Mui külas Mäepealse detailplaneeringu kehtestamine
Saaremaa Vallavalitsus teatab planeerimisseaduse § 139 lg 3 alusel, et vallavolikogu kehtestas 28. mai 2020 otsusega nr 28 Mui külas Mäepealse detailplaneeringu. Planeeringuala asub Saaremaa vallas Mui külas ja hõlmab Mäepealse katastriüksust (tunnus 63401:002:0434, pindala 3,63 ha, 100% maatulundusmaa sihtotstarbega). Detailplaneeringu eesmärgiks on vana talukoha taastamine, ehitusõiguse andmine elamu ja kuni 4 abihoone ehitamiseks, liiklusskeemi ja parkimise lahendamine, haljastuse lahendamine, tehnovõrkude ja –rajatiste planeerimine, servituutide ja kitsenduste vajaduse määramine, Läänemere ranna ehituskeeluvööndi vähendamine. Detailplaneeringuga vähendatakse ranna ehituskeeluvööndit planeeritava krundi pos 1 hoonestusalade ulatuses. Ehitusõigus antakse 1 põhihoone ja kuni 4 abihoone ehitamiseks maksimaalse ehitisealuse pinnaga 600 m2. Hoonete suurim lubatud kõrgus on põhihoonel 9 m (2 korrust) ja abihoonel 6 m (1 korrus). Juurdepääs planeeringualale on Audla-Saareküla-Tornimäe-Väike väin riigimaanteelt Vana-Kärneri tee kaudu. Veevarustus lahendatakse planeeritava puurkaevuga, reovete kanaliseerimiseks on planeeritud biopuhasti-imbsüsteem, lubatud on rajada ka kogumismahuti. Detailplaneeringuga muudetakse Pöide valla üldplaani ranna ehituskeeluvööndi ulatuse osas.
Detailplaneeringu materjalidega saab tutvuda SIIN.
Mullutu külas Hiiepõllu tee 2 detailplaneeringu kehtestamine
Saaremaa Vallavalitsus teatab, et kehtestas 07.04.2020 korraldusega nr 666 Mullutu külas Hiiepõllu tee 2 (katastriüksuse katastritunnus 34801:006:0589, pindala 2,25 ha, sihtotstarve 100% tootmismaa) detailplaneeringu.
Detailplaneeringu lahendusega nähakse ette ehitusõigus kuni kahe uue tootmishoone püstitamiseks ning olemasoleva tootmishoone laiendamiseks. Suurim lubatud hoonete ehitisealune pind on kuni 3000 m2. Planeeritud tootmishoonete lubatud kõrguseks on kuni 13 m maapinnast. Kui ehitatavad hooned kõrguse poolest erinevad olemasolevast hoonest, siis tuleb uued hooned arhitektuursete võtetega sobitada olemasoleva hoonega. Lubatud katusekalle on 10-30° ja planeeritud hooned peavad sobituma olemasolevate hoonetega. Hoonete edasisel projekteerimisel tuleb tekkivat müra taset arvesse võttes tagada ehituslike võtetega müra tõkestamine selliselt, et naabruses olevatel elamualadel ei oleks müra normatiivne tase ületatud. Detailplaneeringu elluviimisega ei avaldata olulist mõju tegevuse ala ja selle lähiümbruse majandus-, sotsiaal-, kultuuri- ning looduskeskkonnale.
Vastavalt Kaarma valla üldplaneeringule on tegemist hajaasustusalaga ja maakasutuse kaardil juhtotstarvet määratud ei ole. Vastavalt seletuskirja peatükile 2.2 „Detailplaneeringu koostamise kohustusega alad ja juhud" on detailplaneeringu koostamise kohustus kõigile tööstus- ja tootmishoonetele ning hajaasustusaladel suurema kui 250 m2 suuruse ehitisealuse pinnaga hoone püstitamisel. Olenemata asjaolust, et üldplaneeringus on maakasutuse juhtotstarve määramata, on tegemist olemasoleva tootmiskompleksi laiendamisega ning tegemist ei ole maakasutuse juhtotstarbe ulatusliku muutmisega. Kuna planeeritakse tootmishooneid üle 250 m2, on planeeritav tegevus kooskõlas üldplaneeringuga.
Tagaranna küla Uuekõrtsi-Tõnsu II detailplaneeringu kehtestamine
Saaremaa Vallavalitsus teatab planeerimisseaduse § 139 lg 3 alusel, et kehtestas 10.03.2020 korraldusega nr 2-3/492 Tagaranna külas Uuekõrtsi-Tõnsu II detailplaneeringu. Planeeringuala asub Saaremaa vallas Tagaranna külas ja hõlmab Uuekõrtsi-Tõnsu (48301:001:0120) katastriüksust. Detailplaneeringu eesmärgiks on Uuekõrtsi-Tõnsu katastriüksuse jagamine elamumaa kruntideks, ehitusõiguse andmine elamute ja abihoonete ehitamiseks, liiklusskeemi ja parkimise lahendamine, haljastuse lahendamine, tehnovõrkude ja –rajatiste planeerimine, servituutide ja kitsenduste vajaduse määramine. Krundid positsioonidega 1, 2 ja 3 jäävad ehitusõiguseta maatulundusmaa sihtotstarbega maaüksusteks. Kruntidele positsioonidega 4, 5, 6 ja 7 on planeeritud hoonestusala ja ehitusõigus elamu ja abihoonete ehitamiseks. Igale krundile on lubatud ehitada kuni 3 hoonet (1 elamu ja kuni 2 abihoonet), elamu maksimaalselt 150 m2 ja kokku lubatud suurim ehitisealune pindala 250 m2. Hoonete suurim lubatud kõrgus on põhihoonel 8 m (2 korrust) ja abihoonel 5 m (1 korrus). Juurdepääs planeeringualale on riigi kõrvalmaanteelt nr 21101 Tõlli-Mustjala-Tagaranna ning sealt edasi kohalikult teelt nr 4830159 Tagaranna-Jaha-Merise planeeritava juurdepääsutee kaudu. Planeeritud on puurkaevud ja omapuhastid või kogumiskaevud. Detailplaneering algatati Mustjala valla Ninase poolsaare osa-üldplaneeringut muutvana ranna ehituskeeluvööndi vähendamise ja kaitsehaljastuse juhtotstarbe muutmise osas, kuid kuna Keskkonnaamet ei nõustunud ranna ehituskeeluvööndi vähendamisega, muudeti detailplaneeringu lahendust nii, et see on üldplaneeringuga kooskõlas.
Ansekülas Vallimaa detailplaneeringu kehtestamine
Saaremaa Vallavolikogu 31.01.2020 otsusega nr 3 kehtestati Ansekülas Vallimaa detailplaneering eesmärgiga jagada olemasolev katastriüksus kaheks, määrata ehitusõigus kämpingukompleksi ning elamu ja abihoonete püstitamiseks. Lisaks tehakse detailplaneeringuga ettepanek ranna ehituskeeluvööndi vähendamiseks planeeritava elamumaa krundi ja juurdepääsutee osas. Elamumaa (pos 1) sihtotstarbega katastriüksusele on kavandatud elamu ja 3 abihoonet ehitisealuse pindalaga kuni 400 m2. Maatulundusmaa ja ärimaa krundile on planeeritud kämpingute kompleks, millele määratakse ehitusõigus ühe administratiivhoone ja 10 kämpingu püstitamiseks ehitisealuse pindalaga kuni 300 m2. Elamumaa krundi planeerimisel ranna ehituskeeluvööndisse on tegemist ajaloolise talukoha taastamisega ning detailplaneeringuga tehakse ettepanek vähendada ehituskeeluvööndit põhijoonisele kantud elamumaa krundi ja juurdepääsutee ulatuses. Tulenevalt eelnevast on tegemist Salme valla ranna-alade osaüldplaneeringut muutva detailplaneeringuga.
Seletuskiri Asukohaskeem Põhijoonis Tugiplaan Illustratsioon ÜP muutmise ettepanek Kooskõlastused
Saaremaa Vallavalitsus teatab planeerimisseaduse § 139 lg 3 alusel, et Saaremaa Vallavolikogu kehtestas 28.11.2019 otsusega nr 110 Kuivastu mnt 44 detailplaneeringu. Planeeringuala asub Saaremaa vallas Orissaare alevikus ja hõlmab Kuivastu mnt 44 (55001:008:0346) katastriüksust. Detailplaneeringu eesmärgiks on elamute ning äri- ja laohoone planeerimine, liiklusskeemi ja parkimise lahendamine, haljastuse lahendamine, tehnovõrkude ja –rajatiste planeerimine, servituutide ja kitsenduste vajaduse määramine. Planeeringuala suuruseks on arvestatud ca 1,1 ha. Planeeritavatele elamumaa kruntidele (krundid positsioonidega 1-4) on lubatud ehitada üks elamu ja kuni kolm abihoonet maksimaalse ehitisealuse pinnaga 250 m². Elamud rajatakse kuni 2-korruselisena, katuseharja kõrgus maapinnast 8 m. Abihooned rajatakse ühekordsetena, katuseharja suurim lubatud kõrgus maapinnast võib olla kuni 6 m. Planeeritavale ärimaa krundile (krunt positsiooniga 5) on lubatud ehitada 1 kontori/laohoone maksimaalse ehitisaluse pinnaga kuni 360 m2 ja maksimaalse kõrgusega 8 m. Juurdepääs planeeritavale alale tagatakse Tumala-Orissaare-Väikese väina teelt (55001:006:0462) ühise mahasõiduna. Parkimine on lahendatud krundisiseselt. Planeeritud on liitumine kanalisatsiooni- ja veetrassiga. Detailplaneeringuga tehakse ettepanek planeeringualal Orissaare sisemaa ja aleviku üldplaneeringuga määratud ärimaa maakasutuse juhtotstarbe muutmiseks elamumaa kruntide osas (krundid positsiooniga 1-4) väikeelamute alaks.
Saaremaa Vallavalitsuse 26.11.2019 korraldusega nr 2174 kehtestati Kuressaare linnas Kalevi tn 34 detailplaneering. Detailplaneeringuga planeeritakse olemasoleva katastriüksuse jagamist kaheks, milledest ühele (edaspidi Tehnika tn 20) on kavandatud kaks hoonet, maksimaalse ehitisealuse pinnaga 1650 m2 ja teisele (edaspidi Kalevi tn 34) 1 hoone maksimaalse ehitisealuse pinnaga 1300 m2. Lisaks on lubatud mõlemale krundile rajada 1 kuni 20 m² ehitusaluse pinnaga abihoone (nt prügimaja). Hoonete kasutusotstarveteks on kavandatud büroohoone maa, teenindushoone maa, laohoone maa ja logistikakeskuse maa. Katastriüksuste sihtotstarbeks on planeeritud äri- ja tootmismaa. Käesolev detailplaneering on kooskõlas kehtiva Kuressaare linna ja Kaarma valla kontaktvööndi ühisplaneeringuga. Ühisplaneeringu kohaselt on Kalevi tn 34 kinnistul kasutusotstarve ettevõtlusala, kus on lubatud katastriüksuse sihtotstarve ärimaa ja tootmismaa. Ettevõtlusala all mõistetakse ühisplaneeringus keskkonda mittehäirivate tööstusettevõtete ja ladude, kuid ka äri- ja teenindusettevõtete maad. Tulenevalt eelnevast on Kalevi tn 34 detailplaneering kooskõlas kehtiva ühisplaneeringuga.
Saaremaa Vallavolikogu 29.08.2019 otsusega nr 99 kehtestati Nasva alevikus Luha detailplaneering. Detailplaneeringuga planeeritakse kinnistule üks puhkemaja saunateenuse ja majutuse pakkumiseks kuni kuuele inimesele ning üks abihoone inventari hoidmiseks. Hoonete maksimaalne ehitisealune pind on 160 m2, maksimaalne kõrgus maapinnas 7,5 m ja katusekalle 10-45 kraadi. Lisaks planeeritakse Sampsoni jõe äärde üks paadisild ujuvsillana. Planeeringuala kaguservas asuvatest kolmest kalatiigist on kaks kavandatud laiendada ning ala põhjapoolsemasse ossa on planeeritud kalakasvatustiik pindalaga ca 500 m². Käesolev detailplaneering on kooskõlas kehtiva Kuressaare linna ja Kaarma valla kontaktvööndi ühisplaneeringuga. Ühisplaneeringu kohaselt on Luha kinnistul perspektiivne kasutusotstarve kaubandus-teenindusala, kus on lubatud katastriüksuse sihtotstarve ärimaa. Planeeringuga kavandatud puhkemaja on planeeritud väljarentimiseks puhke- ja majutamise eesmärgil ning kalatiigid on puhkajatele kalastamisvõimalusi pakkuvad rajatised. Tulenevalt eelnevast on käesolev detailplaneering kooskõlas kehtiva ühisplaneeringuga.
Seletuskiri DP seletuskiri Situatsiooniskeem Põhijoonis Tugiplaan Tehnovõrgud Vertikaalplaneering
Saaremaa Vallavalitsus teatab planeerimisseaduse § 139 lg 3 alusel, et Saaremaa Vallavolikogu kehtestas 28.03.2019 otsusega nr 34 Tallinna tn 78 ja 80 detailplaneeringu. Planeeringuala asub Saaremaa vallas Kuressaare linnas ja hõlmab Tallinna tn 78 (34901:004:0092) ja Tallinna tn 80 (34901:004:0178) katastriüksusi. Detailplaneeringu eesmärgiks on äri- ja tootmishoone planeerimine, liiklusskeemi ja parkimise lahendamine, haljastuse lahendamine, tehnovõrkude ja –rajatiste planeerimine, servituutide ja kitsenduste vajaduse määramine. Planeeringuala suuruseks on arvestatud ca 0,6 ha. Detailplaneeringuga antakse ehitusõigus 1-2 äri- ja tootmishoone rajamiseks maksimaalse ehitisaluse pinnaga kokku 1940 m2, hoone võib ehitada kokku ühe hoonena või mõlemale krundile eraldi hoonetena (1024 ja 916 m2). Hoone(d) ühendatakse tsentraalsete tehnovõrkudega, juurdepääs olemasoleva mahasõidu kaudu Tallinna tänavalt. Hoone(te) maksimaalne kõrgus on lubatud kuni 11 m. Detailplaneeringuga muudetakse Kuressaare linna ja Kaarma valla kontaktvööndi ühisplaneeringuga määratud rida- ja korterelamute maa kaubandus-teenindusalaks. Kavandatud hoone võib jagada eraldi boksideks erinevatele äri-, teenindus- ja väiketootmisettevõtetele, väiketootmise all mõeldakse keskkonda mittehäirivaid tootmisettevõtteid (näiteks õmblustöökoda, väike kondiitri- või pagaritöökoda jmt). Detailplaneeringu elluviimisega ei avaldata seega olulist mõju tegevuse ala ja selle lähiümbruse majandus-, sotsiaal-, kultuuri- ning looduskeskkonnale.
Saaremaa Vallavalitsus teatab planeerimisseaduse § 139 lg 3 alusel, et vallavolikogu kehtestas 28.02.2019 otsusega nr 28 Merise küla Kordoni detailplaneeringu. Planeeringuala asub Saaremaa vallas Merise külas ja hõlmab Kordoni katastriüksust (katastritunnus 48301:001:0106). Detailplaneeringu eesmärgiks on ehitusõiguse määramine elamu ja abihoonete püstitamiseks, selleks ranna ehituskeeluvööndi vähendamine, maaüksuse jagamine, teede ning liikluskorralduse planeerimine, tehnovõrkude ja –rajatiste paigutuse määramine, servituutide ja kitsenduste vajaduse määramine. Planeeringuala suurus on ca 2,9 ha. Detailplaneeringuga muudetakse Mustjala Vallavolikogu 29.04.2011 otsusega nr 14 kehtestatud Mustjala valla külade üldplaneeringut ranna ehituskeeluvööndi ulatuse osas. Planeeritavale elamukrundile on lubatud ehitada 1 elamu ja 3 abihoonet, kokku on hoonetealune pindala maksimaalselt 210 m2. Elamu on lubatud rajada kuni 2-korruselisena ja kuni 7 m kõrgena. Planeeringuala veevarustus on lahendatud olemasoleva salvkaevuga, reoveed kogutakse kogumismahutisse. Elektri- ega sidekaableid alale ei planeerita. Hoonete varustamiseks elektrienergiaga võib kasutusele võtta elektrigeneraatori või alternatiivse energiaallikana päikesepaneelid. Detailplaneeringu elluviimisega ei avaldata olulist mõju tegevuse ala ja selle lähiümbruse majandus-, sotsiaal-, kultuuri- ning looduskeskkonnale.
Saaremaa Vallavalitsus teatab planeerimisseaduse § 139 lg 3 alusel, et vallavolikogu kehtestas 20.12.2018 otsusega nr 1-3/119 Saikla küla Lapi detailplaneeringu. Planeeringuala asub Saaremaa vallas (endises Orissaare vallas) Saikla külas ja hõlmab Lapi (55001:001:0958), Kõrtsi (55001:006:0561), Saikla veski (55001:006:0244) ning Puidukoja (55001:006:0475) katastriüksusi. Detailplaneeringu eesmärgiks on katastriüksuste liitmine üheks katastriüksuseks ning sihtotstarbe muutmine; reformimata riigimaa (Parkla) taotlemine eraomandisse, selle liitmine Puidukoja kinnistuga, ehitusõiguse määramine ning juurdepääsutee ja liikumisvõimaluste määramine. Detailplaneeringuga muudetakse Orissaare Vallavolikogu 21.12.2009 otsusega nr 13 kehtestatud Orissaare aleviku ja Orissaare valla sisemaa üldplaneeringut, kuna planeeringuala maakasutuse juhtotstarbeks on üldplaneeringus maatulundusmaa ja ala asub väärtuslikul põllumaal. Arvestades asjaolu, et Lapi katastriüksus asub tootmisalade vahetus läheduses ja ei ole põllumaana kasutuses, tehakse detailplaneeringus ettepanek lubada Lapi katastriüksusele, kui väärtuslikule põllumaale tootmis- ja äriotstarbelise hoonestuse rajamist. Planeeritavale tootmis- ja ärimaakrundile on lubatud ehitada kokku 16 hoonet. Maksimaalne ehitisealune pind krundil on 12000 m². Hooned võivad olla kuni kahekorruselised, katuseharja absoluutkõrgus maapinnast 9 m. Hoonestusalale Lapi katastriüksusel planeeritakse ehitada laohooned valmistoodangu ladustamiseks. Samuti ladustatakse tootmiseks vajalik saematerjal. Planeeritavate platside katendiks on killustik. Platsid projekteeritakse ehitusprojektide koosseisus vastavalt hoonestusele. Juurdepääs alale on Saikla-Tumala teelt nr 21147. Lapi katastriüksusele on planeeritud ühesuunaline sõidutee Lapi katastriüksust läbivalt ning 21147 Saikla – Tumala teelt. Parkimine lahendatakse krundisiseselt. Detailplaneeringu elluviimisega ei avaldata olulist mõju tegevuse ala ja selle lähiümbruse majandus-, sotsiaal-, kultuuri- ning looduskeskkonnale.
Seletuskiri Põhijoonis Situatsiooniskeem Tugiplaan
Saaremaa Vallavalitsus teatab planeerimisseaduse § 139 lõike 3 alusel, et Saaremaa Vallavalitsuse 26.06.2018 otsusega nr 757 kehtestati Vanamõisa küla Kiti detailplaneering. Detailplaneeringu ala asub Saaremaa vallas Vanamõisa külas ja hõlmab Kiti katastriüksust (katastriüksuse tunnus 59201:005:0104). Planeeringu eesmärk on maaüksuse jagamine 7 eraldi kinnistuks, uute kinnistute maakasutuse sihtotstarbe muutmine elamumaaks, igale kinnistule ühe elamu ja kuni kahe abihoone planeerimine ja paigaldamine, liikluskorralduse määramine, keskkonnatingimuste seadmine ja tehnovõrkude lahendamine. Planeeringualuse maaüksuse suurus on 7,65 ha. Igale elamukrundile on planeeritud oma puurkaev ning heitvete kogumismahuti. Juurdepääs Kiti katastriüksusele on Vaivere-Vätta riigimaanteelt nr 21136 ja Vanamõisa-Ennu tee kaudu (nr 5920006). Rajatav tee on avaliku kasutusega. Detailplaneeringu elluviimisega ei avaldata olulist mõju tegevuse ala ja selle lähiümbruse majandus-, sotsiaal-, kultuuri- ning looduskeskkonnale
Seletuskiri Asukohaskeem Põhijoonis Tugiplaan
Seletuskiri Tugiplaan Põhijoonis Lisa1 Lisa2 Lisa3 Lisa4 Lisa5 Lisa6
Seletuskiri Situatsiooniskeem Tugiplaan Põhijoonis Elektriskeem
Seletuskiri DP seletuskiri Situatsiooniskeem Tugiplaan Kruntimise skeem Heldama hoonestuse skeem Heldama illustratsioon Hülgeranna hoonestuse skeem Hülgeranna illustratsioon
Saaremaa Vallavalitsuse 27.03.2018 korraldusega nr 286 kehtestati Mändjala külas Vana-Värava detailplaneering. Detailplaneeringu eesmärk on ehitusõiguse määramine üksikelamute ehitamiseks, maaüksuse jagamine, sihtotstarvete ja liikluskorralduse määramine, tehnovõrkude lahendamine ning keskkonnatingimuste seadmine. Planeeringuala suurus on ca 6,5 ha. Detailplaneeringu elluviimisega ei avaldata olulist mõju tegevuse ala ja selle lähiümbruse majandus-, sotsiaal-, kultuuri- ning looduskeskkonnale. Detailplaneeringu kehtestamise korraldusega on võimalik tutvuda Saaremaa valla dokumendihaldussüsteemis.
Seletuskiri Põhijoonis Asendiskeem Tugiplaan
Saaremaa Vallavalitsuse 19.12.2017 korraldusega nr 214 kehtestati Salme alevikus Sõrve mnt 10 ja Sõrve mnt 12 kinnistute detailplaneering. Detailplaneeringu eesmärk on kavandada planeeringualale uus kaasaegne kauplus ca 650-700 m2 koos seda teenindava parklaga ja kauplust teenindava transpordi (kaubavedu, prügimajandus) alaga, sidudes planeeringuala kontaktvööndiga ja luues ruumilise terviklahenduse avalikult kasutatavale alale. Planeeringuga muudetakse osaliselt kinnistute sihtotstarbeid, määratakse ehitusõigus ja arhitektuursed tingimused, planeeritakse kommunikatsioonid, määratakse liikluskorralduse ja parkimislahenduse põhimõtted, planeeritakse haljastus ja heakord. Määratakse servituutide seadmise vajadus. Detailplaneeringu kehtestamise korraldusega on võimalik tutvuda Saaremaa valla dokumendihaldussüsteemis.


< Eelmine 1 2 3 4 5 6 7 8 9 10 Järgmine > (94 kirjet)
Küsimus: Kas töötervishoiuarst võib ka pikendada olemasolevat tervisetõendit või saab seda teha üksnes perearst?08.12.2014
Lasteaiatöötajatele annab tervisetõendi välja perearst. Meil on plaanis korraldada kõigile töötajatele töötervishoiuarsti vastuvõtt. Kas tema võib ka pikendada olemasolevat tervisetõendit? Nimelt 2015 aastal peab enamus meie kollektiivist pikendama oma tervisetõendit (2 aastat täis) ja samas käime ka töötervishoiuarsti juures, topelt kontroll ja kulu ka...
Lasteaiakasvataja tervisetõend ning töötajale läbi viidav töötervishoiualane tervisekontroll (mille puhul väljastatakse tervisekontrolli otsus vt https://www.riigiteataja.ee/akt/1005703) on nõutav erinevate seaduste alusel (töötervishoiualane tervisekontroll Töötervishoiu ja tööohutuse seaduse ja kasvataja Nakkushaiguste ennetamise ja tõrje seaduse alusel), seega need on eraldiseisvad dokumendid ning nende tervisekontrollide läbiviimise eesmärgid on erinevad. Töötervishoiualane tervisekontroll tuvastab töötaja tänase tervise seisundi ning võimalikud tööst tingitud haigestumised/tervisekahjustused nt staažika lasteaiatöötaja puhul on üsna levinud kuulmislangus.
Kahjuks ei ole võimalik neid dokumente kattuvalt koostada, kuna mõlemale on nõuded ja eeldused erinevad.
Küsimus: Kas kooli õpetajana tööle minnes piisab perearsti tervisetõendist?10.11.2014
Kui ma lähen kooli õpetajana tööle, siis kas on vaja teha põhjalikke terviseuuringuid ja milliseid või piisab perearsti tervisetõendist?
Tööohutusalaselt (vastavalt Töötervishoiu- ja tööohutuse seadusele) ei ole Teil vajalik läbida eelnevat (enne tööle asumist) tervisekontrolli, kuna Teie töö ei ole kõrgendatud riskiga (nt on kõrgendatud riskiga töötaja lendur, politseinik). Vastavalt Töötajate tervisekontrolli korrale (https://www.riigiteataja.ee/akt/1005703) peab tööandja Teid 1 kuu jooksul arvates tööle asumisest suunama tervisekontrolli omal kulul.
Võibolla on tervisetõend nõutud mõne teise seaduse alusel, mis ei seondu töötervishoiu- ja tööohutusega.
Küsimus: Kes otsustab, kas töö käigus selja nihestamine on tööõnnetus?28.08.2014
Kui tõmban töö käigus endal nn selja paigast ära või nihestan selga nii, et enam eriti liikuda ei saa, kas siis on tegemist tööõnnetusega? Töö iseloom on selline, et on vaja tirida raskeid asju.
Tegu on tööõnnetusega, kuna tööülesannete täitmisel tekkis Teil kehavigastus.
Vastavalt Töötervishoiu ja tööohutuse seaduse § 22 lõige 1 on tööõnnetus töötaja tervisekahjustus või surm, mis toimus tööandja antud tööülesannet täites või muul tema loal tehtaval tööl, tööaja hulka arvataval vaheajal või muul tööandja huvides tegutsemise ajal. Tööõnnetusena ei käsitata tervisekahjustust või surma, mis toimus loetletud juhtudel, kuid mis ei ole põhjuslikus seoses töötaja töö või töökeskkonnaga.
Töötervishoiu ja tööohutuse seadus: https://www.riigiteataja.ee/akt/129062014079
Täpsemalt võib lugeda tööõnnetuse käsitlemise kohta veel siit:
https://www.riigiteataja.ee/akt/12950663
Küsimus: Kas tööandjal on õigus nõuda, et töötaja peab viibima 8 tundi päevas ruumis, kus puuduvad aknad ja ventilatsioon?15.07.2014
Kas tööandjal on õigus nõuda, et töötaja peab istuma/viibima 8 tundi päevas ruumis, kus puuduvad aknad ja igasugune ventilatsioon, ruum on lisaks veel esimesel korrusel ja sinna "tungivad" keldrist tulevad aroomid - kanalisatsioonitorude leke, kassid, rotid jne. Puuduvad ka elementaarsed sanitaartingimused. Vett ei ole, värsket õhku ei ole. Töö iseloom on pidev arvutiga töötamine. Ruum umbes 10 ruutmeetrit, lisaks arvutile veel printer. Valgustuseks traadi otsas rippuv pirn. Talvel külmaga on ruum väga külm, suviste kuumade ilmadega, aga on väga lämbe. Mida saaks töötaja ette võtta oma töötingimuste parandamiseks, kui tööandja seda ei tee?
Tööandja on kohustatud looma töötajale tervist hoidva töökeskkonna ning ennetma töötaja haigestumist (Töötervishoiu ja tööohutuse seadus § 12 ja § 13 (https://www.riigiteataja.ee/akt/129062014079)). Tööandja peab tegema töötajaga koostööd parema töökeskkonna loomisel.
Vastavalt Töötervishoiu ja tööohutuse seaduse § 14 on töötajal õigus:
1) nõuda tööandjalt töötervishoiu ja tööohutuse nõuetele vastavaid töötingimusi;
2) pöörduda töökeskkonnavoliniku, töökeskkonnanõukogu liikmete, töötajate usaldusisiku ja tegevuskohajärgse tööinspektori poole, kui tema arvates tööandja poolt rakendatavad abinõud ja antud vahendid ei taga töökeskkonna ohutust;
4) õigus saada tööst põhjustatud tervisekahjustuse eest hüvitist võlaõigusseaduses sätestatud ulatuses.
Lisaks on töökeskkonnale (valgustus, ventilatsioon jms) esitatud nõuded toodud määruses „Töökohale esitatavad töötervishoiu ja tööohutuse nõuded“ (https://www.riigiteataja.ee/akt/12843344).
Kokkuvõtvalt soovitan Teil pidada veel läbirääkimisi tööandjaga. Juhul kui tööandja ei taga Teile ohutuid ning tervisthoidvaid töötingimusi on Teil õigus kindlasti pöörduda kohaliku tööinspektsiooni poole.
Küsimus: Kas tööandjal on õigus nõuda kutseliselt autojuhilt digitaalset arstitõendit?14.07.2014
Olen huvitatud, kas tööandjal on õigus nõuda kutseliselt autojuhilt digitaalset arstitõendit?
Vastavalt liiklusseadusele läbib mootorsõidukijuht üldjuhul tervisekontrolli iga 10 aasta järel, teatud juhtudel lähtuvalt terviseseisundist peab terviskontrolle läbima iga 5 aasta järel.
Eeldame, et Teie peate tervisekontrolli läbima liiklusmeditsiini komisjonis.
Tervisekontrolli D- ja DE-kategooria ning nende alamkategooriate mootorsõidukite, B-kategooria takso ning A-, B- ja C-kategooria alarmsõidukite juhtidele ja juhtimisõiguse taotlejatele ning mootorsõidukijuhtide õpetajatele teostab tegevusloa alusel tegutseva tervishoiuteenuse osutaja juurde moodustatud liiklusmeditsiini komisjon (edaspidi liiklusmeditsiini komisjon).
Mootorsõidukijuhi ja juhtimisõiguse taotleja tervisetõendi andmed tuleb perearstil või liiklusmeditsiini komisjonil edastada Maanteeametile reaalajas tervise infosüsteemi kaudu.
Sõidukijuhil on võimalus Maanteeameti infosüsteemist teha väljavõtteid ja vajadusel need edastada tööandjale. Ka tööandjal on võimalus kontrollida tema juures tööl olevate sõidukijuhtide tervisetõendite kehtivust Maanteeameti infosüsteemi kaudu.
Küsimus: Mida teha, kui olen tööandja poolt valitud uue liimi suhtes allergiline?26.06.2014
Olen maaler. Tööandja vahetas välja seinamaterjali kleepimiseks kasutatava liimi. Selgus, et olen selle vastu allergiline. Mida peaks sellises olukorras ette võtma? Kas see on tööandja kohustus materjal välja vahetada või pean tablette neelama hakkama ja edasi töötama? Kelle poole pöörduda selle küsimuse lahendamiseks? Elan Tartus.
Vastus vastavalt Töötervishoiu ja Tööohutuse seadusele (TTOS) (https://www.riigiteataja.ee/akt/116042014009)
Tööandja kohustus on ennetada töötaja haigestumist sh vajadust tablette tarvitada tervisliku seisundi parandamiseks, kui tegelikult on võimalik antud riski kõrvaldada või leevendada (TTOS § 12). Tööandja kohustus on läbi viia töökeskkonna riskianalüüs (TTOS § 13). Kui töökeskkonna riskianalüüsi alusel selgub, et töökeskkonnas on allergiat põhjustavad riskifaktorid , tuleb kaaluda ohutumate materjalide kasutamist või materjalide välja vahetamist. Kui tööandja ei soovi materjale välja vahetada või ohutumaid leida, tuleb tagada piisava ja õigete kaitseomadustega isikukaitsevahendite olemasolu (need peab ostma tööandja omal kulul).
Kui tööandja on aga taganud sobivate isikukaitsevahendite olemasolu ning Te ei kanna neid või keha puutub siiski kokku antud liimiga, siis võib olla probleem seal. Samas, kui isikukaitsevahendid ei vasta piisavatele kaitseomadustele, tuleb mõelda isikukaitsevahendite väljavahetamise või ka venilatsiooni tõhustamise peale.
Esmajärjekorras soovitaksin tööandjaga läbirääkimisi pidada allergiat põhjustava liimi väljavahetamise osas ohutuma vastu või asjakohaste isikukaitsevahendite soetamise/tagamise osas. Teil on õigus nõuda nõuetele vastavaid töötingimusi ning ühis- ja isikukaitsevahendeid ning keelduda ka tööst või peatada töö, mille täitmine seab ohtu Teie tervise (TTOS § 14).
Kui Teil on tekkinud juba tervisekahjustus on Teil õigus saada tööst põhjustatud tervisekahjustuse eest hüvitist võlaõigusseaduses sätestatud ulatuses (TTOS § 14). Tervisekahjustuse tekkimise tõestamiseks on vajalikud tervisekontrolli otsused (tööandja on kohustatud teostama töötajale tervisekontrolli töötervishoiu arsti juures, kui töökeskkonna riskianalüüs on tuvastanud riskid, mis võivad tervist ohustada).
Halvimal juhul, kui tööandja ei ole valmis Teile vastu tulema, tasuks kaaluda töökoha vahetamist, et säästa ja hoida enda tervist.
Küsimus: Kas keevitajal on õigus nägemisprillidele tööandja kulul, sest see töö rikub mu prillid?20.06.2014
Olen keevitaja, töötanud firmas 14 aastat, viimase kahe aasta jooksul on minu nägemine halvenenud +2ni. Küsisin, kas tööandja kompenseerib minu prillid. Vastati, et kompenseeritakse ainult kuvariga töötajale, kuigi keevitamine rikub rohkem silmi kui kuvariga töötamine. Kas ma pean ise muretsema endale lugemisprillid, et tööd teha? Meil töökohas on palju tolmu, lendab sädemeid, kokkupuude metalliga. Miks pean mina oma kallilt ostetud prille töö juures rikkuma, kui need on mul töövahendiks. Ülemus ütles, et ma kasutan prille ka kodus. Ma kasutangi oma prille kodus, aga ma ei taha neid ju tööl ära rikkuda. Kuidas ma saan tööandja poolt omale prillid, kui töövahendid?
Jah, see on tõsi, et nägemisteravust parandavate prillide kompenseerimine on kohustuslik vaid kuvaritöötajate puhul.
Vastavalt Töötervishoiu ja tööohutuse seaduse (edaspidi TTOS) § 14. Töötaja kohustused ja õigused lõige 5 punkt 6) saada tööst põhjustatud tervisekahjustuse eest hüvitist võlaõigusseaduses sätestatud ulatuses (https://www.riigiteataja.ee/akt/116042014009)
Vastavalt TTOS on tööandja kohustus töötajale korraldada tervisekontrolli töötervishoiuarsti juures, kui töökeskkonna riskianalüüs on välja toonud, et Teie teostate tööd, mis võib kahjustada Teie tervist. Töötervishoiuarsti ülesanne on hinnata Teie tervist ning tervise halvenemise korral seda ka kinnitada. Tööandjalt hüvitise taotlemiseks on Teil vajalik tõendada dokumentide (silmanägemise kontrolli tulemused) alusel, et Teie tervis (silmanägemine) on halvenenud antud tööandja juures töötades.
Teine võimalus on jõuda tööandjaga kokkuleppele prillide kompenseerimise osas, et vältida tervisekahju hüvitamise protsessi läbimist.


text:
Eelotsusetaotlus – Autoriõigus ja sellega kaasnevad õigused – Direktiiv 2001/29/EÜ – Infoühiskond – Autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamine – Artikkel 3 lõige 1 – Üldsusele edastamine – Mõiste – Internet – Hüperlingid, mis võimaldavad juurdepääsu kaitstud teostele, mis on avaldatud teisel veebisaidil ilma autoriõiguse omaja loata – Autoriõiguse omaja veel avaldamata teosed – Nende hüperlinkide paigutamine kasusaamise eesmärgil
Kohtuasjas C‑160/15,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaade kõrgeim kohus) 3. aprilli 2015. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 7. aprillil 2015, menetluses
koosseisus: koja president M. Ilešič (ettekandja), kohtunikud C. Toader, A. Rosas, A. Prechal, ja E. Jarašiūnas,
arvestades kirjalikus menetluses ja 3. veebruari 2016. aasta kohtuistungil esitatut,
– GS Media BV, esindajad: advocaat R. Chavannes ja advocaat D. Verhulst,
– Sanoma Media Netherlands BV, Playboy Enterprises International Inc. ja Britt Geertruida Dekker, esindajad: advocaat C. Alberdingk Thijm ja advocaat C. de Vries,
– Saksamaa valitsus, esindajad: T. Henze ja D. Kuon,
– Prantsuse valitsus, D. Segoin, D. Colas ja G. de Bergues,
– Portugali valitsus, esindajad: L. Inez Fernandes ja T. Rendas,
– Euroopa Komisjon, esindajad: F. Wilman ja T. Scharf ning J. Samnadda,
olles 7. aprilli 2016. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
1 Eelotsusetaotlus käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas (EÜT 2001, L 167, lk 10; ELT eriväljaanne 17/01, lk 230) artikli 3 lõike 1 tõlgendamist.
2 Eelotsusetaotlus on esitatud kohtuvaidluses, mille pooled on ühelt poolt GS Media BV ja teiselt poolt Sanoma Media Netherlands BV (edaspidi „Sanoma“), Playboy Enterprises International Inc ja Britt Geertruida Dekker (edaspidi koos „Sanoma jt“), GS Media hallatavale veebisaidile GeenStijl.nl (edaspidi „veebisait GeenStijl“) niisuguste hüperlinkide paigutamise üle, mis juhivad teistele veebisaitidele ja võimaldavad vaadata fotosid B. G. Dekkerist, mis on pildistatud ajakirjale Playboy (edaspidi „vaidlusalused fotod“).
3 Direktiivi 2001/29 põhjendustes 3, 4, 9, 10, 23 ja 31 on sätestatud:
„(3) Ettepandud ühtlustamine aitab rakendada siseturu nelja vabadust ning on seotud õiguse põhiprintsiipide, eelkõige omandi, kaasa arvatud intellektuaalomand, ning väljendusvabaduse ja avaliku huvi järgimisega.
(4) Suurema õiguskindluse ja intellektuaalomandi kõrgetasemelise kaitse kaudu soodustab autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste ühtlustatud õigusraamistik olulisi investeeringuid loovusse ja uuenduslikkusse, sealhulgas võrkude infrastruktuuri, ning toob omakorda kaasa Euroopa tööstuse kasvu ja konkurentsivõime suurenemise nii sisuliselt kui infotehnoloogia valdkonnas ja üldisemalt ka mitmes tööstus- ja kultuurisektoris. […]
(9) Autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste ühtlustamise aluseks peab olema kõrgetasemeline kaitse, sest nimetatud õigused on olulised intellektuaalse loomingu seisukohalt. Nende kaitse aitab tagada loovuse säilimise ja arengu autorite, esitajate, tootjate, tarbijate, kultuuri, tööstuse ja laiema üldsuse huvides. […]
(10) Jätkamaks oma loome- ja kunstilist tegevust, peavad autorid ja esitajad saama oma töö kasutamise eest nõuetekohast salvestustasu, samasugust salvestustasu peavad saama tootjad, et neil oleks võimalik nimetatud tegevust rahastada. […] Intellektuaalomandi õiguste piisav õiguskaitse on vajalik, et tagada nimetatud tasu kättesaamine ning võimaldada kindlustada nendele investeeringutele rahuldav kasum.
(23) Käesolev direktiiv peaks täiendavalt ühtlustama autoriõigusi teoste üldsusele edastamiseks. Seda õigust tuleb käsitada laiemas mõttes, et hõlmata edastamist ka üldsusele, kes ei viibi paigas, kus teost esitatakse. […]
(31) Tuleb tagada õiguste ja huvide tasakaal eri liiki õiguste valdajate huvide vahel, samuti eri liiki õiguste valdajate ning kaitstud objekti kasutajate vahel. Olemasolevad erandid ja piirangud, mis nende õiguste puhul liikmesriikides on ette nähtud, tuleb uut elektroonilist keskkonda arvesse võttes läbi vaadata. […]“
4 Selle direktiivi artiklis 3 on sätestatud:
„1. Liikmesriigid näevad ette, et autoritel on ainuõigus lubada või keelata oma teoste edastamist üldsusele kaabel- või kaablita sidevahendite kaudu, sh nende teoste sellisel viisil kättesaadavaks tegemist, et isik pääseb neile ligi enda valitud kohas ja enda valitud ajal.
3. Käesoleva artikli kohase üldsusele edastamise ja üldsusele kättesaadavaks tegemise toiminguga seoses ei lõpe lõigetes 1 ja 2 nimetatud õigused.“
5 Kõnealuse direktiivi artikli 5 lõigetes 3 ja 5 on sätestatud:
„3. Liikmesriigid võivad artiklites 2 ja 3 sätestatud õiguste puhul näha ette erandeid või piiranguid järgmistel juhtudel:
c) reprodutseerimine ajakirjanduses, ringhäälingu kaudu edastatud teoste või muude objektide üldsusele edastamine või kättesaadavaks tegemine ajakohaste majandus-, poliitika- või usuteemaliste trükitud artiklite kaudu, tingimusel et selline kasutusviis ei ole konkreetselt reserveeritud ning et märgitakse ka allikas, sh autori nimi, või teoste või muude objektide kasutamine seoses ajakohastest sündmustest teatamisega ulatuses, mis on informatiivsel eesmärgil vajalik, ning tingimusel, et märgitakse ka allikas, sh autori nimi, kui see ei ole võimatu;
5. Lõigete 1, 2, 3 ja 4 kohaseid erandeid ja piiranguid kohaldatakse üksnes teatavatel erijuhtudel, mis ei ole vastuolus teose või muu objekti tavapärase kasutusega ning ei mõjuta põhjendamatult õiguste valdaja õiguspäraseid huve.“
6 Ajakirja Playboy väljaandja Sanoma tellimusel tegi fotograaf C. Hermès 13. ja 14. oktoobril 2011 vaidlusalused fotod, mis pidid ilmuma ajakirja 2011. aasta detsembri numbris. Selleks andis C. Hermès Sanomale ainuõiguse neid fotosid avaldada. Samuti andis ta Sanomale õiguse kasutada talle autoriõigusest tulenevaid õigusi ja pädevusi.
7 GS Media haldab veebisaiti GeenStijl, millel on saidil antud teabe kohaselt „uudised, skandaalsed paljastused, ajakirjanduslikud uurimused meelelahutuslikel teemadel, rõõmsad naljad“ ja millel on enam kui 230 000 külastajat päevas, mis teeb sellest veebisaidist ühe kümnest kõige külastatavamast Madalmaade uudistesaidist.
8 Veebisaidi GeenStijl toimetus sai 26. oktoobril 2011 ühelt pseudonüümi kasutavalt inimeselt sõnumi, milles oli hüperlink elektroonilisele failile, mis asetses veebisaidil Filefactory.com (edaspidi „veebisait Filefactory“), mis asub Austraalias ja millel säilitatakse andmeid. Elektroonilises failis olid vaidlusalused fotod.
9 Samal päeval nõudis Sanoma GS Media emaettevõtjalt, et see takistaks fotode levitamist veebisaidil GeenStijl.
10 Nende B. G. Dekkeri fotodega seotud artikkel avaldati 27. oktoobril 2011 veebisaidil GeenStijl artikkel pealkirjaga „[...]! Fotod [...] alasti [B. G. ]Dekkerist“, mille juures oli osa ühest vaidlusalusest fotost järgmise tekstiga: Ja nüüd link fotodele, mida olete oodanud.“ Vaid ühe klikiga selle teksti juures olnud hüperlingile juhiti internetikasutajad veebisaidile Filefactory, millel asuv teine hüperlink võimaldas neil alla laadida 11 elektroonilist faili, millest igaüks sisaldas kõnealuseid fotosid.
11 Samal päeval saatis Sanoma GS Media emaettevõtjale meili nõudes kinnitust selle kohta, et hüperlink vaidlusalustele fotodele on veebisaidilt GeenStijl eemaldatud. GS Media seda nõuet ei täitnud.
12 Ent Sanoma nõudmisel kustutati vaidlusalused fotod Filefactory'i veebisaidilt.
13 Sanoma jt õigusnõustaja esitas 7. novembri 2011 kirja teel GS Mediale nõude eemaldada veebisaidilt GeenStijl 27. oktoobri 2011. aasta artikkel ja selles sisalduvad hüperlingid, fotod ning nende kohta samale veebisaidile internetikasutajate poolt sisestatud kommentaarid.
14 Samal päeval avaldati veebisaidil GeenStijl artikkel GS Media ja Sanoma jt vaidlusest nende fotode üle. Artikkel lõppes lausega: „Uuendus: alasti [B. G. Dekkeri] pildid veel nägemata? Need on SIIN“. Selle teadaande juures olid jälle hüperlingid, mis võimaldasid pääseda veebilehele Imageshack.us, millel võis näha ühte või mitut vaidlusalust fotot. Aga ka selle veebisaidi haldaja poole pöördus Sanoma hiljem nõudega kustutada need fotod.
15 Veebisaidil GeenStijl avaldati 17. novembril 2011 kolmas artikkel „Bye Bye, hüvasti Playboy“, mis sisaldas uuesti hüperlinki vaidlusalustele fotodele. GeenStijli foorumis nimetasid kommenteerijad uusi linke teistele veebisaitidele, kus oli võimalik vaidlusaluseid fotosid näha.
16 Detsembris 2011 avaldati vaidlusalused fotod ajakirjas Playboy.
17 Sanoma jt esitasid hagi rechtbank Amsterdamile (Amsterdami esimese astme kohus, Madalmaad), väites eelkõige, et hüperlinkide lisamisega ja ühe kõnealuse foto väljalõike avaldamisega veebisaidil GeenStijl rikkus GS Media C. Hermèsi autoriõigust ning tegutses Sanoma jt suhtes ebaseaduslikult. Rechtbank Amsterdam (Amsterdami esimese astme kohus) rahuldas nõuded suuremas osas.
18 Gerechtshof Amsterdam (Amsterdami apellatsioonikohus, Madalmaad) tühistas esimese astme kohtu otsuse, leides, et hüperlinkide üles panemisega GeenStijli veebisaidile ei rikkunud GS Media C. Hermèsi autoriõigust, kuna fotod olid veebisaidile Filefactory.com üles panemisega juba üldsusele kättesaadavaks tehtud. Ent kohus otsustas, et neid hüperlinke üles pannes on GS Media tegutsenud Sanoma jt suhtes ebaseaduslikult, kuna veebisaidi külastajaid suunati tutvuma vaidlusaluste fotodega, mis olid paigutatud ebaseaduslikult veebisaidile Filefactory. Kui neid hüperlinke ei oleks aga olnud, ei oleks olnud kerge neid fotosid leida. Lisaks leidis Gerechtshof Amsterdam (Amsterdami apellatsioonikohus, Madalmaad), et ühe foto osalise väljalõike ülespanekuga veebisaidile GeenStijl rikkus GS Media C. Hermèsi autoriõigust.
19 GS Media kaebas otsuse edasi eelotsusetaotluse esitanud kohtusse Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaade kõrgeim kohus).
20 Sanoma jt esitasid vastukassatsioonkaebuse, milles nad viitavad eelkõige 13. veebruari 2014. aasta otsusele Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76), asudes seisukohale, et internetikasutajate kasutusse hüperlingi andmine, mis suunab edasi veebisaidile, millele on üles pandud teos ilma autoriõiguse omaja loata, kujutab endast üldsusele edastamist. Samuti väitsid Sanoma jt, et juurdepääs vaidlusalustele fotodele veebisaidil Filefactory oli kaitstud piiravate meetmetega kõnealuse kohtuotsuse tähenduses, millest internetikasutajatel oli võimalus mööda hiilida tänu GS Media ja tema veebisaidi GeenStijl sekkumise tõttu nii, et ringlusse sattunud fotod tehti kättesaadavaks laiemale üldsusele, kui oleks tavaliselt kõnealustele fotodele veebisaidil Filefactory juurde pääsenud.
21 Vastukassatsioonkaebust hinnates leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et ei 13. veebruari 2014. aasta kohtuotsusest Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76) ega 21. oktoobri 2014. aasta kohtumäärusest BestWater (C‑348/13, ei avaldata, EU:C:2014:2315) ei saa täie kindlusega väita, et on tegemist „üldsusele edastamisega“ juhul, kui teos on küll varem avaldatud, kuid ilma autoriõiguste omaja loata.
22 Ühelt poolt tugineb mõistet „üldsusele edastamine“ käsitlev Euroopa Kohtu praktika põhimõttele, et tuleb kontrollida, kas asjaomase sekkumisega jõutakse üldsuseni, keda autoriõiguste omaja polnud varem antud loa puhul arvesse võtnud, mis on kooskõlas autoriõiguse omaja ainuõigusega teost kasutada. Teiselt poolt ei jõuta teose leiukohta suunava hüperlingi lisamisega, juhul kui teos on Internetis juba üldsusele ülesleitav, tegelikult uue üldsuseni. Peale selle tuleb arvesse võtta, et Internetist leiab väga palju teoseid, mis on avaldatud ilma autoriõiguse omaja loata. Veebisaidi haldajal, kellel on kavas lisada teose leiukohta suunav hüperlink, ei ole alati lihtne kontrollida, kas autoriõiguse omaja on andud selle teose varasemaks ülespanekuks loa.
23 Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib lisaks, et vastukassatsioonikaebuses tõstatatakse ühtlasi küsimus tingimuste kohta, mis peavad olema täidetud, et oleks tegemist „piiravate meetmetega“ 13. veebruari 2014. aasta kohtuotsuse Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76) tähenduses. Selle kohta märkis eelotsusetaotluse esitanud kohus, et vaidlusaluseid fotosid ei olnud võimatu leida enne, kui GS Media pani veebisaidile GeenStijl üles hüperlingi, kuid samas ei olnud neid lihtne üles leida, nii et hüperlingi ülespanek hõlbustas fotode leidmist märkimisväärselt.
24 Neil asjaoludel otsustas Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaade kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. a) Kas tegemist on „üldsusele edastamisega“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses, kui muu isik kui autoriõiguse omaja viitab tema hallataval veebilehel kasutusele võetud hüperlingi kaudu kolmanda isiku hallatavale veebisaidile, mis on ligipääsetav Internetti kasutavale üldsusele ja millel on teos kättesaadavaks tehtud autoriõiguse omaja loata?
b) Kas vastust eespool esitatud küsimisele mõjutab see, kas teost on autoriõiguse omaja loaga juba varem mõnel muul viisil üldsusele kättesaadavaks tehtud?
c) Kas seejuures on oluline asjaolu, kas hüperlingi lisaja teab või pidi teadma seda, et autoriõiguse omaja ei ole andnud luba teose ülespanekuks esimese küsimuse punktis a viidatud kolmanda isiku veebisaidile, ja vajaduse korral asjaolu, kas ta teadis või pidi teadma, et teost on ka varem autoriõiguse omaja loata üldsusele kättesaadavaks tehtud?
2. a) Kui vastus esimese küsimuse punktile a on eitav, siis kas juhul, kui Internetti kasutaval üldsusel on võimalik pääseda juurde veebisaidile, millele suunab hüperlink, ja seega teosele, kuid see juurdepääs ei ole hõlbus, mistõttu hüperlingi lisamine teose ülesleidmist tunduvalt hõlbustab, on tegemist või võib tegemist olla üldsusele edastamisega?
b) Kas teise küsimuse punktile a vastamisel on oluline, kas hüperlingi lisaja teab või pidi teadma, et Internetti kasutaval üldsusel ei ole veebisaiti, millele hüperlink suunab, hõlbus üles leida või sellele juurde pääseda?
3) Kas on teisi asjaolusid, mida tuleb arvesse võtta vastamisel küsimusele, kas tegemist on üldsusele edastamisega, kui veebisaidile pannakse üles hüperlink, mis muudab kättesaadavaks teose, mida ei ole veel varem autoriõiguse omaja loal üldsusele kättesaadavaks tehtud?“
25 Nende kolme küsimusega, mida tuleb käsitleda koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas ja millistel asjaoludel on ühel veebisaidil kättesaadavate kaitstud teoste lisamine hüperlingiga autoriõiguse omaja loata teisele vabalt kättesaadavale veebisaidile käsitatav „üldsusele edastamisena“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses.
26 Sellega seoses küsib kohus eelkõige, kui olulised on asjaolud, et asjaomased teosed ei olnud veel autoriõiguse omaja loal muul viisil avaldatud, et nende hüperlinkide pakkumine hõlbustab oluliselt nende teoste leidmist, kuna veebisait, millel need on ligipääsetavad kõigile internetikasutajatele, ei ole kergesti leitav, ja kõnealuste hüperlinkide üles panija teadis või pidi teadma neid fakte, nagu ka asjaolu, et kõnealune autoriõiguse omaja ei olnud andnud luba avaldada kõnealuseid teoseid sellel viimati mainitud veebisaidil.
27 Direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 kohaselt on liikmesriigid kohustatud tagama, et autoritel on ainuõigus lubada või keelata oma teoste edastamist üldsusele kaabel- või kaablita sidevahendite kaudu, sealhulgas nende teoste sellisel viisil üldsusele kättesaadavaks tegemist, et isik pääseb neile ligi enda valitud kohas ja enda valitud ajal.
28 Sellest sättest tuleneb autorite preventiivne õigus astuda teose üldsusele edastamise keelamiseks oma teose võimalike kasutajate ja kasutajate kavatsetava üldsusele edastamise vahele (vt selle kohta kohtuotsused, 15.3.2012, SCF, C‑135/10, EU:C:2012:140, punkt 75, ja 31.5.2016, Reha Training, C‑117/15, EU:C:2016:379, punkt 30).
29 Kuna direktiivi 2001/29 artikli 3 lõige 1 ei täpsusta mõistet „üldsusele edastamine“, tuleb selle sisu ja kohaldamisala määratleda kõnealuse direktiiviga taotletavate eesmärkide alusel ja arvestades konteksti, millesse tõlgendatav säte kuulub (vt selle kohta kohtuotsused, 7.12.2006, SGAE, C‑306/05, EU:C:2006:764, punktid 33 ja 34, ning 4.10.2011, Football Association Premier League jt, C‑403/08 ja C‑429/08, EU:C:2011:631, punktid 184 ja 185).
30 Sellega seoses tuleb meelde tuletada, et direktiivi 2001/29 põhjendustest 9 ja 10 ilmneb, et direktiivi põhieesmärk on kehtestada autoritele kõrgetasemeline kaitse, mis võimaldab neil saada nende teoste kasutamise eest nõuetekohast tasu, eelkõige üldsusele edastamise korral. Järelikult tuleb mõistet „üldsusele edastamine“ käsitada laias tähenduses, nagu on sõnaselgelt märgitud ka direktiivi põhjenduses 23 (vt selle kohta kohtuotsused, 4.10.2011, Football Association Premier League jt, (C‑403/08 ja C‑429/08 EKL 2011, lk I‑9083, punkt 186), ning 7.3.2013, ITV Broadcasting jt, C‑607/11, EU:C:2013:147, punkt 20).
31 Samas tuleneb direktiivi 2001/29 põhjendustest 3 ja 31, et selle direktiivi alusel toimuva ühtlustamise eesmärk on säilitada ja eriti elektroonilises keskkonnas, tasakaal ühelt poolt autoriõiguste ja sellega kaasnevate intellektuaalse omandi õiguste kaitse vahel, mis on tagatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikli 17 lõikega 2, ja teiselt poolt, kaitstud objektide kasutajate huvide ja põhiõiguste, eriti sõna- ja teabevabaduse, kaitse vahel, mis on tagatud harta artikliga 11, nagu ka üldhuvi kaitse.
32 Ka on Euroopa Kohus sedastanud, et mõistes „üldsusele edastamine“ on seostatud kaks kumulatiivset elementi, nimelt teose „edastamise toiming“ ja teose edastamine „üldsusele“ (kohtuotsused, 13.2.2014, Svensson jt, C‑466/12, EU:C:2014:76, punkt 16; ja 19.11.2015, SBS Belgium, C‑325/14, EU:C:2015:764, punkt 15, ning 31.5.2016, Reha Training, C‑117/15, EU:C:2016:379, punkt 37).
33 Lisaks sellele täpsustas Euroopa Kohus, et mõiste „üldsusele edastamine“ eeldab juhtumipõhist hindamist (vt kohtuotsus 15.3.2012, Phonographic Performance (Ireland), C‑162/10, EU:C:2012:141, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika mõiste „üldsusele edastamine“ kohta Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/115/EÜ rentimis- ja laenutamisõiguse ja teatavate autoriõigusega kaasnevate õiguste kohta intellektuaalomandi vallas (ELT 2006, L 376, lk 28) artikli 8 lõike 2 tähenduses, mille kohaldamisala on selles direktiivis sama kui direktiivis 2001/29 (vt selle kohta kohtuotsus, 31.5.2016, Reha Training, C‑117/15, EU:C:2016:379, punkt 33)).
34 Niisuguse hinnangu andmisel tuleb arvesse võtta paljusid täiendavaid kriteeriume, mis ei ole autonoomsed ja on üksteisest sõltuvad. Kuna need kriteeriumid võivad konkreetsetes olukordades esineda väga erineva intensiivsusega, tuleb neid kohaldada nii eraldi kui ka suhestatuna teistesse kriteeriumidesse (kohtuotsused, 15.3.2012, SCF, C‑135/10, EU:C:2012:140, punkt 79; 15.3.2012, Phonographic Performance (Ireland), C‑162/10, EU:C:2012:141, punkt 30, ja 31.5.2016, Reha Training, C‑117/15, EU:C:2016:379, punkt 35).
35 Nendest kriteeriumidest rõhutas Euroopa Kohus kõigepealt kasutaja määravat rolli ja sekkumise tahtlikku iseloomu. Sekkudes edastab kasutaja teose üldsusele, olles täielikult teadlik oma käitumise tagajärgedest, tehes oma klientidele kaitstud teos kättesaadavaks, ja seda eelkõige sellepärast, et selle sekkumiseta ei oleks nimetatud klientidel põhimõtteliselt võimalik edastatud teost jälgida (vt selle kohta kohtuotsused, 15.3.2012, SCF, C‑135/10, EU:C:2012:140, punkt 82 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 15.3.2012, Phonographic Performance (Ireland), C‑162/10, EU:C:2012:141, punkt 31).
36 Teiseks on Euroopa Kohus täpsustanud, et mõiste „üldsus“ viitab määratlemata suurusega potentsiaalsele sihtrühmale ning eeldab peale selle ka küllaltki suurt arvu isikuid (vt selle kohta kohtuotsused, 15.3.2012, SCF, C‑135/10, EU:C:2012:140, punkt 84, ja seal viidatud kohtupraktika, ning 15.3.2012, Phonographic Performance (Ireland), C‑162/10, EU:C:2012:141, punkt 33).
37 Lisaks tuleneb Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast, et selleks, et kaitstud teose edastamine oleks hõlmatud mõistega „üldsusele edastamine“, peab see edastamine toimuma senikasutatust erineva tehnilise vahendi abil või olema suunatud „uuele üldsusele“, st üldsusele, kellega autoriõiguse omajad algseks üldsusele edastamiseks luba andes ei arvestanud (kohtuotsus, 13.2.2014, Svensson jt, C‑466/12, EU:C:2014:76, punkt 24, ning kohtumäärus, 21.10.2014, BestWater International, C‑348/13, ei avaldata, EU:C:2014:2315, punkt 14 ja seal viidatud kohtupraktika).
38 Kolmandaks leidis Euroopa Kohus, et direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses üldsusele edastamise tulusus ei ole tähtsusetu asjaolu (vt selle kohta kohtuotsused, 4.10.2011, Football Association Premier League jt, C‑403/08 ja C‑429/08, EU:C:2011:631, punkt 204; 15.3.2012, SCF, C‑135/10, EU:C:2012:140, punkt 88, ja 5.3.2012, Phonographic Performance (Ireland), C‑162/10, EU:C:2012:141, punkt 36).
39 Sellega seoses tuleb eelkõige neid kriteeriume silmas pidades hinnata, kas niisugusel juhul, nagu on kõne all põhikohtuasjas, on ühel veebisaidil kättesaadavate kaitstud teoste lisamine hüperlingiga autoriõiguse omaja loata teisele vabalt kättesaadavale veebisaidile käsitatav „üldsusele edastamisena“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses.
40 Siinkohal tuleb meelde tuletada, et 13. veebruari 2014. aasta otsuses Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76) tõlgendab Euroopa Kohus direktiivi 2001/29 artikli 3 lõiget 1 nii, et „üldsusele edastamisega“ selle sätte tähenduses ei ole tegemist siis, kui veebisaidil pakutakse hüperlinke, mis viivad teisel veebisaidil vabalt kättesaadavate teoste juurde. Sama tõlgenduseni on jõutud 21. oktoobri 2014. aasta määruses BestWater International (C‑348/13, ei avaldata, EU:C:2014:2315) linkide kohta, mis kasutavad tehnilist erimeetodit (framing).
41 Nende otsuste põhjendustest selgub siiski, et Euroopa Kohus on soovinud väljendada oma seisukoha ainult nende hüperlinkide ülespaneku kohta, mis viivad teosteni, mis on tehtud vabalt kättesaadavaks teisel veebisaidil autoriõiguse omaja nõusolekul, ja leidis nendega seoses, et üldsusele edastamisega ei ole tegemist, sest ei toimunud edastamist uuele üldsusele.
42 Selles kontekstis märgib Euroopa Kohus, et kuna hüperlink ja veebisait, millele see link viib, annavad kaitstud teosele liigipääsu sama tehnilist lahendust, st internetti, kasutades, peab selline link olema suunatud uuele üldsusele. Kui see nii ei ole, eeskätt kuna autoriõiguse omaja loal on teos mõnel teisel veebisaidil kõikidele internetikasutajatele juba vabalt kättesaadav, siis ei saa asjaomast edastamistoimingut pidada „üldsusele edastamiseks“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses. Tõepoolest, niipea ja nii kaua, kui see teos on vabalt kättesaadav veebisaidil, millele hüperlink ligi pääseda võimaldab, tuleb tõdeda, et kui selle teose autoriõiguse omajad on andnud selliseks edastamiseks loa, on nad arvestanud kõigi internetikasutajate kui üldsusega (vt selle kohta kohtuotsus, 13.2.2014, Svensson jt, EU:C:2014:76, punktid 24–28, ja kohtumäärus, 21.10.2014, BestWater International, C‑348/13, ei avaldata, EU:C:2014:2315, punktid 15, 16 ja 18).
43 Seega ei saa järeldada ei 13. veebruari 2014. aasta otsusest Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76) ega 21. oktoobri 2014. aasta määrusest BestWater International (C‑348/13, ei avaldata, EU:C:2014:2315), et veebisaidile selliste hüperlinkide ülespanek, mis viivad kaitstud teostele, mis on tehtud vabalt kättesaadavateks teisel veebisaidil, kuid seda ilma nende teoste autoriõiguse omaja loata, ei ole põhimõtteliselt hõlmatud mõistega „üldsusele edastamine“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses. Vastupidi, need lahendid kinnitavad sellise loa olulisust lähtuvalt eelmainitud sättest, milles nähakse just ette, et iga teose üldsusele edastamiseks peab olema autoriõiguse omaja luba.
44 GS Media, Saksamaa, Portugali ja Slovakkia valitsus ja Euroopa Komisjon väidavad siiski, et kõigi selliste hüperlinkide, mis viivad teistel veebisaitidel avaldatud teostele, automaatne käsitamine „üldsusele edastamisena“, kui nende teoste autoriõiguse omajad ei ole andnud luba teoste internetis avaldamiseks, tooks kaasa sõna- ja teabevabadust jõuliselt piiravad tagajärjed ja ei järgiks direktiiviga 2001/29 taotletud tasakaalu ühest küljest selle vabaduse ja üldhuvi vahel ja teisest küljest autoriõiguse omajate huvide ja intellektuaalse omandi kaitse vahel.
45 Sellega seoses tuleb märkida, et Internet on harta artikliga 11 tagatud sõna- ja teabevabaduse seisukohast eriliselt oluline ja et hüperlingid aitavad kaasa selle toimimisele ning arvamuste ja teabevahetusele võrgus, milles pääseb ligi tohutule hulgale teabele.
46 Teisalt võib eriti eraisikutele, kes soovivad panna üles selliseid linke, osutuda raskeks kontrollida, kas veebisait, millele lingid viivad, annab ligipääsu kaitstud teostele ja kui see nii on, siis kas nende teoste autoriõiguse omajad on andnud loa nende teoste veebis avaldamiseks. Kontrollida on eriti raske, kui need õigused on all-litsentside esemeks. Lisaks võib veebisaidi sisu, sealhulgas kaitstud teoseid, millele hüperlink ligipääsu annab, olla pärast selle hüperlingi loomist muudetud, millest lingi loonud isik peaks olema teadlik.
47 Selleks et hinnata juhtumipõhiselt, kas on tegemist „üldsusele edastamisega“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses, tuleb juhul, kui teisel veebisaidil vabalt ligipääsetav teosele paneb hüperlingi üles isik, kel ei ole kasusaamise eesmärki, arvesse võtta asjaolu, et see isik ei tea ja ei saa mõistlikult teada, et see teos on avaldatud veebisaidil autoriõiguse omaja loata.
48 Tõepoolest, kui selline isik teeb kõnealuse teose avalikult kättesaadavaks, pakkudes teistele internetikasutajatele sellele otseligipääsu (vt selle kohta kohtuotsus, 13.2.2014, Svensson jt, C‑466/12, EU:C:2014:76, punktid 18–23), ei ole ta üldjuhul täielikult teadlik oma tegevuse tagajärgedest, mis kaasnevad klientidele Internetis ebaseaduslikult avaldatud teosele ligipääsu võimaldamisega. Peale selle, kui kõnealune teos oli juba piiranguteta kättesaadav veebisaidil, millele hüperlink ligipääsu võimaldas, võisid kõik internetikasutajad põhimõtteliselt ka ilma sekkumiseta sellele juba ligi pääseda.
49 Kui aga on kindlaks tehtud, et selline isik teadis või pidi teadma, et hüperlink, mille ta üles pani, annab ligipääsu Internetis ebaseaduslikult avaldatud teosele, näiteks autoriõiguse omajate sellekohase teavituse tõttu, siis tuleb arvesse võtta, et selle lingi loomine on „üldsusele edastamine“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses.
50 Sama kehtib ka juhul, kui hüperlink võimaldab veebisaidi kasutajail mööda hiilida kaitstud teost sisaldaval veebisaidil võetud piiravatest meetmetest, mille eesmärk on piirata üldsuse juurdepääsu nii, et see on ainult registreerunud kasutajatel, ja kujutaks endast seega tahtlikku sekkumist, ilma milleta need kasutajad levitatavaid teoseid kasutada ei saa (vt analoogia alusel kohtuotsus, 13.2.2014, Svensson jt, C‑466/12, EU:C:2014:76, punktid 27 ja 31).
51 Pealegi, kui hüperlinke pannakse üles kasusaamise eesmärgil, võib eeldada, et linkide ülespanija on kontrollinud, et asjakohane teos ei ole avaldatud ebaseaduslikult veebisaidil, millele need hüperlingid viivad, millest võib omakorda eeldada, et ülespanek on toimunud täies teadmises kõnealuse teose kaitstusest ja autoriõiguse omaja loa puudumisest teost veebis avaldada. Sellistel asjaoludel ja kui seda ümberlükatavat eeldust ümber ei lükata, on ebaseadustikult avaldatud teosele viiva hüperlingi ülespanek „üldsusele edastamine“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses.
52 Siiski ei ole uue üldsuse puhul tegemist edastamisega „üldsusele“ selle sätte tähenduses juhul – mida on meelde tuletatud antud otsuse punktides 40–42 –, kui teosed, millele kõnealused hüperlingid võimaldavad ligi pääseda, on muudetud vabalt kättesaadavateks teisel veebisaidil autoriõiguse omaja loal.
53 Direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 selline tõlgendus tagab autoriõiguste kõrgetasemelise kaitse, mida on selle direktiiviga taotletud. Direktiivi selle sätte alusel ja kõnealuse direktiivi artikli 5 lõikega 3 piiratud ulatuses peavad autoriõiguse omajad tegutsema – lisaks nende teose algsele veebis avaldamisele – samamoodi ka kõigi isikute vastu, kes panevad kasusaamise eesmärgil üles hüperlingi veebisaidil ebaseaduslikult avaldatud teosele ning käesoleva kohtuotsuse punktides 49 ja 50 esitatud tingimustel ka niisuguste isikute vastu, kes on selliseid linke üles pannud kasusaamise eesmärgita. Sellega seoses tuleb märkida, et neil autoriõiguse omajail on alati võimalus teavitada selliseid isikuid nende teoste veebis avaldamise ebaseaduslikkusest ja võtta tarvitusele nendevastased meetmed juhul, kui nad keelduvad neid hüperlinke eemaldamast, ilma et nad saaksid tugineda ühelegi selle artikli 5 lõikes 3 loetletud erandile.
54 Põhikohtuasja puhul on selge, et GS Media haldab veebisaiti GeenStijl ja et ta pani kasusaamise eesmärgil üles hüperlingid veebisaidil Filefactory asuvatele failidele, mis sisaldavad vaidlusaluseid fotosid. Samuti on selge, et Sanoma ei andnud luba nende fotode veebis avaldamiseks. Pealegi paistab eelotsusetaotluses sisalduvast asjaolude kirjeldusest nähtuvat, et GS Media oli sellest viimasest asjaolust teadlik ja seega ei saa ümber lükata eeldust, et need hüperlingid pandi üles täie teadmisega selle avaldamise ebaseaduslikkusest. Eeltoodud tingimusi arvestades tundub – mida tuleb kontrollida eelotsusetaotluse esitanud kohtul –, et neid hüperlinke üles pannes on GS Media neid „üldsusele edastanud“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses, ilma, et oleks vaja selles kontekstis hinnata teisi eelotsusetaotluse esitanud kohtu välja toodud asjaolusid, millele on viidatud käesoleva kohtuotsuse punktis 26.
55 Kõiki eespool toodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esitatud küsimustele vastata, et direktiivi 2001/29 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et määrata kindlaks, kas „üldsusele edastamisega“ selle sätte tähenduses on tegemist siis, kui veebisaidile pannakse üles hüperlink, mis viib teisele veebisaidile, millel on autoriõigusega kaitstud teosed vabalt üldsusele kättesaadavad ilma autoriõiguse omaja loata, tuleb tuvastada, kas neid veebilinke pakkus ilma kasusaamise eesmärgita isik, kes ei teadnud või ei võinud mõistlikult teada, et nende teoste teisel veebisaidil avaldamine on ebaseaduslik, või kas need hüperlingid on vastupidi üles pandud kasusaamise eesmärgil olukorras, kui sellist teadmist tuleb eeldada.
56 Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selleks, et määrata kindlaks, kas „üldsusele edastamisega“ selle sätte tähenduses on tegemist siis, kui veebisaidile pannakse üles hüperlink, mis viib teisele veebisaidile, millel on autoriõigusega kaitstud teosed vabalt üldsusele kättesaadavad ilma autoriõiguse omaja loata, tuleb tuvastada, kas neid veebilinke pakkus ilma kasusaamise eesmärgita isik, kes ei teadnud või ei võinud mõistlikult teada, et nende teoste teisel veebisaidil avaldamine on ebaseaduslik, või kas need hüperlingid on vastupidi üles pandud kasusaamise eesmärgil olukorras, kui sellist teadmist tuleb eeldada.

matches: kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus


Põhjendamatult madal maksumus | Rahandusministeerium
Avaleht Korduma kippuvad küsimused Riigihangete menetlemine alates 01.09.2017 Põhjendamatult madal maksumus
1. Kui hankija leiab, et pakkumuse maksumus ei ole hankelepingu eset arvestades põhjendamatult madal, siis kas ta peab küsima selgitust § 115 lg 2 alusel?
(lisatud 24.10.2017)
Riigihangete seaduse § 115 lg-d 1 ja 2 tuleks nende koosmõjus mõista nii, et kui täidetud on üks või mitu lõikes 2 sätestatud alust, on hankija kohustatud küsima lõikes 1 nimetatud selgitust, sõltumata sellest, mida hankija pakkumuse maksumuse põhjendatusest eelnevalt arvanud on.
Lihtsamalt öeldes kohustab ühe või mitme § 115 lg 2 aluse olemasolu hankijat alati selgitust küsima.
2. Kas hankija võib valida, millise § 115 lg 2 aluse kohta ta selgitust küsib?
Kuna hankija peab kontrollima § 115 lõikes 2 sätestatud mõlemat alust, ei saa nende mõlema olemasolul valida, kumma alusel ta selgitust küsib. Samamoodi ei saa hankija loobuda näiteks punktis 2 sätestatud tõendi küsimisest põhjusel, et punktis 1 sätestatud alus esineb.
3. Milline on paragrahv 115 lõikes 4 nimetatud muu asjakohane tõendusmaterjal?
Riigihangete seadus ei sätesta täpsemalt, milline peaks olema muu asjakohane tõendusmaterjal. Küll aga tuleneb § 115 lg-st 4, et tõendusmaterjal peab andma hankijale võimaluse otsustada, kas nõuda selgitust või mitte. Kuna selgituse nõudmise kohustus on seotud teadmisega sellest, kas pakkuja või alltöövõtja töötajate keskmine töötasu oli väiksem kui 70 protsenti sama ajavahemiku valdkonna keskmisest töötasust, siis peab tõendusmaterjalist vastav teave ilmnema. Seega, kui hankija saab mis iganes esitatud tõendusmaterjali pinnalt teha järelduse, et pakkuja või alltöövõtja keskmine töötasu oli suurem kui 70% valdkonna keskmisest, siis ei lasu tal kohustust täiendavate selgituste küsimiseks.
4. Kuidas hankija tuvastab, et pakkumuse põhjendatud madal maksumus on tingitud hankelepingu täitmise kohas kehtivate keskkonna-, sotsiaal- või tööõiguse valdkonda reguleerivate sätete eiramisest?
Riigihangete seaduses ega direktiivides ei ole sätestatud, millisele teabele või vahendile tuginedes peaks tuvastama seda, et pakkumuse põhjendatud madal maksumus on tingitud hankelepingu täitmise kohas kehtivate keskkonna-, sotsiaal- või tööõiguse valdkonda reguleerivate sätete eiramisest. Kuna pakkumuse tagasilükkamine põhjendamatult madalana eeldab hankija poolt asjaomase teabe hindamist ja kaalumist, siis võib olla see mis iganes teave või vahend, kui hankija suudab põhjendada, et eksisteerib põhjuslik seos pakkumuse madala maksumuse ja keskkonna-, sotsiaal- või tööõiguse normide eiramise vahel.
5. Kuidas rakendada § 115 lg-s 2 sätestatut raamlepingu puhul?
Seadusandja ei ole § 115 lg 2 osas näinud ette erireegleid juhuks, kui sõlmitakse ehitustööde raamleping. Kui raamlepingu korral tunnistatakse edukaks mitu pakkujat, ei erine § 115 lg 2 p 2 rakendamine kuidagi tavapärasest, seega tuleb kõigilt edukaks tunnistatud pakkujatelt nõuda § 115 lg-s 3 nimetatud tõendit või selle esitamise või selle esitamise objektiivse võimatuse korral lähtuda lõikes 4 sätestatud muust asjakohasest tõendusmaterjalist.
Paragrahv § 115 lg 2 p 1 rakendamine ei ole iseenesest võimatu seetõttu, et edukaks tunnistatakse rohkem kui üks pakkumus, eeldusel, et menetluses moodustub pingerida ning pakkumusi saab maksumuse alusel järjestada. Sellisel juhul saab hankija võtta iga pakkumuse, mille ta kavatseb edukaks tunnistada ning võrrelda selle maksumust järgmisega ning vastavaks tunnistatud pakkumuste maksumuste keskmisega. Praktikas võib see tähendada, et asjaomased tehted ei pruugi tegelikult kaasa aidata võimalike alapakkumuste tuvastamisele, kuid erireeglit raamlepingute osas ette nähtud ei ole.
6. Mis peaks olema pakkujalt küsitava selgituse sisuks?
Riigihangete seadus ei sätesta, mis on pakkujalt küsitava selgituse täpseks sisuks, vaid see on hankija otsustada lähtuvalt pakkumusest, pakkujast ja hankes tähendust omavatest asjaoludest. Eeltoodust lähtuvalt ei saa seadus ette näha ka seda, mida pakkuja peaks hankija päringule vastama. Selgituse hindamisel lähtub hankija § 115 lg-s 8 sätestatust.
7. Kas ja kuidas kontrollida pakkumuse maksumuse põhjendatust erimenetlustes?
Kuna § 115 asub 2. peatükis, siis § 115 kohaldub hankemenetlustes ning sellistes menetlustes mille kohta on RHS-is sätestatud, et kohaldatakse 2. peatükki, nagu näiteks võrgustikusektoris ja kaitse- ja julgeolekuvaldkonnas. Väljakuulutamiseta läbirääkimistega hankemenetluses kohaldatakse §-i 115 siis, kui menetlus on kujundatud nii, et selles esitatakse pakkumusi.
Erihangete, ehk lihthankemenetluse ja sotsiaal- ja eriteenuste erimenetluse korral võiks lähtuda eelmise seaduse alusel tekkinud vaidlustus- ja kohtupraktikast. Riigihangete vaidlustuskomisjon on näiteks lihtsustatud korras tellitavate teenuse puhul leidnud, et riigihanke korraldamise üldpõhimõtetest tuleneb, et hankija peab vältima lepingu sõlmimist isikuga, kelle pakkumus on põhjendamatult madala maksumusega.
Kohus on leidnud, et sellisel juhul ei pea hankija lähtuma otseselt asjaomastest erinormidest, kuid see oleks analoogia korras kohane. Vaidlustus- ja kohtupraktikast ei tulene üheselt, kas erimenetlustes § 115 kohaldamiseks tuleks see riigihanke alusdokumentides ette näha, kuid sarnaselt näiteks pöördmenetluse kasutamisega eeldustega lihthankemenetluses, võiks selline lahendus olla mõistlik.
8. Millisest piirmäärast alates rakendab võrgustikusektori hankija § 115 lg-d 2?
Kuna võrgustikusektoris ei ole ehitustööde riigihanke piirmäära, kohaldub võrgustikusektori hankijale, kes ei ole samal ajal avaliku sektori hankija, § 115 lg-s 2 sätestatud kohustus siis, kui ehitustööde hankelepingu eeldatav maksumus ületab rahvusvahelist piirmäära.
9. Millal on hankija kohustatud pakkumuse maksumuse kohta selgitusi küsima?
Riigihangete seaduse § 115 näeb ette kolm alust, millal on hankija kohustatud pakkumuse maksumuse kohta selgitust küsima.
Esimene nendest alustest on kui hankija leiab, et pakkumuse maksumus on hankelepingu eset arvestades põhjendamatult madal. Tegemist on sarnase kohustusega, mis lasus hankijal eelmise RHS 48 lg 1 kohaldamisel, erinedes viimasest selle poolest, et § 115 lg 1 ei seo selgituse küsimise kohustust enam hankelepingu eeldatava maksumusega, vaid hankelepingu esemega.
Võrdlus hankelepingu esemega tähendab sisuliselt võrdlust turuhinnaga. Praktikas tähendab see, et kui hankija on hankelepingu eeldatava maksumuse määranud korrektselt nii, et see vastab turuhinnale, saab hankija § 115 lg 1 kohaldamisel võrrelda pakkumuse maksumust ka hankelepingu eeldatava maksumusega ja vajadusel toetuda eelmise RHS § 48 lg 1 osas tekkinud haldus- ja kohtupraktikale.
Teine kohustuslik selgituse küsimise alus tõusetub § 115 lg 2 p 1 alusel siis, kui tegemist on ehitustööde hankelepingu või ehitustööde kontsessioonilepinguga, mille eeldatav maksumus on vähemalt võrdne riigihanke piirmääraga ja hankemenetluses on riigihanke alusdokumentidele vastavaks tunnistatud vähemalt kolm pakkumust.
Nende eelduste täitumisel on hankija kohustatud nõudma selgitust pakkujalt, kelle pakkumuse ta kavatseb edukaks tunnistada, kui tema pakkumuse maksumus on maksumuselt järgmise vastavaks tunnistatud pakkumuse maksumusest vähemalt 10 protsendi võrra madalam või selle pakkuja pakkumuse maksumus on vastavaks tunnistatud pakkumuste maksumuste keskmisest vähemalt 20 protsendi võrra madalam.
Kolmas alus selgituse küsimiseks võib tuleneda § 115 lg 2 p 2 kohaldamisest. Kui tegemist on ehitustööde hankelepingu või ehitustööde kontsessioonilepinguga, mille eeldatav maksumus on vähemalt võrdne riigihanke piirmääraga, peab hankija alati tuvastama, kas eeldatavalt eduka pakkuja või tema pakkumuses nimetatud alltöövõtja töötajate keskmine töötasu oli võrdlusperioodi jooksul väiksem kui 70 protsenti valdkonna keskmisest töötasust.
Selle tuvastamiseks nõuab hankija pakkujalt § 115 lg-s 3 nimetatud tõendi või lõikes 4 sätestatud juhul muu asjakohase tõendusmaterjali esitamist. Tõendi või muu asjakohase tõendusmaterjali nõudmise kohustus ei sõltu sellest, mida hankija pakkumuse maksumuse põhjendatusest arvab, ehk teisisõnu on hankija alati kohustatud tõendit või muud asjakohast tõendusmaterjali nõudma.
Kui hankija tuvastab esitatud andmete põhjal, et pakkuja ja võimaliku alltöövõtja keskmine töötasu ületas 70 protsenti valdkonna keskmisest töötasust, ei pea hankija § 115 lg 2 p 2 alusel pakkujalt selgitust nõudma. See ei välista mõistagi selgituse küsimist mõnel muul §-s 115 ette nähtud alusel.
Kui hankija tuvastab, et pakkuja või alltöövõtja töötasu oli väiksem kui 70 protsenti valdkonna keskmisest töötasust, küsib ta pakkujalt § 115 lg 1 alusel selgitust.


Määrus kehtestatakse «Töötervishoiu ja tööohutuse seaduse» (RT I 1999, 60, 616; 2000, 55, 362; 2001, 17, 78) § 3 lõike 4 alusel.
3) kuuldepiirkonnaheli – heli sagedusvahemikus 20 Hz kuni 20 kHz;
5) ultraheli – heli sagedusega üle 20 kHz;
11) maksimaalne helirõhutase – A-korrigeeritud helirõhu maksimaalne tase kuuldeläve helirõhu suhtes, ühik dB(A);
12) impulssheli – alla 1 sekundi kestev heli, vastavalt standardi ISO 1996-1:1982 määratlusele.
§ 3. Müra piirnormid töökeskkonnas
§ 4. Müra mõõtmine
§ 5. Tööandja tegevus
6) korrigeeritud kiirendus – kiirenduse sagedus-korrigeerimine vastavalt standardile ISO 2631-1:1997 (üldvibratsiooni korral) ja standardile ISO 5349-1:2001 (kohtvibratsiooni korral), ühik m/s2. Korrigeeritud kiirendus kohtvibratsiooni korral määratakse valemiga:
8) kiirenduse tase – kiirendus vibrokiirenduse lävisuuruse suhtes:
§ 7. Vibratsiooni piirnormid töökeskkonnas
(4) Kui kohtvibratsiooni korrigeeritud kiirendus ületab 2,5 m/s2, tuleb kasutusele võtta vibratsiooni mõju vähendavad abinõud.
§ 8. Vibratsiooni mõõtmine
§ 9. Tööandja tegevus
5) mõõdetavate suuruste ajaline keskmine või ruutkeskmine – ajas muutuva elektromagnetvälja ekspositsiooni määramiseks ja maksimaalselt lubatud suurustega võrdlemiseks leitakse mõõdetavate suuruste ajaline keskmine Mk või ruutkeskmine Mkr järgmiste valemite abil:
6) osaline ekspositsioon – elektromagnetvälja mõju inimkeha osale mittehomogeenses väljas;
7) ruumiline keskmine – vaadeldavas ruumiosas toimiva elektromagnetväljaga ekvivalentse homogeense elektromagnetvälja parameeter. Mittehomogeense välja mõju määramiseks ja maksimaalselt lubatud suurustega võrdlemiseks tuleb teostada mõõdetavate suuruste ruumiline keskmistamine;
(2) Voolutugevuse piirnorm võimalike lülitusefektide korral on Im=1000 f mA keskmiselt igas sekundis (tk = 1 sek) sagedustel 3 kHz kuni 100 kHz ning Imr = 100 mA ruutkeskmiselt iga 6 minuti jooksul (tk = 6 min) sagedustel 0,1 MHz kuni 100 MHz ja lagiväärtusena – 500 mA.
(4) Indutseeritud voolu mõõtmine ei ole kohustuslik, kui elektriväljatugevuse osaline ekspositsioon ei ületa tabelis 3 antud Mmax suurust sagedustel, mis ei ületa 0,45 MHz ning sagedusvahemikus 2 kuni 50 MHz on väiksem kui 0,16 Mmax.
(2) Voolutugevuse piirnormid võimalike lülitusefektide korral on Im = 450 f mA keskmiselt igas sekundis (tk = 1 sek) sagedustel 3 kHz kuni 100 kHz ning Imr = 45 mA ruutkeskmiselt iga 6 minuti jooksul (tk = 6 min) sagedustel 0,1 MHz kuni 100 MHz ja lagiväärtusena – 220 mA.
(3) Indutseeritud voolude mõõtmine ei ole kohustuslik, kui elektriväljatugevuse osaline ekspositsioon ei ületa tabelis 5 antud Mmax suurust sagedustel, mis ei ületa 0,20 MHz ning sagedusvahemikus 2 kuni 50 MHz on väiksem kui 0,16 Mmax.
(6) Käesolevas paragrahvis toodud erandid ei kehti sagedusvahemikus 0,003–0,1 MHz. Siiski võib tabelis 3 toodud piirnorme ületada, kui on võimalik näidata, et ruutkeskmine voolutihedus 1 sekundi jooksul koe iga 1 cm2 kohta ei ületa 35 f mA/cm2, kus f on sagedus MHz-des.
§ 19. Füüsikaliste ohutegurite parameetrite mõõtmise kord
Määruses nimetatud füüsikaliste ohutegurite parameetreid võivad mõõta laborid, kellele on Eesti Akrediteerimiskeskuse või mõne muu pädeva akrediteerimisasutuse poolt «Mõõteseaduse» (RT I 1994, 71, 1224; 2000, 71, 442) § 134 lõike 2 alusel välja antud mõõtelabori erialast kompetentsust kinnitav tunnistus või akrediteerimistunnistus.


Majandus- ja kommunikatsiooniministri 29. septembri 2003. a määruse nr 233 „Klassifitseerimata laevade seadistamise ja varustamise nõuded” muutmine – Riigi Teataja
Majandus- ja kommunikatsiooniministri 29. septembri 2003. a määruse nr 233 „Klassifitseerimata laevade seadistamise ja varustamise nõuded” muutmine
RT I, 20.11.2015, 1
Vastu võetud 13.11.2015 nr 133
Määrus kehtestatakse meresõiduohutuse seaduse § 19 lõike 6 alusel.
§ 1. Majandus- ja kommunikatsiooniministri 29. septembri 2003. a määruses nr 233 „Klassifitseerimata laevade seadistamise ja varustamise nõuded” tehakse järgmised muudatused:
„Klassifitseerimata laevade seadistamise ja varustamise nõuded ning ohutusnõuded”;
2) paragrahvi 1 täiendatakse lõigetega 3 ja 4 järgmises sõnastuses:
„(3) Klassifitseerimata kalalaevadele pikkusega 24 m ja enam rakendatakse käesoleva määruse nõudeid majandus- ja kommunikatsiooniministri 29. detsembri 2004. a määruses nr 222 „Kalalaevade ohutusnõuded, sõidupiirkonnad ning vastavuse tunnistuse, vabastuse tunnistuse ja varustuse nimekirja vormid” sätestatud eristustega.
(4) Klassifitseerimata kohaliku rannasõidu reisilaevadele pikkusega 24 m ja enam rakendatakse käesoleva määruse nõudeid majandus- ja kommunikatsiooniministri 9. märtsi 2005. a määruses nr 30 „Kohalikus rannasõidus sõitvate reisilaevade klassid, sõidupiirkonnad, ohutusnõuded ja ohutuse tunnistuse vorm” sätestatud erisustega.”;
3) paragrahvi 2 punkt 16 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„16) raadioeeskiri – Rahvusvahelise Telekommunikatsiooni Liidu konventsiooni ja põhikirja täiendav raadioeeskiri;”;
4) paragrahvi 2 punkti 18 täiendatakse pärast sõnu „hädahäire edastamise” sõnaga „võimalusega”;
5) paragrahvi 3 täiendatakse punktiga 11 järgmises sõnastuses:
„11) AIS-SART (AIS Search and Rescue Transmitter) – AIS-sagedustel töötav otsingute ja päästmise saatja;”;
6) paragrahvi 3 punkt 2 tunnistatakse kehtetuks;
7) paragrahvi 9 lõike 1 punktis 1, § 10 lõike 1 sissejuhatavas lauseosas, § 11 lõike 1 punktis 3 ja § 11 lõikes 2 asendatakse sõna „hädateadet” sõnaga „hädahäiret”;
8) paragrahvi 9 lõike 1 punkt 4 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„4) otsingute ja päästmise asukoha määramise seadmega, mis töötab kas sagedusribas 9 GHz (SART) või AIS-sagedustel (AIS-SART) ning peab olema paigaldatud nii, et seda oleks kerge kasutada. Seade võib olla üks nendest, mida kasutatakse päästevahendites;”;
9) paragrahvi 9 lõike 1 punkti 7 esimene lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„satelliit-EPIRB-iga, millega saab edastada hädahäiret polaarorbiidil asuva satelliitsüsteemi kaudu sagedusribas 406 MHz.”;
„(11) Kõikidel reisilaevadel peab kohas, kust tavaliselt toimub laeva juhtimine, asuma sidevahendid kahepoolseks sideks otsingute ja päästmise olukorras lennundussagedustel 121,5 MHz ja 123,1 MHz.”;
11) paragrahvi 9 lõikes 2 asendatakse tekstiosa „punktides 4–6” tekstiosaga „punktides 5–6”;
12) paragrahvi 9 lõige 3 tunnistatakse kehtetuks;
13) paragrahvi 9 täiendatakse lõikega 4 järgmises sõnastuses:
„(4) Raadioseadmete juurde kuuluv dokumentatsioon peab vastama Rahvusvahelise Telekommunikatsiooni Liidu põhikirja ja konventsiooni raadioeeskirja lisa 16 nõuetele.”;
14) paragrahvi 10 lõike 1 punkt 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„1) VHF raadioseadmega, kasutades DSC-d;”;
15) paragrahvi 10 lõike 1 punkt 5 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„5) geostatsionaarse INMARSAT satelliitsüsteemi kaudu töötava raadioseadmega. Seda nõuet võib täita INMARSAT maapealse laevajaama abil.”;
16) paragrahvi 11 pealkiri muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„§ 11. Raadioseadmed – merealad A1 ja A2”;
17) paragrahvi 11 lõike 1 sissejuhatavas lauseosas asendatakse tekstiosa „merealas A2” tekstiosaga „merealades A1 ja A2”;
18) paragrahvi 12 pealkiri muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„§ 12. Raadioseadmed – merealad A1, A2 ja A3”;
19) paragrahvi 12 lõike 1 sissejuhatavas lauseosas asendatakse tekstiosa „merealas A3” tekstiosaga „merealades A1, A2 ja A3”;
20) paragrahvi 12 lõike 1 punktis 1 asendatakse läbivalt sõna „hädateadete” sõnadega „häda- ja ohutuseteadete”;
21) paragrahvi 12 lõike 2 punktis 5 asendatakse tekstiosa „§ 10 lõike 1 punktides 1, 2 ja 4 ning § 10 lõike 2 punktides 1 ja 3” tekstiosaga „käesoleva paragrahvi lõike 1 punktides 1, 2 ja 4 ning lõike 2 punktides 1 ja 3”;
22) paragrahvis 13 asendatakse sõnad „vastava raadioseadmega” sõnadega „vastavate raadioseadmetega”;
23) paragrahvi 14 lõike 1 punktist 3 jäetakse välja sõna „ning”;
24) paragrahvi 15 lõikest 2 jäetakse välja tekstiosa „või §-s 11”;
25) paragrahvi 16 lõikes 8 asendatakse tekstiosa „punkti 9” tekstiosaga „lõike 1 punkti 8”;
26) paragrahv 18 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„§ 18. Navigatsioonivahendite ja -seadmete nõutav kogus laevas
≤ 150–300
≤ 300–500
≤ 500–1600
Peamagnetkompass
Roolikompass
Roolikompass avariirooli juures
Käsilood
Välisõhu termomeeter
Merevee termomeeter
Kaarditöö instrumendid (komplekt)
Laeva kell
27) paragrahvi 19 lõiked 6 ja 7 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(6) Peamagnetkompassi deviatsioon peab olema viidud miinimumini ja laeval peab olema jääkdeviatsiooni tabel või graafik. Jääkdeviatsiooni erinevuse korral rohkem kui ± 3º tabelis või graafikus näidatust, tuleb läbi viia uued deviatsioonitööd ning koostada uus jääkdeviatsiooni tabel või graafik.
(7) Laevas peab pidama arvestust kompassi paranduste kohta vähemalt üks kord navigatsioonivahi jooksul.”;
28) paragrahvi 19 lõike 10 viimane lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Siseveelaevad vabastatakse käesolevas lõikes nimetatud nõude täitmisest.”;
29) paragrahvi 20 lõige 2 tunnistatakse kehtetuks;
30) paragrahvi 21 lõike 1 punktist 2 jäetakse välja sõnad „ja nende kuvamise navigatsioonisillas”;
31) paragrahvi 21 lõige 2 tunnistatakse kehtetuks;
32) paragrahvi 23 pealkiri muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„§ 23. Nõuded laevale kogumahutavusega 3000 ja enam”;
33) paragrahvi 23 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Laeval kogumahutavusega 3000 ja enam peab lisaks §-des 19–22 toodud nõuetele olema kas sagedusribas 3 GHz töötav radar või teine sagedusribas 9 GHz töötav radar või mõni muu § 19 lõikes 11 nimetatust sõltumatu vahend, mis võimaldab avastada, kuvada ning määrata kaugust ja peilingut radartransponderiteni ning teiste laevade, ehitiste, poide, kaldajoone ja navigatsioonimärgistuseni, abistamaks laevajuhti navigeerimisel ja kokkupõrke vältimisel.”;
34) paragrahvi 23 lõiked 3 ja 4 tunnistatakse kehtetuks;
35) määrust täiendatakse §-ga 231 järgmises sõnastuses:
„§ 231. Silla navigatsioonivahi alarmsüsteem
(2) Silla navigatsioonivahi alarmsüsteem peab olema alati sisse lülitatud, kui laev on käigus.”;
36) paragrahv 24 tunnistatakse kehtetuks;
37) paragrahvi 27 lõiked 1 ja 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Reisilaev peab olema varustatud kollektiivsete päästevahenditega järgmiselt:
(2) IV klassi reisilaeva ühe parve kasutuskõlbmatuks muutumise korral peab alles jäänud päästevahendite hulk tagama 100% inimeste mahutavuse.”;
38) paragrahvi 28 lõikest 3 jäetakse välja sõnad „ja jäiku”;
39) paragrahvi 30 lõigetes 6–8 ja § 35 lõikes 13 asendatakse läbivalt sõna „kogupikkusega” sõnaga „pikkusega”;
40) määrust täiendatakse paragrahviga 301 järgmises sõnastuses:
„§ 301. Päästevahendite sidevahendid
2) kõik laevad kogumahutavusega vähem kui 500 peavad olema varustatud GMDSS nõuetele vastavate kantavate VHF raadiojaamadega – vähemalt 1 komplekt.”;
41) paragrahvi 31 lõike 2 punkt 29 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„29) üks prožektor, mis valgustab vähemalt 6º horisontaalses ja vertikaalses sektoris valgustugevusega 2500 kandelat vähemalt 3 tunni jooksul;”;
42) paragrahvi 31 lõike 2 punktis 30 asendatakse sõna „ülikonda” sõnadega „termilist kaitsevahendit”;
43) paragrahvi 32 lõike 2 punkt 11 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„11) üks prožektor, mis valgustab vähemalt 6º horisontaalses ja vertikaalses sektoris valgustugevusega 2500 kandelat vähemalt 3 tunni jooksul;”;
44) paragrahvi 34 lõige 5 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(5) Pääste- ja valvepaadi veeskamisseadmed peavad olema varustatud mehhaanilise jõuajamiga vintsiga. Valvepaadi veeskamiseadmed peavad tagama inimeste ja varustusega täielikult komplekteeritud valvepaadi tõstmise kiirusega mitte vähem kui 0,3 m/sek.”;
45) paragrahvi 34 täiendatakse lõigetega 7 ja 8 järgmises sõnastuses:
„(7) Päästepaatide, päästeparvede ja valvepaatide veeskamisseadmete lööprid kuuluvad vahetamisele vähemalt iga viie aasta järel.
(8) Kord viie aasta jooksul viiakse läbi veeskamisseadmete katsetamine. Katsetus viiakse läbi 1,1 kordse maksimaalselt lubatud koormusega.”;
46) paragrahvi 42 lõiked 7–9 tunnistatakse kehtetuks;
47) paragrahvi 58 täiendatakse lõikega 5 järgmises sõnastuses:
„(5) Õhuballoonide hüdrauliline survekatsetus peab toimuma vähemalt iga 10 aasta järel.”;
48) paragrahvi 74 lõike 1 viimane lause tunnistatakse kehtetuks;
49) paragrahvi 74 lõikes 4 asendatakse läbivalt tekstiosa „m/sek” tekstiosaga „m/min”;
50) määrust täiendatakse uue 13. peatükiga järgmises sõnastuses:
„13. peatükk
PÜSTUVUS JA UPPUMATUS
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud ventiilid, uksed ja mehhanismid tuleb vastavalt markeerida, et tagada nende nõuetekohane kasutamine maksimaalse ohutusega.”;
51) paragrahvi 77 täiendatakse lõikega 11 järgmises sõnastuses:
„(11) Laev tuleb viia vastavusse käesoleva määruse 1. detsembril 2015. a jõustunud tingimustega esimeseks iga-aastaseks või täisülevaatuseks pärast nimetatud muudatuste jõustumist.”;
52) paragrahvi 77 lõige 3 tunnistatakse kehtetuks.
§ 2. Määrus jõustub 1. detsembril 2015. a.


Viimati uuendatud: Esmaspäev, 03 September 2018 09:58 | Prindi	| Klikke: 5219
Dir kk 15.02.2017 nr 1-4/2
1. Kooli kodukord kehtestatakse Põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 68 lg 1 alusel
2. Kooli kodukorraga määratakse koolis kehtivad reeglid. Neid peavad täitma kõik õpilased ja kooli töötajad (PGS § 68 lg 1; PGS § 74 lg 1).
3. Kodukorrast kinnipidamine tagab koolis töörahu ja eeldab koostööd õpilaste, lapsevanemate ja koolitöötajate vahel.
4. Kooli kodukorra täitmisest oleneb hinnang õpilase käitumisele.
5. Ettepanekuid kooli kodukorra täiendamiseks ja parandamiseks on õigus teha õppenõukogul, õpilasesindusel, kooli juhtkonnal, ainekomisjonidel, klasside lastevanemate esindajatel ja hoolekogul.
6. Kodukorra kehtestab direktor, esitades selle eelnevalt arvamuste avaldamiseks kooli hoolekogule ja õpilasesindusele.
7. Kodukorra reeglite täitmine tagab kõikidele võimaluse õppida.
8. Üksteisega suheldakse lugupidavalt. Järgitakse kultuurse käitumise reegleid.
9. Kodu ja kooli vahelise kiire informatsiooni vahetuse kindlustamiseks teatavad mõlemad osapooled teineteisele toimivad kontaktandmed (e-posti aadressid ja telefoninumbrid).
10. Kooli tegevusega mitteseotud isikutel on ilma kooli kantseleist saadud loata kooli ruumides viibimine keelatud.
11. Kooli välisuks avatakse hommikul kell 7.30 ja suletakse kell 18.00
12. Õpilane jõuab kooli hiljemalt 5 minutit enne esimese tunni algust.
13. Esimene õppetund algab kell 8.15.
14. Koolist lahkumiseks küsib õpilane luba klassijuhatajalt või aineõpetajatelt. Loa andnud õpetaja kirjutab e-kooli puudumise põhjenduse.
15. Koolivälisele üritusele suunab õpilase juhendaja-õpetaja, esitades selleks vormikohase avalduse direktorile.
16. Õpilane võib pärast õppetundide lõppu viibida koolis, kui ta on seotud kooli tegevustega.
17. Õppe- ja klassiväline töö kooliruumides peab olema lõppenud hiljemalt kell 21.00. Erandjuhud lepib õpetaja kokku kooli juhtkonnaga.
18. Pärast õhtuse ürituse lõppu korraldab vastutav õpetaja uste ja akende lukustamise ning valgustuse kustutamise.
19. Koolist võib puududa ainult mõjuva põhjusega.
20. Mõjuvaks põhjuseks loetakse:
a) õpilase haigestumine;
b) õpilasele tervishoiuteenuse osutamine;
c) läbimatu koolitee;
d) sotsiaalministri määruses sätestatud ilmastikutingimused;
e) olulised perekondlikud põhjused, mis on pikemad kui üks koolipäev, mille jaoks tuleb lapsevanemal kirjalikult luba küsida direktorilt, kellel on õigus otsustada selle põhjendatuse üle;
f) puudumine juhendaja/õpetaja taotluse alusel;
g) puudumine kooli, valla, riigi esindamisel eelneva taotluse alusel.
21. Aineõpetajal ja klassijuhatajal on õigus mitte lubada õpilasel õppetunnist puududa, kui puudumise põhjuseks on punktides 20 (f) ja 20 (g) märgitu.
22. Puudumise põhjendatuse kahtlusel on koolil õigus taotleda täiendavaid selgitusi ja arvata puudumine kas põhjendatuks või põhjendamatuks.
23. Õpilase haigestumisest teatab lapsevanem klassijuhatajale hiljemalt sama päeva hommikul kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis, sh teavitamine e-kooli kaudu.
24. Kui õpilane vajab ajutiselt kergendatud tingimusi kehalises kasvatuses (või mõnes muus õppeaines), siis annab lapsevanem sellest teada kirjalikult klassijuhatajale ja aineõpetajale.
25. Planeeritud tervishoiuteenuse kasutamisest teavitab lapsevanem või õpilane klassijuhatajat hiljemalt eelneval õppepäeval.
26. Kui vanem ei ole klassijuhatajat või direktorit õpilase puudumisest teavitanud ja koolil ei õnnestu puudumise põhjust välja selgitada, antakse sellest teada järgmisel koolist puudumise päeval õpilase elukohajärgsele omavalitsusele.
27. Andmed õpilaste kohta, kes on kahe kuu jooksul mõjuva põhjuseta puudunud enam kui 20% õppetundidest, kannab õppejuht klassijuhataja esitatud andmete alusel Eesti Hariduse Infosüsteemi. Puudutud tundide arv trimestris kantakse klassitunnistusele.
28. Puudutud tundide õppesisu tuleb järele õppida ja sooritada arvestuslikud tööd.
29. Põhjendamata puudumiste ja hilinemiste puhul rakendatakse klassijuhataja ettepanekul mõjutusmeetmeid vastavalt kooli kodukorrale.
30. Õppetööst osavõtt ja õppimine on õpilasele kohustuslik.
31. Õpilane ja kooli töötaja käituvad igas olukorras viisakalt ning kontrollivad oma sõnakasutust.
32. Õpilane osaleb tunnis aktiivselt, täidab õpetaja korraldusi, on tähelepanelik.
33. Õppetööks mittevajalike esemete kasutamine on tunnis keelatud.
34. Õpilane lülitab õppetunni ajal õppetööks mittevajaliku mobiiltelefoni ja nutiseadmed välja või hääletuks ning ei hoia neid laual, väärkasutamise korral paigaldab seadme kuni õppetunni lõpuni õpetaja poolt määratud kohta.
35. Õppetöö korralduse aluseks on päevakava. Päevakavaga saab tutvuda kooli infostendilt ja kooli kodulehelt.
36. Õppe-, ringi- ja õpiabitundide ning vahetundide ajad on määratletud kooli päevakavas.
37. Õppetunni alustab ja lõpetab õpetaja.
38. Eelkell teavitab, et tunni alguseni on jäänud aega 2 minutit. Õppetund algab tunnikellaga.
39. Õpilane ei lahku tunnist ilma mõjuva põhjuse ja õpetaja loata.
40. 1. - 4. klassi õpilastel on kohustus kasutada õpilaspäevikut. 5. - 9. klassi õpilasel on õpilaspäeviku kasutamine kohustus, kui tema ja ta vanemad ei kasuta e-kooli.
41. Õpilane võtab õpilaspäevikusse lapsevanema allkirjad ning esitab päeviku klassijuhatajale kontrollimiseks üks kord iga kahe nädala järel.
42. Konfliktide ja probleemide esmane lahendaja on aineõpetaja, kes teavitab probleemist klassijuhatajat.
43. Korda rikkunud õpilane kirjutab selgituse, juhtumit arutatakse asjaosalistega (õpilane ja aineõpetaja, kindlasti klassijuhataja, vajadusel kooli juhtkond, psühholoog, sotsiaalpedagoog, lapsevanem) reeglina väljaspool õppetundi.
44. Hindamise põhimõtted on fikseeritud kooli õppekava hindamiskorras.
45. Hindamisest teavitamisel lähtub kool Haldusmenetluse seaduses § 25 - § 32 sätestatust. Õpilane ja lapsevanem saavad teavet hinnete kohta elektroonilisest õppeinfosüsteemist (e-kool).
46. Puudulikult hinnatud õpilane on aineõpetaja nõudmisel kohustatud osa võtma vastava õppeaine konsultatsioonist.
47. Üks kord trimestris väljastab klassijuhataja koolikohustusliku õpilase lapsevanemale hinnetelehe. Lapsevanem tagastab allkirjastatud hinnetelehe kolme tööpäeva jooksul klassijuhatajale.
48. Õpilast ja tema vanemat teavitatakse õpilase kokkuvõtvatest hinnetest klassitunnistuse kaudu.
49. Õpilane tagastab klassitunnistuse klassijuhatajale uue trimestri esimesel nädalal.
50. Õpilasel on tunnis kaasas kõik vajalikud õppevahendid.
51. Õpilane vastutab talle kooli poolt antud õppevahendite korrektse kasutamise eest.
52. Õppevahendite rikkumise või kaotamise korral kannab õpilane või tema vanem/hooldaja materiaalset vastutust vastavalt Võlaõigusseadusele.
53. Kool väljastab õppeaasta alguseks õpilasele õpikud, töövihikud ja muud õppematerjalid, määrates kõigile tagastatavatele materjalidele tagastamise tähtaja.
54. Suvevaheajale minnes või koolist lahkudes on õpilane kohustatud tagastama tema kasutusse antud õpikud ja õppevahendid.
55. Õpilane ei pea koolile tagastama talle antud töövihikuid, tööraamatuid ega töölehti.
56. Õpilane või tema vanem kannab õpilasele tasuta kasutamiseks antud õpikute, tööraamatute, töövihikute ja töölehtede säilitamiseks vajalikud kulud.
57. Vahendi mõistlik kulumine on lubatud, st õpilane ei vastuta temale tasuta kasutamiseks antud õpikute, tööraamatute, töövihikute ja töölehtede otstarbelisest kasutamisest tingitud muutumise või halvenemise eest.
RIIDEHOID JA RIIETUS
58. Riidehoid avatakse hommikul kell 7.30 ja suletakse kell 15.00
59. Üleriided ja välisjalatsid jäetakse riidehoidu.
60. Õpilane vastutab ise koolis kaasasoleva raha ja väärtasjade eest.
61. Vahetusjalatsite kandmine on kohustuslik.
62. Õpilaste üleriided paiknevad ettenähtud kohal riidehoius kuni vastava klassi tundide lõpuni. Klassiruumi võib üleriietega tulla ainult erikorraldusel.
63. Riietus peab olema puhas ja sobiv ametiruumides ning ainetundides kandmiseks.
64. Aktustel kantakse pidulikku riietust.
65. Õpilasel ning õpetajal on õigus vahetunnile.
66. Vahetundide pikkus on 10 minutit, söögivahetunnil 20 minutit.
67. Vahetunnis ei viibi õpilased klassiruumides, välja arvatud õpetaja loal.
68. Vahetunnis käitutakse rahulikult, viisakalt, kaaslasi häirimata.
69. Vahetunnis tekkinud probleemi korral pöördutakse abi saamiseks lähemal asuva õpetaja poole.
70. Õpilane hoiab kooli vara.
71. Õpilane hoiab oma õppimiskoha puhtana ja korras. Vajadusel rakendatakse õpilasi tööle oma töökoha korrastamiseks ainetundides, sealhulgas töö- ja tehnoloogia, käsitöö ja kodunduse ning kunstiõpetuse tundides.
72. Söökla kasutaja täidab hügieeninõudeid ja lauakombeid ning viib ära nõud.
73. Kooli vara rikkuja või tema vanem/hooldaja heastab tekitatud kahju.
74. Iga avarii puhul informeeritakse kohe sündmuskohale lähemal asuvat kooli töötajat või kooli juhtkonda.
75. Koolitundide ajal toimuvad klassivälised üritused on õpilase jaoks kohustuslikud. Kui õpilane ei saa mõjuvatel põhjustel üritusel osaleda, korraldab kool õpilasele asendustegevuse.
76. Koolitundide ajal toimuvatel üritustel osaletakse koos klassijuhataja või erandjuhul koos aineõpetajaga.
77. Õpilasel on õigus kasutada klassivälises tegevuses tasuta kooli rajatisi, ruume, raamatukogu, õppe-, spordi-, tehnilisi ning muid vahendeid kokkuleppel kooli direktoriga ja ruume või vahendeid haldava töötajaga. Kool lähtub Võlaõigusseaduses § 389 - § 395 sätestatust.
78. Kõik õhtused ja puhkepäevadel toimuvad õpilaste ning täiskasvanute üritused tuleb eelnevalt kooli direktoriga kooskõlastada.
79. Koolis on tagatud järelevalve õpilaste üle kogu koolipäeva vältel.
80. Koolimajas liigeldakse ohutult.
81. Tuleb vältida ummikuid, tagada läbipääs käidavates kohtades.
82. Algklasside õpilased lahkuvad kolmandalt korruselt klassijuhataja või pikapäevarühma kasvataja loal.
83. Kooli ei tohi tuua ja kasutada endale ja teistele ohtlikke esemeid ja aineid.
84. Koolis tekkinud ohuolukorra puhul pöördutakse abi saamiseks kiiresti täiskasvanu poole.
85. Ohtlike juhtumite korral käitutakse vastavalt kooli hädaolukorra lahendamise plaanile.
86. Evakueerumisvajaduse korral lähtutakse kooli hädaolukorra lahendamise plaanis sätestatust.
87. Turvalisuse eesmärgil on koolil õigus vajadusel piirata õpilaste koolihoonest või territooriumilt väljumist.
88. Õpilase tunnustamist koordineeriv isik on klassijuhataja.
89. Õpilase tunnustamisel võetakse aluseks haridus- ja teadusministri määrus nr 37 (16.09.2012) „Õpilase tunnustamise tingimused ja kord” ja „Tsirguliina Keskkooli õpilaste ja nende vanemate tunnustamise kord“(dir kk 24.08.2016 nr 1-4/21).
90. Tugi- ja mõjutusmeetmeid koordineeriv isik on klassijuhataja ja HEV koordinaator.
91. Eesmärgiga mõjutada õpilasi kooli kodukorra kohaselt käituma ja teistest lugu pidama ning ennetada turvalisust ohustavate olukordade tekkimist koolis võib õpilase suhtes rakendada põhjendatud, asjakohaseid ja proportsionaalseid tugi- ja mõjutusmeetmeid Põhikooli- ja gümnaasiumiseaduses § 58 lg 1sätestatud tingimustel ja korras. Enne tugi- või mõjutusmeetme määramist kuulatakse ära õpilase selgitused ja põhjendatakse õpilasele tugi- või mõjutusmeetme valikut. Õpilasel ja käesoleva paragrahvi punktis l) sätestatud mõjutusmeetme rakendamisel ka vanemal võimaldatakse enne mõjutusmeetme rakendamist anda arvamus õpilase käitumise ja mõjutusmeetme rakendamise kohta:
a) Õpetaja suuline või kirjalik märkus; kirjalik märkus kajastub e-koolis või õpilaspäevikus.
b) Klassijuhataja noomitus on kirjalik ja kajastub e-koolis või õpilaspäevikus.
c) Õpilase käitumise arutamine:
· aineõpetaja ja klassijuhatajaga;
· psühholoogiga;
· koos lapsevanemaga;
· direktori või õppejuhi juures;
· õppenõukogus;
· hoolekogus.
d) Konfliktolukorras osalenud poolte lepitamine eesmärgiga saavutada kokkulepe edasiseks tegevuseks.
e) Õpilasele tugiisiku määramine.
f) Noomitus direktori käskkirjaga.
g) Eseme, mida õpilane kasutab viisil, mis ei ole kooskõlas kooli kodukorraga või mille kasutamine ohustab inimeste turvalisust, hoiule võtmine. Esemeid hoiustatakse kooli ametiruumides ja tagastatakse määratud ajal ja viisil.
h) Õppetunnist eemaldamine koos kohustusega viibida määratud kohas ja saavutada tunni lõpuks nõutavad õpitulemused.
i) Kooli jaoks kasuliku tegevuse elluviimine.
j) Pärast õppetundide lõppu koolis viibimise kohustus koos määratud tegevusega kuni 1,5 tunni ulatuses ühe õppepäeva jooksul.
k) Ajutine keeld võtta osa õppekavavälisest tegevusest koolis, näiteks üritustest ja väljasõitudest.
l) Ajutine õppes osalemise keeld (kuni 10 õppepäeva poolaastas) koos kohustusega saavutada selle perioodi lõpul nõutavad õpitulemused. Sel juhul võimaldatakse vanemal enne mõjutusmeetme rakendamist anda arvamus õpilase käitumise ja mõjutusmeetme rakendamise kohta.
92. Kui koolisisesed mõjutusmeetmed ei ole olnud tulemuslikud, siis esitatakse õpilase kohta materjalid elukohajärgsesse valla- või linna sotsiaalkomisjonile, alaealiste komisjonile või noorsoopolitseile.
93. Tugi- ja mõjutusmeetme rakendamisest teavitatakse sõltuvalt rakendatavast meetmest õpilast ja tema vanemat direktori käskkirja ärakirja või õppenõukogu otsuse ärakirja kättetoimetamise kaudu.
94. Õpiraskustega seotud tugimeetmed on fikseeritud kooli õppekavas.
95. Kõigile kooli õppima asunud õpilastele väljastatakse vormikohane õpilaspilet.
96. Õpilaspilet on õpilasstaatust tõendav dokument.
97. Õpilane kasutab õpilaspiletit viisil, mis välistab selle kahjustamise, hävimise, kaotamise või varastamise.
98. Õpilaspiletit on keelatud edasi anda kolmandatele isikutele.
99. Õpilaspileti kaotamise, hävimise või kasutamiskõlbmatuks muutumise korral väljastatakse õpilase või piiratud teovõimega õpilase vanema taotluse alusel korduv õpilaspilet.
100. Õpilane või piiratud teovõimega õpilase vanem on kohustatud õpilaspileti koolile tagastama pärast õpilase väljaarvamist kooli õpilaste nimekirjast.
JÄLGIMISSEADMETE KASUTAMINE
101. Õpilaste ja koolitöötajate vaimset ning füüsilist turvalisust ohustava olukorra ennetamiseks, sellele reageerimiseks, samuti kooli, õpilaste ja töötajate materiaalse vara kaitseks kasutab kool oma territooriumil jälgimisseadmestikku, mille abil teostatakse järelevalvet kogu õppepäeva vältel ning kontrollitakse õpilaste ja kooli töötajate liikumist kooli hoones või territooriumilt sisse- ja väljaliikumist.
102. Jälgimisseadmestiku salvestist säilitatakse neli nädalat salvestamise päevast arvates. Salvestist säilitatakse piiratud juurdepääsuga ruumis. Juurdepääsuõigus salvestisele on kooli direktoril, õppejuhil ja infotehnoloogia töötajal. Salvestisele juurdepääsuõigust omav isik fikseerib igakordse juurdepääsu salvestisele, fikseerides kuupäeva ja kellaaja ning eesmärgi, mis tingis salvestise vaatamise vajaduse ning politsei kirjalikul nõudmisel salvestise väljastamise.
103. Jälgimisseadmestiku kasutamise teavitamise eesmärgil avalikustab kool vastava teate oma kodulehel ning paigutab kooli välisustele teabetahvlid, millel on kaamera kujutis ning sõna „VIDEOVALVE“.
104. Klassijuhataja teavitab õpilasi kooli territooriumil jälgimisseadmestiku kasutamisest õppeaasta alguses. Vajadusel teavitab kool sellest õpilase vanemat esimesel lapsevanemate üldkoosolekul.
ESEMETE KOOLI HOIULE VÕTMINE, HOIULE VÕETUD ESEMETE HOIUSTAMINE JA NENDE TAGASTAMINE
105. Koolitöötajal on õigus võtta ese hoiule, kui eset võidakse kasutada viisil, mis võib ohustada isikut ennast või teist isikut, mis võiks kaasa tuua teise isiku vigastamise, tapmise või võõra asja kahjustamise, või kui eset kasutatakse, eirates käesoleva Kodukorra punkte 33, 34 või 83.
106. Kooli hoiule antud esemete hoiustamisel ja nende tagastamisel lähtub kool Võlaõigusseaduses § 883 - § 896 sätestatust.
107. Kooli hoiule antud eset hoiab direktor või tema poolt volitatud isik. Isik, kellele ese on hoiule antud, peab hoidma eset selle säilimist tagaval viisil.
108. Mõjutusmeetme, milleks on eseme kooli hoiule võtmine, rakendamise protokollimine on kohustuslik. Õpilasele, kellelt ese hoiule võetakse, väljastatakse viivitamata eseme hoiule võtmise protokolli koopia, milles märgitakse kooli nimetus, isiku andmed, kellelt ese hoiule võetakse, hoiule võtmise aeg ja põhjus, õiguslik alus, mõjutusmeetme rakendamise otsust sisaldava käskkirja number ning hoiule võetava asja kirjeldus. Kui õpilane, kellelt ese hoiule võetakse, ei ole eseme omanik ega selle seaduslik valdaja või kui eset ei võetud hoiule isikult ning omanik või seaduslik valdaja on tuvastatav, teavitab direktor või tema poolt volitatud isik omanikku või seaduslikku esindajat eseme hoiule võtmisest viivitamata.
109. Hoiule võetud eseme omanikule või seaduslikule valdajale tagastatakse asi viivitamata pärast hoiulevõtmise aluse äralangemist.
110. Eseme hoiulevõtmiseks võib kasutada vahetut sundi nii kaua, kui see on vältimatu eesmärgi saavutamiseks.