text:
Põhiõigused - Slovakkia
Kohtute loetelu
Inimõiguste ja põhivabaduste kaitset käsitlev õigusraamistik on Slovakkias kehtestatud Slovaki Vabariigi põhiseadusega (seadus nr 460/1992 muudetud kujul). Slovakkia põhiseadus on Slovakkia alusakt ja see on ülimuslik kõikide muude õigusaktide suhtes. Slovakkia põhiseaduse teise peatükiga (artiklid 11–54) nähakse ette põhiõiguste ja -vabaduste üldine kaitse. Need põhiõigused ja -vabadused hõlmavad inimõigusi ja põhivabadusi (rahvusvahelistes dokumentides tuntud kui kodanikuõigused), poliitilisi õigusi, riigis elavate rahvusvähemuste ja etniliste rühmade õigusi, majanduslikke, sotsiaalseid ja kultuurilisi õigusi, õigust keskkonnakaitsele ja kultuuripärandi kaitsele ning õigust kohtulikule kaitsele ja muud liiki kaitsele. Slovakkias on põhiõigused ja -vabadused tagatud kõigile olenemata soost, rassilisest kuuluvusest, nahavärvist, keelest, tõekspidamistest või usutunnistusest, poliitilistest või muudest veendumustest, rahvuslikust või sotsiaalsest päritolust, rahvus- või etnilisse rühma kuulumisest, omandist, perekonnast või muust staatusest. Kedagi ei tohi nimetatud põhjustel kahjustada, soosida ega halvemasse olukorda panna. Ühegi isiku õigusi ei tohi rikkuda sellepärast, et ta on otsustanud kasutada oma põhiõigusi ja -vabadusi (Slovakkia põhiseaduse artikli 12 lõiked 2 ja 4). Kui põhiõigused ja -vabadused ei ole just sõnaselgelt tagatud ainult Slovaki Vabariigi kodanikele, siis on ka Slovakkias asuvatel välismaalastel õigus kasutada põhiseadusega tagatud põhiõigusi ja -vabadusi, sealhulgas varjupaigaõigust (Slovakkia põhiseaduse artikli 52 lõige 2 ja artikkel 53). Põhiõiguste ja -vabaduste kasutamise tingimused ja piirangud ning kohustuste ulatus sõja või sõjategevuse ajal, erandlike asjaolude korral või hädaolukorras on sätestatud põhiseaduslikus aktis, milles käsitletakse riigi julgeolekut sõja või sõjategevuse ajal, erandlike asjaolude korral või hädaolukorras (seadus nr 227/2002).
Kooskõlas Slovakkia põhiseaduse artikliga 46 võivad kõik isikud pöörduda seadusega sätestatud korras oma õiguste kaitseks sõltumatu ja erapooletu kohtu poole ning seaduses kindlaks määratud juhtudel mõne muu Slovaki Vabariigi ametiasutuse poole. Praktikas kohtab väga erinevaid inimõigusi, s.t inimõigusi ja põhivabadusi, mida saab seaduses määratleda, ning selliseid inimõigusi ja põhivabadusi, mida seaduses määratleda ei saa. Selliste õiguste ja vabaduste sisu võib hõlmata kodaniku-, poliitilisi, majanduslikke, sotsiaalseid, kultuurilisi ja muid õigusi, mis on tagatud Slovakkia põhiseaduse, muude põhiseaduslike aktide, seaduste ja muude õigusaktidega ning inimõigusi ja põhivabadusi käsitlevate rahvusvaheliste lepingutega (inimõigusi käsitlev rahvusvaheline õigus), mille osaline Slovakkia on. Põhiõigusi ja -vabadusi käsitlevate otsuste kontrollimise õigust ei saa jätta kohtute pädevusest välja.
Igaüks, kes väidab, et ametiasutuse tehtud otsusega on rikutud tema õigusi, võib paluda kohtul otsus läbi vaadata, kui seaduses ei ole sätestatud teisiti. Slovakkia põhiseaduse ja muude asjakohaste seadustega tagatakse kõigi inimeste õigus saada hüvitist kohtu või mis tahes muu riigiorgani või ametiasutuse tehtud ebaseadusliku otsuse või nõuetevastase ametliku menetluse tõttu tekitatud kahju eest. Hüvitise saamist käsitlevad üksikasjad on sätestatud seaduses nr 514/2003, mis käsitleb ametiasutuse vastutust avaliku võimu teostamisel tekitatud kahju eest ning millega muudetakse teatavaid muid õigusakte. Selle seadusega reguleeritakse riigi vastutust ametiasutuste tekitatud kahju eest avaliku võimu teostamisel, omavalitsuste ja kõrgemate territoriaalüksuste vastutust kohaliku omavalitsuse ametiasutuste poolt oma ülesannete täitmisel tekitatud kahju eest, kahjunõuete arutamise eelistungeid ja õigust regressiivsele hüvitisele.
Kooskõlas eespool viidatud Slovakkia põhiseaduse artikliga 46 tagatakse tsiviilkohtumenetluse seadustiku paragrahviga 3 õigus pöörduda kohtu poole oma sellise õiguse kaitseks, mis on ohtu seatud või mida on rikutud. Tsiviilkohtumenetluse seadustikuga sätestatakse kord, mida peavad järgima nii kohus kui ka tsiviilkohtumenetluse pooled, et tagada poolte õiguste ja õigustatud huvide õiglane kaitse ning õiguskuulekas käitumine, kohustuste aus täitmine ja teiste isikute õiguste austamine. Tsiviilkohtumenetluse raames arutavad kohtud vaidlusi ja muidu õigusküsimusi ning teevad nendega seoses otsuseid, pööravad täitmisele sellised otsused, mida ei ole kohaldatud vabatahtlikult, ning tagavad, et füüsiliste ja juriidiliste isikute õigusi või seadusega kaitstud huve ei rikuta ning et neid õigusi ei kuritarvitata nende isikute kahjuks.
Kooskõlas tsiviilkohtumenetluse seadustiku paragrahvi 7 lõigetega 1 ja 2 arutavad kohtud tsiviilkohtumenetluse raames vaidlusi ja muid õigusküsimusi, mis on seotud tsiviilõiguse, tööõiguse, perekonnaõiguse, äriõiguse ja majandusõigusega, ning langetavad nende kohta otsuseid, kui seadusest ei tulene, et neid juhtumeid arutavad ja nendega seoses teevad otsuseid muud ametiasutused. Tsiviilkohtumenetluse raames vaatavad kohtud üle ka ametiasutuste otsuste seaduslikkuse ning ametiasutuste otsuste, meetmete ja muude sekkumismeetmete seaduslikkuse ning teevad otsuseid selle kohta, kas kohalike omavalitsuste poolt nende pädevusse kuuluvates küsimustes võetud õigusmeetmed on kooskõlas seadusega, ning selle kohta, kas riigiasutused täidavad oma ülesandeid kooskõlas valitsuse määruste, ministrite korralduste ja muude keskvalitsuse ametiasutuste korraldustega, kui seaduses ei ole sätestatud, et selliseid juhtumeid arutab ja nendega seoses teeb otsuseid mõni muu ametiasutus. Muid juhtumeid arutavad ja lahendavad kohtud tsiviilkohtumenetluse raames üksnes siis, kui see on nii sätestatud seaduses.
Slovakkia üldkohtud
Slovakkias mõistavad õigust sõltumatud ja erapooletud kohtud. Kohtumenetlused on kõigil tasanditel riigiasutuste menetlustest lahus.
Kohtumenetlused on kahetasandilised ning sellepärast on võimalik esitada apellatsioon esimese astme kohtu (ringkonnakohus) tehtud otsuste peale. Nõuetekohaseid apellatsioone arutatakse kõrgema, s.t teise astme kohtus (piirkonnakohus).
Üldkohtute süsteem koosneb Slovaki Vabariigi ülemkohtust, kriminaalkohtust, kaheksast piirkonnakohtust ja 45 ringkonnakohtust, kes teevad otsuseid kõikide juhtumite puhul, mis ei kuulu Slovaki Vabariigi konstitutsioonikohtu ainupädevusse, s.t nad teevad otsuseid tsiviil- ja kriminaalasjades ning samuti kontrollivad riigiasutuste menetluste ja nende asutuste tehtud otsuste seaduslikkust (halduskohtumenetlus), kui seaduses on nii sätestatud. Slovakkial puuduvad praegu seadusega loodud sõjakohtud.
Riigiasutuste tehtud otsuste ja läbiviidud menetluste seaduslikkuse kontrollimist käsitlevad tsiviilkohtumenetluse seadustiku (seadus nr 99/1963 muudetud kujul) viienda osa sätted.
Halduskohtumenetluse raames kontrollivad kohtud kaebuste või apellatsioonide esitamise korral riigiasutuste tehtud otsuste ja läbiviidud menetluste seaduslikkust. Halduskohtumenetluse raames kontrollivad kohtud ametiasutuste, kohalike omavalitsuste, huvitatud kohalike asutuste ning teiste juriidiliste ja ka füüsiliste isikute tehtud otsuste ja läbiviidud menetluste seaduslikkust, kui neile on seaduse alusel antud õigus teha otsuseid füüsiliste ja juriidiliste isikute õiguste ja kohustuste kohta avaliku halduse valdkonnas (edaspidi „haldusasutuste otsused ja menetlused”). Haldusasutuste otsused on sellised otsused, mille nad on teinud haldusmenetluse raames, ja muud otsused, millega kehtestatakse või muudetakse füüsiliste või juriidiliste isikute õigusi ja kohustusi või millega need õigused ja kohustused tunnistatakse kehtetuks või mis võivad otseselt mõjutada füüsiliste või juriidiliste isikute õigusi, seadusega kaitstud huve või kohustusi. Haldusasutuse menetlus hõlmab ka tegevusetust. Haldusasju lahendavad kohtud teevad otsuseid selliste ettepanekute kohta, millega soovitakse kehtestada ametiasutustele kohustused käsitleda füüsiliste ja juriidiliste isikute õigusi ja kohustusi avaliku halduse valdkonnas, ning kehtestada meetmed, et pöörata otsused täitmisele paragrahvides 250b ja 250u sätestatud menetluse kaudu. Nad kaitsevad riigiasutuste ebaseadusliku sekkumise eest ja pööravad täitmisele välisriigi haldusasutuste otsused. Kohtud tegutsevad ja teevad otsuseid valimistega ning erakondade ja poliitiliste liikumiste registreerimisega seotud küsimustes kooskõlas käesolevas osas kirjeldatuga ja erieeskirjades kindlaks määratud ulatuses. Kohtud tegutsevad ja teevad otsuseid vajaduse korral ja kooskõlas käesolevas osas kirjeldatuga juhul, kui see on ette nähtud erisätetes, või kui riigiasutuste otsuste läbivaatamine on vajalik selliste rahvusvaheliste lepingute alusel, mille osaline Slovakkia on.
Need erijuhud võivad hõlmata järgmist:
meetmed või otsused, mis on seotud haldusasutuste otsuste või menetluste peale esitatud kaebustega;
meetmed või otsused, mis on seotud haldusasutuste selliste otsuste peale esitatud apellatsioonidega, mis ei ole veel lõplikud;
meetmed ametiasutuste tegevusetuse vastu;
meetmed, mis on võetud ametiasutuste ebaseadusliku sekkumise vastu;
merimeetmed (näiteks meetmed valimisküsimustes).
Üksikasjad on sätestatud tsiviilkohtumenetluse seadustiku paragrahvides 244–250zg.
Kohtutel puudub pädevus muuta täidesaatva riigivõimu poolt vastu võetud õigusakte (teisese õiguse aktid). Slovakkia põhiseaduse artikli 144 lõikes 2 sätestatakse siiski, et kui kohus leiab, et mõni muu õigusakt või selle osa või selle konkreetne säte, mis on seotud arutatava kohtuasjaga, on vastuolus põhiseaduse, põhiseadusliku akti, ülimusliku rahvusvahelise lepingu (põhiseaduse artikli 7 lõige 5) või õigusaktiga, peatab ta asja menetlemise ja võtab meetmed menetluse alustamiseks konstitutsioonikohtus (artikli 125 lõige 1). Konstitutsioonikohtu otsuses sisalduv õiguslik arvamus on kohtule siduv. Kuid konstitutsioonikohtus menetluse alustamine ei vabasta kohut tema kohustusest teha kohtuasjas otsus seaduses sätestatud viisil.
Slovaki Vabariigi konstitutsioonikohus
Slovaki Vabariigi konstitutsioonikohus (Ústavný súd Slovenskej republiky)
Telefon: +421 55 720 7211
Faks: +421 55 622 7639 (eesistuja)
E-post: info@concourt.sk
Veebisait: http://www.concourt.sk/
Slovaki Vabariigi konstitutsioonikohus (edaspidi „konstitutsioonikohus”) loodi Slovaki Vabariigi põhiseaduse (seadus nr 460/1992) alusel sõltumatu kohtuorganina eesmärgiga kaitsta põhiseaduslikkust. Kohtu volitused ja pädevus on sätestatud Slovaki Vabariigi põhiseaduse (muudetud kujul) artiklites 124–140. Konstitutsioonikohtu korralduse üksikasjad, kohtus järgitav menetlus ja kohtunike staatus on sätestatud seaduses nr 38/1993 (muudetud kujul).
Konstitutsioonikohtu täiskogu istungil kiideti seaduse nr 38/1993 paragrahvi 79 alusel heaks konstitutsioonikohtu kodukord (seadus nr 114/1993 muudetud kujul), milles käsitletakse üksikasjalikumalt järgmisi valdkondi: konstitutsioonikohtu töökord menetlusteks ja otsuste tegemiseks ettevalmistumisel; küsimused, mis on seotud täiskogu istungi, senatite, raportööride-kohtunike, hindajate ja teiste konstitutsioonikohtu töös osalevate isikute staatusega; ning kohtunike distsiplinaarmenetlus.
Konstitutsioonikohus alustab menetlust, kui taotluse esitab:
a) vähemalt üks viiendik Slovaki Vabariigi riiginõukogu liikmetest;
b) Slovaki Vabariigi president;
c) Slovaki Vabariigi valitsus;
d) kohus seoses oma otsustusprotsessiga;
e) Slovaki Vabariigi peaprokurör;
f) õiguste riiklik kaitsja (ombudsman) küsimustes, mis on seotud õigusaktide vastavusega artikli 125 lõikes 1 osutatud õigusnormidele, kui nende jõustamise jätkumine võib ohustada põhiõigusi ja -vabadusi või inimõigusi ja põhivabadusi, mis tulenevad rahvusvahelisest konventsioonist, mille Slovaki Vabariik on ratifitseerinud ning mis on välja kuulutatud seaduses sätestatud viisil;
g) mis tahes isik, kelle õigused on kohtuotsusega kinnitatud vastavalt põhiseaduse artiklites 127 ja 127a sätestatule.
Menetlust alustatakse konstitutsioonikohtule taotluse kättetoimetamise päeval.
Slovaki Vabariigi põhiseaduse artiklis 127a käsitletakse põhiseaduslikku kaebust; kaebuse võib esitada kas üksikisik või juriidiline isik (edaspidi „kaebuse esitaja”), kes kinnitab, et tema põhiõigusi või -vabadusi on lõpliku otsuse, meetme või muu sekkumismeetmega rikutud, välja arvatud juhul, kui mõni teine kohus teeb otsuseid nende põhiõiguste ja -vabaduste kaitse küsimustes.
Lisaks üldistele andmetele tuleb kaebuses ära märkida järgmised andmed:
a) andmed selle kohta, milliseid põhiõigusi või -vabadusi on kaebuse esitaja arvates rikutud;
b) lõplik otsus, meede või muu sekkumismeede, millega on rikutud põhiõigusi või -vabadusi;
c) isik, kelle peale kaebus on esitatud.
Kaebusele lisatakse lõpliku otsuse koopia, meedet kirjeldav dokument või tõendid mis tahes muu sekkumismeetme kohta. Kui kaebuse esitaja taotleb proportsionaalset rahalist hüvitust, peab ta nimetama nõutava summa ja põhjendama seda nõudmist. Menetlusosalised on kaebuse esitaja ja isik, kelle peale kaebus on esitatud. Kaebuse esitamisel ei ole peatavat toimet.
Kaebuse esitaja ettepanekul võib konstitutsioonikohus teha otsuse ajutise meetme võtmise kohta ja lükata edasi vaidlustatud lõpliku otsuse, meetme või muu sekkumismeetme jõustamine, kui see ei ole vastuolus oluliste avalike huvidega ning kui vaidlustatud otsuse, meetme või muu sekkumismeetme jõustamine ei tooks kaebuse esitajale suuremat kahju kui see, mis tuleneks jõustamise edasilükkamise korral teistele isikutele. Eelkõige määrab konstitutsioonikohus, et asutus, kes kaebuse esitaja sõnul on rikkunud tema põhiõigusi või -vabadusi, peab ajutiselt peatama lõpliku otsuse, meetme või muu sekkumismeetme rakendamise, ning et kolmandad isikud peavad ajutiselt hoiduma neile lõpliku otsuse, meetme või muu sekkumise alusel antud volituste kasutamisest. Ajutine meede kaotab kehtivuse hiljemalt põhiasjas tehtava otsuse jõustumisel, välja arvatud juhul, kui konstitutsioonikohus otsustab selle kehtivuse varem lõpetada. Ajutise meetme võib kehtetuks tunnistada ka kohtu enda algatusel, kui meetme võtmise põhjused on ära langenud.
Kaebus on vastuvõetav vaid juhul, kui kaebuse esitaja on kasutanud ära kõik õiguskaitsevahendid või muud õigusvahendid, mis on talle tema põhiõiguste või -vabaduste kaitseks seaduses ette nähtud ning mille kasutamiseks on kaebuse esitajal eriõigusaktide kohaselt õigus. Konstitutsioonikohus võtab siiski kaebuse vastu ka siis, kui see tingimus ei ole täidetud, kuid seda vaid juhul, kui kaebuse esitaja tõendab, et põhjused, miks ta ei ole seda tingimust täitnud, väärivad erilist tähelepanu. Kaebuse võib esitada kahe kuu jooksul alates otsuse jõustumise kuupäevast või meetmest või muust sekkumismeetmest teatamise kuupäevast. Meetme või muu sekkumismeetme korral arvestatakse seda ajavahemikku alates päevast, mil kaebuse esitajal oli võimalik saada teada meetmest või muust sekkumismeetmest.
Kui kaebuse esitaja võtab oma kaebuse tagasi, lõpetab konstitutsioonikohus selle menetlemise, välja arvatud juhul, kui kohus otsustab, et tagasivõtmine on vastuvõetamatu, ning eelkõige siis, kui kaebus on esitatud sellise lõpliku otsuse, meetme või muu sekkumismeetme peale, mille näol on tegemist kaebuse esitaja põhiõiguste või -vabaduste erakordselt tõsise rikkumisega.
Konstitutsioonikohus lähtub faktidest, mis on tuvastatud varasema menetluse käigus, välja arvatud juhul, kui ta otsustab teisiti.
Kui konstitutsioonikohus võtab kaebuse vastu, esitab ta oma järeldustes teabe rikutud põhiõiguse või -vabaduse ning põhiseaduse või konstitutsioonilise seaduse või rahvusvahelise konventsiooni sätete kohta ning nimetab ära lõpliku otsuse, meetme või muu sekkumismeetme, millega on rikutud põhiõigust või -vabadust. Kui põhiõigust või -vabadust on rikutud otsuse või meetmega, tühistab konstitutsioonikohus sellise otsuse või meetme. Konstitutsioonikohus tühistab ka mis tahes muu sekkumismeetme, millega on rikutud põhiõigust või -vabadust, kui sellise sekkumismeetme olemus seda võimaldab.
Kui konstitutsioonikohus võtab kaebuse vastu, võib ta:
a) määrata, et isik, kes oma tegevusetusega rikkus põhiõigust või -vabadust, peab toimima selles küsimuses kooskõlas eriõigusaktidega;
b) otsustada asja täiendavalt menetleda;
c) keelata põhiõiguse või -vabaduse rikkumise jätkamise, või
d) määrata, et põhiõigust või -vabadust rikkunud isik taastaks enne seda rikkumist valitsenud olukorra.
Konstitutsioonikohus võib määrata mõistliku rahalise hüvitise isikule, kelle põhiõigust või -vabadust on rikutud. Kui konstitutsioonikohus otsustab määrata mõistliku rahalise hüvitise, peab põhiõigust või -vabadust rikkunud asutus maksma kaebuse esitajale hüvitise kahe kuu jooksul alates konstitutsioonikohtu otsuse jõustumise kuupäevast. Kui konstitutsioonikohus tühistab lõpliku otsuse, meetme või muu sekkumismeetme ning saadab kohtuasja täiendavaks menetlemiseks tagasi, peab isik, kes on selles küsimuses teinud otsuse või võtnud meetme või muul viisil sekkunud, arutama seda küsimust uuesti ja tegema selle kohta otsuse. Nendes menetlustes või selle protsessi käigus on konstitutsioonikohtu õiguslik arvamus sellele isikule siduv. Isiku jaoks, kes on kõnealuses küsimuses otsuse teinud või võtnud meetme või muul viisil sekkunud, on otsus siduv ning see otsus pööratakse pärast sellest teatamist täitmisele.
Slovakkia riiklik inimõiguste keskus (Slovenské národné stredisko pre ľudské práva)
Telefon: + 421 2 2085 0111
+ 421 2 2085 0114
Faks: + 421 2 2085 0135
E-post: info @snslp.sk
Veebisait: http://www.snslp.sk/
Slovakkia riiklik inimõiguste keskus, mis asutati Slovaki Vabariigi riiginõukogu seadusega nr 308/1993 Slovakkia riikliku inimõiguste keskuse asutamise kohta (muudetud kujul), on tegutsenud Slovakkias alates 1. jaanuarist 1994. Slovaki Vabariigi valitsus esitas seaduseelnõu, tuginedes Slovaki valitsuse 15. juuni 1993. aasta resolutsioonile nr 430, mille kohaselt oli valitsus nõus rakendama ÜRO algatusest lähtuvalt projekti, mille raames loodi Bratislavas asuv Slovakkia riiklik inimõiguste keskus. Keskuse ülesandeid laiendati, kui võeti vastu seadus nr 136/2003, millega muudetakse ja täiendatakse Slovaki Vabariigi riiginõukogu seadust nr 308/1993 Slovakkia riikliku inimõiguste keskuse asutamise kohta, ning seadus nr 365/2004, mis käsitleb võrdset kohtlemist teatavates valdkondades ja kaitset diskrimineerimise eest ning millega muudeti ja täiendati teatavaid õigusakte (diskrimineerimisvastase võitluse seadus). Tegemist on sõltumatu juriidilise isikuga, mis tegeleb inimõiguste ja põhivabaduste, sealhulgas laste õiguste küsimustega.
Keskus täidab sõltumatu juriidiline isikuna inimõiguste ja põhivabaduste, sealhulgas laste õiguste ja võrdse kohtlemise põhimõtte järgimise tagamise valdkonnas asendamatut rolli. Keskus on ainuke Slovakkia institutsioon, kes tegeleb võrdsete õiguste küsimustega (riiklik võrdõiguslikkuse küsimustega tegelev asutus), s.t hindab võrdse kohtlemise põhimõtte järgimist kooskõlas diskrimineerimisvastase võitluse seadusega.
Keskuse õiguslik seisund ja pädevus on sätestatud Slovaki Vabariigi riiginõukogu seaduses nr 308/1993 Slovakkia riikliku inimõiguste keskuse (edaspidi „keskus”) asutamise kohta (muudetud kujul). Eelkõige teeb keskus seaduse paragrahvi 1 lõike 2 kohaselt järgmist:
kontrollib ja hindab inimõiguste ning võrdse kohtlemise põhimõtte järgimist kooskõlas eriõigusaktidega;
kogub ja annab taotluse korral teavet rassismi, ksenofoobia ja antisemitismi kohta Slovaki Vabariigis;
korraldab uurimisi ja uuringuid teabevahetuse kohta inimõiguste valdkonnas ning kogub ja levitab teavet selle valdkonna kohta;
korraldab koolitusi ja osaleb teabekampaaniates, et suurendada ühiskonnas sallivust;
pakub õigusalast nõustamist diskrimineerimise ja sallimatuse ohvritele;
koostab füüsiliste või juriidiliste isikute taotluse korral või omal algatusel eksperdiarvamusi võrdse kohtlemise põhimõtte järgimisega seotud küsimustes kooskõlas eriõigusaktidega;
korraldab diskrimineerimist käsitlevaid sõltumatuid uuringuid;
koostab ja avaldab aruandeid ja soovitusi diskrimineerimisega seotud küsimustes;
pakub raamatukoguteenuseid;
osutab teenuseid inimõiguste valdkonnas.
Keskus annab kõigile Slovaki Vabariigi elanikele õigusalast nõu diskrimineerimise ja sallimatuse ning võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumise küsimustes. Samuti on keskusel seadusest tulenevad volitused, et esindada pooli taotluse korral võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumisega seotud menetlustes. Igal aastal avaldab keskus aruande inimõiguste järgimise kohta Slovaki Vabariigis.
keskus annab õigusalast nõu diskrimineerimise ja sallimatuse ohvritele;
keskus esindab volikirja alusel pooli võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumisega seotud menetluses;
keskus võib nõuda, et kohtud, prokuratuur või muud riigiasutused, kohalikud omavalitsused, eriasutused ja muud institutsioonid esitaksid keskusele kindlaksmääratud tähtaja jooksul teavet inimõiguste järgimise kohta.
Osutatav abi
Keskuse poole võivad pöörduda kõik füüsilised või juriidilised isikud, kes tunnevad, et mis tahes eespool nimetatud institutsioon on neid oma tegevuse või tegevusetusega diskrimineerinud. Kaebuse esitamisel peaks kaebuse esitaja lisama kogu vajaliku teabe ning esitama kõik asjakohased dokumendid.
Samuti võib keskus nõuda inimõiguste ja põhivabaduste valdkonnas tegutsevatelt valitsusvälistelt organisatsioonidelt teavet inimõiguste, sealhulgas laste õiguste järgimise kohta, ning jõuda nendega kokkuleppele sellise teabe edastamise viisi ja ulatuse osas.
Kodanikud võivad esitada kaebusi:
kirjalikult (täites dokumendivormi ja saates dokumendi posti, faksi või e-posti teel);
isiklikult.
Telefon: +421 2 4828 7401
+421 2 4363 4906
Faks: +421 2 4828 7203
E-post: sekretariat@vop.gov.sk
Veebisait: http://www.vop.gov.sk/
Slovaki Vabariigi põhiseaduse artikli 151a lõike 1 kohaselt on ombudsman ehk õiguste riiklik kaitsja Slovaki Vabariigi sõltumatu institutsioon, kes kaitseb seadusega sätestatud ulatuses ja korras füüsiliste ja juriidiliste isikute põhiõigusi ja -vabadusi riiklike haldusasutuste ja muude riigiasutuste menetlustes, kui nende tegevus, otsustusprotsess või tegevusetus on seadusega vastuolus. Seadusega sätestatud juhtudel võib õiguste riiklik kaitsja võtta vastutusele riigi haldusasutuses töötava mis tahes isiku, kui see isik on rikkunud füüsilise või juriidilise isiku põhilisi inimõigusi või põhivabadusi. Kõik riigiasutused peavad andma õiguste riiklikule kaitsjale vajalikku abi.
Õiguste riikliku kaitsja poole võib pöörduda igaüks, kes leiab, et riigiasutuse tegevuse, otsustusprotsessi või tegevusetuse tulemusel on rikutud tema põhiõigusi ja -vabadusi viisil, mis on vastuolus seadusega või demokraatliku õigusriigi põhimõtetega. Põhiõigused ja -vabadused, mille kaitsmisega õiguste riiklik kaitsja tegeleb, on sätestatud Slovaki Vabariigi põhiseaduse 2. jaotises (s.t põhilised inimõigused ja põhivabadused artiklites 14–25, poliitilised õigused artiklites 26–32, rahvusvähemuste ja etniliste rühmade õigused artiklites 33–34, majanduslikud, sotsiaalsed ja kultuurilised õigused artiklites 35–43, õigus keskkonnakaitsele ja kultuuripärandi kaitsele artiklites 44–45, õigus kohtulikule kaitsele ja muud liiki õiguskaitsele artiklites 46–50, välisriigi kodanike varjupaigaõigus poliitiliste õiguste ja vabaduste kasutamise tõttu tagakiusamise korral) ning samuti inimõigusi ja põhivabadusi käsitlevates rahvusvahelistes konventsioonides.
Õiguste riiklik kaitsja tegutseb füüsilise või juriidilise isiku kaebuse alusel või omal algatusel. Õiguste riiklik kaitsja ei saa sekkuda kohtute otsustusprotsessi, ei ole menetlusosaline ega saa esitada kohtule menetluse algatamise avaldust; talle ei tehta kohtuotsuseid teatavaks ning tal ei ole õigust kasutada õiguskaitsevahendeid. Õiguste riiklikul kaitsjal puudub pädevus üksikisikute vaheliste vaidluste lahendamiseks.
Igal isikul on õigus pöörduda õiguste riikliku kaitsja poole:
kirjalikult (posti, faksi või e-posti teel või elektroonilist vormi kasutades),
pöördudes õiguste riikliku kaitsja büroo poole;
isiklikult või suulist kaebust käsitleva kirjaliku protokolliga
õiguste riikliku kaitsja keskbüroo poole tööpäevadel kell 8.00–16.00 ilma kohtumist eelnevalt kokku leppimata;
tööpäevadel Slovakkia eri piirkondades asuvate büroode poole. Piirkondlike büroode puhul tuleb leppida enne kokku kohtumine, helistades selleks kontaktnumbril.
Kaebuses tuleb selgelt kirjeldada asjaomast probleemi, esitada riigiasutuse nimi, kelle peale kaebus esitatakse, ning märkida ära, mida kaebuse esitaja nõuab.
Selleks et kiirendada kaebuse uurimist, on soovitatav, et kaebuse esitaja lisaks tõendusmaterjalina kõikide talle kättesaadavate dokumentide koopiad. Kui kaebus ei ole seotud kaebuse esitanud isikuga, tuleb lisada ka asjaomase isiku kirjalik nõusolek kaebuse esitamiseks või asjakohane kirjalik volikiri.
Kui kaebuse esitaja ei nimeta õiguste riiklikule kaitsjale adresseeritud kaebuses oma ees- ja perekonnanime ning aadressi (kui tegemist on juriidilise isikuga, siis nime ja juriidilist aadressi), on tegemist anonüümse kaebusega, millega õiguste riiklik kaitsja ei ole kohustatud tegelema. Kaebuse esitaja võib nõuda, et õiguste riiklik kaitsja ei avaldaks tema isikut. Sellisel juhul kasutab õiguste riiklik kaitsja menetluse käigus ainult kaebuse koopiat, millel ei ole märgitud mis tahes isikuandmeid. Kui kaebuse esitaja on taotlenud, et tema isikut ei avaldataks, kuid kaebuse laadi tõttu ei ole võimalik seda ilma teatavate isikuandmeteta menetleda, peab asjaomast isikut sellest viivitamata teavitama.
Asjaomast isikut tuleb ühtlasi hoiatada, et kaebuse menetlemist jätkatakse ainult siis, kui ta annab kindlaksmääratud tähtaja jooksul kirjaliku nõusoleku teatavate vajalike isikuandmete lisamiseks.
Õiguste riiklik kaitsja vaatab kaebuse läbi.
Kui õiguste riiklik kaitsja leiab, et kaebus on selle sisu arvestades haldus- või kohtumenetlust reguleerivate õigusaktide kohane õiguskaitsevahend, halduskohtu pädevusse kuuluv kaebus või õiguskaitsevahend või konstitutsiooniline kaebus, teatab ta sellest viivitamata kaebuse esitajale ning annab juhiseid nõuetekohase menetluse kohta.
Kui õiguste riiklik kaitsja saab teada asjaoludest, mis annavad alust arvata, et isikut peetakse ebaseaduslikult kinni või ta on ebaseaduslikult vangistatud või talle on ebaseaduslikult määratud sõduritele ette nähtud distsiplinaarkaristus, või talle on määratud ennetav ravi, ennetav koolitus, ravi või koolitus kinnises asutuses, või et teda peetakse ebaseaduslikult kinni politseijaoskonnas, peab ta sellest viivitamata teatama asjaomasele prokurörile, esitades kaebuse, milles nõuab meetmete võtmist eriõigusaktide alusel, ning ta peab sellest teavitama nii kõnealust asutust kui ka asjaomast isikut.
Kui kaebus käsitleb riigiasutuse lõplikku otsust või kui õiguste riiklik kaitsja jõuab järeldusele, et riigiasutuse otsus on vastuolus seaduse või mõne muu üldiselt siduva õigusaktiga, võib ta saata juhtumi edasi asjaomasele prokurörile menetlemiseks või võtta mõne muu meetme, teavitades sellest nõuetekohaselt kaebuse esitajat. Niimoodi võib ta toimida ka sellise kaebuse puhul, mis sisaldab ettepanekuid prokuratuuri pädevusse kuuluvate meetmete kohta. Prokurör peab seadusega sätestatud tähtaja jooksul teavitama õiguste riiklikku kaitsjat ebaseaduslikkuse kõrvaldamiseks võetud meetmetest.
Õiguste riiklik kaitsja ei menetle kaebust järgmistel juhtudel:
a) kaebusega hõlmatud juhtum ei kuulu tema pädevusse;
b) kaebusega hõlmatud juhtumit arutatakse kohtus ja menetlust ei saa katkestada või on kohus selles küsimuses juba otsuse teinud;
c) prokuratuur juba uurib kaebusega hõlmatud juhtumit või on selle juhtumi juba läbi vaadanud;
d) pädev riigiasutus võtab juba kaebusega hõlmatud juhtumi osas selliseid meetmeid või teeb sellise otsuse, mis ei kuulu õiguste riikliku kaitsja pädevusse; või siis on riigiasutus kaebusega hõlmatud juhtumi kohta oma otsuse on juba teinud ja see ei kuulu õiguste riikliku kaitsja pädevusse;
e) kaebuse esitaja võtab kaebuse tagasi või teatab, et ta ei soovi juhtumi edasist uurimist, või ei ole ettenähtud tähtaja jooksul esitatud või täpsustatud paragrahvi 13 lõikes 4 osutatud üksikasju.
Õiguste riiklik kaitsja võib juhtumit mitte käsitleda, kui ta leiab, et:
a) kaebus ei ole seotud selle esitajaga, välja arvatud juhul, kui see isik on esitanud asjaomase isiku kirjaliku nõusoleku kaebuse esitamiseks või asjakohase kirjaliku volikirja;
b) kaebuse esitamise kuupäeval on möödunud kaebuses osutatud meetme võtmisest või sündmusest rohkem kui kolm aastat;
c) nõue on ilmselgelt põhjendamatu;
d) kaebus on anonüümne;
e) kaebus on seotud juhtumiga, mida õiguste riiklik kaitsja on juba käsitlenud, ning uuesti esitatud kaebus ei sisalda uusi asjaolusid.
Õiguste riiklik kaitsja annab kaebuse esitajale teada, et kaebust ei menetleta ning esitab põhjendused. Anonüümsete kaebuste puhul seda ei tehta.
Kui kaebuse uurimisel ei leita tõendeid põhiõiguste ja -vabaduste rikkumise kohta, teavitab õiguste riiklik kaitsja sellest kirjalikult kaebuse esitajat ja riigiasutust, kelle tegevuse, otsustusprotsessi või tegevusetuse peale kaebus esitati.
Kui kaebuse uurimisel leitakse tõendeid põhiõiguste ja -vabaduste rikkumise kohta, edastab õiguste riiklik kaitsja uurimistulemused ja soovituse kavandatava meetme kohta riigiasutusele, kelle tegevuse, otsustusprotsessi või tegevusetuse peale kaebus esitati.
Riigiasutus peab 20 päeva jooksul alates teate kättesaamisest teatama õiguste riiklikule kaitsjale oma arvamuse uurimistulemuste kohta ja teabe võetud meetmete kohta.
Kui õiguste riiklik kaitsja ei nõustu riigiasutuse arvamusega või kui ta leiab, et võetud meede ei ole piisav, teatab ta sellest asutusele, kellele kaebuses nimetatud riigiasutus allub, või kui selline asutus puudub, siis Slovaki Vabariigi valitsusele.
Asutus, kellele kaebuses nimetatud ametiasutus allub, – või sellise asutuse puudumise korral Slovaki Vabariigi valitsus – peab paragrahvi 3 kohaselt teavitama õiguste riiklikku kaitsjat kõnealuse juhtumiga seoses võetud meetmetest 20 päeva jooksul alates teate kättesaamisest.
Kui õiguste riiklik kaitsja leiab, et võetud meetmed ei ole piisavad, teatab ta sellest Slovaki Vabariigi riiginõukogule või riiginõukogu volitatud asutusele.
Õiguste riiklik kaitsja saadab kaebuse esitajale ja isikule, kelle põhiõigusi ja -vabadusi on riigiasutuse tegevuse, otsustusprotsessi või tegevusetuse tõttu rikutud, kirjaliku teatise uurimistulemuste ja võetud meetmete kohta.
+ 421 22085 0114
Slovaki Vabariigi isikuandmete kaitse amet (edaspidi „amet”) on riigiorgan, mis kaitseb isikute põhiõigusi ja -vabadusi isikuandmete töötlemisel. Amet täidab oma ülesandeid ja kohustusi sõltumatult ja kooskõlas seadusega. Tema ülesanded on peamiselt järgmised:
amet jälgib pidevalt isikuandmete kaitse olukorda, infosüsteemide registreerimist ja infosüsteemide kohta andmete hoidmist;
amet soovitab vastutavatele töötlejatele meetmeid infosüsteemides hoitavate isikuandmete kaitsmiseks ning annab selleks vastutavatele töötlejatele oma volituste piires soovitusi;
amet väljastab siduvaid arvamusi, kui tekib kahtlusi, kas isikuandmete töötlemise ja kasutamise ulatus, eesmärk ja meetodid on proportsionaalsed selle eesmärgiga, mille tarvis neid töödeldakse, vastavad sellele eesmärgile või on selle eesmärgi täitmisel ajaliselt või materiaalselt olulised;
amet väljastab siduvaid arvamusi isikuandmete välisriiki edastamise kahtluse korral;
amet väljastab siduvaid arvamusi infosüsteemi registreerimisega seotud kahtluste korral;
amet uurib paragrahvi 45 alusel esitatud teateid või tegutseb taotluse korral või omal algatusel paragrahvi 44a alusel ning määrab puuduste kõrvaldamiseks parandusmeetmed;
kui on kahtlus, et asjaomase seadusega kehtestatud kohustusi on rikutud, võib amet kutsuda kohale vastutava töötleja või volitatud töötleja ning nõuda selgitusi;
amet kontrollib isikuandmete töötlemist infosüsteemides;
amet määrab karistusi, kui asjaomases seaduses nimetatud kohustusi on rikutud;
amet teavitab kuriteo toimepanemise kahtluse korral kriminaalõigusasutusi;
amet registreerib infosüsteeme ja avalikustab registreerimise staatuse;
amet osaleb isikuandmete kaitset käsitlevate õigusaktide koostamises;
amet koostab õigusakte oma volituste piires;
amet kujundab seisukohti seaduseelnõude ja muude õigusaktide eelnõude kohta, mis käsitlevad isikuandmete töötlemist;
amet esitab vähemalt kord kahe aasta jooksul Slovaki Vabariigi riiginõukogule isikuandmete kaitse olukorda käsitleva aruande.
Õigusabikeskus (Centrum právnej pomoci)
Telefon: +421 2 4968 3521
+421 2 4968 3522
Faks: +421 2 4968 3520
E-post: info@legalaid.sk
Veebisait: www.legalaid.sk
Õigusabikeskus on tegutsenud Slovaki Vabariigis alates 1. jaanuarist 2006. See loodi riigieelarvest rahastatava asutusena kooskõlas seadusega nr 327/2005 materiaalselt vähekindlustatud isikutele õigusabi andmise kohta ning keskuse peakontor asub Bratislavas. Keskusel on kontorid või esindused peaaegu kõigis Slovaki Vabariigi piirkondlikes linnades (s.t Bratislavas, Banská Bystricas, Žilinas, Košices ja Prešovis), välja arvatud Nitras ja Trnavas, ja muudes Slovakkia omavalitsusüksustes (Liptovský Mikuláš, Tvrdošín, Humenné, Hlohovec, Rimavská Sobota, Nové Zámky ja Svidník).
Keskus tagab õigusabi andmise isikutele, kelle materiaalsed vahendid ei võimalda kasutada õigusteenuseid oma õiguste nõuetekohaseks jõustamiseks ja kaitsmiseks. Keskus tagab õigusabi andmise tsiviil-, töö- ja perekonnaõiguse küsimustes kõikidele isikutele, kes vastavad õigusaktides sätestatud tingimustele (kohtuvaidlused Slovakkia piires). Piiriüleste vaidluste korral annab keskus õigusabi tsiviil-, töö- ja perekonnaõiguse ning äriõigusega seotud küsimustes kooskõlas nimetatud seadusega kõigile isikutele, kes vastavad õigusaktides sätestatud tingimustele ja kelle elukoht või alaline elukoht on ELi liikmesriigis.
Kui õigusabi taotletakse seoses diskrimineerimist käsitlevate juhtumitega, on õigusabikeskusel (edaspidi „keskus”) kattuv roll Slovakkia riikliku inimõiguste keskusega, kellega ta vahetab teavet selliste taotlejatega seotud küsimustes. Keskuse juristid tegelevad diskrimineerimisküsimustega peamiselt selliste juhtumite raames, mis käsitlevad tööalast diskrimineerimist etnilistel põhjustel.
Isikul on õigus saada õigusabi, kui ta on materiaalselt vähekindlustatud ja kui vaidlus ei ole ilmselgelt alusetu ning kui nõude väärtus on miinimumpalgast suurem. Õigusabi ei anta selliste vaidluste puhul, kus nõude väärtust ei ole võimalik rahas arvutada. Isik peab õigusabi andmise ajal vastama eespool nimetatud õigusabi osutamise tingimustele. Kui taotleja sissetulek ületab seadusega kehtestatud materiaalselt vähekindlustatud isikute sissetuleku piirmäära, võib keskus anda õigusabi, kui see on asjakohane taotletud õigusabi asjaolude tõttu.
Õigusabi taotlemise menetlus (edaspidi „menetlus”) algab kirjaliku taotluse esitamisega paberkandjal. Sellele tuleb lisada taotluses märgitud asjaolusid tõendavad dokumendid. Dokumendid, mis tõendavad, et taotleja on materiaalselt vähekindlustatud, ei tohi olla väljastatud rohkem kui kolm kuud tagasi. Taotlus peab sisaldama taotleja ees- ja perekonnanime, tema alalist või ajutist elukohta ning isikukoodi. Keskuse nõudmisel peab taotleja esitama keskuse määratud mõistliku tähtaja jooksul lisateavet ja täiendavaid dokumente, mis käsitlevad nõude hindamiseks olulisi fakte. Selleks tuleb aega anda vähemalt kümme päeva. Taotluse esitaja on menetlusosaline. Taotlus esitatakse taotleja alalise või ajutise elukoha järgse asjakohase keskuse büroole. Taotleja on kohustatud esitama taotluses ja eelkonsultatsiooni ajal täielikud ja õiged andmed. Keskus teeb taotluse kohta otsuse 30 päeva jooksul alates seadusega nõutud andmeid sisaldava taotluse saamisest. Seda tähtaega ei ole võimalik pikendada. Otsuse peale ei saa esitada apellatsiooni. Õigusabi taotlust rahuldavas otsuses määrab keskus advokaadi, kes hakkab õigusabi saavat isikut kohtus esindama, kui see on vajalik selle isiku huvide kaitsmiseks. Õigusabi taotluse tagasilükkamise otsus peab lisaks eriõigusaktides nõutavatele andmetele sisaldama ka selgitust, et kui taotluse rahuldamist takistavad asjaolud kaovad, võib taotleja esitada taotluse sama juhtumiga seoses uuesti. Kui keskus otsustas õigustatud isiku koostöö puudumise tõttu keelduda talle õigusabi andmisest või kui õigustatud isik peatas menetluse põhjendamatult, võib keskus neil põhjustel keelata oma otsusega õigusabi taotlust uuesti esitada.
Seaduse nr 327/2005 paragrahvides 17–21 käsitletakse õigusabi andmist piiriüleste vaidluste korral, mille puhul on pädev kohus Slovaki Vabariigi kohus, ning seaduse nr 327/2005 paragrahvides 22–24 käsitletakse õigusabi andmist piiriüleste vaidluste korral, mille puhul on pädev kohus mõne teise ELi liikmesriigi kohus.
Laste ja noorte rahvusvahelise õiguskaitse keskus (Centrum pre medzinárodnoprávnu ochranu detí a mládeže)
Telefon: + 421 2 2046 3208
+421 2 2046 3248
Faks: + 421 2 2046 3258
Laste ja noorte rahvusvahelise õiguskaitse keskus (edaspidi „keskus”) on avalik-õiguslik asutus, mille pädevus piirdub Slovaki Vabariigi territooriumiga. Keskuse asutas Slovaki Vabariigi töö-, sotsiaal- ja pereasjade ministeerium 1. veebruaril 1993 ning tegemist on ministeeriumi haldusalas asuva ja riigieelarvest rahastatava asutusega, mille ülesanne on tagada õigusabi andmine lastele ja noortele välisriikidega seotud asjades.
Keskuse pädevus on määratletud seaduses nr 305/2005 laste sotsiaalkaitse ja eestkoste kohta, millega muudetakse ja täiendatakse teatavaid õigusakte. Keskuse ülesanne on rakendada rahvusvahelisi lepinguid ja Euroopa Liidu õigusakte. Keskus:
toimib kooskõlas rahvusvaheliste konventsioonidega elatisnõuete avaldusi vastuvõtva ja rahuldava asutusena;
toimib rahvusvaheliste lapseröövide küsimustega tegeleva keskasutusena kooskõlas rahvusvaheliste konventsioonide ja Euroopa Liidu õigusaktidega;
täidab rahvusvaheliste lapsendamiste valdkonnas keskasutuse rolli kooskõlas rahvusvahelise konventsiooniga;
väljastab sertifikaate kooskõlas rahvusvahelise konventsiooniga;
täidab kooskõlas eriõigusaktidega muid laste sotsiaalkaitsega seotud ülesandeid, kui kaasatud on välisriik;
pakub tasuta õigusnõustamist perekonnaõiguse valdkonnas, kui kaasatud on mõni välisriik, eelkõige seoses alaealiste elatist ja hooldust käsitlevate küsimustega, ning lapsendamise valdkonnas;
teeb koostööd teistes lepingus osalevates riikides asuvate elatisnõuete avaldusi vastuvõtvate ja rahuldavate asutustega, lepingus osalevates riikides asuvate keskasutuste ja esindustega, riiklike keskasutuste, pankade, välispankade filiaalide, kohalike omavalitsuste, territoriaalsete omavalitsusüksuste ja akrediteeritud asutustega.

matches: kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus


text:
Saneerimise algatamine
Saneerimismäärus
Saneerimiskava täitmine
Saneerimise algatamiseks peate maakohtule esitama saneerimisavalduse. Lisaks tuleb esitada eelmise majandusaasta aruanne, ülevaade finantsseisundist ning võlanimekiri. Teil on ettevõtjana kohustus aidata saneerimisele kaasa ning anda kohtule ja saneerimisnõustajale menetluseks vajalikku teavet. Vastasel juhul võib kohus menetluse lõpetada.
Peale avalduse esitamist algatab kohus saneerimismääruse, kus on toodud:
saneerimisnõustajaks määratud isiku andmed;
saneerimiskava vastuvõtmise tähtaeg;
saneerimiskava kohtule esitamise tähtaeg (lähema 60 päeva jooksul);
ettevõtja poolt tasutav summa saneerimisnõustaja tasu ja kulutuste katteks ning selle maksetähtaeg.
Kuni saneerimiskava kinnitamiseni või saneerimismenetluse lõppemiseni võib kohus peatada enamiku teie ettevõtte vastu suunatud rahalistest nõuetest.
Peale menetluse algatamist ja võlausaldajatele teate saatmist koostab saneerimisnõustaja saneerimiskava, mis sisaldab muuhulgas ettevõtte majandusliku seisundi kirjeldust, põhjuste analüüsi, võlausaldajate nõuete täitmisaegu, oodatavat majanduslikku seisundit pärast saneerimist, mõju ettevõtte töötajatele ning täitmise tähtaega. Nõustaja saadab saneerimiskava projekti võlausaldajatele tutvumiseks. Kava võtavad võlausaldajad vastu või jätavad vastuvõtmata hääletamise teel. Kohus kas kinnitab või jätab kava kinnitamata. Kohus võib teatud tingimustel ja ekspertide hinnangu alusel kinnitada ka vastuvõtmata saneerimiskava. Kui kohus jätab kava kinnitamata, siis saneerimismenetlus lõppeb.
Kui saneerimiskava on kinnitatud ja te hakkate seda ellu viima, teostab saneerimisnõustaja järelevalvet ning jätkab vajadusel ka teie nõustamist. Ta esitab saneerimiskava täitmise kohta nii võlausaldajatele kui kohtule igal poolaastal aruande. Saneerimismenetlus lõppeb, kui saneerimiskava on kohaselt täidetud.
Saneerimise abinõud
Maakohtute kontaktid
Viimati muudetud: 20-01-2016 15:16

matches: kohus kohus kohus Kohus Kohus kohus


text:
62009CJ0140_ET
Kohtuasjas C‑140/09,
mille ese on EÜ artikli 234 alusel Tribunale di Genova (Itaalia) 27. veebruari 2009. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 17. aprillil 2009, menetluses
Fallimento Traghetti del Mediterraneo SpA
koosseisus: koja esimees J.‑C. Bonichot, kohtunikud C. Toader, K. Schiemann, P. Kūris (ettekandja) ja L. Bay Larsen,
kohtusekretär: üksuse juhataja M.‑A. Gaudissart,
arvestades kirjalikus menetluses ja 11. veebruari 2010. aasta kohtuistungil esitatut,
– Fallimento Traghetti del Mediterraneo SpA, esindajad: avvocato V. Roppo, avvocato P. Canepa ja avvocato S. Sardano,
– Itaalia valitsus, esindaja: G. Palmieri, keda abistas avvocato dello Stato G. De Bellis,
– Euroopa Komisjon, esindajad: V. Di Bucci ja E. Righini,
1. Eelotsusetaotlus puudutab liidu riigiabialase õiguse tõlgendamist.
2. Eelotsusetaotlus esitati likvideerimisel oleva meretranspordiettevõtja Fallimento Traghetti del Mediterraneo SpA (edaspidi „TDM”) ja Presidenza del Consiglio dei Ministri (riigikantselei) vahelises kohtuvaidluses, mille ese on kahju hüvitamine, mis tekkis TDM‑ile sellega, et Corte suprema di cassazione (kassatsioonikohus) tõlgendas vääralt liidu konkurentsi- ja riigiabieeskirju ning keeldus esitamast Euroopa Kohtule EÜ artikli 234 kolmandas lõigus ette nähtud taotlust.
Siseriiklik õiguslik raamistik
3. Põhikohtuasjas käsitletavad toetused eraldati TDM‑i konkurendiks olevale merelaevandusettevõtjale Tirrenia di Navigazione SpA (edaspidi „Tirrenia”) vastavalt 20. detsembri 1974. aasta seadusele nr 684 olulise riikliku tähtsusega laevandusteenuste ümberkorraldamise kohta ( Gazzetta ufficiale della Repubblica italiana, edaspidi „ GURI” , nr 336, 24.12.1974; edaspidi „seadus nr 684”), täpsemalt vastavalt selle seaduse artiklile 19.
4. Seaduse nr 684 artikkel 7 näeb ette järgmist:
„Kaubalaevastikuministril on õigus anda toetusi, mis on ette nähtud eelmises artiklis loetletud teenuste osutamiseks, sõlmides rahandusministri ja riigiosaluse ministri nõusolekul sellekohased iga-aastased lepingud.
Eelmises lõigus nimetatud toetused peavad tagama teenuste haldamise kolme aasta jooksul majandusliku tasakaalu tingimustes. Need toetused määratakse eelnevalt kindlaks netotulude, investeeringute amortisatsiooni, halduskulude, tegevuskulude ja finantseerimiskulude põhjal.
5. Seaduse nr 684 artikkel 8 sätestab:
„Laevaühenduse teenus artikli 1 punktis c nimetatud suuremate ja väiksemate saartega ning võimalikud tehniliselt ja majanduslikult vajalikud jätkuühendused peavad tagama asjaomaste piirkondade ning eeskätt Mezzogiorno majandusliku ja sotsiaalse arenguga seotud nõudmiste rahuldamise.
Kaubalaevastikuministril on seetõttu lubatud anda nimetatud teenuste osutamiseks mõeldud toetusi, sõlmides rahandusministri ja riigiosaluse ministri nõusolekul 20‑aastaseks ajavahemikuks sellekohase lepingu”.
6. Seaduse nr 684 artikli 9 sõnastuse kohaselt:
„Eelmises artiklis nimetatud lepingus tuleb ära tuua:
1) tagatavate liinide loetelu;
2) ühenduse sagedus igal liinil;
3) mis liiki laevu tuleb iga liini puhul kasutada;
4) toetuse suurus, mis peab olema määratud lähtuvalt netotuludest, investeeringute amortisatsioonist, halduskuludest, tegevuskuludest ja finantseerimiskuludest.
Enne iga aasta 30. juunit kohandatakse kõnealusel aastal makstavat toetust, kui kas või üks lepingus loetletud majanduslikest näitajatest on eelneval aastal muutunud nii, et see on kahe kümnendiku võrra suurem kui eelmise toetuse arvutamisel sama näitaja puhul arvesse võetud väärtus.”
7. Seaduse nr 684 artikkel 18 sätestab:
„Käesoleva seaduse rakendamisest tulenevad rahalised kohustused kaetakse 93 miljardi liiri ulatuses vahenditest, mis on kirjas kaubalaevastikuministri 1975. aasta kulude eelarve peatükis 3061, ja vahenditest, mis on kirjas järgmiste aastate eelarvete vastavates peatükkides.”
8. Seaduse nr 684 artikkel 19 sätestab järgmist:
„Kuni käesolevas seaduses ette nähtud lepingute heakskiitmise kuupäevani tasub kaubalaevastikuminister rahandusministri nõusolekul edasilükatud kuumaksetena ettemaksed, mille kogusumma ei ületa 90% artiklis 18 näidatud kogusummast.”
9. Seaduse nr 684 on rakendusmeetmeks on vabariigi presidendi 1. juuni 1979. aasta dekreet nr 501 ( GURI nr 285, 18.10.1979), mille artikkel 7 täpsustab, et kõnealuse seaduse artiklis 19 nimetatud ettemakseid tehakse olulise riikliku tähtsusega teenuseid pakkuvatele äriühingutele senikaua, kuni kontrollikoda on registreerinud uute lepingute sõlmimisega seotud dokumendid.
10. Nagu ilmneb 13. juuni 2006. aasta otsusest kohtuasjas C‑173/03: Traghetti del Mediterraneo (EKL 2006, lk I‑5177), mille aluseks põhikohtuasi on juba olnud ja kust võib leida põhjalikuma ülevaate selle kohtuotsuse tegemisele eelnenud asjaoludest ja menetlusest, on TDM ja Tirrenia kaks meretranspordiettevõtjat, kes korraldasid 1970. aastatel regulaarset laevaühendust Mandri-Itaalia ning Sardiinia ja Sitsiilia saare vahel. 1981. aastal esitas TDM Tribunale di Napolile hagi Tirrenia vastu, nõudes kahju hüvitamist, mida ta oli väidetavalt kandnud Tirrenia poolt aastatel 1976–1980 rakendatud madalate hindade poliitika tõttu.
11. TDM viitas kõlvatule konkurentsile ja EMÜ asutamislepingu artiklite 85, 86, 90 ja 92 (hiljem vastavalt EÜ asutamislepingu artiklid 85, 86, 90 ja 92, muudetuna EÜ artiklid 81, 82, 86, 87). Ta väitis eelkõige, et Tirrenia on kuritarvitanud oma valitsevat seisundit asjaomasel turul, rakendades omahinnast tunduvalt madalamaid hindu tänu riiklike toetuste saamisele, mille seaduslikkus liidu õiguse alusel on kaheldav. TDM‑i nõue lükati sellegipoolest tagasi 26. mai 1993. aasta kohtuotsusega, mida omakorda kinnitas Corte d’appello di Napoli 13. detsembri 1996. aasta kohtuotsus.
12. TDM-i pankrotihaldur esitas viimati nimetatud kohtuotsuse peale kassatsioonkaebuse, mille Corte suprema di cassazione jättis 19. aprilli 2000. aasta otsusega rahuldamata, keeldudes muu hulgas rahuldamast kassaatori taotlust esitada Euroopa Kohtule liidu õiguse tõlgendamise küsimused põhjendusega, et põhikohtuasja menetlenud kohtute lahendused järgivad asjakohaseid sätteid ning on kooskõlas Euroopa Kohtu praktikaga.
13. Vahepeal likvideerimisele läinud äriühingu TDM pankrotihaldur esitas 15. aprillil 2002 eelotsusetaotluse esitanud kohtule hagi Itaalia Vabariigi vastu, nõudes, et nimetatud liikmesriigilt mõistetaks välja hüvitis kahju eest, mida kõnesolev ettevõtja kandis, kuna Corte suprema di cassazione tõlgendas vääralt liidu konkurentsi- ja riigiabieeskirju ning rikkus eelotsuse taotlemise kohustust, mis viimati nimetatud kohtul lasus EÜ artikli 234 kolmanda lõigu alusel. Väidetav kahju seisneb võimaluse kaotamises nõuda Tirrenia vastu esitatud hagi abil kõlvatu konkurentsiga, mida Tirrenia TDM‑i väitel viljeles, tekitatud kahju hüvitamist.
14. Eelotsusetaotluse esitanud kohus pöördus 14. aprillil 2003 Euroopa Kohtu poole eelotsusetaotlusega, mille põhjal tehti eespool viidatud kohtuotsus Traghetti del Mediterraneo ning milles Euroopa Kohus leidis, et:
„Ühenduse õigusega on vastuolus siseriiklik õigusakt, millega on liikmesriigi vastutus kahju eest, mida on üksikisikule tekitanud viimase astme siseriiklikule kohtule omistatav ühenduse õiguse rikkumine, üldiselt välistatud, kui rikkumine tuleneb õigusnormide tõlgendamisest või faktiliste asjaolude ja tõendite hindamisest kõnesoleva kohtu poolt.
Ühenduse õigusega on vastuolus ka siseriiklik õigusakt, mis piirab sellise vastutuse tekkimise üksnes juhtudega, mil tegemist on kohtuniku tahtlusega või tõsise üleastumisega, kui sellise piiramise tulemusel on välistatud liikmesriigi vastutuse tekkimine muudel kohaldatava õiguse ilmselge rikkumise juhtudel, nagu seda on täpsustatud Köbleri kohtuasjas [C‑224/01, EKL 2003, lk I‑10239] tehtud 30. septembri 2003. aasta otsuse punktides 53–56.”
15. Selle kohtuotsuse järel tuvastas eelotsusetaotluse esitanud kohus 27. veebruari 2009. aasta otsuses „kohtuvõimu õigusvastase käitumise” ning tegi eraldi määruse menetluse jätkamiseks, et lahendada selle õigusvastasusega tekitatud kahju hüvitamise nõue. Nimetatud menetlusetapis pöördus eelotsusetaotluse esitanud kohus uuesti Euroopa Kohtu poole, sest tal tekkis küsimus riigiabiga seotud liidu õiguse tõlgendamise kohta.
16. Oma eelotsusetaotluse põhjenduseks toob taotluse esitanud kohus välja, et ta ei suuda anda liidu õigusnormide ja kohtupraktika põhjal ühest vastust küsimusele, kas Tirrenia tookordne käitumine moonutas – eelkõige vaidlusaluse riigiabi tõttu – konkurentsi ühisturul. Olgugi et Corte suprema di cassazione välistas selle võimaluse oma 19. aprilli 2000. aasta otsuses, märkides, et toetused olid mõeldud üheainsa liikmesriigi piires toimunud kabotaažitegevuse jaoks, leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et tekib küsimus seaduse nr 684, eelkõige selle artikli 19 kooskõlast EÜ artiklitega 86–88.
17. Ühest küljest soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas ettemaksuna antud riigiabi saab olla seaduslik, kui puuduvad täpsed ja ranged kriteeriumid, millega välditaks abi võimalikku kahjustavat mõju konkurentsile. Nimetatud kohus leiab, et niisuguse abi andmine võib viia selleni, et riik annab toetust, kontrollimata eelnevalt abi saava ettevõtja majandustegevust, ning selle tagajärjel võib niisuguse abi tagajärjel tugevnenud ettevõtja võtta kasutusele konkurentide kõrvaldamisele suunatud äripoliitika. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab Corte suprema di cassazione tõdemusi arvestades, et sellele küsimusele tuleb vastata lähtuvalt asjaolust, et kõne all olevaid toetusi saanud ettevõtja pidi kohaldama haldusasutuse kehtestatud hindu.
18. Teisest küljest leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et arvestades 24. juuli 2003. aasta otsust kohtuasjas C‑280/00: Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg (EKL 2003, lk I‑7747) ning Tirrenia teenindatavaid liine, mis omavad tähtsust põhikohtuasja lahenduse seisukohast, nimelt liine Gênes-Cagliari ja Gênes-Porto Torres, ning nende paikade asukohta Euroopa Liidu territooriumil, võib tõesti kerkida konkurentsi moonutamise küsimus, sest kõnealused toetused mõjutavad liikmesriikidevahelist kaubandust. Eelotsusetaotluse esitanud kohus ütleb, et jätab hinnangu selles küsimuses Euroopa Kohtu anda.
19. Neil asjaoludel otsustas Tribunale di Genova menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas ühenduse õiguse põhimõtetega ja eelkõige EÜ artiklitega 86, 87 ja 88 ja asutamislepingu V jaotisega (varem IV jaotis ) on kooskõlas niisugune riigiabi käsitlev siseriiklik õigusnorm, nagu on toodud seaduses nr 684 […], täpsemalt selle artiklis 19, mis näeb ette riigiabi andmise võimaluse – isegi kui seda tehakse ainult ettemaksuna – ilma lepinguteta ja määramata eelnevalt kindlaks täpseid ja rangeid kriteeriumeid, millega välditaks võimalust, et abi võib kahjustada konkurentsi, ning kas sellega seoses omab tähtsust asjaolu, et abi saaja peab kohaldama haldusasutuse kehtestatud hindu?”
Küsimuse ese, sõnastus ja vastuvõetavus
20. Eelotsusetaotlusest ilmneb, et Tribunale di Genova on põhikohtuasjas juba teinud otsuse Itaalia riigi vastutuse kohta asjaolu eest, et Corte suprema di cassazione jättis Euroopa Kohtule esitamata EÜ artikli 234 kolmanda lõigu kohase eelotsuse küsimuse, kinnitades, et esiteks kehtib isikutele õigusi andev õigusnorm, teiseks, et seda normi on piisavalt selgelt rikutud, ning kolmandaks, et esineb otsene põhjuslik seos riigil olnud kohustuse rikkumise ja väidetava kahju vahel, mis seisneb asjaolus, et TDM kaotas võimaluse esitada tulemuslik hagi Tirrenia vastu. Tundub ka, et Tribunale di Genova möönis selles otsuses, viitega 11. juuli 1996. aasta otsusele kohtuasjas C‑39/94: SFEI jt (EKL 1996, lk I‑3547), võimalust esitada ebaseaduslikult makstud riigiabi saaja vastu lepinguvälise vastutuse hagi siseriikliku õiguse alusel.
21. Sellegipoolest pärib eelotsusetaotluse esitanud kohus enne TDM‑i kahju hüvitamise nõude üle otsustamist Euroopa Kohtult, kas liidu õigusega on kooskõlas niisugune riigiabi käsitlev siseriiklik õigusnorm, nagu on toodud seaduses nr 684, täpsemalt selle artiklis 19. Kuigi see ei nähtu esitatud küsimusest, vaid eelotsusetaotluse põhjendustest, mis on edasi antud käesoleva otsuse punktides 16 ja 18, soovib nimetatud kohus lisaks sisuliselt teada, kas põhikohtuasjas vaidluse all olev toetus on kahjustanud liikmesriikidevahelist kaubandust ja moonutanud konkurentsi, ning jätab sellekohase hinnangu andmise Euroopa Kohtule.
22. Eelotsuse küsimuse sõnastuse ja eelotsusetaotluse esitanud kohtu muude küsimuste osas tuleb esiteks meenutada, et Euroopa Kohus ei ole eelotsusemenetluses pädev lahendama küsimust, kas siseriiklik meede on vastavuses liidu õigusega (vt eelkõige 26. jaanuari 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑118/08: Transportes Urbanos y Servicios Generales, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 23 ja seal viidatud kohtupraktika). Lisaks ei saa ta otsustada abimeetmete või abikava ühisturuga kokkusobivuse üle, kuna vastava hinnangu andmine kuulub komisjoni ainupädevusse, alludes samas liidu kohtu kontrollile (vt 23. märtsi 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑237/04: Enirisorse, EKL 2006, lk I‑2843, punkt 23). Ka ei ole Euroopa Kohtul pädevust hinnata põhikohtuasja faktilisi asjaolusid või kohaldada tema tõlgendatavaid liidu õigusnorme siseriiklikele meetmetele ja asjaoludele, kuna nimetatud küsimused kuuluvad siseriikliku kohtu ainupädevusse (vt 30. märtsi 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑451/03: Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti, EKL 2006, lk I‑2941, punkt 69 ja seal viidatud kohtupraktika).
23. Sellest järeldub, et praegusel juhul ei ole Euroopa Kohus pädev otsustama selle üle, kas seadus nr 684 on kooskõlas liidu õigusega või kas põhikohtuasjas vaidluse all olevad toetused on kooskõlas ühisturuga, ega hindama põhikohtuasja asjaolusid, et teha kindlaks, kas nimetatud toetused on kahjustanud liikmesriikidevahelist kaubandust või kahjustanud või ähvardavad kahjustada konkurentsi
24. Sellegipoolest on Euroopa Kohus pädev esitama eelotsusetaotluse esitanud kohtule kõik liidu õiguse tõlgendamise juhtnöörid, mis võimaldavad sel kohtul tema menetluses oleva kohtuasja lahendamisel hinnata siseriiklike meetmete vastavust liidu õigusele (vt eespool viidatud kohtuotsused Enirisorse, punkt 24, ja Transportes Urbanos y Servicios Generales, punkt 23). Riigiabi valdkonnas võib Euroopa Kohus anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule tõlgendusjuhised, mis võimaldavad viimasel kindlaks teha, kas siseriiklikku meedet saab käsitada riigiabina liidu õiguse tähenduses (vt selle kohta eelkõige 22. novembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑53/00: Ferring, EKL 2001, lk I‑9067, punkt 29; eespool viidatud kohtuotsused Enirisorse, punktid 25 ja 51; Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti, punktid 54 ja 72; 17. juuli 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑206/06: Essent Netwerk Noord jt, EKL 2008, lk I‑5497, punkt 96, ning 5. märtsi 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑222/07: UTECA, EKL 2009, lk I‑1407, punktid 41 ja 47).
25. Teiseks tuleb tõdeda, et kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus tundub olevat juba tuvastanud, et põhikohtuasjas vaidluse all olevate toetuste puhul on tegemist riigiabiga, selgub eelotsusetaotluse sisulisest analüüsist, et nimetatud kohtu esitatud küsimused, mis on toodud käesoleva kohtuotsuse punktides 16–18, seonduvad riigiabi esinemise tingimustega liidu õiguse tähenduses.
26. Teisalt, seoses komisjoni ettepanekuga anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule selgitusi esiteks seoses eelnevale teatamiskohustusele allutatud abi mõistega ja teiseks ebaseadusliku abi saaja vastutusega tuleb sedastada, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused ei puuduta neid asjaolusid, mida see kohus tundub vähemalt osaliselt lahendanud olevat. Ta ei esita ka niisuguste küsimus te analüüsimiseks vajalikke faktilisi ja õiguslikke asjaolusid.
27. Eelnevat arvestades tuleb esitatud küsimust mõista nii, et sellega soovitakse teada, kas liidu õigust tuleb tõlgendada selliselt, et toetusi, mida on makstud põhikohtuasja iseloomustavatel asjaoludel ja siseriikliku õiguse alusel, mis näeb ette ettemaksete tegemise enne lepingu heakskiitmist, saab pidada riigiabiks.
28. Itaalia valitsuse väitel on see küsimus asjakohatu ning tuleb seetõttu vastuvõetamatuks tunnistada. Nimetatud valitsus toob välja, et tegelikult ei tekigi küsimust põhikohtuasjas vaidluse all oleva abi kvalifitseerimisest riigiabina, kuna see puudutab ajavahemikku 1976–1980, s.o ajavahemikku, mil kabotaažiturg ei olnud veel liberaliseeritud.
29. Selles osas tuleb meenutada, et eeldades liikmesriigi kohtu esitatud eelotsuse küsimuste asjakohasust, võib neile vastamast keelduda vaid siis, kui on ilmne, et neis küsimustes osutatud liidu õiguse tõlgendusel ei ole mingit seost põhikohtuasja asjaolude või esemega või kui kõnealune probleem on oletuslik (vt eelkõige 4. oktoobri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑429/05: Rampion ja Godard, EKL 2007, lk I‑8017, punktid 23 ja 24, ning 11. detsembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑387/07: MI.VER ja Antonelli, EKL 2008, lk I‑9597, punkt 15 ja seal viidatud kohtupraktika).
30. Samas tuleb tõdeda, et põhikohtuasjas vaidluse all olevate toetuste kvalifikatsiooni küsimusel on seos TDM‑i ja Itaalia riigi vahelise kohtuasja esemega ning see ei tõstata oletuslikku probleemi, kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus peab selle vaidluse lahendamiseks kindlaks tegema, kas Tirrenia sai riigiabi. Seetõttu on esitatud küsimus, nii nagu see on sõnatatud, vastuvõetav.
31. Tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on abina kvalifitseerimiseks tarvis, et oleks täidetud kõik järgmised tingimused. Esiteks peab olema tegemist riigi sekkumisega või vähemalt abi andmisega riigi ressurssidest. Teiseks peab see sekkumine kahjustama liikmesriikidevahelist kaubandust. Kolmandaks peab see andma selle saajale teatud eelise. Neljandaks peab see kahjustama või ähvardama kahjustada konkurentsi (vt selle kohta eelkõige 21. märtsi 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑142/87: Belgia vs. komisjon, nn Tubemeuse’i kohtuotsus, EKL 1990, lk I‑959, punkt 25; eespool viidatud kohtuotsused Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg, punktid 74 ja 75; Enirisorse, punktid 38 ja 39; Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti, punktid 55 ja 56; 1. juuli 2008. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑341/06 P ja C‑342/06 P: Chronopost vs. UFEX jt, EKL 2008, lk I‑4777, punktid 121 ja 122; eespool viidatud kohtuotsused Essent Netwerk Noord jt, punktid 63 ja 64, ja UTECA, punkt 42).
32. Praegusel juhul ei puuduta esitatud küsimus esimest tingimust nimetatutest, ning selle tingimuse üle ei ole vaidlust, kuna põhikohtuasjas vaidluse all olevad toetused maksti seaduse nr 684 alusel, ning nagu nähtub eelkõige selle seaduse artiklitest 18 ja 19, kaeti need riigieelarvest.
33. Arvestades eelotsusetaotluse põhjendusi, mida on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktides 16–18, tuleb esmalt kontrollida kolmandat tingimust ning seejärel teist ja neljandat tingimust koos.
Toetusi saanud ettevõtja eelis
34. Riigiabiks loetakse selline sekkumine, mis võib oma olemusest sõltumata otseselt või kaudselt soodustada ettevõtjaid või mida tuleb pidada majanduslikuks eeliseks, mida kasusaajast ettevõtja tavalistes turutingimustes ei saaks (vt eespool viidatud kohtuotsused SFEI jt, punkt 60; Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg, punkt 84; Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti, punkt 59, ning Essent Netwerk Noord jt, punkt 79).
35. Seevastu kui meedet või riigi sekkumist tuleb pidada hüvitiseks teenuste eest, mida osutavad hüvitist saavad ettevõtjad avalike teenuste osutamise kohustuse täitmiseks, nii et need ettevõtjad ei saa tegelikkuses finantssoodustust ja nimetatud sekkumise tulemusel ei saavuta need ettevõtjad soodsamat seisundit võrreldes oma konkurentidega, ei ole selle sekkumise puhul tegemist riigiabiga liidu õiguse tähenduses (vt eespool viidatud kohtuotsused Ferring, punktid 23 ja 25, ning Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg, punkt 87, mis tehti vastuseks enne põhikohtuasjas vaidluse all olevat Corte suprema di cassazione 19. aprilli 2000. aasta otsust esitatud eelotsuse küsimustele; ning eespool viidatud kohtuotsused Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti, punkt 60, ja Essent Netwerk Noord jt, punkt 80).
36. Sellegipoolest peab selleks, et niisuguse hüvitise saaks konkreetsel juhul jätta riigiabiks klassifitseerimata, olema täidetud rida tingimusi (eespool viidatud kohtuotsused Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg, punkt 88; Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti, punkt 61, ja Essent Netwerk Noord jt, punkt 81).
37. Esiteks peab sellist hüvitist saav ettevõtja olema tegelikult vastutav avaliku teenuse osutamise kohustuste täitmise eest ja need kohustused peavad olema selgelt määratletud (eespool viidatud kohtuotsused Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg, punkt 89; Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti, punkt 62, ja Essent Netwerk Noord jt, punkt 82).
38. Teiseks peavad kriteeriumid, mille põhjal hüvitist arvestatakse, olema enne objektiivselt ja läbipaistvalt kehtestatud, et vältida majanduslike eeliste andmist, mis võiks hüvitist saavaid ettevõtjaid konkurentidega võrreldes soodustada (eespool viidatud kohtuotsused Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg, punkt 90; Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti, punkt 64; ning Essent Netwerk Noord jt, punkt 83).
39. Kolmandaks ei tohi hüvitis olla suurem, kui on vajalik kõigi või osa avaliku teenuse osutamise kohustuse täitmisega kaasnevate kulude katmiseks, võttes arvesse nii sellest saadavat tulu kui ka nende kohustuste täitmisest saadavat mõistlikku kasumit (eespool viidatud kohtuotsused Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg, punkt 92; Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti, punkt 66, ning Essent Netwerk Noord jt, punkt 84).
40. Neljandaks tuleb hüvitis kindlaks määrata selliste kulude analüüsi põhjal, mida oleks kandnud keskmine, hästi hallatud ja vastava avaliku teenuse nõuete täitmiseks vajalikke ressursse omav ettevõtja, võttes arvesse nii sellest saadavat tulu kui ka nende kohustuste täitmisest saadavat mõistlikku kasumit (eespool viidatud kohtuotsused Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg, punkt 93; Servizi Ausiliari Dottori Commercialisti, punkt 67, ning Essent Netwerk Noord jt, punkt 85).
41. Praegusel juhul ilmneb seaduse nr 684 artiklitest 8 ja 9, et põhikohtuasjas vaidluse all olevad toetused olid mõeldud laevaühenduse pakkumiseks suuremate ja väiksemate saarte vahel, mis peavad tagama asjaomaste piirkondade ja eeskätt Mezzogiorno majandusliku ja sotsiaalse arenguga seotud nõudmiste rahuldamise. Toetuse saanud ettevõtjatega allkirjastatud lepingud pidid ette nägema, millised liinid tuleb tagada, kui sage peab olema ühendus neil liinidel ning mis liiki laevu igal liinil tuleb kasutada. Sellest järeldub, et toetusi saanud ettevõtjad vastutasid avalike teenuste osutamise eest.
42. Lisaks näeb seaduse nr 684 artikkel 7 ette, et toetused peavad tagama teenuste haldamise majandusliku tasakaalu tingimustes ning need määratakse eelnevalt kindlaks netotulude, investeeringute amortisatsiooni, halduskulude, tegevuskulude ja finantseerimiskulude põhjal.
43. Eelotsusetaotluse esitanud kohus toob oma otsuses sellegipoolest välja, et alles vabariigi presidendi 1. juuni 1979. aasta dekreediga nr 501 määrati kindlaks majanduslikud ja halduskriteeriumid, mida tuleb seaduse nr 684 alusel lepinguid sõlmides arvesse võtta, ning et alles juulis 1991 sõlmisid Itaalia riik ja kõik Tirrenia kontserni kuuluvad ettevõtjad nimetatud lepingud, mille kestuseks märgiti 20 aastat ja jõustumisajaks 1. jaanuar 1989. Kogu põhikohtuasjas vaidluse all oleva ajavahemiku vältel, s.o aastatel 1976–1980, ja kuni nimetatud lepingute heakskiitmiseni, maksti põhikohtuasjas vaidluse all olevaid toetusi ettemaksetena vastavalt seaduse nr 684 artiklile 19.
44. Eelnevast tuleneb, et nende lepingute puudumisel maksti põhikohtuasjas vaidluse all olevaid toetusi kogu eespool mainitud perioodi vältel, ilma et oleks selgelt määratletud toetusi saavate ettevõtjate kohustused osutada avalikke teenuseid, ilma et eelnevalt oleks objektiivselt ja läbipaistavalt kindlaks määratud kriteeriumid, mille põhjal nende kohustuste eest hüvitist arvestatakse, ning tagamata, et see hüvitis ei ületa niisuguste teenuste osutamise kohustuste täitmisel tekkivaid kulusid. Kuna nimetatud toetused ei vasta ka käesoleva kohtuotsuse punktis 40 mainitud neljandale tingimusele, siis ei ole nende puhul täidetud ükski tingimustest, mis võimaldaks põhjusel, et asjaomane ettevõtja ei ole saanud eelist, jätta avaliku teenuse osutamise eest makstava hüvitise kvalifitseerimata riigiabiks liidu õiguse tähenduses.
45. Selles osas ei oma tähtsust asjaolu, et kõnealused toetused maksti lepingute heakskiitmise ootuses ettemaksena, liiatigi kui need lepingud sõlmiti ja need jõustusid mitu aastat hiljem. Selline asjaolu ei kaota toetusi saanud ettevõtja saadud eelist ega mõju, mida selline eelis võib konkurentsile avaldada juhul, kui kõik eespool loetletud tingimused ei ole täidetud.
46. Samuti ei ole oluline asjaolu, et haldusasutus kirjutas põhikohtuasjas vaidluse all olevaid toetusi saanud ettevõtjale ette, mis hindu kohaldada. Kuigi selliste hindade kehtestamine omab lähtuvalt eespool nimetatud tingimustest tähtsust avalike teenuste osutamisega kaasnevate kulude hindamisel, arvestades ühtlasi seeläbi saadud tulusid, ei mõjuta need hinnad toetusi saanud ettevõtja saadud eelise olemasolu, kuna kõik loetletud tingimused ei ole täidetud.
Liikmesriikidevahelise kaubanduse kahjustamine ja konkurentsi moonutamise oht
47. Nagu on välja toodud käesoleva kohtuotsuse punktides 16 ja 18, leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et põhikohtuasjas tekib liikmesriikidevahelise kaubanduse kahjustamise ja konkurentsi moonutamise küsimus.
48. Itaalia valitsus on vastupidisel seisukohal, märkides, et asjaomasel perioodil ei olnud kabotaažiturg liberaliseeritud; see turg liberaliseeriti alles pärast seda, kui võeti vastu nõukogu 7. detsembri 1992. aasta määrus (EMÜ) nr 3577/92 teenuste osutamise vabaduse põhimõtte kohaldamise kohta merevedudel liikmesriikides (merekabotaaž) (EÜT L 364, lk 7; ELT eriväljaanne 06/02, lk 10), ja täpsemalt kabotaaži osas Vahemere saarte vahel alates 1. jaanuarist 1999. Itaalia valitsus märkis kohtuistungil, et aastatel 1976–1980 ei sõitnud siseliinidel, kus Tirrenia oli tegev, teiste liikmesriikide operaatorid, samas kui TDM‑i väitel tegutses neil liinidel Itaalia ja Hispaania äriühingute ühinemisel tekkinud äriühing.
49. Sellega seoses tuleb märkida, et asjaolu, et mereveoteenuste osutamise piirangud kaotati põhikohtuasjas kõne all olevast ajavahemikust hiljem, ei välista tingimata seda, et põhikohtuasjas vaidluse all olevad toetused võisid kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust ja kahjustasid või ähvardasid kahjustada konkurentsi.
50. Esiteks ei saa välistada, et Tirrenia konkureeris asjaomastel siseliinidel teiste liikmesriikide ettevõtjatega, nagu väidab TDM – selle asjaolu kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne. Teiseks ei saa ka välistada, et Tirrenia konkureeris nimetatud ettevõtjatega rahvusvahelistel liinidel, ning eraldi arvepidamise puudumisel tema erinevate tegevuste üle valitses ristsubsideerimise oht, s.o praegusel juhul oht, et tulu, mis ta teenis vaidlusaluseid toetusi saanud kabotaažitegevuselt, kasutati tegevuse heaks, mida ta viljeles nimetatud rahvusvahelistel liinidel – ka seda asjaolu peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
51. Arvestades eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt esitatut ja lähtudes põhikohtuasja asjaoludest, peab eelotsusetaotluse esitanud kohus igal juhul hindama, kas põhikohtuasjas vaidluse all olevad toetused võisid kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust ning kas need kahjustasid või ähvardasid kahjustada konkurentsi.
52. Kõiki eelnevaid kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi regulatsiooni alusel, mis näeb ette ettemaksete tegemise enne lepingu heakskiitmist, ja põhikohtuasja iseloomustavatel asjaoludel makstud toetuste puhul on tegemist riigiabiga juhul, kui need toetused võivad kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust või kahjustavad või ähvardavad kahjustada konkurentsi – nende asjaolude kontrollimine on siseriikliku kohtu ülesanne.
53. Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Liidu õigust tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi regulatsiooni alusel, mis näeb ette ettemaksete tegemise enne lepingu heakskiitmist, ja põhikohtuasja iseloomustavatel asjaoludel makstud toetuste puhul on tegemist riigiabiga juhul, kui need toetused võivad kahjustada liikmesriikidevahelist kaubandust või kahjustavad või ähvardavad kahjustada konkurentsi – nende asjaolude kontrollimine on siseriikliku kohtu ülesanne.

matches: kohus Kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus Kohus Kohus kohus kohus kohus kohus kohus