text:
esitatud 11. jaanuaril 20071(1)
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Dioikitiko Protodikeio Athinon (Kreeka))
Teenuste osutamise vabaduse piirangud – Välismaa eraraviasutustes saadud haiglaravi kulude hüvitamisest keeldumine – Hüvitamata jätmise õigustatus ja proportsionaalsus
1. Juba mõnda aega peab Euroopa Kohus lahendama tõlgendamisküsimusi, mida tekitab patsientide ühendusesisene liikumine ja meditsiiniteenuste piiriülese osutamise rahastamine.
2. Nüüd lisavad sellesse ahelasse veel ühe lüli eelotsuse küsimused, mille esitas EÜ artikli 234 alusel Dioikitiko Protodikeio Athinon (esimese astme halduskohus) EÜ artikli 49 mõju kohta Kreeka õigusaktile, mis välistab välismaa eraraviasutustes kantud ravikulude hüvitamise, välja arvatud alla 14-aastaste alaealiste puhul.
3. Konkreetselt püütakse välja selgitada, kas selline välistamine takistab teenuste osutamise vabadust; kas see on õigustatud ülekaaluka üldise huvi tõttu, näiteks vajadusest vältida ränka kahju riikide sotsiaalkindlustussüsteemide majanduslikule tasakaalule või tagada vajalik ja kõigile kättesaadav tervishoiuteenus, ning kas see on taotletava eesmärgiga proportsionaalne.
4. Ühenduse tegevus selles valdkonnas hõlmab vastavalt EÜ artikli 3 lõike 1 punktile c „siseturgu, mida iseloomustab kaupade, isikute, teenuste ja kapitali vaba liikumise takistuste kõrvaldamine liikmesriikide vahel”. Neid kolme viimati nimetatud aspekti arendatakse asutamislepingu kolmanda osa III jaotises.
5. 3. peatükis „Teenused” sedastatakse EÜ artikli 49 esimeses lõigus üldpõhimõte:
6. Seda põhimõtet tuleb täiendada EÜ artiklis 50 märgituga:
B. Kreeka õigusnormid
7. Seaduse nr 1316/1983(2) artikli 40 lõige 1, mida on muudetud seaduse nr 1759/1988(3) artikliga 39, võimaldab eriti raske haiguse korral haiglaravi saada välismaal teiste hulgas „tervishoiu-, hoolekande- ja sotsiaalkindlustusministeeriumi pädevusalasse kuuluvate sotsiaalkindlustusasutuste või -talituste poolt kindlustatud isikutel” [punkt c)], mille jaoks nad peavad vastavalt lõikele 2 saama loa, mis antakse otsuse alusel, mille teeb tervishoiukomitee, kes hindab vastavalt lõikele 3 arstiabi vajadust.
8. Vastavalt lõikele 4 määratakse tervishoiu-, hoolekande- ja sotsiaalkindlustusministri otsusega kindlaks patsiendi ja võimaliku doonori haiglaravi ning saatja kasutamise lubamise viis ja kord, teenuste laad ja ulatus, kulude summa, täpsustades kindlustatu võimaliku osaluse kulude kandmises ning kõik muud selle artikli kohaldamiseks vajalikud üksikasjad.
9. Nimetatud õigusaktiga antud volituse alusel tegi minister 7. jaanuaril 1997 otsuse nr F7/oik. 15,(4) mis reguleerib Geniki Gramateia Koinonikon Asfaliseoni (sotsiaalkindlustuse peasekretariaat, edaspidi „GGKA”) pädevusalasse kuuluvate sotsiaalkindlustusasutuste kindlustatud haigete haiglaravi välismaal, olenemata nende asutuste nimetusest või õiguslikust vormist.
10. Sama õigusliku alusega kiideti ministri otsusega nr 35/1385/1999(5) heaks määrus, mis käsitleb Organismos Asfaliseos Eleftheron Epangelmationi (vabakutseliste kindlustusasutus, edaspidi „OAEE”) põhimäärust.
a) 1997. aasta otsus
11. GGKA kannab 1997. aasta otsuse artikli 1 alusel kulud ravi eest teistes riikides, tingimusel et „kindlustatu:
d) viibib mingil põhjusel ajutiselt välismaal ning vajab haiglaravi vägivaldse, ootamatu ja vältimatu sündmuse tõttu.”
Kõikidel nendel juhtudel on vaja spetsiaalse tervishoiukomitee eelnevat luba, ehkki kahel viimasel juhul on lubatud loa andmine tagantjärele.
12. Vastavalt artikli 4 lõikele 6 „[v]älismaal asuvates erahaiglates saadud haiglaravi kulusid ei hüvitata, välja arvatud laste puhul”.
b) 1999. aasta otsus
13. Selle otsuse artikli 13 lõikes 1 loetakse haiglaraviks patsiendi ravimist avalikes haiglates ja erahaiglates, kellega OAEE-l on leping.
14. Artikli 15 lõikes 1 tunnustatakse OAEE kindlustatute õigust „saada välismaal haiglaravi, kui juhataja on teinud sellekohase otsuse ja spetsiaalne tervishoiukomitee on andnud selleks loa, eeldusel et kindlustatud täidavad tingimused, mis on ette nähtud välismaal saadavat haiglaravi käsitlevate ministri otsustega”. Lõikes 2 sedastatakse „hüvitatavad kulud”, mille hulka kuuluvad punktis a „välismaal asuvates riiklikes raviasutustes” saadud haiglaravi kulud, ning märgitakse, et „[v]älismaal asuvates eraraviasutustes saadud haiglaravi kulusid ei hüvitata, välja arvatud alla 14-aastaste laste puhul”.
15. Dimitrios Stamatelakis oli kindlustatud Tameio Asfalisesos Emboronis (kaupmeeste haigekassa, edaspidi „TAE”). Ta põdes põievähki, mistõttu ta viibis 18. maist 12. juunini ja 16.–18. juunil 1998 ravil Ühendkuningriigis London Bridge Hospitali erakliinikus, millele ta tasus 13 600 naelsterlingit.
16. Tema nõue Polymeles Protodikeio Athinonile (Ateena esimese astme kohus) selle summa hüvitamiseks jäeti 26. aprillil 2000 rahuldamata põhjusel, et asi kuulub halduskohtu pädevusse.
17. Pärast asjaomase isiku surma nõudis tema lesk, ainus seadusjärgne pärija, 29. augustil 2000 summa hüvitamist OAEE-lt, kes oli asendanud TAE.(6) See nõue jäeti otsusega nr St/4135/00 rahuldamata ja selle otsuse peale esitatud vaie jäeti rahuldamata 18. septembri 2001. aasta otsusega nr 392/2/248 põhjendusega, et välismaal eraraviasutustes saadud ravi kulusid ei hüvitata.
18. Dioikitiko Protodikeio Athinon, kellele esitati kaebus, peatas menetluse, et esitada Euroopa Kohtule kolm eelotsuse küsimust:
„1. Kas EÜ artiklis 49 ja sellele järgnevates artiklites sätestatud teenuste osutamise vabadust ühenduses piiravad sellised siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt on ühelt poolt välistatud siseriikliku sotsiaalkindlustusega isiku välismaises erahaiglas kantud ravikulude hüvitamine, v.a kuni 14‑aastaste lastega seotud juhtumid, kuigi teiselt poolt on nendes normides samal ajal ette nähtud võimalus, et nimetatud kulud hüvitatakse, kui ravikulud on kantud välismaises riigihaiglas ning juhul, kui isik on eelnevalt taotlenud selleks luba ja kui kindlustatud isik ei saa õigeaegselt sobivat ravi tema kindlustusandjaga lepingu sõlminud haiglas?
2. Juhul kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas selline piirang võib olla õigustatud ülekaaluka avaliku huviga, eelkõige seoses vajadusega vältida tõsist ohtu Kreeka sotsiaalkindlustussüsteemi finantstasakaalule või seoses kvaliteetse, tasakaalustatud ning kõigile kättesaadava haigla- ja raviteenuse säilitamisega?
3. Juhul kui vastus teisele küsimusele on jaatav, siis kas sellist piirangut võib käsitada lubatavana selles mõttes, et see ei ole vastuolus proportsionaalsuse põhimõttega, st et see ei lähe kaugemale kui taotletava eesmärgi saavutamiseks objektiivselt vajalik ning et sama tulemust ei ole võimalik saavutada vähem piiravate õigusnormidega?”
19. Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 23 sätestatud tähtajaks esitasid kirjalikke märkusi Kreeka ja Belgia valitsus ning komisjon.
20. 29. novembril 2006 toimunud kohtuistungil osalesid suuliste väidete esitamisel Kreeka ja Madalmaade valitsuse esindajad ning komisjoni õigusnõunik.
V. Eelotsuse küsimuste õiguslik analüüs
21. Enne eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimuste käsitlemist tuleb peatuda neid piiritleval ühenduse õiguse sättel ja piiriülest haiglaravi käsitleval kohtupraktikal.
1. Aluseks olevate ühenduse õigusnormide piiritlemine
a) EÜ artikkel 49 ja määruse (EMÜ) nr 1408/71 artikkel 22
22. Belgia valitsus nõuab põhikohtuasjas asjassepuutuvate Euroopa õigusnormide sätete piiritlemist ja leiab, et need on asutamisleping ja nõukogu 14. juuni 1971. aasta määrus (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate, füüsilisest isikust ettevõtjate ja nende pereliikmete suhtes,(7) tsiteerides konkreetselt selle määruse artiklit 22, mis puudutab ravi teises liikmesriigis. Ta tugineb 12. juuli 2001. aasta kohtuotsuse Vanbraekel jt(8) punktidele 30 ja 31, mille kohaselt asjaolu, et välismaal ravi saamiseks eelneva loa andmisest keeldumine põhineb siseriikliku õigusakti kriteeriumidel, mitte määruses nr 1408/71 sätestatud kriteeriumidel, ei välista täielikult selle ühenduse õigusnormi kohaldamist.
23. Euroopa Kohus uuris nimetatud sätete suhet, kui üks Prantsusmaa kohus esitas küsimuse nende kooskõla kohta. 23. oktoobri 2003. aasta kohtuotsuses Inizan(9) tunnistati selles kohtuasjas minu koostatud ettepanekut järgides, et mõlemad õigunormid vastavad ühenduse õigusele.(10)
24. Nagu ma selles ettepanekus selgitan, on need kaks sätet kooskõlas, kuigi hõlmavad erinevaid juhtusid ja annavad erinevad lahendused (punkt 31).
25. Ühelt poolt „ei lange EÜ artikli 49 ja määruse nr 1408/71 artikli 22 isikulised kohaldamisalad kokku, sest teine on kitsam kui esimene. EÜ artikkel 49 puudutab liikmesriikide kõiki kodanikke seetõttu, et nad elavad ühenduses, samas kui määruse nr 1408/71 artiklit 22 kohaldatakse ainult liidu kodanikele ja nende perekondadele, kes on kindlustatud mõnes liikmesriikide seaduslikus sotsiaalkindlustusskeemis” (punkt 27).
26. Teiselt poolt „on patsientide jaoks olulisi erinevusi olenevalt sellest, kas nad kasutavad määruse nr 1408/71 artiklis 22 ette nähtud menetlust või tuginevad otse EÜ artiklile 49” (punkt 28); samas kui määrus „toimib eranditult sotsiaalkindlustusasutuste vahel”, kehtestades „ühetaolised kriteeriumid tingimuste kohta, mille korral ei või loa andmisest keelduda, ja aitab lihtsustada seaduslikus sotsiaalkindlustusskeemis kindlustatute vaba liikumist” (punkt 29), asutamisleping „annab kõikidele liikmesriikide kodanikele õiguse […] taotleda teises liikmesriigis ilma loata kantud tervishoiukulude hüvitamist vastavalt kindlustajariigi hinnakirjale” (punkt 30).
27. Samast mõttest juhindun ma oma arutluskäigus õigusnormidest selle kohtuasja lahendamiseks.
b) Põhikohtuasjas kohaldatav säte
28. Eelotsusetaotluses ei nimetata määrust nr 1408/71, aga selles on andmed, mis viitavad selle võimalikule kasutamisele: D. Stamatelaki kindlustus TAE-s ja hilisem nõue OAEE-le.
29. Kreeka sotsiaalkindlustussüsteemile on iseloomulik, et on palju riiklikke institutsioone, mis katavad eri elanikerühmi elukutsekriteeriumide alusel. Aja jooksul on organisatsioonide arv vähenenud ja need funktsioonid on koondunud peamiselt Idrima Koinonikon Asfaliseonile (sotsiaalkindlustusinstitutsioon, edaspidi „IKA”) palgatöötajate kindlustamisel ja OAEE-le füüsilisest isikust ettevõtjate ning ka vabakutseliste kindlustamisel.(11)
30. OAEE, avalik-õiguslik juriidiline isik, kes võttis TAE üle, kindlustab kohustuslikult kaubandustöötajaid, käsitöölisi, autojuhte ja hotellitöötajaid.(12) Määruse nr 1408/71 artiklis 2 nimetatakse füüsilisest isikust ettevõtjaid, mistõttu tuleb arvata, et see puudutab OAEE-s kindlustatud isikuid.
31. Ent nagu märgib komisjon, ei viita miski kohtutoimikus sellele, et asjaomane isik on taotlenud eelnevat luba vastavalt määruse nr 1408/71 artiklile 22; samuti ei ole märgitud põhjuseid, miks ta seda ei teinud. Isegi juhul, kui ta on luba taotlenud, tuleb märkida, et vastavalt kohtupraktikale on selle sätte eesmärk tagada sotsiaalkindlustusega kaetud ja eelneva loa saanud isikutele juurdepääs ravile teises liikmesriigis, kus tervishoiukulud kannab pädev asutus vastavalt raviteenuseid osutavas riigis kehtivatele õigusaktidele, kuid see säte ei reguleeri nende teenuste eest tasutud summade hüvitamist pädevas riigis kehtiva hinnakirja alusel.(13)
32. Aga siseriikliku kohtu kahtlused ei tulene loa andmise süsteemist, vaid sellest, et ravi välismaa eraraviasutustes toimub alati patsiendi kulul, v.a alla 14‑aastaste alaealiste puhul.
33. Lisaks tuvastati kohtuotsuses Vanbraekel jt, et mõnes olukorras on asjaomasel isikul vastavalt EÜ artiklile 49 õigus tervishoiuteenusele teises liikmesriigis nimetatud artiklis 22 sätestatud kindlustustingimustest erinevatel tingimustel (punktid 37–53).(14)
34. Nendel tingimustel tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusi kontrollida EÜ artikli 49 seisukohast, mis on – ei tohiks unustada – võrdse kohtlemise põhimõtte eriline väljendus.
2. Haiglaravi kohtupraktikas
35. Käesolevas eelotsusemenetluses kirjalikke märkusi esitanud toovad välja Euroopa Kohtu otsused selles valdkonnas. Näib asjakohane neid meenutada, et mõista Dioikitiko Protodikeio Athinoni küsimusi.
36. Kõigepealt hõlmab teenuste osutamise vabadus tasulist arstiabi,(15) nii haiglaravi kui ka ambulatoorset ravi;(16) samuti abisaajate vabadust minna vajaliku ravi saamiseks teise liikmesriiki.(17)
37. Põhikohtuasjas on tõendatud, et D. Stamatelaki maksis otse Briti kliinikule, ilma et asjaolu, et ta pärast nõudis OAEE-lt hüvitamist, muudaks asutamislepingu õigusnorme ainetuks,(18) sest meditsiiniteenus ei jää sellepärast EÜ artikli 49 kohaldamisalast välja, et patsient taotleb riiklikult tervishoiuorganisatsioonilt kulude hüvitamist.(19)
38. Ühenduse õigus ei piira liikmesriikide pädevust sotsiaalkindlustussüsteemide korraldamisel;(20) ühenduse tasandil ühtlustamise puudumise korral määratakse iga liikmesriigi õigusaktidega kindlaks hüvitiste saamise õiguse tingimused,(21) aga selle pädevuse teostamisel tuleb liikmesriikidel järgida ühenduse õigust,(22) mis tähendab, et nad ei või kehtestada või jõus hoida tervishoiuteenuste osutamise vabaduse kasutamise põhjendamatuid piiranguid.(23)
39. Seega tuleb analüüsida, kas Kreekas kehtiv keeld välismaa eraraviasutustes tasutud summat hüvitada piirab nimetatud vabadust (esimene eelotsuse küsimus), kas see on õigustatud (teine eelotsuse küsimus) ja kas see on taotletava eesmärgiga proportsionaalne (kolmas eelotsuse küsimus).
40. Sellegipoolest, kuigi kohtupraktikas võetakse põhialuseks asutamislepingus sätestatud põhivabadused, on ühenduse valdkonnas üha tähtsam teine tahk – kodanike õigus meditsiinilisele abile, mis on välja kuulutatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 35,(24) sest „kuna tervis on väga hinnaline vara, ei või seda vaadelda üksnes sotsiaalkulude ja sellest tulenevate majanduslike raskuste seisukohast”.(25) See õigus on personaalne, väljaspool õigussubjekti suhet sotsiaalkindlustusega,(26) ilma et Euroopa Kohus võiks seda aspekti eirata.
B. Teenuste osutamise vabaduse piirangu olemasolu
41. Belgia valitsus ja komisjon väidavad, et Kreeka õigusnormid piiravad teenuste osutamise vabadust, sest kuigi need ei takista teiste liikmesriikide eratervishoiuasutustesse minemist, heidutavad need potentsiaalseid teenusekasutajaid seda tegemast, sest kui nad on üle 14-aasta vanused, peavad nad kandma ravikulud.
42. Kreeka, vastupidi, ei näe selles mingit takistust, sest tema õigusnormid näevad hüvitamise ette ainult juhul, kui ravi toimub erahaiglas, millel on tema territooriumil kehtiv leping. Üldine keeldumine kulude kandmisest, tegemata vahet haigla asukoha järgi, eeldab, et ühenduse tasandil ei saa sellele midagi vastu väita.
43. Mulle näib asjakohane selle väite eeldus, aga mitte selle arendus ja järeldus.
44. Eelotsusetaotluse esitanud kohus esitas küsimused, kaaludes hüvitamisvõimalusi selle järgi, kas haiglaravi toimus välismaa riiklikes või eraraviasutustes. Selline arutluskäik, millest lähtub Belgia ja osaliselt komisjon, ei arvesta teenuste osutamise vabaduse ja liikumisvabaduse seost, mis võimaldab EÜ artiklis 49 keelata piirangute kehtestamise teises liikmesriigis elavate kodanike suhtes.
45. Teenuste osutamise vabaduse raames on tegemist kahe territooriumiga, mis on põhikohtuasjas D. Stamatelaki kodakondsusjärgne riik – Kreeka – ja ravi saamise koht – Ühendkuningriik, nii et põhivabaduse piirangu hindamiseks tuleb järgida, mida riigi seadusandja on sätestanud hüvitamiseks, hinnates, kas patsient on liikunud; olukord on moonutatud, kui arvestatakse ainult välismaa riiklikke või eraraviasutusi, nagu tehakse eelotsusetaotluses, jättes arvesse võtmata oma riigi raviasutused; selline lähenemisviis eirab liikumist. Kohtupraktikas on sedastatud, et EÜ artikliga 49 on vastuolus sellised siseriiklikud õigusnormid, mis muudavad teenuste osutamise liikmesriikide vahel raskemaks kui teenuste osutamise ainult ühe liikmesriigi siseselt.(27)
46. Teen seega ettepaneku eelotsuse küsimused ümber sõnastada, sest ma nõustun Kreeka esindajaga selles, et tuleb kontrollida võimalust, et tema kodanikele hüvitatakse summa oma riigi eraraviasutustes saadud haiglaravi eest ja välismaal osutatud mis tahes laadi ravi jaoks ei ole ette nähtud midagi. Minu arvamuse lahknevus seisneb selles, et Kreeka õigusnormid on rangemad nende jaoks, kes reisivad teistesse ühenduse riikidesse.
47. Ühelt poolt ei näe eeskirjad ette võimalikku lepingut erakliiniku ja välismaa riikliku tervishoiuteenistuse vahel, erinevalt sellest, mis toimub liikmesriigis. Kui keegi pöördub lepingu sõlminud Kreeka eraraviasutusse, ei maksa ta midagi, aga kui ta läheb mõnda teise riigi samasugusesse asutusse, peab ta arve maksma. Kreeka valitsuse väide, et sel juhul – nagu ka siis, kui kasutatakse vormi E 112 –(28) ei kanna patsient kulusid, on alusetu, sest 1997. ja 1999. aasta otsustes keeldutakse hüvitamisest, ainsa erandiga alla 14-aastastele alaealistele.(29)
48. Teiselt poolt on Kreeka erakliinikutes, millega ei ole kokkulepet, tasutud summade hüvitamisest keeldumine üks erand, sest kindlustusasutus tasub kiirabi korras haiglasse toimetamise eest, kui täidetakse teatud formaalsused.(30) Ei tehta aga ühtegi erandit, kui kiirabi osutatakse välismaal ja objektiivselt ei saa kasutada selle riigi riiklikku tervishoiuteenust, kus õigussubjekt asub.(31)
49. Seega tuleb esimesele eelotsuse küsimusele vastata jaatavalt, mitte sellepärast, et nähakse ette välismaa riiklikes raviasutustes saadud haiglaravi summa hüvitamine ja keeldutakse eraraviasutuste oma hüvitamast, vaid sellepärast, et viimaste väljajätmine, ainsa erandiga alla 14-aastastele alaealistele, on olemuselt absoluutsem kui siis, kui teenust osutatakse Kreekas samasugustel tingimustel, vähendades võimalusi, et ühenduse teiste riikide erakliinikud tegeleksid Kreeka patsientidega.
C. Piirangu õigustatus
50. Kui põhivabaduse takistus on tuvastatud, tuleb kontrollida, kas see on õigustatud.
51. Euroopa Kohus on tunnustanud mõnda ülekaalukat üldiste huvide põhjust kliinikutes teenuste osutamise vabaduse takistuste õigustuseks, nagu tõsine oht sotsiaalkindlustussüsteemi finantstasakaalule,(32) eesmärk säilitada kvaliteetne, tasakaalustatud ning kõigile kättesaadav raviteenus(33) või ravivõimsuse või meditsiinilise pädevuse säilitamine riigi territooriumil.(34)
52. Täpsemalt on ta heaks kiitnud, et haiglainfrastruktuuride arv, geograafiline paiknemine, korraldus ning seadmed, millega nad on varustatud, samuti meditsiiniteenuste laad, mida nad suudavad pakkuda, on küsimused, mille puhul peab olema võimalik planeerimine, et saaks rahuldada erinevaid vajadusi, muu hulgas tagada kõrgetasemeliste raviteenuste piisav ja alaline kättesaadavus või kontrollida kulusid ja vältida ressursside, põhiliselt majanduslike ressursside raiskamist, sest on tõendatud nende ebapiisavus, olenemata sellest, kuidas neid rahastatakse.(35) Ta on lisanud, et kui patsiendid kasutaksid vabalt mis tahes liiki raviasutusi, ka neid, millega ei ole kokkulepet sõlmitud, seaks see planeerimispüüdlused ohtu.(36)
53. Käesolevas kohtuasjas märgitud põhjused on eelotsusetaotluse esitanud kohtule ettekäändeks ja suur osa selles eelotsusemenetluses esitatud märkustest on mõeldud vaidluse suunamiseks riikliku/eratervishoiuteenuste alternatiivi poole, mida tuleks vältida, sest nagu ma eelmistes punktides arutasin, ei anna see alust piirata ühenduse põhivabadust; lisaks langevad selles vaidluses kokku eri laadi, konkreetselt mittejuriidilised asjaolud.
54. Mis puutub eraraviasutustes saadud haiglaravisse – kas Kreekas või teises liikmesriigis –, siis lepingu sõlminud teiste riikide eraraviasutuses või kiirabi korras saadud haiglaraviteenuste väljajätmine ei ühti hästi eeltoodud õigustustega, samas kui kulud hüvitatakse ainult siis, kui need tekivad riigi enda asutuses või kui kiirabi antakse tema territooriumil.
55. Majanduslikud tagajärjed ja tervisekindlustus esinevad ühtemoodi mõlemas olukorras. Toon näiteks Kreeka kodaniku, kes satub õnnetusse ja kelle viib vigastuste tõsiduse tõttu kiirabi teadvusetult lähimasse tervishoiuasutusse, mis osutub eraraviasutuseks. Kujutan ette patsiendi nõutust, kui ta saab teada, et kui õnnetus oleks juhtunud Kreekas, ei tuleks ravi eest maksta, tingimusel et raviasutus on sõlminud kokkuleppe või ravi osutatakse kiirabi korras, samas kui juhul, kui see oleks juhtunud mujal, tuleks maksta, välja arvatud juhul, kui patsient on alla 14-aastane ja on täidetud hüvitamise tingimused.
56. Esitatud põhjendused ei loe võrreldes lepingu sõlminud välismaa eraraviasutuste teenuste osutamise vabadusega ja õigusega tervisele.
57. Lisaks räägib Kreeka õigusnormide mitu aspekti nende põhjuste vastu. Nii on raske mõista, et lepingu sõlminud välismaa eraraviasutuste väljajätmist põhjendatakse sellega, et Kreeka ametiasutused ei saa nende teenuste kvaliteeti kontrollida, sest see järelevalve kuulub iseenesest selle riigi ametiasutuste pädevusse, kus raviasutused asuvad;(37) samal põhjusel võiks vastuvõetamatuks pidada paljusid muid tegevusalasid, õõnestades sellega ühenduse aluseid. Euroopa Kohus on väitnud, et teenuste osutamise vabaduse valdkonnas tuleb teistes liikmesriikides asuvaid arste pidada kutsealase pädevuse poolest samaväärseks(38) riigi territooriumil asuvate arstidega;(39) see põhimõte on ülekantav haiglatele, kus arstid moodustavad põhilise kutseelemendi.
58. Samuti ei näe ma selgitust alla 14-aastaste haiglaravi hüvitamiseks välismaa eraraviasutustes, sest kui nõustuda Kreeka valitsuse väitega, et kindlustuse mõte on haavatuma elanikkonnakategooria kaitsmine, siis ma ei tea põhjust, miks ei hõlma see teisi elanikerühmi, mis nõuavad samuti erilist kaitset, nagu eakad, puuetega inimesed või rasedad.(40) Lisaks ei mängi alaealiste puhul rolli see puudus, et teenuseid ei ole võimalik hinnata.
59. Järelikult ei ole arvestatavat vabandust teiste ühenduse riikide erakliinikutes tervishoiuteenuste osutamise vabaduse piiramiseks rangemalt kui samasugustes riigi enda raviasutustes. Seega tuleb teisele eelotsuse küsimusele vastata eitavalt.
D. Reegli proportsionaalsus
60. Proportsionaalsus eeldab sidusust ja harmooniat taotletava eesmärgi ja selle saavutamiseks võetavate meetmete vahel, aga kui see kavatsus ei ole asjakohaselt põhjendatud, nagu käesoleval juhul, ei ole mõtet analüüsida suhet meetmetega. Sellest tulenevalt sõnastab eelotsusetaotluse esitanud kohus õigusega selle küsimuse teise võimalusena.
61. Sellegipoolest, juhuks kui Euroopa Kohus ise leiab piirangut õigustava põhjuse, kontrollin lühidalt proportsionaalsust.
62. Usun, et kui jätta laste olukord kõrvale, illustreerib eelmises punktis toodud näide teiste liikmesriikide erakliinikutes saadud ravi hüvitamise absoluutse keelu ülemäärasust nii nende suhtes, kes on sõlminud ametiasutustega või riiklike tervishoiuorganisatsioonidega lepingud, kui ka siis, kui esineb eluoht.
63. On teisi, vähem sunduslikke meetmeid, mis respekteerivad ühenduse vabadust rohkem. Arvestades eelotsuse küsimustes väljapakutud lähenemisviisi, piisaks sellest, kui kõrvaldada erinevused välismaa erahaiglates ravi eest maksmise reguleerimises.
64. Seega oleks vastus ka kolmandale eelotsuse küsimusele eitav.
E. Järeldus ja alternatiiv
65. Eelnevast arutluskäigust nähtub, et liikmesriigi õigusnormid, mis lubavad patsiendil taotleda oma riigi eraraviasutustes saadud haiglaravi või kiirabiarve hüvitamist, samas kui need ei luba hüvitamist juhul, kui ravi toimub välismaa erakliinikutes, välja arvatud alla 14-aastaste laste puhul, rikuvad EÜ artiklit 49, sest need piirab põhjendamatult ja ebaproportsionaalselt teenuste osutamise vabadust ja kodanike õigust tervisele.
66. Ent ma käesolevas ettepanekus juba märkisin, ei tulene ühenduse õiguse rikkumine sellest, et Kreeka õigusnormid keelavad välismaa erakliinikutes saadud ravi kulude hüvitamist ja lubavad teatud tingimustel hüvitamist riiklikes raviasutustes saadud ravi puhul. Kui aga Euroopa Kohus juhindub Dioikitiko Protodikeio teemakäsitlust järgides väljaspool Kreekat tekkinud haiglakulude erinevast liigitusest, tuleks lisada veel mõned kaalutlused.
67. Esiteks on patsientide ühendusesisene liikumine üks tervishoiuteemalise üldise arutelu aspekte, mis teeb institutsioonidele ja liikmesriikidele kõige enam muret,(41) arvestades seda, et absoluutse liberaliseerimise teostamiseks ei ole piisavalt eelarvevahendeid ega materiaalseid ja inimressursse.(42) Euroopa Kohus peab ainult valvama õiguskorra järgimise järele, püüdmata asendada seadusandja soovi.(43)
68. Teiseks ei ole kahtlust, et Kreeka õigusnormid heidutavad riiklikes organisatsioonides kindlustatuid suundumast teiste riikide eraraviasutustesse, mistõttu see piirab teenuste osutamise vabadust, kui vaadelda seda asjaolu väljaspool riigisisesest olukorda.
69. Kolmandaks on piirang mõeldud, nagu tuleneb Kreeka esitatud andmetest, sotsiaalkindlustussüsteemi elujõulisuse tagamiseks.
70. Lõpuks on need meetmed küll õigustatud, aga ikkagi ebaproportsionaalsed, sest peale alaealistele tehtud erandi ei ole ette nähtud ühtegi sellist erandit, nagu on sätestatud haiglaravi kohta välismaa riiklikes haiglates, mille suhtes jääb kehtima loa nõue; samuti ei ole ette nähtud hüvitamise hinnakirju. Keelu nii absoluutsed tingimused ei vasta taotletavale eesmärgile, sest on vähem piiravaid ning põhivabadusega ja – rõhutan – inimeste õigusega tervisele rohkem arvestavaid meetmeid.
71. Seega kujutab sellest seisukohast siseriiklik säte, mis välistab välismaa erakliinikutes kantud ravikulude hüvitamise siseriiklike asutuste poolt oma kindlustatute mis tahes olukorras, välja arvatud alla 14-aastaste laste puhul, endast EÜ artiklis 49 sätestatud teenuste osutamise vabaduse piiramist, mis on õigustatud, aga mis ületab eesmärgi saavutamiseks vajalikku.
72. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Dioikitiko Protodikeio Athinoni eelotsuse küsimustele:
Siseriiklikud õigusnormid, mis keelavad kindlustusasutustel hüvitada oma kindlustatute ravikulusid välismaa erakliinikutes, välja arvatud alla 14-aastaste laste puhul, võimaldades seda aga juhul, kui ravi saadakse oma riigi erakliinikutes, kui need on sõlminud vastava lepingu või osutavad kiirabi, kujutavad endast EÜ artiklis 49 sätestatud teenuste osutamise vabaduse põhjendamatut ja ebaproportsionaalset piiramist.
6 –	Seaduse nr 2676/1999 (FEK A' 1) artikli 4 lõikega 1 kaotati TAE ja anti selle volitused üle OAEE-le.
7 –	EÜT L 149, lk 2; ELT eriväljaanne 05/01, lk 35; sageli muudetud. See tunnistati kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamise kohta (ELT L 166, lk 1; ELT eriväljaanne 05/05, lk 72), kui jõustus selle rakendusmäärus, mis ei ole seni ilmunud, kuigi komisjon on koostanud sellekohase ettepaneku (KOM(2006) 16 lõplik).
8 –	Kohtuasi C‑368/98 (EKL 2001, lk I‑5363).
9 –	Kohtuasi C‑56/01 (EKL 2003, lk I‑12403).
10 –	Kahe õiguskaitsevahendi olemasolu alates 28. aprilli 1998. aasta kohtuotsusest C‑158/96: Kohll (EKL 1998, lk I‑1931) on kajastatud ka õigusteoorias; Jorens, Y., Couchier, M. ja Van Overmeiren, F., Access to Health Care in an Internal Market:Impact for Statutory and Complementary Systems.Background Report to the International Conference, Luxembourg, 8 april 2005, Universidad de Gante, 2005, lk 10; Mavridis, P., La sécurité sociale à l'épreuve de l'intégrationeuropéenne – Étude d'une confrontation entre libertés du marché et droits fondamentaux, kirj Bruylant, Bruxelles, 2003, lk 135. Simon, A. C., „La mobilité des patients en droit européen”, Nihoul, P. ja Simon, A. C. teoses, dir., L'Europe et les soins de santé, kirj Larcier, Bruxelles, 2005, lk 164, vaatleb määruse nr 1408/71 artiklit 22 puuna, mille taha jäi kuni kohtuotsuseni Kohll varju terve teenuste osutamise vabadusest tulenevate patsiendiõiguste „mets”.
11 –	Le système hellénique de la sécurité sociale, töö- ja sotsiaalkindlustusministeerium, sotsiaalkindlustuse peasekretariaat, Ateena, 2002, lk 20 jj. Tekst asub aadressil http://www.ggka.gr/france/asfalistikofr_menu.htm.
12 –	Le système hellénique, op. cit., lk 26.
13 –	15. juuni 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑466/04: Acereda Herrera (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata) ja viidatud kohtuotsused Kohll, punkt 27, ja Vanbraekel jt, punkt 36.
14 –	16. mai 2006. aasta otsuses kohtuasjas C‑372/04: Watts (EKL 2006, lk I‑4325, punktid 46 ja 47) korratakse seda teesi.
15 –	4. oktoobri 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑159/90: Society for the Protection of Unborn Children Ireland (EKL 1991, lk I‑4685, punkt 18) ja viidatud kohtuotsused Kohll, punkt 29, ja Watts, punkt 86.
16 –	12. juuli 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑157/99: Smits ja Peerbooms (EKL 2001, lk I‑5473, punkt 53); 13. mai 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑385/99: Müller-Fauré ja van Riet (EKL 2003, lk I‑4509, punkt 38) ja viidatud kohtuotsused Vanbraekel jt, punkt 41; Inizan, punkt 16, ja Watts, punkt 86.
17 –	31. jaanuari 1984. aasta otsus liidetud kohtuasjades 286/82 ja 26/83: Luisi ja Carbone (EKL 1984, lk 377, punkt 16) ja viidatud kohtuotsus Watts, punkt 87.
18 –	Kohtuotsused Smits ja Peerbooms, punkt 55, ja kohtuotsus Müller-Fauré ja van Riet, punkt 39.
19 –	Kohtuotsus Müller-Fauré ja van Riet, punkt 103, ja kohtuotsus Watts, punktid 89 ja 90.
20 –	7. veebruari 1984. aasta otsus kohtuasjas 238/82: Duphar jt (EKL 1984, lk 523, punkt 16); 17. veebruari 1993. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑159/91 ja C‑160/91: Poucet ja Pistre (EKL 1993, lk I‑637, punkt 6) ja 17. juuni 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑70/95: Sodemare jt (EKL 1997, lk I‑3395, punkt 27) ja viidatud kohtuotsus Kohll, punkt 17.
21 –	30. jaanuari 1997. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑4/95 ja C‑5/95: Stöber ja Piosa Pereira (EKL 1997, lk I‑511, punkt 36) ja viidatud kohtuotsus Kholl, punkt 18.
22 –	Kohtuotsus Smits ja Peerbooms, punktid 44–46; kohtuotsus Müller-Fauré ja van Riet, punkt 100; kohtuotsus Inizan, punkt 17, ja kohtuotsus Watts, punkt 92.
23 –	González Vaqué, L., „La aplicación del principio fundamental de la libre circulación en el ámbito de la Seguridad Social: la sentencia Decker”, Revista de Derecho Comunitario Europeo, nr 5, Madrid, 1999, lk 129 jj, on arvamusel, et Euroopa Kohtu õigusteoorias on piisavalt elemente selleks, et piiritleda võimalikke negatiivseid tagajärgi, mida see põhjustab lühikeses ja keskpikas perspektiivis.
24 – EÜT 2000, C 364, lk 1. See säte näeb ette, et „[i]gaühel on õigus ennetavale tervishoiule ning ravile siseriiklike õigusaktide ja tavadega ettenähtud tingimustel. Kõigi liidu poliitika ja meetmete määratlemisel ja rakendamisel tagatakse inimeste tervise kõrgetasemeline kaitse”, selle sisu korratakse Euroopa põhiseaduse lepingu artiklis II‑95 (ELT 2004, C 310, lk 1). Komisjoni teatis nõukogule, Euroopa Parlamendile, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele Euroopa Ühenduse tervishoiustrateegia kohta (KOM(2000) 285, lõplik) algab täheldusega, et „elanikkond omistab suurt tähtsust oma tervisele”.
25 –	Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee arvamus „Tervishoiu kohta”, mis võeti vastu 16. ja 17. juuli 2003. aasta täiskogu istungjärgul (ELT C 234, lk 36).
26 –	Cavas Martínez, F. ja Sánchez Triguero, C., „La protección de la salud en la Constitución Europea”, Revista del Ministerio de Trabajo y Asuntos Sociales, nr 57, Madrid, 2005, lk 28.
27 –	5. oktoobri 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑381/93: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 1994, lk I‑5145, punkt 17) ja viidatud kohtuotsused Kohll, punkt 33; Smits ja Peerbooms, punkt 61, ja Watts, punkt 94.
28 –	Euroopa ühenduste võõrtöötajate sotsiaalkindlustuse halduskomisjoni 7. oktoobri 1993. aasta otsusest 94/604/EÜ nr 153, mis käsitleb määruste (EMÜ) nr 1408/71 ja (EMÜ) nr 574/72 kohaldamiseks vajalikke näidisvorme (E 001, E 103‑E 127) (EÜT 1994, L 244, lk 22), tuleneb, et määruse (EMÜ) nr 1408/71 artikli 22 lõike 1 punkti c taande i kohaldamiseks on vaja vormi E 112. 12. aprilli 2005. aasta kohtuotsuse C‑145/03: Keller (EKL 2005, lk I‑2529) kohaselt on vormide E 111 ja E 112 eesmärk „tagada elukohajärgse liikmesriigi asutusele ja selle poolt tunnustatud arstidele, et nende vormide esitajal on õigus saada selles liikmesriigis vormis täpsustatud aja jooksul ravi, mille kulud katab pädev asutus” (punkt 49).
29 –	Kreeka õigusnõunik selgitas minu küsimustele kohtuistungil vastates, et asjaolu, et tema riik kannab need kulud, on vormi E 112 tunnustamisega seotud „tava”, mis tuleb käesolevas kohtuasjas tagasi lükata, sest see ei kummuta kirjalike eeskirjade sisu ning käesoleval juhul ei ole seda vormi kasutatud. Samuti teatas ta, et ta ei tea, kas Kreeka sotsiaalkindlustus on sõlminud kokkuleppeid teiste liikmesriikide erahaiglatega.
30 –	Nii nähtub OAEE veebilehel (http://www.oaee.gr/English/diafora/oaee.htm) ja IKA veebilehel (http://www.ika.gr/fr/home.cfm) antud teabest ja seda kinnitas Kreeka esindaja kohtuistungil.
31 –	Desdentado Bonete, A. ja Desdentado Daroca, E., „El reintegro de los gastos de la asistencia sanitaria prestada por servicios ajenos a la seguridad social”, Revista del Ministerio de Trabajo y Asuntos Sociales, nr 44, Madrid, 2003, lk 28.
32 – Kohtuotsused Kohll, punkt 41; Smits ja Peerbooms, punkt 72; Müller-Fauré ja van Riet, punkt 73, ja Watts, punkt 103.
33 –	Kohtuotsused Kohll, punkt 50; Smits ja Peerbooms, punkt 73; Müller-Fauré ja van Riet, punkt 67, jaWatts, punkt 104.
34 –	Kohtuotsused Kohll, punkt 51; Smits ja Peerbooms, punkt 74; Müller-Fauré ja van Riet, punkt 67, ja Watts, punkt 105.
35 –	Kohtuotsused Smits ja Peerbooms, punktid 76–80; Müller-Fauré ja van Riet, punktid 77–80, ja Watts, punktid 108 ja 109.
36 –	Kohtuotsused Smits ja Peerbooms, punkt 81, ja Watts, punkt 111.
37 –	Madalmaade esindaja ütles kohtuistungil, et taset tuvastatakse riigi pädevate teenistuste deklaratsiooni abil, aga lepingu sõlminud erakliinikute puhul leian ma, et tagatis tuleneb juba üksnes asjaolust, et on sõlmitud kokkulepe riiklike tervishoiorganisatsioonidega.
38 –	Sellegipoolest paneb Molière oma komöödias Le Médecin malgré lui (Arst vastu tahtmist) Valère’i suhu sõnad: „Me otsime tarka meest, mõnda imetohtrit, kes võiks leevendada meie peremehe tütre häda. Teda on tabanud hull haigus, ta kaotas korrapealt kõnevõime. Paljud arstid on juba oma kunste tema kallal proovinud. Aga teinekord on olemas inimesi, kes teavad imepäraseid salaviise, iseäralikke ravivahendeid, kes tihtipeale teevad seda, mida teised teha ei oska. Niisugust inimest me otsimegi.” („Arst vastu tahtmist”, kirj „Perioodika”, Tallinn, 1992, tõlkinud Tatjana Hallap, esimene vaatus, IV stseen, lk 107).
39 –	Kohtuotsused Keller, punkt 52, ja Kholl, punkt 48.
40 –	Kohtuistungil ei osanud Kreeka esindaja alaealistega piirdumist objektiivselt põhjendada.
41 –	Kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus Smits ja Peerbooms, esitatud ettepaneku punktis 80 nimetan ma „niinimetatud kliinilis-sotsiaalse turismi” nähtust, kus tavaliselt heas majanduslikus olukorras patsiendid otsivad paremat arstiabi”, tuues näiteks Saksa kirjaniku Thomas Manni, kes saatis oma haiget abikaasat Davose (Šveits) sanatooriumis, kus valmis tema teos „Võlumägi”, „milles ta rõhutab seda edasi-tagasi käiku kõige sobivama arstiabi saamiseks”.
42 –	Kohtujurist Geelhoed täheldab kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus Watts, esitatud ettepaneku punktides 19–24 pingeid, mis on tingitud riikide tervishoiu- ja ravikindlustussüsteemide killustumisest ning sellest, kuidas need toimivad 25 liikmesriigi ühise siseturu raames ja kirjeldab neid pingeid tekitavaid tegureid, mille hulgas loetleb „patsientide liikuvuse” soodustamist; kuigi nende süsteemide erinevus ei takista neid jagamast „ühiseid solidaarsuse, võrdsuse ja universaalsuse põhimõtteid” (nõukogu ja nõukogus kokku tulnud liikmesriikide esindajate 19. juuli 2002. aasta järeldused patsientide liikuvuse ja tervishoiu arengu kohta Euroopa Liidus, EÜT 2002, C 183, lk 1). Õigusteoorias ei puudu hääled, mis hoiatavad põhivabaduste sotsiaalkaitsest tähtsamaks pidamisest solidaarsusele tekkivate riskide vastu (Mossialos, E., McKee, M., Palm, W., Kart, B. ja Marhold, F., „L'influence de la législation de l'UE sur la nature des systèmes de soins de santé dans l'Union européenne”, Revue belge de sécurité sociale, 2002, lk 895–897).
43 –	Komisjon algatas 2006. aasta septembris avaliku arutelu tervishoiuteenustealase ühenduse tegevuse kohta konkreetsete ettepanekute tegemiseks aastal 2007 (http://ec.europa.eu/health/ph_overview/co_operation/mobility/patient_mobility_fr.htm).

matches: Kohus Kohus kohus Kohus kohus Kohus Kohus kohus Kohus Kohus Kohus


§ 5 Üldised seisundinõuded
§ 10 Ristmikel ja erineva seisundinõuetega teede ühinemisel kehtivad nõuded
§ 19 Tee talvine seisunditase
§ 29 Seisunditaseme kehtivusaeg
§ 30 Talihoolduse päevik
§ 31 Sild
§ 32 Silla seisundinõuded
§ 33 Silla seisundi kontrollimine
RT I, 11.08.2011, 2
22.11.2005 RTL 2005, 114, 1760 02.12.2005
28.07.2011 RT I, 11.08.2011, 1 01.11.2011
Määrus kehtestatakse «Teeseaduse» § 10 lõike 2 alusel.
(2) Seisundinõuetega määratletakse tee seisund, mis võimaldab ohutult liigelda «Liiklusseaduse» alusel kehtestatud liikluseeskirja ning tee ja tee kaitsevööndi kasutamise ja kaitsmise nõudeid täites.
§ 5. Üldised seisundinõuded
[RT I, 11.08.2011, 1 - jõust. 01.11.2011]
[RTL 2005, 114, 1760 - jõust. 02.12.2005]
17) libeduse tõrjeks võib kasutada ka looduslikku liiva, ainult tee omaniku loal;
18) kevadised hooldustööd – liikluskorraldusvahendite korrastus, rajatiste puhastamine jm, samuti talihoolduse käigus libedusetõrjeks kasutatud puistematerjali jääkide äravedu sõiduteelt, kõnniteelt ja mujalt teemaalt peavad olema pärast kevadist lumesulamist lõpetatud iga aasta 15. maiks;
19) kui tee ei vasta käesolevas paragrahvis sätestatule, viib tee omanik tee viivituseta käesoleva paragrahviga vastavusse.
§ 10. Ristmikel ja erineva seisundinõuetega teede ühinemisel kehtivad nõuded
1) rasked ilmaolud – katkematu lumesadu, mille jooksul sajab vähemalt 10 cm lund 4 tunni jooksul või lumesadu, mille jooksul sajab vähemalt 5 cm 4 tunni jooksul, kui samaaegselt õhutemperatuur on alla –2 °C ja on tugev tuul puhanguti üle 8 m/s lumesaju ajal ning sadav kuiv lumi tekitab tuisuvaalud üle kriitilise lumekihi paksuse;
2) [Kehtetu - RT I, 11.08.2011, 1 - jõust. 01.11.2011]
8) ohtlik koht – liiklusmärkidega «Järsk lang» (145) ja «Järsk tõus» (146) tähistatud tõus või langus kaldega üle 4 % ja nendel tõusudel või langustel olevad ohtlikud kurvid, mis on tähistatud liiklusmärkidega «Ohtlik kurv» (141, 142) või «Ohtlikud kurvid» (143, 144), samuti raudteeületuskoht rööpa teljest 50 meetri ulatuses, teekitsendid, mis on tähistatud liiklusmärgiga «Teekitsend» (161–163) ja muud ohtlikud kohad, mis on tähistatud liiklusmärgiga «Muud ohud» (185) või mõni muu tee omaniku määratud ohtlik teelõik;
12) haardetegur – teepinna seisundi parameeter, mis iseloomustab auto ratta ja teepinna vahelist haaret. Teguri määramine toimub spetsiaalse seadmega, mis auto järsu pidurdamise korral määrab kiiruse languse kaudu vastava parameetri.
(1) Tee omanik võib määratleda piirkonna, tee või teelõigu, milles valitsevad rasked ilmaolud. Ettepaneku raskete ilmaolude kehtestamiseks võib tee omanikule teha ka hooldetööde tegija.
(2) Raskete ilmaoludega piirkonnas või teedel häda ja eriolukorras pikeneb hooldustsükli aeg tee omaniku poolt määratud aja võrra.
(21) Hooldustööde tegija peab rakendama ennetavaid meetmeid raskete ilmaolude mõjude leevendamiseks. Raskete ilmaoludega teedel ohutute tingimuste ja läbitavuse tagamiseks peab hooldustöid kavandama ja teostama eesmärgiga võimalikult kiiresti taastada tee vastavus tee seisundinõuetele, selleks vajadusel kaasates lisatehnikat ja -tööjõudu, alltöövõtjaid ning rakendama muid asjakohaseid meetmeid.
(22) Juhul kui rasked ilmaolud on jätkuva ja intensiivse iseloomuga ning vaatamata tee omaniku ja hooldustööde tegija poolt rakendatud meetmetele ei ole võimalik tagada tee seisundinõuetele vastavust, võib vastava tee lumekihi kriitiline paksus raskete ilmaoludega olla ületatud tee omaniku määratud ulatuses. Tee omanik peab rakendama vajalikke meetmeid liiklejate teavitamiseks lumekihi kriitilise paksuse ületamisest ning vajadusel tee sulgema, kui tee ei ole läbitav või esineb muu «Liiklusseaduse» §-s 12 nimetatud alus.
(23) Tee omanik taotleb regionaalse või kohaliku omavalitsuse kriisikomisjoni kokkukutsumist «Hädaolukorra seaduse» tähenduses, kui on oht lumekihi kriitilise paksuse ületamiseks ning sellega kaasneb reaalne oht liiklejate elule, vara säilivusele või ei ole tagatud elutähtsate teenuste toimepidevus. Hädaolukorras või eriolukorras lähtutakse teehoiu korraldamisel «Teeseadusest» ja «Hädaolukorra seadusest».
(3) Rasketest ilmaoludest teatamine toimub «Teeseaduse» §-s 31 sätestatud korras.
§ 19. Tee talvine seisunditase
(1) Hooldustsükli aeg on tähtaeg, mille lõpuks peavad tee talvised seisundinõuded olema taastatud.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatu ei piira ega välista tee omaniku ja hooldustööde tegija käesolevast määrusest tulenevaid kohustusi, sealhulgas käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud kohustust saavutada hooldustsükli aja lõpuks tee seisundinõuetele vastavus.
(3) Hooldustsükli aja arvestus maanteel algab libeduse tekkest, lumesaju või tuisu lõpust või lumekihi kriitilise paksuse saavutamisest. Tänava hooldustsükli aega arvestatakse libeduse tekkest või lumesaju või tuisu algusest.
(4) Lumekihi kriitilist paksust ei tohi hooldustsükli ajal ületada.
(5) Hooldustsükli aja lõpuks peab olema sõidutee sahatud, st lisas 8 määratud tee nõutav seisund peab olema taastatud.
(6) 3. ja 4. seisunditasemega teedel peab olema ennetav libedusetõrje tehtud kogu sõidutee ulatuses kui ilmaprognooside, teeilmajaamade andmete vms alusel on tõenäoline haardeteguri vähenemine alla nõutava.
(7) Hooldustsükli aeg arvestatuna tundides on esitatud tabelina käesoleva määruse lisas 9.
§ 28. [Kehtetu - RT I, 11.08.2011, 1 - jõust. 01.11.2011]
§ 29. Seisunditaseme kehtivusaeg
§ 30. Talihoolduse päevik
§ 31. Sild
§ 32. Silla seisundinõuded
§ 33. Silla seisundi kontrollimine
Lisa 2 Tänava seisunditase
Lisa 6 Tee talvine seisunditase


text:
Kodueest.ee - Üürnikele, kes kasutasid/kasutavad elamispinda Saksamaale ümberasunute või nende pärijatele kuulunud majades.
Üürnikele, kes kasutasid/kasutavad elamispinda Saksamaale ümberasunutete või nende pärijatele kuulunud majades.
Lugupeetud üürnikud, kes kasutasid/kasutavad elamispinda Saksamaale ümberasunute või nende pärijatele kuulunud majades,
palun lugege seda teksti tähelepanelikult.
Allpool toodud tekst on koostatud juristide poolt ja Eesti Üürnike Liit pakub konsultatsiooni hagiavalduse esitamisel Teile tehtud kahju hüvitamiseks riigivastutuse seaduse alusel. Kahjunõude avalduse esitamise tähtaeg aegub sügisel, seetõttu tuleb tegutseda aega kaotamata. Kõigil asjast huvitatutel palume isiklikult Eesti Üürnike Liidust (Sakala 23A) läbi astuda, et registreerida Teie taotlus ja täpsustada mõningaid küsimusi. Teie ühisavalduse koostamist tahaks alustada umbes kuu aja pärast.
Ja nüüd tekst:
Käesoleval ajahetkel eksisteerib ainulaadne võimalus koondada Eesti riigi vastu kahjuhüvitise nõuded sundüürnikelt, kes elavad või on elanud 1939/1941.a. Saksamaale ümberasunutele või nende pärijatele kuulunud majades. Kahju tekkimise aluseks on asjaolu, et need sundüürnikud elasid pikema aja vältel (15 aasta jooksul) õiguslikus ebaselguses selle kohta, kas majad, milles nad kasutasid/kasutavad elamispinda, kuuluvad endistele omanikele tagastamisele või mitte. Õiguslik ebaselgus tulenes omandireformi aluste seaduse (edaspidi ORAS) § 7 lg 3 sõnastusest, mille kohaselt Saksamaale ümberasunutele kuulunud hoonete tagastamine lahendatakse riikidevahelise lepinguga. Pärast pikki õigusvaidlusi tunnistas Riigikohus selle sätte 2006.a. põhiseadusega vastuolus olevaks. Kuni selle ajani kestis isikutele õigusselgusetus.
Kohtusse pöördumise aluseks on riigivastutuse seaduse § 14 lg 1. Sellel alusel on võimalik taotleda kahju hüvitamist õigustloova akti andmata jätmise korral. Antud juhul tähendab Riigikohtu poolt ORAS § 7 lg 3 tunnistamine põhiseadusega vastuolus olevaks seda, et Riigikogul lasus põhiseadusest tulenev kohustus põhiseadusliku vastuolu likvideerimiseks, kuid see kohustus jäeti täitmata.
Riigikohus on teinud Saksamaale ümberasunute ja nendele kuulunud majade sundüürnike kohtuasjades mitmeid kohtulahendeid, millest jäävad kõlama kolm põhimõtet:
1)Saksamaale ümberasunutele kuulunud majade sundüürnike olukord oli pikemat aega õiguslikult ebaselge;
2)õigusliku ebaselguse tõttu oli nendel sundüürnikel takistatud segamatu era- ja perekonnaelu planeerimine;
3)eelnevast tulenevalt tõusetub küsimus riigi vastusest moraalse ehk mittevaralise kahju pikaajalise põhjustamise hüvitamisest..
Tegemist on täiesti uue õigusliku alusega kahju hüvitamiseks ja kahjunõude esitamine ei sõltu sellest, kas Saksamaale ümberasunutele kuulunud maja sundüürnik veel sellel pinnal elab või mitte. Samuti ei ole see sõltuv sellest, kas sundüürnikul on olnud võimalik see elamispind välja osta. Kõikvõimalikud kohtuasjad endiste omanike ja Tallinna linnaga ei ole takistuseks kahjunõude esitamisel riigivastutuse seaduse alusel.
Riigivastutuse seaduse alusel on võimalik nõuda:
1)mittevaralise ehk moraalse kahju hüvitamist enam kui 14-aastase õigusliku ebaselgusega põhjustatud era- ja perekonnaelu kahjustamise eest. Mõistlik oleks hinnata iga viivitatud aastat vähemalt summaga 100 000.- krooni, seega oleks vastav kahjunõue vähemalt 1 400 000.- krooni;
2)varalise kahju hüvitamist, mis oleks isiku asetamine analoogilisse olukorda sellega, milles ta oleks olnud siis, kui rikkumist ei toimunuks. Selle aluseks on isiku kasutatud korteri turuväärtus nt 1994.a., sest õigusliku selguse korral oleks sundüürnik saanud kas selle korteri erastada või muretseda analoogilise (juhul kui ta oleks teadnud, et erastada ei saa). Korteri 1994.a. turuväärtus lahutatakse analoogilise korteri turuväärtusest 2006.a. oktoobris. See ongi materiaalne kahju, sest enda asetamiseks analoogilisse olukorda peaks sundüürnik tegema kordades suurema investeeringu. Tõenäoliselt on vastav kahjunõue suurusjärgus üks kuni kolm miljonit krooni, sõltuvalt korteri suurusest.
Hetkel on Tallinna Halduskohtu menetluses kaks hagiavaldust kahju hüvitamiseks riigivastutuse seaduse alusel, mis koondab kokku üle kümne sundüürniku. Halduskohtu otsust veel ei ole ning eeldatavasti ei tule need enne 2009.a. lõppu.
Riigivastutuse seaduse alusel kahjunõude esitamine ORAS § 7 lg 3 põhjustatud õigusselgusetuse tõttu aegub tõenäoliselt 11.oktoobril 2009.a. Seda põhjusel, et Riigikohus tunnistas selle õigusnormi kehtetuks 12.oktoobril 2006.a. ning sellest kuupäevast hakatakse lugema kolmeaastast aegumistähtaega kahju hüvitamise nõude esitamiseks. Aegumise vältimiseks peab kahjunõude avaldus olema esitatud halduskohtule hiljemalt 11.oktoobril 2009.a.
Kohtumisel Eesti Üürnike Liidus on võimalik selgitada seniste kahjunõude avalduste käiku kohtus, nõuete formuleerimise ning kohtus esindamise aluseid ning riigilõivuga, sh selle tasumisest vabastamisega, seonduvat.
Eesti Üürnike Liit	4. märts 2009

matches:
§ 7
Riigikohus
§ 14
§ 7
Riigikohus
§ 7
Riigikohus


Tulumaksuseaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seadus – Riigi Teataja
Tulumaksuseaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seadus
RT I, 23.12.2019, 2
19.12.2019 otsus nr 534
§ 1. Tulumaksuseaduse muutmine
Tulumaksuseaduses tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 1 täiendatakse lõikega 8 järgmises sõnastuses:
„(8) Paragrahvi 53 lõikes 9 ja §-s 547 sätestatud tingimustel maksustatakse tulumaksuga mitteresidendist äriühingu Eestis asuva püsiva tegevuskoha või residendist äriühingu maksustamise ebakõla põhjustanud summa.”;
2) paragrahvi 1 lõikes 8 asendatakse tekstiosa „ja §-s 547” tekstiosaga „ning §-des 547 ja 548”;
3) paragrahvi 2 lõike 3 esimene lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Paragrahvi 1 lõigetes 3 ja 6–8 nimetatud tulumaksu maksja on residendist juriidiline isik.”;
4) paragrahvi 2 lõikes 4 asendatakse tekstiosa „lõigetes 4, 6 ja 7” tekstiosaga „lõigetes 4 ja 6–8”;
5) paragrahvi 2 lõiget 5 täiendatakse pärast sõna „tähenduses” tekstiosaga „, välja arvatud §-s 548 nimetatud tulu korral”;
6) paragrahvi 3 lõikes 3 asendatakse tekstiosa „lõikes 6” tekstiosaga „lõigetes 6 ja 8”;
7) paragrahvi 4 lõige 11 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(11) Paragrahvi 1 lõigetes 2–4 ja 6–8 nimetatud maksuobjekti puhul jagatakse maksustatav summa enne maksumääraga korrutamist arvuga 0,80, välja arvatud käesoleva paragrahvi lõikes 5 nimetatud juhul.”;
8) paragrahvi 19 lõiget 3 täiendatakse punktiga 33 järgmises sõnastuses:
„33) riigieelarve seaduse ja atmosfääriõhu kaitse seaduse alusel füüsilisele isikule makstavat toetust lasterikka pere elamistingimuste parendamiseks ja väikeelamu energiatõhususe suurendamiseks;”;
9) paragrahvi 23 täiendatakse lõikega 4 järgmises sõnastuses:
„(4) Maksustamisperioodi neljandas kvartalis ravikindlustuse seaduse alusel väljamakstud sünnitushüvitise ja lapsendamishüvitise ning töölepingu seaduse, avaliku teenistuse seaduse või töötuskindlustuse seaduse alusel koondamise tõttu väljamakstud ülesütlemise või teenistusest vabastamise hüvitise saajal on õigus tuludeklaratsioonis taotleda tulumaksu ümberarvestamist nimetatud hüvitise osas, mida makstakse väljamakse tegemise kalendriaastale järgneva maksustamisperioodi eest, muutes vastavalt väljamakse aasta ja sellele järgneva kalendriaasta maksuarvestust. Ümberarvestamise korra kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.”;
10) paragrahvi 231 lõiked 1 ja 2 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Lapse üks residendist vanem, eestkostja või muu last ülalpidav isik, kes peab ülal kahte või enamat alaealist last, võib maksustamisperioodi tulust maha arvata täiendava maksuvaba tulu kuni 17 aasta vanuse lapse kohta alates teisest lapsest. Täiendava maksuvaba tulu summa on 1848 eurot teise lapse kohta ja 3048 eurot alates kolmandast lapsest.
(2) Täiendavat maksuvaba tulu rakendatakse alates lapse sündimise, eestkostja määramise või ülalpidamiskohustuse tekkimise aastast kuni lapse 17-aastaseks saamise aastani osas, mille võrra lapse § 23 lõikes 3 nimetatud tulu, välja arvatud seaduses sätestatud toitjakaotuspension ja rahvapension toitja kaotuse korral, on väiksem lõikes 1 nimetatud maksuvabast tulust.”;
11) paragrahvi 282 lõike 1 esimesest lausest jäetakse välja tekstiosa „, arvestades lõikeid 2 ja 3”;
12) paragrahvi 282 lõiked 2 ja 3 tunnistatakse kehtetuks;
13) paragrahvi 311 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(2) Eestis maksustatavat tulu saanud lepinguriigi residendist füüsiline isik võib teha oma Eestis maksustatavast tulust 4. peatükis sätestatud mahaarvamisi.”;
14) paragrahvi 311 lõige 4 tunnistatakse kehtetuks;
15) paragrahvi 44 lõike 1 esimeses lauses asendatakse tekstiosa „31. märtsiks” tekstiosaga „30. aprilliks”;
16) paragrahvi 44 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Paragrahvi 2 lõikes 1 nimetatud maksumaksja on kohustatud esitama Maksu- ja Tolliametile tuludeklaratsiooni maksustamisperioodil saadud tulu või kasu kohta hiljemalt maksustamisperioodile järgneva aasta 30. aprilliks. Samaks kuupäevaks esitab tuludeklaratsiooni maksustamisperioodil väärtpabereid võõrandanud mitteresidendist füüsiline isik, kes soovib kasutada § 29 lõikes 42 sätestatud õigust. Mitteresident, lepingulise investeerimisfondi fondivalitseja ja aktsiaseltsifond on kohustatud esitama tuludeklaratsiooni ainult sellise tulu kohta, millelt ei ole § 41 alusel tulumaksu kinni peetud. Maksu- ja Tolliameti e-teenuse vahendusel on tuludeklaratsiooni võimalik esitada alates maksustamisperioodile järgneva aasta 15. veebruarist.”;
17) paragrahvi 44 lõiked 31–51 tunnistatakse kehtetuks;
18) paragrahvi 44 lõige 61 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(61) Järgmised isikud esitavad tuludeklaratsiooni, olenemata lõike 6 punktis 1 sätestatust:
1) füüsilisest isikust ettevõtja;
2) isik, kes tegi maksustamisperioodi jooksul §-s 172 nimetatud investeerimiskontole sissemakseid või sellelt väljamakseid;
3) paragrahvi 22 lõikes 6 ja käesoleva paragrahvi lõikes 13 nimetatud isik;
4) isik, kes soovib kasutada § 23 lõikes 4 sätestatud õigust;
5) maksustamisperioodil väärtpabereid võõrandanud isik, kes soovib kasutada § 39 lõikes 3 sätestatud õigust.”;
19) paragrahvi 46 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(3) Maksumaksja on kohustatud tasuma maksuteates näidatud juurdemakse Maksu- ja Tolliameti pangakontole hiljemalt maksustamisperioodile järgneva kalendriaasta 1. oktoobriks.”;
20) paragrahvi 46 lõiked 4–5 tunnistatakse kehtetuks;
21) paragrahvi 46 lõike 6 teisest lausest jäetakse välja tekstiosa „, lõikes 4 nimetatud maksumaksja puhul aga lõikes 4 nimetatud tähtpäevaks”;
22) paragrahvi 47 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(2) Avansilised maksed tuleb tasuda võrdsete summadena 15. septembriks ja 15. detsembriks Maksu- ja Tolliameti pangakontole. Avansilisi makseid ei pea tasuma, kui ühe kvartali makse suurus ei ületa 300 eurot.”;
23) paragrahvi 53 lõikes 1 asendatakse tekstiosa „§-de 48–52 ja 541–543” tekstiosaga „§-de 48–52, 541–543 ja 547”;
24) paragrahvi 53 lõige 410 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(410) Püsivast tegevuskohast väljaviidud kasumit ei maksustata lõikes 4 sätestatud tulumaksuga, kui kasum viiakse välja:
1) paragrahvi 502 alusel maksustatud tagastatud laenu arvel või
2) lõike 413 alusel kindlaksmääratud ja maksustatud summa arvel.”;
25) paragrahvi 53 täiendatakse lõikega 9 järgmises sõnastuses:
„(9) Paragrahvi 547 alusel maksab mitteresident püsiva tegevuskoha kaudu või arvel tulumaksu summalt, mis on põhjustanud maksustamise ebakõla.”;
26) paragrahvi 54 lõikes 3 asendatakse tekstiosa „§-s 544” tekstiosaga „§-des 544 ja 549”;
27) paragrahvi 54 lõike 5 esimene lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Kui residendist äriühing või mitteresident Eestis asuva püsiva tegevuskoha kaudu või arvel on saanud mitteresidendist äriühingult § 50 lõikes 1 või 2 nimetatud tulu, millele ei kohaldata § 50 lõiget 11 või 21, või on saanud välismaal muud tulu, võib ta § 50 lõike 1 või 2 või § 53 lõike 4 alusel tasumisele kuuluvast tulumaksust maha arvata välismaal sellelt tulult tasutud või kinnipeetud tulumaksu, arvestades § 547 lõikes 9 sätestatut.”;
28) seadust täiendatakse 102. peatükiga järgmises sõnastuses:
„102. peatükk
MAKSUSTAMINE MAKSUSTAMISE EBAKÕLA KORRAL
§ 546. Käesolevas peatükis kasutatavad terminid
(1) Ebakõla on olukord, kus:
1) sama väljamakse, kulu või kahjum (edaspidi koos kulu) lubatakse maksukohustuse arvestamisel kuluna arvesse võtta rohkem kui ühes jurisdiktsioonis;
2) sama väljamakse või arvestuslik makse (edaspidi koos makse) lubatakse maksukohustuse arvestamisel kuluna arvesse võtta jurisdiktsioonis, kus seda makset käsitatakse tehtuna, kuid seda ei lisata maksustatava kasumi arvestamisel tulude hulka jurisdiktsioonis, kus makset käsitatakse saaduna.
(2) Maksustamise ebakõla on ebakõla, mis on tekkinud:
1) residendist äriühingu ja tema sidusettevõtja vahel;
2) juriidilise isiku ja tema püsiva tegevuskoha vahel;
3) mitteresidendist juriidilise isiku kahe või enama püsiva tegevuskoha vahel, millest üks asub Eestis;
4) hübriidüksusele või hübriidüksuse tehtud makse tulemusena või
5) maksuskeemi tulemusena.
(3) Maksustamise ebakõla on ka olukord, mis tekib juhul, kui finantsinstrumendi alusel tehtud makse tekitab lõike 1 punktis 2 kirjeldatud ebakõla seetõttu, et nimetatud jurisdiktsioonid on finantsinstrumenti või selle alusel tehtud makset erinevalt liigitanud ja seda makset ei võeta mõistliku aja jooksul makse saaja jurisdiktsioonis kasumi arvestamisel tuluna arvesse. Maksustamise ebakõla ei teki, kui turutingimustel tehtava hübriidülekande alusel teeb makse kaupleja ning maksja jurisdiktsiooni õigusaktide kohaselt käsitab kaupleja kõiki finantsinstrumentidega kauplemisest saadud tulusid oma maksustatava kasumi osana.
(4) Finantsinstrumendi alusel tehtud makse võetakse lõike 3 tähenduses mõistliku aja jooksul arvesse, kui:
1) makse võetakse makse saaja jurisdiktsioonis kasumi arvestamisel tuluna arvesse maksustamisperioodil, mis algab 12 kuu jooksul pärast maksja maksustamisperioodi lõppu, või
2) on mõistlik eeldada, et makse võetakse makse saaja jurisdiktsioonis kasumi arvestamisel tuluna arvesse järgmisel maksustamisperioodil, ja makse on tehtud turuväärtuses.
(5) Sidusettevõtjana käsitatakse § 542 lõikes 5 nimetatud isikut või üksust, arvestades järgmisi erisusi:
1) käesoleva paragrahvi lõike 1 punkti 1 ja lõike 2 punktide 2–5, § 547 lõike 7 ning § 548 kohaldamisel asendatakse § 542 lõikes 5 sätestatud 25% nõue 50% nõudega;
2) paragrahvide 547 ja 548 kohaldamisel käsitatakse, et isik, kellel on üksuses hääleõigus või kes osaleb üksuse kapitalis koos teise isikuga, kasutab samal ajal ka sellele teisele isikule kuuluvat hääleõigust ja osaleb teisele isikule kuuluvas kapitalis;
3) paragrahvide 547 ja 548 kohaldamisel tähendab sidusettevõtja ka üksust, mis kuulub maksumaksjaga samasse finantsaruandluse eesmärgil konsolideeritud kontserni, ja ettevõtjat, kelle juhtimises on maksumaksjal oluline mõju, samuti ettevõtjat, kellel on oluline mõju maksumaksja juhtimises.
(6) Maksja jurisdiktsioon on jurisdiktsioon, kust makse pärineb või kus seda käsitatakse tehtuna, kus kanti kulu või tekkis kahjum. Hübriidüksuse või püsiva tegevuskoha kaudu või arvel tehtud makse puhul on maksja jurisdiktsioon see, kus hübriidüksus või püsiv tegevuskoht on asutatud või asub.
(7) Peakontori või hübriidüksuse osaniku jurisdiktsioon on jurisdiktsioon, mis lubab lisaks maksja jurisdiktsioonile lõike 1 punktis 1 nimetatud kulu arvesse võtta.
(8) Makse saaja jurisdiktsioon on jurisdiktsioon, kus makse saadakse või kus seda käsitatakse saaduna mõne muu jurisdiktsiooni õigusaktide kohaselt.
(9) Mahaarvatud kulu on summa, mida lubatakse maksja või peakontori või hübriidüksuse osaniku jurisdiktsioonis maksustatava kasumi arvestamisel kuluna arvesse võtta.
(10) Arvesse võetud tulu on summa, mis võetakse makse saaja jurisdiktsioonis maksustatava kasumi arvestamisel tuluna arvesse. Finantsinstrumendi alusel tehtud makset ei käsitata arvesse võetud tuluna, kui maksele kohaldatakse maksusoodustust üksnes selle kvalifitseerimise viisi tõttu makse saaja jurisdiktsioonis.
(11) Maksusoodustus on maksuvabastus, maksumäära vähendamine ja õigus maksukohustuse vähendamisele või maksutagastusele. Maksusoodustusena ei käsitata õigust võtta arvesse välismaal kinnipeetud tulumaksu.
(12) Kahekordselt arvesse võetav tulu on tulu, mis võetakse maksustamisel arvesse rohkem kui ühes jurisdiktsioonis, kus ebakõla on tekkinud.
(13) Hübriidüksus on üksus, mida ühes jurisdiktsioonis käsitatakse maksumaksjana, kuid mille tulu või kulu käsitatakse teises jurisdiktsioonis teise isiku tulu või kuluna.
(14) Finantsinstrument on igasugune hübriidülekande käigus üle antud väärtpaber, millelt teenitud tulu või kasu maksustatakse kas maksja või makse saaja jurisdiktsioonis kui võõr- või omakapitalilt või tuletisinstrumendilt saadud tulu või kasu.
(15) Kaupleja on isik või üksus, kes ettevõtluse käigus regulaarselt ostab või müüb oma arvel finantsinstrumente.
(16) Hübriidülekanne on igasugune tehing finantsinstrumendi üleandmiseks, kui selle üleandmise tulemusena käsitatakse finantsinstrumendilt saadud tulu maksustamise eesmärgil samal ajal rohkem kui ühe tehingupoole tuluna.
(17) Turutingimustel tehtav hübriidülekanne on igasugune hübriidülekanne, mille kaupleja teeb tavapärase tegevuse käigus ja mitte maksuskeemi osana.
(18) Tunnustamata püsiv tegevuskoht on majandusüksus, mida käsitab püsiva tegevuskohana peakontori jurisdiktsioon, kuid mitte tema asukoha jurisdiktsioon.
(19) Maksuskeem on tehingute ahel, mille eelduseks on maksustamise ebakõla esinemine või mis on kujundatud maksustamise ebakõla tekitamiseks. Nimetatud tingimustele vastavat tehingute ahelat ei käsitata maksuskeemina, kui on mõistlik eeldada, et tehingute osalised ei pidanud ebakõlast teadlikud olema ega saanud osa maksustamise ebakõlast tulenevast maksusoodustusest.
§ 547. Tulumaks maksustamise ebakõla põhjustavalt summalt
(1) Kui maksustamise ebakõla tekib § 546 lõike 1 punktis 1 kirjeldatud olukorra tulemusena ja residendist äriühing või mitteresidendist juriidiline isik on Eestis asuva püsiva tegevuskoha kaudu hübriidüksuse osanik või välismaal asuva püsiva tegevuskoha peakontor, tasub ta tulumaksu summalt, mis lubatakse kuluna maha arvata maksja jurisdiktsioonis.
(2) Kui maksustamise ebakõla tekib § 546 lõike 1 punktis 1 kirjeldatud olukorra tulemusena ja väljamakse tegija on residendist äriühing või mitteresidendist juriidiline isik Eestis asuva püsiva tegevuskoha kaudu või arvel, tasub ta tulumaksu summalt, mis lubatakse kuluna maha arvata peakontori või hübriidüksuse osaniku jurisdiktsioonis.
(3) Lõikeid 1 ja 2 ei kohaldata, kui lisaks kulule võetakse mõlemas jurisdiktsioonis maksustamisel arvesse ka tulu. Kui kahekordselt arvesse võetav tulu tekib kulu tegemise maksustamisperioodile järgnevatel maksustamisperioodidel, on residendist äriühingul ja mitteresidendist juriidilisel isikul Eestis asuva püsiva tegevuskoha kaudu õigus teha tulumaksu ümberarvutus eelnevatel maksustamisperioodidel lõigete 1 ja 2 alusel tasutud tulumaksu kohta ning nõuda enammakstud tulumaksu tagastamist. Ümberarvutus tehakse §-s 549 nimetatud deklaratsioonis. Enammakstud tulumaks tagastatakse maksukorralduse seaduses sätestatud korras.
(4) Kui maksustamise ebakõla tekib § 546 lõike 1 punktis 2 kirjeldatud olukorra tulemusena ja väljamakse tegija on residendist äriühing või mitteresidendist juriidiline isik Eestis asuva püsiva tegevuskoha kaudu või arvel, tasub ta tulumaksu summalt, mida ei võeta tuluna arvesse saaja jurisdiktsioonis.
(5) Kui maksustamise ebakõla tekib § 546 lõike 1 punktis 2 kirjeldatud olukorra tulemusena ja väljamakse saaja on residendist äriühing või mitteresidendist juriidiline isik Eestis asuva püsiva tegevuskoha kaudu või arvel ning väljamakse on kuluna arvesse võetud maksja jurisdiktsioonis, ei rakendata § 50 lõikes 11 ja § 53 lõikes 41 sätestatud maksuvabastust summa suhtes, mis põhjustaks ebakõla.
(6) Lõiget 5 ei kohaldata juhul, kui § 546 lõike 1 punktis 2 kirjeldatud maksustamise ebakõla tekib:
1) hübriidüksusele tehtud makse omistamise reeglite erinevusest hübriidüksuse jurisdiktsioonis ja hübriidüksuses osalust omava isiku jurisdiktsioonis;
2) püsivat tegevuskohta omavale üksusele tehtud makse omistamise reeglite erinevusest peakontori jurisdiktsioonis ja püsiva tegevuskoha jurisdiktsioonis;
3) tunnustamata püsivale tegevuskohale tehtud makse tulemusena;
4) peakontori ja püsiva tegevuskoha vahelise arvestusliku makse tulemusena seetõttu, et saaja jurisdiktsioon seda makset ei tunnista.
(7) Tulumaksuga maksustatakse residendist äriühingu või mitteresidendist juriidilise isiku Eestis asuva püsiva tegevuskoha kaudu või arvel tehtud makse, millega rahastatakse otse või kaudselt mahaarvatavat või mittemaksustatavat kulu, mis tekitab maksustamise ebakõla sidusettevõtjate vahelise tehingu või tehingute ahela kaudu või maksuskeemi osana. Kui üks tehingu või tehingute ahelaga seotud jurisdiktsioonidest on selle maksustamise ebakõlaga seotud summa juba maksustanud, siis eelmises lauses sätestatut ei kohaldata.
(8) Kui residendist äriühing on kahe või enama jurisdiktsiooni resident, maksustatakse tulumaksuga kulu, mida ta saab teises jurisdiktsioonis maha arvata sellisest tulust, mis ei ole kahekordselt arvesse võetav tulu. Eelmises lauses nimetatud kulu ei maksustata Eestis juhul, kui teine residendiriik on liikmesriik ning selle liikmesriigiga sõlmitud välislepingu alusel peetakse maksumaksjat Eesti residendiks. Kui kahekordselt arvesse võetav tulu tekib kulu tegemise maksustamisperioodile järgnevatel maksustamisperioodidel, on residendist äriühingul või mitteresidendist juriidilisel isikul Eestis asuva püsiva tegevuskoha kaudu õigus teha tulumaksu ümberarvutus eelnevatel maksustamisperioodidel käesoleva lõike alusel tasutud tulumaksu kohta ning nõuda enammakstud tulumaksu tagastamist. Ümberarvutus tehakse §-s 549 nimetatud deklaratsioonis. Enammakstud tulumaks tagastatakse maksukorralduse seaduses sätestatud korras.
(9) Kui hübriidülekande tulemusena tekib õigus kinnipeetud tulumaksu mahaarvamiseks üle antud finantsinstrumendilt saadud maksest, mida käsitatakse rohkem kui ühe tehinguosalise tuluna, on residendist äriühingul ja mitteresidendil, kellel on Eestis püsiv tegevuskoht, õigus kinnipeetud tulumaksu arvesse võtta proportsionaalselt maksustatava netotuluga.
(10) Paragrahvi 50 lõike 11 punkti 2 ei kohaldata tunnustamata püsiva tegevuskoha puhul.”;
29) seaduse 102. peatükki täiendatakse §-ga 548 järgmises sõnastuses:
„§ 548. Hübriidüksuse tulumaksukohustus
Usaldusfond või selle valitseja tasub tulumaksu tulult, mis oleks omistatud usaldusfondi osanikule proportsionaalselt tema osaga usaldusfondis, kui usaldusfondi osanik:
1) on mitteresidendist sidusettevõtja, kellele kuulub otseselt või kaudselt kokku vähemalt 50% usaldusfondi osalusest, ja
2) asub jurisdiktsioonis, mis käsitab usaldusfondi tulumaksukohustuslasena, ja seda tulu ei maksustata § 29 lõike 11 või 12 või muu jurisdiktsiooni õigusaktide kohaselt.”;
30) seaduse 102. peatükki täiendatakse §-ga 549 järgmises sõnastuses:
„§ 549. Tulumaksu deklareerimine ja tasumine
(1) Paragrahvis 53 nimetatud mitteresident ja §-s 547 nimetatud maksumaksja on kohustatud Maksu- ja Tolliametile deklareerima majandusaastal maksustamise ebakõla põhjustanud summa hiljemalt järgmise majandusaasta üheksanda kalendrikuu 10. kuupäevaks.
(2) Maksumaksja on kohustatud kandma § 53 lõike 9 ning § 547 alusel tasumisele kuuluva tulumaksu Maksu- ja Tolliameti pangakontole hiljemalt järgmise majandusaasta üheksanda kalendrikuu 10. kuupäevaks.”;
31) paragrahvi 549 lõikes 1 asendatakse tekstiosa „§-s 547” tekstiosaga „§-des 547 ja 548”;
32) paragrahvi 549 lõikes 2 asendatakse tekstiosa „§ 547 alusel” tekstiosaga „§-de 547 ja 548 alusel”;
33) seaduse normitehnilist märkust täiendatakse järgmise tekstiosaga:
„nõukogu direktiiv (EL) 2017/952, millega muudetakse direktiivi (EL) 2016/1164 kolmandate riikidega seotud hübriidsete ebakõlade osas (ELT L 144, 07.06.2017, lk 1–11).”;
34) paragrahvi 61 täiendatakse lõikega 62 järgmises sõnastuses:
„(62) Mitteresidendi, lepingulise investeerimisfondi fondivalitseja ja aktsiaseltsifondi 2019. aasta tulude deklareerimisel kohaldatakse kuni 2019. aasta 31. detsembrini kehtinud käesoleva seaduse § 44 lõikeid 31–51.”.
§ 2. Tulumaksuseaduse muutmise seaduse muutmine
Tulumaksuseaduse muutmise seaduses (RT I, 28.12.2018, 44) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 1 punkt 17 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„17) paragrahvi 50 lõiget 2 täiendatakse pärast kolmandat lauset järgmise tekstiosaga:
„Kui vara, välja arvatud püsivasse tegevuskohta viidud ning Eestisse tagasi toodud vara, residentsus või püsiva tegevuskoha majandustegevus tuuakse Eestisse, käsitatakse residendist äriühingu omakapitali tehtud sissemaksena maksumaksja või tema püsiva tegevuskoha riigis kindlaksmääratud vara väärtust. Kui kindlaksmääratud väärtus ei kajasta turuväärtust, lähtutakse turuväärtusest. Kui mitteresidendi püsiva tegevuskoha koosseisu kuuluv ettevõte antakse üle residendist äriühingule, käsitatakse äriühingu omakapitali tehtud rahaliste ja mitterahaliste sissemaksetena ka enne ettevõtte üleandmist püsiva tegevuskoha jaoks Eestisse toodud vara.”;”;
2) paragrahvi 1 punkt 22 tunnistatakse kehtetuks;
3) paragrahvi 1 punkt 26 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„26) paragrahvi 53 täiendatakse lõigetega 413 ja 414 järgmises sõnastuses:
„(413) Püsivale tegevuskohale omistatud kasumina lõike 4 tähenduses käsitatakse ka väljaviidava vara turuväärtuse ja bilansilise maksumuse vahet vara väljaviimise hetkel ning püsiva tegevuskoha jaoks Eestisse toodud lõikes 412 nimetatud vara turuväärtuse ja sama lõike alusel kindlaksmääratud väärtuse positiivset vahet selle püsivast tegevuskohast väljaviimise hetkel. Vara väljaviimist püsivast tegevuskohast käsitatakse mitterahalises vormis kasumi väljaviimisena lõike 4 tähenduses.
(414) Püsiva tegevuskoha jaoks vara sissetoomisena ja püsivast tegevuskohast vara väljaviimisena ei käsitata vara sissetoomist, väljaviimist või tagatiseks andmist seoses väärtpaberite rahastamisega, kui vara tuuakse tagasi või tagatis vabastatakse 12 kuu jooksul. Eelmist lauset kohaldatakse ka vara suhtes, mis tuuakse sisse, viiakse välja või antakse tagatiseks usaldatavusnormatiivide kapitalinõuete täitmiseks või likviidsuse juhtimiseks.”;”.
§ 3. Laeva lipuõiguse ja laevaregistrite seaduse ning tulumaksuseaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seadus
Laeva lipuõiguse ja laevaregistrite seaduse ning tulumaksuseaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seaduses (RT I, 04.03.2019, 1) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 2 punktid 2 ja 3 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
„2) paragrahvi 2 lõike 3 esimene lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Paragrahvi 1 lõigetes 3, 31 ja 6‒8 nimetatud tulumaksu maksja on residendist juriidiline isik.”;
3) paragrahvi 4 lõige 11 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(11) Paragrahvi 1 lõigetes 2, 3, 4 ja 6‒8 nimetatud maksuobjekti puhul jagatakse maksustatav summa enne maksumääraga korrutamist arvuga 0,80, välja arvatud käesoleva paragrahvi lõikes 5 nimetatud juhul.”;”;
2) paragrahvi 11 senine tekst loetakse lõikeks 1 ja paragrahvi täiendatakse lõikega 2 järgmises sõnastuses:
„(2) Käesoleva seaduse § 2 punkt 8 jõustub 2020. aasta 1. jaanuaril ja seda rakendatakse tagasiulatuvalt 2019. aasta 1. jaanuarist.”.
(1) Käesolev seadus jõustub 2020. aasta 1. jaanuaril.
(2) Käesoleva seaduse § 1 punkte 9 ja 18 rakendatakse tagasiulatuvalt 2018. aasta 1. jaanuarist.
(3) Käesoleva seaduse § 1 punktid 8 ja 16 jõustuvad 2021. aasta 1. jaanuaril.
(4) Käesoleva seaduse § 1 punktid 2, 5, 29, 31 ja 32 jõustuvad 2022. aasta 1. jaanuaril.