Kuidas maksustatakse tasemekoolituse kulusid - Raamatupidaja
Kuidas maksustatakse tasemekoolituse kulusid
08. oktoober 2010 08:30
Advokaadibüroo Bachmann & Partnerid jurist Robert Sarv ja EML vanemjurist Martin Huberg analüüsivad tasemekoolituskulude katmise maksustamisega seotut juhul, kui tööandja ja töötaja on sõlminud nende kulutuste osas koolituskulude hüvitamise kokkuleppe.
Peamine küsimus on siinkohal: kas koolituskulude hüvitamise kokkulepe tööandja ja töötaja vahel on kvalifitseeritav füüsilisele isikule erisoodustuse tegemisena tulumaksuseaduse (TuMS) § 48 lõike 4 mõistes.
Esimene kitsendus tuleb töölepinguseaduse (TLS) § 34 lg-st 5, kus on kirjas, et koolituskulude hüvitamise kokkulepe, mis on sõlmitud alaealisega või tööandja seaduses ette nähtud koolituskohustuse täitmisega seonduvate kulude hüvitamiseks, on tühine. Seega ei ole võimalik sõlmida selliseid kokkuleppeid, isegi kui lepingupooled seda sooviksid. Kokkulepe koolituskulude hüvitamise kohta saab sõlmida vaid taoliste koolituskulude kohta, mis jäävad väljapoole tööandja koolituskohustust.
Koolituskulude hüvitamise kokkuleppe olemus
Vastavalt TLS § 15 lg 2 punktile 4 peab töötaja, kui seadusest, kollektiiv- või töölepingust ei tulene teisiti, osalema oma tööalaste teadmiste ja oskuste arendamiseks koolitustel. Siinkohal ei ole seadusandja selgitanud neid koolituse liike, kus töötaja peaks osalema, et täita töökohale kehtestatud nõuded või vastata oma tööalastelt oskustelt enim tööandja ja ettevõtte huvidele.
Töölepingu seaduse eelnõu seletuskirja kohaselt on TLS § 15 eesmärgiks töötajate põhikohustuste kehtestamine. Erialakirjanduses viidatakse, et TLS §-s 15 töötaja põhikohustuste seaduses sätestamise olulisus seisneb selles, et nende oluline täitmata jätmine võib olla töölepingu erakorralise ülesütlemise aluseks. Eeltoodu tähendab, et töötaja on kohustatud tööandja huvides ja tööandja selge seadusliku suunise korral koolitusel osalema sõltumata koolituse liigist või kestusest.
Tööalasest koolitusest osavõtt seisneb töötaja kohustuses osa võtta koolitusest oma tööalaste teadmiste ja oskuste arendamiseks seoses tootmise ja töökorralduse eeldatava arenguga, kui see toimub tööajal töötasu säilitamisega või hüvitamisega muul viisil. Ettevõtte huvidest lähtuva koolituse korraldamise kannab tööandja kõik koolituskulud ning maksab töötajale koolituse ajal keskmist töötasu.
Kui koolituse sisu vastab töötaja tööalastele ülesannetele, on mõistlik eeldada, et koolituse tulemusena saab kasu ka tööandja. Tööandjal on võimalik töötaja algatust toetada esmajärjekorras sellega, et ta võimaldab töötajal koolitusel osaleda ning maksab koolituse osalemise aja eest töötajale töötasu (kui koolitus toimub tööajal). Tööandja otsustatud ja korraldatud koolituse puhul on tegemist tööandja antud ülesannete täitmisega, tööandja peab koolituse aja eest maksma töötajale töötasu ja hüvitama kõik koolitusega seotud kulud.
Oluline on eristada, et tegemist ei ole tööandja üldise koolitamiskohustusega, vaid tööandja peab tagama töötajale sellise koolituse, mis on vajalik tööandja ettevõtte huvidest lähtuvalt. Koolitamiskohustus tekib tööandjal eelkõige tööks vajalike kutseoskuste muutmisel. Näiteks võtab tööandja kasutusele uue tehnoloogia, mis eeldab uute töövõtete omandamist. Sellest tulenevalt tekib tööandjal kohustus töötajatele vastavasisulist koolitust pakkuda. Koolituskohutuse täitmine on eelduseks töölepingu ülesütlemiseks ebapiisava tööoskuse või töökohale sobimatuse alusel.
Riigikohtu tsiviilkolleegiumi otsuses asjas nr 3-2-1-145-02 asutakse seisukohale, et senise praktika kohaselt on tööandja olnud kohustatud korraldama oma kulul tööalast koolitust. Kui need nõuded muudeti väljaspool tööandjat pädevate organite poolt normatiivaktidega (antud juhul majandusministri määrusega), siis koolituskohustust tööandjal ei olnud. Riigikohtu eeltoodud seisukohast ja TLS seletuskirjast võib järeldada, et see seisukoht kuulub kohaldamisele ka praegu kehtiva töölepingu seaduse rakendamisel. Seega võib asuda seisukohale, et juhul kui tööandja otsustab muuta nõudeid töökohale või arendada töötajat enda huvides, kehtib tööandjale koolituskohustus ehk tööandja peab töötaja koolituskulud iseseisvalt kandma.
Töötaja enesetäiendamist ja õppimist tuleb soodustada sõltumata sellest, kas töötaja töötab tähtajatu või tähtajalise töölepingu alusel. Hetkel kehtiva töölepingu seaduse koostamisel on leitud, et nn erisoodustused ei tohiks olla seotud lepingu tähtajalisusega, vaid siduvusajaga ehk ajaga, mille jooksul töötaja on kohustatud tööandja juures töötama ja sellega tööandjalt saadud soodustused n-ö tagasi teenima. Sellest lähtuvalt on töölepingu seaduse alusel loodud pooltele võimalus leppida kokku koolituskulude hüvitamises. Oluline on eristada, et koolituskulude hüvitamise kokkulepet saab sõlmida selliste koolituskulude hüvitamiseks, mis ei kuulu TLS § 28 lg 2 punktis 5 nimetatud tööandja koolituskohustuse alla (§ 34 lg 5) ning mille puhul tehakse töötaja koolitamiseks mõistlikest kuludest suuremaid väljaminekuid.
TLS § 34 lõikest 1 tuleneb, et tööandja ja töötaja võivad kokku leppida, et tööandja teeb töötaja koolitamiseks lisakulutusi võrreldes töötaja koolitamiseks tehtud mõistlike kuludega ja töötaja töötab nende kulude hüvitamiseks tööandja juures kokkulepitud aja (siduvusaja) jooksul.
Seadusandja ei ole määratlenud, milliste koolituskulude hüvitamiseks võib koolituskokkuleppe sõlmida. Kuna tegemist on kokkuleppega, ei ole töötajal õigust koolituskulude hüvitamist nõuda ja tööandjal ei ole kohustust kõiki koolituskulusid hüvitada. Tööandja saab koolituskulude hüvitamise kokkuleppe sõlmimisel lähtuda ettevõtte olemasolevast või tulevikus tekkida võivast huvist.
Näiteks ei saa tööandja sõlmida koolituskokkulepet töötajaga keeleõpingu kohta, kui ta on ise kehtestanud ettevõttes kõrgendatud keelenõuded. Kui aga töötaja avaldab soovi õppida veel mingit keelt, mis võib tulevikus ka tööandja jaoks kasulikuks osutuda, on selliste koolituskulude hüvitamiseks võimalik sõlmida kokkulepe. Esimest näidet kinnitab TLS § 34 lõige 5, mille kohaselt ei saa seadusest tuleneva tööandjapoolse kohustuse, antud juhul TLS § 28 lg 2 p 5, kohta sõlmida koolituskulude hüvitamise kokkulepet.
Seega võib koolituskulude hüvitamise kokkulepet eristada seadusest tulenevast tööandjapoolsest koolituskohustusest eelkõige selle poolest, et eelnimetatud kokkulepe on n-ö täiendava iseloomuga. Koolituskulude hüvitamise kokkulepe on eelkõige tööandja huvides seetõttu, et TLS § 34 lõike 1 kohaselt on tegemist kokkuleppega. Tööandja, kes on üldjuhul töölepingu sõlmimise kui ka kehtivuse kestel tugevamal positsioonil, saab valida, kas pakkuda töötajale koolituskulude hüvitamist töötaja enesearendamiseks ja ka tööandja huvide paremaks kaitsmiseks. Juhul kui töötaja peaks enne siduvusaja möödumist ükskõik mis põhjusel töölepingu lõpetama, v.a tööandjapoolne oluline rikkumine, tuleb tal hüvitada koolituse maksumuse kulud proportsionaalselt vastavalt järele jäänud ajale (TLS § 34 lg-d 3 ja 4).
Eeltoodust tulenevalt võib koolituskulude hüvitamise kokkuleppe huvikeskme nihutada selgelt tööandja kasu poole, seega võib koolituskulude hüvitamise kokkulepet pidada tööandja huvisfääri kuuluvaks kokkuleppeks.
Täiskasvanute koolituse seaduse (TäKS) § 3 lõike 2 kohaselt võimaldab tasemekoolitus õhtuses, kaugõppevormis või eksternina omandada põhiharidust ja üldkeskharidust, osakoormusega läbida kutseõpet või kutsekeskharidusõpet ja osakoormusega või eksternina omandada kõrgharidust. Tasemekoolituse läbimist tõendab tunnistus või diplom.
TäKS § 8, mis sätestab tasemekoolituses osalejale sotsiaalsed tagatised (puhkus koos töötasu säilitamisega teatud juhtudel), täpsustab lõikes 5, et Käesoleva paragrahvi lõigetes 2 kuni 4 sätestatut kohaldatakse töötajatele ja avalikele teenistujatele, kes osalevad ka tasemekoolituse päevases õppevormis ja täiskoormusega õppes. See paragrahv on seadusest, millest kehtib 17 paragrahvi, ainus, mis on suunatud õppuritele ja nende tööandjatele. Kuna TäKS § 3 lõige 2 päevast ja täiskoormusega õpet ei hõlma, siis oleks ebaloogiline, kui § 8 lõige 5 ei laiendaks tasemekoolituse mõistet. Seega tuleb tasemekoolituse mõiste sisustamisel arvestada, et see hõlmab ka päevast õppevormi ning täiskoormusega õpet.
TLS § 67 sätestab töötaja õiguse saada õppepuhkust täiskasvanute koolituse seaduses ette nähtud tingimustel ja korras (lg 1) ning töötajal on ka õigus saada tasustamata puhkust sisseastumiseksamite tegemiseks (lg 2). Sisseastumiseksamite puhul ei ole seadusandja ühtegi tingimust seadnud ning need võivad olla mis tahes õppes osalemiseks tehtavad sisseastumiseksamid.
Ka õppepuhkuste osas on ainsaks kriteeriumiks koolituse vorm — tööalane koolitus, tasemekoolitus ning vabahariduslik koolitus annavad õppepuhkuseõiguse 30 kalendripäevaks aastas (TäKS § 8 lg 2). Tasemekoolituse ja tööalase koolituse puhul makstakse 20 kalendripäeva jooksul keskmist töötasu (TäKS § 8 lg 3).
Seejuures ei ole oluline, kas tasemekoolitus või tööalane koolitus on seotud konkreetse töötaja tööülesannetega või mitte — palju reklaamitud elukestva õppe maksab tööandja seaduses sätestatud piirides igal juhul kinni. Seega, silmas peetakse ükskõik millist tööalast koolitust ning tasemekoolitust.
Ka TLS §-s 34 reguleeritav koolituskulude hüvitamise kokkuleppe hõlmab nii otseselt töötaja tööga seotud kui ka muid koolitusi, millel osalemine ei ole kuidagi tööga seotud. Kui koolitus on konkreetse töötaja tööga (või tulevase tööga) seotud, võib kokkulepe hõlmata selliseid kulusid, mis ületavad nn mõistlikud kulud, mille tööandja peab ise kandma.
Koolituslepingu maksustamine
Tulumaksuga maksustatakse maksumaksja tulu, millest on tehtud seadusega lubatud mahaarvamised (TuMS § 1 lg 1). TuMS § 12 lõige 1, mis täpsustab residendist füüsilise isiku tulu maksustamist, avades tulu mõiste ning esitades maksustatavate tulude avatud loendi, sätestab, et tulumaksuga maksustatakse residendist füüsilise isiku poolt maksustamisperioodil Eestis ja väljaspool Eestit kõikidest tuluallikatest saadud tulu, sealhulgas palgatulu.
TuMS § 13 lõike 1 esimese lause kohaselt maksustatakse tulumaksuga kõik rahalised tasud, mida makstakse töötajale või avalikule teenistujale. Eelnevast tulenevalt tuleb asuda seisukohale, et juhul kui töötaja käib koolitusel oma tööajast (TLS § 15 lg 2 p 4) ning talle säilitatakse sel ajal palk, kuulub see (palk) maksustamisele palgatuluna. Samuti võiks see viia järelduseni, et raha, mille tööandja eraldab töötajale koolitusel osalemiseks, tuleks paigutada TuMS § 13 lg-s 1 sätestatud koosseisu alla (v.a siis, kui seda ei saa tuluks lugeda).
Mitterahaliste hüvede osas tuleb vaadelda erisoodustuste maksustamise sätteid. Erisoodustused on oma olemuselt saaja tulu, kuid maksutehniliselt on nende maksustamine tehtud erisoodustuse andja kohustuseks. TuMS § 1 lõike 2 kohaselt maksustatakse tulumaksuga füüsilisele isikule tehtud erisoodustused, mis on sätestatud §-s 48. TuMS § 48 lõike 1 kohaselt maksab tööandja tulumaksu töötajale tehtud erisoodustuselt.
TuMS § 48 lõige 4 nimetab erisoodustusena igasuguse kauba, teenuse, loonustasu või rahaliselt hinnatava soodustuse, mida antakse lõikes 3 nimetatud isikule seoses töö- või teenistussuhtega, juriidilise isiku juhtimis- või kontrollorgani liikmeks olekuga või pikaajalise lepingulise suhtega, olenemata erisoodustuse andmise ajast. Erisoodustus on muu hulgas sama lõike punkti 10 kohaselt täiskasvanute koolituse seaduse §-s 3 tähenduses taseme- ja vabaharidusliku koolituse kulude katmine, välja arvatud julgeolekuasutuse ametniku tasemekoolituse kulude katmine.
Tähtis on, mis on maksustamise eesmärk ning kes saab koolitusejärgselt kasu.
Esmalt, et saaks rääkida maksuobjekti olemasolust, peab tegemist olema tuluga (ka erisoodustuse puhul on sisuliselt tegemist tuluga, st rahaliselt hinnatava hüvega). Füüsilise isiku maksustava tuluna TuMS § 12 lg 1 tähenduses saab käsitada üksnes sellist rahalist hinnatavat, tagastamatut ja realiseeritavat sissetulekut, mis tekib tulu saamise eesmärgil toimuva majandustegevuse tulemusena. Eeltoodust järeldub, et juhuslikku laadi sissetulekuid, mis ei ole tekkinud isiku tavapärase majandustegevuse tulemusena, ei ole õige lugeda tuluks ja tulumaksuga maksustada. Erisoodustusena tuleb vaadelda sellist hüve, mis antakse töötaja isiklikes huvides ja mida saaks põhimõtteliselt käsitleda ka loonuspalgana. Kui prevaleerivad tööandja huvid, ei saa koolitust või selle kulude katmist vaadelda tulu või erisoodustusena. Eristamine, kelle huvid prevaleerivad, ei ole lihtne. Seda enam, et hüve võib ka vaid osaliselt olla erisoodustus.
Näiteks otseselt töötaja tööks vajaliku tööalase koolituse kulude katmine mõistlikus ulatuses (TLS § 28 lg 2 p 5) ei saa kindlasti olla erisoodustus. Töötaja ei käi tööl selleks, et saada seda koolitust, vaid saab selle koolituse selleks, et üldse oleks võimalik tööd teha. Töö tegemise eesmärk („majandustegevuse eesmärk“) ei ole sellise koolituse saamine („tulu teenimine“). Kui sama loogikat tasemekoolitusele kohaldada, siis võib järeldada, et TuMS § 48 lg 4 punkti 10 tuleks tõlgendada selliselt, et kui pooltel on TLS § 34 sätestatud koolituskulude hüvitamise kokkulepe, tekib erisoodustus siis, kui koolitust ei ole osaliselt või tervikuna töö tegemiseks vaja (erisoodustus on vastavalt kas kogukulu või osa sellest). Taolist loogikat toetab ka eelpool viidatud TäKS § 8 koostoimes TLS §-ga 67, mis kohustab mis tahes tööalase ja tasemekoolituse puhul võimaldama tasulist õppepuhkust ning koostoimes TLS §-ga 34 võiks jätta petliku mulje, et ajalise siduvuse andmise korral ei ole tegu erisoodustusega.
Seejuures tuleb tööandja ja töötaja huvide kaalumisel silmas pidada ka aega, mille vältel töötaja õpingutejärgselt tööd peab tegema. TLS eelnõu seletuskirjast tulenevalt on tähtis aeg, mille jooksul töötaja talle võimaldatud erisoodustused n-ö tagasi teenib. Selles perioodis on lubatud pooltel iseseisvalt kokkuleppele jõuda. Sel juhul on selge, et töötajale võimaldatud koolitamine tuleb viimasel endal tööandjale hüvitada töö tegemisega ehk lisaväärtuse loomisega.
Sama rõhutas ka Riigikohus, asudes seisukohale, et tasemekoolituse puhul tuleb tõendada, et töötaja täidab pärast koolitamist uusi, keerulisemaid tööülesandeid ning koolitus oli vajalik, kasulik või kohane maksumaksja ettevõtluse arendamiseks või säilitamiseks. Olulist tähendust võib omada ka töötaja koolituseks tehtud kulutuste vastavus töösuhete kestvusele pärast koolitamist.
Ka TLS § 34 lõige 1 viitab, et koolituskulude hüvitamise kokkulepe saab puudutada vaid selliseid lisakulusid, mis ületavad mõistlikke kulusid, mida tööandja oleks kohustatud kandma. Seega saab ka maksustamise puhul juttu olla vaid mõistlikke kulusid ületavatest lisakuludest, mis hõlmavad ka koolituskulude kandmist juhul, kui koolitus ei ole konkreetse töötaja töö tegemiseks vajalik. Mõistlike kulude osas on tööandjal kohustus need ise kanda ning seadus eeldab nende seotust ettevõtlusega või põhikirjaliste eesmärkide saavutamisega.
Kui TuMS § 48 lg 4 punkti 10 grammatiliselt tõlgendada ja väita, et mis tahes tasemekoolituse kulude katmine on absoluutselt kõikidel juhtudel maksustatav sõltumata koolituse vajalikkusest tööandja jaoks, oleks see vastuolus põhiseaduse preambulas sätestatud õigluse põhimõttega, §-s 11 sätestatud proportsionaalsuse põhimõttega ja §-s 31 sätestatud ettevõtlusvabaduse põhimõttega nende omavahelises koostoimes piirates ebaproportsionaalselt ettevõtlusvabadust ning maksustades ebaõiglaselt kulutusi, mida ei saa olemuslikult töötajale tehtud rahaliselt hinnatava hüvena vaadelda. Seega oleks õige anda TuMS § 48 lg 4 punktile 10 tähendus koolituse sisust lähtuvalt.
Kõige tähtsam ja sisuliselt ainus otsustuskriteerium koolituskulude hüvitamise maksustamise seisukohalt saab olla koolituse sisu ja selle vajaduse hindamine ettevõtluse seisukohalt. Tasemekoolitus on paljudel juhtudel käsitletav töötaja täiendõppena või ümberõppena, mis on vajalik sama tööandja juures töötamiseks. Kui uue haridustaseme või kraadi omandamisega ei kaasne märgatavat muudatust tööandja äritegevuses, siis on õpingute finantseerimise näol tegemist erisoodustusega. Kahjuks puudub senini kohtupraktika, mis kinnitaks või lükkaks ümber eeltoodud tõlgenduse.
Lemmi Kann, Robert Sarv, Martin Huberg
URL: http://www.raamatupidaja.ee/uudised/2010/10/08/kuidas-maksustatakse-tasemekoolituse-kulusid


§ 4 Asendushooldusteenuse osutaja
§ 10 Lepingu lõpetamine ja lõppemine
§ 11 Määruse rakendamine ja jõustumine
RT IV, 28.02.2018, 92
Määrusega kehtestatakse asendus- ja järelhooldusteenuse (edaspidi ühiselt nimetatud teenused) korraldamise ning rahastamise tingimused ja kord Järva vallas.
Järelhooldusteenus on Järva Vallavalitsuse sotsiaalosakonna (edaspidi sotsiaalosakond) korraldatav sotsiaalteenus, mille eesmärk on asendushoolduselt ja eestkostelt lahkuva isiku iseseisva toimetuleku ja õpingute jätkamise toetamine.
§ 4. Asendushooldusteenuse osutaja
Asendushooldusteenuse osutaja on hoolduspere, perekodu ja asenduskodu (edaspidi teenuseosutaja).
(1) Järva Vallavalitsus (edaspidi vallavalitsus) tagab lapsele asendushooldusteenuse kuni lapse 18-aastaseks saamiseni, kui:
(4) Vallavalitsus tagab järelhooldusteenuse asendushooldusel viibivale täisealisele isikule, kes pärast põhi-, kesk-, kutse- või kõrghariduse omandamist jätkab järgmisel õppeaastal õppimist kutseõppe tasemeõppes, rakenduskõrgharidusõppes, ülikooli bakalaureuse- või magistriõppes või bakalaureuse- ja magistriõppe integreeritud õppes:
2) õpingute katkestamiseni, kuid mitte kauem kui isiku 25-aastaseks saamiseni või
(1) Lapse asendushooldusteenusele suunamisel hindab sotsiaalosakonna spetsialist lapse abivajadusest ja heaolust lähtuvalt teenuse osutamise vajadust ning koostab juhtumiplaani.
(2) Määruse § 5 lõikes 3 nimetatud lapse asendushooldusteenusele suunamisel hindab sotsiaalosakonna spetsialist lapse abivajadusest ja heaolust lähtuvalt teenuse osutamise vajadust ja sobivust ning suunab lapse teenusele hooldusõigusliku vanema või eestkostja nõusolekul.
(3) Täisealise isiku järelhooldusteenusele suunamisel hindab sotsiaalosakonna spetsialist isiku vajadusest tulenevalt teenuse vajaduse.
(4) Otsuse teenusele suunamise kohta teeb vallavalitsus korraldusega ning sotsiaalosakonna spetsialist kannab isikule teenuse osutamise andmed sotsiaalteenuste- ja toetuste andmeregistrisse (edaspidi STAR).
(6) Teenusele suunamise aluseks on STARis koostatud juhtumiplaan alaealise või järelhooldusteenuse puhul täisealise isiku abivajaduse hindamise kohta.
(1) Asendushooldusteenust rahastatakse Järva valla eelarvest ning asendushooldusteenusel oleva lapse sissetulekutest.
(2) Asendushooldusteenust käesoleva määruse § 5 lõikes 3 nimetatud lapsele võib rahastada valla eelarvest ja lapse ülalpidamiskohustusliku isiku vahenditest.
(3) Järelhooldusteenust rahastatakse valla eelarvest ning järelhooldusteenusel oleva täisealise isiku sissetulekutest.
(4) Teenuse saaja isiklike kulude katteks peab valla eelarvest iga kuu tegema kulutusi keskmiselt 240 euro ulatuses ja vähemalt 2880 eurot aastas, mille kohta peab sotsiaalosakond eraldi arvestust.
(5) Käesoleva paragrahvi lõikes 4 nimetatud summa sätestatakse teenuse osutamise lepingus ning kantakse teenuse osutaja arvelduskontole.
(6) Erandina võib järelhooldusel viibiva isiku puhul kokku leppida raha kandmise teenuse saaja arvelduskontole.
(7) Vallavalitsus annab hoolduspere vanemale toetust ühe lapse kohta summas, mis on vähemalt üks neljandik Vabariigi Valitsuse kehtestatud töötasu alammäärast. Toetuse eraldamise aluseks on vallavalitsuse korraldus, toetuse suurus sõltub teenuse saaja vajadusest täiendava toe järele.
(8) Vallavalitsus võib hoolduspere vanemale maksta tasu, mis ei tohi ühe lapse hooldamise korral olla väiksem, kui üks neljandik Vabariigi Valitsuse kehtestatud töötasu alamäärast. Tasu maksmise aluseks on vallavalitsuse korraldus. Tasu maksmise korral ei maksta hoolduspere vanemale käesoleva paragrahvi lõikes 7 nimetatud toetust.
(9) Teenuse osutaja muud kulutused teenuse osutamisele lepitakse kokku vallavalitsuse ja teenuse osutaja vahel, sätestatakse teenuse osutamise lepingus ja kantakse teenuse osutaja arvelduskontole lepingu alusel.
(10) Teenuse osutaja muude kulude kokkuleppimisel tuleb arvestada teenuse saaja teenusel viibimise kestvust, õppimist väljaspool teenuse osutamise asukohta ja ülalpidamist riigi või Järva valla eelarvest.
(1) Toetuse taotlemise õigus on hoolduspere vanemal, kellega vallavalitsus on sõlminud hoolduspere vanema lepingu.
(2) Määruse § 7 lõikes 7 nimetatud toetuse saamiseks esitab hoolduspere vanem vallavalitsusele allkirjastatud vormikohase taotluse.
(3) Taotluse vormi kinnitab vallavalitsus.
(1) Järva vallavanem sõlmib asendushooldusteenuse teenuseosutajaga lepingu enne teenuse osutamise alustamist.
(3) Lepinguga sätestatakse vähemalt osutatava teenuse sisu, maht, kestvus, rahastamine ning osapoolte õigused ja kohustused.
(4) Asendushooldusele suunatud lapsele koostatud juhtumiplaan on asendushooldusteenuse
osutamise lepingu lisa.
§ 10. Lepingu lõpetamine ja lõppemine
3) lepingus sätestatud kohustuste mittenõuetekohasel täitmisel;
2) lepingupoole või teenuse saaja surma korral.
§ 11. Määruse rakendamine ja jõustumine
(1) Enne 2018. aasta 1. jaanuari sõlmitud asenduskoduteenuse osutamise lepingud kehtivad edasi, need loetakse sõlmituks vallavalitsuse ja asendushooldusteenuse osutaja vahel ning nende sisu tuleb viia vastavusse sotsiaalhoolekande seaduse ja määruse nõuetega 2018. aasta 31. detsembriks.


text:
abikaasa ülalpidamine
lapsendaja ülalpidamiskohustus
Kokku: 34| Näitan: 1 - 20
2-16-100215/85 Riigikohtu tsiviilkolleegium 25.04.2018
SHS § 45 5 lg 1
SHS § 45 11 lg 1
SHS § 116 lg 1
Asenduskodus osutatava teenuse (varasemas regulatsioonis asenduskoduteenus; kehtivas regulatsioonis asendushooldusteenuse osutamine asenduskodus) riikliku rahastamise eesmärk on kaitsta asenduskodus viibiva lapse huve ning tagada tema vajaduste rahuldamine ka olukorras, kus vanemad ei täida lapse ülalpidamise kohustust. (p 17.1)
Teenuse osutamise eesmärk ei ole kehtiva regulatsiooni kohaselt muutunud ning nii kehtiva kui ka varasema regulatsiooni järgi oli õigus asenduskodus teenust saada teiste hulgas lapsel, kelle vanematelt oli tema suhtes hooldusõigus ära võetud. (p 16.1)
Nii kehtiva kui ka varasema regulatsiooni kohaselt tagatakse asenduskodus teenust saavate laste vajaduste rahuldamine (sh ka nt puudest või vanusest tulenevad lisakulud) ja piisavad vahendid nende arenguks riikliku rahastamise kaudu. (p 16.2.3)
Sellega ei täida riik mitte vanema eest tema ülalpidamiskohustust, vaid täidab oma põhiseadusest tulenevat kohustust hoolitseda puudust kannatavate laste eest (põhiseaduse § 28). Riigil on kohustus hoolitseda puudustkannatava lapse eest üksnes siis, kui vanemad ei suuda lapse vajadusi piisaval määral rahuldada. Asenduskodus osutatava teenuse riikliku rahastamise mõte ei ole vabastada ülalpidamiskohustuse täitmisest vanemaid, kelle hooldusõigus lapse suhtes on peatatud, seda on piiratud või see on täielikult ära võetud. Laste eest hoolitsemise kohustus on esmajärjekorras vanematel. Riigi kohustus hoolitseda puudustkannatavate laste eest ei mõjuta vanemate kohustust oma lapsi ülal pidada (vt ka Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 5. mai 2014. a otsus asjas nr 3-4-1-67-13, p 32; 21. jaanuari 2004. a otsus asjas nr 3-4-1-7-03, p 18). (p 16.3 - 16.3.2, 17.1).
Riigil ja kohalikul omavalitsusel ei teki VÕS § 1018 lg 1 p 3 (koosmõjus §-ga 1023) alusel vanema vastu ülalpidamiskohustuse täitmisel tagasinõuet. Riik ei täida mitte vanema, vaid omaenda kohustust. Lisaks ei ole sotsiaalhoolekande seaduses sätestatud, et riik võiks laste suhtes hoolekandekohustuse täitmise korral esitada vanema vastu tagasinõude lapse ülalpidamiseks kulutatu hüvitamiseks. (p 16.3.3)
Vt Riigikohtu praktikat alaealise lapse ülalpidamise kohustuse täitmise kohta Riigikohtu 13. veebruari 2018. a otsus tsiviilasjas nr 2-16-2343, p 13; 7. veebruari 2018. a otsus tsiviilasjas nr 2-16-118651, p 18; 9. juuni 2017. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-35-17, p 21.3, 13. veebruari 2018. a otsus tsiviilasjas nr 2-16-2343, p 13; 7. veebruari 2018. a otsus tsiviilasjas nr 2-16-118651, p 10; 24. oktoobri 2012. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-118-12, p 15, 7. veebruari 2018. a otsus tsiviilasjas nr 2-16-118651, p 10; 9. juuni 2017. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-35-17, p 21.4, 28. märtsi 2018. a otsus tsiviilasjas nr 2-16-11905, p 18; 7. veebruari 2018. a otsus tsiviilasjas nr 2-16-118651, p 12; 9. juuni 2017. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-35-17, p-d 28.1-28.2; 22. märtsi 2017. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-174-16, p 13. (p-d 14 ja 20)
Teenuse osutamise eesmärk ei ole kehtiva regulatsiooni kohaselt muutunud ning nii kehtiva kui ka varasema regulatsiooni järgi oli õigus asenduskodus teenust saada teiste hulgas lapsel, kelle vanematelt oli tema suhtes hooldusõigus ära võetud. (p 16.1) Nii kehtiva kui ka varasema regulatsiooni kohaselt tagatakse asenduskodus teenust saavate laste vajaduste rahuldamine (sh ka nt puudest või vanusest tulenevad lisakulud) ja piisavad vahendid nende arenguks riikliku rahastamise kaudu. (p 16.2.3) Sellega ei täida riik mitte vanema eest tema ülalpidamiskohustust, vaid täidab oma põhiseadusest tulenevat kohustust hoolitseda puudust kannatavate laste eest (põhiseaduse § 28). Riigil on kohustus hoolitseda puudustkannatava lapse eest üksnes siis, kui vanemad ei suuda lapse vajadusi piisaval määral rahuldada. Asenduskodus osutatava teenuse riikliku rahastamise mõte ei ole vabastada ülalpidamiskohustuse täitmisest vanemaid, kelle hooldusõigus lapse suhtes on peatatud, seda on piiratud või see on täielikult ära võetud. Laste eest hoolitsemise kohustus on esmajärjekorras vanematel. Riigi kohustus hoolitseda puudustkannatavate laste eest ei mõjuta vanemate kohustust oma lapsi ülal pidada (vt ka Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 5. mai 2014. a otsus asjas nr 3-4-1-67-13, p 32; 21. jaanuari 2004. a otsus asjas nr 3-4-1-7-03, p 18). (p 16.3 - 16.3.2, 17.1).
Muu asjaolu PKS § 102 lg 2 kohaselt võib olla lapse vajaduste katmine muul viisil, näiteks vahetu ülalpidamisega lapsega suhtlemisel või kulude jooksva katmisega (Riigikohtu 9. juuni 2017. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-35-17, p 28.2). Asjaolu, et riik või kohaliku omavalitsuse üksus rahastavad lapsele asenduskodus osutatavat teenust, ei saa pidada lapse vajaduste katmiseks muul viisil. (p 17.1) Lapse asenduskoduteenusel viibimine ei mõjuta vanemate kohustust tasuda lapsele elatist ning lapse vajaduste rahuldamist selle teenuse kaudu ei saa pidada mõjuvaks põhjuseks PKS § 102 lg 2 kolmanda lause mõttes, mille tõttu saaks lapsele väljamõistetavat elatist eraldi või koosmõjus teiste asjaoludega vähendada alla miinimummäära. Nii kehtiva kui ka varasema regulatsiooni kohaselt oli asenduskodus lapsele osutatava teenuse riikliku rahastamise puhul võimalik arvestada vanemate poolt lapse ülalpidamise kohustuse täitmist ehk vanemate tasutava elatise võrra asenduskodus osutatava teenuse maksumust vähendada. (p 17.2)
Teiste laste olemasolu tõttu elatise vähendamisel alla seaduses sätestatud alammäära, tuleb kohtul elatise vähendamise eeldustena tuvastada, et kostjal on veel mõni alaealine laps, ning analüüsida, kas kostjal on võimalik maksta kõigile lastele miinimumelatist (s.t analüüsida kostja sissetulekuid ja laste vajadusi). Vanemal, kes tugineb laste ebavõrdsele olukorrale, tuleb esile tuua, kohtul aga tuvastada, millised on kohustatud vanema iga lapse vajadused ja võimalused neid vajadusi rahuldada, sh milliste vahendite arvel neid vajadusi rahuldatakse. Sealjuures tuleb arvestada ka teise vanema panust laste ülalpidamisse (Riigikohtu 7. veebruari 2018. a otsus tsiviilasjas nr 2-16-118651, p 17; 13. veebruari 2018. a otsus tsiviilasjas nr 2-16-2343, p-d 10-11). (p 23)
2-16-2343/41 Riigikohtu tsiviilkolleegium 13.02.2018
TsMS § 230
PKS § 101 lg 1 järgi ei või igakuine elatis ühele lapsele olla üldjuhul väiksem kui pool Vabariigi Valitsuse kehtestatud kuupalga alammäära. Lapsele elatise väljamõistmiseks alla PKS § 101 lg-s 1 sätestatud alammäära tuleb tuvastada, et selleks on PKS § 102 lg 2 kolmanda lause järgi mõjuv põhjus (vt ka Riigikohtu 16. jaanuari 2013. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-160-12, p 17). Kohus võib mõjuval põhjusel vähendada elatist alla PKS § 101 lg-s 1 sätestatud määra mh juhul, kui vanem on töövõimetu või kui vanemal on teine laps, kes elatise väljamõistmisel PKS § 101 lg-s 1 sätestatud määras osutuks varaliselt vähem kindlustatuks kui elatist saav laps. Teiste laste olemasolu annab alust elatise vähendamiseks alla seaduses sätestatud alammäära üksnes juhul, kui elatise väljamõistmine alammääras tooks kaasa laste ebavõrdse olukorra. Seega tuleb kohtul elatise vähendamise eeldustena tuvastada, et kostjal on veel mõni alaealine laps, ning analüüsida, kas kostjal on võimalik maksta kõigile lastele miinimumelatist (s.t analüüsida kostja sissetulekuid ja laste vajadusi). (p 11)
Olukorras, kus maakohus on jätnud nõuetekohaselt põhjendamata kostja teiste laste vajadused, peab ringkonnakohus võtma esitatud väidete kohta põhjendatud seisukoha, hinnates vajadusel esitatud tõendeid ja tuvastades asja lahendamiseks olulisi asjaolusid (vt ka Riigikohtu 29. aprilli 2015. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-21-15, p 12). (p 11)
Vanemal on kohustus hankida nii enda kui ka oma laste vajaduste rahuldamiseks vajalikud vahendid. Eelkõige peab vanem täitma lapse ülalpidamise kohustust oma sissetulekute arvel, piisava sissetuleku puudumisel aga ka muu vara arvel. Vanemal on lapse ülalpidamise kohustusest tulenevalt kohustus teenida sissetulekut ning vanem ei vabane lapse ülalpidamise kohustusest üksnes selle tõttu, et tal ei ole sissetulekut või et tema sissetulek on liiga väike (vt Riigikohtu 24. oktoobri 2012. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-118-12, p 15). (p 13)
Vanemal on kohustus hankida nii enda kui ka oma laste vajaduste rahuldamiseks vajalikud vahendid. Eelkõige peab vanem täitma lapse ülalpidamise kohustust oma sissetulekute arvel, piisava sissetuleku puudumisel aga ka muu vara arvel. Vanemal on lapse ülalpidamise kohustusest tulenevalt kohustus teenida sissetulekut ning vanem ei vabane lapse ülalpidamise kohustusest üksnes selle tõttu, et tal ei ole sissetulekut või et tema sissetulek on liiga väike (vt Riigikohtu 24. oktoobri 2012. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-118-12, p 15). Samas ei tähenda see, et nelja lapse vanemal oleks kohustus teenida lastele ülalpidamise maksmiseks vähemalt kahe palga alammäära suurust töötasu. Mitme lapse puhul tuleb kohtul analüüsida, millised on kostja sissetulekud ning kas kostjale kuulub muud vara, mille arvel ülalpidamist maksta. Seejuures tuleb vanemate varaline seisund tuvastada võimalikult täpselt. Kui kostja neid andmeid omal algatusel ei esita, on kohtul võimalik tõendeid koguda TsMS § 230 lg-te 3-6 alusel. Selle sätte alusel tõendite kogumine on mõistlik ka olukorras, kus hageja viitab sellele, et kostja varjab oma tegelikke tulusid. (p 13)
Kui elatise väljamõistmise menetluses ei esita kostja oma sissetuleku kohta andmeid omal algatusel, on kohtul võimalik tõendeid koguda TsMS § 230 lg-te 3-6 alusel. Selle sätte alusel tõendite kogumine on mõistlik ka olukorras, kus hageja viitab sellele, et kostja varjab oma tegelikke tulusid. (p 13)
2-16-118651/31 Riigikohtu tsiviilkolleegium 07.02.2018
Kohustatud vanema varaline seisund võib anda alust mõista temalt välja miinimumelatisest väiksem elatis, kuid sealjuures tuleb arvestada lapse huve ning seda, kas elatise vähendamine on vanema ja lapse huve kaaludes proportsionaalne. Arvestada tuleb sellega, millised on lapse vajadused ning kohustatud vanema sissetulek ja varaline seisund. Ainuüksi ühe vanema parem majanduslik seisund ei anna alust vähendada väljamõistetavat elatist alla miinimummäära. (p 13)
Kui kohus soovib välja mõista miinimumelatisest väiksema elatise, tuleb lapse vajadusi hinnata. (p 14)
Kohustatud vanema vara kohta esitatud väidete ja tõendite hindamisel ei piisa vaid üldsõnalisest seisukohast, et need asjaolud ei muudaks ülalpidamiskulutuste jaotust vanemate vahel. Eriti olukorras, kus lapsel on eelduslikult tavalisest suuremad vajadused ning vanema sissetulek ületab nõutud elatist mitmekordselt. (p 18)
2-15-15909/124 Riigikohtu tsiviilkolleegium 07.02.2018
Lapse ülalpidamise ulatus määratakse kindlaks ülalpidamist saama õigustatud lapse vajadustest ja tema tavalisest elulaadist lähtudes. Lapse elulaadi kujundavad eelkõige tema vanemate käsutuses olevad varalised vahendid. Lapse vajaduste rahuldamiseks kulub eelduslikult kahekordne miinimumelatis ning selles ulatuses ei ole vaja lapse vajaduste rahuldamiseks tehtavaid kulutusi kohtumenetluses tõendada (vt nt Riigikohtu 22. märtsi 2017. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-174-16, p 13; vt ka 8. jaanuari 2014. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-165-13, p 15). (p 12)
Lapse ülalpidamise ulatus määratakse kindlaks ülalpidamist saama õigustatud lapse vajadustest ja tema tavalisest elulaadist lähtudes. Lapse elulaadi kujundavad eelkõige tema vanemate käsutuses olevad varalised vahendid. Lapse vajaduste rahuldamiseks kulub eelduslikult kahekordne miinimumelatis ning selles ulatuses ei ole vaja lapse vajaduste rahuldamiseks tehtavaid kulutusi kohtumenetluses tõendada (vt nt Riigikohtu 22. märtsi 2017. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-174-16, p 13; vt ka 8. jaanuari 2014. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-165-13, p 15). Kostjal on võimalik tõendada, et esineb mõjuv põhjus elatise vähendamiseks alla miinimummäära PKS § 102 lg 2 mõttes. (p 12)
PKS § 102 lg 2 kohaldamine ja mõjuva põhjuse hindamine on kohtu diskretsiooniotsus. (p 14)
Kohus saab asjaolu, et osa lapse vajadustest võib olla kaetud peretoetustega, arvesse võtta ning miinimumelatisest väiksema elatise välja mõista. Elatise vähendamiseks alla miinimumi võib riiklike peretoetuste maksmine olla mõjuv põhjus koostoimes muude asjaoludega, nt vanemate halva varalise seisundiga või kui pool on tõendanud, et laste vajadused on miinimummäärast väiksemad (Riigikohtu 9. juuni 2017. a otsus tsiviilasjas nr 3 2 1 35 17, p 28.2; vt 22. märtsi 2017. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-174-16, p-d 11 ja 13). (p 14)
Juhul, kui elatist on PKS § 102 lg 2 järgi vähendatud alla miinimummäära, siis ei saa elatise miinimummäära tõusuga põhjendada elatise automaatset suurenemist elatise miinimummäära tõstmise korral. Seevastu juhul kui elatis mõistetakse välja miinimummääras või kui pooled sõlmivad kohtuliku kompromissi, saab kohtulahendi resolutsioonis määrata väljamõistetava elatise suuruse nii, et selles nimetatakse algne elatise summa, ja lisaks näha ette selle muutumine vastavalt miinimumelatise määra muutumisele (vt Riigikohtu 9. juuni 2017. a otsus tsiviilasjas nr 3 2 1 35 17, p 35). (p 16)
Vaidluse korral ülalpidamise andmise kohustuse jaotuse ja elatise suuruse üle peavad kooselu lõpetanud lapsevanemad end panema positsiooni, nagu nende kooselu ei oleks katkenud, ning otsustama, kas vähenenud sissetulekute korral on võimalik säilitada lastele varasem elulaad. Tagatud peavad olema laste vajadused, mitte ilmtingimata senine elulaad. (p 11.5)
Lapse elatise vaidlustes tuleb kohtutel analüüsida mõlema lapsevanema võimet teenida sissetulekut, mitte ainult ühe lapsevanema võimet. Siiski tuleb seejuures täiendavalt arvestada asjaolu, et lapsega või lastega nt aastaid kodus olnud lapsevanema võime sissetulekut teenida võib vähemalt ajutiselt olla mõnevõrra väiksem. Seda seetõttu, et kodus olemise aja jooksul ei pruugi olla välistatud varasema kvalifikatsiooni mõningane langus või nt hariduse omandamise võimatus või osaline takistatus vms asjaolud. (p 13)
Vt otsuse p-d 27-28.3 (vt ka RKTKo nr 3-2-1-119-15, p 11; RKTKo nr 3-2-1-174-16, p-d 11 ja 13).
Vt otsuse p-d 18-22 (vt ka RKTKo nr 3-2-1-165-13, p 12; RKTKo nr 3-2-1-118-12, p 13; RKTKo nr 3-2-1-160-12, p 16).
Ajal, mil laps viibib lahuselava vanema juures, saab eeldada, et lahuselav vanem kannab lapse vajaduste rahuldamiseks tehtavad kulud vahetult proportsionaalselt ajaga, mil laps tema juures viibib. Teisel vanemal on (last esindades) võimalik see eeldus ümber lükata ja tõendada, et ajal, mil laps viibib lahuselava vanema juures, peab ka tema lapse igapäevaste vajaduste rahuldamiseks kulutusi tegema (vt RKTKo nr 3-2-1-119-15). Kui laps elab lahuselava vanema juures, siis eeldatakse, et lahuselav vanem katab kulud aja eest, mil laps tema juures on. (p-d 23.3-23.4)
3-2-1-15-17 Riigikohus 19.04.2017
TsMS § 230 lg-s 3 ette nähtud kohtu õigus lapse huve puudutavas vaidluses omal algatusel tõendeid koguda ei tähenda, et ringkonnakohus saaks elatise nõude lahendamisel maakohtu poolt tuvastatud laste vajadusi uuesti hinnata, kui pooled ei ole selles osas maakohtu otsust vaidlustanud ega rikkumisi esile toonud. (p 10)
Vt lahendi p 11-12 (vt ka RKTKo nr 3-2-1-56-15, p 12; RKTKo nr 3-2-1-118-12, p 15; RKTKo nr 3-2-1-21-15, p 14; RKTKo nr 3-2-1-160-12, p 17; RKTKo nr 3-2-1-124-15, p 13).
3-2-1-174-16 Riigikohus 22.03.2017
Hagimenetluses elatisnõude lahendamisel kohalduvad hagimenetluse sätted sõltumata sellest, kas nõue esitati esmalt maksekäsu kiirmenetluses või hagimenetluses. (p 10)
TsMS § 230 lg-st 3 tulenevalt võib kohus lapse huve puudutavas vaidluses küll tõendeid omal algatusel koguda, aga see ei tähenda, et kohus võiks elatisnõude osalist rahuldamata jätmist põhjendada asjaoludega, millele kumbki pool ei tuginenud ja mida kohus pooltega ei arutanud. Kohus saab asjaolu, et osa lapse vajadustest võib olla kaetud riiklike peretoetustega, arvesse võtta üksnes juhul, kui menetlusosaline sellele tugineb (vt RKTKo nr 3-2-1-37-11, p 16). Vastasel juhul on tegemist menetlusõiguse normi olulise rikkumisega. Uut asjaolu või väidet, mis asetab pooled uude protsessuaalsesse positsiooni, tuleb kohtul pooltega arutada ja anda võimalus esitada oma seisukoht (vt nt RKTKo nr 3-2-1-112-16, p 16; RKTKo nr 3-2-1-53-16, p 17; RKTKo nr 3-2-1-166-12, p 15). (p 11)
Vältimaks korduvat kohtu poole pöördumist TsMS § 459 lg 1 alusel, on ülalpidamist saama õigustatud lapse huvides määrata elatise suurus kindlaks nii, et miinimumelatise suuruse muutudes ei osutuks kohtulahendiga väljamõistetud või kohtumäärusega kinnitatud kompromissis sisalduv elatis miinimumelatisest väiksemaks. Resolutsioonis saab selle määrata nt nii, et nimetada algne summa ja lisaks näha ette selle muutumine vastavalt miinimumelatise määra muutumisele (nt „mitte vähem, kui ...") (vt RKTKo nr 3-2-1-124-15, p 13). (p 10)
PKS § 102 lg 2 puhul on tegemist näidisloeteluga, mistõttu saab kohus iga üksikjuhtumi asjaolusid arvestades hinnata, kas asjas esineb mõjuv põhjus miinimumelatisest väiksema elatise väljamõistmiseks või mitte (vt RKTKo nr 3-2-1-17-16, p 11; RKTKo nr 3-2-1-124-15, p 15; RKTKo nr 3-2-1-160-12, p 17). PKS § 102 lg 2 teises lauses sätestatut arvestades ei ole mh välistatud vähendada elatist alla miinimummäära, arvestades kohustatud vanema varalist seisundit ja seda, millised on lapse tegelikud vajadused, kui asjas esiletoodud asjaolud seda tingivad (vt ka RKTKm nr 3-2-1-119-15, p 11). Samuti ei ole iseenesest välistatud arvesse võtta ka seda, kui elatist taotleva lapse vajadused on tegelikult kaetud nt riiklike toetustega. Siiski on kohtul võimalik vähendada alaealisele lapsele väljamõistetavat elatist alla seaduses sätestatud miinimumsuuruse üksnes kostja taotlusel ja juhul, kui kostja esiletoodud ning tõendatud asjaolud seda võimaldavad. (p 13)
PKS-i sätetest ei tulene, nagu võiks kohus PKS § 101 lg-s 1 sätestatud miinimummääras väljamõistetavat elatist üksnes seetõttu vähendada, et elatist saama õigustatud lapsel on RPTS § 5 alusel õigus saada lapsetoetust. Kui seadusandja eesmärgiks oleks olnud alati vähendada PKS § 101 lg-s 1 sätestatud elatise miinimummäära poole lapsetoetuse võrra, siis oleks see selliselt ka sätestatud, sest lapsetoetust makstakse kõigile teatud vanuses lastele olenemata nende tegelikust vajadusest. (p 14)
Kui keskmist brutokuupalka saaval elatist maksma kohustatud vanemal on kolm last, siis on tal kehtiva regulatsiooni järgi kohustus üldjuhul maksta lastele elatiseks pea kogu sissetulek. Kui tal on rohkem lapsi, ületab seaduse järgi lastele maksta tulev elatis tema sissetuleku. PKS § 101 lg-s 1 elatise miinimummäära sätestades on seadusandja pidanud lapse vajadusteks üldjuhul elatise kahekordset miinimummäära. RAKE poolt läbiviidud uuringu kohaselt oli aastatel 2010-2012 keskmine lapse tegelik ülalpidamiskulu 280 eurot ühe lapse kohta. Seadusandja peaks kaaluma, kas olukorras, kus proportsioon laste vajaduste rahuldamiseks vajalike keskmiste kulutuste, lapsetoetuste suuruse ja keskmise sissetuleku vahel on oluliselt muutunud, tuleks PKS § 101 lg-s 1 sätestatud elatise alammäära vähendada. Seadusandja eesmärgiks ei saa olla reguleerida õigussuhet viisil, mis võib viia selleni, et valdava osa isikute suhtes tuleb kohaldada erandit (PKS § 102 lg 2) ning vaid väikse osa isikute suhtes saab kohaldada seaduses sätestatud reeglit (PKS § 101 lg 1). (p 14)
3-2-1-177-16 Riigikohus 08.03.2017
VÕS § 89 lg 1
Jättes hagi TsMS § 371 lg 2 p 1 või 2 alusel menetlusse võtmata, on kohtul kõrgendatud põhjendamis- ja kaalumiskohustus ning hagi menetlusse võtmisest võib keelduda üksnes juhul, kui hagis esitatud asjaoludel ei oleks hageja nõuet võimalik rahuldada ühelgi materiaalõiguslikul alusel (vt nt RKTKm nr 3-2-1-139-13, p 14; RKTKm nr 3-2-1-193-13, p 12). (p 10)
Olukorras, kus lapsevanemalt on kohtulahendiga välja mõistetud elatis alaealise lapse kasuks, ei ole välistatud ülalpidamiskohustuse täitmine muul viisil kui kohtulahendis märgitud igakuise elatise maksmisega. Kui aga asjaolud pärast kohtulahendi tegemist muutuvad ning elatist maksma kohustatud lapsevanem hakkab lapsega koos elama või muul viisil rohkem tema kasvatamises osalema, võib täies ulatuses elatise sissenõudmine täitemenetluses olla alusetu, sest vanem täidab ülalpidamiskohustust vabatahtlikult. Osas, milles elatise sissenõudmine on alusetu, saab kohtulahendi täitmist takistada sundtäitmise lubamatuks tunnistamise hagi esitamisega, isegi kui ei ole esitatud TsMS § 459 järgset hagi kohtulahendi muutmiseks. (p 11)
Sundtäitmise lubamatuks tunnistamise hagi esitamist ei välista asjaolu, et kohtulahendiga väljamõistetud elatise maksmise kohustusest vabanemiseks oleks võinud esitada hagi TsMS § 459 järgi ja nõuda jõustunud kohtulahendi muutmist korduvate kohustuste osas. Kohtulahendi, millega on välja mõistetud lapse elatis, muutmist saab TsMS § 459 lg 2 järgi nõuda alates vastava hagi esitamisest, mitte tagasiulatuvalt (vt RKTKo nr 3-2-1-33-11, p 26). Elatiselahendi muutmise hagi õigel ajal esitamata jätmine ei saa välistada lapsevanema õigust kasutada muid õiguskaitsevahendeid. (p 14)
PKS § 108 mõte on kaitsta ülalpidamiseks kohustatud isikut tagantjärele esitatud ulatuslike ülalpidamisnõuete eest, mille rahuldamine ei täidaks enam õigustatud isiku ülalpidamise ülesannet ning paneks kohustatud isiku tõenäoliselt äärmiselt raskesse majanduslikku olukorda (vt RKTKo nr 3-2-1-136-13, p-d 11 ja 12). (p 19)
Järjepidevalt ülalpidamise nõudmata jätmine ei mõjuta õigustatud isiku nõudeõiguse olemasolu, kuid selle asjaoluga saab arvestada nõude ulatuse määramisel. (p 20)
Ka tagasiulatuvalt saab elatist välja mõistes lähtuda elatise väljamõistmise üldsätetest (vt RKTKo nr 3-2-1-78-13, p 13; RKTKo nr 3-2-1-136-13, p 13). Muu hulgas saab üldsätetest lähtuda ülalpidamiskohustuse ulatuse määramisel, et kohustus ei oleks isikule ebamõistlikult koormav. Tagasiulatuvalt elatise nõudmisel on võimalik kohustatud isiku äärmiselt raskesse olukorda asetamist vältida eelkõige sellega, et arvestada nõude ulatuse määramisel õigustatud isiku toonaseid vajadusi, kohustatud isiku toonast kui ka kohtulahendi tegemise ajal olemasolevat ülalpidamisvõimet ja elatise vähendamise aluseks olevaid asjaolusid (vt RKTKo nr 3-2-1-136-13, p 14). (p 20)
Olukorras, kus ülalpidamist andma kohustatud vanem varjab oma sissetulekuid või sissetuleku suuruse tuvastamine ei ole muul põhjusel võimalik, saab vanema varalise seisundi hindamisel mh arvestada tema elustandardiga. (p 14)
Täisealiseks saanud õpinguid jätkavale lapsele elatist välja mõistes tuleb lähtuda PKS § 99 lg-st 1. Sellises asjas ei saa kohaldada PKS § 101 lg-s 1 sätestatud elatise miinimummäära ega lähtuda sellest, et täisealiseks saanud laps ei pea miinimumelatise saamiseks oma vajadusi kohtumenetluses tõendama. (p 10)
Täisealiseks saanud lapse vanem võib PKS § 102 lg 1 järgi ülalpidamiskohustusest vabaneda, st talle ei kohaldu PKS § 102 lg 2. (p 11)
3-2-1-165-13 Riigikohus 08.01.2014
PKS § 99
Kohtuotsus peab olema seaduslik ja põhjendatud. Otsust tehes hindab kohus tõendeid, otsustab, mis asjaolud on tuvastatud, millist õigusakti tuleb asjas kohaldada ja kas hagi kuulub rahuldamisele. Seejuures ei ole kohus perekonnaasjas seotud esitatud asjaolude ega seisukohtadega ning võib lapse huve puudutavas ülalpidamisvaidluses koguda tõendeid omal algatusel, sh kohustada menetlusosalist esitama andmeid ja dokumente oma sissetuleku ja varalise seisundi kohta või nõuda asjakohast teavet kolmandatelt isikutelt. (p 11)
Kui kohus leiab, et tunnistajate ütlustest ei piisa selleks, et tõendada ülalpidamiskohustuse täitmist, ja kostja ei ole esitanud oma väidete tõendamiseks piisavalt tõendeid, tuleb kohtul juhtida sellele asjaolule kostja tähelepanu ning anda kostjale võimalus esitada asjakohased tõendid lapse ülalpidamise kulude kandmise kohta. (p 14)
Kui laps viibib lahus elava vanema juures olulise osa ajast, sh kui lapsel on vahelduv elukoht, tuleb kohtul elatist välja mõistes arvestada asjaolu, et lahus elav vanem täidab vabatahtlikult ülalpidamiskohustust ajal, mil laps selle vanema juures viibib. Seejuures võib tekkida olukord, kus mõlemad vanemad täidavad vahetult ülalpidamiskohustust piisavalt ning elatist ei tulegi välja mõista. Sellisel juhul peab kohus elatise suuruse määramisel tegema kindlaks, kui suured on mõlema vanema igakuised kulutused lapse vajaduste rahuldamiseks ning millised lapse vajaduste rahuldamiseks tehtavad kulutused kannab lapsest lahus elav vanem ise sel ajal, mil laps viibib tema juures. Kohus saab elatist maksma kohustatud vanema vastavat väidet arvestada elatise suuruse kindlaksmääramisel üksnes siis, kui vanem neid asjaolusid tõendab. (p 12) Elatise suurust ei saa määrata üksnes selle järgi, kui palju aega veedab laps ühe või teise vanema juures, vaid tuleb tuvastada, kui suured on kummagi vanema kulud lapse vajaduste rahuldamiseks ning kas tehtavate kulude suurus vastab vanema ülalpidamiskohustuse ulatusele või tuleb tal lisaks maksta vastavalt oma kohustuse ulatusele ka elatist. (p 13) Lapse ülalpidamise ulatus määratakse kindlaks ülalpidamist saama õigustatud lapse vajadustest ja tema tavalisest elulaadist lähtudes. Lapse elulaadi kujundavad tema vanemate käsutuses olevad varalised vahendid. Esmalt tuleb kindlaks teha lapse esmavajadused ning seejärel otsustada, kas ja kuivõrd peab elatis olema lapse tavalisest elulaadist tulenevalt lapse esmavajaduste rahuldamiseks vajalikust summast suurem. Lapse vajaduste rahuldamiseks kulub eelduslikult kahekordne miinimumelatis ning selles ulatuses ei ole vaja lapse vajaduste rahuldamiseks tehtavaid kulutusi kohtumenetluses tõendada. Kui lapse vajadused on miinimumist suuremad, tuleb lapse vajaduste rahuldamiseks tehtavate kulutuste suurus asjas esitatud tõendite alusel kindlaks teha. (p 15) Lapsel on õigus nõuda ühelt vanemalt elatist vaid osas, mille eest see vanem vastutab, st et arvestada tuleb ka teise vanema kohustust last ülal pidada ning teise vanema sellise kohustuse ulatust. Eelduslikult peavad vanemad pidama last ülal võrdsetes osades, kuid erineva varalise seisundi korral võib vanemate ülalpidamiskohustuse ulatus olla erinev. (p 16)
Elatise suurust ei saa määrata üksnes selle järgi, kui palju aega veedab laps ühe või teise vanema juures, vaid tuleb tuvastada, kui suured on kummagi vanema kulud lapse vajaduste rahuldamiseks ning kas tehtavate kulude suurus vastab vanema ülalpidamiskohustuse ulatusele või tuleb tal lisaks maksta vastavalt oma kohustuse ulatusele ka elatist. (p 13)
Lapse ülalpidamise ulatus määratakse kindlaks ülalpidamist saama õigustatud lapse vajadustest ja tema tavalisest elulaadist lähtudes. Lapse elulaadi kujundavad tema vanemate käsutuses olevad varalised vahendid. Esmalt tuleb kindlaks teha lapse esmavajadused ning seejärel otsustada, kas ja kuivõrd peab elatis olema lapse tavalisest elulaadist tulenevalt lapse esmavajaduste rahuldamiseks vajalikust summast suurem. Lapse vajaduste rahuldamiseks kulub eelduslikult kahekordne miinimumelatis ning selles ulatuses ei ole vaja lapse vajaduste rahuldamiseks tehtavaid kulutusi kohtumenetluses tõendada. Kui lapse vajadused on miinimumist suuremad, tuleb lapse vajaduste rahuldamiseks tehtavate kulutuste suurus asjas esitatud tõendite alusel kindlaks teha. (p 15)
Lapsel on õigus nõuda ühelt vanemalt elatist vaid osas, mille eest see vanem vastutab, st et arvestada tuleb ka teise vanema kohustust last ülal pidada ning teise vanema sellise kohustuse ulatust. Eelduslikult peavad vanemad pidama last ülal võrdsetes osades, kuid erineva varalise seisundi korral võib vanemate ülalpidamiskohustuse ulatus olla erinev. (p 16)
3-2-1-136-13 Riigikohus 04.12.2013
Kui on alust eeldada, et kohustatud isik ei täida ülalpidamiskohustust, saab õigustatud isik esitada kohtule hagi tulevikus sissenõutavaks muutuva ülalpidamiskohustuse täitmiseks. (p 11)
Kui hagis nõutakse elatist nii tagasiulatuvalt hagi esitamisele eelnenud aasta eest kui ka alates hagi esitamisest edasiulatuvalt, ei loeta neid nõudeid eraldi nõueteks ega liideta. Algselt nõutava elatise suurendamise korral muutub vastavalt ka hagihind (vt Riigikohtu 16. juuni 2010. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-55-10, p 36). (p 16)
Õigustatud isik saab esitada kohtule hagi tulevikus sissenõutavaks muutuva ja aasta jooksul enne hagi esitamist sissenõutavaks muutunud ülalpidamiskohustuse täitmiseks. (p 11)
Kuna tagasiulatuva elatise väljamõistmiseks puuduvad erisätted, saab tagasiulatuvalt elatist välja mõistes lähtuda elatise väljamõistmise üldsätetest. (p 13)
PKS § 108 mõtteks on kaitsta ülalpidamiseks kohustatud isikut tagantjärgi esitatud ulatuslike ülalpidamisnõuete eest, mille rahuldamine ei täidaks enam õigustatud isiku ülalpidamise ülesannet ning paneks kohustatud isiku tõenäoliselt äärmiselt raskesse majanduslikku olukorda. Kohus saab seda asjaolu arvestada tagasiulatuvalt välja mõistetava elatise suurust määrates. (p 12) Elatist tagasiulatuvalt välja mõistes tuleb aga arvestada nii vanema toonast kui ka kohtulahendi tegemise ajal olemasolevat ülalpidamisvõimet ja elatise vähendamise aluseks olevaid asjaolusid, et vältida vanema (ja tema teise lapse või teiste laste) asetamist äärmiselt raskesse majanduslikku olukorda põhjusel, et õigustatud isik ei ole esitanud kohe vajaduse ilmnedes tema vastu nõuet ning on teinud seda hiljem, nõudes ülalpidamist tagantjärgi. (p 14)
Kui vanem elab lapsega koos, rahuldab ta lapse vajadused vahetult. Kui vanem ei ela lapsega koos või ei osale lapse kasvatamises, täidab ta PKS § 100 lg 2 järgi ülalpidamiskohustust lapsele iga kalendrikuu eest ette elatist makstes. (p 11)
Kui hagis nõutakse elatist nii tagasiulatuvalt hagi esitamisele eelnenud aasta eest kui ka alates hagi esitamisest edasiulatuvalt, ei loeta neid nõudeid eraldi nõueteks ega liideta. (p 16)
Laps saab esitada hagi TsMS § 217 lg 3 järgi oma seaduslikuks esindajaks oleva ema vahendusel, paludes kohustada oma isa maksma raha TsMS § 445 lg 1 kohaselt oma ema pangakontole (vt selle kohta ka Riigikohtu 17. mai 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-33-11, p-d 11–13). (p 11) Igakuine elatis ühele lapsele ei või olla üldjuhul väiksem kui pool Vabariigi Valitsuse kehtestatud kuupalga alammäära. Miinimummääras elatis katab eelduslikult ka lapse eluaseme miinimumkulud. Kui lapse vajadused on miinimumist suuremad, tuleb seaduses sätestatud miinimummäärast suurema elatise väljamõistmiseks lapse vajaduste rahuldamiseks tehtavate kulutuste suurus asjas esitatud tõendite alusel kindlaks teha (vt Riigikohtu 25. mai 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-37-11, p 12). Miinimummäärast suurema elatise saamiseks tuleb tõendada ka miinimumvajadustest suurem kulu lapse eluasemevajaduse rahuldamiseks. (p 22)
Lapse eluasemevajaduse ulatuse ja rahalise väärtuse saab määrata kindlaks eluaseme kasutamisest saadava varaliselt hinnata eelise (kasutuseelise) väärtuse kaudu, kuna laps saab vanema kasutuses olevas eluruumis elades kasutuseeliseid TsÜS § 62 lg 1 mõttes. (p 20) Korteri kasutuseelise väärtuse saab TsÜS § 65 vastavalt kohaldades määrata kindlaks eluruumi kasutamisest saadava eelise kohaliku keskmise turuhinna järgi, s.o eluruumi üürimisel saadava üüri järgi (vt ka Riigikohtu 26. septembri 2012. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-93-12, p-d 20–21). Nii saab kohus määrata ka kasutuseelise väärtuse, mille saab laps vanema eluaset kasutades. Sellise eluruumi kasutuseelise väärtuse saab määrata võrreldava eluruumi keskmise üürihinna järgi samas piirkonnas, arvestades mh lapse kasutuses oleva eluruumi osa suurust ning asjaolu, et eluruum on ühiskasutuses (vt ka Riigikohtu 26. septembri 2012. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-93-12, p-d 20–21). Kui lapse kasutuses oleva eluruumi osa kasutuseelise väärtust ei õnnestu kindlaks teha või selle kindlakstegemiseks vajalike asjaolude täielik väljaselgitamine on ebamõistlikult raske või kulukas, võib kohus otsustada lapse kasutuseelise väärtuse kõiki asjaolusid arvestades oma siseveendumuse kohaselt. (p 21) Eluaseme kindlustamise kulusid saab mõistlikus ulatuses lapsele langevas osas arvata lapse eluasemevajaduse rahuldamiseks tehtavate kulutuste hulka. Nende kulutuste eesmärgiks võib sõltuvalt eluaseme kasutamise õiguslikust alusest, krediidisuhetest jm asjaoludest olla tagada lapse eluasemevajaduse rahuldamine juhuks, kui eluruum nt hävib. (p 23)
Kohtulahendiga kindlaksmääratud elatise muutmiseks on võimalik esitada hagi juhul, kui maksete suurust või kestust mõjutavad asjaolud, mille alusel on tehtud nõude rahuldamise otsus, on oluliselt muutunud ja hagi esitamise aluseks olevad asjaolud on tekkinud pärast asja arutamise lõpetamist, mille kestel oleks võinud haginõuet suurendada või vastuväiteid esitada. Kohtulahendiga väljamõistetud elatise suuruse muutmiseks on alust, kui lapse vajadused ja/või vanema(te) varaline seisund on võrreldes kohtulahendi tegemise aluseks olnud asjaoludega muutunud. (p 14)
Kohtulahendiga väljamõistetud elatise muutmist ei saa nõuda tagasiulatuvalt, vaid alates hagi esitamisest. (p 15)
3-2-1-47-13 Riigikohus 18.04.2013
PKS § 157
PKS § 155 lg 6
Ringkonnakohus saab keelduda apellatsioonkaebuse menetlemisest TsMS § 637 lg 21 alusel üksnes juhul, kui apellatsioonkaebus tervikuna on põhjendamatu. Kui ka osaliselt ei ole kaebuse põhjendamatus ilmselge, tuleb seda menetleda (vt Riigikohtu 12. oktoobri 2011. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-80-11, p 18).
PKS § 157 teises lauses sätestatud asjaolude tuvastamisel ei saa enam alates lapsendamiseks vajaliku nõusoleku saamisest ja lapse hooldada võtmisest lugeda kostjat (teist abikaasat) ülalpidamiskohustuslaste järjestuses esimeseks.

matches:
§ 45
§ 45
§ 116
§ 28
§ 1018
§ 28
§ 102
§ 102
§ 230
§ 101
§ 101
§ 102
Kohus
§ 101
§ 101
§ 230
§ 230
kohus
§ 102
§ 102
Kohus
§ 102
Riigikohus
§ 230
Riigikohus
§ 230
kohus
kohus
kohus
Kohus
§ 459
§ 102
kohus
§ 102
kohus
§ 101
§ 5
§ 101
§ 101
§ 101
§ 102
§ 101
Riigikohus
§ 89
§ 371
§ 459
§ 459
§ 459
§ 108
§ 99
§ 101
§ 102
§ 102
Riigikohus
§ 99
kohus
kohus
kohus
kohus
Kohus
Riigikohus
§ 108
Kohus
§ 100
§ 217
§ 445
§ 62
§ 65
kohus
kohus
Riigikohus
§ 157
§ 155
§ 637
§ 157


RT I 2008, 24, 162
Vastu võetud 12.06.2008 nr 94
Vabariigi Valitsuse 26. novembri 2002. a määruses nr 364 «Tähtajalise elamisloa ja tööloa taotlemise, andmise, pikendamise ning kehtetuks tunnistamise kord ja välismaalase Eestist eemalviibimise registreerimise kord» (RT I 2002, 98, 574; 2008, 12, 83) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 1 lõikes 41 asendatakse sõnad «isik on tuvastatud» sõnadega «isikusamasus on kontrollitud»;
« § 2. Isiku tuvastamine või isikusamasuse kontrollimine toimingute sooritamisel
(5) Paragrahvi 1 lõigetes 4 ja 41 nimetatud juhul kontrollib vanglas viibiva välismaalase isikusamasust vanglateenistuja. Taotluse või sooviavalduse esitamisel posti teel lisab vangla kaaskirjale kirjaliku kinnituse välismaalase isiku tuvastamise kohta ja taotlusele lisatud fotol kujutatud isiku samasuse tuvastamise kohta kinnipeetavaga.»;
3) paragrahvi 10 lõikes 1 asendatakse sõnad «isiku tuvastamist» sõnadega «isikusamasuse kontrollimist»;
4) paragrahvi 12 lõige 7 sõnastatakse järgmiselt:
« (7) «Välismaalaste seaduse» § 133 lõikes 12 nimetatud välismaalane esitab «Välismaalaste seaduse» § 133 lõigete 2–4 kohaldamata jätmiseks lisaks lõigetes 1 ja 2 nimetatud dokumentidele järgmised dokumendid või andmed:
10) välismaalane, kes taotleb elamisluba teadus- või uurimistöö tegemiseks – teadusasutuse ja välismaalase vahel sõlmitud võõrustamislepingu koopia.»;
5) paragrahvi 12 täiendatakse lõikega 71 järgmises sõnastuses:
« (71) «Välismaalaste seaduse» § 133 lõikes 127 nimetatud välismaalane esitab «Välismaalaste seaduse» § 133 lõigete 2, 3 ja 4 kohaldamata jätmiseks lisaks lõigetes 1 ja 2 nimetatud dokumentidele erialast ettevalmistust tõendava dokumendi.»;
6) paragrahvi 13 lõikes 4 asendatakse arv «15» arvuga «7»;
« (1) Paragrahvis 26 nimetatud pädev asutus vaatab taotluse läbi ja teeb otsuse tähtajalise elamisloa andmise või selle andmisest keeldumise kohta kahe kuu jooksul taotluse menetlusse võtmise või § 7 lõikes 2 nimetatud puuduste kõrvaldamise päevast arvates.»;
9) paragrahvi 30 täiendatakse lõikega 71 järgmises sõnastuses:
« (71) «Välismaalaste seaduse» § 133 lõikes 127 nimetatud välismaalane esitab tähtajalise elamisloa töötamiseks pikendamisel lisaks lõigetes 1 ja 2 nimetatud dokumentidele § 12 lõikes 71 nimetatud dokumendi.»;
10) paragrahvi 31 lõikes 3 asendatakse arv «15» arvuga «7»;
11) paragrahvi 73 tekst sõnastatakse järgmiselt:
«Määruses sätestatud andmete töötlemisel, sealhulgas otsuste tegemisel ja toimingute sooritamisel, järgitakse isikuandmete töötlemise korda vastavalt «Isikuandmete kaitse seadusele» ja «Avaliku teabe seadusele».»;
12) kogu määruses asendatakse sõnad «Tööturuameti kohalik asutus» sõnadega «Tööturuameti piirkondlik struktuuriüksus» vastavas käändes.


- Ülepiirilised kahjukindlustusteenuste pakkujad
Ülepiirilised kahjukindlustusteenuste pakkujad
239/73 Lisa Õnnetusjuhtumite kindlustus ( KindlTS § 12 p 1 ) Haiguskindlustus ( KindlTS § 12 p 2 ) Tulekindlustus ja loodusjõudude kindlustus ( KindlTS § 12 p 8 ) Muu varakindlustus ( KindlTS § 12 p 9 ) Mootorsõiduki valdaja vastutuskindlustus, sealhulgas liikluskindlustus ( KindlTS § 12 p 10 ) Veesõiduki valdaja vastutuskindlustus ( KindlTS § 12 p 12 ) Tsiviilvastutuskindlustus ( KindlTS § 12 p 13 ) Finantskahjude kindlustus ( KindlTS § 12 p 16 ) Õigusabikulude kindlustus ( KindlTS § 12 p 17 ) Abistamisteenuste kindlustus ( KindlTS § 12 p 18 ) © 2010 FINANTSINSPEKTSIOON Sakala 4 Tallinn 15030 Eesti Telefon 6680 500 info at fi dot ee Inimesed


text:
Välismaalase passi vorm, tehniline kirjeldus ja passi kantavate andmete loetelu – Riigi Teataja
Välismaalase passi vorm, tehniline kirjeldus ja passi kantavate andmete loetelu
Välismaalase passi vorm, tehniline kirjeldus ja passi kantavate andmete loetelu - sisukord
1 Välismaalase passi vorm ja tehniline kirjeldus
§ 1 Välismaalase passi mõõtmed ja vorm
§ 2 Passi kaante kirjeldus
§ 3 Passi lehekülgede kirjeldus
§ 4 Laminaadi kirjeldus
§ 5 Köiteniidi kirjeldus
2 Passi kantavad andmed
§ 6 Passi kantavad andmed
§ 7 Enne määruse jõustumist väljaantud dokumendid
RT I, 03.12.2015, 11
Vastu võetud 30.11.2015 nr 52
Määrus kehtestatakse isikut tõendavate dokumentide seaduse § 9 lõigete 1 ja 5 alusel.
1. peatükk Välismaalase passi vorm ja tehniline kirjeldus
§ 1. Välismaalase passi mõõtmed ja vorm
(1) Välismaalase passi (edaspidi pass) mõõtmed on vastavalt Rahvusvahelise Tsiviillennundusorganisatsiooni (ICAO) Doc 9303-1 spetsifikatsioonile 88 × 125 millimeetrit. Välismaalase passi vorm on esitatud käesoleva määruse lisas.
(2) Passi kaante ja lehtede välisnurgad on ümarad.
(3) Passis on 32 lehekülge.
(4) Passi vorm peab vastama ICAO Doc 9303-3 spetsifikatsioonile ja määruse lisale.
§ 2. Passi kaante kirjeldus
(1) Passi kaaned on halli värvi. Esikaanel on kuldset värvi tekst „VÄLISMAALASE PASS”, „ALIEN’S PASSPORT”, „EESTI” ja „ESTONIA” ning ICAO elektroonilise reisidokumendi sümbol. Kaantel on ultraviolettvalguses nähtavad kollaselt fluorestseerivas trükis rukkilille kujutised.
(2) Kaante sisekülgedel esinevad roheline, sinakasroheline, helesinine, tumesinine, valge ja kuldne värv ning värvilised turvakiud.
(3) Kaante sisekülgedel on taustatrükis esitatud Eesti Vabariigi riigivapi lõvi (edaspidi lõvi) kujutiste piirjooned.
(4) Kaante sisekülgede alumises osas on tumesinise ja rohelise värviga trükitud kombatav kaunistusriba ning ala- ja ülaservas varieeruva suurusega mikrokiri.
(5) Kaante sisekülgedel on värviline Eesti Vabariigi suure riigivapi (edaspidi riigivapp) kujutis ja kaante sisekülgede paremas servas valgete tähtedega laineliselt paigutatud vertikaalsuunalised kordub tekst „EESTI ESTONIA”.
(6) Kaante sisekülgedel on ultraviolettvalguses nähtavad siniselt, kollaselt, roheliselt ja punaselt fluorestseerivad turvakiud ning kollaselt fluorestseerivas trükis riigivapi kujutise piirjooned ja lõvikujutised.
(7) Esikaane siseküljel kaunistusribast paremal ja tagakaane siseküljel kaunistusribast vasakul on kombatav tumesinise värviga trükitud rukkilille kujutis.
(8) Esikaane sisekülje ülaserva keskosas on kombatavad tumesinise värviga trükitud tekst „EESTI” ja „ESTONIA”.
(9) Tagakaane siseküljele on tumesinise värviga trükitud järgmine tekst:
„Hoidke passi hoolikalt.
Ärge painutage passi ilmaasjata.
Passi hoidmisel või kasutamisel vältige vedelikke,
äärmuslikke temperatuure ja võõrkehasid.
Hoidke alati passi turvalises kohas.
Pass sisaldab mikrokiipi.
Take good care of the passport.
Avoid unnecessary bending of the passport.
Do not expose the passport to liquids,
extreme temperatures or foreign substances.
Always keep the passport in a safe place.
This passport contains a microchip.”.
§ 3. Passi lehekülgede kirjeldus
(1) Passi lehekülgedel, välja arvatud lehekülgedel 1 ja 32, esinevad koos heleroheline, sinakasroheline, helesinine, tumesinine ja valge värv ning värvilised turvakiud.
(2) Alates teisest lehest on passi ülaserva kooniliselt ja tagakaant läbivalt augustatud geomeetrilistest kujunditest moodustatud passi number.
(3) Passi leheküljed on nummerdatud alates neljandast leheküljest. Number on esitatud lehekülje välisservas tumesinisel ristkülikul valget värvi ja korratud mikrokirjas.
(4) Passilehtede köitepoolses ääres on läbivas valguses vaadeldav turvaniit, milles kordub tekst „EESTI ESTONIA”.
(5) Passi esimesel lehel on dokumendi külgserva suhtes vaadatuna läbivas valguses vaadeldavad vesimärgid, millest lehe keskosas on lõvi kujutis, lehe ülemises osas kordub tekst „EST” ning lehe paremas ja vasakus servas ja nurgas on joonelemendid.
(6) Passi neljandal kuni kolmekümne teisel leheküljel on läbivas valguses vaadeldavad vesimärgid. Lehe keskosas on lõvi kujutis ning lehe ülemises ja alumises osas on tekst „ESTONIA”.
(7) Passilehtedel on ultraviolettvalguses nähtavad värviliselt fluorestseerivad turvakiud.
(8) Passi esimesel leheküljel on ultraviolettvalguses nähtavad lehe ülemises servas punaselt ja kollaselt ning lehe alumises servas punaselt ja siniselt fluorestseerivad mikrokirja sisaldavad lainelised kujunduselemendid. Lehekülje välisservas on ultraviolettvalguses sinisena fluorestseerival alal leheküljenumber.
(9) Passi teise lehekülje ülaservas, lähtudes käesoleva paragrahvi lõikes 15 sätestatust, on ultraviolettvalguses punaselt fluorestseerivad sõnad „EESTI” ja „ESTONIA ESTONIE”, fotokujutise alas kollaselt fluorestseeriv ümar element ning lehe alumises osas siniselt fluorestseeriv leheküljenumber ja lehe alumises servas kollaselt fluorestseerivad lainelised joonelemendid. Ultraviolettvalguse mõjul ilmub fotokujutise alas lühiajaliselt nähtavale violetne ümar motiiv ja korduv tekst „EESTI ESTONIA”.
(10) Passi kolmandal leheküljel on lehe ülemises servas ultraviolettvalguses punaselt ja kollaselt fluorestseerivana nähtav mikrokirja sisaldav laineline kujunduselement.
(11) Passi neljandast kuni kolmekümne esimese leheküljeni on ultraviolettvalguses nähtavad lehe ülemises servas punaselt ja kollaselt ning lehe alumises servas punaselt ja siniselt fluorestseerivad mikrokirja sisaldavad lainelised kujunduselemendid. Lehtedel on ultraviolettvalguses leheküljeti varieeruval kõrgusel ja värviga kollaselt, siniselt või punaselt fluorestseeriv rukkilille ja mikrokirja sisaldav element. Lehekülgede välisservades on ultraviolettvalguses siniselt fluorestseerival alal leheküljenumber.
(12) Passi neljanda kuni kolmekümne esimese lehekülje alaserva keskosas on sõnad „Välismaalase pass / Alien’s passport”.
(13) Paaritu numbriga lehekülje, välja arvatud kolmas lehekülg, keskosas on riigivapi kujutis.
(14) Alates neljandast leheküljest, välja arvatud lehekülgedel 31 ja 32, on kõrvuti asetsevatel lehekülgedel üle kahe lehekülje ulatuv Eesti Vabariigi maa-ala kujutis ja lehekülgede alumistes servades sinakasroheline läbivas valguses vaadeldav rukkilille stiliseeritud kujutis.
(15) Passi lehekülgedel asetseb tekst rõhtsalt, välja arvatud teisel kuni neljandal leheküljel, kus tekst ning kujundus- ja muud elemendid on trükitud köite suhtes paralleelselt.
(16) Passi esimesele leheküljele on tumesinise värviga trükitud tekst „EESTI”, „ESTONIA”, „VÄLISMAALASE PASS” ja „ALIEN’S PASSPORT” ning järgmine tekst:
„Käesoleva välismaalase passi kasutaja ei ole Eesti kodanik.
The holder of this alien’s passport is not a citizen of Estonia.
Käesoleva välismaalase passi kasutajal on õigus Eestisse tagasi pöörduda passi kehtivusaja jooksul.
The holder of this alien’s passport has the right to return to Estonia within the period of validity of this passport.”.
(17) Passi esimese lehekülje alaserva vasakus nurgas on sinakasrohelise värviga trükitud läbivas valguses vaadeldav geomeetriline kujund ja keskosas on musta värviga trükitud passi number.
(18) Passi teise lehekülje paremas ülanurgas, lähtudes käesoleva paragrahvi lõikes 15 sätestatust, on trükitud sinakasrohelise värviga läbivas valguses vaadeldav geomeetriline kujund, musta värviga passi number ning passi kallutades sinisest roheliseks muutuva värvusega ICAO elektroonilise reisidokumendi sümbol. Lehekülje ülaservas alates vasakult on tumesinise värviga trükitud sõnad „VÄLISMAALSE PASS”, „ALIEN’S PASSPORT” ja „EESTI / ESTONIA”. Lehekülje alaservas on valgete tähtedega laineliselt paigutatud korduv tekst „EESTI ESTONIA”.
(19) Passi teisele leheküljele on tumesinise värviga trükitud andmeväljade nimetused järgmise tekstiga:
„Liik / Type
Väljaandja riigi kood / Code of issuing state
Dokumendi nr / Document No.
1. Perekonnanimi / Surname
2. Eesnimed / Given names
3. Kodakondsus / Citizenship
4. Sünniaeg / Date of birth
5. Isikukood / Personal identifying number
6. Sugu / Sex
7. Sünnikoht / Place of birth
8. Välja antud / Date of issue
9. Väljaandja / Authority
10. Kehtiv kuni / Date of expiry
11. Kasutaja allkiri / Holder’s signature”.
(20) Passi kolmandale leheküljele on tumesinise värviga trükitud passi isikuandmete lehe ja laminaadi turvaelementide piltkujutised ning järgmine tekst:
„A Guide to check the security features of the data page
1. Optically variable ink „gold to green” (lion) and „blue to green” (eDocument symbol). Optically variable ink changes colour depending upon the angle at which it is viewed.
2. Image of the document holder.
3. Watermark in multiple grey tones. Visible when held against a light source.
4. Elements in the background visible only in UV-light. After being exposed to UV-light a cornflower depiction in the area of image of the document holder and words „EESTI ESTONIA” in three parallel lines will occur in purple colour for some time in normal light. Colour image of the document holder visible only in UV-light.
5. In the foil appear kinematic effects that change colour and form or appear to move when tilted at different angles. In triangle letters „EST” and background change from positive to negative when rotated 180° in its plane.”.
(21) Passi neljandal leheküljel, lähtudes käesoleva paragrahvi lõikes 15 sätestatust, on tumesinise värviga trükitud sõnad „Märkused / Observations”.
(22) Passi kuuenda kuni kolmekümne esimese lehekülje ülaserva keskosas on tumesinise värviga trükitud sõnad „VIISAD / VISAS”.
(23) Passi kolmekümne teisele leheküljele on tumesinise värviga trükitud järgmine tekst:
„Käesolev pass on Eesti riigi omand.
Passi kaotamise või väärkasutuse ilmnemise
puhul palume teavitada dokumendi väljaandjat
või Eesti välisesindust.
This passport is the property of the Estonian Government.
Document issuer or Estonian representation is requested
to be contacted in case the passport is lost or misused.
Passis on 32 lehekülge
This passport contains 32 pages”.
§ 4. Laminaadi kirjeldus
(1) Passi teine lehekülg kaetakse dokumendi isikustamise käigus turvaelemente sisaldava laminaadiga. Laminaat kantakse leheküljele köite suhtes paralleelselt.
(2) Laminaadi vasakus ülemises nurgas on musta värviga trükitud laminaadi number, fotokujutise ülemist piirkonda katvas alas on passi kallutades kuldsest roheliseks muutuva värvusega lõvi kujutis ning alumist piirkonda katvas alas on hõbedaselt sõnad „EESTI VABARIIK” ja rukkilille kujutis.
(3) Dokumenti kallutades muutuvad nähtavaks laminaadi ülemises servas sõnad „EESTI VABARIIK” ja alumises vasakpoolses servas lõvi kujutis ning paremas servas on esitatud nii horisontaalselt kui ka vertikaalselt tekst „EST”.
(4) Laminaadi ülemine kolmandik sisaldab dokumenti kallutades värvi muutvaid ja 90-kraadise nurga all pööratuna nähtamatuks muutuvaid holograafilisi elemente, millest laminaadi paremas ülemises nurgas on Eesti Vabariigi maa-ala kujutis, fotokujutise alumist piirkonda katvas alas riigivapi kujutis ja laminaadi keskosas rukkilille kujutis.
(5) Laminaadi vasakpoolne serv on laineline.
(6) Laminaadil on järgmised kombatavad elemendid:
1) vasakus servas lainelised joonelemendid;
2) fotokujutise vasakut ülemist nurka katvas alas lõvi kujutis;
3) laminaadi paremas servas joonelemendid, millel on tekst „EST”.
§ 5. Köiteniidi kirjeldus
(1) Pass on köidetud sinist, musta ja valget värvi komponendist koosneva niidiga.
(2) Ultraviolettvalguses fluorestseerib köiteniidi valge komponent siniselt.
2. peatükk Passi kantavad andmed
§ 6. Passi kantavad andmed
(1) Passi teisele leheküljele kantakse järgmised andmed:
1) passi kasutaja värviline fotokujutis;
2) reisidokumendi liigi lühend P;
3) passi väljaandja riigi kood EST;
4) passi kasutaja perekonnanimi või -nimed;
5) passi kasutaja eesnimi või -nimed;
6) passi kasutaja kodakondsus;
7) passi kasutaja sünniaeg;
8) passi kasutaja isikukood;
9) passi kasutaja sugu;
10) passi kasutaja sünnikoht riigi täpsusega (riigi nimi), koos riigi nime lühendiga vastavalt EVS-EN ISO 3166-1 standardile;
11) passi väljaandmise kuupäev;
12) Politsei- ja Piirivalveameti nime lühend PPA;
13) passi kehtivuse viimane kuupäev;
14) passi kasutaja allkiri.
(2) Alla 15-aastase, piiratud teovõimega täisealise või allkirjavõimetu isiku passi teise lehekülje andmeväljale „Kasutaja allkiri / Holder’s signature / Signature du titulaire” kantakse kolm rukkilille stiliseeritud kujutist. Sellele andmeväljale võib kanda 7–14-aastase või piiratud teovõimega täisealise isiku allkirja.
(3) Passi teise lehekülje alaservas paiknevale masinloetavale väljale kantakse vastavalt ICAO Doc 9303-1 spetsifikatsioonis esitatud kujul järgmised andmed:
2) väljaandja riigi kood EST;
3) passi kasutaja perekonnanimi või -nimed;
4) passi kasutaja eesnimi või -nimed;
5) passi number;
8) passi kasutaja sugu;
9) passi kehtivuse viimane kuupäev;
10) passi kasutaja isikukood;
11) kontrolljärgud.
(4) Käesoleva paragrahvi lõike 1 punktides 2–13 sätestatud andmed kantakse passi teisele leheküljele ka ultraviolettvalguses kollaselt fluorestseerivas trükis ja lõikes 3 sätestatud andmed siniselt fluorestseerivas trükis ning passi kasutaja fotokujutis värviliselt fluorestseerivas trükis.
(5) Passi kolmandale leheküljele kantakse:
1) passi kasutaja isikuandmetest koosnev dokumendi kasutaja mustvalge fotokujutis;
2) passi kehtivuse kontrollimiseks kasutatav masinloetava koodi kujul esitatud konkreetset dokumendinumbrit sisaldav internetiaadress.
(6) Passi neljandale ja viiendale leheküljele kantakse vajaduse korral asutuste ametlikud märkused.
(7) Passi elektroonilisele andmekandjale kantakse vastavalt ICAO Doc 9303-1 spetsifikatsioonile digitaalselt käesoleva paragrahvi lõike 1 punktis 1 ja lõikes 3 nimetatud andmed ning passi kasutaja sõrmejäljekujutised koos märkega, millised sõrmejäljekujutised ja mitu neist on dokumenti kantud.
§ 7. Enne määruse jõustumist väljaantud dokumendid
(1) Vabariigi Valitsuse 22. veebruari 2007. aasta määruse nr 57 „Välismaalase passi vormi, tehnilise kirjelduse ja passi kantavate andmete loetelu kehtestamine” alusel väljaantud passid kehtivad kuni nende kehtivusaja lõpuni.
(2) Vabariigi Valitsuse 13. veebruari 2014. aasta määruse nr 23 „Välismaalase passi vormi, tehnilise kirjelduse ja passi kantavate andmete loetelu kehtestamine” alusel väljaantud passid kehtivad kuni nende kehtivusaja lõpuni.
Lisa Välismaalase passi vorm

matches:
§ 1
§ 2
§ 3
§ 4
§ 5
§ 6
§ 7
§ 9
§ 1
§ 2
§ 3
§ 4
§ 5
§ 6
§ 7


text:
Fotod ja videod: maakohus mõistis Kaur Kenderi õigeks - Postimees TV - videod, saated, ülekanded
Fotod ja videod: maakohus mõistis Kaur Kenderi õigeks
Liis Velsker 16. mai 2017 9:40
Harju maakohus kuulutas täna rohkem kui aasta kestnud kohtuprotsessil lapsporno tootmises süüdistatava kirjanik Kaur Kenderi (45) suhtes välja kohtuotsuse. Kohus mõistis Kenderi õigeks.
Kohus leidis, et tegu pole lapspornograafilise teosega, vaid ilukirjandusega. Kohus märkis selgituseks, et õigeksmõistev otsus tugineb semiootikaeksperdi ja asjatundjate avaldatud arvamusele. Kohtuotsuse peale kõlas saalis aplaus.
Kenderi õigusabikulud jäävad riigi kanda, kui kohtuotsus jõustub.
Kohus mõistis Eesti riigilt Kenderi kasuks välja kaitsjale kulunud 20 208 eurot ja ekspertide arvamusele kulunud 35 600 eurot. Mittevaralise kahju hüvitamiseks tuleb Kenderile tasuda 500 eurot, samuti jäävad riigi kanda muud kulud (sealhulgas psühhiaatriline ekspertiis) kokku veidi üle 5000 euro.
Kender ütles pärast otsuse väljakuulutamist, et see tuli talle tõelise üllatusena. Ka märkis kirjanik, et tal on valmimas järg teosele «Untitled 12», mis pidi olema eelmisest veelgi jõhkram. Veel enne istungit oli Kender kindel, et otsus tuleb süüdimõistev.
Kenderi kaitsja vandeadvokaat Paul Keres jäi tagasihoidlikuks ja ütles, et tegu pole mitte tema, vaid kohtu töövõiduga.
Prokuratuur lubas maakohtu otsuse edasi kaevata. Edasikaebamise soovist tuleb kohtule teatada seitsme päeva jooksul. Otsusele võib esitada apellatsiooni Tallinna ringkonnakohtule 15 päeva jooksul. Prokurör Lea Pähkel nõudis Kenderile kergemat, rahalist karistust summas 3939 eurot.
Kenderi kohtuotsuse kuulutamise jaoks oli sotsiaalmeedias tehtud eraldi üritus, milles osalemise vastu näitas huvi üles enam kui 80 inimest. Varem on Kenderi istungitel kohal käinud tema lähemad toetajad.
Ka tänasel otsuse kuulutamisel oli saal rahvast täis. Otsust oli kuulamas ka Soome meedia.
Tänasel istungil on saal rahvast täis. / Foto: Erik Prozes
Teos «Untitled 12»
2014. aasta detsembri avaldas Kender USAs viibides keskkonnas nihilist.fm jutustuse pealkirjaga «Untitled 12», mille suhtes alustas politsei järgmise aasta alguses kriminaalmenetlust karistusseadustiku paragrahvi järgi, mis käsitleb lapsporno valmistamist.
2016. aasta alguses esitas Põhja ringkonnaprokuratuur Kenderile tema õudusnovelli tõttu süüdistuse lasteporno valmistamises ja saatis ta kohtu ette. Süüdistuse järgi olid jutustuse sisuks detailsed kirjeldused täiskasvanud mehe ning väikelaste vahelistest suguühetest.
Kohtuprotsess katkes mullu maikuus, kui prokurör taotles kirjaniku vaimse tervise kontrolli saatmist. Kohus nõustus prokuröriga ja määras Kenderile kohtupsühhiaatria-kohtupsühholoogia ekspertiisi, et selgitada, kas ta vajab psühhiaatrilist ravi ja kas ta on võimeline kandma süüdimõistmisel karistust.
Juulis vaidlustas kaitsja Kenderi saatmise ekspertiisi, kuna leidis, et sellega on riivatud tema inimväärikust ja õigust eraelu puutumatusele. Kohus pidas aga väidet, et kellegi ekspertiisile allutamine iseenesest on tema inimväärikust riivav, ekslikuks, ja jättis kaitsja kaebuse läbi vaatamata.
Kohtu käsul kirjaniku vaimset tervist kontrollinud eksperdid jõudsid detsembris järeldusele, et ta ei vaja psühhiaatrilist ravi.

matches: Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus


Veehaarde sanitaarkaitseala ulatuse suurendamise nõuded ja nõuded veehaarde sanitaarkaitseala projekti kohta ning joogiveehaarde toiteala määramise kord – Riigi Teataja
Veehaarde sanitaarkaitseala ulatuse suurendamise nõuded ja nõuded veehaarde sanitaarkaitseala projekti kohta ning joogiveehaarde toiteala määramise kord - sisukord
§ 3 Sanitaarkaitseala ulatuse määramine
§ 4 Põhjaveehaarde sanitaarkaitseala ulatuse arvutamine
§ 5 Üldnõuded sanitaarkaitseala projekti kohta
§ 6 Sanitaarkaitseala projekti seletuskiri
§ 7 Sanitaarkaitseala projekti joonised
§ 8 Toiteala määramise kord
RT I, 08.10.2019, 2
Vastu võetud 03.10.2019 nr 50
Määrus kehtestatakse veeseaduse § 152 lõike 4 ja § 153 lõike 4 alusel.
Määrusega kehtestatakse veehaarde sanitaarkaitseala ulatuse suurendamise nõuded ja joogiveehaarde toiteala määramise kord ning nõuded veehaarde sanitaarkaitseala projekti kohta eesmärgiga tagada veehaaret ümbritseval maa- ja veealal põhja ja -pinnavee ning veehaarete kaitse ning võimaldada joogivee nõuetele vastava vee tootmine.
(1) Veehaarde sanitaarkaitseala (edaspidi ka sanitaarkaitseala) ulatuse suurendamiseks koostab projekteerija veehaarde sanitaarkaitseala projekti (edaspidi sanitaarkaitseala projekt), kus määratakse kindlaks sanitaarkaitseala ulatus ja piirangud tegevustele.
(2) Joogiveehaarde toiteala (edaspidi toiteala) moodustamiseks koostab projekteerija toiteala projekti, kus määratletakse toiteala ulatus ja piirangud tegevustele.
(3) Rajatava veehaarde sanitaarkaitseala projekt kuulub veehaarde projekti koosseisu või eraldi projektina hüdrogeoloogilise või hüdroloogilise uuringu juurde.
(4) Sanitaarkaitseala projekti tellib veehaarde omanik või valdaja või kavandatava veehaarde korral veehaarde asukohaks kavandatava maa omanik.
§ 3. Sanitaarkaitseala ulatuse määramine
Veehaarde, mille veevõtt on üle 500 kuupmeetri ööpäevas, sanitaarkaitseala ulatuse suurendamine on võimalik sanitaarkaitseala projekti alusel.
§ 4. Põhjaveehaarde sanitaarkaitseala ulatuse arvutamine
(1) Sanitaarkaitseala ulatuse suurendamisel määratakse selle piirid hüdrodünaamiliste arvutustega, lähtudes nõudest, et sanitaarkaitseala piiri taga põhjavette sattunud saasteained ei tohi jõuda veehaardesse arvutusliku aja jooksul.
(2) Sanitaarkaitseala ulatus määratakse veehaardest põhjavee liikumise suunas üles- ja allavoolu.
(3) Sanitaarkaitseala ulatuse määramisel lähtutakse piirkonna põhjavee kaitstusest, koormusallikatest, hüdrogeoloogilistest tingimustest, põhjavee hüdrodünaamilistest parameetritest, veekihi paksusest, veehaarde paiknemisest ja tüübist, põhjaveevaru kasutusajast ja veehaarde tootlikkusest.
(4) Põhjaveehaarde koosseisu võib kuuluda üks või mitu puurkaevu.
§ 5. Üldnõuded sanitaarkaitseala projekti kohta
(1) Sanitaarkaitseala projektis tuleb esitada sanitaarkaitseala täpsed piirid ja kirjeldada seadusest tulenevad tegevuste keelud ja piirangud.
(2) Sanitaarkaitseala projekt koosneb joonistest, seletuskirjast ja selle lisadest.
(3) Põhjaveehaarde sanitaarkaitseala projekti koostajal peab olema hüdrogeoloogiliste tööde tegevusluba hüdrogeoloogiliste uuringute valdkonnas.
§ 6. Sanitaarkaitseala projekti seletuskiri
Sanitaarkaitseala projekti seletuskiri peab sisaldama järgmisi andmeid:
1) projekti koostaja nimi, aadress, telefoninumber ja muud kontaktandmed ning põhjaveehaarde sanitaarkaitseala projekti korral ka kehtiva hüdrogeoloogiliste tööde tegevusloa number;
2) projekti tellija andmed;
3) olemasoleva või kavandatava veehaarde asukoha aadress ja katastritunnus, omanik, rajamise aeg, ehituslik seisund, otstarve;
4) veehaarde kehtestatud põhjaveevarud ja varude kasutusaeg;
5) viimaste aastate veevõtu andmed ja veevõtu prognoosi andmed;
6) veekogude hüdraulilised seosed põhjaveega, põhjaveest sõltuvate veekogude ja maismaaökosüsteemide kirjeldus; hüdraulilise sideme olemasolu korral andmed, mis iseloomustavad pinna- ja põhjavee seoseid;
7) veekogu hüdroloogilised andmed, sealhulgas minimaalne ja keskmine vooluhulk ning iseloomulikud veeseisud;
8) piirkonna geoloogiline läbilõige ja hüdrogeoloogiliste tingimuste kirjeldus, sealhulgas veekihtide veeandvus, põhjaveetasemed ja tasemete sesoonne muutumine, põhjaveevoolu suund, veepidemete iseloomustus ning põhjaveekihtide omavahelised seosed;
9) põhjavee kaitstus piirkonnas;
10) veehaardes kasutatavate veekogumite seisund ja veehaardest võetava vee kvaliteedi iseloomustus;
11) selliste olemasolevate ja planeeritavate tegevuste kirjeldus veehaarde sanitaarkaitsealal ja veehaarde mõjupiirkonnas, mis võivad mõjutada vee kvaliteeti;
12) saasteallikate ja survetegurite kirjeldus, sealhulgas jääkreostusalad ja -objektid, kalmistud, kaevandused, prügilad, laudad, sõnnikuaunad, taimekaitsevahendite- ja väetisehoidlad, kemikaale sisaldavad mahutid, kogumiskaevud, imbsüsteemid ja muud reovee käitlemise süsteemid, käimlad, horisontaalsed ja vertikaalsed maasoojussüsteemid, kanaliseerimata saunad ja teised hooned, tööstus jmt objektid, skeem nende objektide paiknemise kohta ning nendest põhjustatud riskid veekeskkonnale;
13) sanitaarkaitseala suurendamise põhjus;
14) sanitaarkaitseala piiride määratlemine koos arvutuste ja põhjendustega;
15) sanitaarkaitseala iseloomustus, sealhulgas maaomanikud, planeeringud, maakasutus, hoonestatus, kitsendused;
16) sanitaarkaitsealal paiknevad teised veehaarded ja veevõtt nendest;
17) nõuded ja piirangud tegevustele sanitaarkaitsealal ja nende tegevuste võimalik mõju põhjaveele;
18) vee kaitset tagavad nõuded ning vajalikud meetmed sanitaarkaitsealal ja nende täitjad;
19) sanitaarkaitseala tähistamise vajalikkus;
20) seirenõuded;
21) ettepanekud veehaarde hooldusnõuete määramiseks.
§ 7. Sanitaarkaitseala projekti joonised
Sanitaarkaitseala projekt peab sisaldama vähemalt järgmisi jooniseid:
1) asukoha ülevaatekaart mõõtkavas 1 : 25000 kuni 1 : 100 000;
2) asukohaplaan mõõtkavas 1 : 500 kuni 1 : 10 000;
3) sanitaarkaitseala plaan mõõtkavas 1 : 500 kuni 1 : 10 000;
4) veehaarde ehitiste joonised;
5) hüdrogeoloogilised ja põhjavee kaitstuse kaardid piirkonna kohta;
6) hüdrogeoloogilised läbilõiked piirkonna kohta;
7) kehtestatud põhjaveevaruga ala või alade kaart.
§ 8. Toiteala määramise kord
(1) Toiteala ulatus ja piirid määratakse hüdrogeoloogilise uuringu käigus hüdrodünaamiliste arvutustega ning need esitatakse toiteala projektis. Arvutuste aluseks on veehaarde kasutamise aeg, mille jooksul veekihti sattunud saasteained liikumisel veehaarde suunas ei jõua veel sinna.
(2) Toiteala projektis esitatakse informatsioon:
1) veehaaret mõjutavate saasteallikate, saastatud alade ja maakasutuse kohta;
2) tegevuse keeldude või piirangute ettepanekud lähtudes veehaarde saastumise reaalse ohu vältimise või vähendamise vajadusest, mille välja selgitamisel kasutatakse hüdrodünaamilisi arvutusi;
3) vajadusel ettepanekud keskkonnaohtu põhjustavate objektide korrastamiseks või likvideerimiseks;
4) käesoleva paragrahvi lõigetes 3 ja 4 antud hinnang ja toiteala piiritlemise põhjendus, kui veehaare kasutab maapinnalähedasi põhjaveekihte.
(3) Maapinnalähedasi põhjaveekihte kasutava veehaarde toiteala määramisel tuleb hinnata alal paiknevate koormusallikate ohtu põhjaveekihile, mille vett veehaare kasutab.
(4) Maapinnalähedase põhjaveekihi veehaarde toiteala piiritletakse põhjaveemudeli abil, arvestades seejuures veehaarde saastumise riski koormusallikatest, näiteks maakasutus, ohtlikud objektid ja saastunud alad, ning põhjavee seoseid pinnaveekogude ja maismaaökosüsteemidega.


Toidukvaliteedikava raames toodetud tootest teavitamise ja toote müügi edendamise toetus – Riigi Teataja
Toidukvaliteedikava raames toodetud tootest teavitamise ja toote müügi edendamise toetus - sisukord
§ 4 Nõuded toetatavale tegevusele
§ 9 Nõuded taotluse osaks olevale avaldusele ja toetatava tegevuse plaanile
§ 15 Tegevuse elluviimist tõendavate dokumentide esitamine
RT I, 18.03.2016, 12
Vastu võetud 16.03.2016 nr 17
Määrusega kehtestatakse „Eesti maaelu arengukava 2014–2020” (edaspidi arengukava) meetme 3 „Põllumajandustoodete ja toiduainete kvaliteedikavad” tegevuse liigi „Liidu ning siseriiklikult tunnustatud kvaliteedikavade raames toodetud toodete teavitamis- ja müügiedendustegevused” raames antava toidukvaliteedikava raames toodetud tootest teavitamise ja toote müügi edendamise toetuse (edaspidi toetus) andmise ja kasutamise tingimused ning kord.
Toetus on riigiabi komisjoni määruse (EL) nr 702/2014 Euroopa Liidu toimimise lepingu artiklite 107 ja 108 kohaldamise kohta, millega teatavat liiki abi põllumajandus- ja metsandussektoris ja maapiirkondades tunnistatakse siseturuga kokkusobivaks (ELT L 193, 01.07.2014, lk 1‒75), artikli 49 tähenduses, kui toetatakse mittepõllumajandustoodete tutvustamisele suunatud teavitus- ja müügiedendustegevusi.
(1) Toetust võib taotleda juriidiline isik või seltsing (edaspidi koos taotleja), kes on:
1) toidukvaliteedikava rakendav tootjarühm Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse § 91 lõike 1 punkti 1 tähenduses;
2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1151/2012 põllumajandustoodete ja toidu kvaliteedikavade kohta (ELT L 343, 14.12.2012, lk 1–29) alusel registreeritud toodet tootev ettevõtja või selliseid ettevõtjaid ühendav tootjate rühm;
3) Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 110/2008 piiritusjookide määratlemise, kirjeldamise, esitlemise, märgistamise ja geograafiliste tähiste kaitse kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 1576/89 (ELT L 39, 13.12.2008, lk 16–54) alusel registreeritud toodet tootev ettevõtja või selliseid ettevõtjaid ühendav tootjate rühm;
4) nõukogu määruse (EÜ) nr 834/2007 mahepõllumajandusliku tootmise ning mahepõllumajanduslike toodete märgistamise ja määruse (EMÜ) nr 2092/91 kehtetuks tunnistamise kohta (ELT L 189, 20.07.2007, lk 1–23) alusel mahepõllumajanduslikult toodetud toodete põllumajandustootjaid või -töötlejaid ühendav tootjate rühm.
3) taotleja on varem riigieelarvelistest või muudest Euroopa Liidu või välisvahenditest saadud ja tagasimaksmisele kuulunud summa tagasi maksnud või toetuse tagasimaksmise ajatamise korral on tagasimaksed tasunud ettenähtud summas;
5) kui taotlejaks on seltsing, peavad kõik seltsinglased vastama punktides 1–4 sätestatud nõuetele;
6) taotleja on täitnud komisjoni määruse (EL) nr 702/2014 artikli 1 lõike 5 punktis a nimetatud korralduse ebaseaduslikuks ja siseturuga kokkusobimatuks tunnistatud riigiabi tagasimaksmise kohta;
7) taotleja ei ole raskustes komisjoni määruse (EL) nr 702/2014 artikli 2 punkti 14 tähenduses.
§ 4. Nõuded toetatavale tegevusele
(1) Toetust võib taotleda Euroopa Liidu siseturul toidukvaliteedikava raames toodetud tootest teavitamise ja toote müügi edendamise tegevuse elluviimiseks.
(2) Toetust võib taotleda lõikes 1 nimetatud tegevuse elluviimiseks, kui on täidetud järgmised tingimused:
1) tegevuse eesmärk on mõjutada tarbijat ostma toodet, mis on toodetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1305/2013 Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta ja millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1698/2005 (ELT L 347, 20.12.2013, lk 487–548) artikli 16 lõike 1 punkti a alapunktides i–iii ja artikli 16 lõike 1 punktis b nimetatud kvaliteedikavade raames;
2) tegevuse eesmärk on teavitada tarbijat punktis 1 nimetatud kvaliteedikavade raames toodetud toote erilisest omadusest või selle tootmisviisiga seotud eelistest;
3) tegevus hõlmab punktis 1 nimetatud kvaliteedikavade raames toodetud toote kohta teadusliku ja tehnilise teabe levitamist.
(3) Toetatav tegevus ei tohi olla suunatud kaubamärkide tutvustamisele ega ergutada tarbijat ostma toodet selle päritolu tõttu. Toote päritolu võib välja tuua tingimusel, et seda ei ole põhisõnumist enam rõhutatud. Messi korraldamise või sellel osalemise korral võib messikataloog sisaldada ettevõtjate nimesid, logosid ja kaubamärke ning muid andmeid nende ettevõtjate kohta.
(4) Kui toetatav tegevus on suunatud nõukogu määruses (EÜ) nr 834/2007 kehtestatud kvaliteedikava alusel toodetud toote tutvustamisele, peab teabematerjalil olema komisjoni määruse (EÜ) nr 889/2008, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 834/2007 (mahepõllumajandusliku tootmise ning mahepõllumajanduslike toodete märgistamise kohta) üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses mahepõllumajandusliku tootmise, märgistamise ja kontrolliga (ELT L 250, 18.09.2008, lk 1–84), artikli 57 alusel kehtestatud liidu logo.
(5) Kui toetatav tegevus on suunatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1151/2012 artiklis 5 nimetatud päritolunimetuste ja geograafiliste tähiste või artiklis 18 nimetatud garanteeritud traditsiooniliste toodete tutvustamisele, peab teabematerjalil olema komisjoni delegeeritud määruse (EL) nr 664/2014, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 1151/2012 seoses kaitstud päritolunimetuste, kaitstud geograafiliste tähiste ja garanteeritud traditsiooniliste toodete liidu sümbolite kehtestamisega ning seoses teatavate päritolueeskirjade, teatavate menetluseeskirjade ning teatavate täiendavate üleminekueeskirjadega (ELT L 179, 19.06.2014, lk 17–22), artikli 2 alusel kehtestatud liidu sümbol.
(6) Taotleja ei või toetatava tegevuse elluviimist alustada varem ja kulude tegemist tõendavad dokumendid ei või olla väljastatud varem kui taotluse esitamise päevale järgneval päeval.
(7) Toetatav tegevus peab olema põhjendatud, mõistlik, selge ja üksikasjalikult kirjeldatud, majanduslikult otstarbekas ning toetuse eesmärgi saavutamiseks vajalik. Taotleja tagab kasutatava toetusraha otstarbeka ja säästliku kasutamise.
1) kapitali- või kasutusrendi lepingu sõlmimisega, intressiga ja kindlustusega seotud kulud;
2) tolli-, sisseveo- ja muu maks, mida hüvitatakse, tasaarveldatakse või kustutatakse muul moel ning mis ei moodusta osa Eesti maksusüsteemist või mis on ebaproportsionaalselt suur kulutus tegevuse mis tahes osale;
4) remondi- ja koolituskulud ning muud üldkulud;
6) õigus- ja raamatupidamisteenuse kulud ning tasu teostatavusuuringu eest;
9) kulud, mis on seotud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1144/2014 siseturul ja kolmandates riikides võetavate põllumajandustoodete teavitus- ja müügiedendusmeetmete kohta, millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 3/2008 (ELT L 317, 04.11.2014, lk 56–70), alusel tegevuse elluviimisega;
10) isikliku sõiduauto kasutamisega seotud kulud;
11) telefonikulu üle 50 euro kuus tegevuse elluviimise perioodil;
12) muud kulud, mis ei ole otseselt seotud tegevuse elluviimisega.
(1) Kui toetatava tegevuse käibemaksuta maksumus ületab 3000 eurot, peab taotleja olema saanud vähemalt kolmelt asjakohast teenust osutavalt isikult võrreldavad hinnapakkumused koos tehniliste tingimuste loeteluga (edaspidi hinnapakkumus).
(2) Kui toetatava tegevuse käibemaksuta maksumus ei ületa 3000 eurot või kui asjaomases valdkonnas on ainult üks teenuse pakkuja, peab taotleja olema saanud vähemalt ühe hinnapakkumuse, välja arvatud juhul, kui hinnapakkumust ei ole tegevuse iseloomust tulenevalt võimalik saada.
(3) Hinnapakkumus peab sisaldama taotleja nime, hinnapakkuja nime, hinnapakkuja kontaktandmeid, hinnapakkumuse väljastamise kuupäeva, tehniliste tingimuste loetelu, hinnapakkumuse kehtivusaega ning toetatava teenuse või tegevuse käibemaksuta ja käibemaksuga maksumust.
(4) Väljavalitud hinnapakkumus ei tohi olla põhjendamatult kõrge võrreldes tavaliselt sarnase teenuse või tegevuse eest tasutava hinnaga.
(6) Hinnapakkumusel peab iga ostetud teenuse või tegevuse maksumus olema eraldi välja toodud.
(8) Hinnapakkuja ja hinnapakkuja osanik, aktsionär või juhtorgani liige ei tohi omada osalust teise hinnapakkuja äriühingus ega kuuluda teise hinnapakkuja juhatusse või nõukokku.
(2) Toetatava tegevuse elluviimisega seotud personalikulud ning nendelt arvestatud maksud võivad moodustada kokku kuni kümme protsenti taotletava toetuse summast.
(3) Toetuse maksimaalne suurus ühe taotleja kohta on 190 000 eurot.
(1) Toetuse saamiseks esitab taotleja selleks ettenähtud tähtajal Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Ametile (edaspidi PRIA) kirjalikult paberil või elektrooniliselt avalduse ning selles esitatud andmeid tõendavad dokumendid (edaspidi koos taotlus).
(2) Lisaks esitab taotleja PRIA-le avalduse Microsoft Exceli tarkvaraga töödeldavas vormingus ja toetatava tegevuse plaani. Juhul kui taotleja tegutseb seltsingu vormis, esitab ta ka seltsingulepingu ärakirja.
(3) PRIA koostab toetuse saamiseks esitatava avalduse ja toetatava tegevuse plaani vormid ning avaldab need PRIA veebilehel.
(4) PRIA teatab taotluse esitamise tähtaja väljaandes Ametlikud Teadaanded ja PRIA veebilehel.
(5) Taotleja võib taotluse esitamise tähtajal esitada ühe taotluse.
§ 9. Nõuded taotluse osaks olevale avaldusele ja toetatava tegevuse plaanile
(1) Avalduses esitatakse taotleja ja toetatava tegevuse kohta järgmised andmed:
1) taotleja nimi, äriregistri kood, käibemaksukohuslaseks registreerimise number, taotleja ja tema esindaja kontaktandmed;
2) toidukvaliteedikava nimetus ja tunnustamise number;
3) toetatava tegevuse liik;
4) toetatava tegevuse elluviimise aeg;
5) taotleja kinnitus, et ta vastab komisjoni määruse (EL) nr 702/2014 artikli 2 punktile 2;
6) mahepõllumajanduslikult toodetud toodete põllumajandustootjaid või -töötlejaid ühendava tootjarühma korral toetatavas tegevuses osalejate nimekiri;
(2) Toetatava tegevuse plaanis esitatakse järgmised andmed:
1) tegevuse eesmärk ja kirjeldus;
2) tegevuse liik;
3) tegevusega hõlmatavad tooted;
4) tegevuse elluviimise aeg ja koht;
5) tegevuse sihtrühm ja sihtrühma eeldatav suurus;
6) tegevuse elluviimiseks kasutatavad meediakanalid;
7) tegevuse eelarve kululiikide kaupa;
8) tegevuse oodatav tulemus.
(1) PRIA hindab taotlusi määruse lisas sätestatud hindamiskriteeriumite alusel ning koostab taotluste paremusjärjestuse enne Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse § 77 lõike 4 alusel taotleja, taotluse ja toetatava tegevuse nõuetele vastavuse kontrollimist.
(4) Võrdsete hindepunktide summadega taotluste puhul eelistatakse taotlust, milles taotletav toetuse summa on väiksem.
(1) Minimaalne hindepunktide summa taotluse rahuldamiseks moodustab vähemalt 30 protsenti maksimaalsest hindepunktide summast.
(2) Kui kõigi nõuetele vastavate taotluste rahastamise summa ei ületa toetatava tegevuse rahastamise eelarvet ja kui kõik taotlused on saanud vähemalt minimaalse hindepunktide summa, rahuldatakse kõik nõuetele vastavad taotlused Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse § 79 lõike 1 punkti 3 alusel.
(3) Kui kõigi nõuetele vastavate taotluste rahastamise summa ületab toetatava tegevuse rahastamise eelarve, rahuldatakse hindamistulemuste alusel koostatud taotluste paremusjärjestuse alusel parimad taotlused, mis on saanud vähemalt minimaalse hindepunktide summa, Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse § 79 lõike 1 punkti 2 alusel.
(5) Kui taotluse täies ulatuses rahuldamine ei ole põhjendatud taotluses sisalduvate mitteabikõlblike kulude tõttu, võib PRIA teha taotluse osalise rahuldamise otsuse, vähendades toetuse summat mitteabikõlblike kulude võrra Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse § 79 lõike 6 alusel.
(7) PRIA teeb taotluse osalise või täieliku rahuldamise otsuse või taotluse rahuldamata jätmise otsuse 60 tööpäeva jooksul arvates taotluse esitamise tähtpäevast.
2) esitama PRIA-le tegevuse elluviimise perioodil alates taotluse rahuldamise otsusest iga kvartali alguses nimekirja üritustest, mida toetuse raames korraldatakse või millel osaletakse, koos nende toimumise koha ja ajaga. Nimekiri tuleb esitada vähemalt 10 tööpäeva enne iga kvartali algust;
4) võimaldama teostada toetuse sihipärase ja tähtaegse kasutamise üle järelevalvet ja teha muid toetuse saamisega seotud kontrolle ning osutama selleks igakülgset abi, sealhulgas võimaldama viibida toetuse saaja kinnisasjal, ehitises ja ruumis ning läbi vaadata dokumente ja toetuse abil soetatud vara kohapeal;
7) esitama toetuse kasutamisega seotud seireks vajalikku teavet.
(3) Toetuse saajal ei tohi olla riikliku maksu võlga või tema riikliku maksu võla tasumine on ajatatud ning maksuvõla tasumise ajatamise korral on maksuvõlg, mille tasumise tähtaeg on möödunud, tasutud ettenähtud summas.
(4) Toetuse saaja suhtes ei tohi olla algatatud likvideerimismenetlust ega nimetatud pankrotiseaduse kohaselt ajutist pankrotihaldurit või välja kuulutatud pankrotti.
§ 15. Tegevuse elluviimist tõendavate dokumentide esitamine
3) selle isiku väljastatud osutatud teenuse, tehtud töö või kauba üleandmist-vastuvõtmist tõendava dokumendi ärakiri, kellelt toetuse saaja tellis teenuse või töö või ostis kaupa;
4) personalikulude puhul töötajaga sõlmitud töölepingu, isikuga teenuse osutamiseks sõlmitud töövõtulepingu või käsunduslepingu ärakiri;
5) töötasu maksmist ja töötasuga kaasnevate maksude tasumist tõendav maksekorraldus, arvelduskonto väljavõte või väljatrükk või Maksu- ja Tolliameti ettemaksukonto väljavõte;
6) väljavõte palgalehest, millelt on näha töötaja ja tema tööandja nimi, töötajale arvestatud töötasu ning sellest kinnipeetud maksud ja muud kinnipidamised ning makstav töötasu netosumma;
7) tööajatabel, juhul kui töötaja täidab lisaks toetatava tegevuse raames tehtavale tööle ka muid ülesandeid;
8) paragrahvi 6 lõikes 1 nimetatud juhul vähemalt kolme hinnapakkuja hinnapakkumuse ärakiri või § 6 lõikes 2 nimetatud juhul vähemalt ühe hinnapakkuja hinnapakkumuse ärakiri;
9) hinnapakkumuste hinnavõrdlustabel, kui toetatava teenuse või tegevuse maksumus ületab § 6 lõikes 1 nimetatud summat ja kui teenuse või tegevuse hinnapakkujaid on rohkem kui üks.
(2) Lõike 1 punktis 9 nimetatud hinnavõrdlustabelis on toodud:
(3) Lõike 1 punktis 7 nimetatud tööajatabelis on näha lõike 1 punktis 6 nimetatud töötaja nimi, tema ametikoht, ajavahemik, mille kohta tööajatabel on koostatud, ning sel ajavahemikul töötatud tunnid ja tehtud tööde kirjeldus. Tööajatabeli on allkirjastanud töötaja ja tema vahetu juht või taotleja esindaja.
(4) Lõikes 1 nimetatud maksetaotluses on toodud:
4) andmed tegevuse kogumaksumuse muutumise kohta.
(5) PRIA koostab tööajatabeli, hinnavõrdlustabeli ja maksetaotluse vormid ning avaldab need oma veebilehel.
(6) Lõike 1 punktis 1 nimetatud arve-saatelehe või arve ärakirjal näidatud tehingu sisu peab vastama arve väljastanud isiku hinnapakkumusele.