text:
1. aprill 2008(*)
Võrdne kohtlemine töö saamisel ja kutsealale pääsemisel – Direktiiv 2000/78/EÜ – Üleelanud poolele kohustuslikus kutsealases pensioniskeemis ettenähtud hüvitised – Mõiste „töötasu” – Hüvitise maksmisest keeldumine abielu puudumise tõttu – Samasoolised paarid – Diskrimineerimine seksuaalse sättumuse alusel
Kohtuasjas C‑267/06,
mille ese on Bayerisches Verwaltungsgericht München’i (Saksamaa) 1. juuni 2006. aasta otsusega EÜ artikli 234 alusel esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 20. juunil 2006, menetluses
koosseisus: president V. Skouris, kodade esimehed P. Jann, C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts ja L. Bay Larsen, kohtunikud K. Schiemann, J. Makarczyk, P. Kūris, J. Klučka (ettekandja), A. Ó Caoimh, P. Lindh ja J.‑C. Bonichot,
kohtujurist: D. Ruiz‑Jarabo Colomer,
arvestades kirjalikus menetluses ja 19. juuni 2007. aasta kohtuistungil esitatut,
– T. Maruko, esindajad: Rechtsanwalt H. Graupner, Rechtsanwalt R. Wintemute ja Rechtsanwalt M. Bruns,
– Versorgungsanstalt der deutschen Bühnen, esindajad: C. Draws ja P. Rammert, keda abistasid Rechtsanwalt A. Bartosch ja Rechtsanwalt T. Grupp,
– Ühendkuningriigi valitsus, esindaja: V. Jackson, keda abistas barrister T. Ward,
– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: J. Enegren ja I. Kaufmann‑Bühler,
olles 6. septembri 2007. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
1 Eelotsusetaotlus puudutab nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (EÜT L 303, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 79) artikli 1, artikli 2 lõike 2 punkti a ja punkti b alapunkti i ning artikli 3 lõike 1 punkti c ja lõike 3 tõlgendamist.
2 Eelotsusetaotlus esitati seoses T. Maruko ja Versorgungsanstalt der deutschen Bühnen’i (Saksa teatrite pensionikassa, edaspidi „VddB”) vahelise kohtuvaidlusega, mille ese oli viimase keeldumine tunnustada T. Maruko õigust saada lesepensioni toitjakaotuspensionina kohustuslikust kutsealasest pensioniskeemist, milles oli kindlustatud tema kadunud kooselupartner.
3 Direktiivi 2000/78 põhjendused 13 ja 22 sätestavad:
„(13) Käesolevat direktiivi ei kohaldata sotsiaalkindlustuse ja sotsiaalkaitse kavade suhtes, millega antavaid soodustusi ei loeta tuluks selles tähenduses, mis mõistele on antud EÜ asutamislepingu artikli 141 kohaldamisel, ega ühegi riigi poolt eraldatud summa suhtes, mille eesmärk on tööle pääsemise võimaldamine või tööhõive säilitamine.
4 Direktiivi 2000/78 artikkel 1 sätestab:
5 Vastavalt sama direktiivi artiklile 2:
i) [kõnealune säte, kriteerium või tava on objektiivselt põhjendatav õiguspärase eesmärgiga] ja selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud […]
[täpsustatud tõlge]
6 Kõnesoleva direktiivi artikkel 3 on sõnastatud järgmiselt:
1. Ühendusele antud pädevuse piires kohaldatakse käesolevat direktiivi kõikide isikute suhtes nii avalikus kui ka erasektoris, sealhulgas avalik‑õiguslike isikute suhtes, kui kõne all on:
c) töö saamise ja töö tingimused, kaasa arvatud töölt [vabastamise ja töötasu tingimused];
3. Käesolevat direktiivi ei kohaldata mingite riigiabi‑ või samalaadsetest kavadest, kaasa arvatud riigi sotsiaalkindlustus‑ või sotsiaalkaitsekavadest tehtavate maksete suhtes.
7 Vastavalt direktiivi 2000/78 artikli 18 esimesele lõigule olid liikmesriigid kohustatud võtma nimetatud direktiivi järgimiseks vajalikud õigus‑ ja haldusnormid vastu hiljemalt 2. detsembriks 2003 või võisid selle direktiivi rakendamise selle kollektiivlepinguid käsitlevas osas usaldada tööturu osapooltele. Liikmesriik pidi sel juhul siiski tagama, et hiljemalt 2. detsembriks 2003 on tööturu osapooled kokkuleppel kehtestanud vajalikud meetmed, kusjuures asjaomased liikmesriigid pidid võtma kõik vajalikud meetmed, mis võimaldaksid neil igal ajal tagada käesoleva direktiiviga nõutud tulemused. Lisaks olid liikmesriigid kohustatud teatama nendest normidest viivitamata Euroopa Ühenduste Komisjonile.
Registreeritud kooselu seadus
8 Gesetz über die Eingetragene Lebenspartnerschaft’i (registreeritud kooselu seadus, BGBl. I, 16.2.2001, lk 266), muudetud 15. detsembri 2004. aasta seadusega (BGBl. I, lk 3396, 15.12.2004, edaspidi „registreeritud kooselu seadus”), § 1 näeb ette:
„1. Kaks samasoolist isikut sõlmivad kooselu, kui nad avaldavad vastastikku, isiklikult ning ühel ajal kohal viibides soovi koos elada (kooselupartnerid). Kooselusoovi ei või avaldada tingimuslikult või tähtajaliselt. Kooselusoov omandab õigusjõu, kui see on avaldatud pädevas asutuses.
2. Kehtivat kooselu ei saa sõlmida:
1. isikuga, kes on alaealine või abielus või elab juba koos kolmanda isikuga;
2. otseliinis ülenejate ja alanejate sugulaste vahel;
3. vendade ja õdede ning poolvendade ja -õdede vahel;
4. kui partnerid keelduvad kooselu sõlmimise ajal leppimast kokku kohustuste jaotuses vastavalt §‑le 2.
9 Registreeritud kooselu seaduse § 2 sätestab:
10 Vastavalt selle seaduse §‑le 5:
„Kooselupartnerid on vastastikku kohustatud partnerlussuhet oma töö ja varaga kohaselt üleval pidama. Analoogia alusel kohaldatakse tsiviilseadustiku § 1360 teist lauset, § 1360 a ja 1360 b ning § 16 teist lõiku.”
11 Sama seaduse § 11 lõige 1 näeb ette:
Lesepensioni käsitlevad õigusnormid
12 Registreeritud kooselu seadusega viis Saksa seadusandja sisse muudatused sotsiaalkindlustusseadustiku VI raamatusse – Riiklik pensionikindlustusskeem (Sozialgesetzbuch VI – Gesetzliche Rentenversicherung).
13 Selle seadustiku alates 1. jaanarist 2005 kehtivas redaktsiooni (edaspidi „sotsiaalkindlustusseadustik”) VI raamatu § 46 sätestab:
„1. Lesel, kes ei ole uuesti abiellunud, on kindlustatud abikaasa surma järel õigus väikesele lesepensionile, kui kindlustatud abikaasal oli olemas üldiselt nõutav minimaalne pensionistaaž. Nimetatud õiguse maksimaalne kestus on 24 kalendrikuud alates kindlustatud isiku surmale järgnevast kuust.
4. Lesepensioni õiguse kindlaksmääramisel on kooselu sõlmimine võrdsustatud abielu sõlmimisega, kooselu võrdsustatud abieluga, üleelanud kooselupartner võrdsustatud lesega ja kooselupartner võrdsustatud abikaasaga. Uue abielu lõppemine või kehtetuks tunnistamine on vastavalt võrdsustatud uue kooselu lõppemise või kehtetuks tunnistamisega.”
14 Kõnealune VI raamat sisaldab teisi sarnaseid sätteid, mis puudutavad kooselu võrdsustamist abieluga, eeskätt § 47 lõige 4, § 90 lõige 3, § 107 lõige 3 ja § 120d lõige 1.
Saksa teatrite kollektiivleping
15 27. oktoobri 1937. aasta Tarifordnung für die deutschen Theater’i, (Saksa teatrite kollektiivleping, Reichsarbeitsblatt 1937 VI, lk 1080, edaspidi „kollektiivleping”) artikkel 1 sätestab:
„1. Iga juriidiline isik, kes peab Kolmandas Reichis etendusasutust (etendusasutuse pidaja) on kohustatud tegema oma etendusasutusega töösuhtes olevatele loomingulistele töötajatele vanadus- ja toitjakaotuspensionikindlustuse vastavalt alljärgnevatele sätetele ning edastama igale loomingulisele töötajale kirjaliku teatise nende kindlustatuse kohta.
2. Konsulteerinud Kolmanda Reichi pädevate ministritega, määrab rahvavalgustus ja propagandaminister kindlaks kindlustusasutuse ja kindlustustingimused (põhikirja). Viimati nimetatud minister kinnitab ka kuupäeva, millest alates peab käesoleva kollektiivlepingu kohane kindlustus olema sõlmitud.
3. Käesoleva kollektiivlepingu mõttes on loomingulised töötajad need, kes on Kolmanda Reichi Kultuurikoja seaduse ja selle rakendusmääruste alusel Reichi Teatrikojas (lava sektsioon) kohustuslikult kindlustatud, eeskätt: lavastajad, näitlejad, dirigendid, lavastaja assistendid, kunstilised nõuandjad, koormeistrid, repetiitorid, ülevaatajad, etteütlejad ja sarnastel ametikohtadel töötavad isikud, vastutavad töötajad tehnika‑alal (sh pealavameistrid, lavakujunduse ja kostüümide järelevaatajad ning sarnastel ametikohtadel töötavad isikud, niivõrd kui nad on oma valdkonnas vastutavad) ning konsultandid, kooriliikmed, tantsijad ja juuksurid.”
16 Vastavalt kollektiivlepingu artiklile 4:
„Poole kindlustusmaksetest tasub etendusasutuse pidaja ja teise poole loominguline töötaja ise. Etendusasutuse pidaja on kohustatud tasuma kindlustusmaksed kindlustusasutusele.”
VddB põhikiri
17 VddB põhikirja §‑d 27, 32 ja 34 näevad ette:
„§ 27 – Pensionikindlustuse laad ja üldtingimused
1. Asjaolud, mille alusel tekib hüvitise saamise õigus, on töövõimetus või invaliidsus, ennetähtaegse vanaduspensioni määramine, vanaduspensioniikka jõudmine ja surm.
2. Taotluse alusel maksab asutus […] toitjakaotuspensionina […] lesknaise pensioni (§ 32 ja 33), leskmehe pensioni (§ 34) […] kui kindlustatul oli vahetult enne hüvitise saamise aluseks oleva asjaolu ilmnemist kohustuslik, vabatahtlik või edasikindlustus ning kui ooteajast on kinni peetud […].
§ 32 – Lesknaise pension
1. Kindlustatu või pensionäri lesel on õigus lesknaise pensionile, kui abielu kestis abikaasa surmapäevani.
§34 – Leskmehe pension
1. Kindlustatu või pensionäri lesel on õigus leskmehe pensionile, kui abielu kestis abikaasa surmapäevani.
18 Kõnesoleva põhikirja § 30 lõige 5 sätestab eeskirjad vanaduspensioni summa kindlaksmääramiseks, mille alusel toitjakaotushüvitis arvutatakse.
19 8. novembril 2001 sõlmis T. Maruko registreeritud kooselu seaduse algse redaktsiooni artikli 1 alusel registreeritud kooselu ühe teatri kostüümikunstnikuga.
20 Viimane oli VddB‑s kindlustatud alates 1. septembrist 1959 ning jätkas vabatahtlikult kindlustusmaksete tasumist ajavahemikel, mil tema kindlustus ei olnud kohustuslik.
21 T. Maruko kooselupartner suri 12. jaanuaril 2005.
22 17. veebruari 2005. aasta kirjas taotles T. Maruko VddB‑lt lesepensioni. VddB lükkas 28. veebruari 2005. aasta otsusega taotluse tagasi põhjusel, et üleelanud kooseluparterite jaoks põhikiri sellist toetust ette ei näe.
23 T. Maruko esitas kaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtusse. Tema väitel rikkus VddB keeldumine võrdse kohtlemise põhimõtet, kuna Saksa seadusandja võrdsustas alates 1. jaanuarist 2005 kooselu ja abielu, eelkõige lisades sotsiaalkindlustusseadustikku § 46 lõike 4. Keeldumine maksta isikule pärast tema kooselupartneri surma toitjakaotushüvitist samadel tingimustel üleelanud abikaasaga, on T. Maruko arvates selle isiku diskrimineerimine seksuaalse sättumuse alusel. T. Maruko väitel koheldakse kooselupartnereid halvemini kui abikaasasid hoolimata sellest, et nii nagu abikaasadki peavad ka esimesed teineteist toetama ja abistama, on teineteise suhtes kooseluks kohustatud ja kannavad teineteise ees vastutust. Kooselupartnerite varavahekord on Saksamaal sama, mis abikaasadel.
24 Küsides esiteks, kas VddB hallatav pensioniskeem on võrdsustatav riikliku sotsiaalkindlustusskeemiga direktiivi 2000/78 artikli 3 lõike 3 tähenduses ning kas see skeem jääb nimetatud direktiivi kohaldamisalast välja, osundab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et sellise võrdsustamise kasuks räägivad VddB kindlustuse kohustuslikkus seaduse alusel ning see, et etendusasutustes ei ole ette nähtud mingeid vastavat kindlustust puudutavaid läbirääkimisi. Eelotsustaotluse esitanud kohus lisab siiski, et väljaspool tööperioode on teatrite töötajatel võimalik jääda põhikohtuasjas kõne all olevas skeemis vabatahtlikult kindlustatuks, see skeem tugineb kapitalisatsiooni põhimõttele, poole kindlustusmaksetest tasub etendusasutuse pidaja ja teise poole kindlustatu, ning et VddB haldab ja reguleerib oma tegevust autonoomselt, föderaalse seadusandja sekkumiseta.
25 Arvestades VddB struktuuri ning etendusasutuste ja kindlustatute määravat mõju selle toimimisele, kaldub eelotsusetaotluse esitanud kohus oma sõnul arvama, et kõnesolev pensionikassa ei halda riikliku sotsiaalkindlustusskeemiga võrdsustatud skeemi direktiivi 2000/78 artikli 3 lõike 3 tähenduses.
26 Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib teiseks, kas põhikohtuasjas kõne all olevat toitjakaotushüvitist tuleb käsitada „töötasuna” direktiivi 2000/78 artikli 3 lõike 1 punkti c tähenduses, mis õigustaks selle direktiivi kohaldamist. Eelotsusetaotluse esitanud kohus tõdeb, et vastavalt Euroopa Kohtu praktikale kuuluvad toitjakaotushüvitised nimetatud „töötasu” mõiste kohaldamisalasse. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul ei ohusta seda tõlgendust ka asjaolu, et põhikohtuasjas kõne all olevat toitjakaotushüvitist ei maksta mitte töötajale endale, vaid tema üleelanud abikaasale, kuna selline hüvitis on soodustus, mis tuleneb töötaja kindlustatusest VddB hallatavas pensioniskeemis, nii et töötaja üleelanud abikaasa saab kõnealust hüvitist tööandja ja töötaja vahelise töösuhte raames.
27 Kolmandaks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas direktiivi 2000/78 artikliga 1 koostoimes artikli 2 lõike 2 punktiga a on vastuolus sellised põhikirja sätted, nagu käesolevas asjas kõne all oleva VddB põhikirja sätted, mille kohaselt ei saa isik pärast oma registreeritud kooselupartneri surma toitjakaotuspensioni, mis oleks samaväärne sellega, mida saab üleelanud abikaasa, ja seda vaatamata sellele, et registreeritud kooselupartnerid on nii nagu abikaasadki elanud vastastikust toetamist ja abistamist hõlmavas, ametlikult kogu eluks sõlmitud partnerlussuhtes.
28 Eelotsusetaotluse esitanud kohus on seisukohal, et kuna käesolev kohtuasi jääb direktiivi 2000/78 kohaldamisalasse ning esineb diskrimineerimine, siis võib T. Maruko selle direktiivi sätetele tugineda.
29 Eelotsusetaotluse esitanud kohus lisab, et vastupidi heteropaaridele, kes võivad abielluda ning saada vajadusel toitjakaotushüvitist, ei saanud kindlustatu ja põhikohtuasja kaebuse esitaja oma seksuaalse sättumuse tõttu ühelgi juhul täita abielu tingimust, millest VddB hallatav pensioniskeem seab sõltuvusse selle hüvitise maksmise. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates võib direktiivi 2000/78 artikliga 1 koostoimes artikli 2 lõike 2 punktiga a olla vastuolus, et sellised sätted nagu VddB põhikirja sätted, lubavad kõnealust hüvitist maksta üksnes üleelanud abikaasadele.
30 Eeldusel, et VddB põhikirja sätete taolised eeskirjad on vastuolus direktiivi 2000/78 artikliga 1 koostoimes artikli 2 lõike 2 punktiga a, küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus neljandaks, kas diskrimineerimine seksuaalse sättumuse alusel on direktiivi põhjendusega 22 arvestades lubatud.
31 Eelotsusetaotluse esitanud kohus tõdeb, et seda põhjendust ei ole direktiivi sisulises osas korratud. Nimetatud kohus küsib, kas selline põhjendus piirab direktiivi 2000/78 kohaldamisala. Eelotsusetaotluse esitanud kohus on seisukohal, et arvestades ühenduses kehtiva võrdse kohtlemise põhimõtte tähtsust, ei tuleks selle direktiivi põhjendusi tõlgendada laiendavalt. Selle kohta küsib eelotsustaotluse esitanud kohus, kas VddB keeldumine maksta toitjakaotuspensioni isikule, kelle kooselupartner on surnud, kujutab põhikohtuasjas endast lubatud diskrimineerimist vaatamata sellele, et see põhineb seksuaalsel sättumusel.
32 Viiendaks küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas toitjakaotuspension on tulenevalt 17. mai 1990. aasta otsusest kohtuasjas C‑262/88: Barber (EKL 1990, lk I‑1889) piiratud 1990. aasta 17. maile järgneva ajaga. Nimetatud kohus märgib, et põhikohtuasjas kõne all olevad siseriiklikud õigusnormid on hõlmatud EÜ artikliga 141, ning et selle artikli vahetule õigusmõjule võib tugineda üksnes 1990. aasta 17. maile järgnevail ajavahemikel tehtud töö kohta maksmisele kuuluvate hüvitiste puhul. Eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab selles osas 28. septembri 1994. aasta otsusele kohtuasjas C‑200/91: Coloroll Pension Trustees (EKL 1994, lk I‑4389).
33 Neil kaalutlustel otsustas Bayerisches Verwaltungsgericht München menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas kohustuslik kutsealane pensioniskeem — nagu käesolevas asjas VddB hallatav skeem — kujutab endast riikliku skeemiga võrdsustatud skeemi […] direktiivi 2000/78 […] artikli 3 lõike 3 tähenduses?
2. Kas kohustusliku kutsealase pensionikindlustuse asutuse poolt lesepensionina makstavaid toitjakaotushüvitisi tuleb käsitada töötasuna […] direktiivi 2000/78 […] artikli 3 lõike 1 punkti c tähenduses?
3. Kas [...] direktiivi 2000/78 [...] artikliga 1 koostoimes artikli 2 lõike 2 punktiga a on vastuolus täiendava pensioniskeemi põhikirja sätted, mille kohaselt registreeritud kooselupartner ei saa pärast oma kooselupartneri surma toitjakaotuspensioni, mis oleks samaväärne sellega, mida saab üleelanud abikaasa, ja seda vaatamata sellele, et registreeritud kooselupartnerid on nii nagu abikaasadki elanud vastastikust toetamist ja abistamist hõlmavas, ametlikult kogu eluks sõlmitud partnerlussuhtes?
4. Juhul kui vastus eelmistele küsimustele on jaatav, siis kas arvestades [...] direktiivi 2000/78 [...] põhjendusega 22, on lubatud diskrimineerimine seksuaalse sättumuse alusel?
5. Kas toitjakaotuspension on [eespool viidatud] kohtuotsuse Barber alusel piiratud 17. maile 1990 järgneva ajaga?”
Esimene, teine ja neljas küsimus
34 Esimese, teise ja neljanda küsimusega, millele tuleb vastata koos, küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt, kas VddB hallatava skeemi taolise kutsealase sotsiaalkindlustusskeemi raames makstavad toitjakaotushüvitised kuuluvad direktiivi 2000/78 kohaldamisalasse.
35 Esimese ja teise küsimuse kohta leiab VddB, et tema hallatav skeem on riiklik sotsiaalkindlustusskeem, ning et põhikohtuasjas kõne all olevat toitjakaotushüvitist ei saa käsitleda „töötasuna” direktiivi 2000/78 artikli 3 lõike 1 punkti c tähenduses. Järelikult jääb see hüvitis kõnealuse direktiivi kohaldamisalast välja.
36 Selle seisukoha toetuseks rõhutab VddB iseäranis, et ta on föderaalset haldust teostav avalik‑õiguslik isik ning et põhikohtuasjas kõne all oleva sotsiaalkindlustusskeemi näol on tegemist kohustusliku, seadusel põhineva sotsiaalkindlustusskeemiga. VddB lisab, et kollektiivleping on oma sisult seadus ja integreeriti koos VddB põhikirjaga 31. augusti 1990. aasta ühinemislepingusse, ning et kindlustuskohustus eksisteerib üldisel viisil määratletud töötajate kategooriate puhul. Põhikohtuasjas kõne all olev toitjakaotushüvitis ei ole tema väitel otseselt seotud teatud ametikohaga, vaid üldiste sotsiaalsete kaalutlustega. Toitjakaotushüvitis ei ole VddB väitel otseses sõltuvuses töötatud ajavahemikest ning selle summat ei arvutata viimase palga alusel.
37 Komisjon leiab seevastu, et põhikohtuasjas kõne all olev toitjakaotushüvitis kuulub direktiivi 2000/78 kohaldamisalasse, kuna seda makstakse eraisiku ja tema tööandja vahelise töösuhte alusel, kusjuures selline suhe toob kaasa töötaja kohustusliku kindlustamise VddB-s. Hüvitise suurus määratakse kindlaks vastavalt kindlustussuhte pikkusele ning tasutud kindlustusmaksetele.
38 Mis puudutab neljandat küsimust, siis rõhutavad nii T. Maruko kui ka komisjon, et direktiivi 2000/78 põhjendust 22 ei ole korratud üheski selle direktiivi artiklis. T. Maruko leiab, et kui ühenduse seadusandja oleks soovinud kõik perekonnaseisuga seotud hüvitised kõnesoleva direktiivi kohaldamisalast välja jätta, sisalduks selle direktiivi sisulises osas kõnealuse põhjenduse kohta mõni erisäte. Komisjoni väitel väljendab see põhjendus Euroopa Liidu pädevuse puudumist perekonnaseisu küsimustes.
39 VddB ja Ühendkuningriigi valitsus leiavad eelkõige, et direktiivi 2000/78 põhjendus 22 sisaldab selget ja üldist erandit ning määrab kindlaks selle direktiivi kohaldamisala. Seda ei kohaldata siseriiklikele õigusnormidele perekonnaseisu ja sellest sõltuvate soodustuste kohta, milleks on ka põhikohtuasjas kõne all olev toitjakaotushüvitis.
40 Direktiivi 2000/78 artikli 3 lõike 1 punktist c ja lõikest 3 tuleneb, et seda direktiivi kohaldatakse kõikide isikute suhtes nii avalikus kui ka erasektoris, sealhulgas avalik‑õiguslike isikute suhtes, eeskätt kui kõne all on töötasu tingimused, ning et seda ei kohaldata mingite riigiabi‑ või samalaadsetest kavadest, kaasa arvatud riigi sotsiaalkindlustus‑ või sotsiaalkaitsekavadest tehtavate maksete suhtes.
41 Arvestades neid sätteid koosmõjus direktiivi põhjendusega 13, tuleb mõista direktiivi 2000/78 kohaldamisala nii, et see ei hõlma sotsiaalkindlustus- ja sotsiaalkaitse skeeme, millega antavaid soodustusi ei loeta tasuks selles tähenduses, mis mõistele on antud EÜ artikli 141 kohaldamisel, ega riigi poolt eraldatud mis tahes summasid, mille eesmärk on tööle pääsemise võimaldamine või tööhõive säilitamine.
42 Seega tuleb teha kindlaks, kas VddB hallatava skeemi taolise kutsealase sotsiaalkindlustusskeemi raames makstavaid toitjakaotushüvitisi saab käsitleda „tasuna” EÜ artikli 141 tähenduses.
43 Nimetatud artikkel näeb ette, et tasu all mõistetakse harilikku põhi‑ või miinimumpalka või mõnd muud tasumoodust kas rahas või loonusena, mida töötaja tööandjalt oma töö eest otseselt või kaudselt saab.
44 Nagu Euroopa Kohus on juba otsustanud (vt 6. oktoobri 1993. aasta otsus kohtuasjas C‑109/91: Ten Oever, EKL 1993, lk I‑4879, punkt 8, ja 28. septembri 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑7/93: Beune, EKL 1994, lk I‑4471, punkt 21), ei välista teatud hüvitiste maksmine pärast töösuhte lõppemist, et need võiksid kujutada endast „tasu” EÜ artikli 141 tähenduses.
45 Euroopa Kohus on niisiis tunnustanud seda, et kollektiivlepinguga loodud kutsealases pensioniskeemis ettenähtud toitjakaotuspension kuulub eelnimetatud artikli kohaldamisalasse. Euroopa Kohus täpsustas kõnesolevas küsimuses, et sellist tõlgendust ei sea kahtluse alla asjaolu, et seda pensioni makstakse juba määratlusest tulenevalt mitte töötajale vaid viimase üleelanud abielupoolele, kuna see hüvitis põhineb üleelanud abielupoole abikaasa kindlustatusel vastavas skeemis, nii et üleelanud abielupool omandab õiguse pensionile nimetatud töötaja ja tööandja vahelise töösuhte raames ning seda makstakse talle tulenevalt nimetatud töötaja töösuhtest (vt eespool viidatud kohtuotsus Ten Oever, punktid 12 ja 13; eespool viidatud kohtuotsus Coloroll Pension Trustees, punkt 18; 17. aprilli 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑147/95: Evrenopoulos, EKL 1997, lk I‑2057, punkt 22, ja 9. oktoobri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑379/99: Menauer, EKL 2001, lk I‑7275, punkt 18).
46 Lisaks täpsustas Euroopa Kohus, et selle hindamisel, kas vanaduspension – mille alusel vajadusel arvutatakse toitjakaotuspension nii nagu põhikohtuasjas – kuulub EÜ artikli 141 kohaldamisalasse, võib tema menetluses olnud kohtuasjades pensioniskeemi kvalifitseerimiseks sedastatud kriteeriumide hulgast ainsana pidada määravaks kõnesoleva artikli sõnastusel põhinevat nn töösuhte kriteeriumi, mis tugineb konstateeringul, et töötajale makstakse vanaduspensioni tulenevalt tema töösuhtest endise tööandjaga (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsused Beune, punkt 43; Evrenopoulos, punkt 19; 29. novembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑366/99: Griesmar, EKL 2001, lk I‑9383, punkt 28; 12. septembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑351/00: Niemi, EKL 2002, lk I‑7007, punktid 44 ja 45, ja 23. oktoobri 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑4/02 ja C‑5/02: Schönheit ja Becker, EKL 2003, lk I‑12575, punkt 56).
47 Mõistagi ei saa seda kriteeriumi pidada ainsaks, kuna riiklikest sotsiaalkindlustusskeemidest makstavate pensionide puhul võidakse täielikult või osaliselt arvesse võtta töö eest makstud tasu (vt eespool viidatud kohtuotsused Beune, punkt 44; Evrenopoulos, punkt 20; Griesmar, punkt 29; Niemi, punkt 46, ning Schönheit ja Becker, punkt 57).
48 Sotsiaalpoliitilised, riigikorralduslikud või eetilised kaalutlused või isegi eelarvekaalutlused, mida siseriiklik seadusandja arvestas või võis arvestada skeemi kehtestamisel, ei saa prevaleerida, kui pension puudutab vaid üht erilist töötajate kategooriat, sõltub otseselt töötatud ajast ning kui pensionisumma arvutatakse viimase palga alusel (vt eespool viidatud kohtuotsused Beune, punkt 45; Evrenopoulos, punkt 21; Griesmar, punkt 30; Niemi, punkt 47, ning Schönheit ja Becker, punkt 58).
49 VddB hallatava kohustusliku kutsealase skeemi kohta tuleb esiteks tõdeda, et see rajaneb kollektiivlepingul, mille eesmärk, nagu selgub eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud asjaoludest, on täiendada riiklike üldkohaldatavate õigusaktide alusel maksmisele kuuluvaid sotsiaalhüvitisi.
50 Teiseks on selge, et seda skeemi rahastavad üksnes vastava valdkonna töötajad ja tööandjad ning puudub rahastamine riiklikest vahenditest.
51 Kolmandaks selgub toimikust, et vastavalt kollektiivlepingu §‑le 1 on see skeem suunatud Saksa teatrites töötavatele loomingulistele töötajatele.
52 Nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 70, on toitjakaotuspensioni õiguse tunnustamiseks nõutav, et vastava pensioniõigusega isiku abikaasa oleks olnud enne surma VddB-s kindlustatud. Selle kindlustusega liitumine on kohustuslik Saksa teatrite loomingulistele töötajatele. Samuti puudutab see hulka isikuid, kes otsutavad end vabatahtlikult VddB-s kindlustada, kusjuures selline kindlustamine on võimalik siis, kui vastav isik suudab tõendada, et ta on eelnevalt töötanud teatava arvu kuid mõnes Saksa teatris.
53 Eespool nimetatud kohustuslikult ja vabatahtlikult kindlustatud isikud moodustavad seega erilise töötajate kategooria.
54 Mis puudutab lisaks kriteeriumi, mille kohaselt pension peab otseselt sõltuma töötatud ajast, tuleb nentida, et VddB põhikirja § 30 lõike 5 järgi määratakse vanaduspensioni summa, mille alusel toitjakaotushüvitis arvutatakse, kindlaks vastavalt töötaja kindlustuse kestusele, kusjuures selline lahendus tuleneb loogiliselt kõnesoleva – vastavalt käesoleva otsuse punktides 52 ja 53 rõhutatule kaht kindlustusliiki katva – kutsealase pensioniskeemi ülesehitusest.
55 Kõnealuse vanaduspensioni summa ei ole kinnitatud seadusega, vaid arvutatakse vastavalt VddB põhikirja § 30 lõikele 5, võttes aluseks töötaja poolt kindlustuse kestel makstud kindlustusmaksete kogusumma ja kohaldades sellele diskontotegurit.
56 Järelikult, nagu märkis ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 72, tuleneb põhikohtuasjas kõne all olev toitjakaotushüvitis T. Maruko kooselupartneri töösuhtest ning seega tuleb see kvalifitseerida „tasuna” EÜ artikli 141 tähenduses.
57 Nimetatud järeldust ei sea kahtluse alla asjaolu, et VddB on avalik‑õiguslik isik (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Evrenopoulos, punktid 16 ja 23, ega ka see, et põhikohtuasjas kõne all oleva toitjakaotushüvitise saamise õiguse andev liikmelisus vastavas skeemis on kohustuslik (vt selle kohta 25. mai 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑50/99: Podesta, EKL 2000, lk I‑4039, punkt 32).
58 Mis puudutab direktiivi 2000/78 põhjenduse 22 ulatust, siis sätestab viimane, et see direktiiv ei piira siseriiklikke õigusnorme perekonnaseisu ning sellest sõltuvate soodustuste kohta.
59 Perekonnaseis ja sellest sõltuvad soodustused on küll liikmesriikide pädevusse kuuluvad valdkonnad ning ühenduse õigus seda pädevust ei kahanda. Siiski tuleb meenutada, et liikmesriigid peavad selle pädevuse teostamisel järgima ühenduse õigust, eelkõige diskrimineerimiskeelu põhimõtet käsitlevaid sätteid (vt analoogia alusel 16. mai 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑372/04: Watts, EKL 2006, lk I‑4325, punkt 92, 19. aprilli 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑444/05: Stamatelaki, EKL 2007, lk I‑3185, punkt 23).
60 Kuna selline toitjakaotushüvitis, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kvalifitseeriti „tasuna” EÜ artikli 141 tähenduses ning see kuulub direktiivi 2000/78 kohaldamisalasse, ei saa selle direktiivi põhjendus 22, käesoleva otsuse punktides 49–57 esitatud põhjustel selle direktiivi kohaldamist kahtluse alla seada.
61 Neil tingimustel tuleb vastata esimesele, teisele ja neljandale küsimusele, et VddB hallatava kutsealase pensioniskeemi taolisest skeemist saadav toitjakaotushüvitis kuulub direktiivi 2000/78 kohaldamisalasse.
62 Kolmanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas direktiivi 2000/78 artikliga 1 koostoimes artikliga 2 on vastuolus sellised õigusnormid nagu on kõne all põhikohtuasjas, mille kohaselt ei saa üleelanud kooselupartner pärast oma registreeritud kooselupartneri surma toitjakaotuspensioni, mis oleks samaväärne sellega, mida saab üleelanud abikaasa, ja seda vaatamata sellele, et registreeritud kooselupartnerid on nii nagu abikaasadki elanud vastastikust toetamist ja abistamist hõlmavas, ametlikult kogu eluks sõlmitud partnerlussuhtes.
63 T. Maruko ja komisjon väidavad, et põhikohtuasjas kõne all olev keeldumine maksta toitjakaotushüvitist üleelanud kooselupartneritele, on kaudne diskrimineerimine direktiivi 2000/78 mõttes, kuna kaks samasoolist isikut ei saa Saksamaal abielluda, ega või ka järelikult saada kõnealust hüvitist, mida on võimalik maksta üksnes üleelanud abikaasadele. Nende väitel on abikaasad ja kooselupartnerid samalaadses õiguslikus olukorras, mis õigustab vastava hüvitise maksmist üleelanud kooselupartneritele.
64 VddB leiab, et puudub mis tahes põhiseaduslik kohustus kohelda abielu ja registreeritud kooselu sotsiaalhooldusõiguse või sotsiaalkindlustuse seisukohalt identselt. Registreeritud kooselu kujutab endast tema väitel sui generis institutsiooni ja uut õiguslikku olukorda isikute jaoks. Saksa õigusnormidest ei ole võimalik tuletada mis tahes kohustust abikaasasid ja kooselupartnereid võrdselt kohelda.
65 Vastavalt direktiivi 2000/78 artiklile 1 on selle direktiivi eesmärk võidelda teatavat tüüpi diskrimineerimise vastu töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, sh diskrimineerimise vastu seksuaalse sättumuse alusel, et tagada liikmesriikides võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamine.
66 Vastavalt sama direktiivi artiklile 2 tähendab „võrdse kohtlemise põhimõte”, et ei esine otsest ega kaudset diskrimineerimist ühelgi selle direktiivi artiklis 1 nimetatud põhjusel. Direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 2 punkti a järgi peetakse otseseks diskrimineerimiseks seda, kui ükskõik millisel selle direktiivi artiklis 1 nimetatud põhjusel koheldakse ühte inimest halvemini, kui teist inimest samalaadses olukorras. Artikli 2 lõike 2 punkti b alapunkti i kohaselt peetakse kaudseks diskrimineerimiseks seda, kui väliselt neutraalne säte, kriteerium või tava seab konkreetse usutunnistuse või veendumuste, puude, vanuse või seksuaalse sättumusega isikud teistega võrreldes ebasoodsamasse olukorda, välja arvatud juhul, kui kõnealune säte, kriteerium või tava on objektiivselt põhjendatav õiguspärase eesmärgiga ja selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud.
67 Eelotsusetaotluses sisaldunud andmetest selgub, et alates 2001. aastast ehk registreeritud kooselu seaduse algversiooni jõustumise aastast, on Saksamaa Liitvabariik oma õiguskorda kohandanud, et võimaldada samast soost isikutel elada vastastikust toetamist ja abistamist hõlmavas, ametlikult kogu eluks sõlmitud partnerlussuhtes. Olles otsustanud mitte lubada neil isikutel abielluda, jättes selle võimaluse sama moodi kui varem üksnes eri soost isikutele, seadis kõnealune liikmesriik samasooliste isikute jaoks sisse erineva süsteemi – registreeritud kooselu, mille tingimused ühtlustati järk‑järgult abielu omadega.
68 Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib selle kohta, et 15. detsembri 2004. aasta seadus aitas kaasa registreeritud kooselule kehtestatud korra ühtlustamisele abielule kohaldatava korraga. Selle seadusega viis Saksa seadusandja sisse muudatused sotsiaalkindlustusseadustiku VI raamatusse – Riiklik pensionikindlustusskeem, eeskätt lisades selle raamatu §‑le 46 lõike 4, millest tuleneb, et registreeritud kooselu on selle sättega reguleeritud lesepensioni puudutavas abieluga võrdsustatud. Analoogselt muudeti ka teisi kõnealuse VI raamatu sätteid.
69 Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et arvestades abielu ja registreeritud kooselu sellist lähendamist – mida nimetatud kohus peab järkjärguliseks võrdsustamiseks ja mis tuleneb tema sõnul registreeritud kooselu seaduses kehtestatud korrast ning eelkõige 15. detsembri 2004. aasta seadusega sisseviidud muudatustest –, asetab registreeritud kooselu, olemata küll abieluga identne, samast soost isikud põhikohtuasjas kõne all oleva toitjakaotushüvitise puhul abikaasadega samalaadsesse olukorda.
70 Eelotsustaotluse esitanud kohus tõdeb, et vastavalt VddB põhikirja sätetele on toitjakaotuspensioni maksmine võimalik üksnes üleelanud abikaasadele ning seda keeldutakse maksmast üleelanud kooselupartneritele.
71 Ülalmainitud juhul koheldakse kooselupartnereid toitjakaotuspensioni saamist puudutavas seega üleelanud abikaasadest halvemini.
72 Eeldades, et eelotsusetaotluse esitanud kohus otsustab, et üleelanud abikaasad ja kooselupartnerid on samalaadses olukorras, mis puudutab kõnealust toitjakaotushüvitist, siis tuleb selliseid õigusnorme, nagu on kõne all põhikohtuasjas, pidada otseseks diskrimineerimiseks seksuaalse sättumuse alusel direktiivi 2000/78 artikli 1 lõike 2 ja artikli 2 punkti a mõttes.
73 Neil kaalutlustel tuleb kolmandale eelotsuse küsimusele vastata, et direktiivi 2000/78 artikliga 1 koosmõjus artikliga 2 on vastuolus sellised õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mille kohaselt ei saa üleelanud kooselupartner oma partneri surma korral toitjakaotuspensioni, mis oleks samaväärne sellega, mida saab üleelanud abikaasa, olgugi et siseriikliku õiguse kohaselt asetab registreeritud kooselu samast soost isikud kõnesoleva toitjakaotushüvitise puhul abikaasadega samalaadsesse olukorda. Eelotsustaotluse esitanud kohus peab välja selgitama, kas üleelanud kooselupartner on samalaadses olukorras abikaasaga, kellel on õigus saada VddB hallatavas kutsealases pensioniskeemis ettenähtud toitjakaotushüvitist.
74 Viienda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas juhul, kui Euroopa Kohus leiab, et sellised õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, on vastuolus direktiiviga 2000/78, on põhjust piirata eespool viidatud kohtuotsuse Barber alusel põhikohtuasjas kõne all oleva toitjakaotushüvitise ajalist kehtivust ja eelkõige piirata seda 17. maile 1990 järgneva ajaga.
75 VddB leiab, et kohtuotsuse Barber aluseks olnud kohtuasi erines põhikohtuasjast nii faktiliselt kui õiguslikult, ning et direktiivile 2000/78 ei saa anda tagasiulatuvat jõudu, otsustades, et selle direktiivi kohaldamise kuupäev on varasem kuupäevast, mil möödus liikmesriikidele selle direktiivi ülevõtmiseks antud tähtaeg.
76 Komisjon on seisukohal, et viiendale küsimusele ei ole vaja vastata. Komisjoni hinnangul erines kohtuotsuse Barber aluseks olnud kohtuasi põhikohtuasjast nii faktiliselt kui õiguslikult ning ta rõhutab, et direktiiv 2000/78 ei sisalda ühtki sätet, mis näeks ette erandi seksuaalse sättumuse alusel mittediskrimineerimise põhimõttest. Komisjon täpsustab, et erinevalt põhikohtuasjast oli eespool viidatud kohtuotsuse Barber aluseks olnud kohtuasjas tähelepanu keskmes EÜ artikli 141 uue tõlgenduse võimalikud rahalised tagajärjed. Ta väidab selle kohta, et kuna registreeritud kooselu seadus jõustus alles 1. augustil 2001 ning kuna Saksa seadusandja on kehtestanud alates 1. jaanuarist 2005 registreeritud kooselu ja abielu võrdse kohtlemise sotsiaalkindlustuseeskirjade valdkonnas, siis ei tekita sellise võrdsuse arvessevõtt kutsealastele pensioniskeemidele rahalisi raskusi.
77 Kohtupraktika kohaselt võib Euroopa Kohus, arvestades keerukaid probleeme, mida kohtuotsus võib minevikus asetleidnu suhtes esile kutsuda, erandlikult otsustada piirata mis tahes huvitatud isikute võimalust tugineda Euroopa Kohtu poolt õigusnormile eelotsusemenetluses antud tõlgendusele. Sellise piirangu võib heaks kiita üksnes Euroopa Kohus samas kohtuotsuses, milles otsustatakse taotletud tõlgenduse üle (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Barber, punkt 41, ja 6. märtsi 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑292/04: Meilicke jt, EKL 2007, lk I‑1835, punkt 36).
78 Toimikust ei selgu, et käesoleva kohtuotsuse ajalise kehtivuse piiramata jätmine võiks tagasiulatuvalt ohustada VddB hallatava skeemi taolise skeemi rahalist tasakaalu.
79 Eeltoodust tuleneb, et puudub vajadus piirata käesoleva otsuse ajalist kehtivust.
1. Versorgungsanstalt der deutschen Bühnen’i hallatava kutsealase pensioniskeemi taolisest skeemist saadav toitjakaotushüvitis kuulub nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, kohaldamisalasse.
2. Direktiivi 2000/78 artikliga 1 koosmõjus artikliga 2 on vastuolus sellised õigusnormid, nagu on kõne all põhikohtuasjas, mille kohaselt ei saa üleelanud kooselupartner oma partneri surma korral toitjakaotuspensioni, mis oleks samaväärne sellega, mida saab üleelanud abikaasa, olgugi et siseriikliku õiguse kohaselt asetab registreeritud kooselu samast soost isikud kõnesoleva toitjakaotushüvitise puhul abikaasadega samalaadsesse olukorda. Eelotsustaotluse esitanud kohus peab välja selgitama, kas üleelanud kooselupartner on samalaadses olukorras abikaasaga, kellel on õigus saada Versorgungsanstalt der deutschen Bühnen’i hallatavas kutsealases pensionikindlustusskeemis ettenähtud toitjakaotushüvitist.

matches:
§ 1
§ 2
§ 1360
§ 1360
§ 16
§ 11
§ 46
§ 47
§ 90
§ 107
§ 120
§ 32
§34
§ 30
§ 46
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
Kohus
Kohus
Kohus
§ 30
§ 30
kohus
sui generis
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
Kohus
Kohus
kohus


Klassifitseerimata laevade seadistamise ja varustamise nõuded – Riigi Teataja
Klassifitseerimata laevade seadistamise ja varustamise nõuded - sisukord
§ 11 Raadioseadmed – mereala A2
§ 12 Raadioseadmed – mereala A3
§ 23 Nõuded laevale kogumahutavusega 1600 ja enam
Määrus kehtestatakse «Meresõiduohutuse seaduse» (RT I 2002, 1, 1; 61, 375; 63, 387) § 19 lõike 6 alusel.
16) raadioside eeskiri (Radio Regulations) – raadioside eeskiri, mis on lisatud või mida vaadeldakse lisana kõige viimase kehtiva «Rahvusvahelise Telekommunikatsioonikonventsiooni» (RT II 2000, 12, 72) juurde;
18) mereala A2 – mereala, väljaspool mereala A1, kus raadiotelefoniside tagatakse vähemalt ühe MF kaldaraadiojaamaga koos ööpäevaringse DSC hädahäire edastamise;
2) ARPA (Automatic Radar Plotting Aid) – automaatne radarplanšett;
(1) Pärast käesoleva määruse jõustumist laevale paigaldatavad seadmed ja varustus peavad vastama «Meresõiduohutuse seaduse» § 19 lõike 4 alusel kehtestatud laevade ohutusvarustusele esitatavatele nõuetele.
1) VHF raadioseadmega, mis tagab teadete edastamise ja vastuvõtu DSC-ga sagedusel 156,525 MHz (70. kanal). Samuti peab olema võimalus edastada kohast, kust tavaliselt toimub laeva juhtimine, hädateadet 70. kanalil;
4) sagedusribas 9 GHz töötava SART-ga (võib olla üks nendest, mida kasutatakse päästevahendites), mis peab olema paigaldatud nii, et seda oleks kerge kasutada;
7) satelliit-EPIRB-iga, millega saab edastada hädateadet polaarorbiidil asuva satelliitsüsteemi kaudu sagedusribas 406 MHz või kui laev sõidab ainult rajoonis, mida hõlmab INMARSAT, siis geostatsionaarse INMARSAT satelliitsüsteemi kaudu sagedusribas 1,6 GHz. Nimetatud satelliit-EPIRB peab olema selline, mida üks inimene saab käsitsi maha võtta ja kanda päästepaati või -parve ja mis on paigaldatud kergesti ligipääsetavasse kohta, mis laeva uppumise korral tõuseb vabalt veepinnale ja automaatselt aktiviseerub ning mida saab käsitsi aktiviseerida.
(2) Laeval kogupikkusega alla 24 m, mida kasutatakse ainult kohalikus rannasõidus, ei pea olema käesoleva paragrahvi lõike 1 punktides 4–6 nimetatud seadmeid.
(3) Ajani, mil Eesti vetes toimub raadiovaht VHF 16. kanalil, peab laev kogupikkusega alla 24 m, mille sõidupiirkond on kuni 10 miili varjumispaigast ja mida kasutatakse ainult kohalikus rannasõidus, olema varustatud vähemalt ühe statsionaarse või GMDSS nõuetele vastava kantava VHF kahepoolse raadiotelefoniside vahendiga, mis võimaldab sidet kanalitel 6, 13 ja 16.
(1) Lisaks §-s 9 loetletud raadioseadmetele, peab laev, mis sõidab ainult merealas A1, olema varustatud ühega alljärgnevatest raadioseadmetest, millega saab kohast, kust tavaliselt toimub laeva juhtimine, edastada hädateadet suunal «laev–kallas»:
1) VHF raadioseadmega, kasutades DSC-d. Seda nõuet võib täita käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud EPIRB-iga, paigaldades selle kas koha lähedale, kust tavaliselt toimub laeva juhtimine või sealt seda distantsjuhtimisega aktiviseerides;
5) geostatsionaarse INMARSAT satelliitsüsteemi kaudu töötava raadioseadmega. Seda nõuet võib täita INMARSAT maapealse laevajaama abil või § 9 lõige 1 punktis 7 nimetatud EPIRB-iga, paigaldades selle kas koha lähedale, kust tavaliselt toimub laeva juhtimine või sealt seda distantsjuhtimisega aktiviseerides.
§ 11. Raadioseadmed – mereala A2
(1) Lisaks §-s 9 loetletud raadioseadmetele, peab laev, mis sõidab merealas A2, olema varustatud:
3) seadmetega, mis võimaldavad edastada hädateadet suunal «laev–kallas» MF sidest erinevate võimalustega, kas polaarorbiidil asuva satelliitsüsteemi kaudu sagedusel 406 MHz või HF sagedusribas, kasutades DSC-d või geostatsionaarse INMARSAT satelliitsüsteemi kaudu (seda nõuet võib täita INMARSAT maapealse laevajaama abil) või § 9 lõike 1 punktis 7 nimetatud EPIRB-iga, paigaldades nimetatud seadmed koha lähedale, kust tavaliselt toimub laeva juhtimine või sealt seda distantsjuhtimisega aktiviseerides.
(2) Peab olema võimalus edastada hädateadet käesoleva paragrahvi lõike 1 punktides 1 ja 3 nimetatud raadioseadmetega kohast, kust tavaliselt toimub laeva juhtimine.
§ 12. Raadioseadmed – mereala A3
(1) Lisaks §-s 9 loetletud raadioseadmetele, peab laev, mis sõidab merealas A3 ning kui laevas puuduvad käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud raadioseadmed, olema varustatud:
1) INMARSAT maapealse laevajaamaga, mis võimaldab hädateadete edastamist ja vastuvõttu, kasutades tähttrükkimise telegraafi, samuti väljakutseid ja vastuvõttu hädateadete prioriteediga ning teostada vahti hädahäirete jälgimiseks suunal «kallas–laev» (kaasa arvatud need teated, mis on adresseeritud määratletud geograafilisele alale) ning tavaraadiosidet, kasutades kas raadiotelefoni või tähttrükkimise telegraafi;
5) omama võimalust edastada hädahäiret kohast, kust tavaliselt toimub laeva juhtimine § 10 lõike 1 punktides 1, 2 ja 4 ning § 10 lõike 2 punktides 1 ja 3 nimetatud raadioseadmetega.
Lisaks §-s 9 sätestatud nõuetele peavad laevad, mis sõidavad kõikidel merealadel, olema varustatud § 10 lõike 2 nõudele vastava raadioseadmega, arvestades seda, et § 12 lõike 2 punktis 3 nimetatud INMARSAT seadet ei saa lugeda alternatiiviks § 12 lõike 2 punktis 3 nimetatud EPIRB-ile. Samuti peab kõikidel merealadel sõitev laev vastama § 12 lõike 2 punktis 3 nimetatud nõuetele.
3) DSC häda- ja ohutusesagedustel 2187,5 kHz ja 8414,5 kHz ja kui laev on varustatud kooskõlas § 12 lõike 2 punktiga 2 või §-ga 13 ning MF/HF raadioseadmega, siis vähemalt ühel järgmistest DSC häda- ja ohutusesagedustest (sõltuvalt kellaajast ja geograafilisest asukohast): 4207,5 kHz, 6312 kHz, 12577 kHz või 16804,5 kHz. Raadiovahti võib pidada skaneeriva vastuvõtja abil;
(2) Laev peab olema varustatud reservelektrienergiaallikaga või -allikatega, mis varustavad häda- ja ohutusesidet tagavaid raadioseadmeid toitega juhul, kui langevad rivist välja põhi- ning avariielektrienergiaallikad. Reservelektrienergiaallikas(d) pea(b)vad tagama § 9 lõike 1 punktides 1 ja 2 nõutud VHF raadioseadme ja sõltuvalt sellest, millise mereala tarbeks on laev seadistatud, kas § 11 lõike 1 punktis 1 ettenähtud MF raadioseadme või § 12 lõike 2 punktis 1 või §-s 11 ettenähtud MF/HF raadioseadme või § 12 lõike 1 punktis 1 ettenähtud INMARSAT maapealse laevajaama, aga samuti ühe käesoleva paragrahvi lõigetes 4, 5 ja 8 nimetatud seadmete üheaegse töö:
(8) Paragrahvi 7 punkti 9 nõude kohase tavaraadiosidet tagavate seadmete riket ei tohi võtta aluseks laeva merekõlbmatuks tunnistamisel või laeva kinnipidamiseks sadamas, kus remondivõimalus reaalselt puudub, kuid seda tingimusel, et laeval on täidetud kõik häda- ja ohutuseside funktsioonid.
13. Tähegloobus – – – 1 1
14. Stopper 1 1 1 3 3
15. Binokkel 1 1 1 2 2
16. Anemomeeter – – 1 2 2
17. Aneroid baromeeter – 1 1 1 1
18. Barograaf – – – 1 1
19. Välisõhu termomeeter – – 1 1 1
20. Merevee termomeeter – – – 1 1
21. Krenomeeter 1 1 1 2 2
22. Signaallamp – 1 1 1 1
23. Kaarditöö instrumendid (komplekt) 1 1 2 2 2
24. Laeva kell 1 2 2 2 2
(6) Peamagnetkompassi deviatsiooni parandus peab olema viidud miinimumini ja laeval peab olema deviaatori poolt koostatud jääkdeviatsiooni tabel või graafik. Jääkdeviatsioon erinevuse korral rohkem kui ± 3° tabelis või graafikus näidatust, tuleb deviaatori poolt läbi viia uued deviatsioonitööd ning koostada uus jääkdeviatsiooni tabel või graafik.
(7) Laevas, kus on nõutud peamagnetkompass, peab olema kompassi paranduste raamat ja tagatud selle regulaarne täitmine (vähemalt üks kord navigatsioonivahi jooksul).
(10) Laevas peab olema kas ülemaailmse satelliitnavigatsioonisüsteemi või maalasuvate raadionavigatsioonisüsteemide vastuvõtja või muud vahendid, mis on suutelised kogu kavandatava reisi vältel pidevalt tagama laeva asukoha automaatse määramise ja uuendamise. Kohaliku rannasõidu laevad kogumahutavusega alla 150 ja siseveelaevad vabastatakse ülalnimetatud nõude täitmisest.
(2) Laeval, millele laieneb peamagnetkompassi omamise nõue, peab olema lisaks peamagnetkompassile tagavara magnetkompass juhul, kui puudub eraldiseisev roolikompass või vurrkompass.
2) logi või mõni muu seade, mis tagab vähemalt vee suhtes mõõdetud laeva kiiruse ja läbitud vahemaa näitude saamise ja nende kuvamise navigatsioonisillas.
(2) Rahvusvahelisi reise sooritavallaeval kogumahutavusega 300 ja enam, rahvusvahelisi reise mittesooritaval kaubalaeval kogumahutavusega 500 ja enam ning kõikidel reisilaevadel peab lisaks §-des 19 ja 20 toodud nõuetele olema paigaldatud AIS vastavalt § 77 lõikes 3 toodud tähtaegadele.
§ 23. Nõuded laevale kogumahutavusega 1600 ja enam
(1) Laeval kogumahutavusega 1600 ja enam, peab lisaks §-des 19–22 toodud nõuetele olema:
1) tagatud vurrkompassi kordaja või kordajate olemasolu ning paigutus selliselt, et oleks võimalus võtta peilingut 360° horisontaalnurga ulatuses (nii palju kui see on praktiliselt võimalik);
2) kas sagedusribas 3 GHz töötav radar või teine sagedusribas 9 GHz töötav radar või mõni muu täielikult sõltumatu seade ja ARPA (kui laeva kogumahutavus on 3000 ja enam).
(3) Laev kogumahutavusega 1600 ja enam, mis on ehitatud pärast 1. septembrit 1984. a, peab lisaks §-des 19–22 toodud nõuetele olema varustatud ARPA-ga, mis peab vastama IMO resolutsiooni A.823(19) nõuetele või muu vahendiga kokkupõrke riski määramiseks.
(4) Veeteede Amet võib vabastada laeva käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud ARPA omamise nõudest, kui see nõue on põhjendamatu laeva tüübist või sõidupiirkonnast tingituna ja laeval on muud vahendid kokkupõrke riski määramiseks.
(1) AIS peab:
1) automaatselt varustama sobivalt seadmestatud kaldajaamu, teisi laevu, lennukeid ja helikoptereid informatsiooniga, mis sisaldab laeva identifitseerimisandmeid, tüüpi, asukohta, kurssi, kiirust, seisundit ja muud ohutusega seotud informatsiooni;
2) automaatselt vastu võtma käesoleva paragrahvi lõike 1 lõike punktis 1 nimetatud informatsiooni samalaadselt seadistatud laevadelt;
3) teostama laevade seiret ning nende liikumise jälgimist;
4) vahetama andmeid kaldal asuvate seadmetega.
(1) Reisilaev peab olema varustatud kollektiivsete päästevahenditega (kollektiivsete päästevahenditega varustatud inimeste arv protsentides) järgmiselt:
(sõidupiirkonna järgi) Päästepaadid eraldi mõlemas pardas Päästeparved eraldi mõlemas pardas Taavetiga allalastavad päästeparved
37% 25% 13%
50% 25% –
– 125% –
(2) IV klassi laeval on lubatud kasutada LSA koodeksile mittevastavaid ja jäiku päästeparvi.
(3) IV klassi laeval on lubatud kasutada LSA koodeksile mittevastavaid ja jäiku päästeparvi.
(6) Kalalaev kogupikkusega 75 m ja enam, mis on ehitatud enne 1. juulit 1986. a, ning kalalaev kogupikkusega alla 75 m peab olema varustatud spetsiaalse valvepaadiga, kui laeval puudub valvepaadile kehtestatud nõuetele vastav päästepaat.
(7) Valvepaati ei pea olema kalalaeval kogupikkusega alla 45 m. Valvepaadi puudumisel peavad olema teised abivahendid merrekukkunu päästmiseks.
(8) Kohaliku rannasõidu ja sisevee (IV ja V klassi) kalalaeva kogupikkusega alla 15 m, varustamine päästeparvedega ei ole kohustuslik järgmistel juhtudel:
29) üks prožektor, mis valgustab öisel ajal efektiivselt heledavärvilist 18 m laiust objekti 180 meetri kauguselt perioodiliselt 6 või pidevalt 3 tunni jooksul;
30) LSA koodeksi reegli II/2.5 nõuetele vastavad termilised kaitsevahendid, mis tagavad 10%-lise varustatuse paati lubatud inimeste arvust, kuid mitte vähem kui kaks ülikonda, eelistatav on suurem arv;
11) üks prožektor, mis valgustab öisel ajal efektiivselt heledavärvilist 18 m laiust objekti 180 meetri kauguselt perioodiliselt 6 või pidevalt 3 tunni jooksul;
(5) Pääste- ja valvepaadi veeskamisseadmed peavad olema varustatud mehhaanilise jõuajamiga vintsiga, mis tagab inimeste ja varustusega täielikult komplekteeritud pääste- ja valvepaadi tõstmise kiirusega mitte vähem kui 0,3 m/sek.
(13) Rahvusvahelisi reise mittesooritavallaeval võib liiniheitja komplektis olla 2 raketti ja 2 padrunit. Laev kogupikkusega alla 24 m, siseveelaev, olemasolev kalalaev ja laev, mille sõidurajooniks on reid, ei pea omama liiniheitjat.
(7) Laeval kogumahutavusega 400 ja enam ning laeval inimeste arvuga 10 ja enam, peab konteinerite maht olema vähemalt 400 liitrit.
(8) Laeval kogumahutavusega alla 400 ja laeval inimeste arvuga alla 10, peab konteinerite maht olema vähemalt 100 liitrit.
(9) Rannasõidu- ja siseveelaeval inimeste arvuga alla 15, peab olema vähemalt üks prügikonteiner, mahuga vähemalt 30 liitrit.
(1) Laeval kogumahutavusega 75 ja enam, kus ehituslikult on ette nähtud ankruseadmed, peab olema 2 vööriankrut, ankruketid või -trossid, pidurid ankrute kinnitamiseks käigus, vahendid ankruketi kinnitamiseks ketikastis ja selle kiireks vabastamiseks, ankruklüüsid, jõuajamiga ankrupeli või -kepsel koos piduritega. Laeval kogumahutavusega 500 ja enam peab lisaks kahele vööriankrule olema varuankur.
(4) Ankrupeli või -kepsliga, mis on jõuajamiga, peab saama üheaegselt hiivata kaht ankrut, mis ei ole põhjas, sügavuselt 45 m kiirusega vähemalt 8 m/sek ja üht ankrut kiirusega vähemalt 12 m/sek.
(1) Laev tuleb viia vastavusse käesoleva määruse nõuetega pärast määruse jõustumist esimeseks iga-aastaseks ülevaatuseks.
(3) Paragrahvi 21 lõikes 2 loetletud laevadele peab AIS olema paiga ldatud järgmistel tähtaegadel:
1) 1. jaanuariks 2004. a – laevale, mis on ehitatud 1. juulil 2002. a või hiljem;
2) rahvusvahelisi reise sooritavale laevale, mis on ehitatud enne 1. juulit 2002. a järgnevalt: reisilaevale mitte hiljem kui 1. jaanuariks 2004. a ning teistele laevatüüpidele mitte hilj em kui 31. detsember 2004. a.;
3) reidil (väljaspool sadama akvatooriumit) töötavale punkerlaevale sõltumata kogumahutavusest esimeseks ohutusvarustuse ülevaatuseks pärast 1. jaanuarit 2004. a.


Infoturbe juhtimise süsteem – Riigi Teataja
Infoturbe juhtimise süsteem
Infoturbe juhtimise süsteem - sisukord
§ 3 Asutuse juhi ülesanded
§ 4 Infoturbe juhtimise süsteemi nõuded ja infoturbejuhi ülesanded
RT I, 19.03.2012, 4
Vastu võetud 15.03.2012 nr 26
Määrus kehtestatakse Vabariigi Valitsuse seaduse § 27 lõike 3 alusel.
(1) Määrusega kehtestatakse valitsusasutuse (edaspidi asutus) infoturbe juhtimise süsteem ning ministeeriumi kantsleri ja asutuse juhi (edaspidi asutuse juht) ja infoturbejuhi ülesanded.
(2) Asutuse juht ja infoturbejuht juhinduvad oma tööülesannete täitmisel käesolevast määrusest, Vabariigi Valitsuse 20. detsembri 2007. a määrusest nr 252 „Infosüsteemide turvameetmete süsteem”, rahvusvahelistest infoturbe halduse standarditest ja parimast praktikast.
(3) Asutuse juht korraldab infoturbe juhtimise süsteemi rakendamise ka oma asutuse hallatavas riigiasutuses.
1) infoturve on asutuse turvameetmete loomise, valimise ja rakendamise protsesside kogum;
2) infovara on informatsioon, andmed ja nende töötlemiseks vajalikud infotehnoloogilised rakendused ning tehnilised vahendid;
3) infoturbe juhtimise süsteem on terviklik juhtimismeetmete kompleks, mis võimaldab tagada asutuse põhitegevuse jätkusuutlikkuse ja infovarade kaitstuse;
4) infoturbejuht on asutuse juhi määratud isik, kes vastutab asutuse infoturbe eest;
5) turvaintsident on sündmus või sündmused, millega kaasneb andmete või muude infovarade käideldavuse, tervikluse või konfidentsiaalsuse kadu või tekib oluline oht andmete käideldavuse, tervikluse või konfidentsiaalsuse kao tekkeks.
§ 3. Asutuse juhi ülesanded
Asutuse juht rakendab infoturbe juhtimise süsteemi oma asutuses ja oma asutuse hallatavas riigiasutuses ning vastutab selle tulemuslikkuse eest. Selleks täidab asutuse juht järgmisi ülesandeid:
1) kehtestab infoturvet reguleerivad juhised, näiteks infoturbepoliitika, milles määratakse kindlaks infoturbe eesmärgid kooskõlas asutuse tegevusstrateegia ja eesmärkidega;
2) loob organisatsioonilise raamistiku infoturbe juhtimise süsteemi rakendamiseks, sealhulgas määrab infoturbega seotud tööülesanded ja vastutuse kogu asutuse ulatuses ning integreerib need olemasolevate protsessidega;
3) vastutab infoturbe juhtimise süsteemi toimimise eest. Selleks loob ta asutuses infoturbejuhi ametikoha ja määrab infoturbejuhi. Infoturbejuhi ülesandeid võib kokkuleppeliselt teise asutuse juhiga täita teise asutuse infoturbejuht või asutuseväline teenuseosutaja;
4) tagab infoturbejuhile tööks vajalikud tingimused, ligipääsu tööks vajalikule informatsioonile ja objektidele ning sõltumatuse asutuse muust tööst;
5) võimaldab infoturbejuhile pideva ja asjakohase täiendusõppe kooskõlas infoturvet reguleerivate juhiste, asutuse strateegilise plaani ja asutuse tööplaaniga;
6) korraldab asutuse infoturbe riskide hindamise ja nende maandamise tegevuskava koostamise vähemalt kord aastas, kaasates sellesse infoturbejuhi;
7) kinnitab vähemalt kord aastas infoturbejuhi koostatud infoturbe raporti, millega aktsepteerib muu hulgas asutuses või selle valitsemisalas infoturbejuhi esitatud riskid, ja järgmise aasta riskide maandamise tegevuskava;
8) kiidab heaks infoturbejuhi värbamist ning vabastamist puudutavad otsused;
9) täidab muid teistes õigusaktides sätestatud ülesandeid.
§ 4. Infoturbe juhtimise süsteemi nõuded ja infoturbejuhi ülesanded
(1) Infoturbejuht peab alluma vahetult sellisele tasandile asutuses, mis võimaldab infoturbejuhile pandud ülesandeid täita.
(2) Kui infoturbejuhile pandud ülesandeid täidab asutuseväline teenuseosutaja, vastutab infoturbe tagamise eest asutuse juht.
(3) Infoturbejuhil on õigus ja kohustus raporteerida olulistest turvaintsidentidest ja asutusesiseste kordade rikkumisest asutuse juhile.
(4) Infoturbejuht:
1) vastutab infoturbega seotud ülesannete täitmise eest ning juhib infoturbe struktuuriüksust, kui see on moodustatud. Ta tagab infoturvet reguleerivate juhiste olemasolu, elluviimise ja ajakohastamise;
2) korraldab organisatoorsete, füüsiliste ja infotehniliste infoturbemeetmete rakendamist või asjaomase teenuse tellimist;
3) teeb oma ülesannete täitmisel muu hulgas koostööd isikuandmete töötlemise eest vastutava isikuga, kui asutus on sellise isiku määranud, riigi andmekogudele kohustusliku infosüsteemide turvameetmete süsteemi rakendajaga ning riigisaladuse kaitset korraldava isiku või üksusega;
4) kontrollib infoturvet reguleerivate juhiste täitmist, hindab asutuse infoturbe tõhusust ning koostab sellekohase raporti, mille sisu ja esitamise sagedus määratakse kindlaks koostöös asutuse juhiga. Raport esitatakse asutuse juhile vähemalt kord aastas;
5) osaleb asutuse arendus- või IT-nõukogu töös ja infosüsteemide arendusprojektides ning nõustab infoturbe riskide hindamisel, uute turvameetmete loomisel või olemasolevate parendamisel;
6) juurutab asutuses turvaintsidentide haldamise korra ning teavitab viivitamata Riigi Infosüsteemi Ameti infoturbeintsidentide käsitlemise osakonda (CERT-EE) olulistest turvaintsidentidest nende nõuete järgi, mis on toodud Vabariigi Valitsuse 20. detsembri 2007. a määruse nr 252 „Infosüsteemide turvameetmete süsteem” alusel kinnitatud rakendamisjuhendis. Turvaintsidentide raport esitatakse CERT-EE-le kord kolme kuu jooksul;
7) korraldab infosüsteemide valmisoleku hädaolukorraks ning taasteplaani koostamise;
8) korraldab elutähtsa teenuse katkemisest või selle ohust teavitamise hädaolukorra seaduse § 37 lõike 3 punkti 3 kohaselt, kui asutus osutab elutähtsat teenust ja teenuse toimepidevus on ohus elutähtsa teenuse osutamiseks kasutatavate infosüsteemide häirete tõttu;
9) teavitab töötajaid turvareeglitest, nõustab neid infoturbealaselt ning vajaduse korral korraldab asutuse töötajatele koolitusi üldise turvateadlikkuse tõstmiseks;
10) täidab teisi õigusaktides sätestatud ülesandeid.
(5) Infoturbejuhil on õigus teha asutuse juhile ettepanek kaasata probleemide lahendamisele asjatundjaid.
(6) Infoturbejuht vastutab töö käigus kogutud ja koostatud dokumentide kaitstuse eest ja ei kasuta neis sisalduvat või muul viisil talle teatavaks saanud teavet teisiti kui oma tööülesannete täitmiseks.
(7) Kontrollimisel, tähelepanekute ja järelduste tegemisel, soovituste andmisel ning tulemustest teavitamisel on infoturbejuht sõltumatu ja kontrollitava suhtes objektiivne.
(8) Infoturbejuht teavitab asutuse juhti asjaolust, mis ohustab tema objektiivsust tööülesande täitmisel.


text:
Halduskohtumenetluse seadustiku rakendamise seadus – Riigi Teataja
Halduskohtumenetluse seadustiku rakendamise seadus (lühend - HKMSRS)
Halduskohtumenetluse seadustiku rakendamise seadus - sisukord
§ 2 Moodustatava halduskohtu ja ringkonnakohtu halduskolleegiumi töö alustamine
§ 3 Halduskohtunike üleviimine või ametist vabastamine
§ 4 Haldusõiguserikkumise asjade arutamine
§ 5 Õigusvastase haldusakti või -toiminguga tekitatud kahju hüvitamise asjade lahendamine
§ 6 Haldusasjade ja haldusõiguserikkumise asjade üleandmine
§ 7 Muudatused varasemates seadustes
RT I 2000, 51, 321
27.06.2000 otsus nr 840
Halduskohtumenetluse seadustiku rakendamise seadus
Käesolev seadus sätestab halduskohtumenetluse seadustiku (RT I 1999, 31, 425; 33, õiend; 40, õiend; 96, 846) rakendamiseks vajalike organisatsiooniliste muudatuste läbiviimise korra.
§ 2. Moodustatava halduskohtu ja ringkonnakohtu halduskolleegiumi töö alustamine
(1) Halduskohtumenetluse seadustiku täieliku rakendamise tagamiseks täiendavalt moodustatav halduskohus ja ringkonnakohtu halduskolleegium alustavad tööd 2001. aasta 1. jaanuaril.
(2) Kuni 2001. aasta 1. jaanuarini on halduskohtuks esimeses astmes ka maa- ja linnakohtute juures tegutsevad halduskohtunikud.
(3) Kuni 2001. aasta 1. jaanuarini vaatab ringkonnakohtus halduskolleegiumi puudumisel haldusasju läbi tsiviilkolleegium.
§ 3. Halduskohtunike üleviimine või ametist vabastamine
(1) Maa- või linnakohtute juures tegutsevad halduskohtunikud viib Riigikohtu üldkogu kohtuniku avalduse alusel halduskohtu või maa- või linnakohtu vabale kohtuniku kohale. Kui ühele kohale on rohkem kui üks kandidaat, teeb valiku Riigikohtu üldkogu, teatades vabale kohale üleviimata jäänud halduskohtunikule vabadest kohtunikukohtadest ja andes talle võimaluse uue avalduse esitamiseks.
(2) Kui käesoleva paragrahvi lõike 1 alusel teise kohtusse tööle asumisega kaasneb vajadus muuta elukohta, siis makstakse kohtunikule ühe kuu jooksul, arvates üleviimisest või elukoha vahetusest, hüvitusena ühe kuu ametipalk ja hüvitatakse kuludokumentide alusel vara veo mõistlikud kulud. Avalduse, tõendid elukoha vahetuse kohta ning kuludokumendid esitab kohtunik justiitsministrile.
(3) Kui maa- või linnakohtu juures tegutsev halduskohtunik ei esita hiljemalt 2000. aasta 1. novembriks Riigikohtule avaldust üleviimiseks vabale halduskohtu või maa- või linnakohtu kohtuniku kohale või teda ei viida üle teisele kohtuniku kohale, vabastab Vabariigi President ta 2001. aasta 1. jaanuarist teenistusest kohtuniku staatuse seaduse (RT 1991, 38, 473; 1993, 1, 2; RT I 1993, 24, 429; 1994, 13, 234; 40, 654; 81, 1382; 1995, 83, 1440; 1996, 51, 967; 73, 1294; 81, 1448; 1997, 28, 426; 93, 1557; 1998, 34, 487; 1999, 16, 271; 2000, 28, 167; 35, 222; 40, 251) § 26 punkti 5 alusel. Vabastamisel kohaldatakse kohtuniku staatuse seaduse § 37 lõikes 2 sätestatud tagatist.
§ 4. Haldusõiguserikkumise asjade arutamine
Alates 2001. aasta 1. jaanuarist arutavad haldusõiguserikkumiste seadustikus (RT 1992, 29, 396; RT I 1999, 41, 496; 45, õiend; 58, 608; 60, 616; 87, 792; 92, 825; 95, 843; 2000, 10, 58; 25, 141; 28, 167; 29, 169; 40, 247) ja teistes seadustes sätestatud haldusõiguserikkumise asju seadusega või seaduse alusel selleks volitatud ametiisikud, maa- ja linnakohtud ning ringkonnakohtus ja Riigikohtus kriminaalkolleegium, välja arvatud käesoleva seaduse § 6 lõikes 3 sätestatud juhul.
§ 5. Õigusvastase haldusakti või -toiminguga tekitatud kahju hüvitamise asjade lahendamine
Käesoleva seaduse jõustumise ajal maa- või linnakohtu menetluses olevad õigusvastase haldusakti või -toiminguga tekitatud kahju hüvitamise asjad, mis on menetlusse võetud enne 2000. aasta 1. jaanuari, vaadatakse läbi maa- või linnakohtus tsiviilkohtumenetluse reeglite järgi.
§ 6. Haldusasjade ja haldusõiguserikkumise asjade üleandmine
(1) 2000. aasta 31. detsembril maa- või linnakohtu juures tegutseva halduskohtuniku menetluses olevad haldusasjad antakse alluvuse järgi üle halduskohtule. Kui ringkonnakohtus halduskolleegiumi ei moodustata, antakse selle ringkonnakohtu menetluses olevad haldusasjad alluvuse järgi üle ringkonnakohtule, kus halduskolleegium on.
(2) 2000. aasta 31. detsembril maa- või linnakohtu juures tegutseva halduskohtuniku menetluses olevad haldusõiguserikkumise asjad antakse pädevuse ja alluvuse järgi üle vastavale maa- või linnakohtule.
(3) 2000. aasta 31. detsembril halduskohtu, ringkonnakohtu või Riigikohtu halduskolleegiumi menetluses olevad haldusõiguserikkumise asjad lahendatakse samas kohtus või kolleegiumis.
(4) Apellatsioon- ja kassatsioonkaebused ning erikaebused esitatakse alates 2001. aasta 1. jaanuarist pädevale kohtule alluvuse järgi. Enne 2001. aasta 1. jaanuari esitatud, kuid menetlusse võtmata apellatsioon- ja kassatsioonkaebused ning erikaebused vaadatakse läbi pädevas kohtus alluvuse järgi.
§ 7. Muudatused varasemates seadustes
(1) Kohtute seaduses (RT 1991, 38, 472; 1993, 1, 2; RT I 1993, 24, 429; 65, 922; 1994, 81, 1382; 86/87, 1487; 94, 1609; 1995, 29, 358; 87, 1540; 1996, 31, 631; 42, 811; 51, 967; 1998, 4, 62; 2000, 35, 219) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 7 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:« (1) Esimese astme kohtus lahendab tsiviil-, kriminaal- ja haldusõiguserikkumise asju kohtunik ainuisikuliselt või kohtumenetluse seadustega sätestatud juhtudel kohus kollegiaalselt ühe kohtuniku ja kahe kohtukaasistuja osavõtul. Esimese astme halduskohtus lahendab haldusasju kohtunik ainuisikuliselt või vastavalt halduskohtumenetluse seadustikule kohus kollegiaalselt.»;
2) paragrahvi 7 täiendatakse lõikega 12 järgmises sõnastuses:« (12) Maa- või linnakohtu esimees võib tsiviil-, kriminaal- või haldusõiguserikkumise asjade läbivaatamisele kaasata halduskohtu kohtunikke halduskohtu esimehe nõusolekul. Halduskohtu esimees võib haldusasjade läbivaatamisele kaasata teise halduskohtu, maa- või linnakohtu kohtunikke vastava kohtu esimehe nõusolekul. Kaasamiseks on vajalik kohtuniku nõusolek.»;
3) paragrahvi 7 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:« (3) Ringkonnakohtu kolleegiumi istungil võtab asjade apellatsiooni korras arutamisest osa vähemalt kolm kohtunikku. Ringkonnakohtu esimehel on õigus asja arutamiseks apellatsiooni korras kaasata kohtu koosseisu kooskõlastatult vastava kohtu esimehega sama ringkonna maa-, linna- või halduskohtu kohtunikke, kes ei ole osalenud asja läbivaatamisel esimeses astmes.»;
4) paragrahvi 7 täiendatakse lõikega 31 järgmises sõnastuses:« (31) Ringkonnakohtus võib halduskolleegiumi esimees haldusasjade läbivaatamisele kaasata teiste kolleegiumide kohtunikke vastava kolleegiumi esimehe nõusolekul ning tsiviil- ja kriminaalkolleegiumide esimehed vastavalt tsiviil- ja kriminaal- ning haldusõiguserikkumise asjade läbivaatamisele halduskolleegiumi kohtunikke halduskolleegiumi esimehe nõusolekul. Kohtuniku kaasamiseks peab olema tema nõusolek.»;
5) paragrahvi 17 lõige 4 tunnistatakse kehtetuks;
6) paragrahvi 18 lõige 1 tunnistatakse kehtetuks;
7) paragrahvi 18 lõige 5 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:« (5) Halduskohtu esimehe määrab justiitsminister, kooskõlastanud kandidatuuri Riigikohtuga.»;
8) paragrahvi 19 lõige 2 tunnistatakse kehtetuks.
(2) Halduskohtumenetluse seadustikus tehakse järgmised muudatused:
1) seadustikku täiendatakse §-ga 91 järgmises sõnastuses:« § 91. Kaebuse esitamine maa- või linnakohtu kaudu
(2) Maa- või linnakohus saadab kaebuse ja sellele lisatud dokumendid viivitamatult halduskohtule.»;
2) paragrahvi 19 lõiget 1 täiendatakse teise lausega järgmises sõnastuses:« Halduskohus võib kaebaja taotlusel või omal algatusel ning kooskõlastatult vastava maa- või linnakohtu esimehega otsustada kohtuistungi pidamise kaebajale lähima maa- või linnakohtu ruumides.»
(3) Haldusõiguserikkumiste seadustikus tehakse järgmised muudatused:
1) kogu seadustiku tekstis asendatakse sõnad «halduskohus» ja «halduskohtunik» sõnadega «maa- või linnakohus» ja «maa- või linnakohtu kohtunik» vastavas käändes;
2) kogu seadustiku tekstis asendatakse sõna «halduskolleegium» sõnaga «kriminaalkolleegium» vastavas käändes;
3) paragrahvi 235 lõige 2 tunnistatakse kehtetuks;
4) paragrahvid 2361–2363 tunnistatakse kehtetuks;
5) paragrahvi 30712 tekst muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:«Haldusõiguserikkumise asja arutab ringkonnakohtu kriminaalkolleegium apellatsiooni korras kolmeliikmelises koosseisus. Kohtuistungi eesistujaks on ringkonnakohtu esimees, kriminaalkolleegiumi esimees või mõni nende poolt määratud ringkonnakohtu kohtunik.»
Seadus jõustub Riigi Teatajas avaldamisele järgneval päeval, välja arvatud § 7, mis jõustub 2001. aasta 1. jaanuaril.

matches:
§ 2
§ 3
§ 4
§ 5
§ 6
§ 7
§ 2
§ 3
§ 26
§ 37
§ 4
§ 6
§ 5
§ 6
§ 7
kohus
kohus
§ 91
§ 7


(õ) 13.07.2008 16:30
otsusega nr. 341
(2) Erakond on mittetulundusühing.
1) erakonna kandidaatide esitamine ning valimiskampaania läbiviimine Riigikogu ja kohaliku omavalitsuse volikogude valimistel;
2) erakonna osalemine Riigikogusse valitud erakonnaliikmete kaudu Riigikogu tegevuses; kohaliku omavalitsuse volikogusse valitud erakonnaliikmete kaudu volikogu tegevuses; Riigikogusse ja kohaliku omavalitsuse volikogusse valitud erakonnaliikmete kaudu vastavalt Vabariigi Presidendi valimisel, Vabariigi Valitsuse ja kohaliku omavalitsuse täitevorgani moodustamisel; rahvusvahelises koostöös välisriikide erakondadega.
(2) Kui erakond ei ole Riigikogu kahel järjestikustel valimistel saanud ühtki mandaati, siis kustutatakse erakond registrist ja lõpetatakse erakonna tegevus mittetulundusühingute ja nende liitude seaduses (RT I 1994, 28, 425) sätestatud korras.
(2) Erakonda võetakse kodanik tema isikliku kirjaliku avalduse alusel. Erakonda astumise, sellest lahkumise ja väljaarvamise tingimused ning kord sätestatakse erakonna põhikirjas.
2) riigikontrolör, tema asetäitja ja peakontrolörid;
7) piirivalveametnik ja tegevteenistuses olev piirivalvur.
Erakonna asutamine ja selle tegevuse korraldus
(1) Erakond asutatakse asutamiskoosolekul, kus võetakse vastu otsus erakonna asutamise kohta ja erakonna põhikiri ning valitakse juhatus ja revisjonikomisjon.
(1) Erakonna tegevuse aluseks on asutamiskoosolekul vastuvõetud ja ettenähtud korras registreeritud põhikiri.
(2) Erakonna põhikirjale kohaldatakse mittetulundusühingute ja nende liitude seaduses põhikirjale sätestatud nõudeid.
§ 8. Registreerimisavaldus
(1) Erakonna põhikirja registreerimiseks esitatakse registreerimisavaldus Vabariigi Valitsuse poolt volitatud riigiasutusele. Avalduses märgitakse erakonna juhatuse asukoht (aadress) ja telefon.
(2) Registreerimisavaldusele lisatakse:
1) juhatuse volitatud liikmete poolt allakirjutatud põhikiri ja programm;
2) asutamiskoosoleku protokolli ärakiri, milles on märgitud erakonna asutamise aeg ja koht, koosolekust osavõtnute ja erakonna asutamise poolt hääletanute arv;
3) erakonna liikmete nimekiri;
4) erakonna sümboolika näidis või kavand, kui need on põhikirjas ette nähtud.
(1) Erakonna põhikirja, selle muutmise ja täiendamise registreerimise otsustamine, registreerimisega viivitamise või registreerimisest keeldumise peale kaebuse esitamine ja läbivaatamine ning erakondade registri pidamine toimub mittetulundusühingute ja nende liitude seaduses sätestatud korras.
§ 10. Erakonna vara ja piirangud erakonna finantseerimisel
(1) Erakonna varaliste suhete piiritlemine ning kontroll erakonna finantsmajandusliku tegevuse üle toimub seaduses sätestatud korras.
(2) Erakonnal on õigus omada oma põhikirjaliste eesmärkide saavutamiseks vallas- ja kinnisvara.
(3) Riigivõimu- ja kohaliku omavalitsuse organid, riigi- või munitsipaalomandil põhinevad ettevõtted, asutused või organisatsioonid ei või finantseerida erakonda ega selle struktuuriüksust. Käesoleva seaduse §-s 11 sätestatud tingimusele vastaval erakonnal on õigus saada nimetatud paragrahvis ettenähtud eraldisi riigieelarvest.
(4) Erakond ei või vastu võtta raha ega muud vara välisriigi riigivõimu või kohaliku omavalitsuse organilt, välisriigi riigi-või munitsipaalomandil põhinevalt ettevõttelt, asutuselt või organisatsioonilt. Välisriigi erakonnalt või välisriigi muudest allikatest laekunud varadest ja rahalistest toetustest ning nende päritolust on erakond kohustatud ühe nädala jooksul teatama erakonna põhikirja registreerinud riigiasutusele.
(5) Riigikogu või kohaliku omavalitsuse volikogu valimisteks tehtud kulutustest esitab erakond Vabariigi Valimiskomisjonile hiljemalt ühe kuu jooksul pärast valimiste toimumist aruande, milles märgitakse annetused ja annetajad. Vabariigi Valimiskomisjonis aruannete alusel tehtud kokkuvõte on avalik.
§ 11. Eraldised riigieelarvest
(1) Riigikogus esindatud erakonnal on õigus eraldisele riigieelarvest. Erakonnale eraldatakse iga aasta kohta proportsionaalselt Riigikogu valimistel saadud kohtade arvule summa, mis sätestatakse igal aastal riigieelarves või lisaeelarvetes.
(2) Erakonnale eraldatav summa kantakse erakonna arvele erakonna põhikirja registreerinud riigiasutuse kaudu.
§ 12. Erakonna vastutus ja seaduslikkuse tagamine, tema reorganiseerimine ja tegevuse lõpetamine
(1) Erakonna vastutus, tema tegevuse seaduslikkuse tagamine, erakonna tegevuse peale kaebamine või erakonna tegevuse kohtulik peatamine või lõpetamine toimub mittetulundusühingute ja nende liitude seaduses sätestatud korras.
(2) Erakonna reorganiseerimine või tegevuse lõpetamine toimub mittetulundusühingute ja nende liitude seaduses sätestatud korras.
(1) Enne käesoleva seaduse jõustumist Eesti NSV seaduse "Kodanike ühenduste kohta" (ENSV Teataja 1989, 18, 225; 1990, 17, 269; RT 1993, 6, 96) alusel registreeritud erakonnad (parteid) viivad vajadusel oma põhikirja ja programmi vastavusse käesoleva seadusega ning esitavad need Vabariigi Valitsusele hiljemalt 1994. aasta 1. detsembriks.
(2) Kuni VIII Riigikogu valimisteni võib erakondi asutada ja nende põhikirjad registreeritakse, kui neil on vähemalt 200 liiget.
Muudetakse järgmisi seadusi:
1) politseiseaduse (RT 1990, 10, 113; 1991, 10, 152; RT I 1993, 20, 355) § 4 5. lõige muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
"(5) Politseiametnik ei või olla erakonna (partei) liige ja osa võtta tegevusest, mis on vastuolus politseiametniku ametivandega. Teenistusülesannete täitmisel on politseiametnik sõltumatu poliitilistest mõjudest.";
2) kohtuniku staatuse seaduse (RT 1991, 38, 473; 1993, 1, 2; RT I 1993, 24, 429; 1994, 13, 234;) § 4 2. lõike punkt 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
"2) olla erakonna (partei) liige ja osa võtta tegevusest, mis on vastuolus kohtuniku ametitõotusega;";
3) prokuratuuri seaduse (RT 1993, 11, 184; RT I 1994, 10, 134; 16, 290) § 7 3. lõike punkt 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
"2) olla erakonna (partei) liige ja osa võtta tegevusest, mis on vastuolus prokuröri kutse-eetikaga;".