text:
Inimõiguste kohus leidis, et Ühendkuningriigi seadusandlus, mis võimaldab sidealaste massandmete jälgimist, ei ole inimõiguste konventsiooniga kooskõlas | Välisministeerium
Avaleht Uudised Inimõiguste kohus leidis, et Ühendkuningriigi sead...
Inimõiguste kohus leidis, et Ühendkuningriigi seadusandlus, mis võimaldab sidealaste massandmete jälgimist, ei ole inimõiguste konventsiooniga kooskõlas
14. September 2018 - 12:12
EIK avaldas 13.09.2018 otsuse Big Brother Watch jt vs. Ühendkuningriik (kaebus nr 58470/13), Bureau of Investigative Journalism ja Alice Ross vs. Ühendkuningriik (kaebus nr 62322/14) ning 10 Human Rights Organisations and Others vs. Ühendkuningriik (kaebus nr 24960/15) kaebustes, mis puudutasid Ühendkuningriigi luureteenistuse poolt sidealaste massandmete jälgimist („bulk interception of communications“) ning teabejagamist USA-ga.
Nende kaebuste esitamise tingis Edward Snowdeni lekitatud info USA ja Ühendkuningriigi (ÜK) kasutatavate elektrooniliste jälgimissüsteemide ning nende kahe riigi vahel teabejagamise kohta. Kaebajad leidsid, et tulenevalt nende tegevuse spetsiifikast, on põhjust arvata, et neid on jälginud kas ÜK või USA luureteenistused. Big Brother Watch asjas esitasid kaebuse kolm vabaühendust ja üks akadeemik, kes tegelevad rahvusvaheliselt privaatsuse ja sõnavabaduse küsimustega. Bureau of Investigative Journalism ja Alice Ross asjas olid kaebajateks meediaorganisatsioon ja ajakirjanik, kelle uurimisteemad puudutavad tihti riiklikku julgeolekut. Kolmanda kaebuse esitasid 10 inimõigusorganisatsiooni, kes suhtlevad regulaarselt riigisiseselt ja rahvusvaheliselt poliitikute, ajakirjanike, juristide, inimõiguste rikkumiste ohvrite ja vilepuhujatega. EIK menetlusse sekkusid kolmandate isikutena veel mitmed vabaühendused.
Täpsemalt võib kaebajate EIK-sse artikli 8 alusel esitatud kaebused jagada kolmeks: (i) elektroonilise side kaudu liikuvate andmete massiline jälgimine (puudutas täpsemalt ÜK piiride ülest suhtlust); (ii) selliste andmete kohta info nõudmine elektroonilise side teenuse pakkujatelt; (iii) saadud info jagamine teiste riikidega. Andmete massiline jälgimine ja teenusepakkujatelt andmete saamine on ÜK-s reguleeritud seadusega Regulation of Investigatory Powers Act 2000. ÜK on küll juba võtnud vastu selle regulatsiooni muudatused, mis jõustuvad tulevikus, ent EIK hindas kaebusi kehtiva regulatsiooni alusel.
Esiteks hindas EIK kaebuste vastuvõetavust ning muutis oma varasemat seisukohta riigisiseste õiguskaitsevahendite osas. EIK asus seisukohale, et ÜK Investigatory Powers Tribunal (IPT) on nüüd käsitletav õiguskaitsevahendina, mis tuleb edaspidi kõigil kaebajatel enne ÜK vastu EIK-sse pöördumist läbida. Kuna kaebajad, kes ei olnud IPT-sse pöördunud, lähtusid EIK varasemast 18.05.2010. aasta otsusest Kennedy vs. Ühendkuningriik (26839/05), siis ei heitnud EIK neile riigisiseste õiguskaitsevahendite ammendamata jätmist ette ning arutas kõiki kaebusi sisuliselt.
EIK leidis 13.09.2018 otsuses 5 häälega 2 vastu, et ÜK on rikkunud konventsiooni artiklit 8 osas, mis puudutab ÜK piiri ületavate sidealaste massandmete jälgimist.
Kuigi sidealaste massandmete jälgimise süsteem per se ei ole konventsiooniga vastuolus ning riigid võivad seda julgeoleku tagamiseks teha, peab selline režiim vastama konventsiooniga nõutud tingimustele. EIK märkis, et on oma praktikas eristanud erinevaid jälgimissüsteeme, ent on teatud põhimõtted, mis kohalduvad üldiselt. Nii on EIK juba 29.06.2006 kohtuotsuses Weber ja Saravia vs. Saksamaa (kaebus nr 54934/00) selgitanud, et seaduses peab olema määratletud, milliste süütegude puhul võib jälitustegevust üldse kasutada; seaduses peab olema määratletud, milliste isikute suhtes võib jälitustegevust teostada; jälituse kestus peab olema piiratud; saadud andmete uurimise, kasutamise ja säilitamise kord peab olema selge ja seda tuleb järgida; andmete teistele isikutele edastamisel tuleb võtta asjaomased ettevaatusabinõud; jälitustegevusega saadud andmete kustutamise ja hävitamise kord peab olema reguleeritud. EIK kinnitas üle, et samad miinimumpõhimõtted kehtivad põhimõtteliselt ka (kriminaalmenetluse välise) riikliku julgeoleku huvides toimetatava jälgimise puhul, sh sidealaste massandmete jälgimise korral. EIK viitas ka erisustele – nimelt kui tavalise jälitustegevuse puhul peab kõik algusest peale väga täpselt määratletud olema, siis massandmete jälgimise puhul peab rangem kontroll algama sellest staadiumist, kus konkreetsed andmed valitakse välja edasiseks analüüsiks. EIK rõhutas edasi, viitega kohtuasjale Roman Zakharov vs. Venemaa (vt all), et igal juhul peab riigisisene õigus olema piisavalt selge, et iga isik saaks aru, millistel asjaoludel võidakse tema suhtes kõnealust regulatsiooni kohaldada. Lisaks tõi EIK välja, et ta võtab arvesse, milline riigisisene järelevalvemehhanism on jälgimise üle kehtestatud, samuti seda, milline on isikute teavitamise süsteem ja millised õiguskaitsevahendid eksisteerivad. Kuigi EIK aktsepteerib, et riikidel on teatud kaalutlusruum, kuidas kasutada jälitustegevust julgeoleku tagamiseks, allub see kaalutlusõigus –nii seadusandluse kui selle kohaldamise praktika osas – siiski EIK kontrollile.
EIK möönis esmalt, et ei ole andmeid, et ÜK kuritarvitaks oma võimu sidealaste massandmete jälgimisel. EIK märkis, et kuigi põhimõtteliselt võiks igaühe suhtlusandmed olla jälgimise objektiks, siis tegelikkuses ei jälgita isikuid juhuslikult ja suvaliselt. Vastupidi, jälgimise alla võetakse ministri loaga vaid isikud, kelle suhtlus üle ÜK piiride võiks raskete kuritegude ennetuse ja riikliku julgeoleku seisukohalt olla oluline. EIK pidas väga oluliseks, et minister võib anda loa vaid riigipiiriülese kommunikatsiooni jälgimiseks. EIK rõhutas, et riigi territooriumil asuvate isikute suhtes tuleks eelkõige kasutada jälgimist konkreetse loa (targeted warrant) alusel, mitte jälgida sidealaseid massandmeid. EIK pidas positiivseks ka seda, et sidealaste massandmete jälgimise alt jäetakse kiiresti välja need isikud, kelle suhtlusel ei ole luure seisukohast väärtust või see on väike.
Siiski ei olnud EIK rahul edasise menetlusega, mis puudutab neid andmeid, mis on välja valitud ja mida edasi analüüsitakse. Nimelt teeb nende üle esmase valiku – ette antud kriteeriumite alusel – arvutiprogramm ning seejärel hindab välja valitud andmeid analüütik. EIK heitis ette, et puudub igasugune sõltumatu kontroll või järelevalve otsingukriteeriumite ja filtreerimiseks kasutatud kriteeriumite üle. Samuti tõi EIK välja, et analüütik ei vajanud konkreetse materjali analüüsimiseks kõrgema ametniku eelluba. EIK märkis, et antud juhul on see ette heidetav eelkõige seetõttu, et kogu eelnev andmete väljavalimine toimub automatiseeritult ning et esimene praktiline järelevalve (oversight) toimub alles post factum (Interception of Communications Commissioner poolt või siis kui IPT-le esitatakse kaebus). Seega, kuna sidealaste massandmete jälgimise korral ei ole jälgimisluba kuigi konkreetne, peaksid andmete filtreerimise ja analüüsiks väljavalimise staadiumi tagatised olema palju tugevamad. EIK leidis, et ÜK seadusandlus ei anna isikule piisvaid tagatisi kuritarvituste vastu.
EIK heitis ÜK-le ette ka seda, et muud seotud andmed (related communications data) olid täielikult kaitseta jäetud. EIK viitas, et sekkumine isiku eraellu võib olla väga erineva tugevusastmega. Sõnumite sisu hõivamine on kindlasti üks tugevamatest riivetest. Mis puudutab käesolevas asjas nn „seotud andmeid“, siis hõlmavad need näiteks sõnumi saatmise või saamise kohta, saatja-saaja andmeid ja kasutatud seadme andmeid, veebilehitsusinfot jne jne. EIK ei nõustunud, et selliste andmete jälgimine oleks isiku jaoks väiksem riive kui tema sõnumite sisu hõivamine. EIK rõhutas, et kui andmed on hõivatud massandmetena, siis annab see isiku kohta eriti palju infot. Nii leidis EIK, et ka seotud andmete jälgimisega peavad kaasnema teatud tagatised.
EIK kontrollis ÜK asjaomase seadusandluse vastavust ka muudele Weber ja Saravia vs. Saksamaa asjas nimetatud kriteeriumitele. Muus osas pidas EIK ÜK asjaomast regulatsiooni konventsioonile vastavaks: jälgimise kestus oli piiratud ministri loaga (6 kuud); kui luba ei olnud enam vajalik, tuli see tühistada; andmete säilitamise, neile juurdepääsu andmise ja nende kasutamise menetlus oli piisavalt ja kohaselt reguleeritud; sama järelduse tegi EIK ka andmete teistele isikutele edastamise menetluse ning andmete kustutamise ja hävitamise korra kohta. EIK pidas piisavaks ka ÜK sidealaste massandmete jälgimise üle teostatavat järelevalvet ning õiguskaitsevahendeid.
EIK leidis edasi 6 häälega 1 vastu, et ÜK on rikkunud konventsiooni artiklit 8 ka osas, mis puudutab andmete nõudmist elektroonilise side teenuse pakkujatelt.
EIK viitas esmalt oma 08.02.2018 otsusele Ben Faiza vs. Prantsusmaa (31446/12), kus ta tegi vahet isiku asukoha tagantjärele lokaliseerimisel telefonioperaatorilt saadud andmete kaudu ning isiku asukoha jälgimisel reaalajas. Esimese toimingu leidis EIK olevat artikliga 8 kooskõlas, teise mitte, kuna Prantsusmaa seadused ei olnud asjaomasel ajal piisavalt selged. Edasi viitas EIK Euroopa Liidu õigusele ja kohtupraktikale (nt Euroopa Kohtu otsused asjades C-293/12, C-594/12 ja C-698/15), mille kohaselt peab andmete sideteenuse pakkujatelt väljanõudmise aluseks olema võitlus raskete kuritegudega. Samuti on selliste andmete väljanõudmise eelduseks kas kohtu või mõne muu sõltumatu asutuse eelnev luba. EIK tõi välja, et EL õigus on ÜK õiguskorra osa ning ÜK enda kohtud on juba leidnud, et ÜK riigisisene regulatsioon on vastuolus EL õigusega, kuna puuduvad eelnimetatud tagatised. ÜK kõrgem kohus (High Court) oli juba kohustanud valitsust seadust muutma. EIK asus seisukohale, et sama regulatsioon rikub ka konventsiooni artiklit 8.
Samuti leidis EIK, et see regulatsioon rikub konventsiooni artiklit 10, kuna ajakirjanduse teabeallikad ja konfidentsiaalne ajakirjanduslik materjal ei ole piisavalt kaitstud.
EIK asus 5 häälega 2 vastu seisukohale, et ÜK ei ole siiski rikkunud konventsiooni artiklit 8, mis puudutab teabejagamise süsteemi USAga.
EIK leidis, et teabevahetuse süsteem – mille alusel ÜK palus USA-l andmeid koguda või saada USA-lt juba kogutud andmeid – oli riigisiseselt piisavalt selgelt reguleeritud. EIK rõhutas, et samad Weber ja Saravia kriteeriumid (käsitletud ülal punkti 1 all) on põhimõtteliselt kohaldatavad ka teiselt riigilt andmete küsimisel, et riik ei saaks minna mööda konventsiooniga nõutud tagatistest. Käesolevas asjas leidis EIK, et ÜK-s olid välisriigist info küsimise eelduseks kehtestatud samad tingimused, mis olid vajalikud sidealaste massandmete jälgimiseks riigisiseselt. Samuti olid saadud andmete töötlemisele kehtestatud piisavad nõuded.
Koja otsust jõustub kolm kuud pärast otsuse tegemist, kui kaebajad või ÜK ei taotle asja üleandmist suurkojale.
EIK on salajast – kriminaalmenetluse välist – jälgimist hinnanud väga paljudes oma varasemates otsustes. Näiteks tegi 04.12.2015 EIK 17-liikmeline suurkoda ühehäälse otsuse asjas Roman Zakharov vs. Venemaa (kaebus nr 47143/06), milles leidis, et Venemaa on rikkunud inimõiguste konventsiooni artiklit 8 (õigus eraelu austamisele), kuna mobiiltelefonikõnede salajase pealtkuulamise regulatsioon Venemaal on meelevaldne. Vt pikemalt https://vm.ee/et/uudised/inimoiguste-kohtu-suurkoda-pidas-mobiiltelefonide-pealtkuulamise-regulatsiooni-venemaal.
12.01.2016 tegi EIK koda otsuse asjas Szabo ja Vissy vs. Ungari (kaebus 37138/14), milles leidis samuti artikli 8 rikkumise, kuna Ungari massilist jälgimist lubav seadus ei sisaldanud piisavaid garantiisid kuritarvituste vastu (EIK suurkoda ei rahuldanud Ungari taotlust asi uuesti üle vaadata). Kõnealune seadus lubas (kriminaalmenetluse väliselt) hoida salaja järelevalve all isikute kodusid, kontrollida nende kirjavahetust, jälgida salaja isikute elektroonilist suhtlust ja salvestada mis tahes andmeid, mis selliste toimingute kaudu on saadud. EIK leidis, et need meetmed võisid puudutada sisuliselt igaüht Ungaris, ka isikuid, kes ei peaks olema konkreetse operatsiooni sihtmärgiks. EIK heitis ette, et nende meetmete võtmine oli lisaks vaid täitevvõimu enda otsustada, ilma et kohtud oleksid pidanud hindama, kas suhtlemise pealtkuulamine või – jälgimine on üldse selgelt vajalik.
19.06.2018 tegi EIK aga otsuse asjas Centrum för rättvisa vs. Rootsi (kaebus 35252/08; ei ole jõustunud), mis puudutas massilist signaalluuret („signals intelligence“). EIK ei leidnud Rootsi-poolset artikli 8 rikkumist, kuigi ka Rootsi asjaomane seadusandlus võimaldab potentsiaalselt jälgida kõiki mobiiltelefonide ja internetikasutajaid, ilma et neid sellest teavitataks. Samuti puudub selge õiguskaitsevahend, mis annaks isikule, kes kahtlustab enda pealtkuulamist, võimaluse esitada kaebus. Hinnates seetõttu Rootsi asjaomaseid seadusi abstraktselt, asus EIK kokkuvõttes seisukohale, et Rootsi õigussüsteem siiski annab piisavad tagatised massilise jälgimise meelevaldsuse ja kuritarvituste vastu. EIK pidas oluliseks, et signaalluure ulatus ja salaja pealtkuulamise kaudu saadud andmete kasutamine oli seaduses selgelt defineeritud, signaalluureks lubade andmise protseduur oli detailne ning loa andmise pädevus oli antud kohtule, lisaks olid olemas mitmed sõltumatud ametkonnad, kes teostasid selle süsteemi üle järelevalvet. EIK leidis, et need asjaolud kompenseerivad muid puudujääke (avatuse puudumine; isikuandmete teistesse riikidesse edastamise regulatsiooni puudulikkus) ning minimeerivad privaatsusesse sekkumist.
30.01.2019|Välisministeerium
Inimõiguste kohus leidis rikkumised seitsmes kohtuasjas, mis puudutasid tänaseks suletud Tallinna vangla kambritingimusi
29.01.2019 tegi Euroopa Inimõiguste Kohus (EIK) otsused kohtuasjades Nikitin vs. Eesti (kaebus 23226/16), Villems vs. Eesti (kaebus 43059/16), Jeret vs. Eesti (kaebus 59152/16), Kaziks vs. Eesti (kaebus 63211/16), Tarasovski vs. Eesti (kaebus 75362/16), Karp vs. Eesti (kaebus 57738/16) ja Savva vs.
14.11.2018|Välisministeerium
Inimõiguste kohus pidas eluaegsest vangist kaebajale kumulatiivsete julgeolekuabinõude kohaldamist põhjendatuks
13.11.2018 otsuses kohtuasjas A.T. vs. Eesti (2) (kaebus nr 70465/14) leidis Euroopa Inimõiguste Kohtu (EIK) 7-liikmeline koda, et Eesti ei ole kaebaja konventsiooniga tagatud õigusi rikkunud.

matches: kohus kohus kohus kohus kohus Kohus kohus


text:
lasteabi | Life at lucky 13
Tag Archives: lasteabi
Head lapsed, need kasvavad vitsata…
Mõni päev tagasi juhtusin lugema seda Postimehe artiklit, mis rääkis laste füüsilise karistamise negatiivsest mõjust. Olenemata kohast, kus seda artiklit jagati tekitas see üsna elavat arutelu ja kuigi võiks arvata, et oma lapsele ei teeks keegi tahtlikult haiget, siis selle karistamise osas on emad (ja isad ilmselt veelgi rohkem) üsna erinevatel arvamustel.
Aga ma ei tahagi kirjutada sellest, kellel on õigus või ei ole, paljud lihtsalt täiskasvanuna kannavad edasi neid väärtuseid ja neid kogemusi, mis neile endale osaks lapsepõlves said – neid ongi kasvatatud teadmisega, et füüsiline karistamine on ok.
Siia juurde mainin muidugi ka seda, et selle aasta algusest jõustnud Eesti lastekaitseseadus keelab laste füüsilise karistamise – kel on huvi põhjalikumalt selle seadusega tutvuda, siis seda saab teha Riigi Teataja lehel.
Mul meenus, et umbes-täpselt aasta tagasi (30.04) ma kirjutasin sel teemal ka siin blogis, aga siis veel parooli all, jagan täna neid mõtteid ka teiega:
Nö vanakooli vanemad on suures osas seda meelt, et laps peab ikka pahanduse eest vitsa saama (veel parem kui ta selle vitsa veel ise metsast tooma peab) ja teinekord on abiks tutistaminegi, rihma andmine oleks aga nagu mingi loomulik osa lapsekasvatusest.
Ma mõtlen sellisele hoiakule, vaatan oma väikest JJ-d, kes on mu jaoks lihtsalt üks imeline suur armastusepallike, ja mul tuleb nutt kurku. Et kuidas ma ühel päeval, kui ta on lõhkunud ära meie kõlari/vaasi/serviisi/telefoni/iPadi vaatan nendesse samadesse silmadesse, mis beebina imetamise ajal mulle usalduslikult otsa vaatasid ja tõstan käe tema vastu? Kuidas saab siis see väike inimene veel üldse milleski kindel olla, end turvaliselt tunda, kui tema oma ema või isa on käe tema vastu tõstnud? Ma ei arva seejuures, et lapsed võiksid kõike teha ja et neile peaks kõik lubatud olema, aga ma arvan, et on lapsevanema kohus kasvatada oma last nii, et neid piire ja tõdesid ei panda paika vägivallaga.
Asjad on ju ainult asjad, liiatigi on täiskasvanu asi panna taolised purunemisohtlikud asjad nii ära, et need üldse lapse kätte ei sattuks ja teisalt mingi asja katki minek ja sellest seetõttu ilma jäämine on üks osa elust, mis ise õpetab järgmine kord hoolsam olema – seda kogemust ei pea vürtsitama ka ühe korraliku keretäiega.
See on minu kohus hoida meie kodu lapse jaoks turvalisena, et ta ei saaks end siin lõhkuda ja et tal ei oleks käepärast asju mida lõhkuda.
See on minu kohus hoolitseda, et seltskond, kellega mu laps hakkab suhtlema oleks normaalne ja ei oleks paha peal väljas.
See on minu kohus vaadata ja hinnata, kas telekast tulevad saated on lapsele eakohased ega mõju negatiivselt tema hilisemale otsustusvõimele teha heal ja halval käitumisel vahet.
See on minu kohus tutvustada oma lapsele maailma, koos seigelda ja õppida, avardada meie mõlema silmaringi.
On minu kohus oma last kasvatada, seda ei pea tegema ühiskond, kool, lasteaed või naabrinaine, elu põhitõed ja hoiakud tulevad kodust. Kui mu laps teeb midagi sellist, mis pole mulle meeltmööda, siis pean ma ennekõike vaatama endasse, mida olen ma valesti ehk teinud, et oleme sellise tulemuseni jõudnud, mida saan ma teha, et selliseid asju ei juhtuks enam.
Ja kõike seda ilma perevägivallata, sest sa ei lähe ju tööl oma ülemust või kolleegi tutistama, kui nood mingi sigadusega hakkama saavad. Sa ei taha, et Su laps koolis või lasteaias oma kaaslastele asju kätega selgeks teeks.
Ma tahan, et maailm oleks mu lapse jaoks turvaline paik, aga see kõik algab kodust, kodust, kus tutistamise asemel sõnadega selgitatakse, kus muresid kurdetakse ja neile koos lahendus leitakse. Kodust, kus on usaldus ja armastus, rahu ja turvatunne. Ja just sellist kodu tahan ma meie JJ-le.
Olles nüüd olnud lapsevanem 1 aasta ja kohe 4 kuud, siis ma saan aru, et ka vanematel keevad emotsioonid üle pea, on ju raske mõista kedagi, kes veel väga hästi ei oska end mõistetavaks teha. Hullem lugu on ju veel siis, kui laps tegelikult peaks juba täitsa “mõistlik” olema, aga saab ikka mingi sigadusega hakkama – kuidas siis rahulikuks jääda, sõnadega seletada, kuidas lapseni jõuda?
Asi algab ajast ja tähelepanust, mida lapsed nii hädasti vajavad – nad vajavad oma vanemaid, ükski asi lapse jaoks vanemaid ei asenda. Pahandusi kiputakse ikka tegema siis, kui tähelepanust puudu jääb. Parem ongi siis tegeleda ennetusega, et ei tekikski olukordi, kus pähe tükib mõte vitsa anda, vähemalt mulle tundub see parem kui hiljem tagajärgedega võidelda.
Neil, kes tunnevad, et vajavad tegelikult natuke nõu või abi, et kuidas seda suhet oma lapsega muuta või tekitada, kuidas ise vanemaks olemise kriisiolukorras tegutseda, võib ehk kasu olla lehest Lasteabi.ee, kus on olemas ka nõuandetelefon ja mu meelest ei ole nõu ja abi küsimine mingi häbi asi – me harime, arendame ja koolitame end igasugustes valdkondades, miks siis mitte ka lapsevanemaks olemises 🙂
Palju armastust ja üksteise mõistmist!
karistamine, lasteabi, lastekaitseseadus	Leave a comment

matches: kohus kohus kohus kohus kohus kohus


(õ) 2.11.2008 12:20
Vabariigi Presidendi 7. juuni 1994. a.
otsusega nr. 349
Ringhäälinguseadus sätestab:
3) ringhäälingus osalevate avalik-õiguslike isikute asutamise ja tegutsemise alused ning tegevuse lõpetamise korra;
(1) Ringhääling on avalikkusele suunatud informatsiooni elekterside vahenditega (saatjate ja saatjate võrkudega) edastamise ja selle informatsiooni kättesaadavaks muutmise süsteem.
(2) Ringhäälingu vormid on käesoleva seaduse mõttes raadio ja televisioon.
(1) Ringhäälingusaatja on käesoleva seaduse tähenduses tehniliste vahendite kogum, mille abil väljastatakse avatud keskkonda televisiooni- või raadiosignaal, mis on ringhäälingu informatsiooni kandja.
(3) Ringhäälingusagedus on televisiooni- või raadiosignaali edastamiseks ette nähtud korras eraldatud raadiosagedusspektri osa, mida võib tähistada kanalina.
(4) Ringhäälingukanalid ja -sagedused määrab pädev riigiorgan kooskõlas Eesti Vabariigi välislepingute ja rahvusvaheliste kokkulepetega.
(2) Programm on teadlikult järjestatud saadete kogum, mida edastatakse kindlaksmääratud kanalitel ehk sagedustel. Programmil on oma nimetus.
(3) Programmi päevamahus peab olema vähemalt 5% uudistesaateid, välja arvatud pühapäevane ja riiklike pühade programm.
§ 5. Ringhäälingujaam
(1) Ringhäälingujaam on kindlatel kanalitel ehk sagedustel saateid või programmi edastav toimetus (toimetused), kes tegutseb ringhäälingujaama otsese seadusliku valdaja (edaspidi valdaja) kutsungina, teenindus- või kaubamärgina registreeritud nimetuse all.
(2) Ringhäälingujaam avalikustab vähemalt iga programmi alguses ja lõpus oma nimetuse.
(3) Ringhäälingujaam, välja arvatud käesoleva seaduse alusel tegutsevad avalik-õiguslikud isikud, ei ole tsiviilõiguse subjekt.
(4) Ringhäälingujaama tegevuse õiguslike tagajärgede eest vastutab selle omanik või valdaja.
(5) Ringhäälingujaama valdaja vabaneb vastutusest, kui tõendab, et informatsioon edastati ringhäälingus valduse rikkumisega.
(6) Saateid või programme võib ringhäälingu kaudu edastada ringhäälingujaam, mille omanikul või valdajal on käesoleva seaduse §-s 37 sätestatud ringhäälinguluba. Avalik-õiguslikul ringhäälingujaamal ringhäälinguluba olema ei pea.
(1) Ringhäälingujaamal on õigus seadustest ja ringhäälinguloa tingimustest kinni pidades vabalt otsustada oma saadete ja programmide sisu üle.
(1) Ringhäälingujaam ei või avalikustada temale informatsiooni edastanud isiku andmeid, kui see isik seda ei soovi.
(2) Ringhäälingujaam ei ole kohustatud avalikustama temale oma tegevuses teatavaks saanud informatsiooni.
(3) Ringhäälingujaam peab tõe tuvastamiseks seaduses ettenähtud alustel ja korras esitama kohtule käesoleva paragrahvi 1. ja 2. lõikes nimetatud andmed ning informatsiooni.
(1) Isikul, kelle õigusi või seaduslikke huve on rikutud ringhäälingus edastatud teatega, on õigus vastulausele teate edastanud ringhäälingujaama kaudu.
(2) Vastulause esitamise võimaldab ringhäälingujaam, põhjendamatult viivitamata, võimalikult samas mahus ja vormis, milles edastati vastulause põhjustanud teade.
(3) Vastulause esitaja ei ole kohustatud hüvitama vastulause ringhäälingus edastamisega seotud kulutusi.
Ringhäälingujaam ei edasta saateid, mille sisu on kõlblusvastane või vastuolus põhiseaduse või seadustega.
(1) Ühiskonna julgeolekut või põhiseaduslikku korda ähvardava ohu korral on ringhäälingujaam kohustatud viivitamatult oma kulul väljastama Riigikogu, Vabariigi Presidendi ning Vabariigi Valitsuse ametlikke teateid.
(2) Ringhäälingujaam edastab tasuta ning viivitamatult teated, mis on vajalikud inimese elu ja tervise, varalise kahju või hädaohu ärahoidmiseks.
§ 11. Autoriõiguse kaitse
(1) Ringhäälingujaama valdaja kohustub maksma õiglast autoritasu autoriõigusega kaitstavate teoste kasutamise eest ringhäälingus.
(2) Ringhäälingujaam järgib oma tegevuses autoriõiguse kaitse nõudeid.
(1) Ringhäälingujaam salvestab edastatud saated.
(1) Ringhäälingujaama valdaja määrab edastatavatele saadetele ja programmidele vastutavad toimetajad või nende ülesandeid täitvad isikud.
(2) Vastutav toimetaja tagab oma saates või programmis:
1) sõnavabaduse põhimõtete järgimise;
2) fakti ja kommentaari eristamise;
3) seaduse nõuetest kinnipidamise;
4) kõlblus- ja inimväärikuse normide järgimise;
5) kultuurse keelekasutuse.
(3) Vastutavate toimetajate nimekiri on avalik.
(4) Ringhäälingujaam säilitab andmed kõigi edastatud saadete vastutavate toimetajate kohta kolme aasta vältel.
(5) Vastutav toimetaja ei ole ametiisik ja ta vastututab oma tegevuse eest ringhäälingujaama valdajaga sõlmitud lepingu alusel.
REKLAAM JA SPONSORLUS
§ 14. Reklaam
(1) Reklaam on heli, kujutise või heli ja kujutise kogumina ringhäälingus edastatav teade, mille eesmärk on toote või teenuse omaduste demonstreerimise, selgitamise või hinnangute andmise kaudu saavutada isiku või isikute grupi huvides tarbijate teatud käitumine või isiku või asja või idee väärtustamine.
(2) Ringhäälingujaama saateaeg, mida kasutatakse reklaamiks, on kaup, mida müüakse reklaami tellijale.
§ 15. Nõuded reklaamile
(1) Reklaam peab olema aus ning õiglane ega tohi tarbijat eksitada.
(2) Reklaam ei tohi kutsuda üles negatiivsele suhtumisele mingi toote, teenuse või idee suhtes.
(3) Lastele suunatud reklaam või laste kasutamine reklaamis:
1) peab arvestama nende kehalise ja vaimse eripäraga;
2) ei tohi sisaldada üleskutset käitumisele, mis võib neis tekitada alaväärsustunnet, õhutada agressiivsust;
3) on keelatud käesoleva seaduse § 19 1. lõikes sätestatud toodete puhul.
(4) Reklaamis ei tohi kasutada töötavaid uudistediktoreid ega poliitikakommentaatoreid.
§ 16. Reklaami koht programmis
(1) Reklaam peab olema heli, kujutise või heli ja kujutise kogumina selgelt eristatav muust programmist.
(2) Reklaam tuleb paigutada programmis üldjuhul saadete vahele.
(3) Saadet katkestades võib reklaami edastada, kui see ei kahjusta:
1) saate terviklikkust;
2) saate suhtes õigusi omava isiku huve.
(4) Reklaami ei tohi edastada vahetult enne ega pärast saateid, mis sisaldavad jumalateenistust, ega nende saadete jooksul.
(5) Lastesaadet ei tohi reklaami edastamiseks katkestada.
§ 17. Reklaami maht
Reklaami maht programmis ei tohi ületada 20 protsenti programmi päevamahust, sealjuures:
1) reklaami maht televisiooniprogrammis – 15 protsenti programmi päevamahust ja 12 minutit programmi suvalises ühetunnises lõigus;
2) kaupade ostu, müügi või rendi või teenuste osutamise otsepakkumiste vormis tehtava reklaami maht televisiooniprogrammis – üht tundi päevas.
§ 18. Reklaami tellija
(1) Reklaami tellija ei tohi mõjutada saate sisu ega programmi struktuuri.
(2) Reklaamis esitatavate andmete õigsuse ja reklaamist tulenevate õiguslike tagajärgede eest vastutab reklaami tellija.
(3) Reklaamis esitatud teadetele ei laiene §-s 8 sätestatud vastulause esitamise õigus.
§ 19. Teatud toodete ja teenuste reklaami eritingimused
(1) Alkohoolsete jookide, tubakatoodete, tulirelvade ja lõhkeainete ning prostitutsiooni reklaam ei ole lubatud.
(2) Ravimeid, ravivahendeid ja meditsiiniteenuseid võib reklaamida Sotsiaalministeeriumi kehtestatud tingimustel ja korras.
(3) Pestitsiide, herbitsiide ja teisi mürkaineid võib reklaamida Keskkonnaministeeriumi kehtestatud tingimustel ja korras.
(1) Sponsorlus on ringhäälingujaama tegevusega mitteseotud isiku osalemine selle saate või programmi mis tahes otseses või kaudses finantseerimises.
(2) Saadetes ning programmides, mida finantseerivad sponsorid, tuleb saadete ning programmide alguses või lõpus arusaadavalt esitada sponsori isik ning vältida tema toodangu või teenuste propagandat saate käigus.
(3) Sponsor ei või mõjutada saate või programmi sisu.
(4) Uudistesaadete ja aktuaalseid poliitikasündmusi või -probleeme käsitlevate saadete finantseerimiseks ei või kasutada sponsorlust.
OMANDIÕIGUS RINGHÄÄLINGU TEHNILISTELE VAHENDITELE NING SAADETELE JA PROGRAMMIDELE
(1) Avalik-õiguslike isikute programmide edastamiseks vajalikud saatjad ja saatjate võrgud on Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni kaasomand.
§ 22. Eraõiguslike isikute omand ringhäälingu tehnilistele vahenditele
Ringhäälingusaatjaid võivad omandada ning otseselt vallata:
1) Eestis registreeritud juriidilised isikud, milles aktsiate või osakutega määratud häältest kuulub üle poole Eesti kodanikele;
2) Eesti kodanikud, kelle alaline elukoht on Eestis.
(2) Saateid ja programme võib ringhäälingujaama, -saatja või -saatjate võrgu kaudu edastada ringhäälinguluba omav eraõiguslik isik või käesoleva seaduse alusel tegutsevad avalik-õiguslikud isikud.
§ 24. Eesti Raadio ja Eesti Televisioon
(1) Eesti Raadio ja Eesti Televisioon on avalik-õiguslikud juriidilised isikud, kes täidavad käesoleva seaduse alusel avalik-õiguslike raadio- ja televisiooniorganisatsioonide ülesandeid.
(2) Eesti Raadiol ja Eesti Televisioonil on juriidilise isiku õigused käesoleva seadusega ja nende põhikirjadega sätestatud ulatuses.
(3) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni põhikirjad kinnitab Ringhäälingu nõukogu.
(4) Eesti Raadio ja Eesti Televisioon on käesoleva seaduse tähenduses nii ringhäälingujaama valdaja kui ka ringhäälingujaama staatuses.
(5) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni ringhäälingusagedused määrab Kultuuri- ja Haridusministeerium.
§ 25. Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni ülesanded
(1) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni ülesanded on:
1) eesti rahvuskultuuri edendamine, propageerimine ning selle parimate saavutuste salvestamine, säilitamine ja tutvustamine;
2) maailmakultuuri parimate saavutuste vahendamine;
3) mitmekesiste ja tasakaalustatud programmide loomine ja edastamine kõrgel ajakirjanduslikul, kunstilisel ja tehnilisel tasemel;
4) kõigi rahvastikurühmade, sealhulgas vähemuste, infovajaduste rahuldamine;
5) peamiselt info-, kultuurhariduslike, koolitus- ja meelelahutussaadete loomine.
(2) Eesti Raadio ja Eesti Televisioon tagavad:
1) rahvuskultuuri ja ajaloo seisukohalt oluliste ürituste, sündmuste ja teoste jäädvustamise ning jäädvustatu säilitamise tulevastele põlvedele;
2) oma programmides vähemalt 51 protsendi omatoodangu osakaalu;
3) oma programmides Eesti autoritelt tellitud ja omandatud kirjandus-, muusika- ja audiovisuaalsete teoste kasutamise.
(3) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni programmid peavad olema kvaliteetselt vastuvõetavad kogu Eesti territooriumil.
(4) Eesti Raadio ja Eesti Televisioon täidavad muid käesolevas seaduses ja nende põhikirjades sätestatud ülesandeid.
§ 27. Põhiseaduslike riigiorganite teadete edastamine
(1) Eesti Raadio ja Eesti Televisioon on kohustatud, põhjendamatult viivitamata, edastama ringhäälingu kaudu kõik põhiseaduslike riigiorganite ametlikud teated.
(2) Põhiseaduslike riigiorganite teated edastavad Eesti Raadio ja Eesti Televisioon omapoolsete muudatusteta.
(3) Eesti Raadio ja Eesti Televisioon ei ole kohustatud kontrollima käesoleva paragrahvi 1. lõikes märgitud teadetes esinevate andmete õigsust ega kanna vastutust edastatud teate sisu eest.
§ 28. Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni sõltumatus
Oma saadete ja programmide loomisel ning ringhäälingus edastamisel on Eesti Raadio ja Eesti Televisioon sõltumatud, lähtudes üksnes seaduse nõuetest.
§ 29. Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni õigused oma ülesannete täitmisel
Eesti Raadiol ja Eesti Televisioonil on õigus:
1) teha tasuta otse- või salvestatud saateid § 25 2. lõike punktis 1 märgitud üritustest ja sündmustest, mida finantseeritakse riigi- või kohalikust eelarvest, kui autoriõigusega või lepingu sätetes ei nähta ette teisiti;
2) ürituse korraldaja nõusolekul teha tasuta kuni 90-sekundiline uudistesaade igalt avalikult kultuuri- või spordiürituselt ning edastada see ringhäälingus;
3) lülitada oma regulaarsetesse uudistesaadetesse kuni 90-sekundiline lõik mõne teise Eesti ringhäälingujaama poolt edastatud saatest, järgides autoriõigust ja saate levitamise aluseks oleva lepingu sätteid.
§ 30. Ülekannete ja salvestuste eesõigus
(1) Eesti Raadiol ja Eesti Televisioonil on võrdsete tingimuste korral eesõigus teiste isikute ees sõlmida lepinguid ürituste ja sündmuste ülekandmiseks ning salvestamiseks.
(2) Eesõigusest loobumisest teatavad Eesti Raadio ja Eesti Televisioon õigeaegselt teistele konkureerivatele isikutele.
§ 31. Ringhäälingu nõukogu
(1) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni kõrgeim organ on Ringhäälingu nõukogu, mis koosneb üheksast liikmest.
(2) Riigikogu nimetab Riigikogu kultuurikomisjoni ettepanekul Ringhäälingu nõukogu liikmed ametisse kuueks aastaks. Iga kahe aasta järel nimetatakse ümber kolm Ringhäälingu nõukogu liiget.
(3) Ringhäälingu nõukogu liikmed peavad olema Eesti kodanikud. Ringhäälingu nõukogu liikmeks ei nimetata Eesti Raadios ja Eesti Televisioonis töötavat isikut ega Vabariigi Valitsuse liiget.
(4) Ringhäälingu nõukogu liige ei tohi olla mis tahes ringhäälingujaama omanik või valdaja ega olla ringhäälingujaama teenistuses ega kuuluda nende juhtimisorganitesse.
(5) Ringhäälingu nõukogu liikme volitused lõpevad tema volituste tähtaja lõppemisel, tagasiastumisel, tagandamisel käesoleva paragrahvi 6. lõikes ettenähtud korras ja surma korral.
(6) Ringhäälingu nõukogu liige, Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni peadirektorid tagandatakse süüdimõistva kohtuotsuse jõustumisel.
(7) Ringhäälingu nõukogu esimees valitakse nõukogu poolt kaheks aastaks nõukogu istungil, mis toimub pärast kolme uue Ringhäälingu nõukogu liikme nimetamist Riigikogu poolt.
(8) Ringhäälingu nõukogu esimees korraldab nõukogu tegevust, juhatab nõukogu istungeid, kontrollib nõukogu otsuste täitmist ja esindab Ringhäälingu nõukogu.
(9) Ringhäälingu nõukogu liikme volituste ennetähtaegsel lõppemisel ei nimeta Riigikogu volitusperioodi ajaks uut nõukogu liiget, kui Ringhäälingu nõukogu liikmete arv on vähemalt kuus.
§ 32. Ringhäälingu nõukogu pädevus ja töökord
(1) Ringhäälingu nõukogu teostab järelevalvet Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni tegevuse üle.
(2) Ringhäälingu nõukogu ainupädevusse kuulub:
1) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni peadirektorite (edaspidi peadirektorid) kuni viieks aastaks ametisse nimetamine;
2) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni juhatuse liikmete ametisse nimetamine ja vallandamine peadirektorite ettepanekul;
3) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni tegevuse põhisuundade kinnitamine ning nende täitmise järelevalve;
4) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni eelarvete kinnitamine ning täitmise järelevalve;
5) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni programmide arvu üle otsustamine;
6) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni tegevuse sisekontrolli määramine;
7) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni aastaaruannete heakskiitmine ja Riigikogule esitamine;
8) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni struktuuriüksuste asutamise, reorganiseerimise ja sulgemise otsustamine peadirektorite ettepanekul;
9) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni nimel riigiorganitele esitatavate ettepanekute ja muude dokumentide läbivaatamine ja heakskiitmine;
10) eraõiguslikele ringhäälinguluba omavatele isikutele Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni valduses olevate saatjate ja saatjate võrkude kasutamise ning rendileandmise korra kehtestamine:
11) Riigikogu valimiste ja kohalike omavalitsuste valimiste eelse kampaania Eesti Raadios ja Eesti Televisioonis kajastamise korra kehtestamine.
(3) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni tegevust käsitlevate küsimuste lahendused vormistatakse Ringhäälingu nõukogu otsusena.
(4) Ringhäälingu nõukogu istungid toimuvad vastavalt vajadusele, ent vähemalt üks kord kahe kuu jooksul.
(5) Ringhäälingu nõukogu otsuste elluviimise eest vastutavad peadirektorid.
(6) Ringhäälingu nõukogu on otsustusvõimeline, kui istungist võtab osa vähemalt viis liiget. Esimehe äraolekul juhatab istungit kohalolijate hulgast volitatud nõukogu liige.
(7) Käesoleva paragrahvi 2. lõike punktides 1, 4 ja 5 nimetatud küsimustes saab otsuseid vastu võtta ainult nõukogu koosseisu häälteenamusega. Muud otsused võetakse vastu istungist osavõtvate nõukogu liikmete häälteenamusega. Häälte võrdse jaotumise korral on otsustav nõukogu esimehe hääl.
§ 33. Revisjon ja kontroll
(1) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni majandustegevust kontrollib Riigikontroll ja Ringhäälingu nõukogu määratud korralised ja erakorralised revisjonid.
(2) Riigikontrollil on Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni majandustegevuse kontrollimisel samad õigused ja kohustused, mis Riigikontrollil on riigiasutuste majandustegevuse kontrollimisel.
§ 34. Riigiametiseisund
(1) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni ning Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni ametiisikute kohta kehtivad kohustused, mis on sätestatud põhiseaduse §-des 26, 30, 42, 44, 45, 51 ja 52 riigiasutuste ja riigiasutuste ametiisikute kohta.
(2) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni teenistujate kohta kehtivad kõik avaliku teenistusega kaasnevad nõuded, kohustused ja õigused, mis kehtivad riigiteenistujate kohta, kui seadusega ei ole sätestatud teisiti.
§ 35. Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni eelarve
(1) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni kõigi tulude ja kulude kohta koostatakse eelarve, mis peab igal aastal olema tasakaalus.
(2) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni tulud moodustuvad:
1) seadusega kehtestatud maksudest;
2) vahetult riigi eelarvest eraldatud summadest;
3) reklaamist, mille edastamise korra, hinna, kasutamise ja mahu otsustab Ringhäälingu nõukogu, kusjuures reklaami maht ei ületa 5 protsenti päevasest programmi saatemahust Eesti Televisiooni ühel ja Eesti Raadio kahel kanalil, millest üks on võõrkeelne;
4) fondidest, sponsorlusest, saatjate võrkude renditasust ja muudest allikatest laekuvad summad.
(3) Eelarveprojektid koostavad Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni peadirektorid ja eelarved kinnitab Ringhäälingu nõukogu.
(4) Eesti Raadiole ja Eesti Televisioonile laekunud eelarvevälised tulud laekuvad vastavalt Eesti Raadio või Eesti Televisiooni eelarvesse ja jaotatakse nende kaudu.
(5) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni eelarved, nende täitmise aruanded ning Ringhäälingu nõukogu üldist tähtsust omavad otsused avaldatakse Riigi Teataja Lisas Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni kulul.
§ 36. Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni tegevuse lõpetamine
Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni tegevus lõpetatakse seaduse alusel, milles nähakse ette ka Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni varade edasine kuuluvus.
ERAÕIGUSLIKE ISIKUTE RINGHÄÄLINGULOAD
(1) Ringhäälinguluba on käesoleva seaduse alusel välja antud tasuline riiklik dokument, mis annab sellel märgitud isikule õiguse tegevuseks loaga määratud tingimustel. Ringhäälinguloa maksumuse määrab Kultuuri- ja Haridusministeerium.
(2) Ringhäälinguluba asendab sideseaduse (RT 1991, 3, 49) § 7 2. lõikes nimetatud riikliku tegevuslitsentsi, kui loal märgitud isiku otseses seaduslikus valduses on ringhäälingu tehnilised vahendid.
(3) Ringhäälingusaadete edastamiseks antakse välja viit liiki ringhäälingulubasid:
1) kohalik ringhäälinguluba – ühe saatja tegevusulatuses;
2) regionaalne ringhäälinguluba – ühe saatja või saatjate võrguga osal Eesti territooriumist;
3) üleriigiline ringhäälinguluba – saatjate võrguga üleriigiliselt või ühe saatja kaudu, mis võimaldab telesaadete vastuvõttu 80–100 protsendi ulatuses Eesti territooriumist;
4) rahvusvaheline ringhäälinguluba – saatjate võrguga või ühe saatja kaudu, mis võimaldab saadete vastuvõttu teistes riikides;
5) ajutine ringhäälinguluba – kindlas piirkonnas ja määratud ajal kestusega kuni kolm kuud.
(4) Käesoleva paragrahvi 3. lõike punktides 1–4 sätestatud ringhäälinguluba antakse välja tähtajaga kuni viis aastat.
1) saatetegevuseks kasutatavad sagedused, kanalid;
2) saatetegevuseks kasutatavate saatjate põhilised tehnilised parameetrid ja suurimad rakendada lubatud kiirgusvõimsused;
4) iga programmi maht päevas ja nädalas;
6) Eesti autorite väikseim osakaal programmis.
1) registreerimistunnistuse ärakiri;
2) aktsiate või osakutega määratud häälte jaotust väljendav dokument, mis tõendab isiku vastavust käesoleva seaduse § 22 punktis 1 sätestatud nõuetele;
5) tehniliste lahenduste kooskõlastatud kavand;
1) isiku Eesti kodakondsust ja alalist elukohta Eestis tõendavad dokumendid;
2) käesoleva paragrahvi 2. lõike punktides 4, 5 ja 6 nimetatud dokumendid.
(4) Ringhäälinguloa taotleja või sellel märgitud isik on kohustatud loa väljaandjat informeerima 10 päeva jooksul käesoleva seaduse §-s 22 sätestatud isiku andmete muudatustest.
(1) Kultuuri- ja Haridusministeerium:
1) otsustab ja teeb vähemalt ühe üleriigilise leviga ajalehe kaudu teatavaks väljaantavate ringhäälingulubade liigid, arvu ning muud tingimused ja loa taotluste esitamise tähtajad;
3) vaatab tähtaegselt laekunud taotlused läbi ning teeb otsuse ringhäälinguloa väljaandmise, sellest keeldumise või taotluse käiguta jätmise kohta.
(2) Ringhäälinguloa taotlus jäetakse käiguta, kui taotlus ei vasta käesoleva seaduse §-s 39 sätestatud nõuetele.
(3) Taotluse käiguta jätmisest teatatakse taotlejale hiljemalt 30 päeva jooksul, arvates taotluse esitamisest.
(4) Kultuuri- ja Haridusministeerium keeldub ringhäälinguloa väljaandmisest, kui:
3) puuduvad võimalused ringhäälingusageduste eraldamiseks;
8) televisiooni- ja raadiojaama valdaja või päeva- ja nädalalehe vastutav väljaandja muutuks saatetegevuseks kavandatud territooriumil või osal Eesti territooriumist samaaegselt televisiooni, raadio ja päeva- või nädalalehe vastutavaks väljaandjaks.
(6) Ringhäälinguloa väljaandmise tähtaega võib Kultuuri- ja Haridusministeerium oma otsusega pikendada kuni kaheksa kuuni, informeerides sellest ringhäälinguloa taotlejat, kui see on tingitud vajadusest rahvusvaheliselt ringhäälingusagedusi kooskõlastada.
(7) Ringhäälinguloa väljaandmisest keeldumise korral näidatakse viitega käesolevale paragrahvile loa väljaandmisest keeldumise alus.
(8) Ringhäälinguloa väljaandmisest keeldumise või taotluse käiguta jätmise võib taotleja vaidlustada kohtus.
2) loa välja andnud Kultuuri- ja Haridusministeerium.
(4) Igaüks, kelle õigusi või seadusega kaitstud huve rikub ringhäälinguloal märgitud isik või tema valduses olev ringhäälingujaam informatsiooni edastamisega, võib taotleda selle isiku ringhäälinguloa kehtetuks tunnistamist.
5) ei ole täitnud käesoleva seaduse § 39 4. lõike nõudeid;
6) ei vasta toimunud muudatuste tõttu käesoleva seaduse § 22 nõuetele.
(6) Kultuuri- ja Haridusministeerium tunnistab ringhäälinguloa kehtetuks motiveeritud käskkirjaga, milles näidatakse ära kehtetuks tunnistamise õiguslik alus.
(7) Ringhäälinguloa kehtetuks tunnistamise käskkirja võib vaidlustada kohtus.
KONTROLL JA VASTUTUS
§ 42. Kontroll
(1) Ringhäälingulubade tingimustest kinnipidamist kontrollitakse Vabariigi Valitsuse kehtestatud korras ja tingimustel.
(2) Vabariigi Valitsuse määratud asutus on kohustatud ringhäälinguloa tingimuste rikkumise korral tegema ettepanekud ringhäälinguloa valdaja vastutusele võtmiseks või ringhäälinguloa kehtetuks tunnistamiseks.
(3) Vabariigi Valitsuse määratud asutusel on õigus ringhäälinguloa tingimuste rikkumise korral teha hoiatus ringhäälinguloa valdajale või peatada ajutiselt, kuid mitte kauemaks kui kaheks kuuks, ringhäälinguloa kehtivuse.
(1) Ringhäälinguloal märgitud isik ja tema ametiisikud vastutavad käesoleva seaduse nõuete rikkumise eest haldus- või kriminaalkorras.
(2) Ringhäälingujaama valdaja on kohustatud hüvitama tekitatud kahju isikule, kelle õigusi või seaduslikke huve ta on rikkunud või kellele ta on tekitanud moraalset kahju.
1) tegevuslitsentsi ringhäälinguloaga asendamise taotluse rahuldamise juhul – ringhäälinguloa väljaandmise otsuse tegemisele järgnevast päevast;
2) muudel juhtudel – viie kuu möödumisel käesoleva seaduse jõustumise päevast.
(1) Käesoleva seaduse § 21 1. lõikes nimetatud vara antakse Eesti Raadiole ja Eesti Televisioonile üle 1995. aasta 1. jaanuariks. Selle tähtajani otsustab Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni kasutuses oleva varaga seotud tehingute üle Ringhäälingu nõukogu ettepanekul Vabariigi Valitsus. Vara üleandmise korra kehtestab Vabariigi Valitsus.
(2) Käesoleva seaduse jõustumisel loetakse Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni osa käesoleva seaduse § 21 1. lõikes sätestatud kaasomandis võrdseks.
(3) Riigikogu kultuurikomisjon esitab hiljemalt ühe kuu jooksul, arvates seaduse jõustumisest, Riigikogule Ringhäälingu nõukogu liikmekandidaadid.
(4) Ringhäälingu nõukogu esimesse koosseisu nimetab Riigikogu kolm liiget kaheks ja kolm liiget neljaks aastaks.
(5) Riigikogu kultuurikomisjoni esimees kutsub hiljemalt ühe kuu jooksul, arvates Ringhäälingu nõukogu moodustamisest, Ringhäälingu nõukogu kokku, juhatades istungit esimehe valimiseni.
(6) Käesoleva seaduse § 32 2. lõike punkt 1 rakendatakse Ringhäälingu nõukogu otsusel hiljemalt kuue kuu jooksul. Seaduse jõustumise hetkel ametis olevate Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni peadirektorite volitused kehtivad uute direktorite ametisse nimetamiseni.
§ 46. Õigusaktide kehtetuks tunnistamine
(1) Eesti Vabariigi Ülemnõukogu Presiidiumi 1990. aasta 29. oktoobri seadlus «Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni põhimääruse kinnitamise kohta» (RT 1990, 19, 224) tunnistatakse Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni põhikirjade kinnitamise päevast kehtetuks.
(2) «Eesti Televisiooni, Eesti Raadio ja Eesti Rahvusraamatukogu töötajate töötasustamise seadus» (RT 1993, 19, 338) tunnistatakse kehtetuks.


Vanglaametnike konkursi- ja atesteerimiskomisjoni põhimäärus ning komisjoni moodustamise kord – Riigi Teataja
Vanglaametnike konkursi- ja atesteerimiskomisjoni põhimäärus ning komisjoni moodustamise kord
Vastu võetud 16.03.2001 nr 34
RTL 2001, 42, 592
jõustunud 6.04.2001.
Määrus kehtestatakse «Vangistusseaduse» ( RT I 2000, 58, 376; 72, õiend) § 122 lõike 4 alusel.
§1. Vanglaametnike konkursi- ja atesteerimiskomisjonid
(1) Vanglaametnikke atesteerivad järgmised konkursi- ja atesteerimiskomisjonid:
1) Justiitsministeeriumi juures tegutsev vanglaametnike konkursi- ja atesteerimiskomisjon atesteerib vangla direktorit ja direktori asetäitjat, osakonna juhatajat ja talituse juhatajat ning teiste ministeeriumite valitsemisalas teenistuses olevaid vanglaametnikke;
2) vangla juures tegutsev vanglaametnike konkursi- ja atesteerimiskomisjon atesteerib muid vanglaametnikke.
(2) Teiste ministeeriumite valitsemisalas teenistuses olevate vanglaametnike atesteerimiseks moodustab spetsialiseeritud koosseisuga komisjonid eelmise lõike punktis 1 nimetatud komisjoni esimees.
(3) Kordusatesteerimise korraldab selleks moodustatud konkursi- ja atesteerimiskomisjon.
(4) Lõigetes 2 ja 3 nimetatud komisjonide volitused lõpevad selle ülesande täitmisega, mille lahendamiseks on komisjon moodustud.
(5) Komisjoni postiaadress on selle asutuse aadress, mille juures ta tegutseb.
§2. Komisjoni pädevus
(1) Vanglaametnike konkursi- ja atesteerimiskomisjon (edaspidi komisjon) atesteerib:
1) vanglaametnikke korraliselt üks kord kolme aasta jooksul;
2) vanglaametnikke edutamiseks korraldatud konkursil;
3) isikuid, kes kandideerivad konkursil vabale ametikohale vanglateenistuses.
(2) Komisjon ei atesteeri:
1) vanglaametnikku tema raseduse ajal ega alla kolmeaastast last kasvatavat naisametnikku, v.a juhul, kui nad ise selleks soovi avaldavad;
2) [Kehtetu – RTL 2003, 41, 592 – jõust. 1.04.2003]
§3. Komisjoni esimees
(1) Komisjoni esimees on:
1) paragrahvi 1 lõike 1 punktis 1 nimetatud komisjonil ministeeriumi kantsler või tema määratud ametnik;
2) paragrahvi 1 lõike 1 punktis 2 nimetatud komisjonil vangla direktor või tema määratud ametnik.
(2) Komisjoni esimehe volitused lõpevad, kui:
1) ta vabastatakse ametikohalt, millega seoses ta on esimeheks määratud;
2) sellekohase otsuse on teinud tema määranud isik ja kui otsus on põhjendatud;
3) ta on esitanud asjakohase avalduse, mis on põhjendatud;
4) kantslerist või vangla direktorist komisjoniesimees määrab uue esimehe;
5) selgub, et teda peab atesteerima tema juhitav komisjon või
6) ta sureb.
§4. Komisjoni esimehe õigused ja kohustused
1) määrab ja vabastab komisjoni liikmeid;
2) määrab komisjoni liikmete hulgast komisjoni aseesimehe, kes asendab teda tema äraoleku ajal;
3) määrab komisjoni liikmete hulgast sekretäri;
4) määrab komisjoni sekretäri äraoleku ajaks komisjoni liikmete hulgast talle asendaja;
5) kutsub kokku komisjoni koosoleku;
6) peatab komisjoni liikme kirjaliku avalduse alusel tema liikmelisuse;
7) korraldab vajadusel komisjoni liikmete täiendusõpet;
8) tagab komisjoni asjaajamise korraldamise;
9) teostab teisi õigusaktidest tulenevaid õigusi.
(2) Komisjoni esimees otsustab tema pädevusse kuuluvad asjad käskkirjaga.
KOMISJONIDE LIIGID
§5. Spetsialiseeritud koosseisuga komisjon
(1) Spetsialiseeritud koosseisuga komisjoni moodustamisel määrab komisjoni esimees kõik komisjoni liikmed, kelle hulgast määrab esimehe.
(2) Komisjoni kuulub vähemalt üks selle ministeeriumi esindaja, kelle valitsemisalas teenistuses olevate vanglaametnike atesteerimiseks on komisjon moodustatud.
(3) Spetsialiseeritud koosseisuga komisjoni esimees nimetab aseesimehe ja sekretäri.
(4) Spetsialiseeritud koosseisuga komisjoni võib moodustada komisjoni laiendamise kaudu, nimetades komisjoni liikmeteks asjatundjaid.
§6. Kordusatesteerimise komisjon
(1) Kordusatesteerimise komisjoni esimehe määrab isik, kes on nimetanud esialgse atesteerimise korraldanud komisjoni esimehe. Kui esimees oli kantsler või vangla direktor, siis määrab kordusatesteerimise komisjoni esimehe tema.
(2) Kordusatesteerimise komisjoni esimees määrab komisjoni uue koosseisu § 7 kohaselt.
(3) Komisjoni moodustamise aluseks on komisjoni esimehe edastatud kordusatesteerimise avaldus, kordusatesteerimist taotlenud isiku atesteerimislehe koopia ja atesteerimistulemustest teatamise kirja koopia.
§7. Komisjoni liikmete määramine
(1) Komisjoni liiget määrates juhindub komisjoni esimees «Avaliku teenistuse seaduse» (RT I 1995, 16, 228; 1999, 7, 112; 10, 155; 16, 271 ja 276; 2000, 25, 144 ja 145; 28, 167; 102, 672; 2001, 7, 17 ja 18; 17, 78) §-st 95.
(2) Ametnik ei või olla teda atesteeriva komisjoni liige.
(3) Komisjoni liikme volitused lõpevad, kui:
1) komisjoni esimees on teinud otsuse rahuldada tema sellekohane avaldus, mis on põhjendatud;
2) sellekohase otsuse on teinud komisjoni esimees ja otsus on põhjendatud;
3) ta vabastatakse ametikohalt, millega seoses ta on komisjoni liikmeks määratud;
4) selgub, et teda peab atesteerima sama komisjon, mille liige ta on;
5) komisjoni liikmeks määramise ettepaneku teinud või liikmeks määramisele nõusoleku andnud asutus on ta tagasi kutsunud või
1) saada komisjoni töös osalemise eest tasu;
2) saada täiendusõpet;
3) õigel ajal saada atesteeritavat puudutavad dokumendid ja koosolekul arutatavate küsimuste otsustamiseks vajalike muude dokumentide koopiad.
(2) Komisjoni liige on kohustatud:
1) hoidma saladuses talle komisjoni töös atesteeritava töö ja eraelu kohta teatavaks saanud andmeid;
2) osalema komisjoni töös komisjoni esimehe määratud aegadel;
3) tegema komisjoni esimehele õigel ajal kirjalikult teatavaks asjaolud, mis takistavad tal komisjoni töös osaleda;
4) täitma muid õigusaktidest tulenevaid kohustusi.
§9. Komisjoni liikme volituste peatamine
(1) Kui komisjoni liige on kirjalikult teatanud, et tal ei ole võimalik komisjoni töös ajutise takistuse tõttu osaleda, võib komisjoni esimees peatada tema liikmelisuse kuni takistava asjaolu äralangemiseni. Esimees võib liikme ka vabastada ja nimetada tema asemele teise liikme, kui takistus kestab üle kahe kuu.
(2) Liikme volitused peatuvad:
1) ametniku teenistussuhte peatumise ajaks;
2) komisjoni esimehe nõusolekul ajaks, mil liikme osalemine on takistatud.
§10. Komisjoni sekretär
1) vormistab ja registreerib ning saadab asjaosalistele komisjoni esimehe käskkirjade koopiaid ja väljavõtteid;
2) korraldab komisjoni koosolekute tehnilist ettevalmistamist ning teatab komisjoni liikmetele ja atesteeritavatele komisjoni koosolekute toimumise aja ja koha;
3) saadab komisjoni liikmetele koosolekul arutatavate küsimuste lahendamiseks vajalike dokumentide koopiad;
4) protokollib komisjoni koosolekuid;
5) registreerib komisjonile laekunud dokumendid;
6) vormistab koosolekute protokollidest väljavõtted ja edastab need komisjoni esimehe nimetatud isikutele;
7) täidab atesteerimislehti ja edastab need ettenähtud isikutele;
8) valmistab komisjoni dokumendid ette arhiivi üleandmiseks;
9) korraldab komisjoni muud asjaajamist, järgides komisjoni tööreglementi ja selle asutuse asjaajamiskorda, mille juures komisjon tegutseb.
§11. Komisjoni juhtimine
Komisjoni tööd juhib komisjoni esimees või tema äraolekul aseesimees.
§12. Komisjoni koosolek
(2) Komisjoni koosolekud on kinnised.
§13. Komisjoni otsuse vastuvõtmine
(1) Komisjon on otsustusvõimeline, kui koosolekust võtavad osa komisjoni esimees või tema äraolekul aseesimees ja vähemalt pooled liikmed.
(2) Komisjon teeb otsuse koosolekust osavõtjate häälteenamusega. Häälte võrdse jagunemise korral otsustab esimehe hääl. Hääletamine on avalik.
(3) Komisjon teeb otsuse koosoleku päevale järgnevast päevast alates kolme tööpäeva jooksul.
§14. Komisjoni koosoleku protokollimine
(1) Komisjoni koosolek protokollitakse ning protokollile kirjutavad alla komisjoni esimees ja komisjoni sekretär.
(2) Protokolli vormistamisel lähtutakse haldusdokumentide vormistamise nõuetest. Protokolli märgitakse järgmised andmed:
1) koosoleku toimumise koht ja kuupäev ning protokolli number;
2) osalevate liikmete ja puuduvate liikmete nimed;
3) komisjoni töösse kaasatud teiste isikute, nii osalejate kui ka puudujate nimed;
4) koosoleku juhataja nimi ja protokollija nimi;
6) koosolekule kutsutud atesteeritavate, nii osalejate kui ka puuduvate nimed;
8) hääletustulemused;
9) otsus.
(3) Protokollis loetletakse atesteeritava esitatud dokumendid ning tema soovid ja seisukohad. Kirjalikult esitatud materjal lisatakse protokollile.
(4) Komisjoni liikme eriarvamus protokollitakse tema nõudel. Eriarvamus kantakse protokolli pärast otsust ning kirjalik eriarvamus lisatakse protokollile.
(5) Ametniku korralisel atesteerimisel ja atesteerimisel seoses ametniku edutamisega kantakse komisjoni otsus ametniku atesteerimislehele.
KOMISJONI ASJAAJAMINE JA RAHASTAMINE
§15. Komisjoni asjaajamine
(1) Komisjoni tehnilise teenindamise tagab selle asutuse juht, mille juures komisjon tegutseb.
(2) Komisjoni asjaajamise aluseks võetakse selle asutuse asjaajamiskord, mille juures komisjon tegutseb.
(3) Kui see on vajalik, kehtestab komisjoni esimees komisjoni tööreglemendi, mis on välja töötatud asutuse asjaajamiskorra alusel.
§16. Komisjoni dokumentatsioon
(1) Komisjoni dokumente (protokollid, komisjoni esimehe käskkirjad jm) säilitatakse asutuses, mille juures komisjon tegutseb.
(2) Komisjoni töös vajalikke registreid ja dokumendivorme võib pidada arvutis. Komisjoni koostatud dokumente säilitatakse väljatrükkidena.
(3) Dokumentide säilitamise tähtajad ja arhiveerimise kord nähakse ette selle asutuse asjaajamiskorras, mille juures komisjon tegutseb. Dokumentide säilitamise tähtajad esitatakse ka dokumentide loetelus.
§17. Komisjoni rahastamine
(1) Komisjonil on oma eelarve, mis on üks osa selle asutuse eelarvest, mille juures komisjon tegutseb.
(2) Komisjoni liikmeid tasustatakse ja nende lähetuskulud hüvitatakse Vabariigi Valitsuse 4. märtsi 1997. a määrusega nr 50 «Konkursi- ja atesteerimiskomisjoni liikme töö tasustamine ja lähetuskulude hüvitamine» (RT I 1997, 18, 304; 1998, 17, 269; 2000, 14, 100) kehtestatud tingimustel, ulatuses ja korras.


Määrus kehtestatakse « Töötervishoiu ja tööohutuse seaduse» (RT I 1999, 60, 616; 2000, 55, 362; 2001, 17, 78; 2002, 47, 297; 63, 387; 2003, 20, 120) § 4 lõike 5 alusel.
§1. Määruse kohaldamisala
(1) Määruses kasutatakse «kaevandamise», «vastutava spetsialisti» ja «vastutava järelevaataja» mõisteid «Kaevandamisseaduses» (RT I 2003, 20, 118; 2004, 18, 131) sätestatud tähenduses.
(14) Tööandja korraldab tööõnnetuse ja kutsehaigestumise registreerimise, teatamise ja uurimise «Töötervishoiu ja tööohutuse seaduse» § 24 lõike 6 alusel kehtestatud korras.
(15) Tööandja korraldab töötajate tervisekontrolli «Töötervishoiu ja tööohutuse seaduse» § 13 lõike 1 punktis 7 sätestatud korras.
§4. Töötaja teatamiskohustus
KAEVANDAMISE TÖÖTERVISHOIU JA TÖÖOHUTUSE NÕUDED
§5. Töökoht ja töötamiskohad
§6. Mehaanilised ja elektrilised seadmed ning masinad
(1) Mehaaniliste ja elektriliste seadmete ning masinate (edaspidi töövahendid) valiku, paigaldamise, kasutuselevõtu, käitamise, hooldamise ja kontrolli puhul arvestatakse töötajate ohutust, võttes arvesse käesolevas määruses ning «Masina ohutuse seaduses» (RT I 2002, 99, 580; 2004, 18, 131; 30, 208) ja Vabariigi Valitsuse 11. jaanuari 2000. a määruses nr 13 «Töövahendi kasutamise töötervishoiu ja tööohutuse nõuded» (RT I 2000, 4, 30; 2003, 89, 596) sätestatud nõudeid.
(9) Töökohas kasutatavad elektripaigaldised ja -seadmed peavad vastama «Elektriohutusseaduses» (RT I 2002, 49, 310; 110, 659; 2004, 18, 131; 30, 208) sätestatud nõuetele.
§7. Laadimisseadmed ja veokid
§8. Töövahendite ja ohutusvahendite kontroll ning hooldus
(1) Töövahendeid kontrollitakse Vabariigi Valitsuse 11. jaanuari 2000. a määruse nr 13 «Töövahendi kasutamise töötervishoiu ja tööohutuse nõuded» § 8 kohaselt.
§9. Liikumisteed
§10. Liiklus kaevanduses
§11. Tuled ja signaliseerimisvahendid
§12. Kaitse plahvatus- ja tuleohu eest
(2) Võimaliku õnnetusjuhtumi puhuks peavad olema tagatud «Töötervishoiu ja tööohutuse seaduse» §-s 15 toodud meetmed töötajate ja teiste isikute ohualast väljaviimiseks, neile esmaabi andmiseks ning tulekustutus- ja päästetööde tegemiseks.
§13. Kaitse ohtlike ainete eest
(4) Ohtlike ainete sisaldus sissehingatavas õhus ei tohi ületada Vabariigi Valitsuse 18. septembri 2001. a määrusega nr 293 «Töökeskkonna keemiliste ohutegurite piirnormid» (RT I 2001, 77, 460) kehtestatud piirnorme.
(5) Õhus sisalduvate ohtlike ainete kontsentratsiooni mõõtmise kord peab olema määratud riskianalüüsi alusel koostatud tegevuskavas. Mõõtmised teostatakse kooskõlas «Mõõteseaduse» (RT I 2004, 18, 132) nõuetega. Ohtlike ainete sisaldust õhus tuleb uuesti mõõta, kui ventilatsioonitingimused on oluliselt muutunud. Mõõtetulemused ja nende alusel tarvitusele võetud abinõud tuleb kirjalikult registreerida.
§14. Välitingimustes töötamine
§15. Ohualad
§16. Evakuatsiooniteed ja -pääsud
§17. Evakuatsiooni- ja päästevahendid ning ohutusõppused
§18. Esmaabivahendid
§19. Ohualade, signaliseerimis-, häire-, pääste-, esmaabi- ja tulekustutusvahendite ning evakuatsiooniteede märgistamine
(1) Ohualad, signaliseerimis-, häire-, pääste-, esmaabi- ja tulekustutusvahendid, esmaabiruum ning evakuatsiooniteed ja -pääsud tuleb märgistada ohutusmärkidega vastavalt «Töötervishoiu ja tööohutuse seaduse» § 3 alusel kehtestatud õigusaktile.
§20. Valgustus
§21. Müra ja vibratsioon
§22. Tööruumid
§24. Puhkeruum
§25. Joogivesi
§26. Aknad ja uksed
§27. Ventilatsioon
§28. Ruumide temperatuur
§29. Pealmaa- ja allmaakaevandamise erinõuded
Pealmaa- ja allmaakaevandamisel tuleb järgida ohutusnõudeid, mis on sätestatud «Kaevandamisseaduse» § 4 lõike 5 alusel kehtestatud õigusaktis.
§30. Määruse jõustumine
1 EÜ nõukogu direktiiv 92/104/EMÜ maa peal ja maa all maavarasid kaevandavate tööstuste töötajate ohutuse ja tervisekaitse tõhustamise miinimumnõuete kohta (kaheteistkümnes üksikdirektiiv direktiivi 89/391/EMÜ artikli 16 lõike 1 tähenduses) (Euroopa Ühenduse Teataja L 404, 31.12.1992, lk 10–25); EÜ nõukogu direktiiv 92/91/EMÜ puurimise abil maavarasid kaevandavate tööstuste töötajate ohutuse ja tervisekaitse tõhustamise miinimumnõuete kohta (üheteistkümnes üksikdirektiiv direktiivi 89/391/EMÜ artikli 16 lõike 1 tähenduses) (Euroopa Ühenduse Teataja L 348, 28.11.1992, lk 9–24)