ebakindlatest individuaalsetest asjaoludest, mida oleks praktiliselt võimatu faktiliste asjaoludena tõendada. Õieti tähendab see, et kohus peaks tuginema ainult määruskaebuse esitaja enda väitele selle kohta, millal ja kus ta oma investeerimisotsuse tegi. Näiteks võib erainvestor tutvuda uut investeerimisvõimalust käsitleva brošüüriga Viinis asuvas pangas, võtta selle lugemiseks kaasa lennureisile Dubrovnikusse, kaaluda selles antud teabe põhjal investeeringu tegemist ning teha lõpuks investeerimisotsuse Firenzes hotelli terrassil hommikust süües, olles saanud selleks telefoni teel julgustust sõbralt, kes helistab Prahast.
63. Niisiis näib mulle, et ainus mõistlik võimalus objektiivselt kindlaks teha paik, kus leidis aset kahju põhjustanud sündmus, mis seisnes investori eksitamises, on eespool teisena kirjeldatud stsenaarium: see hetk, millest alates saab prospekt kooskõlas kohaldatavate liidu ja siseriiklike õigusaktidega hakata mõjutama asjaomase investorite rühma investeerimiskäitumist asjaomasel turul. Sel juhul oleks kohtualluvus määratletud riigi, mitte kohaliku tasandiga. Nimelt on prospekti avaldamisel ühe või teise riigi territooriumil ühtaegu tagajärgi kogu selle riigi territooriumi suhtes. Seega on loogiline, et kohalik kohtualluvus selle riigi territooriumi piires on seejärel määruskaebuse esitaja valida.
64. Minu arvates on põhioluline, et selleks, et prospekt üldse võiks määruskaebuse esitajat eksitada, oli vaja see prospekt Austrias registreerida. Muidu ei oleks erainvestorid Austrias saanud selle põhjal õiguspäraselt võlakirju märkima asuda.(43)
65. Samas – ja eeldusel, et eelotsusetaotluse esitanud kohus seda kinnitab – kui nende võlakirjade pakkumine Austria järelturul võimalikuks muutus, oli see võimalus kohe olemas kogu Austria territooriumil. Seega, hoolimata sellest, et määruse nr 44/2001 artikli 5 lõikes 3 on ette nähtud kohaliku, mitte rahvusvahelise tasandi kohtualluvus, leian, et vaidlusalusest vääresitlusest tekkinud lepinguvälise kahju laad ei võimalda määrata kindlaks kohta riigi territooriumil, sest kui selle lepinguvälise kahju tekitaja saab võimaluse mõjutada selle riigi territooriumi, hõlmab see mõju kohe terve selle territooriumi, olenemata sellest, milliseid vahendeid konkreetse prospekti avaldamiseks tegelikult kasutatakse.(44)
66. Põhjus on lihtsalt selles, et käesolevas asjas on vaidlusaluse lepinguvälise kahju laad täiesti erinev sellest, mis oli vaidluse all näiteks kohtuasjas Bier.(45) Nimetatud kohtuasi puudutas vees tekkinud reostust, mida põhjustas äriühing, kes laskis Prantsusmaal loodusesse tööstusjäätmeid ja tekitas sellega väidetavalt kahju ühe aiandi majandustegevusele Madalmaades. On fakt, et keskkonnareostusel ei ole piiride ületamiseks mingit luba vaja. Seevastu näib võimatu, et esitajavõlakirjade emitent esitaks väärteavet ja ajendaks sellega investeeringut tegema enne, kui neid võlakirju saab kehtiva õiguse kohaselt konkreetsel riigisisesel turul müügiks pakkuda.
67. Nendel kaalutlustel teen vahejärelduse, et kui nõudes käsitletav lepinguväline kahju on tekkinud vääresitlusest ja põhjustatud väidetavalt puuduliku prospekti avaldamisega esitajavõlakirjade kohta, mida saab omandada konkreetsel riigisisesel järelturul ja mille tagajärjel tekib investeerimiskahjum, asub „kahju põhjustanud sündmus“ kogu asjaomase riigi, kus neid võlakirju oleks saanud õiguspäraselt märkida – käesoleval juhul Austria –, territooriumil ja hõlmab seda.
3. Kahju tekkimise paik
68. Kahju, mida määruskaebuse esitaja käesolevas asjas väidab, on rahaline. Tekib küsimus, kas otse määruskaebuse esitaja pangakontol tekkinud kahju on asjakohane seos mis muudab määruskaebuse esitaja pangakonto asukoha „kahju tekkimise paigaks“. Jaatava vastuse korral soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, milline tehingus kasutatutest on tegelikult asjakohane konto.
69. Kõigepealt võib olla kasulik meenutada, et väljendis „kahju tekkimise paik“ viitab mõiste „kahju“ kahjule kui konkreetse nõude esitaja õiguskaitsealuste huvide suhtes tekkinud otsestele ebasoodsatele tagajärgedele. Sel põhjusel on Euroopa Kohus eespool(46) viidatud kohtupraktikas jätkuvalt osutanud „esialgsele kahjule“, hõlmamata (sellele hiljem järgnevat) „kaudset rahalist kahju“.
70. Millise konkreetse kahju eest on potentsiaalne nõude esitaja kaitstud ja millal seda liiki kahju võib tekkida, oleneb väidetava lepinguvälise kahju konkreetsest liigist. Väidetavalt puudulikus prospektis avaldatud väärteabest tekkinud lepinguvälise kahju korral seisneb kahju kui otsene kahju, mille eest isik on kaitstud, niisuguse eksitaval teabel põhineva investeerimisotsuse tegemises, mida see isik õige teabe omamisel ei oleks teinud.
71. Sellise kahju tagajärgede rahaline väljendumine rahalise kahjuna on sel juhul niisuguse kahjustava sündmuse loogiline järg. Olenemata selle rahalise kahju majanduslikust tähendusest, on see kohtualluvuse kindlaksmääramise seisukohast kõigest juba tekkinud – kahjuliku investeerimisotsuse tegemiseni viimises seisnenud – kahju rahaline väljendus. Teisisõnu olen seisukohal, et määruskaebuse esitaja varade või pangakontol oleva raha suhtes arvutatud kahju ei ole täpselt niisugust liiki, mille eest kaitseb vääresitlusega tekitatava lepinguvälise kahju regulatsioon.
72. Ent mis on siis niisugune otsene kahju, mis seisneb vahetutes ebasoodsates tagajärgedes konkreetsele nõude esitajale? Mulle näib, et sellistes olukordades nagu põhikohtuasjas kirjeldatu tekib otsene kahju sel hetkel, kui (ja selles kohas, kus) investor võtab prospektis avaldatud eksitava teabe põhjal endale õiguslikult siduva ja maksmapandava kohustuse investeerida kõnealusesse finantsinstrumenti.
73. See vastab eespool(47) kirjeldatud väljakujunenud kohtupraktika põhiliinile, kus Euroopa Kohus on asunud seisukohale, et rahaline kahju, mida väljendatakse tagajärjes isiku pangakontole või varadele, on põhjuslikkuse ahelas „liiga kaugel edasi“, et seda saaks arvesse võtta kui asjakohast seost, mis määrab „kahju tekkimise paiga“.
74. Viimati jõudis Euroopa Kohus samale järeldusele kohtuasjas Universal Music, kus ta täheldas, et asjasse puutuv kahju tekkis Tšehhis, sest Tšehhi vahekohtus kokkulepe sõlmimisega muutus see kindlaks. Sellest hetkest alates määrati kindlaks tegelik müügihind ning sellele vastav (ja „pöördumatu“) maksekohustus. See, et kokkuleppe täitmiseks tehti ülekanne Madalmaades asunud pangakontolt, ei olnud oluline.(48) Lisan, et vahest ei olnud Universal Musicu otsus teha makse kontolt Madalmaades üllatav, kuna tegu oli Madalmaade äriühinguga, kuid sama hästi võinuks ta valida teises liikmesriigis asuva tütarettevõtja pangakonto. Pealegi määrab määruse nr 44/2001 artikli 5 lõikes 3 sätestatud norm põhimõtteliselt kohaliku, mitte ainult rahvusvahelise kohtualluvuse. Vaevalt oli Universal Musicu pangakonto täpne asukoht Madalmaades seega kostjale teada ja ettearvatav, samuti ei ole see kuidagi tihedalt seotud selles kohtuasjas vaidluse all olnud hagiga.
75. Sellise hiljem tekkiva rahalise kahju ebaolulisus seosena leidis kinnitust ka kohtuasjas Kolassa, kus Euroopa Kohus märkis, et „üksnes hagejal finantstagajärgede tekkimise asjaolu [ei õigusta] asja andmist tema elukohajärgsete kohtute alluvusse, kui nii kahju tekkimise kui ka kahju põhjustanud sündmuse toimumise paik on sarnaselt kohtuasjaga, milles tehti kohtuotsus Kronhofer […], teise liikmesriigi territooriumil“.(49)
76. On tõsi, et Euroopa Kohus luges kohtualluvuse kindlaksmääramisel oluliseks pangakonto asukoha, kuid seda järeldust toetas Euroopa Kohtu kontrolli tulemus, et kostja oli väidetavalt puuduliku teabe tõepoolest Austrias teatavaks teinud. Alles pärast seda sammu oli niisugusel investoril nagu H. Kolassa võimalik võtta endale õiguslikult siduv kohustus teatav rahasumma investeerida, mis eeldatavasti toimus tema pangakonto asukohas.
77. Millal ja kus selline kohustus siduvaks ja maksmapandavaks muutub, on siseriikliku õiguse ja liikmesriigi kohtu kontrolli küsimus, mis oleneb asjasse puutuva tehingu laadist. Enamikul juhtudest toimub see tõenäoliselt hetkel, mil investor kõnealuste võlakirjade müügi lepingule alla kirjutab. Niisuguses olukorras kujutab seejärgne raha vähenemine isiku pangakontol endast „pelgalt“ ebasoodsat mõju, mis tuleneb juba tekkinud kahjust.
78. Koht, kus selline õiguslikult siduv investeerimiskohustus faktiliselt võetakse, ongi minu arvates kahju tekkimise paik. Selle paiga täpne asukoht on siseriikliku õiguse küsimus, mille kaalumisel tuleb arvesse võtta saadaval olevaid faktilisi tõendeid. Tõenäoliselt on selleks panga filiaali ruumid, kus asjasse puutuv investeerimisleping sõlmiti, mis võib vastata – nagu kohtuasjas Kolassa – pangakonto asukohale.
79. See tulemus on minu arvates kooskõlas eesmärgiga tagada korrakohane õigusemõistmine ja menetluse otstarbekas korraldamine,(50) sest tõenäoliselt on selle koha kohtul, kus määruskaebuse esitaja võtab endale vastava investeerimiskohustuse, head võimalused koguda tõendeid, kuulata ära tunnistajaid, hinnata vääresitluses seisneva delikti toimepaneku asjaolusid ja sellest tekkinud kahju. Samuti on see tulemus kooskõlas eesmärgiga tagada kohtualluvusnormide ettearvatavus: nagu Euroopa Kohus oma otsuses Kolassa märkis,(51) peab kostja prospekti konkreetses liikmesriigis registreerides olema valmis selleks, et selles liikmesriigis elavad või asuvad järelturu investorid investeerivad sellesse võlakirja ja kannavad kahju.
80. Eespool tutvustatud analüüsi arvestades ei ole seega vaja kohtualluvuse kindlaksmääramise eesmärgil arvesse võtta konkreetseid pangakontosid, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus mainis ja mida määruskaebuse esitaja investeeringu tegemiseks kasutas. Olen seisukohal, et vaevalt saab pangakonto asukoht iseenesest viia määruse nr 44/2001 artikli 5 lõike 3 alusel kohtualluvuse kindlaksmääramiseni. Nagu Euroopa Kohus leidis oma otsuses Universal Music (ja ka kohtuotsuses Kronhofer) ei kujuta pangakonto ise endast usaldusväärset seost.(52) Pangakonto on neutraalne vahend – selle saab avada kus iganes ja tänapäeva e‑panganduses saab seda ka hallata kust iganes. Käesolevas asjas esitatud küsimus, nagu ka see, et määruskaebuse esitaja kasutas seoses investeeringu tegemisega mitut pangakontot, kõigest toonitavad seda, et pangakonto lugemine seoseks muudaks määruse nr 44/2001 artikli 5 lõike 3 kohase kohtualluvuse olenevaks sellest, milliseid meetodeid tehingus kasutatakse, ja lõppude lõpuks sugugi mitte ettearvatavaks.
81. Niisiis on minu teine vahejäreldus selline, et mõistet „kahju tekkimise paik“ tuleb tõlgendada kui viidet kohale, kus niisugune järelturu investor nagu põhikohtuasja määruskaebuse esitaja võttis endale väidetavalt puuduliku prospekti põhjal õiguslikult siduva ja maksmapandava kohustuse võlakirjadesse investeerida.
82. Nendel kaalutlustel teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Oberster Gerichtshofi (Austria kõrgeim üldkohus) küsimusele nii:
Kui nõudes käsitletav lepinguväline kahju on tekkinud vääresitlusest ja põhjustatud väidetavalt puuduliku prospekti avaldamisega esitajavõlakirjade kohta, mida saab omandada konkreetsel riigisisesel järelturul ja millega seoses tekib investeerimiskahjum, tuleb mõistet „paik, kus kahjustav sündmus on toimunud või võib toimuda“, nõukogu 22. detsembri 2001. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil‑ ja kaubandusasjades artikli 5 lõike 3 tähenduses tõlgendada nii, et see asub selles liikmesriigis, kus neid võlakirju sai õiguspäraselt märkida, ja hõlmab kogu selle liikmesriigi territooriumi, samuti kohta, kus asjaomane järelturu investor, nagu määruskaebuse esitaja, võttis endale selle prospekti põhjal õiguslikult siduva ja maksmapandava investeerimiskohustuse.
2 Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrus kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil‑ ja kaubandusasjades (EÜT 2001, L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42).
3 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT 2012, L 351, lk 1) artikli 66 lõige 1.
4 28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus Kolassa (C‑375/13, EU:C:2015:37).
5 28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus Kolassa (C‑375/13, EU:C:2015:37, punktid 28–35).
6 28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus Kolassa (C‑375/13, EU:C:2015:37, punkt 40).
7 28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus Kolassa (C‑375/13, EU:C:2015:37, punkt 57).
8 27. septembri 1968. aasta konventsioon kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (Brüsseli konventsioon) (EÜT 1978, L 304, lk 36).
9 Esimest korda 30. novembri 1976. aasta kohtuotsuses Bier (21/76, EU:C:1976:166). Vt nt 11. jaanuari 1990. aasta kohtuotsus Dumez France ja Tracoba (C‑220/88, EU:C:1990:8, punkt 10), 19. septembri 1995. aasta kohtuotsus Marinari (C‑364/93, EU:C:1995:289, punkt 11); 10. juuni 2004. aasta kohtuotsus Kronhofer (C‑168/02, EU:C:2004:364, punkt 16); 22. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus Hejduk (C‑441/13, EU:C:2015:28, punkt 18); 28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus Kolassa (C‑375/13, EU:C:2015:37, punkt 45); 21. mai 2015. aasta kohtuotsus CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, punkt 38); 16. juuni 2016. aasta kohtuotsus Universal Music International Holding (C‑12/15, EU:C:2016:449, punkt 28); ja 17. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus Bolagsupplysningen ja Ilsjan (C‑194/16, EU:C:2017:766, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).
10 11. jaanuari 1990. aasta kohtuotsus (C‑220/88, EU:C:1990:8, punkt 13).
11 11. jaanuari 1990. aasta kohtuotsus Dumez France ja Tracoba (C‑220/88, EU:C:1990:8, punkt 20). Kohtujuristi kursiiv.
12 11. jaanuari 1990. aasta kohtuotsus Dumez France ja Tracoba (C‑220/88, EU:C:1990:8, eriti punktid 18 ja 20). Kohtujuristi kursiiv.
13 Üksikasjalikumalt selle eristuse kohta vt samuti minu ettepanekut kohtuasjas flyLAL-Lithuanian Airlines (C‑27/17, EU:C:2018:136, punkt 37).
14 19. septembri 1995. aasta kohtuotsus Marinari (C‑364/93, EU:C:1995:289).
15 19. septembri 1995. aasta kohtuotsus Marinari (C‑364/93, EU:C:1995:289, punktid 14 ja 21).
16 10. juuni 2004. aasta kohtuotsus Kronhofer (C‑168/02, EU:C:2004:364).
17 10. juuni 2004. aasta kohtuotsus Kronhofer (C‑168/02, EU:C:2004:364, punkt 21). Kohtujuristi kursiiv.
18 10. juuni 2004. aasta kohtuotsus Kronhofer (C‑168/02, EU:C:2004:364, punkt 20).
19 Sealsamas.
20 21. mai 2015. aasta kohtuotsus CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2015:335, punkt 52).
21 Vt minu ettepanek kohtuasjas flyLAL-Lithuanian Airlines (C‑27/17, EU:C:2018:136, punkt 75)
22 Vt nt 17. oktoobri 2017. aasta kohtuotsus Bolagsupplysningen ja Ilsjan (C‑194/16, EU:C:2017:766, punkt 39).
23 Määruse nr 44/2001 põhjendused 11 ja 12.
24 28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus Kolassa (C‑375/13, EU:C:2015:37).
25 28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus Kolassa (C‑375/13, EU:C:2015:37, punkt 55).
26 28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus Kolassa (C‑375/13, EU:C:2015:37, punkt 56).
27 Samalaadse lähenemisviisi näide liikmesriigi tasandil on Bundesgerichtshofi (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim üldkohus) 13. juuli 2010. aasta kohtuotsus XI ZR 28/09. See kohtuasi puudutas Saksamaal elava hageja nõuet Briti juriidilise isiku vastu, kes pakkus kapitaliturutooteid Saksamaal tegutseva vahendaja kaudu. Hageja ja vahendaja sõlmisid omavahel investeerimislepingu, mis, nagu ilmnes, ei saanud kõrgete tasude tõttu (kunagi) kasumlik olla. Bundesgerichtshof (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim üldkohus) järeldas, et vastava makse tegemiseks kasutatud pangakonto asukoha järgsed Saksamaa kohtud võivad võtta asja oma alluvusse kui „kahju tekkimise paiga“ kohtud, kui rahaülekanne on tagajärg, mis on põhjustatud deliktilisest teost, nimelt sellest, et hagejat ajendati vahendaja kaudu investeerima toodetesse, mis ei saanud kunagi kasumit tuua. Bundesgerichtshof (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim üldkohus) jättis lahtiseks küsimuse, kas Saksamaa kohtute pädevus võiks põhineda ka paigal, kus kahjustav sündmus põhjustati.
28 Vt nt Gargantini, M., „Capital markets and the market for judicial decisions: in search of consistency“, MPILux Working Paper 1, 2016, lk 18; Lehmann, M., „Prospectus liability and private international law – assessing the landscape after the CJEU’s Kolassa ruling (Case C‑375/13)“, Journal of Private International Law, 2016, lk 318, vt lk 331; Cotiga, A.,„C.J.U.E., 28 janvier 2015, Harald Kolassa c. Barclays Bank PLC, Aff. C‑375‑13“, Revue internationale des services financiers,2015, lk 40, vt lk 48 ja 49.
29 16. juuni 2016. aasta kohtuotsus Universal Music International Holding (C‑12/15, EU:C:2016:449).
30 16. juuni 2016. aasta kohtuotsus Universal Music International Holding (C‑12/15, EU:C:2016:449, punkt 40). Kohtujuristi kursiiv.
31 16. juuni 2016. aasta kohtuotsus Universal Music International Holding (C‑12/15, EU:C:2016:449, punktid 36 ja 37).
32 Vt käesoleva ettepaneku punkti 40 lõpp.
33 16. juuni 2016. aasta kohtuotsus Universal Music International Holding (C‑12/15, EU:C:2016:449, punktid 36–39).
34 Vt nt 25. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus eDate Advertising jt (C‑509/09 ja C‑161/10, EU:C:2011:685, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
35 Nagu nähtub määruse nr 44/2001 põhjendusest 11.
36 Vt nt 10. juuni 2004. aasta kohtuotsus Kronhofer (C‑168/02, EU:C:2004:364, punkt 14) või 16. juuni 2016. aasta kohtuotsus Universal Music International Holding (C‑12/15, EU:C:2016:449, punkt 25).
37 Hiljuti on seda väljendatud 17. oktoobri 2017. aasta kohtuotsuses Bolagsupplysningen ja Ilsjan (C‑194/16, EU:C:2017:766, punktid 26 ja 27).
38 Üldiselt vt minu ettepanek kohtuasjas flyLAL-Lithuanian Airlines (C‑27/17, EU:C:2018:136, punktid 94–99).
39 Võib lisada, et eelotsusetaotlusest näib ilmnevat, et vastustaja on vaidlusaluse prospekti saksakeelse versiooni autor ning et sellele samale vastustajale on omistatav ka prospekti levitamine Austrias ja selle asjakohane edastamine hagejale – mille määrab siiski lõplikult kindlaks eelotsusetaotluse esitanud kohus. See vastab ka Euroopa Kohtu järeldusele 28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsuses Kolassa (C‑375/13, EU:C:2015:375), mis oli – kui eelotsusetaotluse esitanud kohus seda kontrolli tulemusel kinnitab – seotud sellesama vastustajaga ja sellesama kapitalituru tootega. Vt ka käesoleva ettepaneku punkt 76.
40 Kas ja mil määral põhjustas väidetav fondide väärhaldamine Frankfurdis võlakirjade väärtusetustumise, mille ulatus oli põhiprospektis sisalduva teabe paratamatu tagajärg, on faktiküsimus ja (materiaalõigusliku) põhjuslikkuse küsimus, mis tuleb tuvastada liikmesriigi kohtutel.
41 Vt viiteid käesoleva ettepaneku 9. joonealuses märkuses.
42 Vt seoses sellega eeskätt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiiv 2003/71/EÜ väärtpaberite üldsusele pakkumisel või kauplemisele lubamisel avaldatava prospekti ja direktiivi 2001/34/EÜ muutmise kohta (ELT 2003, L 345, lk 64; ELT eriväljaanne 06/06, lk 356).
43 Seevastu, kui Euroopa Kohus analüüsis kohtuasjas Kolassa mõistet „kahju põhjustanud sündmus“ (niivõrd kui vaidlusalune nõue puudutas „prospekti ja investorite teavitamisega [seotud] seadusjärgsete kohustuste“ rikkumist), märkis ta, et „ei ilmne, et otsused selle panga pakutud investeerimisviiside ja nendega seotud prospektide kohta oleks tehtud selles liikmesriigis, kus see investor elab, ning et prospekte oleks esialgu koostatud ja levitatud mujal kui Barclays Banki asukoha liikmesriigis“. Vt 28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus Kolassa (C‑375/13, EU:C:2015:375, punkt 53).
44 Võib meenutada, et kohtuasjas Kolassa nõustus Euroopa Kohus sama loogikaga, olgugi et kahju tekkimise paiga osas: „sertifikaadi emitent, kes ei täida neid prospektiga seotud seadusjärgseid kohustusi, peab juhul, kui ta otsustab sertifikaadiga seotud prospekti teistes liikmesriikides registreerida, olema valmis selleks, et teistes liikmesriikides asuvad ebapiisavalt teavitatud isikud investeerivad sellesse sertifikaati ja kannavad kahju“ – 28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus Kolassa (C‑375/13, EU:C:2015:375, punkt 56).
45 30. novembri 1976. aasta kohtuotsus (21/76, EU:C:1976:166).
46 Käesoleva ettepaneku punktides 32–37 ja 43. Üksikasjalikumat sellekohast käsitelu vt minu ettepanekus kohtuasjas flyLAL-Lithuanian Airlines (C‑27/17, EU:C:2018:136, punktid 29–42 ja 64–67).
47 Käesoleva ettepaneku punktides 32–37 ja 43.
48 16. juuni 2016. aasta kohtuotsus Universal Music International Holding (C‑12/15, EU:C:2016:449, punktid 31 ja 32).
49 28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus (C‑375/13, EU:C:2015:37, punkt 49).
50 28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus Kolassa (C‑375/13, EU:C:2015:37, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika).
51 28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus (C‑375/13, EU:C:2015:37, punkt 56).
52 Vt selles mõttes 10. juuni 2004. aasta kohtuotsus Kronhofer (C‑168/02, EU:C:2004:364, punkt 20) ja 16. juuni 2016. aasta kohtuotsus Universal Music International Holding (C‑12/15, EU:C:2016:449, punkt 38).

matches: kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus kohus Kohus kohus Kohus Kohus