Lastekaitseseadus – Riigi Teataja
Eurovoc: 12 ÕIGUS → 1236 õigused ja vabadused → üksikisiku õigused → laste õigused
Eurovoc: 28 SOTSIAALKÜSIMUSED → 2816 demograafia ja rahvastik → rahvastiku koosseis → vanuseline jaotuvus → laps
Eurovoc: 28 SOTSIAALKÜSIMUSED → 2826 ühiskondlik elu → sotsiaalpoliitika → lastehooldus
Lastekaitseseadus (lühend - LasteKS)
Lastekaitseseadus - sisukord
§ 3 Seaduse kohaldamisala
2 Lapse õiguste ja heaolu tagamine
§ 4 Lapse heaolu
§ 5 Lapse õiguste ja heaolu tagamise põhimõtted
§ 6 Ennetamine
§ 7 Lapsevanema ja last kasvatava isiku vastutus
§ 8 Koostöö
§ 9 Teavitamine
3 Lastekaitse korraldus
§ 10 Lastekaitse
§ 11 Lastekaitse korraldamine
§ 12 Vabariigi Valitsuse ülesanne
§ 13 Lastekaitse nõukogu ülesanded
§ 14 Sotsiaalministeeriumi ülesanded
§ 15 Sotsiaalkindlustusameti ülesanded
§ 16 Maavanema ülesanne
§ 17 Kohaliku omavalitsuse üksuse ülesanded
4 Lastekaitsetöötaja ja lapsega töötav isik
§ 18 Lastekaitsetöötaja ja lapsega töötav isik
§ 19 Lastekaitsetöötajale esitatavad nõuded
§ 20 Lastekaitsetöötajana ja lapsega töötava isikuna töötamise piirangud
5 Lapse kohtlemise põhimõtted
§ 21 Lapse huvidest lähtumine
§ 22 Last kasvatava isiku ja lapsega töötava isiku kohustused
§ 23 Alaealise avalikus kohas viibimise piirang
§ 24 Lapse väärkohtlemise keeld
§ 25 Vägivalda õhutava ja pornograafilise sisuga esemete levitamise keeld
6 Abivajav laps
§ 26 Abivajav laps
§ 27 Abivajavast lapsest teatamine
§ 28 Abivajaduse hindamine
§ 29 Abivajavale lapsele abi osutamine
7 Hädaohus olev laps
§ 30 Hädaohus olev laps
§ 31 Hädaohus olevast lapsest teatamine
§ 32 Hädaohus oleva lapse toimetamine ohututesse tingimustesse
§ 33 Hädaohus oleva lapse ajutine perekonnast eraldamine
8 Perekonnast eraldatud lapse kaitse
§ 34 Perekonnast eraldatud lapse kaitse
9 Lasteasutus
§ 35 Lasteasutus
§ 36 Lasteasutuses viibiva lapse arvamuse ja kaebuse esitamise õigus
§ 37 Lasteasutuse sisehindamine
10 Riiklik ja haldusjärelevalve
§ 38 Riikliku ja haldusjärelevalve teostamine
§ 39 Riikliku järelevalve teostamiseks lubatud erimeetmed
§ 40 Riikliku järelevalve teostamise erisused
§ 41 Paragrahvide 19 ja 20 rakendamine
RT I, 28.11.2017, 19
RT I, 06.12.2014, 1
jõustumine 01.01.2016, osaliselt 01.01.2020
(1) Käesolev seadus sätestab riigi ja kohaliku omavalitsuse üksuste ametiasutuste ning nende ametiisikute, avalik-õiguslike ja eraõiguslike juriidiliste isikute ning füüsiliste isikute kohustused ja ülesanded laste õiguste ja heaolu tagamisel, lastekaitse korralduse, lastega töötavatele isikutele seatud keelud ja piirangud, lapse kohtlemise põhimõtted, abivajava lapse, hädaohus oleva lapse ja perekonnast eraldatud lapse kohtlemise põhimõtted, riikliku järelevalve seaduse täitmise üle ja vastutuse seaduse rikkumise eest.
(2) Lapse õiguste ja heaolu tagamise põhimõtete ja lastekaitsemeetmete kohaldamisel eriseaduse alusel lähtutakse eriseaduses sätestatud nõuetest, järgides käesoleva seaduse 2. peatükis sätestatut. Eriseaduses reguleerimata juhtumi korral lähtutakse käesolevas seaduses sätestatust.
Käesolev seadus kehtestatakse last väärtustava ning lapse arengut soodustava käitumise ja elulaadi kujundamiseks ühiskonnas, last toetava keskkonna loomiseks, lapse huvide esikohale seadmiseks, lapse elukvaliteedi parendamiseks, lapse igakülgse arengu toetamiseks ning tervist ja heaolu ohustavates tingimustes olevale lapsele õigeaegse ja asjakohase abi ja hoolduse tagamiseks kooskõlas Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni lapse õiguste konventsiooni ja selle lisaprotokollidega (edaspidi konventsioon) ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta ja teiste asjakohaste õigusaktidega.
(1) Käesolevas seaduses sätestatut kohaldatakse riigi ja kohaliku omavalitsuse üksuste ametiasutustele ning nende ametiisikutele, avalik-õiguslikele ja eraõiguslikele juriidilistele isikutele ning füüsilistele isikutele, kes oma tegevuses puutuvad kokku laste ja lastekaitsega.
(2) Käesolev seadus peab lapseks iga alla 18-aastast isikut. Kui isiku vanus ei ole teada ja on põhjust arvata, et ta on alla 18-aastane, käsitatakse isikut lapsena, kuni ei ole tõendatud vastupidist.
2. peatükk Lapse õiguste ja heaolu tagamine
§ 4. Lapse heaolu
Lapse heaolu on lapse arengut toetav seisund, milles lapse füüsilised, tervislikud, psühholoogilised, emotsionaalsed, sotsiaalsed, kognitiivsed, hariduslikud ja majanduslikud vajadused on rahuldatud.
§ 5. Lapse õiguste ja heaolu tagamise põhimõtted
Lapse õiguste ja heaolu tagamisel tuleb lähtuda järgmistest konventsioonis sätestatud põhimõtetest:
1) igal lapsel on sünnipärane õigus elule, ellujäämisele ja arengule;
2) igal lapsel on õigus võrdsele kohtlemisele ilma igasuguse diskrimineerimiseta;
3) kõigis lapsi puudutavates ettevõtmistes tuleb esikohale seada lapse huvid;
4) igal lapsel on õigus iseseisvaks seisukohavõtuks kõigis teda puudutavates küsimustes ning õigus väljendada oma vaateid.
§ 6. Ennetamine
(1) Lapse õiguste ja heaolu tagamiseks tuleb ennetada lapse heaolu ja arengut ohustavaid riske. Ennetamine hõlmab last ohustavate olukordade ja sündmuste võimalikult varast märkamist ja neile reageerimist, sealhulgas lapse arengu- ja käitumisprobleemide, kasvukeskkonnas esinevate probleemide ja väärkohtlemise tuvastamist ning lapse heaolu ja arengut soodustavate kaitsetegurite suurendamist.
(2) Riigi ja kohaliku omavalitsuse üksuste ametiasutused peavad vastavalt võimalustele arendama välja meetmed lapse abivajaduse ennetamiseks ning olemasolevate probleemide vähendamiseks. Meetmed peavad lähtuma lapse vajadustest, toetama lapse ja teda kasvatavate isikute suhteid ja sotsiaalset toimetulekut ning olema kättesaadavad, õigeaegsed, tulemuslikud ja pikaajalise positiivse mõjuga.
§ 7. Lapsevanema ja last kasvatava isiku vastutus
(1) Lapse arengu ja kasvu loomulikuks keskkonnaks on perekond. Esmane vastutus lapse õiguste ja heaolu tagamise eest on lapsevanemal või last kasvataval isikul.
(2) Riigi ja kohaliku omavalitsuse üksuste ametiasutused ja nende ametiisikud ning avalik-õiguslikud ja eraõiguslikud juriidilised isikud peavad vastavalt oma pädevusele toetama lapsevanemat või last kasvatavat isikut lapse õiguste ja heaolu tagamisel.
§ 8. Koostöö
(1) Lapse õiguste ja heaolu tagamiseks peavad riigi ja kohaliku omavalitsuse üksuste ametiasutused ja nende ametiisikud ning avalik-õiguslikud ja eraõiguslikud juriidilised isikud tegema omavahel valdkondadeüleselt koostööd kõigi lastele suunatud meetmete planeerimisel, rahastamisel ja rakendamisel, kaasates sellesse lapsi, lapsevanemaid, last kasvatavaid isikuid, huvirühmi ja avalikkust.
(2) Välislepingu, Euroopa Liidu õigusakti või muu õigusakti alusel peavad riigi ja kohaliku omavalitsuse üksuste ametiasutused ja nende ametiisikud ning avalik-õiguslikud ja eraõiguslikud juriidilised isikud lapse õiguste ja heaolu tagamiseks tegema koostööd ja vajaduse korral kaasama teise riigi pädeva asutuse või selleks volitatud isiku.
§ 9. Teavitamine
Riigi ja kohaliku omavalitsuse üksuste ametiasutused ja nende ametiisikud ning avalik-õiguslikud ja eraõiguslikud juriidilised isikud peavad tagama elanikkonna teavitamise lastekaitsemeetmetest, pöörates erilist tähelepanu abivajava või hädaohus oleva lapse abistamiseks vajaliku teabe avalikustamisele.
3. peatükk Lastekaitse korraldus
§ 10. Lastekaitse
Lastekaitse on lapse õiguste ja heaolu tagamiseks käesolevas seaduses sätestatud põhimõtteid järgivate tegevuste, toetuste, teenuste ja muu abi (edaspidi koos meetmed) kogum.
§ 11. Lastekaitse korraldamine
Lastekaitset korraldavad Vabariigi Valitsus, lastekaitse nõukogu, Sotsiaalministeerium, Sotsiaalkindlustusamet ja kohaliku omavalitsuse üksused käesolevas seaduses sätestatud ülesannete alusel.
§ 12. Vabariigi Valitsuse ülesanne
Vabariigi Valitsuse ülesanne lastekaitse korraldamisel on asjakohaste õigusaktide eelnõude ja riiklike strateegiate väljatöötamine ja kinnitamine ning jätkusuutliku rahastamise tagamine.
§ 13. Lastekaitse nõukogu ülesanded
(1) Lastekaitse nõukogu on valitsuskomisjon, mille ülesanded on:
1) riigi lastekaitsepoliitika eesmärkide seadmine ja nende elluviimiseks vajalike tegevuste koordineerimine;
2) lapse heaolu tagamist ja lapse õiguste kaitset puudutavate ettepanekute esitamine Vabariigi Valitsusele ja teistele asjaomastele institutsioonidele;
3) valdkondadeüleseks lastekaitsealaseks ennetustegevuseks asjakohaste soovituste andmine.
(2) Lastekaitse nõukogu koosseisu, liikmete arvu ja töökorra kehtestab Vabariigi Valitsus korraldusega.
§ 14. Sotsiaalministeeriumi ülesanded
(1) Sotsiaalministeeriumi ülesanded lastekaitse korraldamisel on:
1) lastekaitsepoliitika väljatöötamine ja selle rakendamise koordineerimine;
2) Vabariigi Valitsusele laste ja perede olukorra kohta aruannete esitamine;
3) lastekaitse ja selle järelevalve riiklik koordineerimine;
4) rahvusvahelises lastekaitsepoliitika kujundamises ja koostöös osalemine;
5) lastekaitsealaste uuringute ja analüüside tegemise korraldamine ning lastekaitsemeetmete planeerimine ja arendamine;
6) lapse õiguste kaitseks ja heaolu tagamiseks juhiste, rakendussuuniste ja muude teabematerjalide väljatöötamine ning nendest avalikkuse teavitamine;
7) lastekaitsetöötajate täienduskoolituse korraldamine.
(2) Lastekaitsetöötajate täienduskoolituse tingimused ja korra kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
(3) Käesoleva paragrahvi lõike 1 punktides 5–7 nimetatud ülesannete täitmise võib halduslepinguga anda üle eraõiguslikule isikule.
§ 15. Sotsiaalkindlustusameti ülesanded
(1) Sotsiaalkindlustusameti ülesanded lastekaitse korraldamisel on riikliku lastekaitsepoliitika elluviimine, riiklike strateegiate rakendamine ning valdkondadeülese lastekaitsealase koostöö ja ennetuse koordineerimine.
(2) Sotsiaalkindlustusamet rakendab kohaliku omavalitsuse üksuse taotluse alusel järgmisi lapsi ja peresid toetavaid riiklikke meetmeid:
1) kohaliku omavalitsuse üksuse nõustamine lapse heaolu toetavate arengukavade koostamisel;
2) rahvusvaheliste lastekaitse üksikjuhtumite vahendamine kohaliku omavalitsuse üksusele ja sellealane kohaliku omavalitsuse üksuse nõustamine;
3) kohaliku omavalitsuse üksuse abistamine lastekaitse juhtumite lahendamisel;
4) kohaliku omavalitsuse üksuse toetamine lapsele või perele sobivate meetmete leidmisel olemasolevate riiklike meetmete hulgast.
(3) Sotsiaalkindlustusamet rakendab järgmisi lapsi ja peresid toetavaid riiklikke meetmeid:
1) riigisisese ja rahvusvahelise lapsendamise korraldamine ning rahvusvahelise lapsendamise komisjoni teenindamine;
11) hooldusperede sobivuse hindamine ja hooldusperede ettevalmistamisega seotud toimingute tegemine;
2) lastekaitsealase statistika kogumine;
3) riigi ja kohaliku omavalitsuse üksuse ametiasutuste ja nende ametiisikute ning avalik-õiguslike ja eraõiguslike juriidiliste isikute ööpäevaringne nõustamine abivajava või hädaohus oleva lapse abistamiseks;
4) lastekaitsealase teavitustegevuse korraldamine;
5) kohaliku omavalitsuse üksuse lastekaitsetöötajate töönõustamise korraldamine;
6) lasteabitelefoni 116 111 pidamine;
7) riikliku ja haldusjärelevalve teostamine käesolevas seaduses sätestatud alustel.
(4) Käesoleva paragrahvi lõike 3 punktides 4–6 loetletud ülesannete täitmise võib halduslepinguga anda üle eraõiguslikule isikule.
§ 16. Maavanema ülesanne
§ 17. Kohaliku omavalitsuse üksuse ülesanded
(1) Kohaliku omavalitsuse üksuse ülesanded lastekaitse korraldamisel on:
1) lapse õiguste ja heaolu tagavate põhimõtete järgimine kohaliku omavalitsuse arengukavas;
2) lapse õigusi ja heaolu tagavate programmide ja projektide väljatöötamine ning nende rakendamine oma haldusterritooriumil last ohustavate riskide ennetamiseks ja vähendamiseks;
3) abivajavast lapsest teada saamisel viivitamata lapse abivajaduse hindamine ja lapse abistamiseks meetmete pakkumine;
4) perekonnast eraldatud lapsele ja tema perekonnale meetmete pakkumine;
5) kohaliku omavalitsuse üksuse hallatavate lasteasutuste sisehindamise üle teenistusliku järelevalve korraldamine;
6) lapse arengut toetava keskkonna loomiseks ning laste, lastega perede ja lapsi kasvatavate isikute toimetuleku parandamiseks oma haldusterritooriumil vajaliku teabe kogumine laste ja perede olukorra ning vajaduste kohta;
7) riikliku järelevalve teostamine käesolevas seaduses sätestatud alustel.
(2) Kohaliku omavalitsuse üksus peab looma tingimused lastekaitsetöö tegemiseks eesmärgiga tagada käesoleva paragrahvi lõikes 1 loetletud ülesannete täitmine. Kohaliku omavalitsuse üksuse juurde moodustatakse vajaduse korral nõuandva organina laste ja perede komisjon.
4. peatükk Lastekaitsetöötaja ja lapsega töötav isik
§ 18. Lastekaitsetöötaja ja lapsega töötav isik
(1) Lastekaitsetöötaja on Sotsiaalkindlustusameti või kohaliku omavalitsuse üksuse ametnik, kes täidab talle käesolevas seaduses või muus õigusaktis sätestatud ülesandeid lapse õiguste ja heaolu tagamisel.
(2) Lapsega töötav isik on töös või kutsetegevuses lapsega vahetult kokku puutuv isik, samuti vabatahtlikus tegevuses, asendusteenistuses teenides, tööturuteenustel osaledes või praktikandina lapsega vahetult kokku puutuv isik.
§ 19. Lastekaitsetöötajale esitatavad nõuded
(1) Lastekaitsetöötajal peab olema erialane ettevalmistus ja kõrgharidus.
(2) Lastekaitsetöötaja peab hiljemalt kahe aasta möödumisel alates lastekaitsetöötajana teenistusse asumisest omandama sotsiaaltöötaja kutse spetsialiseerumisega lastekaitsele.
(3) Välisriigis omandatud kutsekvalifikatsiooni vastavuse käesoleva seaduse nõuetele otsustab Sotsiaalkindlustusamet välisriigi kutsekvalifikatsiooni tunnustamise seaduse alusel, arvestades käesolevast seadusest tulenevaid erisusi.
[RT I, 19.11.2014, 1 - jõust. 01.01.2020]
§ 20. Lastekaitsetöötajana ja lapsega töötava isikuna töötamise piirangud
(1) Lastekaitsetöötajana ja lapsega töötava isikuna ei tohi tegutseda isik, keda on karistatud või kellele on kohaldatud sundravi karistusseadustiku §-des 113, 114, 116, 133–1333, 141–1451, 175, 1751 või 178–179 sätestatud kuriteo eest, mille karistusandmed ei ole karistusregistrist karistusregistri seaduse kohaselt kustutatud või mille karistusandmed on karistusregistrist kustutatud ja kantud karistusregistri arhiivi.
(11) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud piirangut kohaldatakse ka isikutele, keda on karistatud enne karistusseadustiku jõustumist tegude eest, mis on kvalifitseeritud kriminaalkoodeksi §-de 100–102, § 115 lõike 2 punkti 3, § 115 lõike 3, § 1151 lõike 2, §-de 116 ja 117, § 118 lõike 2, §-de 200, 2003 ja 202 ning § 2026 lõike 3 punkti 2 järgi, samuti isikutele, keda on karistatud välisriigis toime pandud samaväärsete kuritegude eest.
(2) Lastekaitsetöötajana ja lapsega töötava isikuna ei tohi tegutseda isik, keda on karistatud või kellele on kohaldatud sundravi karistusseadustiku §-des 118, 121, 122, § 134 lõike 2 punktis 2, § 135 lõikes 2, § 136 lõikes 2, § 1381 lõike 2 punktis 2, § 140 lõikes 2 või §-des 172–174, 180, 182, 1821, 185, 187 või § 200 lõike 2 punktis 4 või 5 sätestatud kuriteo eest, mille karistusandmed ei ole karistusregistrist karistusregistri seaduse kohaselt kustutatud.
(3) Kui lastega töötamiseks käesoleva seaduse § 18 lõike 2 tähenduses on vajalik tegevusluba, on selle andmiseks õigustatud isik kohustatud jälgima käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 2 sätestatud piirangutest kinnipidamist.
5. peatükk Lapse kohtlemise põhimõtted
§ 21. Lapse huvidest lähtumine
(1) Kõigi last mõjutavate otsuste vastuvõtmisel, vastu võtmata jätmisel ning otsuse kavandamisel eri võimaluste vahel valimisel (edaspidi koos otsuste tegemine) tuleb selgitada välja lapse huvid ning lähtuda otsuse tegemisel nendest kui esmatähtsast kaalutlusest.
(2) Lapse huvide väljaselgitamiseks tuleb:
1) selgitada välja kõik asjassepuutuvad lapse olukorra ja isikuga seonduvad asjaolud ning muu informatsioon, mis on vajalik, et hinnata otsuse mõju lapse õigustele ja heaolule;
2) selgitada lapsele kavandatava otsuse sisu ja põhjuseid, kuulata laps ära tema vanust ja arengutaset arvestades sobival viisil ning võtta lähtuvalt lapse vanusest ja arengutasemest tema arvamus arvesse ühe asjaoluna huvide väljaselgitamisel;
3) kõiki asjassepuutuvaid asjaolusid kogumis hinnates kujundada põhjendatud seisukoht lapse huvide kohta seoses kavandatava otsusega.
(3) Kui lapse huvid erinevad lapse arvamusest või muul põhjusel tehakse otsus, mis ei ühti lapse arvamusega, tuleb selgitada lapsele tema arvamuse arvestamata jätmise põhjuseid.
§ 22. Last kasvatava isiku ja lapsega töötava isiku kohustused
(1) Last kasvatav isik on lapsevanem või last tegelikult kasvatav isik.
(2) Lapse eest hoolitsemisel ja lapse kasvatamisel peavad last kasvatav isik ja lapsega töötav isik lapse vanust ja arengutaset arvestades:
1) arutama lapsega hooldus- ja kasvatusküsimusi, arvestades lapse võimete ja vajaduste suurenemisega iseseisvalt ja vastutusvõimeliselt tegutseda;
2) juhendama ja suunama last iseseisvalt tegutsema;
3) selgitama lapsele, kuidas hoida oma tervist ja ennast arendada ning kuidas vähendada riske ja ennetada ohtu.
(3) Last kasvatav isik ja lapsega töötav isik on kohustatud lapse abivajaduse ilmnemisel otsima abi ja vajaduse korral tegema koostööd lastekaitsetöötaja või teiste lapsega töötavate isikutega.
(4) Lapse abivajaduse ilmnemisel või selle kohta teate saamisel peab lapsega töötav isik viivitamata teavitama sellest last kasvatavat isikut.
§ 23. Alaealise avalikus kohas viibimise piirang
(1) Alla 16-aastasel alaealisel on keelatud viibida ilma täiskasvanud saatjata avalikus kohas kell 23.00–6.00. 1. juunist kuni 31. augustini on alla 16-aastasel alaealisel keelatud viibida ilma täiskasvanud saatjata avalikus kohas kell 24.00–5.00.
(2) Kohaliku omavalitsuse üksusel on õigus käesolevas paragrahvis sätestatud öist liikumispiirangut ajutiselt lühendada.
§ 24. Lapse väärkohtlemise keeld
(1) Lapse hooletusse jätmine, lapse vaimne, emotsionaalne, kehaline ja seksuaalne väärkohtlemine, sealhulgas lapse alavääristamine, hirmutamine ja kehaline karistamine, samuti lapse karistamine mis tahes muul viisil, mis ohustab tema vaimset, emotsionaalset või füüsilist tervist, on keelatud.
(2) Lapse väärkohtlemise ennetamiseks on lapse seaduslikul esindajal karistusregistri seaduse alusel õigus saada teavet teise isiku karistatuse kohta.
(3) Tegu ei ole lapse väärkohtlemisega käesoleva seaduse tähenduses, kui lapse käitumine kujutab otsest ja vahetut ohtu lapse enda või teiste isikute elule või tervisele ning seda ohtu ei ole võimalik vältida, sealhulgas vestluse, veenmise või suulise rahustamise teel, ja sellest tulenevalt tuleb last kasvataval isikul, lapsega töötaval isikul ja lastekaitsetöötajal lapse ohjeldamiseks kasutada füüsilist jõudu määral, mis ei tekita lapsele kehalisi, vaimseid ega emotsionaalseid kahjustusi ning riivab võimalikult vähe lapse õigusi ja vabadusi.
(4) Füüsilist jõudu tohib käesoleva seaduse tähenduses kasutada vaid lapse liikumise või liigutuste piiramiseks määral, mis on proportsionaalne ja vähim vajalik teda ähvardava või temast lähtuva ohu tõrjumiseks. Füüsilist jõudu ei ole lubatud kasutada karistuse eesmärgil.
§ 25. Vägivalda õhutava ja pornograafilise sisuga esemete levitamise keeld
(1) Julmust ja vägivalda õhutavate trükiste, filmide, heli- ja videosalvestiste ning esemete tootmine, demonstreerimine ja levitamine lastele on keelatud.
(2) Pornograafilise sisuga esemete, trükiste ja filmide tootmine, demonstreerimine ja levitamine lastele on keelatud.
6. peatükk Abivajav laps
§ 26. Abivajav laps
§ 27. Abivajavast lapsest teatamine
(1) Kohustus abivajavast lapsest teatada on kõigil isikutel, kellel on olemas teave abivajavast lapsest.
(2) Abivajavast lapsest tuleb viivitamata teatada kohaliku omavalitsuse üksusele või lasteabitelefonil 116 111.
(3) Abivajava lapse kohta teate vastu võtnud asutus või ametiisik, välja arvatud lapse rahvastikuregistrisse kantud elukoha järgne kohaliku omavalitsuse üksus või selle lastekaitsetöötaja, on kohustatud teate viivitamata edastama lapse rahvastikuregistrisse kantud elukoha järgsele kohaliku omavalitsuse üksusele.
(4) Kui lapse rahvastikuregistrisse kantud elukoha järgne kohaliku omavalitsuse üksus ei ole teada või seda ei ole võimalik välja selgitada, tuleb teade abivajavast lapsest viivitamata edastada selle kohaliku omavalitsuse üksusele, kus laps viibib.
(5) Abivajavast lapsest teatanud isikut ega teatamise fakti ei avalikustata, välja arvatud süüteomenetluses. Abivajavast lapsest teavitaval isikul on enda või oma perekonna kaitseks õigus jätta teavitamisel enda kohta andmed avaldamata.
§ 28. Abivajaduse hindamine
(1) Enne abivajavale lapsele sobiva meetme kohaldamist tuleb hinnata lapse abivajadust. Lapse abivajadust hindab lastekaitsetöötaja või lapsega töötav isik, välja arvatud vabatahtlikus tegevuses, asendusteenistuses teenides, tööturuteenustel osaledes või praktikandina lapsega vahetult kokku puutuv isik, kaasates selleks vajaduse korral asjaomase spetsialisti.
(2) Lapse abivajadust hinnates peab lastekaitsetöötaja või lapsega töötav isik andma hinnangu:
1) lapse füüsilisele, tervislikule, psühholoogilisele, emotsionaalsele, sotsiaalsele, kognitiivsele, hariduslikule ja majanduslikule seisundile;
2) last kasvatava isiku vanemlikele oskustele.
(3) Lastekaitsetöötaja või lapsega töötav isik peab lapse abivajaduse hindamisse kaasama lapse ja last kasvatava isiku või lasteasutuse, kus laps viibib.
§ 29. Abivajavale lapsele abi osutamine
(1) Abivajavale lapsele abi osutamine on lapse heaolu toetava meetme kohaldamine viisil, mis parandab lapse ja last kasvatava isiku vahelisi suhteid.
(2) Abi osutamisel tuleb rakendada võrgustikutööd, järgides juhtumikorralduse põhimõtteid sotsiaalhoolekande seaduses sätestatud korras.
(3) Kohaliku omavalitsuse üksus peab kümne päeva möödumisel abivajavast lapsest teada saamisest tegema otsuse juhtumikorralduse algatamiseks või algatamata jätmiseks või juhtumi edastamiseks pädevale ametiisikule.
(4) Juhtumikorralduse võib algatamata jätta ainult juhul, kui lapse abivajadus on võimalik rahuldada ühekordse meetmega.
(5) Kohaliku omavalitsuse üksus peab abivajava lapse abivajaduse hindamisel ja abi osutamisel välja selgitama ja dokumenteerima lapse arvamuse ning lisama selle lapsega seotud kohustuslikule juhtumiplaanile, kui eriseadus ei sätesta teisiti.
7. peatükk Hädaohus olev laps
§ 30. Hädaohus olev laps
Hädaohus olev laps on laps, kes on oma elu või tervist ohustavas olukorras, ja laps, kelle käitumine ohustab tema enda või teiste isikute elu või tervist.
§ 31. Hädaohus olevast lapsest teatamine
(1) Kohustus hädaohus olevast lapsest teatada on kõigil isikutel, kellel on olemas teave hädaohus olevast lapsest.
(2) Hädaohus olevast lapsest tuleb viivitamata teatada hädaabinumbril 112.
§ 32. Hädaohus oleva lapse toimetamine ohututesse tingimustesse
(1) Hädaohus olevat last tuleb viivitamata abistada ning likvideerida selleks lapse elu või tervist ohtu seadnud olukord. Vajaduse korral võib hädaohus oleva lapse toimetada ohututesse tingimustesse kuni ohu möödumiseni, küsimata selleks lapse hooldusõigust teostava isiku nõusolekut.
(2) Kui lapse ohtu sattumine ei olnud põhjustatud lapse hooldusõigust teostava isiku tegevusest või tegevusetusest või temast tulenev oht on lõppenud, antakse hädaohus olev laps üle lapse hooldusõigust teostavale isikule.
(3) Hädaohus oleva lapse toimetab ohututesse tingimustesse lapse viibimiskoha järgse kohaliku omavalitsuse üksuse lastekaitsetöötaja või politsei korrakaitseseaduse § 46 lõike 1 punktis 8 sätestatud alusel.
(4) Hädaohus olev laps paigutatakse ohututesse tingimustesse selleks sobivat teenust osutava sotsiaal-, tervishoiu- või haridusasutuse või isiku (edaspidi teenuseosutaja) või lapse jaoks turvalise isiku juurde sõltuvalt lapse olukorrast ja vajadustest.
(5) Kui hädaohus olevat last ei ole võimalik üle anda lapse hooldusõigust teostavale isikule, võib lapse ajutiselt paigutada teenuseosutaja juurde sobiva teenuse saamiseks või lapse jaoks turvalise isiku juurde järgmistel juhtudel:
1) lapse hooldusõigust teostava isiku nõusolekul;
2) kohaliku omavalitsuse üksuse lastekaitsetöötaja otsusel, kui lapse hooldusõigust teostav isik ei ole kättesaadav, või
3) Sotsiaalkindlustusameti lastekaitsetöötaja otsusel, kui lapse hooldusõigust teostav isik ei ole kättesaadav.
§ 33. Hädaohus oleva lapse ajutine perekonnast eraldamine
(1) Kohaliku omavalitsuse üksus või Sotsiaalkindlustusamet võib eraldada lapse perekonnast ja vajaduse korral määrata lapse ja vanema suhtluskorra enne hooldusõiguse piiramise kohtumäärust, kui lapse jätmine perekonda või vanema ja lapse vaheline suhtlus ohustab lapse tervist või elu. Kohaliku omavalitsuse üksus või Sotsiaalkindlustusamet teeb otsuse hädaohus oleva lapse ajutiseks perekonnast eraldamiseks järgmistel juhtudel:
1) lapse ohtu sattumise on põhjustanud lapse hooldusõigust teostav isik oma tegevuse või tegevusetusega;
2) lapse hooldusõigust teostav isik keeldub lapse ajutisest paigutamisest teenuseosutaja juurde sobiva teenuse saamiseks.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud otsusega eraldatakse hädaohus olev laps perekonnast ja määratakse tema viibimiskoht ning vajaduse korral lapse ja vanema suhtluskord kuni 72 tunniks alates lapse perekonnast eraldamisest.
(3) Kohaliku omavalitsuse üksus või Sotsiaalkindlustusamet peab hindama lapse olukorda ja abivajadust ning käesoleva paragrahvi lõikes 2 sätestatud tähtaega arvestades pöörduma kohtusse hooldusõiguse ja vajaduse korral suhtlusõiguse piiramiseks perekonnaseaduses sätestatud alustel.
(4) Kui hädaohus olev laps tuleb ise või satub muul viisil teenuseosutaja juurde, peab teenuseosutaja viivitamata taotlema käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud otsust lapse ajutise perekonnast eraldamise kohta, kui talle on saanud teatavaks või tal on alust arvata, et lapse hooldusõigust teostav isik on põhjustanud lapse hädaohtu sattumise.
8. peatükk Perekonnast eraldatud lapse kaitse
§ 34. Perekonnast eraldatud lapse kaitse
(1) Kohaliku omavalitsuse üksus peab perekonnast eraldatud lapsele eestkostja valimisel, lapsendamiseks nõusoleku andmisel, kasuperekonna sobivuse hindamisel ja lapse asendushooldusele paigutamisel lähtuma lapse üleskasvatamise järjepidevusest, arvestades lapse etnilist, usulist, kultuurilist ja keelelist päritolu.
(2) Kohaliku omavalitsuse üksuse lastekaitsetöötaja koostöös last kasvatava isiku või lasteasutusega, kus perekonnast eraldatud laps viibib, on kohustatud andma lapsele teavet tema päritolu, perekonnast eraldamise põhjuste ja teda puudutavate edasiste hooldusküsimuste kohta ning võimaluse korral säilitama ja toetama perekonnast eemal viibiva lapse ja tema perekonna vahelisi suhteid.
(3) Õdede ja vendade lahutamine pärast perekonnast eraldamist võib olla vaid äärmuslik abinõu olukorras, kus nende kokkujäämine ohustab oluliselt nende heaolu või õigusi.
(4) Kohaliku omavalitsuse üksuse lastekaitsetöötaja koostab perekonnast eraldatud lapsele käesolevas seaduses nimetatud juhtumiplaani ning tagab selle perioodilise ülevaatamise ja vajaduse korral muutmise koostöös lapse ja last kasvatava isikuga.
9. peatükk Lasteasutus
§ 35. Lasteasutus
Lasteasutus on riigi või kohaliku omavalitsuse üksuse asutus, avalik-õiguslik või eraõiguslik juriidiline isik või füüsiline isik, kes seaduse või muude õigusaktide alusel osutab lastele sotsiaal-, haridus- või statsionaarseid tervishoiuteenuseid.
§ 36. Lasteasutuses viibiva lapse arvamuse ja kaebuse esitamise õigus
(1) Lasteasutuses viibival lapsel on õigus kellestki sõltumata võtta ühendust last kasvatava isiku, rahvastikuregistrisse kantud lapse elukoha järgse kohaliku omavalitsuse üksuse lastekaitsetöötaja ja õiguskantsleriga ning esitada neile lasteasutuse tegevuse kohta arvamusi ja kaebusi.
(2) Lasteasutus peab looma tingimused, mis aitavad tagada lapse käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud õigust.
(3) Lasteasutus peab tagama lapsele iseseisva ja sõltumatu võimaluse esitada lasteasutuse tegevuse kohta arvamusi ja kaebusi. Lasteasutus peab lapse arvamused ja kaebused registreerima ning andma lapsele nende kohta viivitamata asjakohast tagasisidet. Vajaduse korral tuleb ette näha muudatused lasteasutuse igapäevaelu korralduses või muus lapsele olulises eluvaldkonnas.
(4) Lasteasutus ei avalda lasteasutuse kohta arvamuse või kaebuse esitanud lapse isikut ega arvamuse või kaebuse esitamise fakti, välja arvatud süüteomenetluses.
§ 37. Lasteasutuse sisehindamine
(1) Lasteasutuse sisehindamine on tegevus, mille käigus hinnatakse lasteasutuse töökorraldust ja töökeskkonda ning tegevuste tulemuslikkust lapse õiguste ja heaolu tagamisel. Sisehindamise käigus selgitatakse välja lasteasutuse eesmärkide täitmist toetavad ja takistavad asjaolud ning analüüsitakse lasteasutuse tegevuse vastavust õigusaktidele.
(2) Lasteasutus peab viivitamata kõrvaldama sisehindamisel selgunud asjaolud, mis takistavad lapse õiguste ja heaolu tagamist.
(3) Lasteasutuse sisehindamist korraldab lasteasutuse juht.
10. peatükk Riiklik ja haldusjärelevalve
§ 38. Riikliku ja haldusjärelevalve teostamine
(1) Riiklikku järelevalvet käesoleva seaduse ja selle alusel kehtestatud õigusaktide nõuete täitmise üle teostavad Sotsiaalkindlustusamet, Tarbijakaitseamet ja kohaliku omavalitsuse üksus (edaspidi korrakaitseorgan).
(2) Sotsiaalkindlustusamet teostab riiklikku järelevalvet käesoleva seaduse §-des 19–21, § 22 lõigetes 2–4, § 24 lõikes 3, §-des 27 ja 28, § 29 lõigetes 2–5, §-s 31, § 32 lõigetes 1–4 ja lõike 5 punktides 1 ja 2 ning §-des 33, 34, 36 ja 37 sätestatud nõuete täitmise üle.
(3) [Kehtetu - RT I, 28.11.2017, 2 - jõust. 01.01.2018]
(4) Tarbijakaitseamet teostab riiklikku järelevalvet käesoleva seaduse §-s 25 sätestatud nõuete täitmise üle.
(5) Kohaliku omavalitsuse üksus teostab riiklikku järelevalvet käesoleva seaduse §-des 21 ja 22, § 23 lõikes 1 ning §-des 24, 27 ja 31 sätestatud nõuete täitmise üle.
(6) Haldusjärelevalvet käesoleva seaduse §-s 17 kohaliku omavalitsuse üksuse kohta sätestatud nõuete ning §-s 28, § 32 lõikes 3 ja lõike 5 punktis 2, § 33 lõigetes 1 ja 4 ning §-s 34 kohaliku omavalitsuse üksuse lastekaitsetöötaja kohta sätestatud nõuete täitmise üle teostab Sotsiaalkindlustusamet.
§ 39. Riikliku järelevalve teostamiseks lubatud erimeetmed
(1) Korrakaitseorgan võib käesolevas seaduses sätestatud riikliku järelevalve teostamiseks kohaldada korrakaitseseaduse §-des 30–32 ja 49–52 sätestatud riikliku järelevalve erimeetmeid korrakaitseseaduses sätestatud alusel ja korras.
(2) Kohaliku omavalitsuse üksus võib lisaks käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud erimeetmetele käesolevas seaduses sätestatud riikliku järelevalve teostamiseks kohaldada korrakaitseseaduse § 46 lõike 1 punktides 6 ja 8 sätestatud riikliku järelevalve erimeedet korrakaitseseaduses sätestatud alusel ja korras.
§ 40. Riikliku järelevalve teostamise erisused
(1) Kohaliku omavalitsuse üksuse või Sotsiaalkindlustusameti lastekaitsetöötajal on õigus valdusesse sisenemiseks ohukahtluse korral ohu väljaselgitamiseks.
(2) Kohaliku omavalitsuse üksuse lastekaitsetöötajal või muul kohaliku omavalitsuse üksuse nimetatud ametnikul on õigus teha last kasvatavale isikule ettekirjutusi abivajava lapse kaitseks ja kohustada last kasvatavat isikut tegema koostööd lastekaitsetöötajaga.
§ 41. Paragrahvide 19 ja 20 rakendamine
(1) Enne käesoleva seaduse jõustumist tööle asunud lastekaitsetöötaja peab käesoleva seaduse § 19 lõigetes 1 ja 2 sätestatud nõuded täitma hiljemalt 2022. aasta 1. jaanuariks.
(2) Enne käesoleva seaduse jõustumist tööle asunud lastekaitsetöötaja ja lapsega töötava isiku suhtes peavad käesoleva seaduse § 20 lõigetes 1–3 sätestatud nõuded olema täidetud 2017. aasta 1. jaanuariks, välja arvatud käesoleva paragrahvi lõikes 3 sätestatud juhul.
(3) Enne käesoleva lõike jõustumist tööle asunud lastekaitsetöötaja ja lapsega töötava isiku suhtes, keda on karistatud enne karistusseadustiku jõustumist tegude eest, mis on kvalifitseeritud kriminaalkoodeksi §-de 100–102 järgi, peavad käesoleva seaduse § 20 lõikes 11 sätestatud nõuded olema täidetud 2019. aasta 1. jaanuariks.
§ 42. – § 46. [Käesolevast tekstist välja jäetud.]
(1) Käesolev seadus jõustub 2016. aasta 1. jaanuaril.
(2) Käesoleva seaduse § 19 jõustub 2020. aasta 1. jaanuaril.


Ebasoodsamate piirkondade viieaastase toetuse saamise nõuded, toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord aastateks 2007—2013 – Riigi Teataja
Ebasoodsamate piirkondade viieaastase toetuse saamise nõuded, toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord aastateks 2007—2013
Ebasoodsamate piirkondade viieaastase toetuse saamise nõuded, toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord aastateks 2007—2013 - sisukord
5 PÕLLUMAJANDUSLIKU MAJAPIDAMISE JA KOHUSTUSE ÜLEANDMINE JA ÜLEVÕTMINE NING KOHUSTUSE SUURENDAMINE JA VÄHENDAMINE
§ 8 Põllumajandusliku majapidamise ja kohustuse üleandmine ja ülevõtmine
RT I, 24.04.2012, 4
Vastu võetud 05.04.2010 nr 42
RTL 2010, 19, 341
jõustumine 17.04.2010
Määrus kehtestatakse «Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse» § 58 lõike 5 ja § 59 lõigete 5 ja 6, komisjoni määruse (EÜ) nr 1974/2006, milles sätestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 (Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta) kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad (ELT L 368, 23.12.2006, lk 15–73), artikli 44 lõigete 1 ja 2 ja artikli 45 lõigete 1–3 ning komisjoni määruse (EL) nr 65/2011, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 rakendamise üksikasjalikud eeskirjad seoses kontrollimenetluse rakendamisega ning nõuetele vastavusega maaelu arengu toetusmeetmete osas (ELT L 25, 28.01.2011, lk 8–23), artikli 3 lõike 1 alusel ning kooskõlas nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta (ELT L 277, 21.10.2005, lk 1–40) artikli 18 lõike 4 alusel heaks kiidetud «Eesti maaelu arengukavaga 2007–2013» (edaspidi arengukava).
Määrusega kehtestatakse ebasoodsamate piirkondade viieaastase toetuse (edaspidi toetus) saamise täpsemad nõuded, toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord, toetuse määr, toetuse vähendamise kord, toetuse andmise alused ja toetuse andmise täpsem kord põllumajandusliku majapidamise üleandmise ja ülevõtmise korral ning kohustuse üleandmise, ülevõtmise, suurendamise ja vähendamise korral ning toetuse väljamaksmise kord aastateks 2007–2013.
Toetuse määr ühe hektari põllumajandusmaa kohta on 25 eurot aastas.
(1) Toetust võib taotleda põllumajandusega tegelev füüsiline isik, juriidiline isik, seltsing ja muu isikute juriidilise isiku staatuseta ühendus (edaspidi taotleja) arengukava lisas 4 loetletud ebasoodsamas piirkonnas asuva (edaspidi ebasoodsam piirkond) vähemalt 1,00 hektari suuruse põllumajandusmaa kohta, mis vastab «Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse» § 14 lõikes 2 sätestatud nõuetele ning mis asub põllumajandustoetuste ja põllumassiivide registrisse kantud põllumassiivil. Põllumassiiv peab tervikuna asuma ebasoodsamas piirkonnas.
(2) Toetust võib taotleda ka lõikes 1 sätestatud nõuetele vastava põllumajandusmaa kohta, millel kasvatatakse lühikese raieringiga paju (Salix) madalmetsa, mis vastab põllumajandusministri 24. märtsi 2010. a määruse nr 36 “Ühtse pindalatoetuse, põllumajanduskultuuri ja heinaseemne täiendava otsetoetuse saamise nõuded ning toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise kord ning täiendava otsetoetuse toetusõiguse üleandmisest teavitamise kord” § 2 lõikes 4 sätestatud nõuetele.
(3) Taotleja võtab toetuse esmakordsel taotlemisel kohustuse tegeleda põllumajandusega ebasoodsamas piirkonnas vähemalt viis järjestikust aastat alates esimesest toetuse väljamaksmisest kohustuse võtmise aastal kindlaks tehtud selle põllumajandusmaa pindala ulatuses, mille kohta ta toetust taotleb.
(4) «Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse» § 58 lõike 2 kohaselt täidab taotleja kogu põllumajandusliku majapidamise põllumajandusmaal ja põllumajanduslikus tegevuses «Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse» § 23 lõike 4 alusel kehtestatud õigusaktis sätestatud häid põllumajandus- ja keskkonnatingimusi ning sama paragrahvi lõike 3 kohaselt avaldatud kohustuslikke majandamisnõudeid.
1) põllumajandusministri 24. märtsi 2010. a määruse nr 36 “Ühtse pindalatoetuse, põllumajanduskultuuri ja heinaseemne täiendava otsetoetuse saamise nõuded ning toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise kord ning täiendava otsetoetuse toetusõiguse üleandmisest teavitamise kord” lisas 1 toodud vormi kohane taotlus;
3) põllumassiivi kaart, millel on märgitud punktis 1 nimetatud taotluse lisas loetletud kasvatatavate põllumajanduskultuuride põldude ja püsirohumaa põldude numbrid ning nende piirid;
5) lisas toodud vormi kohane kinnitus kohustuse võtmise kohta;
6) lühikese raieringiga paju (Salix) madalmetsa kasvatamise eest toetuse taotlemise korral põllumajandusministri 24. märtsi 2010. a määruse nr 36 «Ühtse pindalatoetuse, põllumajanduskultuuri ja heinaseemne täiendava otsetoetuse saamise nõuded ning toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise kord ning täiendava otsetoetuse toetusõiguse üleandmisest teavitamise kord» § 5 lõikes 3 nimetatud dokument;
7) põllumajandusministri 24. märtsi 2010. a määruse nr 36 “Ühtse pindalatoetuse, põllumajanduskultuuri ja heinaseemne täiendava otsetoetuse saamise nõuded ning toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise kord ning täiendava otsetoetuse toetusõiguse üleandmisest teavitamise kord” lisas 2 toodud vormi kohane nõuetele vastavuse küsimustik.
(3) Kohustuse võtmise aastale järgnevatel aastatel esitab toetuse saaja lõikes 1 sätestatud ajavahemikul PRIAle kohustuse jätkamise kinnitamiseks lõike 1 punktides 1–4 ja 7 loetletud dokumendid.
(2) ) “Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse” §-s 25 nimetatud asutused teevad § 3 lõikes 4 nimetatud nõuete täitmise üle kontrolli komisjoni määruse (EL) nr 65/2011 II osa I jaotise II peatüki II jao I alajao kohaselt.
(3) Lühikese raieringiga paju (Salix) madalmetsa kasvatamise eest toetuse taotlemise korral kohaldatakse põllumajandusministri 24. märtsi 2010. a määruse nr 36 “Ühtse pindalatoetuse, põllumajanduskultuuri ja heinaseemne täiendava otsetoetuse saamise nõuded ning toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise kord ning täiendava otsetoetuse toetusõiguse üleandmisest teavitamise kord” § 6 lõigetes 31 ja 32 sätestatut.
(1) Kui PRIA on kontrolli käigus teinud kindlaks, et maa tegelik pindala erineb taotlusel märgitud pindalast, mille kohta toetust taotleti, ja kui taotleja ei esita kõiki § 4 lõike 1 punktis 2 sätestatud andmeid põllumajandusmaa kohta, mida tal on õigus kasutada, kuid mille kohta ta ei taotle toetust, otsustab PRIA taotletud toetuse vähendamise komisjoni määruse (EL) nr 65/2011 artikli 16 kohaselt.
(2) Kui § 5 lõikes 2 nimetatud asutused on kohapealse kontrolli käigus teinud kindlaks, et taotleja on kohustuseaastal rikkunud § 3 lõikes 4 nimetatud nõudeid, või on teinud § 3 lõikes 4 nimetatud nõuete rikkumise eest taotlejale puuduse kõrvaldamiseks ettekirjutuse või on taotleja suhtes jõustunud süüdimõistev süüteo otsus, otsustab PRIA taotletud toetuse vähendamise komisjoni määruse (EL) nr 65/2011 artikli 21 ja “Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse” § 26 lõigete 1–3 kohaselt.
(3) Kui selle määruse alusel toetuse taotleja taotleb ka nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 artikli 36 punkti a alapunktis iv nimetatud põllumajanduslikku keskkonnatoetust ning rikub põllumajandusministri 8. märtsi 2010. a määruse nr 19 “Poolloodusliku koosluse hooldamise toetuse saamise nõuded, toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord aastateks 2007–2013” lisas 1 sätestatud väetiste ja taimekaitsevahendite kasutamise miinimumnõudeid, otsustab PRIA taotletud toetuse vähendamise komisjoni määruse (EL) nr 65/2011 artikli 21 ja “Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse” § 61 lõike 2 kohaselt.
(4) Kui taotleja esitab taotluse pärast taotluse esitamise tähtpäeva, otsustab PRIA taotletud toetuse vähendamise komisjoni määruse (EÜ) nr 1122/2009, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 73/2009 üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses põllumajandustootjate otsetoetuskavade alusel makstavate toetuste nõuetele vastavusega, ümbersuunamisega ning ühtse haldus- ja kontrollisüsteemiga ning määruse (EÜ) nr 1234/2007 üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses veinisektori toetuskavade alusel makstavate toetuste nõuetele vastavusega (ELT L 316, 2.12.2009, lk 65–112), artikli 23 kohaselt.
(2) PRIA teeb taotluse rahuldamata jätmise otsuse komisjoni määruse (EL) nr 65/2011 artiklite 16 ja 21 kohaselt ning «Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse» § 62 lõike 2 punktides 1 ja 4–6 sätestatud juhtudel.
5. peatükk PÕLLUMAJANDUSLIKU MAJAPIDAMISE JA KOHUSTUSE ÜLEANDMINE JA ÜLEVÕTMINE NING KOHUSTUSE SUURENDAMINE JA VÄHENDAMINE
§ 8. Põllumajandusliku majapidamise ja kohustuse üleandmine ja ülevõtmine
(1) Kui toetuse saaja annab võetud kohustuse kehtivuse perioodil kogu oma kohustuse või osa sellest üle teisele isikule, kohaldatakse komisjoni määruse (EÜ) nr 1974/2006, milles sätestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad (ELT L 368, 32.12.2006, lk 15–75), artikli 44 lõiget 1.
(11) Põllumajandusliku majapidamise üleandmise korral kohaldatakse komisjoni määruse (EÜ) nr 1122/2009 artiklit 82.
(2) Kui toetuse saaja suurendab põllumajandusmaa pindala seoses kohustuse ülevõtmisega, liidetakse ülevõetud kohustus taotleja kohustusega ja kohustuseperioodi kestuseks loetakse lühemat aega kestnud kohustuse kestus.
(1) Kui toetuse saaja suurendab komisjoni määruse (EÜ) nr 1974/2006 artikli 45 lõigete 1–3 kohaselt § 3 lõikes 3 nimetatud algse kohustuse aluse maa pindala selle maa arvelt, mille kohta ei ole kohustust võetud, kuni 30% või kuni 2 hektarit, loetakse kohustuseperioodi kestuseks algse kohustuse kestus.
(2) Kui toetuse saaja suurendab kohustusealuse maa pindala üle lõikes 1 sätestatud määra, algab uus ebasoodsamate piirkondade üheaastase toetuse kohustus.
(1) Toetuse saaja võib vähendada § 3 lõikes 3 nimetatud algse kohustuse aluse maa pindala kuni 30%.
(2) Kohustuse üleandmise ja ülevõtmise korral on kohustuse üleandjal ja ülevõtjal õigus vähendada kohustusealuse maa pindala üksnes § 3 lõikes 3 nimetatud algse kohustuse arvelt.
(21) Komisjoni määruse (EÜ) nr 1122/2009 artikli 82 lõike 3 punktis a nimetatud põllumajandusliku majapidamise ülevõtmisperiood on 22. maist kuni 1. septembrini. Põllumajandusliku majapidamise ülevõtja teavitab põllumajandusliku majapidamise ülevõtmisest PRIAt ülevõtmisperioodil, esitades põllumajandusliku majapidamise ülevõtmist tõendavad dokumendid ja põllumajandusministri 8. märtsi 2010. a määruse nr 19 «Poolloodusliku koosluse hooldamise toetuse saamise nõuded, toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord aastateks 2007–2013» lisas 4 toodud vormi kohase teabe kohustuse üleandmise-ülevõtmise kohta, ning taotleb toetuse maksmist.
(3) Kohustuse ülevõtja teavitab kohustuse ülevõtmisest PRIAt § 4 lõikes 1 sätestatud ajavahemikul, esitades § 4 lõikes 3 nimetatud dokumendid ja põllumajandusministri 8. märtsi 2010. a määruse nr 19 “Poolloodusliku koosluse hooldamise toetuse saamise nõuded, toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord aastateks 2007–2013” lisas 4 toodud vormi kohase teabe kohustuse üleandmise-ülevõtmise kohta.
(1) Kui toetuse saaja vähendab § 3 lõikes 3 nimetatud algse kohustuse aluse maa pindala kuni 30%, ei nõuta selle maa pindala kohta eelmistel aastatel makstud toetust tagasi.
(1) 2007. aastal võetud kohustuse puhul kestab kohustuseperioodi kolmas kohustuseaasta 21. maist kuni 31. detsembrini 2009 ja viies kohustuseaasta 1. jaanuarist 2011 kuni 20. maini 2012, 2008. aastal võetud kohustuse puhul kestab kohustuseperioodi teine kohustuseaasta 21. maist kuni 31. detsembrini 2009 ja viies kohustuseaasta 1. jaanuarist 2012 kuni 20. maini 2013.
Lisa Ebasoodsamate piirkondade toetuse kohustuse võtmise kinnitus


Eurovoc: 36 TEADUS → 3611 humanitaarteadused → sotsiaalteadused → keeleteadus → keelepoliitika
Keeleseadus (lühend - KeeleS)
2 Keelepoliitika ja keelevaldkonna juhtimine
§ 3 Eesti keele staatus
§ 4 Ametlik ja avalik keelekasutus ning eesti kirjakeele norm
§ 5 Võõrkeel ja vähemusrahvuse keel
§ 6 Keelevaldkonna korraldamine
§ 7 Eesti keelenõukogu
3 Suuline ja kirjalik asjaajamine
§ 8 Õigus eestikeelsele suulisele ja kirjalikule asjaajamisele ja teabele
§ 9 Vähemusrahvuse keele kasutamise õigus
§ 10 Asjaajamiskeel
§ 11 Püsielanike keele kasutamine asjaajamiskeelena
§ 12 Asjaajamine võõrkeeles
§ 13 Välissuhtluse keel
§ 14 Aruandluse keel
§ 15 Pitsati, templi ja kirjaplangi keel
4 Eestikeelne teave ja teenindamine
§ 16 Teabekeel
§ 17 Tarbija õigus eestikeelsele teabele
§ 18 Audiovisuaalse teose, tele- ja raadiosaate ning reklaami võõrkeelse teksti tõlge
§ 19 Lepingu keel
§ 20 Nimed
§ 21 Eesti seadusandliku kogu nime kasutamine
§ 22 Riiklik registreerimismärk
5 Eesti keele oskus, selle hindamine ja kontrollimine
§ 23 Eesti keele oskuse ja kasutamise nõuded
§ 24 Eesti keele tasemeeksam
§ 25 Eesti keele tasemeeksami tulemuse vaidlustamine
§ 26 Eesti keele oskuse tõendamise erisused
§ 27 Eesti keele tasemetunnistus
§ 28 Tasemeeksamile saatmine ja eesti keele tasemetunnistuse või enne 1999. aasta 1. juulit välja antud tööalase keeleoskuse kategooriatunnistuse kehtetuks tunnistamine
§ 29 Nõuded täiskasvanute koolituse eesti keele õppekavale
§ 30 Riikliku järelevalve tegija
§ 31 Inspektsiooni pädevus ning keeleametniku õigused ja kohustused
§ 32 Ettekirjutus
§ 33 Eesti keele kasutamise kohustuse rikkumine
§ 34 Keelenõuete rikkumine audiovisuaalse teose üldsusele kättesaadavaks tegemisel
§ 35 Eesti keele kasutamise nõuete ja kirjakeele normi rikkumine
§ 36 Eesti keele kasutamise nõuete rikkumine tarbija teenindamisel
§ 37 Keeleoskusnõuete rikkumine
§ 39 Eesti keele oskust tõendavate tunnistuste vastavus
RT I, 23.12.2013, 40
13.06.2012 RT I, 06.07.2012, 1 01.04.2013 sõnad „teenistuja” ja „avalik teenistuja” asendatud läbivalt sõnaga „ametnik”
(1) Seaduses reguleeritakse eesti keele ja võõrkeelte kasutamist suulises ja kirjalikus asjaajamises, avalikus teabes ja teeninduses, eesti viipekeele ja viibeldud eesti keele kasutamist, eesti keele oskuse nõudeid ja hindamist, seaduses ja seaduse alusel sätestatud nõuete täitmise riiklikku järelevalvet ning vastutust seaduse nõuete rikkumise eest.
Eesti keelenõukogu nõustab Vabariigi Valitsust keelepoliitika arendamisel ja elluviimisel. Vabariigi Valitsus kehtestab Eesti keelenõukogu põhimääruse ning kinnitab haridus- ja teadusministri ettepanekul selle koosseisu ja esimehe.
(2) Seaduses sätestatud juhtudel on riigiasutusel või kohaliku omavalitsuse asutusel õigus nõuda vandetõlgi tehtud või notari kinnitatud tõlget. Kui nõutud tõlget ei esitata, võib riigiasutus või kohaliku omavalitsuse asutus dokumendi tagastada või esitaja nõusolekul ja kulul tõlkida.
(2) Isikul, kes ei ole tarbija tarbijakaitseseaduse § 2 punkti 1 tähenduses, on õigus saada kauplejalt kauba või teenuse omaduste ja kasutamistingimuste kohta eestikeelset teavet.
(2) Eesti seadusandliku kogu nime Riigikogu võib mitteametlikus kasutuses asendada sõnaga „parlament” nii eesti keeles kui ka võõrkeeles.
(3) Tasemeeksamite ülesehituse ning läbiviimise korra kehtestab haridus- ja teadusminister määrusega.
(4) Tasemeeksami ettevalmistamise ja läbiviimise ning eksamitööde koostamise korraldab Haridus- ja Teadusministeerium.
(5) Haridus- ja teadusminister võib tasemeeksami ettevalmistamiseks ja läbiviimiseks ning eksamitööde koostamiseks sõlmida riigi sihtasutusega halduslepingu. Halduslepingu täitmise üle teostab järelevalvet Haridus- ja Teadusministeerium.
(2) Tasemeeksamite tulemuste kohta esitatud vaiete läbivaatamiseks moodustatakse tasemeeksamite vaidekomisjon, mille koosseisu kinnitab haridus- ja teadusminister käskkirjaga.
(1) Eesti keele tasemeeksami sooritanud isikule väljastab Haridus- ja Teadusministeerium eesti keele tasemetunnistuse.
(11) Eesti keele tasemetunnistuse vormi ja väljastamise korra kehtestab haridus- ja teadusminister määrusega.
(12) Haridus- ja teadusminister võib eesti keele tasemetunnistuste väljastamiseks sõlmida riigi sihtasutusega halduslepingu. Halduslepingu täitmise üle teostab järelevalvet Haridus- ja Teadusministeerium.
(2) Eesti keele tasemeeksamite ja -tunnistuste üle arvestuse pidamiseks asutab Vabariigi Valitsus riigi infosüsteemi kuuluva andmekogu (edaspidi tasemeeksamite ja -tunnistuste andmekogu).
(3) Tasemeeksamite ja -tunnistuste andmekogu põhimääruse kehtestab Vabariigi Valitsus.
(4) Tasemeeksamite ja -tunnistuste andmekogu vastutav töötleja on Haridus- ja Teadusministeerium.
(5) Tasemeeksamite ja -tunnistuste andmekogus olevatele andmetele on juurdepääsuõigus andmekogusse kantud isikul teda puudutavatele andmetele, samuti teistel isikutel seaduse või välislepinguga ettenähtud ülesannete täitmiseks.
(1) Kui riiklikku järelevalvet tegeval ametiisikul (edaspidi keeleametnik) on riikliku järelevalve käigus tekkinud põhjendatud kahtlus, et kontrollitava isiku keeleoskus ei vasta õigusaktides talle kehtestatud keeleoskustaseme nõuetele, saadetakse isik keeleametniku ettekirjutusega tasemeeksamile.
(2) Tasemeeksamile võib keeleametniku ettekirjutusega saata ka käesoleva seaduse § 26 lõikes 3 või 5 nimetatud isiku, kui keeleametnikul on riikliku järelevalve käigus tekkinud põhjendatud kahtlus, et isiku keeleoskus ei vasta õigusaktides talle kehtestatud keeleoskustaseme nõuetele.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud ettekirjutuse täitmiseks tähtaja määramisel võetakse arvesse aega, mis kulub nõutaval tasemel keeleoskuse omandamiseks. Kui isik on sooritanud ettekirjutuses määratud tähtaja jooksul nõutaval tasemel eesti keele eksami, siis on tal õigus taotleda eesti keele õppe eest tasutud õppemaksu hüvitamist kuni 100 protsendi ulatuses.
§ 29. Nõuded täiskasvanute koolituse eesti keele õppekavale
Erakoolina tegutsevas täiskasvanute koolitusasutuses rakendatava täiskasvanute tööalase või vabaharidusliku koolituse eesti keele õppekavas peab olema määratud õppe eesmärk, õppe sisu ja maht ning kavandatud õpiväljundi seos käesoleva seaduse lisas kirjeldatud keeleoskustasemetega.
§ 30. Riikliku järelevalve tegija
(1) Käesolevas seaduses ja selle alusel kehtestatud õigusaktides sätestatud nõuete täitmise üle teeb riiklikku järelevalvet Keeleinspektsioon (edaspidi inspektsioon).
(2) Käesoleva seaduse §-s 29 kehtestatud nõuete täitmise üle tehakse
riiklikku järelevalvet erakooliseaduses kehtestatud korras.
§ 31. Inspektsiooni pädevus ning keeleametniku õigused ja kohustused
(1) Inspektsiooni pädevuses on kontrollida eesti keele ja võõrkeelte kasutamist ning eesti keele oskuse ja eesti keele kasutamise nõuete täitmist seaduses ja seaduse alusel sätestatud valdkondades.
(2) Oma ülesannete täitmisel on keeleametnikul õigus:
1) takistamatult kontrollida käesolevas seaduses ning teistes keeleoskust ja keelekasutust sätestavates õigusaktides kehtestatud nõuete täitmist;
2) saada riiklikuks järelevalveks vajalikku teavet, sealhulgas tutvuda riiklikuks järelevalveks vajalike dokumentide või nende koopiatega ja saada nendest ärakirju või väljavõtteid;
3) teha eesti keele tasemetunnistusi väljastava asutuse juhile ettepanek tunnistada ametniku, töötaja või füüsilisest isikust ettevõtja eesti keele tasemetunnistus või enne 1999. aasta 1. juulit välja antud tööalase keeleoskuse kategooriatunnistus kehtetuks käesoleva seaduse § 28 lõikes 5 kirjeldatud juhtumil;
4) teha tööandjale ettepanek lõpetada töötajaga tööleping või teha ametniku ametisse nimetamise õigust omavale isikule ettepanek vabastada ametnik ametikohalt, kui töötaja või ametnik ei oska eesti keelt nõutaval tasemel;
5) saata nõuetele mittevastava keeleoskusega töötaja või ametnik tasemeeksamile;
6) teha riigiasutusele, kohaliku omavalitsuse asutusele, riigiasutuse või kohaliku omavalitsuse asutuse hallatavale asutusele, äriühingule, mittetulundusühingule, sihtasutusele või nende ametiisikule või töötajale ettekirjutusi käesoleva seadusega ja selle alusel kehtestatud õigusaktidega sätestatud nõuete rikkumise lõpetamiseks ja edasiste rikkumiste ärahoidmiseks.
(3) Keeleametnik on kohustatud oma tööülesannete täitmisel esitama ametitõendi.
(4) Keeleametnik on kohustatud hoidma talle ametikohustuste täitmisel teatavaks saanud äri- ja kutsesaladusi ning muud juurdepääsupiiranguga teavet, kui seadus ei näe ette selle avaldamist.
§ 32. Ettekirjutus
1) isiku nimi, kellele ettekirjutus on tehtud;
9) hoiatus käesoleva seaduse §-des 33–37 sätestatud meetmete ning asendustäitmise ja sunniraha seaduses sätestatud sunnivahendite rakendamise võimaluse kohta.
(2) Ettekirjutuse täitmise tagamiseks võib riikliku järelevalve tegija rakendada sunniraha asendustäitmise ja sunniraha seaduses sätestatud korras. Sunniraha ülemmäär on 640 eurot.
(3) Eestikeelse tõlke võõrkeelsele tekstile sisulise või vormilise mittevastavuse eest võõrkeelse audiovisuaalse teose üldsusele kättesaadavaks tegemisel –
Tööandja poolt töötaja suhtes keeleoskusnõuete rakendamata jätmise, samuti ametniku või töötaja poolt keeleoskusnõuete eiramise eest –
(1) Käesoleva seaduse §-des 33–37 sätestatud väärtegudele kohaldatakse karistusseadustiku ja väärteomenetluse seadustiku sätteid.
(2) Käesoleva seaduse §-des 33–37 sätestatud väärtegude kohtuväline menetleja on Keeleinspektsioon.
(2) Enne 1999. aasta 1. juulit välja antud tööalase keeleoskuse kategooriatunnistust arvestatakse keeleoskusnõude täitmist tõendava dokumendina isiku puhul, kelle keeleoskus on tööandja hinnangul piisav vastaval töö- või ametikohal töötamiseks. Tööandjal on kahtluse korral õigus pöörduda inspektsiooni poole hinnangu saamiseks isiku keeleoskuse piisavuse kohta.


Uue mootorsõiduki kasutajale antavate andmete loetelu ja kasutaja teavitamise kord – Riigi Teataja
Uue mootorsõiduki kasutajale antavate andmete loetelu ja kasutaja teavitamise kord
Uue mootorsõiduki kasutajale antavate andmete loetelu ja kasutaja teavitamise kord - sisukord
§ 2 Sõiduauto
§ 3 Tehnonõuetele vastavuse tunnistused ja nendel esitatavad andmed
§ 4 Müügikoht
§ 5 Reklaamväljaanded
2 Uue sõiduauto kasutajale antavate andmete loetelu ja kasutaja teavitamise kord
§ 6 Energiamärgis
§ 7 Kütusekulu ja süsinikdioksiidi heitkoguse arvnäitajaid sisaldav teatmik
§ 8 Kütusekulu ja süsinikdioksiidi heitkoguse arvnäitajaid sisaldav plakat ja elektrooniline kuvand
§ 9 Reklaamväljaannete sisu
§ 10 Eksitavate andmete esitamise keeld
RT I, 22.11.2016, 21
Uue mootorsõiduki kasutajale antavate andmete loetelu ja kasutaja teavitamise kord1
Vastu võetud 18.11.2016 nr 53
Määrus kehtestatakse atmosfääriõhu kaitse seaduse § 111 lõike 2 alusel.
Määrusega kehtestatakse uue sõiduauto kasutajale antavate andmete loetelu ja kasutaja teavitamise kord.
§ 2. Sõiduauto
(1) Sõiduauto käesoleva määruse tähenduses on mootorsõiduk, millel on vähemalt neli ratast, mis on konstrueeritud ja ehitatud sõitjate veoks ning millel lisaks juhikohale ei ole rohkem kui kaheksa istekohta. Termin ei hõlma neljarattalist mootorratast ega eriotstarbelist sõiduautot.
(2) Uus sõiduauto käesoleva määruse tähenduses on sõiduauto, mida ei ole varem müüdud isikule muul eesmärgil kui müük või edasitoimetamine.
§ 3. Tehnonõuetele vastavuse tunnistused ja nendel esitatavad andmed
(1) Tüübikinnitustunnistus käesoleva määruse tähenduses on tunnistus, millega pädev asutus tunnistab sõiduki ja selle osade, eraldi seadmestike, süsteemide ning varustuse vastavust kehtivatele tehnonõuetele.
(2) Vastavustunnistus käesoleva määruse tähenduses on tunnistus, millega autotootja või tootja volitatud isik tunnistab sõiduki ja selle osade, eraldi seadmestike, süsteemide ning varustuse vastavust tüübikinnituse kehtivatele tehnonõuetele.
(3) Ametlik kütusekulu käesoleva määruse tähenduses on pädeva asutuse kinnitatud ja Euroopa Liidu tüübikinnitustunnistusele või vastavustunnistusele märgitud kombineeritud katsemetoodika kohaselt määratud kütusekulu, mida väljendatakse kas liitrites 100 kilomeetri kohta (l/100 km), kilomeetrites liitri kohta või kõnealuste mõõtühikute asjakohase kombinatsiooni abil ühe kümnendkoha täpsusega.
(4) Ametlik süsinikdioksiidi heitkogus käesoleva määruse tähenduses on pädeva asutuse kinnitatud ja Euroopa Liidu tüübikinnitustunnistusele või vastavustunnistusele märgitud kombineeritud katsemetoodika kohaselt määratud süsinikdioksiidi heitkogus, mida väljendatakse grammides kilomeetri kohta (g/km) ümardatuna täisarvuni.
§ 4. Müügikoht
Müügikoht käesoleva määruse tähenduses on autode väljapanekusaal või -plats, kus uusi sõiduautosid esitletakse või pakutakse müügiks või liisimiseks tarbijatele.
§ 5. Reklaamväljaanded
Reklaamväljaanded käesoleva määruse tähenduses on kõik trükised, mida kasutatakse sõidukite reklaamimisel ja müügiedenduses, mille hulka kuuluvad plakatid, tehnilised juhendid ja kataloogid, samuti reklaam ajalehtedes ja ajakirjades.
2. peatükk Uue sõiduauto kasutajale antavate andmete loetelu ja kasutaja teavitamise kord
§ 6. Energiamärgis
(1) Energiamärgis käesoleva määruse tähenduses on märgis, mis näitab sõiduauto kütuseefektiivsust ning sõiduauto kasutamisel väljutatavat süsinikdioksiidi heitkogust.
(2) Energiamärgis luuakse Maanteeameti kodulehel asuva avaliku energiamärgise rakenduse kaudu.
(3) Automüüja kinnitab energiamärgise iga uue sõiduauto mudeli näidise külge või paigutab selle näidise lähedusse.
(4) Energiamärgis peab vastama järgmistele nõuetele:
3) sisaldama sõiduautomudeli ja kütusetüübi andmeid;
7) sisaldama käesoleva määruse lisas 1 toodud energiaklasside skaalat koos vastavate süsinikdioksiidi heitkoguse vahemikega grammides kilomeetri kohta ning sõiduauto energiaklassi ja süsinikdioksiidi heitkoguse hulka;
(5) Energiamärgist tuleb uuendada iga aasta 1. aprilliks.
§ 7. Kütusekulu ja süsinikdioksiidi heitkoguse arvnäitajaid sisaldav teatmik
(1) Maanteeamet annab välja müügil olevate uute sõiduautode mudelite kohta ametliku kütusekulu ja süsinikdioksiidi heitkoguse arvnäitajaid sisaldava teatmiku, mis koostatakse sõiduautode tootjate ja müüjatega nõu pidades vähemalt kord aastas.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud teatmik peab olema kaasaskantav, kompaktne ja tarbijatele tasuta kättesaadav. Teatmik võib olla ka elektroonsel kujul avaldatud internetis ning tarbijatele võib anda ka teatmiku elektroonse kuju väljatrüki. Teatmiku kättesaadavuse tarbijatele peab tagama uute sõiduautode müügikoht ja Maanteeamet.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud teatmik peab sisaldama järgmist:
1) aasta jooksul müügil olevate uute sõiduautode mudelite loetelu markide kaupa tähestikulises järjekorras ning nendes kasutatav kütusetüüp, ametliku kütusekulu ja süsinikdioksiidi heitkoguse arvväärtus;
2) märgatavale kohale paigutatud kümne kõige kütusesäästlikuma uue sõiduautomudeli loetelu kütusetüüpide kaupa kasvava süsinikdioksiidi heitkoguse hulga järjestuses, kusjuures loetelus peab olema märgitud mudel, ametliku kütusekulu ja süsinikdioksiidi heitkoguse arvväärtus;
3) meeldetuletus autojuhtidele, et sõiduki õige kasutamine, sõiduki regulaarne korrashoid, hoidumine agressiivsest sõidustiilist, sõit väiksema kiirusega, ennetav pidurdamine, nõuetekohase siserõhuga rehvid, töötava mootoriga seismise ja ülemäärase koormatuse vältimine vähendavad sõiduauto kütusekulu ja süsinikdioksiidi heitkogust;
4) selgitus, milline on kasvuhoonegaaside ja võimalike kliimamuutuste mõju ning kuidas see on seotud mootorsõidukite kasutamisega; samuti ajakohastel teaduslikel andmetel ning õigusnormidest tulenevatel nõuetel põhinev viide tarbijale kättesaadavate erisuguste kütuseliikide kasutamise võimaluste ning nende keskkonda mõjutava toime kohta;
5) viide Euroopa Liidu eesmärgile vähendada uute sõiduautode süsinikdioksiidi heitkogust ning selle eesmärgi saavutamise tähtajale;
6) võimaluse korral viide Euroopa Komisjoni kütusekulu ja süsinikdioksiidi heitkoguse teatmiku veebilehele.
§ 8. Kütusekulu ja süsinikdioksiidi heitkoguse arvnäitajaid sisaldav plakat ja elektrooniline kuvand
(1) Iga uut sõiduauto marki esitletakse plakati või kuvari abil, millel on andmed müügikohas või selle müügikoha kaudu müügiks või liisimiseks pakutava iga uue mudeli ametliku kütusekulu ja süsinikdioksiidi heitkoguse arvnäitajate kohta.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud andmed tuleb asetada nähtavale kohale ja need peavad vastama järgmistele nõuetele:
1) plakat ei või olla väiksem kui 50 × 70 cm, kuvari ekraan ei või olla väiksem kui 25 × 32 cm (ehk diagonaali mõõduga 17 tolli) ja kuvari abil võib teavet saada kasutades kerimisriba;
2) plakatil olev või elektrooniliselt kuvatav teave peab olema kergesti loetav;
3) sõiduautode mudelid peavad olema kütuse tüübi järgi rühmitatud ja esitatud kasvava süsinikdioksiidi heitkoguse hulga järjestuses, kusjuures loetelu alustatakse väikseima ametliku kütusekuluga mudelist;
4) loetelus sisalduva sõiduauto iga mudeli kohta peavad olema esitatud ametliku kütusekulu ja süsinikdioksiidi heitkoguse arvväärtused;
5) andmed peavad olema esitatud käesoleva määruse lisa 2 vormi kohaselt;
6) plakatil või elektroonilisel kuvandil peab olema järgmine tekst: „Kütusekulu ja süsinikdioksiidi heitkoguse teatmik, mis sisaldab andmeid kõigi uute sõiduautode mudelite kohta, on tasuta saadaval kõigis uute sõiduautode müügikohtades ja elektrooniliselt nähtav Maanteeameti veebilehel.”;
7) plakatil või elektroonilisel kuvandil peab olema järgmine tekst: „Sõiduauto kütusekulu ja süsinikdioksiidi heitkoguse hulka mõjutavad ka sõidustiil ning muud tegurid, mis ei ole tehnilist laadi. Süsinikdioksiid on peamine kliima globaalset soojenemist põhjustav kasvuhoonegaas.”;
8) plakatit tervikuna tuleb ajakohastada vähemalt iga kuue kuu järel ja elektrooniliselt kuvatavat teavet iga kolme kuu järel, lisades uued sõiduautod loetelu lõppu.
(3) Plakati võib täielikult asendada elektroonilise kuvandiga. Sellisel juhul tuleb elektrooniline kuvand esitada nii, et see köidab tarbijate tähelepanu sama tõhusalt kui plakat.
§ 9. Reklaamväljaannete sisu
(1) Reklaamväljaanded sisaldavad reklaamitavate sõiduautomudelite ametliku kütusekulu ja süsinikdioksiidi heitkoguse arvnäitajaid.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud teave peab vastama järgmistele nõuetele:
1) andmed peavad olema kergesti loetavad ega tohi olla reklaamväljaande põhiandmetest vähem silmatorkavamad;
2) andmed peavad olema ka põgusal tutvumisel kergesti arusaadavad;
3) ametliku kütusekulu arvnäitajad peavad olema esitatud kõigi reklaammaterjalis sisalduvate sõiduautomudelite kohta, kas mudelite kaupa või kõige suurema ja kõige väiksema kütusekulu vahemikuna.
(3) Kui reklaamväljaannetes on märgitud ainult sõiduauto mark, ei ole kütusekulu andmeid vaja esitada.
(4) Lisaks käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud reklaamväljaannetele peab igasugune reklaam sisaldama andmeid reklaamitavate sõiduautomudelite ametliku kütusekulu ja süsinikdioksiidi heitkoguse kohta.
§ 10. Eksitavate andmete esitamise keeld
Käesoleva määruse §-des 6–9 nimetatud märgistel, teatmikus, plakatitel ja reklaamväljaannetes on keelatud selliste kütusekulu või süsinikdioksiidi heitkoguse andmete kasutamine, mis võivad uute sõiduautode võimalikke kasutajaid eksitada ja ei vasta käesoleva määruse nõuetele.
1 Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 1999/94/EÜ, milles käsitletakse kütusesäästu ja süsinikdioksiidi heitmetega seotud andmete tarbijale kättesaadavust uute sõiduautode turustamisel (Euroopa Liidu Teataja L 12, 18.01.2000, lk 16–23); Euroopa Komisjoni direktiiv 2003/73/EÜ, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 1999/94/EÜ III lisa (Euroopa Liidu Teataja L 186, 25.07.2003, lk 34–35).
Lisa 1 Sõiduauto energiamärgise energiaklasside skaala
Lisa 2 Kütusesäästu ja süsinikdioksiidi heitkoguste kohta andmete esitamise vorm


text:
esitatud 30. aprillil 2014(1)
Kohtuasi C‑338/13
Perekonnaga taasühinemise õigus – Direktiiv 2003/86/EÜ – Artikli 4 lõige 5 – Siseriiklikud õigusnormid, mis näevad ette, et perekonna taasühinemist taotlev isik ja tema abikaasa peavad olema enne perekonnaga taasühinemise taotluse esitamist saanud 21‑aastaseks
1. „Abielu võib sõlmida vaid mõlema abielluva poole vabatahtlikul ja täielikul nõusolekul”. Nii sätestab Inimõiguste ülddeklaratsiooni(2) artikli 16 lõige 2.
2. Verwaltungsgerichtshofi (Austria) esitatud eelotsusetaotlusega palutakse Euroopa Kohtul esimest korda võtta seisukoht normi kohta, mis asub direktiivis 2003/86/EÜ(3) perekonna taasühinemise õiguse kohta ja mille konkreetne eesmärk on hoida ära sundabielusid või abielusid, milles vähemalt üks kahest abikaasast abiellub ilma oma vabatahtliku ja täieliku nõusolekuta, kuna tema tahte suhtes on kasutatud füüsilist või vaimset sundi, nagu näiteks ähvardus või muu vaimse või raskematel juhtudel füüsilise vägivalla vorm(4).
3. Sundabielude fenomen on Euroopas varjatud tegevus, kuid siiski mitte marginaalne(5). Just selleks, et piirata seda fenomeni, millega kaasnevad lubamatud isikute põhiõiguste rikkumised, eriti naiste puhul, nähti direktiivis 2003/86 ette norm, mille tõlgendust palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult.
4. Nagu me käesolevas kohtuasjas edaspidi näeme, tuleb selle eesmärgi seaduspärasel järgimisel siiski arvestada vabatahtlikult abiellunud abikaasade õigusest perekonnaelu austamisele tulenevate nõuetega.
A. Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioon
5. Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „EIÕK”)(6) artikkel 8 „Õigus era- ja perekonnaelu austamisele” näeb ette:
2. Ametivõimud ei sekku selle õiguse kasutamisse muidu, kui kooskõlas seadusega ja kui see on demokraatlikus ühiskonnas vajalik riigi julgeoleku, ühiskondliku turvalisuse või riigi majandusliku heaolu huvides, korratuse või kuriteo ärahoidmiseks, tervise või kõlbluse või kaasinimeste õiguste ja vabaduste kaitseks”.
6. Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta”) artikkel 7 „Era- ja perekonnaelu austamine” näeb ette:
„Igaühel on õigus sellele, et austataks tema era- ja perekonnaelu, kodu ja edastatavate sõnumite saladust”.
7. Direktiivis 2003/86 on kindlaks määratud perekonna taasühinemise õiguse kasutamise tingimused kolmandate riikide kodanikele, kes elavad seaduslikult liikmesriikide territooriumil. Selle direktiivi põhjenduse 2 kohaselt austab direktiiv põhiõigusi ning eelkõige õigust perekonnaelu austamisele, mis on sätestatud paljudes rahvusvahelise õiguse aktides, sealhulgas eeskätt EIÕK eespool nimetatud artiklis 8 ja harta eespool nimetatud artiklis 7.
8. Direktiivi 2003/86 artiklis 4 on määratletud perekonna taasühinemist taotleva isiku pereliikmetest koosnev selliste isikute ring, kes võivad sellel alusel saada loa riigis elada. Selle artikli lõike 1 punkti a kohaselt kuulub nende isikute hulka perekonna taasühinemist taotleva isiku abikaasa.
9. Direktiivi 2003/86 artikli 4 lõige 5 on sõnastatud järgmiselt:
„Parema integreerumise tagamiseks ja sundabielude ärahoidmiseks võivad liikmesriigid perekonna taasühinemist taotleva isiku ja tema abikaasa puhul nõuda, et nad mõlemad oleksid jõudnud teatavasse miinimumikka ja kõige rohkem 21‑aastased, enne kui abikaasal on võimalik taasühinemist taotleva isikuga ühineda”.
10. Niederlassungs- und Aufenthaltsgesetz (välismaalaste riiki elama asumist ja seal elamist reguleeriv seadus(7)) näeb ette, et Austria pädevad ametiasutused annavad kolmandate riikide kodanike pereliikmetele teatud tingimustel elamisloa. Niederlassungs- und Aufenthaltsgesetzi § 2 kohaselt on pereliige selle seaduse tähenduses „abikaasa […] ning registreeritud kooselu partner; abikaasad ja registreeritud kooselu partnerid peavad olema taotluse esitamise ajaks saanud 21‑aastaseks […]”.
II. Asjaolud, siseriiklik menetlus ja eelotsuse küsimus
11. Põhikohtuasja kaebaja M. Noorzia on Afganistani kodanik, kes on sündinud 1. jaanuaril 1989.
12. 3. septembril 2010 esitas ta Islamabadi (Pakistan) Austria saatkonnale elamisloa taotluse, et taasühineda oma 1. jaanuaril 1990 sündinud ja Austrias elava abikaasaga, kes on samuti Afganistani kodanik.
13. Põhikohtuasja vastustaja Bundesministerin für Inneres (Austria siseminister) jättis perekonnaga taasühinemise taotluse 9. märtsi 2011. aasta otsusega rahuldamata. Taotluse rahuldamata jätmise otsust põhjendas Austria ametiasutus sellega, et kuigi M. Noorzia abikaasa oli saanud 21‑aastaseks enne perekonnaga taasühinemise taotluse rahuldamata jätmise otsuse tegemist, on miinimumea kindlakstegemisel tingimuse kontrollimisel Austria õiguse kohaselt määrava tähtsusega taotluse esitamise, mitte aga otsuse tegemise aeg. Seega, kuna abikaasa ei olnud perekonnaga taasühinemise taotluse esitamise ajal veel 21‑aastane, ei olnud täidetud nõuetekohase taotluse esitamise üks eritingimus.
14. M. Noorzia vaidlustas rahuldamata jätmise otsuse eelotsusetaotluse esitanud kohtus.
15. See kohus märgib eelkõige, et direktiivi 2003/86 artikli 4 lõikes 5 ei ole täpsustatud, kas miinimumea puhul, mille liikmesriigid võivad kehtestada perekonna taasühinemise tingimusena, omab tähtsust ametiasutuse poolt otsuse tegemise hetk, asjaomasesse liikmesriiki sisenemise hetk või hoopis mõni muu ajahetk. Eelotsusetaotluse esitanud kohus lisab, et Austria seadusandja on sõnaselgelt kinnitanud, et miinimumiga 21 aastat on perekonnaga taasühinemise eesmärgil elamisloa väljastamise formaalne tingimus, mis peab olema täidetud perekonnaga taasühinemise taotluse esitamise ajaks ja mille täitmata jätmise korral jäetakse perekonna taasühinemise taotlus rahuldamata, ilma et menetluse käigus sellesse miinimumikka jõudmise tagajärjel oleks mõeldav mis tahes „puuduse kõrvaldamine”.
16. Neil asjaoludel tekkis eelotsusetaotluse esitanud kohtul küsimus, kas kõnealune Austria õigusnorm on direktiivi 2003/86 artikli 4 lõikega 5 kooskõlas. See kohus leiab, et kõnealust sätet on võimalik tõlgendada kahel erineval moel. Ühelt poolt kallutab selle sätte sõnastus sellise tõlgenduse poole, mille kohaselt omab selles sättes ette nähtud miinimumikka jõudmise seisukohast tähtsust see ajahetk, mil ametiasutus teeb otsuse mitte aga taotluse esitamise aeg. Kui direktiivi sätet tuleb tõlgendada selliselt, siis eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul võib Austria õigusnorm olla direktiiviga 2003/86 vastuolus. Teiselt poolt võib käsitletava sätte mõtte analüüs siiski viia eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates erinevale tõlgendusele, mille tagajärjeks võib olla siseriikliku õigusnormi kooskõla direktiiviga.
17. Neist kaalutlustest lähtudes otsustas eelotsusetaotluse esitanud kohus 29. mai 2013. aasta kohtumäärusega poolelioleva kohtumenetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [direktiivi 2003/86] artikli 4 lõiget 5 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus õigusnorm, mille kohaselt peavad abikaasad ja registreeritud kooselu partnerid olema perekonna taasühinemise õigusega pereliikme staatuse saamiseks juba vastava taotluse esitamise ajal vähemalt 21‑aastased?”
18. Eelotsusetaotlus saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 20. juunil 2013. Kirjalikud seisukohad esitasid M. Noorzia, Austria ja Kreeka valitsus ning Euroopa Komisjon.
19. Euroopa Kohtule esitatud eelotsusetaotlus puudutab direktiivi 2003/86 perekonna taasühinemise õiguse kohta artikli 4 lõike 5 tõlgendamist.
20. Sellega seoses tuleb kõigepealt märkida, et direktiiviga 2003/86 tunnustatud ja reguleeritud õigus perekonnaga taasühineda kujutab endast spetsiifilist osa õigusest perekonnaelu austamisele, mis on omakorda põhiõigus, mis on ette nähtud EIÕK artiklis 8 ja harta artiklis 7 ning mida sellisena kaitseb Euroopa Liidu õiguskord(8).
21. Põhiõiguse perekonnaelu austamisele ja õiguse perekonnaga taasühinemisele vahelist otsest seost tunnustab konkreetselt direktiiv 2003/86 oma põhjenduses 2, millele on viidatud eespool punktis 7.
22. Selles kontekstis on Euroopa Kohus siiski sõnaselgelt kinnitanud, et direktiivi 2003/86 sätteid tuleb tõlgendada arvestades põhiõigusi ja täpsemalt õigust perekonnaelu austamisele, nagu see on sätestatud EIÕK‑s või hartas(9).
23. Veel on Euroopa Kohus märkinud, et direktiiv 2003/86 ja eeskätt selle artikli 4 lõige 1 paneb liikmesriikidele täpsed positiivsed kohustused – millele vastavad selgelt määratletud subjektiivsed õigused –, pannes neile mis tahes kaalutlusruumi võimaldamata kohustuse lubada perekonna taasühinemist taotleva isiku teatud pereliikmetel perekonnaga taasühineda direktiivis määratletud juhtudel(10).
24. Sellest vaatepunktist tuleneb kohtupraktikast, et perekonnaga taasühinemise lubamine on üldreegel ja et seega tuleb liikmesriikidele direktiiviga 2003/86 antud pädevust seada selle õiguse kasutamisele tingimusi tõlgendada kitsendavalt(11).
25. Euroopa Kohus on lisaks märkinud, et liikmesriigid ei või neile direktiivi 2003/86 sätetega tunnustatud võimalikku kaalutlusruumi kasutada nii, et see kahjustaks sellesama direktiivi eesmärki soodustada perekonna taasühinemist ja selle direktiivi kasulikku mõju(12).
26. Peale selle tuleneb Euroopa Kohtu hinnangul direktiivi 2003/86 artiklist 17 – mis näeb ette, et perekonna taasühinemise taotluse rahuldamata jätmisel võtavad „[l]iikmesriigid […] asjakohaselt arvesse isiku peresuhete laadi ja kestust ning tema liikmesriigis elamise kestust, ning samuti pere-, kultuuri- ja ühiskonnasidemete olemasolu tema päritolumaaga” –, et liikmesriikidel on kohustus hinnata perekonna taasühinemise taotlusi individuaalselt(13).
27. Kohtupraktikas väljendatud eeltoodud põhimõtetest tuleneb, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu taotlusele tuleb vastata.
28. Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub oma küsimusega Euroopa Kohtul sisuliselt kindlaks teha, kas direktiivi 2003/86 artikli 4 lõiget 5 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklik õigusnorm, mis näeb ette, et vanusepiiri, mille liikmesriigid võivad perekonna taasühinemist taotlevale isikule ja tema abikaasale selle sätte tähenduses seada perekonnaga taasühinemise tingimusena, peavad mõlemad tingimata olema ületanud perekonnaga taasühinemise taotluse esitamise ajaks.
29. Eelotsusetaotlus on ühelt poolt esitatud seetõttu, et direktiivi 2003/86 artikli 4 lõikes 5 ei ole sõnaselgelt märgitud ajahetke, mil perekonna taasühinemist taotlev isik ja tema abikaasa peavad olema seal ette nähtud miinimumikka jõudnud, ja teiselt poolt seetõttu, et Austrias selle direktiivi ülevõtmiseks vastu võetud normistiku alusel võivad siseriiklikud pädevad asutused jätta rahuldamata taotluse, mis on esitatud enne seda, kui üks või mõlemad huvitatud isikutest on sellesse miinimumikka jõudnud, isegi juhul, kuigi mõlemad on selle piiri perekonnaga taasühinemise taotluse kohta tehtava otsuse tegemise ajal juba ületanud.
30. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt Euroopa Kohtule esitatud eelotsusetaotluses tõstatatud küsimus nõuab niisiis selle ajahetke väljaselgitamist, mil direktiivi 2003/86 artikli 4 lõike 5 tähenduses peab olema saavutatud selles ette nähtud kõige rohkem 21‑aastane miinimumiga. Seega tuleb seda normi tõlgendada.
1. Direktiivi 2003/86 artikli 4 lõike 5 tõlgendamine
31. Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast tulenevalt peab liidu õiguse sätte tõlgendamisel arvestama nii sätte sõnastust kui ka selle konteksti ning selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa säte on(14). Seega tuleb teha direktiivi 2003/86 artikli 4 lõike 5 grammatiline, teleoloogiline ja süstemaatiline tõlgendus.
a) Grammatiline tõlgendus
32. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib oma taotluses, et direktiivi 2003/86 artikli 4 lõike 5 sõnastusest endast lähtudes on ilmne, et seda sätet tuleb mõista nii, et ajahetk, mil sättes ette nähtud vanusepiir peab olema ületatud, on see aeg, mil pädev ametiasutus teeb otsuse elamisloa andmise kohta, mitte aga see, mil esitatakse perekonnaga taasühinemise taotlus.
33. Nõustun eelotsusetaotluse esitanud kohtu analüüsiga, mille kohaselt kallutab kõnealuse sätte sõnastus selle tõlgenduse poole, mille kohaselt ei saa vanusepiiri ületamise seisukohast arvessevõetav ajahetk olla see aeg, mil esitati perekonnaga taasühinemise taotlus.
34. Nimelt, andes liikmesriikidele pädevuse näha ette vanusepiir, mis peab olema ületatud „enne kui(15) abikaasal on võimalik taasühinemist taotleva isikuga ühineda”, eeldatakse direktiivi 2003/86 artikli 4 lõikes 5, et see vanusepiir peab olema ületatud kas perekonnaga taasühinemise ajaks, või selleks ajaks, mil pädev ametiasutus rahuldab perekonnaga taasühinemise eesmärgil esitatud elamisloa taotluse. Perekonnaga taasühinemine võib nimelt toimuda vaid alates sellest ajahetkest, mil taotlus on rahuldatud, ja mitte varem.
35. Selline direktiivi 2003/86 artikli 4 lõike 5 itaalia keelse versiooni tõlgendus leiab kinnituse ka teistes selle sätte keeleversioonides. Ka kõnealuse sätte prantsuse, inglise, saksa ja hispaania keelses versioonis viidatakse nimelt sellele, et miinimumikka jõudmine peab toimuma enne, kui abikaasal on võimalik taasühinemist taotleva isikuga ühineda(16), mitte aga enne taotluse esitamist(17). Selline viitamine võimalusele(18) perekonnaga taasühineda näitab aga, et oluline on taotluse kohta otsuse tegemise aeg.
36. Seega viib kõnealuse õigusnormi grammatiline tõlgendamine järeldusele, et ajahetk, mil taasühinemist taotlev isik ja tema abikaasa peavad olema jõudnud miinimumikka selle sätte tähenduses, on see aeg, mil abikaasa võib taasühinemist taotleva isikuga ühineda. Sellest tuleneb, et see ajahetk ei saa kokku langeda perekonnaga taasühinemise taotluse esitamise ajaga, kuna – nagu ka eelotsusetaotluse esitanud kohus märkis – sel ajahetkel ei saa taasühinemine veel toimuda, sest pädev ametiasutus peab eelnevalt tingimata analüüsima, kas perekonnaga taasühinemise lubamise tingimused on täidetud.
b) Teleoloogiline tõlgendus
37. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab siiski, et direktiivi 2003/86 artikli 4 lõike 5 teleoloogiline tõlgendus võib viia erineva tulemuseni.
38. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab nimelt, et sundabielude ärahoidmise eesmärgi saavutamiseks sobiks paremini direktiivi 2003/86 artikli 4 lõike 5 tõlgendamine selliselt, et ajahetk, mil peab seal sätestatud vanusepiir olema ületatud, on perekonnaga taasühinemise taotluse esitamise aeg. Eelotsusetaotluse esitanud kohus on nimelt seisukohal, et sundabielude sõlmimise oht on suurem juhul, kui lubada, et abikaasad ei ole taotluse esitamise ajal veel 21‑aastased, kui juhul, kui see ei ole võimalik.
39. Austria ja Kreeka valitsus nõustuvad selle vaatenurgaga ja väidavad, et kõnealuse sätte tõlgendamine nii, et 21. eluaasta täitumist tuleb nõuda juba taotluse esitamisel, võimaldab mitte ainult paremini saavutada sundabielude ärahoidmise eesmärgi, vaid tagab ka nii võrdse kohtlemise põhimõtte järgimise – kuna kõiki taotlejaid, kes on samal ajal samas olukorras, koheldakse ühte moodi, mistõttu ei oma tähtsust see, kui vanusepiir ületatakse menetluse ajal – kui ka õiguskindluse põhimõtte järgimise, kuna kaitseb taotlejaid pädevate asutuste mis tahes võimaliku diskrimineeriva kohtlemise eest.
40. Samas ei ole kahtlust, et direktiivi 2003/86 artikli 4 lõike 5 kaudu võimaluse näha ette miinimumiga ette nägemise peamine mõte on sundabielude ärahoidmine. Seda arvestades pean tõenäoliseks, et üldiselt võib kõrgema vanusega kaasneda kõrgem küpsuse aste, mis teoreetiliselt võib aidata huvitatud isikul seista vastu survele sõlmida sundabielu ja vajaduse korral innustada teda abi otsima.
41. Siiski leian, et selle väljaselgitamine, kas see nii tõepoolest on, peab tingimata olema juhtumipõhine ja lähtuma iga konkreetse juhu asjaoludest. Lisaks ei saa ma jätta märkimata, et Euroopa tsiviilühiskonnas väljendatakse kahtlusi, kas perekonnaga taasühinemise lubamiseks vanusepiiri ettenägemine sundabielude ärahoidmisega seoses üldse tegelikku mõju avaldab(19).
42. Samas on aga selge, et perekonnaga taasühinemiseks vanusepiiri ettenägemine mõjutab otseselt perekonnaga taasühinemise õiguse teostamist noorte abikaasadega perekondades, kelle abielu pole mitte sundabielu vaid vabatahtlik. Niisugune õigusnorm nagu põhikohtuasjas käsitletav siseriiklik õigusnorm, mis direktiivi 2003/86 alusel seab perekonnaga taasühinemise õiguse teostamise tingimuseks – eranditult ja ilma individuaalset olukorda analüüsimata – teatavasse ikka jõudmise, takistab seda õigust kasutamast neid, kes on abiellunud siiralt ja vabatahtlikult, kuid kes ei ole veel jõudnud ette nähtud ikka.
43. Nendest kaalutlustest tuleneb, et direktiivi 2003/86 artikli 4 lõike 5 tõlgendamisel tuleb sundabielude ärahoidmise eesmärki, mis on küll seaduspärane ja otstarbekas, kaaluda koos vabatahtlikult abiellunud paaride õigusega kasutada oma õigust perekonnaga taasühineda, mis tuleneb otseselt õigusest nende perekonnaelu austamisele, mis on ette nähtud EIÕK artiklis 8(20) ja harta artiklis 7(21).
44. Lisaks tuleneb eespool punktides 24 ja 25 viidatud kohtupraktikast esiteks, et direktiiviga 2003/86 loodud süsteemis kujutab perekonnaga taasühinemise lubamine endast üldreeglit ja et seetõttu tuleb neid tingimusi, mida liikmesriigid võivad perekonnaga taasühinemise õiguse teostamisele seada, tõlgendada kitsendavalt, ning teiseks, et seda direktiivi tuleb tõlgendada kooskõlas direktiivi üldeesmärgiga – milleks on mitte takistada, vaid soodustada perekonnaga taasühinemist – ja lisaks ka viisil, mis tagab selle kasuliku mõju.
45. Nendest kaalutlustest lähtudes leian, et direktiivi 2003/86 artikli 4 lõike 5 tõlgendamine nii, et enne perekonnaga taasühinemise taotluse esitamist tuleb oodata 21-aastaseks saamist, on direktiivi eesmärkidega vähem kooskõlas kui nimetatud sätte selline tõlgendus, mis vastupidi, võimaldab esitada selle taotluse enne nimetatud miinimumikka jõudmist ja saada elamisloa juhul, kui see vanusepiir on ületatud ajaks, mil ametiasutus teeb perekonnaga taasühinemise taotluse suhtes otsuse.
46. See teine tõlgendus – tagades ometigi sundabielude ärahoidmiseks ette nähtud õigusnormi kasuliku mõju – on nimelt perekonnaga taasühinemise suhtes soodsam, vältides normi formaalset tõlgendamist, mis takistab perekonna taasühinemist.
47. Sellest vaatenurgast näib mulle, et tuleb tagasi lükata Austria ja Kreeka valitsuse argumendid, mis puudutavad võrdse kohtlemise ja õiguskindluse põhimõtteid. Nimelt ei too see, kui lubada vanusepiiri ületamist ka pärast taotluse esitamist, minu meelest kaasa mingisugust diskrimineerimist ega loo mingisugust õiguslikku ebakindlust. Selles osas tuleb meenutada, et direktiivi 2003/86 artikli 5 lõike 4 tähenduses peavad pädevad asutused tegema perekonnaga taasühinemise taotluse suhtes otsuse „võimalikult kiiresti ja igal juhul hiljemalt üheksa kuud pärast taotluse esitamise kuupäeva”. Taotluse menetlemiseks sellise tähtaja ettenägemine eemaldab niisiis mis tahes õigusliku ebakindluse.
48. Lõpuks tuleb märkida, et direktiivi 2003/86 artikli 4 lõige 5 näeb sõnaselgelt ette ühe teise eesmärgi, milleks on liikmesriikidele antud võimalus seada perekonnaga taasühinemise õiguse kasutamisele vanusepiir, ehk eesmärgi tagada parem integratsioon. Sellega seoses märgin siiski, et ei eelotsusetaotluse esitanud kohus ega Euroopa Kohtule seisukohti esitanud menetlusosalised ei ole esitanud sellega seoses oma arvamust. See tuleneb ilmselt sellest, et kõnealuse normi puhul on see eesmärk tunnetatav teisejärgulisena võrreldes sundabielude ärahoidmise eesmärgiga.
49. Eeltoodust sõltumata lisan, et sellise eesmärgi äratoomise aluseks näib olevat mõte, et integreerumine perekonnaga taasühinemist taotleva isiku abikaasat vastuvõtva liikmesriigi ühiskonda, võib olla lihtsam, kui abikaasal on kõrgem küpsuseaste tulenevalt sellest, et ta on jõudnud teatavasse ikka. Laskumata kõnealuse sätte sellise võimaliku mõtte sisusse, mainin siiski, et see ei mõjuta mingil moel järeldust, mille kohaselt direktiivi 2003/86 artikli 4 lõike 5 tõlgendamine nii, et vanusepiiri võib ületada ajal, mil toimub perekonnaga taasühinemine, mitte taotluse esitamise ajal, on direktiivi üldiste eesmärkide saavutamisega rohkem kooskõlas.
50. Selles osas lisan veel esiteks, et pereliikmete kauakestval lahusolekul võivad tegelikkuses olla integratsioonile negatiivsed tagajärjed, kuna selline lahusolek võib peresidemeid lõdvendada. Teiseks ei saa eespool punktis 26 viidatud kohtupraktikat arvestades perekonnaga taasühinemist taotleva isiku abikaasa east tuleneva integratsioonivõime hindamisel mingil juhul mööda juhtumipõhisest analüüsist, mis on ette nähtud direktiivi artiklis 17.
c) Süstemaatiline tõlgendus
51. Direktiivi 2003/86 artikli 4 lõike 5 mõistmist nii, nagu see tuleneb eelmistes punktides väljakujundatud grammatilisest ja teleoloogilisest tõlgendusest, kinnitab minu arvates ka selle sätte süstemaatiline tõlgendus.
52. Eelkõige tuleb märkida, et kõnealuse direktiivi tekstist tervikuna loetuna tuleneb, et kui liidu seadusandja tahtis viidata taotluse esitamise ajale, siis tegi ta seda sõnaselgelt.
53. Esimene näide selle kohta on direktiivi 2003/86 sellesama artikli 4 lõige 6 ehk sellest lõikest järgmine, milles on sätestatud käesolevas kohtuasjas tõlgendatav norm. Pealegi annab ka see norm liikmesriikidele pädevuse seada perekonnaga taasühinemise õiguse teostamisele vanusepiir, kuigi mitte alampiir vaid ülempiir. Selles lõikes sätestas liidu seadusandja, et teatud tingimustel „võivad liikmesriigid […] nõuda, et alaealiste laste korral tuleb perekonna taasühinemise taotlus esitada enne, kui laps saab 15‑aastaseks”(22).
54. Seetõttu tuleb tõdeda, et selles sättes – vastupidi eelmise lõikega, mis on käesolevas kohtuasjas tõlgendamisel – mainis liidu seadusandja sõnaselgelt, et selles sättes ette nähtud vanusepiir peab olema ületatud enne perekonnaga taasühinemise taotluse esitamist.
55. Sellest vaatenurgast viitab liidu seadusandja direktiivi 2003/86 artikli 7 lõikes 1 – mis näeb ette, et liikmesriigid võivad huvitatud isikult nõuda tõendeid perekonna taasühinemist taotleva isiku olukorra kohta – sõnaselgelt „perekonna taasühinemise taotluse esitamise[e]” ajale.
56. Nendest kaalutlustest tuleneb, et kui liidu seadusandja oleks tahtnud mõista anda, et direktiivi 2003/86 artikli 4 lõikes 5 ette nähtud vanusepiir peab olema ületatud taotluse esitamise ajaks, oleks ta seda nimetatud sättes konkreetselt väljendanud. Kuna ta seda ei teinud, tuleb eelistada tõlgendust, mille kohaselt ei lange see ajahetk, mil vanusepiir peab olema ületatud, kokku taotluse esitamise ajaga, vaid selle ajaga, mil perekonnaga taasühinemine võib toimuda, ehk ajaga, mil tehakse otsus taotluse kohta.
57. Nii Austria kui ka Kreeka valitsus kinnitavad, et direktiivi 2003/86 artikli 4 lõikes 5 ette nähtud vanusepiiri ületamine on perekonnaga taasühinemise taotluse esitamise formaalne tingimus. Kreeka valitsus väidab eelkõige, et ajahetk, mil vanusepiir peab olema ületatud, on tuletatav direktiivi 2003/86 artikli 5 lõikest 2, mis näeb ette, et perekonnaga taasühinemise taotlusele tuleb lisada peresuhteid ning muu hulgas sama direktiivi artiklis 4 sätestatud tingimuste täidetust tõendavad dokumendid. Kreeka valitsuse arvates tuleneb selle sätte sõnastusest, et nende dokumentide hulgas, mille taotleja peab ametiasutusele esitama, peab olema ka tõend direktiivi 2003/86 artikli 4 lõikes 5 ette nähtud vanusepiiri ületamise kohta.
58. Selle kohta märgin siiski, et ühestki direktiivi 2003/86 sättest ei tulene, et selle direktiivi artikli 4 lõikes 5 ette nähtud vanusepiiri ületamine kujutab endast taotluse esitamise formaalset tingimust. Eriti ei saa ma aru, kuidas see saaks tingimata tuleneda direktiivi 2003/86 artikli 5 lõikest 2, mille kohaselt tuleb taotlusele lisada tõendid artiklis 4 ette nähtud tingimuste täidetuse kohta. Seda sätet saab – ja minu meelest tuleb – direktiivi 2003/86 artikli 4 lõikega 5 koosmõjus tõlgendada nii, et taotlusele tuleb lisada tõend selle kohta, et vanusepiir ületatakse perekonnaga taasühinemise ajaks.
59. Austria valitsus lisab, et kuna direktiivi 2003/86 artikli 4 lõige 5 ei täpsusta sõnaselgelt seda ajahetke, mil vanusepiir peab olema ületatud, jätab see liikmesriikidele kaalutlusruumi, mis vastavalt menetlusautonoomia põhimõttele võimaldab neil see kindlaks määrata omal äranägemisel.
60. Selle kohta märgin ühelt poolt, et eespool punktides 33–36 toodud kaalutlustest tuleneb, et tegelikult nähtub kõnealuse normi sõnastusest, et see viitab sellele, et ajahetk, mil vanusepiir peab olema ületatud, peab olema perekonnaga taasühinemise aeg, mis välistab selle, et see ajahetk võiks olla taotluse esitamise aeg.
61. Teiselt poolt – isegi kui möönda, et kõnealune säte jätab liikmesriikidele vanuspiiri ületamise seisukohalt olulise ajahetke kindlaksmääramisel kaalutlusruumi – tuleneb eespool punktis 25 viidatud kohtupraktikast, et kuigi direktiiv 2003/86 tunnustab liikmesriikide kaalutlusruumi, ei tohi viimased seda kasutada nii, et direktiivi eesmärk soodustada perekonnaga taasühinemist saab kahjustatud.
62. Selline õigusnorm aga, mis võimaldab teha otsuse jätta perekonnaga taasühinemise taotlus rahuldamata, kuna perekonnaga taasühinemise õiguse kasutamise vanusepiiri ei ole ületatud taotluse esitamise hetkel, samas kui selle otsuse vastuvõtmise hetkel on jõutud nõutavasse ikka, ei ole minu arvates mitte ainult perekonnaga taasühinemise suhtes ebasoodne, vaid suisa takistab seda, ning seda isegi vaatamata asjaolule – mida Austria valitsus rõhutas –, et abikaasad võivad hiljem esitada uue perekonnaga taasühinemise taotluse.
d) Ettepanek
63. Direktiivi 2003/86 artikli 4 lõike 5 grammatilisest, teleoloogilisest ja süstemaatilisest tõlgendusest tuleneb, et ajahetk, millega seoses liikmesriigid võivad ette näha, et perekonnaga taasühinemise taotluse esitaja ja tema abikaasa peavad olema ületanud kõige rohkem 21‑aastase vanusepiiri, et nad võiksid kasutada oma õigust perekonnaga taasühinemisele, on see aeg, mil see taasühinemine võib toimuda. Niisiis ei saa see ajahetk kokku langeda pädevale asutusele perekonnaga taasühinemise taotluse esitamise ajaga. Sellest järeldub, et selle sättega on vastuolus selline õigusnorm nagu põhikohtuasjas käsitletav siseriiklik õigusnorm, mis seab perekonnaga taasühinemise taotluse rahuldamise sõltuvusse sellest, et miinimumikka on jõutud taotluse esitamise ajaks, ja võimaldab seega pädevatel asutustel jätta see taotlus rahuldamata, kui seda vanusepiiri ei ole taotluse esitamise ajaks ületatud, isegi juhul, kui see vanusepiir ületatakse sellesama taotluse rahuldamata jätmise otsuse tegemise päevaks.
2. Taotlus, et Euroopa Kohus kontrolliks direktiivi 2003/86 artikli 4 lõike 5 kehtivust
64. Oma seisukohtades palub M. Noorzia, et Euroopa Kohus kontrolliks direktiivi 2003/86 artikli 4 lõike 5 kehtivust. Ta väidab, et vähemalt 21‑aastase vanusepiiri ületamise tingimuse kehtestamine selleks, et kasutada perekonnaga taasühinemise õigust, ei ole olenemata sellest, kas see peab olema täidetud taotluse esitamise kuupäeval või perekonnaga taasühinemiseks loa andmise kuupäeval, sobiv sundabielude ära hoidmiseks.
65. Sellega seoses tuleb kõigepealt meenutada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika järgi kuulub Euroopa Kohtule esitatava eelotsuse küsimuste eseme määratlemine eelotsusetaotluse esitanud kohtu ainupädevusse. Ainult liikmesriigi kohus, kelle lahendada on vaidlus ja kes vastutab langetatava kohtuotsuse eest, on nimelt pädev iga üksiku kohtuasja eripära arvestades hindama nii eelotsuse vajalikkust oma otsuse tegemiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust(23).
66. Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub oma taotluses aga vaid direktiivi 2003/86 artikli 4 lõike 5 tõlgendamist. Sellel kohtul ei näi olevat nimetatud sätte kehtivuse osas kahtlusi ning ta ei maini, et põhikohtuasja menetluses selline küsimus tema ees tõstatati.
67. Kuna ELTL artikkel 267 ei kujuta endast õiguskaitsevahendit nendele isikutele, kes on siseriiklikus kohtus menetletava asja pooled, ei saa Euroopa Kohus olla kohustatud liidu õiguse kehtivust hindama üksnes põhjusel, et üks pooltest tõstatas selle küsimuse Euroopa Kohtule esitatud kirjalikes seisukohtades(24). Seetõttu olen ma, sõltumata eespool punktis 41 toodud kaalutlustest, seisukohal, et käesoleval juhul ei ole vaja analüüsida direktiivi 2003/86 artikli 4 lõike 5 kehtivuse küsimust, mille tõstatas M. Noorzia.
68. Esitatud põhjendustest lähtudes teen seega Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Verwaltungsgerichtshofi eelotsuse küsimusele järgmiselt:
Direktiivi 2003/86 perekonna taasühinemise õiguse kohta artikli 4 lõikega 5 on vastuolus õigusnorm, mis näeb ette, et vanusepiiri, mille liikmesriigid võivad perekonna taasühinemist taotlevale isikule ja tema abikaasale selle sätte tähenduses seada perekonnaga taasühinemise tingimusena, peavad mõlemad tingimata olema ületanud perekonnaga taasühinemise taotluse esitamise ajaks, selleks et nimetatud taotlust oleks võimalik rahuldada.
2 –	Inimõiguste ülddeklaratsioon (vastu võetud ÜRO Peaassamblee 10. detsembri 1948. aasta resolutsiooniga 217 A (III)). Vt selle kohta ka sama sõnastust kasutav Kodaniku- ja poliitiliste õiguste rahvusvaheline pakt.
3 –	Nõukogu 22. septembri 2003. aasta direktiiv 2003/86/EÜ perekonna taasühinemise õiguse kohta (ELT L 251, lk 12; ELT eriväljaanne 19/06, lk 224).
4 –	Sundabielusid võib eristada korraldatud abielust, kus kahe abikaasa perel on väga oluline roll abielu korraldamisel, kuid kus lõpliku otsuse abielu sõlmimise kohta teevad lõppkokkuvõttes ikkagi abiellujad. Korraldatud abielu ja sundabielu vaheline piir on aga sageli siiski pigem hajus.
5 –	Enamuse nende liikmesriikide valitsuste vastustest, kes osalesid 2012. aastal perekonna taasühinemise õiguse küsimuses korraldatud avalikul küsitlusel (vt http://ec.europa.eu/dgs/home‑affairs/what‑is‑new/public‑consultation/2012/consulting_0023_en.htm) selgub, et sundabielude fenomeni kohta Euroopa Liidus on vähe statistilisi andmeid. Siiski näitasid näiteks Ühendkuningriigis läbi viidud uuringud, et ainuüksi selles liikmesriigis oli 2009. aastal teatatud 5000–8000 sundabielu juhtumist. Saksamaal aga registreeriti 2008. aastal üle 3400 juhtumi.
6 –	Roomas 4. novembril 1950 allkirjastatud konventsioon.
7 –	Bundesgesetzblatt, edaspidi „BGBl.” I, 100/2005, muudetud redaktsioonis, mis on avaldatud BGBl‑s I, 111/2010.
8 –	Kohtuotsus parlament vs. nõukogu (C‑540/03, EU:C:2006:429, punkt 52 ja seal viidatud kohtupraktika).
9 –	Kohtuotsus Chakroun (C‑578/08, EU:C:2010:117, punkt 44).
10 –	Kohtuotsused parlament vs. nõukogu (EU:C:2006:429, punkt 60) ja Chakroun (EU:C:2010:117, punkt 41).
11 –	Kohtuotsused parlament vs. nõukogu (EU:C:2006:429, punkt 60) ja Chakroun (EU:C:2010:117, punkt 41). Direktiivi 2003/86 artikli 7 lõike 1 alguses ja punktis c ette nähtud pädevuse kohta vt kohtuotsuse Chakroun punkt 43.
12 –	Kohtuotsus Chakroun (EU:C:2010:117, punkt 43).
13 –	Kohtuotsus Chakroun (EU:C:2010:117, punkt 48).
14 –	Kohtuotsus Koushkaki (C‑84/12, EU:C:2013:862, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika).
15 –	Nimetatud sätte itaalia keelses versioonis kasutatakse sõna perché tähenduses „selleks et”.
16 –	Nii sätestab direktiivi 2003/86 artikli 4 lõike 5 prantsuse keelne versioon: „le regroupant et son conjoint aient atteint un âge minimal [….] avant que le conjoint ne puisse rejoindre le regroupant”; inglise keelne versioon sätestab: „the sponsor and his/her spouse […] be of a minimum age [….] before the spouse is able to join him/her”; saksa keelne versioon sätestab: „der Zusammenführende und sein Ehegatte ein Mindestalter erreicht haben müssen […] bevor der Ehegatte dem Zusammenführenden nachreisen darf”; hispaania keelne versioon sätestab: „el reagrupante y su cónyuge hayan alcanzado una edad mínima […] antes de que el cónyuge pueda reunirse con el reagrupante” (kohtujuristi kursiiv).
17 –	Vt aga ka sama artikli lõiget 6. Vt allpool punktid 53 ja 54).
18 –	Prantsuse keeles puisse rejoindre, inglise keeles able to join, saksa keeles nachreisen darf, hispaania keeles pueda reunirse.
19 –	Teatud arv Euroopa tsiviilühiskonna esindajaid, kes osalesid komisjoni poolt perekonna taasühinemise õiguse küsimuses korraldatud avalikul küsitlusel, millele on viidatud eespool 5. joonealuses märkuses, rõhutasid nimelt asjaolu, et puuduvad andmed selle kohta, kas perekonnaga taasühinemiseks miinimumea ettenägemine on sundabielude ärahoidmiseks tõhus, ning seadsid selle tõhususe suure kahtluse alla.
20 –	Euroopa Kohus tunnustas vajadust võtta arvesse õigust perekonnaelu austamisele, mis on ette nähtud EIÕK artiklis 8, tõelist abielu käsitlevas kohtuotsuses Akrich (C‑109/01, EU:C:2003:491, punkt 58).
21 –	Selles osas on märkimisväärse tähtsusega Supreme Court of the United Kingdom’i 12. oktoobri 2011. aasta otsus kohtuasjas Quila [2001] UKSC 45, milles see kohus tunnistas ebaseaduslikuks meetme, mis nägi sundabieludega võitlemise meetmena Ühendkuningriigis ette perekonnaga taasühinemist võimaldava ea tõstmise 18‑eluaastalt 21‑eluaastale, leides et selline meede on EIÕK artiklis 8 ette nähtud õiguse perekonnaelu austamisele ebaproportsionaalne piiramine. Supreme Court leidis sisuliselt, et sundabielude ärahoidmise eesmärk on seaduspärane, kuid meede ei ole proportsionaalne, sest puuduvad piisavad tõendid selle kohta, et selline meede on tõhus, ning võttes arvesse asjaolu, et oli selge, et kõnealune meede mõjutas nende paaride perekonnaga taasühinemise õiguse kasutamist, kelle abielu ei ole sundabielu.
22 –	Kohtujuristi kursiiv.
23 –	Vt kohtuotsus Brünsteiner ja Autohaus Hilgert, C‑376/05 ja C‑377/05 (EU:C:2006:753, punkt 26 ja seal viidatud kohtupraktika).
24 –	Vt kohtuotsus Brünsteiner ja Autohaus Hilgert (EU:C:2006:753, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt selle kohta ka kohtuotsus Melki ja Abdeli, C‑188/10 ja C‑189/10 (EU:C:2010:363, punkt 63). Seoses täpsemalt poolte rolliga eelotsuse menetluses vt kohtujurist Trstenjaki ettepanek kohtuasjas VB Pénzügyi Lízing, (C‑137/08, EU:C:2010:401).

matches:
kohus
§ 2
kohus
kohus
kohus
kohus
Kohus
Kohus
Kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
Kohus
Kohus
kohus
Kohus
Kohus
kohus