text:
Järvamaa Muuseumi tegevuse lõpetamine – Riigi Teataja
Järvamaa Muuseumi tegevuse lõpetamine
Järvamaa Muuseumi tegevuse lõpetamine - sisukord
RT I, 13.07.2013, 2
Vastu võetud 26.03.2013 nr 1
RT I, 21.06.2013, 18
12.06.2013 RT I, 21.06.2013, 2 24.06.2013
11.07.2013 RT I, 13.07.2013, 1 16.07.2013
Määrus kehtestatakse Vabariigi Valitsuse seaduse§ 43 lõike 3 alusel ning kooskõlas muuseumiseaduse ja Vabariigi Valitsuse 8. oktoobri 1996. a määrusega nr 244 „Valitsusasutuste hallatavate riigiasutuste moodustamise ja ümberkorraldamise ning nende tegevuse lõpetamise kord”.
§ 1. Kultuuriministeeriumi hallatava riigimuuseumi Järvamaa Muuseum tegevus lõpetatakse 23. juulist 2013. a.
[RT I, 21.06.2013, 2 - jõust. 24.06.2013]
§ 2. Järvamaa Muuseumi tegevuse lõpetamiseks moodustatakse likvideerimiskomisjon järgmises koosseisus:
Kultuuriministeeriumi kultuuriväärtuste osakonna muuseuminõunik
Järvamaa Muuseumi direktori kohusetäitja,
Järvamaa Muuseumi peavarahoidja,
Järvamaa Muuseumi raamatupidaja,
Kultuuriministeeriumi arendus- ja personaliosakonna personalijuht,
Kultuuriministeeriumi finantsosakonna pearaamatupidaja,
Kultuuriministeeriumi õigus- ja varahaldusosakonna varahalduse peaspetsialist,
Kultuuriministeeriumi õigus- ja varahaldusosakonna õiguse peaspetsialist.
§ 3. Likvideerimiskomisjon alustab tööd 30. aprillil 2013. a ja lõpetab töö ning esitab tegevuse lõpetava riigiasutuse lõppbilansi tegevuse lõpetamise päeva seisuga, riigivara üleandmise-vastuvõtmise akti ja asjaajamise üleandmise-vastuvõtmise akti kultuuriministrile hiljemalt 8. augustil 2013. a.
§ 4. Järvamaa Muuseumi töötajate töölepingud, välja arvatud direktori kohusetäitja tööleping, lähevad 1. juulil 2013. a muutumatul kujul üle Sihtasutusele Ajakeskus Wittenstein vastavalt võlaõigusseadusele.
§ 5. Sulgeda riigiasutuse tegevuse lõpetamise päeva seisuga Järvamaa Muuseumi kasutamata jäänud eelarveassigneeringud.
§ 6. Tunnistada kehtetuks kultuuriministri 8. juuli 2013. a määrus nr 20 „Järvamaa Muuseumi põhimäärus”.
[RT I, 13.07.2013, 1 - jõust. 16.07.2013]
§ 7. Määruse § 6 jõustub 23. juulil 2013. a.

matches:
§ 1
§ 2
§ 3
§ 4
§ 5
§ 6
§ 7
§ 6


Eesti Vabariigi põhiseadus / paragrahv 55
Eestis viibivad teiste riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud on kohustatud järgima Eesti põhiseaduslikku korda.
Sellist sätet ei olnud varasemates Eesti PS-des. See sõnastati nii J. Raidla töörühma esitatud PS eelnõus kui ka J. Adamsi juhitud töörühma eelnõus. Ka teiste riikide põhiseadustes esineb selline säte expressis verbis äärmiselt harva. Põhiseaduse Assamblee kaalus sätte väljajätmist PS-st põhjendusel, et selline kohustus on niigi selge. Kuid arvestades assamblee tegevuse ajal valitsenud olukorda, kus Eesti kodakondsuseta isikute toetus Eesti iseseisvusele oli vähene, piirduti siiski vaid sellega, et sõna “austama” asendati sõnaga “järgima” ning välja jäeti seaduste järgimise sõnaselge kohustus (see sisaldub juba PS § 19 lg-s 2).
Säte kohustab kõiki Eestis viibivaid Eesti kodakondsuseta isikuid, sõltumata nende Eestis viibimise õiguslikust alusest ja selle olemasolust.
Vaieldav on kohustuse sisuline eristamine § 54 lg 1 esimeses lausepooles sisalduvast kohustusest olla ustav põhiseaduslikule korrale. Kui ustavus tähendab tavaliselt toetuse väljendamist ka aktiivselt, siis § 54 lg-s 1 on kodaniku kohustus tegutseda Eesti iseseisvuse kaitseks juba väljendatud ja põhiseaduslikule korrale ustavuse nõue muud peale selle järgimise ei tähenda. KarS §-s 2341 sätestatud tegu (Eesti Vabariigi vastase sõja või okupatsiooni toetamine) loetakse kuriteoks vaid juhul, kui selle paneb toime Eesti kodanik.
Põhiseadusliku korra mõiste ja erinevuse kohta § 19 lg-st 2 vt § 54 lg 1 komm.
Mitmes seaduses on sama põhimõtet väljendatud, ent lisatud põhiseadusliku korra järgimise kohustusele ka kohustus järgida Eesti õigusakte, austada põhiseaduslikke väärtusi ja printsiipe, vabadusel, õiglusel ja õigusel tuginevat riiki ning Eesti ühiskonna korraldust, eesti keelt ja kultuuri (VMS § 11, VRKS § 11 lg 1 ja § 741). Põhiseaduslik kord hõlmab neid vähemalt põhilises ning need sätted pigem kirjeldavad põhiseadusliku korra tähendust.
Paragrahv 55 õigustab Eestis viibivate teiste riikide kodanike ja kodakondsuseta isikute põhiõiguste kitsendamist riigi julgeoleku huvides, sh neile elamisloa andmisest keeldumist süütegude toimepanemise korral ja väljasaatmist õigusliku aluseta Eestis viibimise korral. Seejuures tuleb arvesse võtta ka välismaalase põhiõigusi, mida seeläbi piiratakse. Nii ei ole mis tahes õigusvastase teo toimepanemise korral õigustatud välismaalase Eestist väljasaatmine (vt nt EK otsus 11.07.2002, C-60/00: Carpenter vs.Secretary of State for the Home Department; § 26 ja § 27 komm-d) ega kinnipidamine alati, kui välismaalane viibib riigis ebaseaduslikult (vt nt EIKo Üner vs.Madalmaad, 18.10.2006, Saadi vs.Ühendkuningriik, 29.01.2008; PS § 20 komm 7). Piirangute seadmist ei õigusta aga § 55 üksinda, vaid koos teiste PS sätetega, eriti § 19 lg-ga 2. KarS 15. peatüki esimeses jaos on sätestatud ka karistused nimetatud kohustuse rikkumise eest.


Tööhõiveprogramm 2012–2013 – Riigi Teataja
Tööhõiveprogramm 2012–2013
Tööhõiveprogramm 2012–2013 - sisukord
§ 3 Programmi ajaline kestus
2 Programmi raames teostatavad tegevused
§ 7 Tööturuteenuste kasutamiseks õigustatud isikud
§ 8 Tööturutoetuste saamiseks õigustatud isikud
§ 9 Karjääriinfo vahendamine
§ 10 Tööotsingunõustamine
§ 11 Ettevõtluse toetamine
§ 16 Töövahendus
§ 17 Tööturukoolitus
§ 18 Tööharjutus
§ 21 Tugiisikuga töötamine
§ 22 Tööturuteenuste osutamine ja tööturutoetuste maksmine
§ 23 Tööturuteenuste osutamise korraldus
3 Programmi raames teostatavate tegevuste maht ja aruandlus
§ 24 Tööturuteenuste maht
§ 25 Tööturutoetuse maht
§ 26 Programmi elluviimisega seotud teabe ja aruannete esitamise tähtajad ja kord
RT I, 28.12.2011, 56
Vastu võetud 22.12.2011 nr 170
Määrus kehtestatakse „Tööturuteenuste ja -toetuste seaduse” § 41 lõike 1 alusel.
(1) Programmi üldeesmärk on ennetada töötust ja lühendada töötuse kestust ning aidata tööle isikud, kelle töölesaamine on raskendatud pikaajalise töötuse või muude eriliste takistuste tõttu.
5) tööd leida soovivate isikute kvalifikatsiooni tõstmine;
7) töövalmiduse suurendamine.
§ 3. Programmi ajaline kestus
Programmi raames osutatakse tööturuteenuseid ja makstakse tööturutoetusi 1. jaanuarist 2012. a kuni 31. detsembrini 2013. a.
(1) Programmi rahaline maht on programmi kestuse ajal „Tööturuteenuste ja -toetuste seaduses” ning programmis sätestatud tööturuteenuste osutamiseks ja tööturutoetuste, välja arvatud töötutoetuse, maksmiseks kavandatud rahasumma.
(2) Programmi rahaline maht 2012. aastal on kuni 29 940 172 eurot ja 2013. aastal kuni 31 218 741 eurot.
2. peatükk Programmi raames teostatavad tegevused
Programmiga kehtestatakse ning programmi alusel osutatakse lisaks „Tööturuteenuste ja -toetuste seaduses” sätestatule järgmiseid tööturuteenuseid:
3) ettevõtluse toetamine;
4) individuaalne töölerakendamine;
5) nõustamine töölesaamise takistuste kõrvaldamiseks;
6) töövalmiduse toetamine;
7) kvalifikatsiooni saamise toetamine.
Programmi alusel võib „Tööturuteenuste ja -toetuste seaduses” sätestatust soodsamatel tingimustel osutada järgmiseid tööturuteenuseid:
4) palgatoetus;
5) tööruumide ja -vahendite kohandamine;
6) tugiisikuga töötamine.
§ 7. Tööturuteenuste kasutamiseks õigustatud isikud
(1) Programmi raames osutatakse tööturuteenuseid „Tööturuteenuste ja -toetuste seaduses” sätestatule lisaks järgmistele isikutele:
1) töötule osutatakse käesoleva määruse § 5 punktides 1–2 ja 4–7 nimetatud tööturuteenuseid;
2) täiskoormusega õppes õppivale töötule, kaasa arvatud akadeemilisel puhkusel viibivale töötule, osutatakse „Tööturuteenuste ja -toetuste seaduse” § 9 lõike 1 punktides 3 ja 9 ning käesoleva määruse § 5 punktides 1–2, 4–5 ja 7 nimetatud tööturuteenuseid. Täiskoormusega õppes õppivale puudega või pikaajalise tervisehäirega töötule osutatakse ka „Tööturuteenuste ja -toetuste seaduse” § 9 lõike 1 punktides 10–13 nimetatud tööturuteenuseid;
3) pikaajalise tervisehäirega töötule osutatakse „Tööturuteenuste ja -toetuste seaduse” § 9 lõike 1 punktides 10–13 nimetatud tööturuteenuseid, kui see on vajalik tervisehäirest tingitud takistuse kõrvaldamiseks tööle asumisel või töötamisel;
4) tööotsijale, kes on saanud teate töö- või teenistussuhte lõpetamise kohta koondamise tõttu (edaspidi koondamisteatega tööotsija), osutatakse „Tööturuteenuste ja -toetuste seaduse” § 9 lõike 1 punktides 3, 5 ja 9–13 ning käesoleva määruse § 5 punktides 1–2, 5 ja 7 nimetatud tööturuteenuseid individuaalse tööotsimiskava alusel;
5) isikule, kes ei ole töötu või tööotsijana arvele võetud, osutatakse käesoleva määruse § 5 punktides 1–2 nimetatud tööturuteenuseid;
6) töötajale ja avalikule teenistujale (edaspidi töötaja), kellel on puue või pikaajaline tervisehäire, mis takistab töötamist, osutatakse „Tööturuteenuste ja -toetuste seaduse” § 9 lõike 1 punktides 11 ja 13 nimetatud tööturuteenuseid ning § 9 lõike 1 punktis 10 nimetatud tööturuteenust käesoleva määruse §-s 20 sätestatud tingimustel;
7) töötajale, kes ei ole pikka aega tulnud toime töö- või teenistusülesannete täitmisega terviseseisundi tõttu, mis ei võimalda töö- või teenistussuhet jätkata, ning kellele tööandja pakub ümber- või täiendusõppe läbimisel teist tööd, osutatakse „Tööturuteenuste ja -toetuste seaduse” § 9 lõike 1 punktis 3 nimetatud tööturuteenust käesoleva määruse § 17 lõikes 3 sätestatud tingimustel;
8) isikule, kes sai „Tööturuteenuste ja -toetuste seaduse” § 9 lõike 1 punktis 9 nimetatud tööturuteenust ning kelle äriplaanis ettenähtud majandustegevus jätkub, osutatakse käesoleva määruse § 5 punktis 3 nimetatud tööturuteenust.
(2) Isikule, kes on töötuna arvel oleku ajal suunatud „Tööturuteenuste ja -toetuste seaduse” § 9 lõike 1 punktis 3 või käesoleva määruse § 5 punktides 2, 5 ja 7 nimetatud tööturuteenustele, jätkatakse tööturuteenuse osutamist ka pärast töötuna arveoleku lõpetamist, kui töötuna arvelolek on lõpetatud „Tööturuteenuste ja -toetuste seaduse” § 6 lõike 5 punktides 3–6 või 8 sätestatud asjaoludel või § 7 lõike 1 punkti 7 alusel.
(3) Koondamisteatega tööotsijale, kes on töö- või teenistussuhte ajal:
1) suunatud „Tööturuteenuste ja -toetuste seaduse” § 9 lõike 1 punktides 3 ja 5 või käesoleva määruse § 5 punktides 2, 5 ja 7 nimetatud tööturuteenustele, osutatakse tööturuteenust, millele ta on suunatud, ka pärast töö- või teenistussuhte lõppemist;
2) esitanud avalduse „Tööturuteenuste ja -toetuste seaduse” § 9 lõike 1 punktis 9 nimetatud tööturuteenuse saamiseks, võib esitatud avalduse alusel pärast töö- või teenistussuhte lõppemist osutada taotletud tööturuteenust üksnes juhul, kui isik on võetud töötuna arvele.
§ 8. Tööturutoetuste saamiseks õigustatud isikud
(1) „Tööturuteenuste ja -toetuste seaduse” § 34 punktides 1–3 nimetatud isikutele lisaks on õigus saada stipendiumi töötul, kes osaleb käesoleva määruse §-s 14 nimetatud vabatahtlikul tööl.
(2) „Tööturuteenuste ja -toetuste seaduse” § 36 punktides 1–3 nimetatud isikutele lisaks on õigus saada sõidu- ja majutustoetust:
1) töötul, kes osaleb „Tööturuteenuste ja -toetuste seaduse” § 9 lõike 1 punktis 4 nimetatud tööturuteenusel;
2) töötul, kes osaleb käesoleva määruse § 5 punktides 2 ja 4–7 nimetatud tööturuteenusel ja käesoleva määruse § 16 lõikes 1 nimetatud proovitööl.
§ 9. Karjääriinfo vahendamine
§ 10. Tööotsingunõustamine
§ 11. Ettevõtluse toetamine
(1) Ettevõtluse toetamine on ettevõtluse alustamise toetust saanud isikule ettevõtte tegevusvaldkonnaga seotud koolituskulu ja individuaalse nõustamise kulu hüvitamine ning isiku nõustamine mentorklubis. Ettevõtluse toetamise eesmärk on toetada isiku äriplaani elluviimist ja jätkusuutlikkust.
(3) Ettevõtluse toetamiseks võib Eesti Töötukassa kokkuleppel isikuga hüvitada:
2) individuaalse nõustamise kulu kuni 150 eurot.
(1) Individuaalne töölerakendamine on isiku erivajadustest lähtuvalt isiku töölesaamise toetamine juhendamise ja muude tugitegevuste vormis. Individuaalse töölerakendamise eesmärk on aidata tööle isik, kelle töölesaamine on raskendatud pikaajalise töötuse, sotsiaalsete erivajaduste, hoolduskohustuse, puude või pikaajalise tervisehäire või muude eriliste takistuste tõttu.
(2) Individuaalse töölerakendamise osutamisel võib Eesti Töötukassa isikule hüvitada tööturuteenusel osalemise ja tööleasumisega seotud lisakulud, eelkõige hooldusteenuse kulu ja isiku erivajadusest tingitud muu kulu.
(3) Hooldusteenuse kulu võib hüvitada töötule, kes ei saa osaleda tööturuteenusel ega asuda tööle kuni seitsmeaastase lapse kasvatamise või eaka või puudega isiku hooldamise tõttu.
(4) Hooldusteenuse kulu hüvitatakse iga tööturuteenusel osaletud päeva eest või töötamise esimesel kolmel kuul iga töötatud päeva eest. Kui hooldusteenuse kulu sisaldab kohatasu, hüvitatakse kulu sõltumata tööturuteenusel osaletud või töötatud päevade arvust.
(5) Hooldusteenuse kulu hüvitatakse kuni 16 eurot ühe päeva eest ühe hooldatava kohta. Kui hooldusteenuse kulu sisaldab kohatasu, hüvitatakse kulu kuni 352 eurot ühe kuu eest hooldatava kohta. Põhjendatud vajaduse korral, eelkõige hooldatava erivajaduste korral, võib hooldusteenuse kulu hüvitada suuremas ulatuses.
(6) Eesti Töötukassa ei hüvita hooldusteenuse kulu, kui selle hüvitab isikule kohaliku omavalitsuse üksus.
Kvalifikatsiooni saamise toetamine on isiku eest kvalifikatsiooni tõendava dokumendi, sealhulgas kutse- või pädevustunnistuse ja mootorsõiduki juhtimise õigust tõendava dokumendi saamisega seotud kulu ja riigilõivu kulu kandmine.
§ 16. Töövahendus
(1) Töövahenduse osutamisel võib Eesti Töötukassa leppida tööandjaga kokku isiku osalemise proovitööl, mille eesmärk on isikule sobiva töö ning tööandjale sobiva töötaja leidmine.
§ 17. Tööturukoolitus
(1) Tööturukoolitust võib osutada koolituskaardi alusel. Koolituskaardi alusel valib isik talle individuaalses tööotsimiskavas kokkulepitud koolitusvajadusele vastava tööturukoolituse Eesti Töötukassa kvalifitseeritud koolitajate nimekirja kantud koolitajate pakutavatest koolitustest.
(2) Lõikes 1 sätestatud juhul tasub Eesti Töötukassa isiku eest koolituse kulu kuni 2500 eurot.
(3) Töötajale, kes ei ole pikka aega tulnud toime tööülesannete täitmisega terviseseisundi tõttu, mis ei võimalda töösuhet jätkata, ning kellele tööandja pakub ümber- või täiendusõppe läbimisel teist tööd, tööturukoolituse osutamiseks võib Eesti Töötukassa eelneval kokkuleppel tööandjaga hüvitada tööandjale kuni 25 protsenti tööturukoolituse maksumusest.
§ 18. Tööharjutus
(1) Palgatoetusega saab tööle rakendada töötu, kes on tööle või teenistusse asumisele eelneva 15 kuu jooksul olnud töötuna arvel vähemalt 12 kuud, kui tema töötuna arvelolek on vahepeal lõpetatud „Tööturuteenuste ja -toetuste seaduse” § 6 lõike 5 punktis 3 või 8 sätestatud asjaoludel.
(2) Palgatoetust võib lisaks töötu tähtajatu töölepinguga tööle või teenistusse võtmise korral taotleda ka töötu tähtajalise töölepinguga tööle või määratud ajaks teenistusse võtmise korral töö- või teenistustähtajaga vähemalt kuus kuud, välja arvatud teenistusse võtmisel või valimisel kohaliku omavalitsuse teenistusse ametikohale, kuhu ametisse võtmise õigus on kohaliku omavalitsuse volikogul. Tähtajaliselt tööle või määratud ajaks teenistusse võtmisel makstakse palgatoetust töö- või teenistussuhte poole tähtaja vältel, aga mitte kauem kui kuue kuu eest.
Eesti Töötukassa võib tööandjale, kelle puudega või pikaajalise tervisehäirega töötaja vajab töötamise jätkamiseks tööruumide ja -vahendite kohandamist, hüvitada 50 protsenti tööruumide ja -vahendite kohandamise maksumusest, lähtuvalt puudest tingitud takistuse kõrvaldamise kulu mõistlikkusest.
§ 21. Tugiisikuga töötamine
(1) Tugiisikuga töötamise teenust võib „Tööturuteenuste ja -toetuste seaduse” § 23 lõikes 4 sätestatule lisaks osutada ka tähtajalise töölepinguga tööle või määratud ajaks teenistusse võtmise korral vähemalt kuueks kuuks.
(2) Lõikes 1 sätestatud juhul võib tugiisikuga töötamise teenust osutada töö- või teenistussuhte poole tähtaja vältel, kuid mitte pikema aja jooksul kui kuus kuud.
§ 22. Tööturuteenuste osutamine ja tööturutoetuste maksmine
(1) Programmi alusel osutatakse tööturuteenuseid ja makstakse tööturutoetusi, välja arvatud töötutoetust, „Tööturuteenuste ja -toetuste seaduses” ning käesolevas määruses sätestatud põhimõtetel, tingimustel ja korras.
(2) Koondamisteatega tööotsijale koostatakse tööotsija ja Eesti Töötukassa koostöös individuaalne tööotsimiskava, mis sisaldab „Tööturuteenuste ja -toetuste seaduse” § 10 lõike 2 punktides 1–2 ja 5 nimetatud andmeid.
(3) Käesoleva määruse § 17 lõikes 3 ning §-des 19–21 sätestatud tööturuteenuste osutamine on riigiabi, mida antakse kooskõlas Euroopa Komisjoni määrusega (EÜ) nr 800/2008 EÜ asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohaldamise kohta, millega teatavat liiki abi tunnistatakse ühisturuga kokkusobivaks (üldine grupierandi määrus) (ELT L 214, 9.08.2008, lk 3–47).
(4) Käesoleva määruse § 7 lõike 1 punktis 4 nimetatud isikule „Tööturuteenuste ja -toetuste seaduse” §-s 19 sätestatud tööturuteenuse osutamine, käesoleva määruse § 7 lõike 1 punktides 3 ja 6 nimetatud pikaajalise tervisehäirega isikule „Tööturuteenuste ja -toetuste seaduse” §-des 20 ja 23 sätestatud tööturuteenuste osutamine, käesoleva määruse § 7 lõike 1 punktis 8 nimetatud isikule käesoleva määruse §-s 11 sätestatud tööturuteenuse osutamine ning käesoleva määruse § 19 lõikes 1 nimetatud isikule, kes ei ole üldise grupierandi määruse kohaselt ebasoodsas olukorras olev või puudega töötaja, „Tööturuteenuste ja -toetuste seaduse” §-s 18 sätestatud tööturuteenuse osutamine on vähese tähtsusega abi, mida antakse kooskõlas Euroopa Komisjoni määrustega (EÜ) nr 1998/2006, milles käsitletakse asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohaldamist vähese tähtsusega abi suhtes (ELT L 379, 28.12.2006, lk 5–10), nr 1535/2007, milles käsitletakse EÜ asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohaldamist vähese tähtsusega abi suhtes põllumajandustoodete tootmise sektoris (ELT L 337, 21.12.2007, lk 35–41), ning nr 875/2007, milles käsitletakse EÜ asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohaldamist vähese tähtsusega abi suhtes kalandussektoris ja millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1860/2004 (ELT L 193, 25.07.2007, lk 6–12).
§ 23. Tööturuteenuste osutamise korraldus
1) karjääriinfo vahendamist osutab Eesti Töötukassa;
2) tööotsingunõustamist osutab Eesti Töötukassa või sõlmib teenuse osutajaga lepingu;
3) ettevõtluse toetamise osutamiseks, välja arvatud isikule kulu hüvitamiseks, sõlmib Eesti Töötukassa teenuse osutajaga lepingu;
4) individuaalse töölerakendamise, välja arvatud isikule kulu hüvitamiseks, teenuse osutamiseks, nõustamise töölesaamise takistuste kõrvaldamiseks ja töövalmiduse toetamise teenuste osutamiseks sõlmib Eesti Töötukassa teenuse osutajaga lepingu.
(2) Tööturuteenuse osutamisel hüvitab Eesti Töötukassa:
1) määruse § 11 lõikes 3 ja § 12 lõikes 2 sätestatud kulu isikule kuludokumendi alusel;
2) määruse § 17 lõikes 3 sätestatud kulust tööandjale kuni 25 protsenti kuludokumendi alusel.
(3) Puudega või pikaajalise tervisehäirega isikule tööturuteenuse osutamise vajaduse hindamiseks ja tööturuteenuse osutamiseks võib Eesti Töötukassa vajaduse korral kaasata eksperte.
3. peatükk Programmi raames teostatavate tegevuste maht ja aruandlus
§ 24. Tööturuteenuste maht
Programmi alusel tööturuteenuste osutamise kavandatav maht:
1) 2012. aastal on 76 000 tööturuteenusel osalemist;
2) 2013. aastal on 78 000 tööturuteenusel osalemist.
§ 25. Tööturutoetuse maht
(1) Programmi alusel stipendiumi maksmise kavandatav maht:
1) 2012. aastal on 36 000 osalemist stipendiumi saamise õigust andval tööturuteenusel;
2) 2013. aastal on 29 000 osalemist stipendiumi saamise õigust andval tööturuteenusel.
(2) Programmi alusel sõidu- ja majutustoetuse maksmise kavandatav maht:
1) 2012. aastal on 36 000 osalemist toetuse saamise õigust andval tööturuteenusel;
2) 2013. aastal on 30 000 osalemist toetuse saamise õigust andval tööturuteenusel.
§ 26. Programmi elluviimisega seotud teabe ja aruannete esitamise tähtajad ja kord
Eesti Töötukassa esitab programmi elluviimise aruande Eesti Töötukassa nõukogule ja Sotsiaalministeeriumile vähemalt kord kolme kuu jooksul.
(2) Määruse § 19 lõige 1 jõustub 1. märtsil 2012. a.
(3) Määrus kehtib kuni 31. maini 2014. a.


Hinnasoodustuste andmine ja käibemaksuarvestus - Raamatupidaja
Hinnasoodustuste andmine ja käibemaksuarvestus
Ettevõtjad teevad aeg-ajalt hinnasoodustusi ja müüvad kaupu või teenuseid turuhinnast, omahinnast või soetusmaksumusest madalama hinnaga. Müügi edendamiseks antakse mitmesuguseid hinnasoodustusi. Selliste hinnasoodustuste andmine tekitab küsimusi, kuidas peaks toimuma käibemaksuarvestus. Kahjuks ei ole hinnasoodustuste käibemaksuarvestus alati selgelt reguleeritud ja tekitab raamatupidajale rea küsimusi, millele püüame vastused leida.
Ettevõtjad teevad aeg-ajalt hinnasoodustusi ja müüvad kaupu või teenuseid turuhinnast, omahinnast või soetusmaksumusest madalama hinnaga, näiteks soodusmüük oma töötajatele, lõpumüük või turuväärtuse kaotanud kaupade müük. Müügi edendamiseks antakse mitmesuguseid hinnasoodustusi, näiteks müügi hetkel antavad allahindlused, müügitulemustel põhinevad boonused, sooduskupongid, tasuta jagatavad kaubad. Selliste hinnasoodustuste andmine tekitab küsimusi, kuidas peaks toimuma käibemaksuarvestus. Kahjuks ei ole hinnasoodustuste käibemaksuarvestus alati selgelt reguleeritud ja tekitab raamatupidajale rea küsimusi.
Hinnasoodustuste maksustamine Eesti seaduse kohaselt
Käibemaksu tuleb maksta tasult, mida ostja maksab kaupade ja teenuste eest. Eesti käibemaksuseaduse (edaspidi „seadus” või „KMS”) kohaselt moodustavad maksustatava väärtuse üldjuhul müügihind ja muud summad, mis ostja või kolmas isik tasub kauba või teenuse eest. Kui ostjale antakse kauba müümise või teenuse osutamise ajal hinnasoodustust, siis vähendatakse KMS § 12 lg 8 kohaselt maksustatavat väärtust hinnasoodustuse võrra. Paljudel juhtudel ei anta soodustust aga müügihetkel või ei anta seda otse ostjale.
Pärast müügi toimumist antavate allahindluste korral on maksustatavat väärtust Eesti käibemaksuseaduse kohaselt võimalik korrigeerida, väljastades kreeditarve, millel viidatakse muudetavale arvele. Praktikas ei ole võimalik aga tihti kreeditarvet väljastada, kuna allahindlust ei anta otse ostjale või siis makstakse boonuseid pikema perioodi kohta ning seetõttu ei ole tehnilistel või muudel põhjustel võimalik viidata kõikidele muudetavatele arvetele (näiteks nende rohkuse tõttu).
Eesti käibemaksuseadus ei sisalda EL-i õigusaktides sätestatud kohustust maksustatavat väärtust korrigeerida, kui allahindlusi antakse pärast müügi toimumist (näiteks mingi perioodi müügitulemuste põhjal) või kui kreeditarvet ei väljastata (näiteks kui tootja kompenseerib jaemüüja poolt lõpptarbijale antava hinnasoodustuse, kusjuures tootja ei müünud kaupu otse jaemüüjale ja arvet talle ei väljastanud, vt ka selgitavat joonist allpool). Eesti käibemaksuseadus ei võimalda allahindluste andmisel käibemaksusummat mitmetel juhtudel vähendada, kuigi EL-i õigusaktid näevad seda ette.
Näiteid hinnasoodustuste kohta
Maksuhalduri seisukoht on juba aastaid olnud, et boonused ei kuulu käibemaksuga maksustamisele ja seega tuleb boonusarve teha ilma käibemaksuta. Kuigi sellise boonuse tulemusena väheneb hulgimüüja jaoks tootjalt ostetud kauba hind boonuse võrra (vt eeltoodud joonist, kus esialgne hind (100) väheneb boonuse (10) võrra, mis teeb lõplikuks hinnaks 90) ei näe Eesti käibemaksuseadus siiski ette, et pooled korrigeerivad käibe maksustatavat väärtust, kuna kreeditarvet ei väljastata. Maksuhalduri seisukoha kohaselt korrigeeritakse käibemaksu ainult juhul, kui müüja väljastab käibemaksuseaduse nõuetele vastava kreeditarve.
Boonuste maksmine mitte ostjale, vaid teisele tarneahela lülile
Kui müüja saab tarnitava kauba eest tasu lisaks ostjale veel kolmandalt isikult (näiteks jaemüüja saab allahindluse otse tootjalt, vt joonist), siis suureneb temale makstav tasu ja seega tehingu maksustatav väärtus kolmandalt isikult saadud summa võrra. Sellisel puhul tootja maksukohustus väheneb, kuna tema jaoks vähenes müügist saadud tulu müüjale antava hinnasoodustuse võrra, jaemüüja maksukohustus aga suureneb. Kui näiteks jaemüüja väljastab tootjale boonusarve, siis saab ta sellel näidata ka maksustatava väärtuse ja tasumisele kuuluva käibemaksu.
Eeltoodud näite puhul (vt joonist) väheneb tootja maksustatav väärtus hinnasoodustuse võrra (seega vähendatakse esialgset müügihinda (80) boonuse (10) võrra ja tootja jaoks on maksustatav väärtus mitte 80, vaid 70. Jaemüüja jaoks moodustab maksustatava väärtuse lisaks ostjalt saadavale hinnale (90) ka tootjalt saadav boonus (10), seega on jaemüüja jaoks maksustatav väärtus mitte 90, vaid 100.
Varase maksmise eest antavad allahindlused
Käibemaksudirektiivi 2006/112/EÜ[1] (edaspidi „käibemaksudirektiiv“)
artikli 79 punkti (a) kohaselt ei kuulu aksustatava väärtuse hulka ka varase maksmise eest antavad allahindlused. Kahjuks ei ole seda põhimõtet Eesti käibemaksuseadusesse sisse viidud, siiski saab varase maksmise eest antava allahindluse võrra käibemaksuga maksustatavat väärtust vähendada, tuginedes käibemaksudirektiivi otsekohaldamisele.
Tuleb silmas pidada, et kui varase maksmise korral väheneb ostjalt saadav tasu allahindluse võrra ja ühtlasi tuleb vähendada tehingu maksustatavat väärtust, siis samas ostja jaoks väheneb kauba soetusmaksumus ja ta peab vähendama enda poolt mahaarvatavat sisendkäibemaksu. Seega, kui müüja vähendab müügihinda ja enda käibe maksustatavat väärtust, siis samas vähendab ostja enda poolt mahaarvatavat sisendkäibemaksu. Sellisel juhul tuleks maksustatava väärtuse korrigeerimiseks väljastada korrektsed arved, kus selline müügihinna korrigeerimine on selgelt ja korrektselt kajastatud. Arved peaksid vastama käibemaksuseaduse nõuetele ja seal peaks näha olema maksustatav väärtus ja käibemaksusumma arve varasel tasumisel. Alternatiivina võib väljastada käibemaksuseaduse nõuetele vastava kreeditarve.
Tasuta jagatavad kaubad
Ettevõtted jagavad müügikampaaniate käigus ka mitmesuguseid tasuta kaupu. KMS § 12 lõike 3 kohaselt on kauba tasuta andmise korral maksustatav väärtus kauba soetusmaksumus või omahind või kauba harilik väärtus, kui see on madalam kui soetusmaksumus või omahind. Kui tasuta antava kauba väärtus ei ületa 150 krooni, siis ei kuulu selline üleandmine KMS
4 lõike 2 punkti 6 kohaselt käibemaksuga maksustamisele, samas saab sisendkäibemaksu maha arvata.
Kui kauba tasuta andmist saab aga lugeda allahindluseks (näiteks antakse kolm kaupa kahe hinna eest), siis ei pea tasuta antava kauba soetusmaksumuselt käibemaksu tasuma, vaid maksustatava väärtuse moodustab kogu tarne eest makstav tasu (antud näite puhul siis tasu, mis ostja maksab saadava 2+1 kauba eest). Seega ei pea tasuta kauba puhul tasuma käibemaksu selle soetusmaksumuselt, kui nö tasuta antav kaup antakse teiste kaupade või teenuste tarnele lisaks allahindlusena. Sellisel juhul kohaldatakse hinnasoodustuse regulatsiooni.
Kupongid, kinkekaardid.
Kui kupong annab õiguse konkreetse kauba või teenuse (soodushinnaga) ostuks ja kohalduv käibemaksumäär on kaardi lunastamisel üheselt määratletav, siis võib kupongi eest maksmist lugeda ettemakseks hiljem saadava kauba või teenuse eest. KMS § 11 lg 1 p 2 kohaselt loetakse sellisel juhul maksustamise ajaks kauba või teenuse eest maksmine, mis toimub kupongi ostmisel. Maksustatava väärtuse moodustab kogu kauba või teenuse makstav soodushind. Kui lisaks kupongi eest makstule tasutakse kauba/teenuse eest nende saamisel juurde, siis suurendatakse maksustatavat väärtust selle summa võrra.
Kui kinkekaart annab selle ostjale õiguse valida erinevate kaupade või teenuste seast, siis ei teki maksukohustus kohe, s.t kaupade või teenuste eest ette makstes, kuna ostetavad kaubad või teenused ei ole ettemakset tehes konkreetselt määratletud. Samuti ei pruugi olla määratav kohalduv käibemaksumäär. Seega, kui tegemist on sellise kinkekaardiga, kus kaubad ja teenused ja neile kohaldatav maksumäär ei ole konkreetselt määratletavad, siis tekib käibemaksukohustus alles kinkekaardi kasutamisel, seega kauba üleandmisel või teenuse saamisel, mitte kinkekaardi eest maksmisel.
Hinnasoodustuste maksustamine EL-i õigusaktide kohaselt
Käibemaksudirektiivi artikkel 90 sätestab, et maksustatavat väärtust tuleb korrigeerida, kui hinda alandatakse pärast tehingu toimumist, ost tühistatakse või jäetakse selle eest maksmata.
Euroopa Ühenduste Kohtu otsuste põhjal tuleb maksustatava väärtuse korrigeerimist võimaldada ka juhul, kui allahindlust ei anta otse ostjale, vaid mõnele teisele tarneahela lülile, kellele pole eelnevalt arvet väljastatud.
Maksustatava väärtuse korrigeerimine ei ole EL-i õigusaktide kohaselt sõltuv allahindluse andmise ajast ega viisist. Korrigeerimine peab olema võimalik kõikidel juhtudel, kui allahindlustega kaasneb kauba/teenuse eest saadava tasu ja seega maksustatava väärtuse vähenemine.
Maksustatava väärtuse arvutamise üldpõhimõtted
Kuna EL-is kehtivad põhimõtted on allahindluste küsimuses küllalt selged ja üheselt mõistetavad, siis saab maksumaksja neid otse kohaldada. Kui ettevõtja näeb võimalust, et ta saaks allahindluste ja boonuste maksmisel oma maksukoormust vähendada, siis on soovitatav spetsialistidega konsulteerida, et leida ettevõtjale sobivaim lahendus. Samas tuleb silmas pidada, et hinnasoodustuse saajal võib maksukohustus suureneda.
Hinnasoodustuse andmisel (näiteks boonuste maksmisel) väheneb ostjalt saadav tasu allahindluse võrra ja ühtlasi tuleb vähendada tehingu maksustatavat väärtust. Samas ostja jaoks väheneb kauba soetusmaksumus ja ta peab vähendama enda poolt mahaarvatavat sisendkäibemaksu. Kui näiteks müüja väljastab ostjale kreeditarve, millel vähendab müügihinda, siis müüja vähendab enda käibe maksustatavat väärtust ja samas ostja vähendab enda poolt mahaarvatavat sisendkäibemaksu.
Juhin tähelepanu, et maksustatava väärtuse korrigeerimine on maksumaksjale pigem EL-i õigusaktide otsekohaldamisest tulenev võimalus kui kohustus, kuna Eesti õigusaktides ei ole vastavat kohustust maksustatavat väärtust korrigeerida sätestatud.
Soetusmaksumusest madalama hinnaga müük
Käibemaksu tuleb maksta tasult, mida ostja maksab kaupade ja teenuste eest. Käibemaksuseadus kehtestab erandi, mille kohaselt tuleb makstava tasu asemel kohaldada turuhinda juhul, kui makstav tasu on soetusmaksumusest väiksem. Selline säte on vastuolus EL-i õigusega, mille kohaselt tohib alates 1. jaanuarist 2008. aastal turuhinda kohaldada ainult väga piiratud tingimustel.
Kaupade ja teenuste müügil moodustavad maksustatava väärtuse üldjuhul müügihind ja muud summad, mis ostja või kolmas isik tasub kauba või teenuse eest.
EL-i käibemaksudirektiiv võimaldab alates 2008. aasta algusest piiratud tingimustel maksustatavat väärtust korrigeerida.
EL õigusaktide kohaselt kuulub maksustamisele kokkuleppehind, see tähendab tasu, mille ostja või kolmas isik müüjale maksab, mitte kauba või teenuse harilik väärtus ehk turuhind. Käibemaksudirektiivi 2006/112/EÜ artikkel 80 sätestab sellesse üldreeglisse erandi, mille kohaselt võivad liikmesriigid maksudest kõrvalehoidumise vältimiseks kohaldada teatud tingimustel kokkuleppehinna asemele turuhinda. Seda erandit võivad EL-i liikmesriigid kohaldada 2008. aasta algusest.
Käibemaksudirektiivi kohaselt võib liikmesriik kohaldada maksustatava väärtusena kauba või teenuse eest makstava tasu asemel turuväärtust ainult juhul, kui müüja ja ostja on omavahel seotud perekondlike, äriliste või juriidiliste sidemetega. Lisaks sellele sätestab käibemaksudirektiiv veel mitmeid teisi kitsendavaid tingimusi, millal võib makstava tasu asemel kohaldada turuväärtust. Nimelt saab makstava tasu asemel turuväärtust kohaldada juhul, kui:
makstav tasu on turuväärtusest väiksem ning ostja ei saa käibemaksu (täies ulatuses) maha arvata;
maksuvaba tarne puhul on makstav tasu turuväärtusest väiksem ning ostja ei saa käibemaksu (täies ulatuses) maha arvata;
kaubatarne või teenuse osutamise eest makstud tasu on turuväärtusest kõrgem ning kauba tarnijal või teenuse osutajal ei ole täielikku mahaarvamisõigust.
Käibemaksudirektiiv võimaldab seega kehtestada erandi EL-i käibemaksustamise põhireeglist, et maksustamisel on aluseks kauba või teenuse eest makstav tasu ehk kokkuleppehind. Käibemaksudirektiivi kohaselt korrigeeritakse kauba või teenuse eest makstavat tasu ainult juhul, kui turuhinnast erinevat hinda kohaldatakse mitte ärilistel põhjustel, vaid maksudest kõrvalehoidumise eesmärgil.
Seega võib liikmesriik alates 01.01.2008 maksudest kõrvalehoidumise vältimiseks kehtestada reegli, mille kohaselt tuleb maksustatavat väärtust korrigeerida, seda aga väga piiratud tingimustel – ainult juhul, kui kaupu tarnitakse või teenuseid osutatakse seotud isikule (näiteks tütarettevõttele, oma töötajale või tema perekonna liikmele) ning ühel tehingupooltest on piiratud käibemaksu mahaarvamise õigus. Maksustatavat väärtust ei korrigeerita, kui tehingud toimuvad maksukohustuslaste vahel, kellel pole käibemaksu mahaarvamisel piiranguid.
Eesti käibemaksuseaduse § 12 lg 4 ja 5 sätestavad, et maksustatavat väärtust tuleb korrigeerida, kui kaupu tarnitakse või teenuseid osutatakse soetusmaksumusest madalama hinna eest.
Eesti käibemaksuseaduse § 12 lõigetes 4 ja 5 sätestatud maksustatava väärtuse korrigeerimine on vastuolus EL-i õigusaktidega. Eesti pole saanud õigust sellist erandit kehtestada. Enne käibemaksudirektiivi jõustumist 2008. aastal oli korrigeerimine üldse lubamatu ja alates selle aasta algusest on lubatud ainult juhul, kui tehing toimub seotud isikute vahel ja ostjal ei ole täielikku sisendkäibemaksu mahaarvamise õigust ning kui turuhinnast madalama hinnaga tehing tehakse maksudest kõrvalehoidumise eesmärgil.
Kui maksuhaldur peaks seda sätet kohaldama, siis saab maksumaksja tugineda EL-i õigusaktidele ja käibemaksudirektiivi otsekohaldamisele. Nagu eespool selgitasin, võimaldab käibemaksudirektiiv alates 2008. aasta algusest makstava tasu asemel küll turuhinda kohaldada, aga seda ainult juhul, kui madalama hinnaga müüakse maksude vältimiseks ning tehing toimub seotud osapoolte vahel ja ostjal on käibemaksu mahaarvamisel piiranguid.
Käibemaksuseaduse eelnõu
Rahandusministeerium on ette valmistanud käibemaksuseaduse muutmise eelnõu, mille jõustumist kavandatakse 10. päeval pärast Riigi Teatajas avaldamist. Selle kohaselt asendatakse käibemaksuseaduse § 12 lg 4 ja 5 uute sätetega viimaks need vastavusse käibemaksudirektiiviga, mille kohaselt peab maksustatavat väärtust korrigeerima ainult juhul, kui kaupu tarnitakse või teenuseid osutatakse seotud isikule ning ühel tehingupooltest on piiratud käibemaksu mahaarvamise õigus. Eelnõu kohaselt kohaldatakse eelnimetatud turuhinda maksudest kõrvalehoidumise või maksustamise vältimise tõkestamiseks, seega ei saa turuhinda müügihinna asemel kohaldada, kui turuhinnast erinevat hinda kohaldatakse ärilistel põhjustel, mitte maksukohustuse vähendamiseks. Paljudel juhtudel ei ole turuhinnast madalama hinnaga müük tingitud põhjusest vähem makse maksta, näiteks soodusmüük oma töötajatele või hooaja lõpumüük.
Eelnõu (nagu ka käibemaksudirektiivi) kohaselt on esimeseks kohaldatavaks väärtuseks nn turuväärtus ja kui seda pole võimalik leida, siis soetusmaksumus või omahind. Praegu kehtiva käibemaksuseaduse kohaselt korrigeeritakse maksustatavat väärtust ainult juhul, kui müügihind on soetusmaksumusest madalam, tulevikus aga juhul, kui müügihind on turuhinnast madalam või kõrgem. Eelnõu kohaselt tähendab turuväärtus summat, mida vaba konkurentsi tingimustes tuleks tasuda samal turustusetapil sõltumatule tehingupoolele. Sellise lähenemise kohaselt ei ole kahjuks välistatud, et maksumaksja peab kohaldama soetusmaksumust, kuigi turuväärtus on sellest madalam (näiteks kui turuväärtust ei saa määrata võrreldavate tehingute puudumise tõttu).
Seega saab turuhinda kohaldada ainult juhul, kui seotud isikute vahelises tehingus kohaldatakse turuhinnast erinevat hinda maksudest kõrvalehoidumise eesmärgil. Kui aga seotud isikule müüakse midagi soodushinnaga ärilisel eesmärgil, mitte maksudest kõrvalhoidumiseks, siis maksustatavat väärtust ei korrigeerita. Eelnimetatud sätte kohaldamine jätab palju ruumi maksuhalduri tõlgenduseks ja maksumaksjal võib olla keeruline tõendada, et soodushinnaga müük toimub ärilisel eesmärgil, mitte maksudest kõrvalehoidumiseks.
Nõukogu direktiiv 2006/112/EÜ 28. novembrist 2006, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi.
URL: http://www.raamatupidaja.ee/uudised/2008/08/13/hinnasoodustuste-andmine-ja-kaibemaksuarvestus


Hoolekandeteenuste eest maksmise kord – Riigi Teataja
Hoolekandeteenuste eest maksmise kord - sisukord
§ 5 Hoolekandeteenuse osaline rahastamine valla eelarvest
§ 6 Erandid valla eelarvest hoolekandeteenuse rahastamisel
§ 7 Valla eelarvest hoolekandeteenuse rahastamise lõpetamine
§ 8 Valla eelarvest hoolekandeteenuse finantseerimise jätkamine
RT IV, 07.03.2018, 10
Vastu võetud 21.02.2018 nr 24
Rakendatakse alates 01.03.2018.
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lg 1, § 22 lg 1 p 5, sotsiaalhoolekande seaduse § 14 lg 1 ja § 20 lg 1 alusel.
(1) Määrus reguleerib ööpäevaringset hooldamist (edaspidi hoolekandeteenus) vajavale isikule, kelle elukoht rahvastikuregistri andmetel on Võru vald, osutatava hoolekandeteenuse eest tasumisel isiku enda rahalistest võimalustest puudujääva osa kaasfinantseerimist valla eelarvest.
(1) Hoolekandeteenust vajav isik, kes ei ole ise või koos ülalpidamiskohustuslastega suuteline hoolekandeteenuse eest täies mahus tasuma, esitab Võru Vallavalitsusele (edaspidi vallavalitsus) kirjaliku taotluse (lisa 1) hoolekandeteenuse osaliseks rahastamiseks Võru valla eelarvest. Juhul kui hoolekandeteenust vajav isik ei ole suuteline ise taotlust esitama, võib tema eest taotluse esitada volitatud isik, eestkostja või sotsiaaltööspetsialist.
4) hoolekandeteenuse vajaduse põhjendus;
5) taotleja kinnitus hoolekandeteenuse eest osalise tasumise kohta, mis on vähemalt 85% igakuisest sissetulekust;
7) ülalpidamiskohustuslase kinnitus taotleja eest hoolekandeteenuse puudujääva osa tasumise kohta (lisa 2);
9) ülalpidamiskohustuslase kohustus teatada kahe (2) kuu jooksul enda varalise seisu muutumisest;
3) taotleja sissetulekut ja varalist seisu kirjeldavad dokumendid;
4) ülalpidamiskohustuslase olemasolul dokumendid (nt kohtumäärus), millest nähtub, et ülalpidamiskohustuslane on vabastatud ülalpidamise andmisest või on ülalpidamiskohustust vähendatud;
(4) Vajadusel võib hooldust vajav isik esitada taotluses muid asjasse puutuvaid dokumente.
(1) Sotsiaaltööspetsialist kontrollib taotluse laekumisest viie (5) tööpäeva jooksul taotluses märgitud asjaolusid ning vajadusel kogub asja menetlemiseks täiendavaid tõendeid ja dokumente.
(2) Sotsiaaltööspetsialist selgitab menetluse käigus:
(3) Sotsiaaltööspetsialistil on hooldusvajaduse väljaselgitamiseks õigus külastada hooldust vajava isiku kodu, küsitleda tema lähedasi ning kontrollida isiku ja tema ülalpidamiskohustuslas(t)e majanduslikku olukorda ning teha päringuid elatusvahendite (pensionid, toetused, hüvitised, väärtpaberid, kinnis- ja vallasvara jms) hindamiseks.
(4) Pärast hooldusvajaduse väljaselgitamist edastab sotsiaaltööspetsialist taotluse koos dokumentidega ja oma kirjaliku seisukohaga vallavalitsusele.
§ 5. Hoolekandeteenuse osaline rahastamine valla eelarvest
(1) Isikul, kelle sissetulekutest ja varast ei piisa hoolekandeteenuse eest tasumiseks ja kelle hoolekandeteenuse eest ülalpidamiskohustuslane ei maksa või maksab summa, mis ei võimalda hoolekandeteenuse eest täies ulatuses tasuda, on õigustaotleda hoolekandeteenuse eest osalist tasumist valla eelarvest.
(3) Valla eelarvest makstava hoolekandeteenuse tasumise otsustab vallavalitsus korraldusega.
(5) Otsus hoolekandeteenuse rahastamiseks valla eelarvest tuleb teha 10 tööpäeva jooksul taotluse ja lisadokumentide vallavalitsuse dokumendiregistris registreerimisest arvates.
(6) Valla eelarvest hoolekandeteenuse osaline rahastamine toimub üldjuhul üheks eelarveaastaks, v.a ülalpidamiskohustuslasteta isik.
(7) Hoolekandeteenust vajava isiku enda või tema ülalpidamiskohustusega isiku varaliste võimaluste muutumisel jooksva eelarveaasta kestel on nimetatud isikud kohustatud kahe kuu jooksul teavitama muudatustest vallavalitsust, hindamaks toimunud muudatuste mõju hoolekandeteenuse rahastamisele. Vajadusel suurendatakse või vähendatakse või lõpetatakse hoolekandeteenuse osaline rahastamine Võru valla eelarvest.
(8) Võru vallal on õigus valla eelarvest enammakstud summad hooldusteenust vajavalt isikult või tema ülalpidamiskohustusega isikult tagasi nõuda.
§ 6. Erandid valla eelarvest hoolekandeteenuse rahastamisel
§ 7. Valla eelarvest hoolekandeteenuse rahastamise lõpetamine
(3) Otsus edastatakse hoolekandeasutusele ja hoolekandeteenusel viibivale isikule käesoleva paragrahvi lõikes 1 punktides 1-3 sätestatud juhtudel.
§ 8. Valla eelarvest hoolekandeteenuse finantseerimise jätkamine
(1) Enne uut eelarveaastat vaatab sotsiaaltööspetsialist hiljemalt 1. novembriks sel ajal kehtivad hoolekandeteenuse rahastamise korraldused üle ja edastab omapoolse seisukoha vallavalitsusele, kes otsustab Võru valla osalusel korralduse jätkamise põhjendatuse uueks eelarveaastaks.
(2) Valla eelarvest finantseerimise jätkamiseks uueks eelarveaastaks kontrollib sotsiaaltööspetsialist teenuse saaja ja tema ülalpidamiskohustusega isikute majanduslikku seisu ning juhul, kui:
1) teenust saava või ülalpidamiskohustusega isikute või mõlemate varanduslik seisukord on muutunud nii, et nad on võimelised teenust kokkulepitust suuremas summas rahastama, vähendab vallavalitsus valla eelarvest teenuse eest makstava osa suurust või lõpetab teenuse osalise finantseerimise valla eelarvest;
2) ülalpidamiskohustusega isikute majanduslik olukord oluliselt halveneb, mistõttu nad ei ole võimelised kokkulepitud mahus teenuse eest tasuma, on neil õigustaotleda Võru valla eelarvest makstava osa suurendamist;
3) hoolekandeteenust saav isik ei ole asunud oma vara võõrandama või seda kasutusse andma, ei jätka vallavalitsus valla eelarvest hoolekandeteenuse osalist rahastamist.
(1) Määrus jõustub kolmandal päeval peale Riigi Teatajas avalikustamist, rakendatakse 01.03.2018.
(2) Tunnistada kehtetuks Võru Vallavolikogu 13.04.2016 määrus nr 46 „Üldhooldusteenuse kord“, Sõmerpalu Vallavolikogu 31.03.2016 määrus nr 7 „Hoolekandeteenuse eest maksmise kord“, Vastseliina Vallavolikogu 25.05.2016 määrus nr 14 „Hoolekandeasutusse suunamise ja vallaeelarvest hoolekandeteenuse eest maksmise kord“, Sõmerpalu Vallavolikogu 28.05.2010 määrus nr 9 „Üldhooldekodusse paigutamise tingimused ja hoolduskulude katmise kord Sõmerpalu vallas“.
Lisa 1. Taotlus hoolekandeteenuse rahastamiseks
Lisa 2. Ülalpidamiskohustuslase kinnitus


Otsus nr. 330 Tartu Linnavolikogu, Otsus 330
Otsus: Tartu linna üldplaneeringu eskiislahenduse heakskiitmine ja eskiislahenduse ning keskkonnamõju strateegilise hindamise programmi avalikule väljapanekule suunamine ja arutelude korraldamine
Teema: Tartu linna üldplaneeringu eskiislahenduse heakskiitmine ja eskiislahenduse ning keskkonnamõju strateegilise hindamise programmi avalikule väljapanekule suunamine ja arutelude korraldamine
Reg. number: 330
Vastuvõtmise kp: 14.04.2016
Jõustumise kp: 19.04.2016
Eelnõu: Tartu linna üldplaneeringu eskiislahenduse heakskiitmine ja eskiislahenduse ning keskkonnamõju strateegilise hindamise programmi avalikule väljapanekule suunamine ja arutelude korraldamine
Failid: LVKO2016041400330.bdoc ( 28 kb )
14. aprill 2016. a. nr 330
Tartu linna üldplaneeringu eskiislahenduse heakskiitmine ja eskiislahenduse ning keskkonnamõju strateegilise hindamise programmi avalikule väljapanekule suunamine ja arutelude korraldamine
Tartu linna üldplaneeringu koostamine ja keskkonnamõju strateegiline hindamine (KSH) algatati Tartu Linnavolikogu 18. detsembri 2014. a otsusega nr 160. Üldplaneeringul on suur roll maakasutus- ja ehitustingimuste määramisel, üldplaneering on vastavat investeeringut ja ehitust ettevalmistava detailplaneeringu koostamise alus ning käsitleb linna arengut tervikuna. Planeeringu koostamise eesmärgid on muuhulgas linna ja eraldi linnapiirkondade ruumilise arengu suundumuste määramine ning suundumuste tihedam sidumine maakonna ja lähivaldade ruumilise planeerimisega, avalike huvide ja väärtuste defineerimine, arhitektuurivõistluste korraldamise vajaduse ja tingimuste, miljööväärtusega hoonestusalade piiride, kaitse- ja kasutustingimuste täpsustamine jms.
Planeeringuala pindalaga ligi 39 km2 on Tartu linna haldusterritoorium.
Eskiislahenduses leiab käsitlemist enamus planeerimisseadusega üldplaneeringule seatud ülesandeid. Eskiislahenduse heakskiitmise ja avalikustamise eesmärk on esmase tagasiside saamine planeeringust huvitatud isikute ja laiema üldsuse poolt. Pärast eskiislahenduse ja KSH programmi avalikku väljapanekut ja arutelusid analüüsib linn laekunud ettepanekuid ning otsustab planeeringu põhilahenduse väljatöötamise suunad ja põhimõtted.
Tartu linna üldplaneeringu koostamine on toimunud erinevate asjaosaliste koostöös. Eskiislahenduse väljatöötamiseks on toimunud kohtumised ettevõtjate, krundiomanike, riigiasutuste ja linnaosaseltsidega ning koostamisse on kaasatud erinevate valdkondade esindajaid linnavalitsusest (nt sport, haridus, hoolekanne jne). Valdkondade kaupa on teemad olnud informatsioonina linnavalitsuse istungitel ja linnavolikogu arengu- ja planeerimiskomisjoni koosolekutel.
Linn on planeeringu koostamise käigus prognoosinud tulevast elanike ja eluruumide arvu linnas tervikuna ja asumiti. Elamumaade määramisel on lähtutud teadmisest, et optimaalne uute eluruumide arv Tartu linnapiirkonna elamuturul on kuni 600 uut eluruumi aastas, mis teeb 2035. aasta perspektiivis 12 000 täiendavat eluruumi, sealjuures võiksid uued eluruumid jaguneda linna ja eeslinna vahel pooleks. Kui arvestada vastavalt 2011. aasta rahvaloenduse andmetele leibkonna keskmiseks suuruseks Tartu linnas 2,02 inimest, siis võimaldaks valitud stsenaariumi realiseerumine Tartu linnas uut kodu 12 100 elanikule.
Üldplaneeringus näidatud elamumaad on prognoosile vastavas ulatuses reserveeritud piisavalt põhimõttel, et elamupiirkondade kasvuks on maid ka pärast üldplaneeringu arvestusperioodi (2030+).
Võrreldes kehtiva üldplaneeringuga, kus elamumaid on 1557 hektarit, on koostatavas üldplaneeringus elamumaade pindala vähendatud 916 hektarini. Elamumaade vähenemine on toimunud eelkõige looduskaitsealade tõttu, aga samuti Ihaste ja Annelinna vahelisel alal elamumaade asendamisel äri- ja ettevõtlusmaadega.
Uurimistööde “Tartu linna rahvastikuprognoos aastani 2035” ja „Tartu linna üldplaneeringu koostamisel elamumaade määratlemiseks vajalike alusandmete väljatöötamine“ alusel on välja töötatud alternatiivsed ruumilise arengu stsenaariumid, mis käsitlevad Tartu linna kiiret ja aeglast kontsentreeritud ja hajutatud arengut. Üldplaneeringu eskiislahenduse koostamisel lähtutakse Tartu linna kontsentreeritud arengu stsenaariumist, mille puhul kesklinn tugevneb, seal asuvad peamised töökohad ja teenused ning eeslinna eelisareng pidurdub.
Uus linna üldplaneering võimaldab võrreldes kehtiva üldplaneeringuga ühelt poolt paindlikumat maakasutuse käsitlemist, teisalt on maakasutus selgemalt defineeritud ning linna ruumiline areng arusaadavam.
Skepast & Puhkim ASi poolt koostatud keskkonnamõju strateegilise hindamise programm esitati veebruaris 2016 linnaplaneerimise ja maakorralduse osakonnale avaliku väljapaneku ja avaliku arutelu korraldamiseks.
Võttes aluseks kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lg 1, ehitusseadustiku ja planeerimisseaduse rakendamise seaduse § 1 lg 1, kuni 30.06.2015 kehtinud planeerimisseaduse § 16 lg 2, keskkonnamõju hindamise ja keskkonnajuhtimissüsteemi seaduse § 37 lg-d 1-3, Tartu linna ehitusmääruse § 10 lg 4, § 36 lg 4, Tartu Linnavolikogu
1. Kiita heaks Tartu linna üldplaneeringu eskiislahendus.
2. Linnavalitsusel korraldada punktis 1 nimetatud üldplaneeringu lähteseisukohti ja eskiislahendust tutvustav ning keskkonnamõju strateegilise hindamise programmi avalik väljapanek ja arutelud.
3. Määrata avaliku väljapaneku ajaks 2. mai kuni 29. mai 2016. a ja kohaks Tartu infokeskus raekojas ning stendid Poe ja Küüni tänava nurgal.
4. Linnaplaneerimise ja maakorralduse osakonnal korraldada Tartu linna üldplaneeringu eskiislahenduse ja keskkonnamõju strateegilise hindamise programmi avalikud arutelud. Määrata eskiislahendust ja KSH programmi tutvustava arutelu ajaks 9. mai 2016. a kell 17.00, avaliku väljapaneku tulemuste arutelu ja KSH programmi teistkordse tutvustamise ajaks 30. juuni 2016. a kell 17.00 ning kohaks linnaplaneerimise ja maakorralduse osakonna koosolekute ruum (Raekoja plats 3, III korrus, tuba 303).
5. Linnavalitsusel korraldada:
5.1. vähemalt nädal aega enne avaliku väljapaneku algust eskiislahenduse kohta teate ilmumine ajalehes Postimees ja Tartu linna kodulehel;
5.2. vähemalt üks nädal enne avaliku väljapaneku algust eskiislahenduse kohta teate üles panemine Tartu infokeskuses raekojas;
5.3 planeeringu eskiislahendust tutvustava arutelu aja ja asukoha kohta teate ilmumine ajalehes Postimees ja Tartu linna koduleheküljel vähemalt nädal aega enne arutelu toimumist;
5.4. üldplaneeringu keskkonnamõju strateegilise hindamise programmi avaliku väljapaneku ja avaliku arutelu kohta teate ilmumine ametlikus väljaandes Ametlikud Teadaanded, ajalehes Postimees ja Tartu koduleheküljel.
6. Otsus jõustub viiendal päeval pärast vastuvõtmist.


Saku Vallavalitsuse palgajuhend – Riigi Teataja
Saku Vallavalitsuse palgajuhend
Saku Vallavalitsuse palgajuhend - sisukord
§ 1 Palgajuhendi reguleerimisala
§ 3 Üldpõhimõtted
§ 5 Põhipalga vahemik ja palgagrupid
§ 7 Muutuvpalga maksmise tingimused ja kord
§ 8 Lisatasude ja hüvitiste maksmise tingimused ja kord
§ 9 Puhkusetasu arvutamine ja maksmine
§ 10 Sotsiaalne garantii
§ 11 Tasustamine välisvahenditest rahastatavate projektide korral
Saku Vallavolikogu
RT IV, 01.03.2016, 29
Vastu võetud 28.02.2013 nr 3
RT IV, 12.03.2013, 42
20.03.2014 RT IV, 27.03.2014, 26 30.03.2014, rakendatakse 1.03.2014
22.01.2015 RT IV, 28.01.2015, 14 31.01.2015, rakendatakse 1.01.2015
18.02.2016 RT IV, 01.03.2016, 10 04.03.2016, rakendatakse 1.01.2016
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 1 punktide 35 ja 36 ning avaliku teenistuse seaduse § 63 lõike 2 alusel.
§ 1. Palgajuhendi reguleerimisala
Palgajuhend reguleerib Saku Vallavalitsuse (edaspidi asutus) teenistujate palga ja töötasu, puhkusetasu, sotsiaalse garantii ning seadusest tulenevate hüvitiste maksmise tingimusi ja korda.
Palgajuhendis kasutatakse mõisteid alljärgnevas tähenduses:
1) Teenistuja – vastavalt avaliku teenistuse seaduse § 5 on avalik teenistuja asutusega avalik-õiguslikus teenistus- ja usaldussuhtes olev ametnik või eraõiguslikus töösuhtes olev (s.o töölepingu alusel töötav) töötaja.
2) Ametnik –isik, kes on asutusega avalik-õiguslikus teenistus- ja usaldussuhtes ning teostab avalikku võimu. Ametnik töötab avaliku teenistuse seaduse alusel ning ametniku teenistuskohta nimetatakse ametikohaks.
3) Töötaja – asutusega eraõiguslikus töösuhtes olev isik, kes ei teosta avalikku võimu, vaid teeb avaliku võimu teostamist toetavat tööd. Töötaja töötab töölepingu alusel ning töötaja teenistuskohta nimetatakse töökohaks.
4) Teenistuskoht– ametiasutuse teenistuskohtade koosseisus ettenähtud ameti- või töökoht.
5) Palk – ametnikule makstav põhipalk, muutuvpalk ning eritingimustes töötamise eest makstavad lisatasud (lisatasu öötöö, riiklikel pühadel töötamise ja ületunni ning valveaja eest) ning asendustasu.
6) Töötasu – tasu, mis koosneb põhipalgast, muutuvpalgast, eritingimustes töötamise eest makstavatest lisatasudest (lisatasu öötöö, riiklikel pühadel töötamise ja ületunni ning valveaja eest) ning asendustasust, mida asutus maksab töötajale tehtud töö eest vastavalt töölepingule, õigusaktidele ja tööandja poolt kehtestatud korrale.
7) Põhipalk – teenistuja palga fikseeritud osa, mis on määratud teenistuskoha ülesannete ning teenistuja teenistusalaste teadmiste, oskuste ja kogemuste põhjal.
8) Muutuvpalk – teenistuja palga ebaregulaarne osa, mida võib maksta tulemuspalgana, lisatasuna täiendavate teenistusülesannete täitmise eest või preemiana erakordsete teenistusalaste saavutuste eest.
9) Tulemuspalk – asutuse juhi või tema volitatud isiku poolt eelnevalt kindlaks määratud kriteeriumite alusel konkreetse töö või perioodi erakordsete tulemuste eest makstav ühekordne lisatasu.
10) Preemia – erakordsete teenistusalaste saavutuste eest makstav lisatasu.
11) Lisatasu täiendavate teenistusülesannete eest – täiendavate teenistusülesannete täitmise eest makstav lisatasu.
12) Asendustasu – puuduva teenistuja ülesannete täitmise eest makstav lisatasu, mida makstakse ajutiselt äraoleva teenistuja asendamise või ajutiselt vaba teenistuskoha ülesannete täitmise eest, juhul kui asendamine ei ole ettenähtud teenistuja ametijuhendis.
13) Lisatasu valveaja eest – valveaja eest makstav lisatasu.
14) Lisatasu ületunnitöö eest – ületundide tegemise eest makstav lisatasu. Ületundide arvestamise alused ja kord on kehtestatud asutuse sisekorraeeskirjades.
15) Lisatasu ööajal tehtava töö eest – lisatasu, mida makstakse juhul kui teenistuja tööaeg langeb ööajale ning kui nimetatud kohustus ei sisaldu tema ametijuhendis ja seda ei ole arvestatud tema palga määramisel.
16) Lisatasu riigipühal töötamise eest – lisatasu, mida makstakse juhul kui tööaeg langeb riigipühale.
17) Tööjõukulud (ka personalikulud) – vastavalt rahandusministri määrusele „Riigi raamatupidamise üldeeskiri“ sisaldavad tööjõukulud töötasu ja palka, eripensionidega ja erisoodustustega seotud kulusid ning tööjõukuludega kaasnevaid makse ja sotsiaalkindlustusmakse.
18) Töötasukulud (ka palgakulud) – vastavalt rahandusministri määrusele „Riigi raamatupidamise üldeeskiri“ sisaldavad töötasukulud palka ja kokkulepitud tasusid, ergutusi ning hüvitisi ja toetusi.
§ 3. Üldpõhimõtted
(1) Teenistujate palkade määramisel, töötasude kokku leppimisel ja maksmisel lähtutakse avaliku teenistuse seadusest, töölepingu seadusest ning käesolevast palgajuhendist. Teenistujal on õigus saada selgitusi talle palga või töötasu määranud isikult.
(2) Asutus maksab kohaliku võimu teostamisega seotud ülesandeid täitvatele ametnikele ja töötajatele töötasu ning palka sarnastel alustel ja vallavara valitsemise, korrashoiu, toitlustamisega seotud ülesandeid täitvatele töötajatele töötasu sarnastel alustel.
(3) Palga ja töötasu arvestusperiood on kalendrikuu. Palka arvestatakse ajavahemiku eest, mil teenistuja täitis talle pandud ülesandeid. Kui teenistujale on kehtestatud tööajanormist lühem tööaeg, arvestatakse palka proportsionaalselt tööl oldud aja eest.
(4) Palka ja töötasu makstakse üks kord kuus jooksva arvelduskuu 28. päeval teenistuja poolt osundatud pangakontole, kui ei ole kokku lepitud teisiti. Kui 28. päev on puhkepäev, tehakse ülekanne sellele eelneval tööpäeval. Pangakonto muutmisest tuleb teenistujal teavitada kirjalikult asutuse finantsteenistust. Asutus võib ametniku palgast kinni pidada ametiasutuse arvel tehtavate kulude kehtestatud limiiti ületava summa ja ametnikule makstud ettemakse, mille ametnik peab ametiasutusele tagastama. Töötaja puhul on selleks vajalik töötaja kirjalik nõusolek.
(5) Asutuse palgajuhendi ülevaatamine toimub reeglina kord aastas ning vajaduse ja eelarveliste võimaluste korral muudetakse palgajuhendit alates järgmise kalendriaasta 1. jaanuarist.
(6) Palgajuhendi kehtestamise aluseks olevate õigusaktide muutmisel muudetakse teenistujate palga- ja töötasu tingimusi hiljemalt kahe kuu möödumisel, kohaldades neid õigusakti kehtima hakkamise päevast.
(7) Teenistujatele palga määramisel või töötasu kokku leppimisel arvestatakse asutusele eraldatud tööjõukulude eelarvet ning määratud palgad ja töötasud ei tohi tuua kaasa tööjõukuludeks eraldatud vahendite suurendamise vajadust järgneval eelarveaastal.
(8) Ametniku palga määrab käskkirjaga tema ametisse nimetamise õigust omav isik. Töötaja töötasu (v.a tulemuspalk ja preemia) lepitakse töötaja ja asutuse juhi vahel kokku töölepingus või selle lisas. Ettepaneku palga määramiseks või töötasu kokku leppimiseks teeb vahetu juht.
(9) Ametisse nimetamisel või töölepingu sõlmimisel lepitakse kokku ametniku palk või töötaja töötasu katseajal. Katseajal võib määrata teenistuja põhipalgaks tema teenistuskohale planeeritud põhipalga vahemiku miinimumsummast kuni 10% madalama palgamäära. Vallavara valitsemise, korrashoiu ning toitlustamisega seotud töötajale võib põhipalgaks määrata katseajal palgagrupi madalaima astme.
(10) Finantsteenistus väljastab teenistujale teatise arvestatud palga ja töötasu, puhkusetasu ja neist tehtud kinnipidamiste, samuti tema eest arvestatud sotsiaalmaksu ja töötuskindlustusmaksu kohta.
Palk ja töötasu võivad lisaks põhipalgale sisaldada teisi avaliku teenistuse seadusest ja töölepingu seadusest tulenevaid komponente.
§ 5. Põhipalga vahemik ja palgagrupid
(1) Asutuse kohaliku võimu teostamisega seotud teenistuskohad on liigitatud teenistustasemetesse. Igale teenistustasemele vastab põhipalga vahemik (lisa 1). Vallavara valitsemise, korrashoiu ning toitlustamisega seotud töökohad on jagatud palgagruppidesse, millele vastab põhipalga vahemik (lisa 2).
(2) Teenistustasemele vastava põhipalga vahemiku muutmise vajaduse analüüsimise korraldab asutuse juht ning selle viib läbi finantsteenistus koostöös vallakantseleiga üks kord aastas koos palgajuhendi ülevaatamisega.
(1) Kohaliku võimu teostamisega seotud ülesandeid täitva teenistuja individuaalse põhipalga määramisel lähtutakse palgaastmestikus tema teenistuskoha teenistustasemele vastavast põhipalga vahemikust. Vallavara valitsemise, korrashoiu ning toitlustamisega seotud töötaja põhipalga määramisel lähtutakse tema palgagrupile vastavatest palgaastmetest.
1) teenistuskoha mõju asutuse strateegia kujundamisele;
3) vastutust tööprotsesside eest ja otsuste mõju ulatust;
1) teenistuskoht on loodud seadustega kohaliku omavalitsuse üksusele pandud ülesannete täitmiseks;
4) teenistuja viivituse või otsuse viga on märgatav ning suure mõjuga (nt võib kaasa tuua kohtuvaidluse, valla maksejõuetuse, maine kahjustamise vms).
(4) Lisaks käesoleva paragrahvi lõigetes 2 ja 3 sätestatule tuleb kohaliku võimu teostamisega seotud ülesandeid täitva teenistuja individuaalse põhipalga määramisel arvesse võtta arengu- ja hindamisvestluse tulemusi.
(5) Teenistujate põhipalgad vaadatakse üle kord aastas jaanuarikuus. Kohaliku võimu teostamisega seotud ülesandeid täitvate teenistujate palkade ülevaatamise eelduseks on lõppenud aasta arengu- ja hindamisvestluse kinnitatud tulemused. Juhul, kui asutusel puuduvad eelarvelised võimalused teenistujate põhipalkade muutmiseks, lükatakse põhipalkade ülevaatamine aasta võrra edasi.
(6) Põhipalkade ülevaatamine ei tähenda automaatselt kõikide teenistujate põhipalkade muutmist. Individuaalseid põhipalga muutmise otsuseid tehakse lähtuvalt:
1) teenistuja teenistusalasest edukusest;
2) teenistuskoha strateegilisest mõjust.
(7) Individuaalsed põhipalga muutuste motiveeritud ettepanekud teeb teenistuja vahetu juht ning ettepanekud vaatab üle asutuse juht.
(8) Erandjuhtudel tehakse vahetu juhi põhjendatud ettepanekul ja asutuse juhi nõusolekul individuaalseid põhipalga muutusi ka aasta jooksul.
§ 7. Muutuvpalga maksmise tingimused ja kord
(1) Kalendriaastas teenistujale välja makstav muutuvpalga kogusumma ei tohi olla suurem kui 20% teenistujale samal kalendriaastal määratud põhipalga kogusummast.
(2) Tulemuspalka võib maksta ühekordse tasuna kord aastas. Kohaliku võimu teostamisega seotud ülesandeid täitvale teenistujale tulemuspalga määramisel arvestatakse lõppenud aasta arengu- ja hindamisvestluse tulemusi.
(3) Kohaliku võimu teostamisega seotud ülesandeid täitva teenistujate hindamise ja tulemuste mõõtmise alused on kehtestatud asutuse arengu- ja hindamisvestluste pidamise korras.
(4) Ettepaneku teenistuja tulemuspalga suuruse osas teeb teenistuja vahetu juht. Otsuse teenistuja täpse tulemuspalga osas teeb asutuse juht.
(5) Asutuse juhil on õigus oma käskkirjaga määrata preemia projektrühmale või teenistujale. Preemia suuruse otsustab asutuse juht iga kord eraldi.
(6) Lisatasu täiendavate teenistusülesannete eest makstakse sõltuvalt lisaülesannete mahust ja iseloomust. Lisatasu täiendavate teenistusülesannete eest määratakse ühekordse või tähtaegse lisatasuna, kuid mitte kauemaks kui kuueks kuuks. Kui ülesannete kestus on pikem kui kuus kuud, muudetakse teenistuja ametijuhendit ning vaadatakse üle tema põhipalk.
(61) Lisatasu võib maksta teenistujale täiendavate teenistusülesannete eest vallavalitsuse liikmena kuni 5% teenistuja individuaalsest põhipalgast. Lisatasu ei maksta perioodi eest, mil teenistuja ei täida vallavalitsuse liikme ülesandeid.
[RT IV, 27.03.2014, 26 - jõust. 30.03.2014, rakendatakse 1.03.2014]
(7) Ettepaneku täiendavate teenistusülesannete eest lisatasu maksmiseks teeb asutuse juhile teenistuja vahetu juht. Ettepanekus peavad olema täpselt fikseeritud teenistusülesanded ja ajavahemik, missuguse aja jooksul ülesannet täidetakse. Lisatasu määramise, lisatasu suuruse ja ajavahemiku, mis aja jooksul lisatasu makstakse, otsustab asutuse juht.
(8) Hädavajaduse korral, kui täiendavad ülesanded tuleb anda etteplaneerimatult ja kiireloomuliselt, vormistatakse vajalikud dokumendid tagantjärele.
§ 8. Lisatasude ja hüvitiste maksmise tingimused ja kord
(1) Puuduva teenistuja ülesannete täitmise eest võib maksta teenistujale asendustasu, kui asendamine ei ole ette nähtud teenistuja ametijuhendis või kui asendamine tingib võrreldes ametijuhendis ettenähtuga töökoormuse olulise suurenemise.
(2) Kirjaliku ettepaneku asutuse juhile teenistuja ülesannete panemiseks teisele teenistujale teeb vahetu juht. Ülesannete määramise ja lisatasu maksmise ulatuse otsustab asutuse juht lähtuvalt avaliku teenistuse seaduse §st 57.
(3) Eritingimuste lisatasu makstakse teenistujale ületunnitöö, riigipühal ja ööajal töötamise eest seadusest tuleneval alusel, kui eritingimustes tehtud tööd ei ole teenistujale võimalik hüvitada vaba aja andmisega.
(4) Teenistujale ületunnitöö või ööajal töötamise eest lisatasu maksmise või riigipühal töötamise hüvitamise aluseks on vahetu juhi esildis. Lisatasu makstakse asutuse juhi käskkirja alusel.
(5) Lisatasu valveaja eest makstakse seadusest tuleneval alusel. Valveaja eest lisatasu maksmise aluseks on vahetu juhi esildis. Lisatasu makstakse asutuse juhi käskkirja alusel.
(6) Ületunnitöö kohaldamisel ning hüvitamisel tuleb lähtuda avaliku teenistuse seaduse §st 39. Asutus hüvitab ületunnitöö, makstes teenistujale 1,5-kordset palka või võimaldades teenistuja taotlusel talle täiendavat vaba aega.
§ 9. Puhkusetasu arvutamine ja maksmine
(1) Puhkusetasu arvestatakse Vabariigi Valitsuse määruse „Keskmise töötasu maksmise tingimused ja kord“ alusel.
(2) Tasu puhkuse aja eest (puhkusetasu) kantakse teenistuja pangakontole üle hiljemalt eelviimasel tööpäeval enne puhkuse algust või teenistuja soovi korral järgmisel palgapäeval. Juhul, kui teenistuja puhkus poolte kokkuleppel katkestatakse või katkeb teenistuja puhkus teenistuja haiguse tõttu ning teenistujale on puhkusetasu üle kantud, arvestatakse puhkusetasu ümber ja enammakstud summa peetakse kinni järgneva kuu või järgnevate kuude palgast.
§ 10. Sotsiaalne garantii
Teenistujale makstakse haigushüvitist haigestumise või vigastuse korral haiguslehe alusel esimese kuni kaheksanda kalendripäeva eest 70% teenistuja keskmisest palgast.
§ 11. Tasustamine välisvahenditest rahastatavate projektide korral
(1) Välisvahenditest rahastatava projekti rahastamise taotlusest peab nähtuma, kas ja millises mahus on kavas projekti eelarvest maksta projekti täitmisega seotud teenistujale palka või töötasu. Seejuures tuleb järgida käesolevas paragrahvis kehtestatud põhimõtteid kooskõlas vastava projekti rahastamisallika reeglitega.
(2) Juhul, kui projekti täitmisega seotud teenistujale makstakse palka või töötasu projekti välisvahenditest, vähendatakse proportsionaalselt asutuse omavahenditest makstavat teenistuja palka või töötasu, vähendades vastavalt tema projektiga mitteseotud teenistus- või tööülesannete mahtu või muutes nende sisu.
(3) Juhul, kui projekti juhtimine või muu projekti täitmisega seotud ülesanne ei ole teenistuja ametijuhendis fikseeritud ning lõikes 2 nimetatud põhimõte ei ole rakendatav, siis olenevalt konkreetse projekti rahastamisallika reeglite võimalustest:
1) käsitletakse projekti täitmisega seotud ülesannet kui teenistujale antud täiendavat teenistusülesannet, mille eest makstakse talle lisatasu kooskõlas juhendi § 7 lõikega 6 või;
2) täidab teenistuja projekti täitmisega seotud ülesandeid ületunnitööna, mis hüvitatakse talle rahas vastavalt juhendi § 8 lõikele 6 või;
3) sõlmitakse teenistujaga projekti täitmisega seotud tegevuse eest tasu maksmiseks töövõtu- või käsundusleping eeldusel, et projekti täitmisega seotud tegevus ei lange kokku teenistuja ametijuhendist tulenevate teenistusülesannetega.
Määrus jõustub 1. aprillil 2013.
Lisa Lisa 1 ja 2
[RT IV, 01.03.2016, 10 - jõust. 04.03.2016, rakendatakse 1.01.2016]


text:
Maksumaksja portaal - Maamaksuvaidluste vahekokkuvõte. Hiie Marrandi - 2008 > oktoober (nr 10) - EML ajakiri MaksuMaksja
EML ajakiri MaksuMaksja > 2008 > oktoober (nr 10) > Maamaksuvaidluste vahekokkuvõte. Hiie Marrandi
Maamaksuvaidluste vahekokkuvõte. Hiie Marrandi
2008. aasta kevadel esitasid ärksad maaomanikud Eesti Omanike Keskliidu õhutusel (ja EML abiga) kohtusse kümmekond kaebust Tallinna maamaksuteadete vaidlustamiseks.
Praeguseks on mõned vaidlused esimeses kohtuastmes lõppenud (paraku maaomanike kaotusega). Toome lugejateni noppeid maaomaniku, maksuameti, Tallinna linna ja kohtu argumentidest selles vaidluses.
Kaebuses ei vaidlustatud maa maksustamishinna määramist. Maaomanikku ajendas kaebust esitama eelkõige maamaksumäära tõus, mis oli tingitud Tallinna Linnavolikogu 13. detsembri 2007. a määrusest nr 46, millega kehtestati 2008. aastast alates kõrgem maamaksumäär varasemaga võrreldes. See tähendab, et 1. jaanuarist 2002. a kehtinud määr 0,6% tõsteti 1,5%-le. Kõnealuse määruse eelnõu koostati Tallinna Linnavalitsuses 2007. a novembri lõpus, määrus võeti vastu 13. detsembril 2007. a ja see jõustus 1. jaanuaril 2008. a.
Maaomanik leidis, et maksumäära nii järsk ja lühikese etteteatamisajaga tõstmine on vastuolus Eesti Vabariigi põhiseaduses (PS) sätestatud õiguskindluse (õiguspärase ootuse) ja õigusselguse põhimõtetega (PS §-d 10, 13 ja 14) ning kujutab endast ebaproportsionaalset (PS § 11) põhiõiguste (PS § 32) piiramist. Tallinna linn on maamaksumäära muutmisel kuritarvitanud oma kaalutlusõigust.
Põhiseaduse § 10 sätestab Eesti riigi õiguskorra alusena sotsiaalse ja demokraatliku õigusriigi põhimõtted, millest tuleneb muuhulgas õiguspärase ootuse põhimõte.
Maksumäära järsk tõstmine vähem kui ühekuulise etteteatamisajaga riivab kaebuse esitaja õiguspärast ootust. Õiguspärase ootuse põhimõtte kohaselt peab igaühel olema võimalus kujundada oma elu mõistlikus ootuses, et õiguskorraga talle antud õigused ja pandud kohustused püsivad stabiilsetena ega muutu rabavalt ebasoodsas suunas.[1] PS § 113 ei anna seadusandjale ega volitusnormi alusel tegutsevale kohaliku omavalitsuse volikogule õigust kehtestada ja tõsta makse suvaliselt või meelevaldselt. Maksude kehtestamisel tuleb arvestada PS sätete ja mõttega.
Õiguskindluse põhimõte tähendab muuhulgas, et uute maksumäärade jõustamiseks tuleb ette näha mõistlik aeg, mille jooksul adressaadid saaksid uute normidega tutvuda ning oma tegevuse vastavalt ümber korraldada või nendega kohanemiseks ettevalmistusi teha. Näiteks on Riigikohus asunud järgmisele seisukohale valimisreeglite muutmise põhiseaduspärasuse küsimuses: PS ei sätesta otsesõnalist keeldu teha valimisreeglistikus olulisi muudatusi vahetult enne valimisi. Kolleegium ei pea aga demokraatlikuks selliseid vahetult enne valimisi valimisreeglistikus tehtud muudatusi, mis võivad oluliselt mõjutada valimistulemusi ühe või teise poliitilise jõu kasuks.[2]
Analoogselt tsiteeritud seisukohaga saab maaomanik teha järelduse, et maamaksumuudatus on Tallinna linna territooriumil elavatele isikutele olnud üllatav ebapiisava etteteatamistähtaja andmise tõttu. On ilmselge, et Tallinna maaomanikul puudus võimalus pärast 13. detsembrit 2007. a ja enne 1. jaanuari 2008. a oma tegevuse korraldamiseks selliselt, et vältida ülemäärast riivet oma põhiõigustele (omandile).
Vaidlusaluse määruse seletuskirjas ei ole esitatud mitte ühtegi adekvaatset põhjendust, miks peaks 2002. aastast kehtivat maksumäära niivõrd suure astme võrra ja niivõrd lühikese etteteatamise ajaga tõstma. Asjakohaseks põhjenduseks ei saa pidada tõdemust, et Tallinna maksumäär on kõigi Eesti omavalitsuste seas üks madalamaid.
Eeltoodust lähtudes palus maaomanik kohtul tunnistada põhiseadusega vastuolus olevaks Tallinna Linnavolikogu 13. detsembri 2007. a määrus nr 46, millega alates 1. jaanuarist 2008. a on Tallinnas maamaksu määr aastas 1,5% maa maksustamishinnast.
Maaomanik oli ka seisukohal, et omandi maksustamine peab toimuma kooskõlas üldtunnustatud maksuõiguse põhimõtetega, mille hulka kuulub ka maksevõimelisuse põhimõte. Sellest Eesti maksuõiguse kesksest põhimõttest[3] tulenevalt saaks omandit maksustada siiski alates teatud piirist, mis ületab inimese esmaste vajaduste jaoks tarvilise vara. Inimese kodu juures olev maa ei tohi selle põhimõtte kohaselt olla maksustatav. Maamaksuga võiks maksustada maad, mis saab olla potentsiaalne tuluallikas (nt ärimaa, põllu- või metsamaa, üürimajade alune maa jne). Sel juhul võiks maamaksule omistada eesmärgi tagada maa kui piiratud ressursi säästlik kasutamine või vältida maaomandi koondumist kitsa ringi isikute kätte. Eestis on kodu omamine aga rahvuslik traditsioon, mistõttu igasugune kodu omamist ja kasutamist mõjutav maks mõjutab otseselt maksumaksjate maksevõimet ja lõppkokkuvõttes inimväärikust. Tallinna linna tegevus vaidlusaluse määruse andmisel ei väärtusta kodu omanikuks olemist ega loo sotsiaalset turvatunnet, et kodusid ei ähvarda järjekordne maksutõus.
Kokkuvõtvalt rõhus maaomaniku kaebus sellele, et nii maamaksuseaduse sätted kui ka maamaksu määra tõstmise määrus on põhiseaduse vastased:
1. § 4 ei sisalda maksuvabastust isiku elukoha juures asuvale maale, mis on vastuolus PS §-ga 10 (inimväärikuse põhimõte);
2. § 5 lg-s 1 sätestatud maksimaalne maksumäär on ülemäära kõrge ja tekitab ülemäärase riive põhiõigustele, mis on vastuolus PS §-dega 11 ja 32. Seadus loob selles osas ka õigusselgusetust (vastuolu PS §-dega 13 ja 14), sest ei sätesta kohalikele omavalitsustele ajalisi piire määrade muutmisel;
3. § 11 ei sisalda võimalust vabastada maamaksu tasumisest kogu elamumaad, mis on vastuolus võrdse kohtlemise põhimõttega (PS § 12).
Riigi täidesaatva võimu käepikenduseks olev maksuhaldur ja ka menetlusse kolmanda isikuna kaasatud Tallinna linn olid seda meelt, et nii maamaksuteade ja maamaksu tõstmine on nii juriidiliselt kui ka põhimõtteliselt täiesti korrektne. Eriti kuna tegu on magusa maatükiga (Tallinna linnas asuv krunt), siis on inimesel vaba valik oma krunt tükeldada ja maksukoormuse vähendamiseks osa kodualusest maast maha müüa või hoopis odavamasse kohta elama kolida.
Vastuseks maaomaniku kaebusele selgitati, et maamaksuseadus ei riiva kaebaja õigust omandile. Põhiseaduse § 32 kohaselt on igaühe omand puutumatu ja võrdselt kaitstud. Omandit võib omaniku nõusolekuta võõrandada ainult seaduses sätestatud juhtudel ja korras üldistes huvides õiglase ja kohese hüvituse eest. Igaühel, kelle vara on tema nõusolekuta võõrandatud, on õigus pöörduda kohtusse ning vaidlustada vara võõrandamine, hüvitus või selle suurus.
Põhiseaduse § 32 sätestatud omandi kaitse üldpõhimõte ei välista täielikult rahaliste kohustuste kehtestamist. Maksu määramine ei tekita olukorda, kus kaebaja omandiõigust on nii ulatuslikult piiratud, et ta jääb ilma omandiõiguse teostamise võimalusest. Maksumäär kuni 2,5 % maa hinnast ei ole nii kõrge, et sunniks omandist loobuma. Tõendamata on väide, et maamaks moodustab ebamõistlikult suure summa kaebaja sissetulekutest. Ei ole tõenäoline, et maamaksu tõus mõne tuhande krooni võrra aastas, mida on võimalik tasuda kolme osana aasta jooksul, sunniks isikut maaomandist loobuma. Seejuures ei oma tähtsust isiku enda poolt vabatahtlikult võetud rahalised kohustused kolmandate isikute ees (nt eluasemelaen jm võlad).
Maksumäär 1,5% moodustab nii väikse protsendi maaomaniku aastasest sissetulekust ning sellel ei ole kindlasti maksumaksja omandile sellist mõju, mida saaks võrrelda konfiskeerimisega. Järelikult ei ole tegu PS § 32 põhiõiguse riive ega ka sotsiaalse ebavõrdsusega.
Maksustamisel lähtutakse maksumaksja maksevõimest, mis avaldub kolme põhilise näitaja kaudu: tulu, tarbimine ja omand. Maaomand on kahtlemata maksevõime indikaator ja lubab eeldada, et isik on oma elukorralduses tasakaalustanud sotsiaalsed vajadused ja majanduslikud võimalused.
Põhiseaduse § 11 sätestab, et õigusi ja vabadusi tohib piirata ainult kooskõlas põhiseadusega. Need piirangud peavad olema demokraatlikus ühiskonnas vajalikud ega tohi moonutada piiratavate õiguste ja vabaduste olemust.
Maksukorralduse seaduse § 2 kohaselt on maks seadusega või seaduse alusel valla- või linnavolikogu määrusega riigi või kohaliku omavalitsuse avalik-õiguslike ülesannete täitmiseks või selleks vajaliku tulu saamiseks maksumaksjale pandud ühekordne või perioodiline rahaline kohustus, mis kuulub täitmisele seaduse või määrusega ette nähtud korras, suuruses ja tähtaegadel ning millel puudub otsene vastutasu maksumaksja jaoks. Seega maksu legaaldefinitsioonist tulenevalt ei eelda maksu, sh maksumäära kehtestamine eraldi põhjendamist. Samuti ei teki kaebajal maksu tasumisest subjektiivset nõudeõigust avaliku võimu sooritusele.
Vaidlusalune maamaksuseaduse säte võimaldab kohalikel omavalitsustel lähtuvalt turusituatsioonist korrigeerida maa maksustamishinna ja maa tegeliku väärtuse vahe, mis omakorda aitab saavutada maksu kehtestamisel ette nähtud eesmärki. Seejuures ei ole maksumäär ebamõistlikult koormav ja omandiõiguse riive on minimaalne, mistõttu puudub vastuolu põhiseaduse § 11 kehtestatud proportsionaalsuse põhimõttega.
Esimese astme kohus jättis kaebuse rahuldamata põhjusel, et maamaksutõus ei riiva maaomaniku õigusi ning et kuna tegu on keskmisest suurema sissetulekuga inimesega, kellel on tükk maad Tallinna heas piirkonnas, siis on maamaksu tõstmine igati proportsionaalne, õiglane ja põhjendatud.
Kohus küll möönis, et põhimõtteliselt võib nii maksu kehtestamine kui ka maksumäära tõstmine mõjutada isiku põhiõigusi, vabadusi ja kohustusi. Samas kohus ei leidnud, et maamaksu määra tõstmine 0,6%-lt 1,5%-le oleks ebaproportsionaalselt järsk ja põhjustaks maaomaniku põhiseaduslike õiguste rikkumist, sh sunniks teda oma omandist loobuma või tegema olulisel määral muudatusi oma senises elukorralduses. Kohus pidas maamaksutõusu mõistlikuks.
Nagu näha, ei ole vaidlused praeguses staadiumis oodatud tulemust andnud. Vaidlus jätkub ringkonnakohtus. Ei ole tegelikult lihtne minna sellise teemaga riigi vastu kohtusse, seda enam on tänuväärt, et põhimõtetega inimesed ei ole maamunalt kadunud. Kõrgelt-kaugelt alla vaadates võib tõepoolest tunduda, et taoline maksumäära tõstmine on pisiasi, aga paraku tavalise inimese igapäevaelu taolistest pisiasjadest koosnebki.
[1] Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kohtukolleegiumi 2. detsembri 2004. a kohtuotsus asjas nr 3-4-1-20-04, p 13.
[2] Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kohtukolleegiumi 14. oktoobri 2005. a kohtuotsus asjas nr 3-4-1-11-05, p 22.
[3] Vt Kaspar Lind. Maksevõimelisuse põhimõte ja füüsilise isiku maksuvabastused kehtivas tulumaksuseaduses. – Juridica IV/2008, lk 251.

matches:
§ 11
§ 32
§ 10
§ 113
Riigikohus
§ 4
§ 5
§ 11
§ 12
§ 32
§ 32
§ 32
§ 11
§ 2
§ 11
kohus
Kohus
kohus
Kohus


Proviisorite ja farmatseutide riikliku registri asutamine ja registri pidamise põhimäärus – Riigi Teataja
Proviisorite ja farmatseutide riikliku registri asutamine ja registri pidamise põhimäärus
Proviisorite ja farmatseutide riikliku registri asutamine ja registri pidamise põhimäärus1
Vastu võetud 08.04.2005 nr 68
RT I 2005, 20, 129
Muudetud järgmise aktiga (kuupäev, number, avaldamine Riigi Teatajas, jõustumise aeg):
10.12.2009 nr 189 (RT I 2009, 63, 415) 1.01.2010
Määrus kehtestatakse «Ravimiseaduse» § 62 lõike 1 alusel ja kooskõlas «Andmekogude seaduse» § 32 lõikega 1 ja § 34 lõikega 2.
§ 1. Registri asutamine ja ametlik nimetus
Määrusega asutatakse riiklik register ametliku nimetusega «Proviisorite ja farmatseutide riiklik register» (edaspidi register).
§ 2. Registri asutamise ja kasutusele võtmise eesmärk
Registri asutamise ja kasutusele võtmise eesmärk on proviisorite ja farmatseutide registreerimine, mis annab neile õiguse osutada apteegis ja apteegi struktuuriüksuses apteegiteenust.
Registri vastutav ja volitatud töötleja on Terviseamet.
[RT I 2009, 63, 415 – jõust. 1.01.2010]
REGISTRI ÜLESEHITUS, REGISTRISSE KANTAVAD ANDMED JA NENDE ÕIGUSLIK REŽIIM
§ 4. Registri pidamise viis ja struktuur
(1) Registrit peetakse ühetasandilise infotehnoloogilise andmekoguna digitaalselt ja registritoimikutena paberkandjal.
1) proviisorite ja farmatseutide digitaalsest andmebaasist, mis sisaldab andmeid registris registreeritud isikute ja nende kutsekvalifikatsiooni kohta;
2) registritoimikutest, mis sisaldavad andmete registrisse kandmise aluseks olevaid paberkandjal dokumente (edaspidi alusdokument);
3) arhiveeritud registriandmetest. Arhiveerimisele kuuluvad aktuaalsuse kaotanud andmed proviisori või farmatseudi kohta, andmete registrisse kandmise alusdokumendid ja proviisori või farmatseudina registreerimiseks registrile esitatud alusdokumendid ning registreerimisest keeldumise otsused.
§ 5. Registrisse kantud andmete kaitse
Terviseamet peab organisatsiooniliste, füüsiliste ja infotehnoloogiliste turvameetmetega tagama registri andmete terviklikkuse ja käideldavuse, samuti registri pidamise ja selles sisalduvate andmete töötlemise, kaitse, säilimise ning arhiveerimise vastavalt «Andmekogude seaduses» ja «Isikuandmete kaitse seaduses» ning muudes õigusaktides sätestatud nõuetele.
§ 6. Andmete registrisse kandmise alusdokumendid
1) registreerimistaotlus;
3) kvalifikatsiooni tõendavad dokumendid;
4) teenistuskäiku puudutavad dokumendid;
5) registreerimisotsus või kohtuotsus;
6) otsus registreerimistõendi kehtetuks tunnistamise kohta, millele on lisatud kohtuotsus, millega on isikult ära võetud kvalifikatsiooni tõendavas dokumendis ja registreerimistõendis märgitud kutsealal tegutsemise õigus.
Registrisse kantakse proviisorite ja farmatseutide kohta järgmised andmed:
1) eesnimi;
3) kodakondsus(ed);
4) eelmine (eelmised) ees- ja perekonnanimi(-nimed);
6) kutse nimetus;
7) rahvusvahelise ühtse hariduse liigituse kood ISCED 1997;
8) kvalifikatsiooni tõendava dokumendi nimetus eesti ja dokumendi väljastanud riigi keeles;
9) kvalifikatsiooni tõendava dokumendi väljastanud õppeasutuse nimi;
10) kvalifikatsiooni tõendava dokumendi seeria ja number ;
11) kvalifikatsiooni tõendava dokumendi väljastamise kuupäev;
12) kvalifikatsiooni tõendava dokumendi väljastanud riik;
13) varasem kutsekvalifikatsiooni tunnustamine Euroopa Majanduspiirkonna liikmesriigi (liikmesriikide) poolt (kui on varem tunnustatud);
14) õppeasutusse immatrikuleerimise aasta;
15) töökoht (kui on olemas), asutuse nimi ja registrinumber;
16) ametikoht rahvusvahelise ametite klassifikaatori ISCO-88 järgi (kui on olemas);
17) proviisori või farmatseudi kontaktandmed (aadress, telefon, faks, e-post);
18) Terviseameti otsus proviisorina või farmatseudina registreerimise kohta või kohtuotsus, millega on isikult ära võetud kvalifikatsiooni tõendavas dokumendis ja registreerimistõendis märgitud kutsealal tegutsemise õigus;
19) Terviseameti otsus registreerimise kehtetuks tunnistamise kohta;
20) registreerimistõendi number.
(1) Registriandmetel on õiguslik tähendus «Ravimiseaduses» sätestatud ulatuses.
(2) Registreeritud proviisoril ja farmatseudil on «Ravimiseaduse» kohaselt õigus osutada apteegiteenust apteegis ja apteegi struktuuriüksuses kvalifikatsiooni tõendavas dokumendis ja registreerimisel väljastatavas registreerimistõendis märgitud kutsealal.
§ 9. Andmete registrisse esitamise ja kandmise kord
(1) Andmete registrisse esitaja on registreerimist ja andmete registrisse kandmist taotlev farmatseut või proviisor.
(2) Andmed esitatakse registrile paberkandjal või «Digitaalallkirja seaduse» nõudeid järgides digitaalselt registri veebilehel näidatud aadressil.
(3) Terviseamet teeb kande registrisse kahe tööpäeva jooksul registreerimisotsuse tegemise päevast arvates, kuid mitte hiljem kui ühe kuu jooksul.
(4) Andmete registrisse kandmiseks avab Terviseamet registritoimiku, paneb avatud registritoimikusse andmete registrisse kandmise alusdokumendid ning annab farmatseudi, proviisori registris registreerimisel talle kordumatu registreerimistõendi numbri. Registreerimistõendi numbriks on tähtede ja numbrite kombinatsioon, mis proviisoritel algab tähega P ja farmatseutidel tähega F ning koosneb 6-kohalisest numbrikombinatsioonist.
(5) Paragrahvi 7 punktides 1–5 loetletud andmete osas toimub ristkasutus rahvastikuregistriga ja punktides 7–12 loetletud andmete osas Eesti Hariduse Infosüsteemiga.
§ 10. Registrisse kantud andmete muutmine ja parandamine
(1) Paragrahvis 7 nimetatud andmete muutumise korral on andmete esitaja kohustatud Terviseametit sellest kirjalikult teavitama 15 päeva jooksul pärast muudatuse toimumist ja esitama muutunud andmed § 9 lõikes 2 sätestatud korras.
(2) Juhul kui registrisse on kantud ebaõiged andmed, on Terviseamet kohustatud kontrollima alusdokumente ja andmete neile mittevastavuse korral viivitamata parandama ebaõiged andmed ning informeerima sellest andmete esitajat.
(3) Juhul kui ebaõiged andmed on kantud registrisse andmete esitaja süül, esitab farmatseut või proviisor uued andmed § 9 lõikes 2 sätestatud korras.
(4) Ebaõigete andmete avastamisel registris sulgeb Terviseamet juurdepääsu andmetele kuni õigete andmete kindlakstegemiseni ja andmete korrigeerimiseni.
(5) Õigete andmete saamisel parandab Terviseamet vead viivitamata, tehes kõigepealt parandused registritoimikus, märkides parandused teinud isiku andmed, paranduste tegemise aja ja paranduste tegemise aluseks oleva dokumendi ning parandades seejärel andmed digitaalses andmebaasis.
(6) Terviseametil on õigus seaduses sätestatud korras teha registrile esitatud andmete täpsustamiseks päringuid ning saada andmeid teistest riigi ja kohaliku omavalitsuse andmekogudest.
§ 11. Registrisse kantud andmete õigsus
(1) Terviseametile esitatud andmete õigsuse eest vastutab andmete esitaja.
(2) Terviseametil on õigus esitada andmete esitajale järelepärimisi, kui on tekkinud kahtlus andmete õigsuse suhtes.
§ 12. Registriandmete arhiveerimine
(1) Andmed kaotavad aktuaalsuse registreerimistõendi kehtetuks tunnistamisel. Aktuaalsuse kaotanud andmed arhiveeritakse.
(2) Registriandmeid arhiveeritakse digitaalselt ja paberkandjal.
(3) Digitaalselt arhiveeritakse digitaalses andmebaasis sisalduvaid farmatseudi ja proviisori kohta registrisse kantud aktuaalsuse kaotanud andmeid ja nende andmete digitaalselt esitatud alusdokumente.
(4) Paberkandjal arhiveeritakse aktuaalsuse kaotanud registritoimikutes sisalduvaid alusdokumente ja registreerimata jäetud isiku poolt farmatseudina või proviisorina registreerimiseks esitatud alusdokumente ja registreerimisest keeldumise otsuseid.
(5) Registriandmete digitaalsel arhiveerimisel varustatakse digitaalkirje registriandmete kustutamise alusdokumentide kohta käivate andmetega ja arhiveerimistunnustega, mis sulgevad kirje registriandmete loetelus.
(6) Arhiveeritud registriandmetele ei ole juurdepääsu registri veebilehelt.
§ 13. Juurdepääs registrisse kantud andmetele
(1) Paragrahvi 7 punktides 1, 2, 9, 18, 19 ja 20 nimetatud andmed avalikustatakse registri vastutava töötleja veebilehel.
(2) Lõikes 1 nimetamata andmetele on ligipääs:
1) volitatud ja vastutava töötleja teenistujatel, kelle ametijuhendist tulenevate teenistuskohustuste täitmiseks see on vajalik;
2) kolmandatel isikutel, kui see on vajalik neile õigusaktidega pandud ülesannete täitmiseks;
3) andmesubjektil, kelle isikuandmeid registris töödeldakse, või tema seadusjärgsel esindajal;
4) füüsilisel või juriidilisel isikul kooskõlas «Avaliku teabe seaduse» ja «Isikuandmete kaitse seadusega».
(3) Registrisse kantud andmeid väljastatakse registrist tasuta, välja arvatud seaduses sätestatud juhtudel.
§ 14. Registreerimistõendi väljastamine
Andmete registrisse kandmisel väljastatakse farmatseudile või proviisorile paberkandjal registreerimistõend, kuhu kantakse järgmised andmed:
3) perekonnanimi;
4) isikukood või sünniaeg;
5) kutse nimetus;
6) registreerimisotsuse kuupäev ja väljastamise koht.
Terviseamet peab digitaalselt arvestust andmete esitamise, andmete registrisse kandmise, nende muutmise ja väljastamise ning andmete arhiveerimisega seotud toimingute kohta. Dokumenteeritakse vähemalt järgmised andmed:
1) andmete esitaja;
2) alusdokumendi nimetus, number ja kuupäev;
3) andmete registrisse kandmise, muutmise või muu toimingu teostaja nimi, toimingu teostamise kellaaeg ja kuupäev;
4) andmete väljastamisel (sealhulgas registreerimistõendi väljastamisel) andmete saaja, andmete koosseis ja andmete väljastamise viis.
JÄRELEVALVE, REGISTRI PIDAMISE FINANTSEERIMINE NING REGISTRI LIKVIDEERIMINE
(1) Registri tegevuse seaduslikkuse üle teostavad järelevalvet andmekaitse järelevalveasutus ja Terviseamet vastavalt oma pädevusele.
(2) Registri üle järelevalvet teostama volitatud isikul on õigus:
2) siseneda ruumidesse, kus andmeid hoitakse ja töödeldakse või kus asuvad töötlemiseks kasutatavad seadmed;
(3) Registri pidamisel puuduste ilmnemise korral on Terviseamet kohustatud likvideerima järelevalvet teostanud isiku ettekirjutuses kajastatud puudused järelevalvet teostanud isiku määratud tähtajaks.
Registri pidamist finantseeritakse riigieelarvest sihtotstarbeliste summadena Terviseameti eelarverealt.
§ 18. Registri likvideerimise kord
(1) Registri likvideerimise otsustab Vabariigi Valitsus «Andmekogude seaduses» sätestatud korras ja kooskõlas «Arhiiviseadusega».
(2) Registri likvideerimisel otsustatakse andmete teise registrisse või avalikku arhiivi üleandmine või andmete hävitamine ning üleandmise või hävitamise tähtaeg.
(3) Andmete üleandmine või hävitamine toimub Terviseameti, andmekaitse järelevalveasutuse volitatud isiku ja riigi infosüsteemide alaseid töid koordineeriva asutuse volitatud isiku juuresolekul. Andmete üleandmisel või hävitamisel koostatakse vastav akt.
§ 19. Registri kasutusele võtmine
Terviseamet korraldab registri kasutusele võtmise 1. juulist 2005. a.
1 Määruses on arvestatud Euroopa Liidu Nõukogu direktiivi 85/432/EÜ proviisorite diplomite, tunnistuste ja muude formaalse kvalifikatsiooni tõendite vastastikusest tunnustamisest, sealhulgas asutamisõiguse ja teenuse osutamise vabaduse tegeliku teostamise hõlbustamise meetmetest (EÜT L 253, 24.09.1985, lk 34); Euroopa Liidu Nõukogu direktiivi 85/584/EÜ, millega muudetakse Hispaania ja Portugali ühinemise tõttu direktiivi 85/433/EMÜ, mis käsitleb farmaatsiaalaste diplomite, tunnistuste ja muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide vastastikust tunnustamist ja mis sisaldab meetmeid teatava farmaatsiaalase tegevusega seotud asutamisõiguse kasutamise hõlbustamiseks (EÜT L 372, 31.12.1985, lk 42); Euroopa Liidu Nõukogu direktiivi 90/658/EMÜ, millega Saksamaa ühinemise tõttu muudetakse teatavaid kutsekvalifikatsiooni tunnustamist käsitlevaid direktiive (EÜT L 353, 17.12.1990, lk 73–76); Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2001/19/EÜ, millega muudetakse nõukogu direktiive 89/48/EMÜ ja 92/51/EMÜ kutsekvalifikatsiooni tunnustamise üldsüsteemi kohta ja nõukogu direktiive 77/452/EMÜ, 77/453/EMÜ, 78/686/EMÜ, 78/687/EMÜ, 78/1026/EMÜ, 78/1027/EMÜ, 80/154/EMÜ, 80/155/EMÜ, 85/384/EMÜ, 85/432/EMÜ, 85/433/EMÜ ja 93/16/EMÜ, mis käsitlevad üldõdede, hambaarstide, veterinaaride, ämmaemandate, arhitektide, farmatseutide ja arstide kutsealasid (EÜT L 206, 31.07.2001, lk 1–51) ja Austria Vabariigi, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi Euroopa Liiduga liitumislepingu lisa, mis käsitleb muudatusi lepingus proviisorite kvalifikatsiooni osas.


text:
millega püütakse kohtut
Kohtumenetluse pikkus Euroopa Nõukogu liikmesriikides Euroopa ...
Kohtuasjas,
Otsus,
Menetluse,
Aastat,
Kaebaja,
Kohtu,
Kohtumenetluse,
Liikmesriikides
millega püütakse kohtute töövõimet suurendada, kindlustades samaaegselt kohtuteenustekõrge kvaliteedi. 130Mobiliseerida tuleb kõik menetlusega seotud isikud, alustades kohtutest, kohtunikest,kantselei- ja halduspersonalist. Selle eesmärgi saavutamisse on vaja kaasata ka teisedõigusala töötajad, nagu advokaadid, notarid, kohtutäiturid ja kohtu määratud eksperdid,kes kõik saavad omas tegutsemisvaldkonnas oma panuse anda.Kohtud tegutsevad koostöös üha kasvava arvu muude institutsioonidega. Nõutav„hoolsus“ peab kehtima kõigi siseriiklike asutuste ja nende ametnike suhtes, kes ntvalitsuse nimel koostavad kaitseväiteid või peavad reageerima ettepanekutele püüdasaavutada kohtuväline kokkulepe. See puudutab samamoodi ka muid detsentraliseeritudavalik-õiguslikke organeid, kui nad on pooleks nt eestkoste- või hooldusõigustpuudutavates menetlustes või kui kohus nendega nt sotsiaalteenuseid võisotsiaalkindlustusmeetmeid puudutavates asjades konsulteerib.Lõpetuseks ei tohi tähelepanuta jätta ka tavakodanikke, kes on menetluse poolteks. Kuinad halvas usus käituvad hoolimatult, siis sageli on see põhjustatud sellest, et nad eitunne oma õigusi ja kohustusi. Sellekohast teavet tuleks hoolega levitada ning venitavalekäitumisele peavad kohtud reageerima seaduses ette nähtud sanktsioone rakendades, naguInimõiguste Kohus on järjepidevalt soovitanud.Euroopa Inimõiguste Kohus leiab, et kui üldsuse teavitamise kohustus on kohtuteprotseduurireeglitesse sisse kirjutatud, on kohtutel märksa lihtsam halvas usus venitavatkäitumist, mis menetluses viivitusi põhjustab, sanktsioneerida.KASUTATUD KIRJANDUSRaamatud:VS. Berger, Jurisprudence de la Cour européenne des Droits de l'Homme, Ed. Sirey,Paris, 2004, lk 818.F. Sudre, J-P Marguénaud, J. Andriantsimbazovina, A. Gouttenoire, M. Levinet, Lesgrands arrêts de la Cour européenne des Droits de l'Homme, Ed. Thémis, Puf Droit, 2003,lk 617.F. Sudre, La dimension internationale et européenne des libertés et droits fondamentaux,kogumikus: Libertés et droits fondamentaux, Ed. Dalloz, 2004, lk 33-51.C-H Van Rhee, "The law's delay: essays in undue delay in civil litigation", Intersentia,2004.130 Vt eespool viidatud CEPEJ raport “Ajahaldus kohtusüsteemides: Põhja-Euroopa uuring”,CEPEJ (2006)14.
European Court of Human Rights, Annual Survey of Activities 2004.La Convention européenne des Droits de l'Homme, Commentaire article par article,Toimetajad L-E Pettiti, E. Decaux, P-H Imbert, Economica, Artikkel 6 -- J-C Soyer jaM de Salvia, lk 239-279.Rapport Magendie, Célérité et qualité de la justice, la gestion du temps dans le procès,La Documentation Française.Etude de législation comparée n° 146-mai 2005- Les procédures pénales accélérées enmatière pénale, F. Zocchetto, Sénateur, lk 117: http://www.senat.fr/www.senat.fr.Ajakirjad:Le délai raisonnable, Revue Trimestrielle des Droits de l'Homme, nr° 5, jaanuar 1991,R. Bindels, L'influence du droit d'être jugé dans un délai raisonnable prévu par l'article6§1 de la Convention européenne des Droits de l'Homme sur l'administration de la justicecivile belge: Annales de droit de Louvain (Bruxelles), Kd 62, 2002, lk. 349-428.F. Gölcükü: Délai raisonnable et le procès équitable dans la Convention européenne desDroits de l'Homme, Mainly Human Rights, Dir. Salvino Busuttil, 1999.
8. detsembril 2006 Strasbourgis CEP
- Pädevate asutuste käitumine (ku
Mõistliku aja nõuet (Artikkel 6)
Siinkohal esitame mõned selgitused
ESIMENE OSAKohtu kriteeriumid „m
Riigid peavad iga kord Kohtule oma
Näib, et Kohus käsitleb mõnesid
Kaebaja süüks pannakse viivitus v
pärast kõigi menetlusastmete ja -
Page 26 and 27: prantsuse keeles), et menetluse koh
Page 28 and 29: Ühes asjas, milles kaebaja oli tao
Page 30 and 31: arvatud juhul, kui konventsioonis j
Page 32 and 33: Kui pooled peavad enne asja kohtuss
Page 34 and 35: menetluse kiirendamist taotlenud, m
Page 36 and 37: Raportile on lisatud tabel 44 , mis
Page 38 and 39: Mangualde kohtule ja kestis edasi K
Page 40 and 41: tagantjärele mõista, missuguseid
Page 42 and 43: Kohus oma teadlikkust sellest, et
Page 44 and 45: Mõnede kohtute ülemäärasest tö
Page 46 and 47: Mitme kohtuniku kasutamine, nn koll
Page 48 and 49: Otsuses kohtuasjas Lavents vs. Lät
Page 50 and 51: Kaitseõiguste tagamise nimel lükk
Page 52 and 53: -- advokaadid: advokaatide streik v
Page 54 and 55: Kohus ühte Taani kohut, et see oli
Page 56 and 57: ja materiaalne ressurss. Lisaks ref
Page 58 and 59: Prantsusmaal on mõnedes apellatsio
Page 60 and 61: „Seoses valitsuse väitega, et es
Page 62 and 63: 16. mai 2002. aasta otsuses kohtuas
Page 64 and 65: küsimused ei puudutanud üldse ted
Page 66 and 67: Siseriiklikud reformid1. jaanuaril
Page 68 and 69: Soome Põhiseaduse artikli 21 järg
Page 70 and 71: Euroopa Inimõiguste Kohus on mitme
Page 72 and 73: See, mis kaebaja jaoks vaidluses ka
Page 74 and 75: peeti mõistlikuks (12. juuli 2005.
Page 78 and 79: LISA 1. Statistika Kohtus arutatud
Page 80 and 81: LISA 2. „Prioriteetsed“ asjad,
Page 82 and 83: tööhõivevaidlustes, oli kaebaja
Page 84 and 85: LISA 3. Keerulised asjadArtikli 6 l
Page 86 and 87: Nuutinen vs. SOOME,27. juuni 2000T.
Page 88 and 89: Artikli 6 lõike 1 rikkumist ei tuv
Page 90 and 91: Glaser vs.ÜHENDKUNIGRIIK13. dets.
Page 92 and 93: läbi vaadataksBursuc vs.RUMEENIA,1
Page 94 and 95: Gergouil vPRANTSUSMAA,21. märts 20
Page 96: välja arvata, ei olnud võimude po
Magazine: Kohtumenetluse pikkus Euroopa Nõukogu liikmesriikides Euroopa ...

matches: kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus