Tabivere Huvikooli põhimäärus – Riigi Teataja
Tabivere Huvikooli põhimäärus
Tabivere Huvikooli põhimäärus - sisukord
§ 2 Põhitegevus, eesmärgid ja ülesanded
§ 4 Õpilaskond
§ 5 Pedagoogid ja teised koolitöötajad
§ 8 Huvikooli juhtimine
§ 9 Vara, vahendid ja aruandlus
§ 11 Huvikooli ümberkorraldamine ja tegevuse lõpetamine
RT IV, 05.01.2019, 84
Vastu võetud 20.12.2018 nr 41
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lg 1 p 34 ja huvikooli seaduse § 7 lg 2 alusel.
(1) Huvikooli täielik nimi on Tabivere Huvikool (edaspidi huvikool).
(2) Huvikooli pidaja on Tartu vald ning huvikool on Tartu Vallavalitsuse (edaspidi vallavalitsus) hallatav asutus.
(3) Huvikooli asukoht on Hariduse tn 1, Tabivere alevik, Tartu vald, 49127 Tartu maakond.
(4) Huvikooli tegevuspiirkond on Tartu valla haldusterritoorium. Vabade kohtade olemasolul võib huvikool vastu võtta ka õpilasi, kes rahvastikuregistri järgi elavad teises kohaliku omavalitsuse üksuses.
(5) Huvikoolil on oma eelarve Tartu valla eelarves.
(6) Huvikoolil on oma sümboolika ja huvikooli sümboolikaga pitsat.
(7) Huvikool juhindub oma tegevuses huvikooli seadusest, teistest Eesti Vabariigi õigusaktidest, Tartu valla õigusaktidest ning käesolevast põhimäärusest.
(8) Õppetöö ja asjaajamine huvikoolis toimub eesti keeles.
§ 2. Põhitegevus, eesmärgid ja ülesanded
(1) Huvikooli põhitegevus on õpilastele õigusaktidega määratud mahus plaanipärase huvitegevusliku hariduse andmine huvikooli võimalusi arvestades.
(2) Huvikooli eesmärk ja ülesanne on laste ja noorte loomevõimete avastamine ja kavakindel arendamine, kohaliku kultuurielu edendamine eesti kultuuritraditsioonide alusel, olles kõikidele lastele kättesaadavaks lüliks haridussüsteemis.
(3) Huvikool võib oma põhitegevuse kõrval ning seda kahjustamata tegelda täiskasvanute koolitusega, korraldada seminare ja kursusi, arendada kontserttegevust, tegelda õppematerjalide kirjastamise ja õppevahendite valmistamisega ning osutada tasulisi teenuseid.
(1) Huvikooli õppekorralduse aluseks on riiklik raamõppekava. Iga huvikoolis õpetatava huviala õppekava kinnitab huvikooli direktor.
(2) Õppeaasta jaguneb kaheks poolaastaks ning koosneb 35 õppenädalast, mis korrapärase õppetöö kõrval sisaldab ka hindelisi arvestusi, eksameid ja kontserte.
(3) Huvikooli õppeperiood ja õppevaheaegade pikkus on vastavuses Tabivere Põhikooli õppeperioodi ja õppevaheaegadega.
(4) Õppetöö toimub tunniplaani alusel 22,5-45-minutiliste individuaal- ja rühmatundidena, sõltuvalt õpilase vanusest (baasharidust andvate koolide õppetegevusest vabal ajal).
(5) Õpilaste teadmisi ja oskusi hinnatakse iga õppeperioodi (poolaasta, õppeaasta) lõpul, aga samuti kontsertidel, arvestustel, eksamitel, mille hulk ja põhinõuded on määratud õppekavadega.
(6) Huvikooli klassi- ja lõputunnistustele kantavad hinded lähtuvad tavakohasest viiepallisest hindamissüsteemist, tagamaks nende võrreldavuse õpilase üleminekul ühest õppeasutusest teise.
§ 4. Õpilaskond
(1) Huvikooli õpilaskond moodustatakse sisseastumiskatsete alusel õpilastest, kes soovivad õppeasutuses õppida ning omavad selleks vajalikke eeldusi.
(2) Vormikohase avalduse lapse õppima asumiseks esitab lapsevanem (eestkostja), võttes sellega endale vastutuse õpilase õppetulemuste, õppimiseks vajalike tingimuste loomise ja õppetasu õigeaegse tasumise eest.
(3) Õpilasel on õigus õppida vastavalt kooli õppekavale ja tunniplaanile, avaldada soovi lisaainete õppimiseks ning saada teavet teda huvitava eriala edasiõppimise võimalustest.
(4) Õpilane on kohustatud järgima huvikooli kodukorda, hoidma huvikooli kasutuses olevat vara, kohusetundlikult täitma õppeülesandeid, korralikult osa võtma õppetööst kooli õppekavaga määratud mahus, võimalikult aegsasti teatama puudumistest haiguse tõttu või muudel mõjuvatel põhjustel, osalema eksamitel, arvestustel, kontsertidel jt üritustel nii koolis kui ka selle esindajana väljaspool kooli.
(5) Õpilase käsutusse antud inventari eest kannab materiaalset vastutust lapsevanem (eestkostja) vastavalt hoolekogu kinnitatud huvikooli kodukorrale.
(6) Huvikool tagab koolis viibimise ajal õpilasele esmaabi ja teavitab tõsisema probleemi korral koheselt lapsevanemat (eestkostjat). Lapsevanem (eestkostja) on kohustatud teavitama huvikooli lapse tervislikust seisundist, kui see võib mõjutada õpilasele antavate õppeülesannete täitmise võimalikkust ja täitmise kvaliteeti.
(7) Õpilane kustutatakse huvikooli õpilaste nimekirjast:
(8) Õpilaste nimekirjast kustutamise aluseks on:
1) lapsevanema avaldus (§ 4 lg 7 p 2 puhul);
2) õppenõukogu otsus (§ 4 lg 7 p-de 1, 3 ja 5 puhul);
3) hoolekogu otsus (§ 4 lg 7 p 4 puhul).
(9) Huvikooli ja kodu koostöö koordineerimiseks kutsub huvikooli direktor kokku lastevanemate koosoleku vajadusel üks kord aastas ning ettemängimisi lastevanematele vähemalt üks kord aastas.
(10) Muudatused õpilaste nimekirjas vormistatakse huvikooli direktori käskkirjaga.
§ 5. Pedagoogid ja teised koolitöötajad
(1) Huvikooli personali moodustavad pedagoogid (õppetöö sisule vastava eriharidusega koolijuhid, õpetajad) ja teised töötajad, kes töötavad direktori poolt sõlmitud töölepingu alusel.
(2) Iga eelarveaasta alguseks vaadatakse üle töötajaskonna suurus ja koosseis, mille kinnitab vallavalitsus.
(3) Õppekavade täitmiseks tarvilike pedagoogiliste koormuste kohta koostatakse iga õppeaasta alguses pedagoogide kvalifikatsiooni määramiseks ja töötasufondi arvutamiseks vajalikke andmeid sisaldav tarifitseerimisnimekiri.
(4) Konkursi vabade või uute ametikohtade täitmiseks võib korraldada kooli juhtkond ja hoolekogu vallavalitsuse nõusolekul.
(5) Pedagooge ja teisi huvikooli töötajaid tasustatakse vastavalt töölepingutele.
(6) Huvikooli pedagoogi üldised kohustused on:
5) võtta osa õpilaste hindamisest ja esinemistest ning huvikooli korraldatud üritustest;
6) täita õppetööd kajastavaid dokumente kooskõlas Haridus- ja Teadusministeeriumi kehtestatud nõuetega.
(7) Pedagoogidel ja teistel töötajatel on õigus saada teavet oma tööd ja töötingimusi puudutavate dokumentide kohta, taotleda võimalust kvalifikatsiooni täiendamiseks korraldatud üritustel osalemiseks ja avaldada arvamust kooli tööd ning arengut puudutavates küsimustes
(8) Koolitöötajate õigused, kohustused ja tööülesanded sätestatakse täpsemalt töölepingus.
(1) Huvikooli õppenõukogu ülesandeks on kooli õppetegevuse analüüsimine ja hindamine ning juhtimiseks vajalike otsuste tegemine.
(3) Õppenõukogu tööd juhatab huvikooli direktor. Õppenõukogu võtab oma pädevuses olevate üksikküsimuste lahendamiseks vastu otsuseid.
2) vaatab läbi ja kinnitab kooli õppekava ning sisseastumiskatsete, arvestuste ja eksamite korraldamise ja õpitulemuste hindamisega seoses koostatud dokumendid;
4) koguneb vähemalt kolm korda aastas: iga õppeaasta algul ja iga poolaasta lõpul;
(1) Huvikooli hoolekogu suunab huvikooli tegevust ja teeb ettepanekuid huvikooli direktorile ja vallavalitsuse kaudu kooli pidajale huvikooli arengu, vara ja eelarvega seotud küsimustes.
(2) Hoolekogu liikmed on huvikooli pidaja ja huvikooli toetavate organisatsioonide esindajad, õppe- ja kasvatustööga seotud koolitöötajate ja õppurite esindaja või õpilasomavalitsuse olemasolul selle esindaja ning lapsevanemate esindaja.
(3) Huvikooli pidaja esindaja hoolekogu koosseisu esitab Tartu Vallavolikogu (edaspidi vallavolikogu).
(4) Vallavalitsus moodustab huvikooli kolme- kuni viieliikmelise hoolekogu.
1) koguneb vähemalt 1 kord õppeaastas;
2) teeb vajadusel kooli pidajale ettepaneku järelevalve teostamiseks huvikooli tegevuse üle;
3) kuulab ära huvikooli direktori aruande huvikooli tegevuse ja eelarve täitmise kohta ning edastab selle koos omapoolse hinnanguga kooli pidajale;
4) kuulab ära direktori koostatud eelarveprojekti ning edastab selle koos omapoolse hinnanguga kooli pidajale;
5) teeb ettepanekuid huviala õppekava või õppekorralduse muutmiseks;
6) teeb ettepanekuid huvikooli põhimääruse muutmiseks;
7) teeb üksikküsimustes otsuseid.
(6) Hoolekogu tööd juhib hoolekogu esimees, kes valitakse hoolekogu koosolekul hoolekogu liikmete poolt salajasel hääletamisel koosseisu poolthäälte enamusega.
(7) Otsustamine hoolekogus toimub hääletamise teel: otsused võetakse vastu lihthäälteenamusega, häälte võrdsel jagunemisel on otsustavaks hoolekogu esimehe hääl.
(8) Hoolekogu koosoleku käik ja otsused protokollitakse, protokolli koopia edastatakse hoolekogu liikmetele ja huvikooli direktorile kolme tööpäeva jooksul alates koosoleku toimumise päevast.
§ 8. Huvikooli juhtimine
(1) Huvikooli tööd juhib direktor, kelle koht täidetakse avaliku konkursi korras ning kelle kinnitab ametisse vallavalitsus. Direktoriga sõlmib, muudab, peatab ja lõpetab töölepingu vallavanem.
2) vastutab huvikooli tegevuse ja üldise arengu eest;
4) koostab huvikooli eelarveprojekti ning esitab selle hoolekogule arvamuse avaldamiseks ja kooli pidajale kinnitamiseks;
6) esitab vähemalt üks kord aastas huvikooli tegevuse aruande huvikooli hoolekogule ja huvikooli pidajale;
9) annab huvikooli tegevuse koordineerimiseks ja korraldamiseks seadustes, muudes õigusaktides ja huvikooli põhimääruses sätestatud pädevuse piires käskkirju.
§ 9. Vara, vahendid ja aruandlus
(1) Huvikooli kasutuses on Tartu valla vara, mida huvikool valdab ja kasutab oma ülesannete täitmiseks vastavalt vallavolikogu poolt kehtestatud korrale.
(2) Huvikooli eelarve kinnitatakse vallaeelarve koosseisus.
(3) Huvikooli eelarve tulud moodustuvad riigi- ja vallaeelarve eraldistest, huvikooli põhitegevusega seotud tasuliste teenuste osutamisest saadud tulust, sihtasutustelt laekunud summadest, annetustest ja huvikooli põhimääruses sätestatud huvikooli õppekavavälisest tegevusest saadud tuludest ning muudest vahenditest. Huvikooli kulud kaetakse huvikooli eelarvest.
(4) Huvikooli finantseerimisel osalevad lapsevanemad (eestkostjad) õppetasu tasumisega.
(5) Huvikooli raamatupidamist korraldab vallavalitsus.
(2) Järelevalvet huvikooli tegevuse üle teostab vallavolikogu revisjonikomisjon ja vallavalitsus.
§ 11. Huvikooli ümberkorraldamine ja tegevuse lõpetamine
(1) Huvikool ümberkorraldamise ja tegevuse lõpetamise otsustab vallavolikogu.
(2) Huvikooli ümberkorraldamise või tegevuse lõpetamise otsus tehakse teatavaks õppuritele, lapsevanematele, koolitöötajatele ning Eesti Hariduse Infosüsteemi volitatud töötlejale vähemalt neli kuud enne kooli õppeperioodi lõppu.


4 JURIIDILISE ISIKU HALDUSVASTUTUS
§ 33 Juriidilise isiku haldusvastutus
§ 34 Juriidilisele isikule haldusõiguserikkumise protokolli koostamine
§ 35 Juriidilise isiku karistamine
§ 36 Juriidilise isiku haldusõiguserikkumise asja menetlemine
§ 38 Planeerimis- ja ehitusseaduse muutmine
§ 39 Kalapüügiseaduse muutmine
§ 40 Maapõueseaduse muutmine
§ 41 Säästva arengu seaduse muutmine
§ 42 Haldusõiguserikkumiste seadustiku täiendamine
27.06.2000 otsus nr 849
Käesolev seadus sätestab eeldatava keskkonnamõju hindamise ja keskkonnaauditeerimise õiguslikud alused ning läbiviimise korra eesmärgiga ennetada keskkonna kahjustamist.
(2) Planeeringu, riikliku arengukava või programmi alusel kavandatava tegevuse keskkonnamõju hinnatakse planeeringu, riikliku arengukava või programmi koostamise või nende hilisema muutmise käigus.
¿ üldorgaanilisi aineid;
¿ üldanorgaanilisi aineid;
¿ lämmastik-, fosfor- või kaaliumväetisi liht- või kompleksväetisena;
¿ biotsiide;
¿ keemilise või bioloogilise töötlemise abil farmaatsiatooteid;
¿ lõhkeaineid;
¿ lahusteid või muid keemiatooteid, mille tootmiseks kasutatakse lahusteid sisaldavaid aineid aastas üle 1000 tonni;
¿ 85 000 broilerit või 60 000 kana;
¿ 3000 nuumsiga arvestusliku kaaluga igaüks üle 30 kg;
¿ 900 emist;
31) keemiatoodete terminalide rajamine, mille kogumahutavus ületab 5000 m3 D- või C-kategooria kemikaali, või 500 m3 B-kategooria kemikaali või 50 m3 A-kategooria kemikaali;
(1) Arendaja koostab keskkonnamõju hindamise programmi ja esitab selle kinnitamiseks tegevuskoha keskkonnateenistusele. Keskkonnamõju hindamise programm peab sisaldama hindamise läbiviimise ja avalikustamise kava. Arendaja nõudmise korral esitab keskkonnateenistus kirjalikult eelnevad soovitused keskkonnamõju hindamise programmi kohta.
1) on Eesti kodanik ning on omandanud kõrghariduse kõrgkoolis, millel on Haridusministeeriumi antud koolitusluba või mille antud haridust tõendav dokument on Eestis tunnustatud;
(1) Otsustaja teatab keskkonnamõju hindamise algatamisest ja keskkonnamõju hindamise aruande valmimisest 10 päeva jooksul, arvates algatamise otsusest või aruande saamisest:
1) riigi ametlike teadaannete avaldamise korra kohaselt;
2) kirjalikult nendele maavalitsustele ja omavalitsustele, kelle piiresse võib ulatuda tegevusest lähtuv keskkonnamõju;
3) kirjalikult Keskkonnainspektsioonile;
4) kirjalikult maaomanikele, kelle huve tegevus võib otseselt mõjutada.
(2) Teates näidatakse ära tegevuse ja selle eeldatava keskkonnamõju hindamist käsitlevate andmetega tutvumise ning avaliku arutelu toimumise aeg ja koht.
1) teavitab sellest vastavalt käesoleva seaduse §-le 16;
(2) Järelevalve teostaja tagastab aruande otsustajale ja arendajale koos lisatud keskkonnanõuetega ühe kuu jooksul aruande saamisest arvates.
(3) Kui arendaja ei asu kahe aasta jooksul tegevusloa saamisest arvates tegevust ellu viima, kaotavad keskkonnanõuded kehtivuse ja uute saamiseks tuleb järelevalve teostajale esitada keskkonnamõju uue hindamise aruanne.
(4) Otsustaja teatab loa andmisest või loa andmisest keeldumisest 10 päeva jooksul otsuse langetamisest arvates riigi ametlike teadaannete avaldamise korra kohaselt.
(1) Strateegiline keskkonnamõju hindamine on planeeringu, riikliku arengukava või programmiga kavandatavast tegevusest tuleneva võimaliku keskkonnamõju hindamine.
(2) Planeeringuga kavandatavast tegevusest tulenevat võimalikku keskkonnamõju hinnatakse planeeringu koostamise käigus ja see avalikustatakse koos planeeringu avalikustamisega vastavalt planeerimis- ja ehitusseaduse (RT I 1995, 59, 1006; 1996, 36, 738; 49, 953; 1999, 27, 380; 29, 398 ja 399; 95, 843) nõuetele.
(3) Riikliku arengukava või programmiga kavandatavast tegevusest tulenevat võimalikku keskkonnamõju hinnatakse arengukava või programmi koostamise käigus.
(4) Strateegilise keskkonnamõju hindamise aruanne kuulub eraldi osana planeeringu, riikliku arengukava või programmi juurde.
(3) Keskkonnaaudiitorina registreeritakse teovõimeline füüsiline isik, kes on omandanud kõrghariduse kõrgkoolis, millel on Haridusministeeriumi antud koolitusluba või mille antud haridust tõendav dokument on Eestis tunnustatud.
(6) Keskkonnaaudiitoreid registreerival komisjonil on õigus peatada keskkonnaaudiitori tunnistuse kehtivus või tunnistada registreerimine kehtetuks, sellest asjaosalist isikut kirjalikult teavitades, kui:
4. peatükk JURIIDILISE ISIKU HALDUSVASTUTUS
§ 33. Juriidilise isiku haldusvastutus
(1) Keskkonnamõju hindamise või keskkonnaauditeerimise nõude eiramise eest ¿ karistatakse kuni 30 000-kroonise rahatrahviga.
(2) Keskkonnaauditeerimise käigus avastatud ja inimese tervist või keskkonda ohustavate asjaolude varjamise eest ¿ karistatakse kuni 50 000-kroonise rahatrahviga.
§ 34. Juriidilisele isikule haldusõiguserikkumise protokolli koostamine
(1) Käesolevas seaduses nimetatud haldusõiguserikkumiste kohta on protokolli koostamise õigus keskkonnakaitseinspektoril.
(2) Haldusõiguserikkumise protokollis näidatakse:
8) haldusõiguserikkuja pädeva esindaja seletus ja märkus, et talle on selgitatud tema õigusi.
(3) Haldusõiguserikkumiste protokollile kirjutavad alla protokolli koostanud ametiisik ja haldusõiguserikkuja pädev esindaja.
(4) Kui haldusõiguserikkuja pädev esindaja keeldub protokollile alla kirjutamast või seletust andmast, teeb protokolli koostaja protokollile sellekohase märkuse. Haldusõiguserikkuja pädeva esindaja nõudmisel lisatakse protokollile tema märkused protokolli kohta.
§ 35. Juriidilise isiku karistamine
Juriidilise isiku haldusõiguserikkumise asjas on asja arutamise ja karistuse määramise õigus maa- ja linnakohtu kohtunikul.
§ 36. Juriidilise isiku haldusõiguserikkumise asja menetlemine
(1) Juriidilise isiku haldusõiguserikkumise asja menetletakse haldusõiguserikkumiste seadustikus (RT 1992, 29, 396; RT I 1999, 41, 496; 45, õiend; 58, 608; 60, 616; 87, 792; 92, 825; 95, 843; 2000, 10, 58; 25, 141; 28, 167; 29, 169; 40, 247; 49, 301 ja 305; 51, 321) ettenähtud korras, arvestades käesolevas seaduses sätestatud erisusi.
(2) Haldusõiguserikkumise eest tohib juriidilisele isikule karistust määrata kuue kuu jooksul haldusõiguserikkumise avastamise päevast arvates, aga mitte hiljem kui üks aasta haldusõiguserikkumise päevast.
(3) Kui füüsiline isik pani toime käesolevas seaduses nimetatud haldusõiguserikkumise, tegutsedes juriidilise isiku nimel või huvides, võib selles haldusõiguserikkumise asjas kohaldada karistust füüsilisele ja juriidilisele isikule samaaegselt.
§ 38. Planeerimis- ja ehitusseaduse muutmine
Planeerimis- ja ehitusseaduses (RT I 1995, 59, 1006; 1996, 36, 738; 49, 953; 1999, 27, 380; 29, 398 ja 399; 95, 843) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 6 lõiget 2 täiendatakse punktiga 11 järgmises sõnastuses:
« 11) keskkonnamõju hindamine.»;
2) paragrahvi 7 lõiget 4 täiendatakse punktiga 14 järgmises sõnastuses:
« 14) keskkonnamõju hindamine.»;
3) paragrahvi 8 lõiget 4 täiendatakse punktiga 15 järgmises sõnastuses:
« 15) keskkonnamõju hindamine.»;
4) paragrahvi 9 lõige 10 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (10) Detailplaneeringute koostamisel arvestatakse kehtivaid tervisekaitse-, keskkonna-, riigikaitse-, tuleohutusalaseid ning muid seadusi ja norme ning keskkonnamõju hindamise tulemusi.»;
5) paragrahvi 22 lõige 4 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (4) Planeeringu järelevalve teostaja võib nõuda täiendavat keskkonnamõju hindamist. Hindamise kulud kannab planeeringu algataja.»;
« (1) Ehitusprojektile tehakse vajaduse korral ehitusekspertiis.»;
7) paragrahvi 55 lõike 2 punkt 1 tunnistatakse kehtetuks;
8) paragrahvi 55 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (3) Ehitusprojektide ekspertiisi tegemise kord määratakse Vabariigi Valitsuse kehtestatud korras.»
§ 39. Kalapüügiseaduse muutmine
Kalapüügiseaduse (RT I 1995, 80, 1384; 1996, 27, 567; 1998, 108/109, 1784; 1999, 10, 152; 54, 583; 95, 843; 2000, 13, 92) § 23 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« § 23. Keskkonnamõju hindamine
Hoonete ja rajatiste püstitamiseks ning muude tööde tegemiseks, mis võivad kahjustada kalavarusid, viiakse läbi keskkonnamõju hindamine keskkonnamõju hindamise ja keskkonnaauditeerimise seaduses sätestatud korras.»
§ 40. Maapõueseaduse muutmine
Maapõueseaduse (RT I 1994, 86/87, 1488; 1995, 75, 1321; 1996, 49, 953; 1997, 52, 833; 86, 1461; 93, 1562; 1998, 64/65, 1005; 1999, 10, 155; 54, 583; 95, 843) § 81 tunnistatakse kehtivuse kaotanuks.
§ 41. Säästva arengu seaduse muutmine
Säästva arengu seaduse (RT I 1995, 31, 384; 1997, 48, 772; 1999, 29, 398) § 8 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« § 8. Keskkonnamõju hindamine ja keskkonnaauditeerimine
(3) Keskkonnamõju hindamise ja keskkonnaauditeerimise korralduse sätestab seadus.»
§ 42. Haldusõiguserikkumiste seadustiku täiendamine
Haldusõiguserikkumiste seadustikus tehakse järgmised muudatused ja täiendused:
1) seadustikku täiendatakse §-ga 611 järgmises sõnastuses:
« § 611. Keskkonnamõju hindamise või keskkonnaauditeerimise nõude eiramineKeskkonnamõju hindamise või keskkonnaauditeerimise nõude eiramise eest, samuti keskkonnamõju hindamise aruandes või keskkonnaauditeerimise järeldusotsuses teadvalt valede andmete esitamise eest ¿ määratakse rahatrahv kuni kahesaja päevapalga ulatuses.»;
2) paragrahvi 186 lõike 1 loetelu täiendatakse pärast arvu «51» arvuga «611,»;
3) paragrahvi 228 lõike 1 punkti 4 loetelu täiendatakse pärast arvu «51» arvuga «611,».


Juhtumi lõpetamise otsus - AS NOM/AS Telset
AS NOM kaebuses 14.09.2000 nr 96 väidetakse, et alates 1999. aastast ehitab AS Telset Maardus ebaseaduslikult kaabeltelevisioonivõrku ja samal ajal opereerib selle juba valmisehitatud osa. Kaebaja leiab, et selline tegevus on vastuolus "Kaabelleviseaduse" (edaspidi KLS ) §-ga 41, mille kohaselt on ajutise tegevusloa kehtivuse ajal keelatud opereeritavas võrgus ehitustegevus. AS NOM kaebuses väidetakse, et AS Telset osutab Maardus abonentidele programmide edastamise teenust alla omahinna ja see tegevus on vastuolus KLS § 28 lg 4 nõuetega, kuna edastatavate programmide levitamise õiguse eest ei ole AS Telset autoritasu maksnud. Kaebusele on lisatud kirjade koopiad Eesti Autorite- ja Leviliidult, Teleprogrammide Eesti Esinduse MTÜ-lt ja Eesti Autorite Ühingult kui televisiooniprogrammide esindajatelt Eestis.
Lisaks KLS mittetäitmisele levitab AS Telset Maardus AS NOM kaabeltelevisiooni abonentidele valeteavet ja annab ebaõiget informatsiooni. Väite kinnituseks on AS NOM kaebusele lisatud koopiad kahe AS NOM abonendi avaldusest, mis kirjeldavad AS Telset töötajate poolt kuulduste levitamist selle kohta, et AS NOM osutab teenust ebaseaduslikult ning temalt võetakse peagi ära transleerimise litsents, samuti soovitatakse üle tulla AS Telset abonentideks.
AS NOM leiab, et AS Telset selline tegevus on vastuolus "Konkurentsiseaduse" (edaspidi KonkS) §-des 4, 28, 29, 30 ja 33 toodud nõuetega ning palub rakendada meetmeid AS Telset ebaseadusliku tegevuse lõpetamiseks.
AS TELSET asukohaga Tallinn, Õismäe tee 57A.
Sideameti poolt on nimetatud ettevõtjale 24. märtsil 2000 väljastatud ajutine tähtajaline luba nr CA 004193, kaabeltelevisioonivõrgu opereerimise jätkamiseks Maardus 221 majas liitunud abonentidele, edastades 63 programmi.
AS NOM asukohaga Tallinn, Spordi 5a . Sideameti poolt on nimetatud ettevõtjale 05. aprillil 2000 välja antud ajutine tähtajaline luba nr CA 99069 kaabeltelevisioonivõrgu opereerimise jätkamiseks Maardus 168 majas liitunud abonentidele, edastades 57 programmi.
Toimunu kirjeldus
Konkurentsiamet alustas peadirektori asetäitja 22.09.2000 käskkirja nr 21-A alusel ja KonkS § 39 lg 1 p 1 kohaselt juhtumi 21/00 menetlemist seoses AS NOM juhatuse esimehe 14.09.2000 kaebusega nr 96 võimalikust KonkS rikkumisest Maardu kaabellevi kaubaturul tegutseva ettevõtja AS Telset poolt. Juhtumi menetlemise eesmärgiks oli kontrollida AS Telset tegevuse vastavust KonkS § 14, § 28, § 29, § 30 ja § 33.
Juhtumi kohta eelinfo kogumisel selgus, et AS-le NOM Sideameti poolt väljastatud ajutise tegevusloa lisas on loetletud opereeritavad majad Maardu linna tänava- nimetuste ja majade numbrite kaupa ja opereerimisele on antud 168 maja. AS Telset opereerimisele on samasuguse tegevusloa alusel antud 221 maja. Tänavate nimed ja paljude majade numbrid kattuvad.
27.10. 2000 saatis AS NOM faksi teel kaks avaldust abonentidelt. Neis on väidetud, et liiguvad kuuldused AS NOM tegevuse peatsest lõpetamisest Maardus ja et neid kuuldusi levitavad AS Telset töötajad.
01. 11. 2000 laekus Konkurentsiameti teabenõudele AS Telset vastus nr 01009-512 , mis kannab 09. oktoobri 2000 kuupäeva.
Teabenõude vastusest selgub, et alates 1998. aastast pidas ettevõtja läbirääkimisi Maardu Linnavalitsusega kaabellevivõrgu ehitamiseks Maardus, mis lõppesid vastava lepingu sõlmimisega. Alates 01.03.2000 said abonendid juurdepääsu AS Telset kaabellevivõrgule. 1998-1999 oli teostatud majasiseste võrkude ehitustööd. Nende majade kohta on Sideameti poolt 24. 03. 2000 väljastatud ka ajutine kaabellevivõrgu opereerimise luba. Elamukooperatiividega on sõlmitud lepingud. AS Telset kaabellevivõrk võimaldab abonendile saada mitut teenust.
AS Telset vastusele Konkurentsiameti teabenõudele on lisatud Maardus ajutise tähtajalise võrguopereerimise loa lisas märgitud majades levitatud infolehe eksemplar.
Teatatakse, et liituda soovivatel abonentidel on võimalus vaadata enam kui 50 TV kanalit, kasutada internetiühendust ja saada 2001. aastast ka telefoniteenust. Soovijatel palutakse pöörduda klienditeeninduspunkti liitumislepingute sõlmimiseks. TV signaali sisselülitamist pakutakse tasuta. Täispaketi hinnaks märgitakse 54 krooni ja pensionäridele pakutakse 50 % allahindlust.
Infoleht kannab AS Telset logo ja sellele on märgitud ka Sideameti poolt väljastatud ajutise opereerimise loa number, abonentosakonna ( klienditeeninduse punkti) aadress Kallaveres, Keemikute 37 (REMA 1000), selle lahtioleku ajad ja telefoni number.
09.11.2000 saatis AS NOM e-postiga nimekirja 2000. a I poolaastal liitumislepingu lõpetanud abonentidest. Selgitamaks, kas abonendid liitusid AS-ga Telset, küsitles Konkurentsiamet 27 Maardu elanikku telefoni teel, valides aadresside järgi 1-3 elanikku ühest majast nimekirjas.
Küsitlusest selgus, et kaabellevi operaatori vahetamise põhjused olid järgmised:
Peamiseks põhjuseks oli see, et AS Telset osutab parema kvaliteediga teenust
ja parem programm (märgiti ka teenuse odavamat hinda) - 23
- Peamiselt seepärast, et teenus on odavam - 3
Lihtsalt otsustas vahetada - 1.
Teavet saadi postkastis olnud infolehelt ( AS Telset esitas selle Konkurentsiametile ), mõnel juhul saadi eelinfot tuttavatelt. AS Telset kohta ei saanud keegi küsitletutest infomatsiooni AS Telset töötajatelt.
Kõik 27 abonenti vormistasid AS-ga Telset liitumislepingu teeninduspunktis.
Konkurentsiameti järelepärimisele vastasid varem AS-le NOM avalduse esitanud neli (A, B, C, D ) Maardu elanikku järgmiselt:
A - Maardus liiguvad kuuldused AS NOM tegevuse peatse lõpetamise kohta ja mul on kahtlus, et sellist teavet levitavad AS Telset töötajad.
B - Küsimusele, millal hakkab tööle AS Telset võrk, AS Telset töötaja mulle ei vastanud, kuid ütles, et AS NOM töötab vana tehnoloogiaga ja võib varsti oma tegevuse seetõttu lõpetada,
C - AS Telset töötaja andis infot tariifide kohta ja pakkus vormistamiseks lepingut,
D - AS Telset töötaja soovitas mul minna klienditeeninduspunkti lepingut vormistama ja ütles, et AS NOM pankrotistub ja Maardus enam teenust edaspidi ei paku.
Konkurentsiameti küsitlusele vastasid AS Telset töötajad 13 - 21. veebruar 2001 et, trepikodades lõhutud kaablite asemel uusi kaableid paigaldavatelt töötajatelt küsivad majaelanikud tihti millega nad tegelevad ja missugust teenust firma osutab. Samuti on elanikud tundnud huvi teenuse hinna ja pakettide osas. Lepingu blankette töötajatel nende sõnul ja juhtkonna selgituste kohaselt ei ole. Levitamiseks on antennimeister pannud postkastidesse infolehti AS Telset teenuspakettide kohta. Montöörid selgitasid, et nemad soovitavad elanikel lepingute sõlmimiseks pöörduda klienditeenindusesse ja ise nad mingit kirjalikku liitumislepingut ning muud informatsiooni ei levita.
KLS § 3 lg 1 kohaselt on kaabeltelevisioonivõrk territoriaalselt piiritletud kaabellevivõrk ja § 12 lg 1 kohaselt määrab kohaliku omavalitsuse volikogu kohaliku omavalitsuse territooriumile rajatavate kaabeltelevisioonivõrkude piirkonnad, jagades omavalitsuse territooriumi kas üheks või mitmeks võrgupiirkonnaks. Maardu Linnavalitsuse poolt on AS-le NOM väljastatud 14.06.2000 tegevusluba nr 418. AS Telset ja Maardu Linnavalitsuse vahel on 09.02.1999 sõlmitud kaablivõrgu väljaehitamise ja selle kasutamise leping.
KonkS § 3 lg 1 kohaselt on kaubaturg hinna, kvaliteedi, tehniliste omaduste, realiseerimis- ning kasutustingimuste, tarbimis- ja muude omaduste poolest ostja seisukohalt omavahel asendatavate kaupade käibimisala. § 3 lg 2 kohaselt on Konkurentsiametil õigus piiritleda kaubaturg iga konkreetse kauba osas.
Ostja seisukohalt ei ole kaabeltelevisiooni operaatorite poolt kaabellevivõrgu kaudu programmide edastamise teenus asendatav mingi teise teenusega. Ühisantennisüsteem ei võimalda vaadata sellises mahus hea kvaliteediga programme, kui on võimelised pakkuma ja edastama kaabellevivõrgu operaatorid. Individuaalantennisüsteemi paigaldamisel on takistuseks nende antennide kõrge hind ja korrusmajades iga korteriomaniku soovile vastavalt paigaldamise võimaluse komplitseeritus.
Maardu linnas on ostjal võimalik kaabeltelevisiooni teenust osta ainult seal piirkonnas programme edastavatelt kaabellevivõrgu operaatoritelt.
Lähtudes eeltoodust on kaubaturg piiritletav Maardu linnaga.
KLS ( RT I 1999, 25, 364 ) ülesanne on luua Eestis tingimused toimiva konkurentsi tekkimiseks telekommunikatsiooni valdkonnas ja kaitsta tarbijat ebakvaliteetse kaabelleviteenuse eest. Järelevalve teostamine kaabeltelevisioonivõrgu rajamise ja opereerimise üle on seaduse § 21 lg 1 kohaselt pandud Sideametile. Viimane teostab järelevalvet kaabelleviseaduse alusel ning teede- ja sideministri kehtestatud korras.
Tulenevalt KLS §-st 12 lg 2 ja lg 3 annab Sideamet igas kohaliku omavalitsuse poolt määratud kaabeltelevisioonivõrgu piirkonnas avaliku konkursi alusel välja ühe või mitu kaabeltelevisioonivõrgu luba. Kuni konkursside toimumiseni väljastas Sideamet enne KLS jõustumist ehitatud kaabellevivõrgu omanikele vastavalt KLS § 41 ajutised tähtajalised load kaabeltelevisioonivõrgu opereerimise jätkamiseks. Nii oli Sideameti poolt väljastatud ajutine tegevusluba AS-le NOM loa lisas loetletud 168 majas opereerimiseks ning AS-le Telset opereerimiseks 221 majas, kusjuures paljud majad kattuvad.
KLS § 28 lg 4 kohaselt on kaabellevi operaator kohustatud programmide edastamisel või taasedastamisel järgima autoriõiguse kaitsega seonduvaid nõudeid. Oma tegevusega neid õigusi rikkunud operaatoritel võib KLS § 22 lg 1 p 5 kohaselt tunnistada tegevusloa kehtetuks.
Kaabellevi võrkude ehitamise jätkamise ja programmide edastamise õiguslikkuse järelevalve on vastavalt KLS-le Sideameti pädevuses. Seega on Sideamet pädev lahendama kaebuses tõstatatud probleeme, mis puudutavad AS-i Telset kaabeltelevisiooni võrgu väljaehitamist Maardus ja selles opereerimist.
Konkurentsiameti pädevus on sätestatud KonkS § 35 lg 1, mille kohaselt Konkurentsiamet on pädev teostama KonkS alusel temale pandud toiminguid ja võtma tarvitusele meetmeid konkurentsivabaduse kaitseks.
Konkurentsiseaduse § 13 järgi on kaubaturgu valitsev ettevõtja, kellele kuulub kaubaturul vähemalt 40 protsenti käibest või kelle majanduslik positsioon võimaldab tal antud kaubaturul tegutseda arvestataval määral sõltumatult konkurentidest, varustajatest ja ostjatest. Seisuga 01.09.2000 oli Maardu linnas kaabellevivõrkudega liitunud (..) abonendist (..)oli liitunud AS NOM kaabellevivõrguga ja (.) liitunud AS Telset kaabellevivõrguga. Seega oli Maardu kaabellevi kaubaturu piirkonnas turguvalitsevas seisundis kaebuse esitanud AS NOM, mitte aga AS Telset, kelle peale kaebus oli esitatud.
KonkS § 14 sätestab kaubaturgu valitseva ettevõtja seisundi kuritarvitamise juhud, sh oma positsiooni ärakasutamise ebaõiglaste hinnakujundamise tingimuste või muude ebaõiglaste äritingimuste rakendamiseks, sh kaupade põhjendamatuks müümiseks alla omahinna, mis kahjustab teise ettevõtja tegevust kaubaturul või tõrjub teda kaubaturult välja. Et AS Telset ei ole Maardu kaabellevi kaubaturu piirkonnas turguvalitsevas seisundis KonkS § 13 mõistes, siis ei ole AS Telset menetlemise subjektiks KonkS § 14 kohaselt. Seega puudus vajadus hinnata AS Telset käitumist Maardu kaabellevi kaubaturu piirkonnas vastavuse aspektist KonkS §-le 14, sh uurida AS-i Telset hinnakujundust.
Kaebuse esitaja viide KonkS §-le 4, mis kehtestab konkurentsivabadust kahjustava kokkuleppe ja kooskõlastatud tegevuse keelu, on asjakohatu, sest juhtumi menetlemisel ei tuvastatud niisuguse kokkuleppe ja tegevuse olemasolu, samuti pole seda tõendavaid asjaolusid esitatud ka kaebuses.
KonkS § 28 lg 1 p 1 kohaselt on kõlvatuks konkurentsiks vaba ettevõtlust kahjustavad heade kommete ja tavadega vastuolus olevad teod, sealhulgas eksitava teabe avaldamine, avaldamiseks esitamine või tellimine, konkurendi või tema kauba halvustamine ja kaupade müügi kõlvatu piiramine või soodustamine.
KonkS § 29 lg 1 järgi eksitav teave on ebatõeste andmete avaldamine või avaldamiseks esitamine või tellimine kas enda või teise samal kaubaturul osaleva ettevõtja või nende kauba kohta, mis võivad ostja tavalise tähelepanelikkuse juures tekitada pakkumisest eksliku mulje. Osundatud sätete kohaselt on kõlvatu konkurentsi olemasolu seotud 4 tingimuse üheaegse esinemisega:
andmed peavad olema ebatõesed;
andmed peavad olema avaldatud, avaldamiseks esitatud või tellitud kaubaturul osaleva ettevõtja poolt;
andmed peavad käima nende avaldaja, avaldamiseks esitaja või tellija või teise samal kaubaturul osaleva ettevõtja kohta või nende kauba kohta;
andmed võivad tekitada pakkumisest eksliku mulje ostjale, kes on tavaliselt tähelepanelik.
Menetluse käigus tuvastati, et eksitava teabe levitamise kohta AS-le NOM avalduse esitanud abonendid ( 4 Maardu elanikku) ei ole kaabellevioperaatorit vahetanud ja on endiselt AS NOM abonendid. Seega ei eksitanud väidetav vale- ja halvustav informatsioon AS NOM abonente tegelikkuses, kes eeldatavasti tegutsesid argiteadmistele tugineva tavalise tähelepanelikkusega.
AS NOM poolt esitatud kodanike avalduste väidetele, et AS Telset töötajad levitavad ebaõiget ja halvustavat teavet AS NOM tegevuse kohta Maardus, ei saadud Konkurentsiameti küsitluse peale ühest kinnitust. Avaldajate esialgset väidet ei kinnitanud ka Maardu elanike telefoniküsitlustes. Kõik küsitletud 27 abonenti väitsid, et nad vahetasid operaatorit AS Telset informatsioonilehe või naabritelt saadud eelinfo alusel ning et neile ei andnud informatsiooni AS NOM ja AS Telset kohta AS Telset töötajad.
Lähtudes eeltoodust ei leidnud tõendamist AS-i NOM väide, et AS Telset töötajad tegelevad vale- ja halvustava informatsiooni levitamisega AS NOM kohta, s.o konkurendi või tema kauba halvustamisega ja kaupade müügi kõlvatu piiramise või soodustamisega, mis on käsitletav kõlvatu konkurentsina KonkS §-de 28 lg 1 p-de 1,2 ja5, § 29, § 30 ja § 33 tähenduses.
Arvestades eeltoodut ja juhindudes KonkS § 40 lg 3 p 1
Lõpetada juhtumi menetlemine seoses õiguserikkumise mittetuvastamisega.


Kaitseliidu Valga linna maleva rinnamärgist
Sõjaeelne KL Valga linna maleva rinnamärk võeti taaskasutusele 1995. aastal kui Kaitseliidu Valgamaa maleva Valga malevkonna teenetemärk mõõtmetelt ja kujult 1:1 varasemaga. Nähti ette annetada vähemalt aastase eeskujuliku teenistuse eest KL Valgamaa maleva Valga malevkonnas. Graveerijaks oli 90ndate märgil Viktor Kuik ja valmistajaks OÜ Vesme. Ajavahemikus 1995-2004 anti välja 68 märki.
Märk sümboliseerib Valga malevlaste (ristile asetatud Valga maleva vähendatud kuldne trafarett) alalist valmisolekut julgeks ja vapraks kaitseks (risti taga püstloodis paiknev Põhjamaa rahvaste mõõk), et kodu võiks rahus areneda ja edeneda ning võiks igavesti paista vabaduse päike (risti harude vahelt välja ulatuvad kuldsed päikesekiired). Valmistaja Roman Tavast.
Kaitseliidu Valgamaa maleva teenetemärgist
2001. aastal kasutusele võetud KL Valgamaa maleva teenetemärk oli kujundatud juba Malta ristina. Väidetavalt oli olnud see tollal maleva juhatuse valik. Teenetemärgil on I ja II klass. Kinnitati Kaitseliidu keskjuhatuse poolt 8. mail 2001. Kujundaja oli Jaan-August Viirand. Graveerija Olavi Saaremägi ning valmistaja AS Herald. Statuudi kohaselt I klass kuulus andmisele 12- aastase eeskujuliku teenistuse eest ja II klass vähemalt 7-aastase eeskujuliku teenistuse eest.
Teenetemärgi I klass Teenetemärgi II klass
Valga linna malevkonna rinnamärgi
I Rinnamärgi otstarve.
§ 1. Rinnamärk asutatakse: Valga linna malevkonna kaitseliitlaste teenete äramärkimiseks, nende ühistunde süvendamiseks, nende ühisesse perre kuuluvuse väliseks tunnuseks ja malevkonnalt taotlevate sihtide embleemiks.
§ 2. See rinnamärk tuletab kandjale meele tema alatist valmisolekut ja kohustab kandjat alati ning kõikjal kõrgel hoidma malevkonna head nime.
II Rinnamärgi kirjeldus ja sümboolne tähendus.
§ 3. Valga linna malevkonna rinnamärk kujutab nelja harulist musta risti, mida ümbritseb 0,5 mm kullane raam. Risti läbimõõt 40 mm. Iga risti haru välimises otsas on 140ŗ nurk sisselõige, mille kumbagi kaateti pikkus on 12 mm. Risti esiküljele on asetatud Valga maleva vähendatud kulla värvi trafarett. Risti taga püstloodis on põhjamaa rahvaste mõõk kulla värvi. Mõõga pikkus 60 mm, laius alt 7 mm kõige laiemast kohast. Risti harude vahelt ulatuvad välja kulla värvi päikese kiired.
§ 4. Rinnamärk kujutab: alatist valmisolekut julgeks ja vapraks kodukaitseks, et võiks rahus edeneda ja areneda meie kodu ning igavesti paistma jääda vabaduse päike.
III Rinnamärgi kandmise reeglid.
§ 5. Vormi juures rinnamärki kantakse vasakpoolsel rinnataskul. Ühe rinnamärgi kandmisel asub see rinna tasku keskkohal, kuna mitme märgi kandmisel kannavad malevkonna liikmed oma rinnamärki teistest kõrgemal (esikohal v.a. kaitseliidu üldrinnamärk). Erariiete juures kantakse rinnamärki kuuel vasakpoolsel rabatil. Erariiete juures on lubatud kanda ka vähendatud rinnamärki.
§ 6. Malevkonna rinnamärgiga võib ilustada malevkonna poolt antavaid auhindu ja kingitusi.
IV Rinnamärgi kandmise õigus ja selle omandamise kord.
§ 7. Malevkonna rinnamärki annetatakse:
a) märgi asutamisel - kaitseliitlastele, kes malevkonna asutamisest alates on olnud selle liikmeks ja kaitseliidu tegevuse ala nende peale pandud kohuseid täitnud alati korralikult.
b) edaspidi neile kaitseliitlastele, kes vähemalt viis aastat malevkonna liikmeiks olnud ja kogu aeg malevkonna tegevusest innuga osavõtnud, alati kõrges hoidnud malevkonna head nime ja esinenud eeskujuliku kaitseliitlasena.
Märkus: Viie aasta hulgas võib malevkonna juhatuse otsusel arvestada ka teistes malevkondades liikmeks oleku aega, sealt ületulnute suhtes.
c) malevkonna toetajaile liikmeile, kes viis aastat seisnud malevkonna nimekirjas ja alati oma kohused malevkonna vastu korralikult täitnud, ning kõigiti kaasaaidanud malevkonna elu-olu parandamiseks.
d) malevkonna otseseile ülemaile ja auliikemeile.
e) malevkonna liikmeile, kes malevkonnale osutanud erilisi teeneid, vaatamata malevkonnas liikmeks olnud aja peale.
§ 8. Rinnamärke võib malevkonna juhatus annetada ka väljaspool malevkonda nii Eesti kui välisriikide kodanikkudele, eriliste malevkonnale osutatud teenete eest.
§ 9. Rinnamärkide saamiseks esitavad kompaniide-k.dode ja neile vastavad päälikud oma esitised malevkonna päälikule, kes omakord need malevkonna juhatusele otsustamiseks esitab. Juhatuse otsused on salajased ja avaldamisele ei kuulu.
§ 10. Rinnamärgi saajale annab malevkonna päälik välja tunnistuse rinnamärgi omamise ja kandmise õiguse kohta. Märgi kandmine enne tunnistuse saamist on keelatud.
Väljaantud tunnistuse registrit peab malevkond. Registrisse kantakse tunnistuse saaja kohta:
- auaste, amet
- ees-, isa- ja perekonnanime
- malevkonda astumise aeg
- märgi annetamise aeg
- malevkonnast lahkumise või märgikandmise õiguse kaotamise aeg
V Rinnamärgi hankimise ja väljaandmise kord.
§ 11. Rinnamärgi valmistamise kulud tasub märgi saaja, kuid malevkonna juhatusel jääb õigus erilistel juhustel rinnamärki väljaandja ka malevkonna kulul. Vähendatud rinnamärki võivad omada ainult need, kellel rinnamärgi kandmise õigus.
§ 12. Rinnamärgid tellitakse malevkonna kaudu.
§ 13. Rinnamärkide või nende tunnistuste väljaandmine malevkonna liikmeile sünnib harilikult malevkonna aastapäeval - malevkonna juhatuse poolt määratud pidulikkusega. Erakorralistel juhtudel sünnib väljaandmine malevkonna juhatuse poolt määratud ajal ja korras.
VI Rinnamärgi kandmise õiguse kaotamine.
§ 14. Malevkonna juhatusel on õigus rinnamärgi kandmist ära keelata kas ajutiselt või jäädavalt neile rinnamärgi omajaile, kes
a) kaitseliidu tegevusest loiult osa võtavad
b) lahkuvad kaitseliidust
c) käitlevad rinnamärki ebakohaselt
d) riivavad kaitseliidu, malevkonna head nime.
§ 15. Rinnamärgi kandmise õiguse kaotavad ilma malevkonna juhatuse sellekohase otsuseta:
- isikud, kes jäänud ilma hääleõigusest Riigikogu valimise, rahvahääletamise ja rahvaalgatamise seaduse põhjal.
- isikud, kes jäädavalt kaitseliidust välja heidetud.
VII Lõppmäärused.
§ 16. Valga linna malevkonna lõpulikul likvideerimisel lõpeb ka rinnamärgi kandmise lubade väljaandmine ja kõik rinnamärkidesse puutuv kirjavahetus antakse üle maleva arhiivi koos malevkonna kirjavaraga.
Valga linna malevkonna organisatsiooni ümberkujundamisel või nimetuse muutmisel antakse üle kõik rinnamarkidesse puutuv kirjavahetus malevkonna järglastele.


text:
Kokku: 18| Näitan: 1 - 18
2-17-507/51 Riigikohtu tsiviilkolleegium 11.04.2018
TsMS § 558 lg 1
TsMS § 558 lg 2
TsMS § 558 lg 3
Tulenevalt TsMS § 558 lg 1 on vanema isiklik ärakuulamine ühise hooldusõiguse lõpetamise asjas äärmiselt oluline, tagamaks asja õige lahendamine ja kõigi õigustega piisav arvestamine, eriti kuna tegu on suuresti kohtu diskretsiooniotsusega. (p 13 ja 15)
Alused, mil kohtul on õigus jätta vanemad ära kuulamata, on toodud TsMS § 558 lg-tes 2 ja 3 (vt ka Riigikohtu 16. novembri 2016. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-99-16, p 21). Kuna ühise hooldusõiguse lõpetamine puudutab vanema isiklikke õigusi, peab kohus seega vanemad üldjuhul isiklikult ära kuulama. (p 13)
Vanema ärakuulamine üksnes esialgse õiguskaitse avalduse lahendamisel ei ole piisav õigusliku ärakuulamise tagamiseks ühise hooldusõiguse lõpetamise avalduse lahendamisel. (p 14)
Vanema ära kuulamata jätmine tähendab vanemate lepitamise proovimisest loobumist ja seega TsMS §-s 561 sätestatu rikkumist. (p 15)
Hooldusõiguse asi tuleb lahendada esmajoones lapse huvidest lähtudes. Hooldusõigus ja lapsega suhtlemine peab olema seatud selliselt, et lapse elukorraldus oleks mõistlik. Kui see ei ole lapse parimate huvidega vastuolus ja lapse turvalisus on tagatud, võiksid mõlemad vanemad osaleda lapse elu korraldamises.
Hooldusõigust ei pea tingimata lahendama tervikuna ühtmoodi, vaid hooldusõiguse küsimusi saab ja tuleb hinnata igas valdkonnas eraldi (vt ka Riigikohtu 22. novembri 2017. a määrus tsiviilasjas nr 2-16-5794, p 21.2). (p 16)
Tulenevalt TsMS § 558 lg 1 on vanema isiklik ärakuulamine ühise hooldusõiguse lõpetamise asjas äärmiselt oluline, tagamaks asja õige lahendamine ja kõigi õigustega piisav arvestamine, eriti kuna tegu on suuresti kohtu diskretsiooniotsusega (p 13 ja 15).
Hooldusõiguse asi tuleb lahendada esmajoones lapse huvidest lähtudes. Hooldusõigus ja lapsega suhtlemine peab olema seatud selliselt, et lapse elukorraldus oleks mõistlik. Kui see ei ole lapse parimate huvidega vastuolus ja lapse turvalisus on tagatud, võiksid mõlemad vanemad osaleda lapse elu korraldamises. (p 16)
2-15-16111/116 Riigikohtu tsiviilkolleegium 06.04.2018
PKS § 123 lg 1
PKS § 137 lg 1
PKS § 116
PKS § 143 lg 1
PKS § 143 lg 3
Vt vanema hooldusõiguse (isiku- ja varahooldus) põhimõtete (PKS § 116) kohta Riigikohtu 12. veebruari 2016. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-159-15, p-d 24-25 ja 7. juuni 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-45-11, p-d 17-21). (p 17)
Vt vanema ja lapse suhtlemise korra määramisel (PKS § 143) arvestatavate asjaolude kohta Riigikohtu 9. novembri 2011. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-83-11, p 21; Riigikohtu 30. mai 2011. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-32-11, p 15; Riigikohtu 11. jaanuari 2017. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-138-16, p 20 ja Riigikohtu 14. märtsi 2012. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-6-12, p 19. Esmajoones peab kohus PKS § 123 lg 1 järgi vanema ja lapse suhtlemise korra määramisel lähtuma lapse huvidest. PKS § 143 lg 3 järgi ei ole lapse ja vanema suhtlusõiguse piiramisel määravaks lapse tahe, vaid see, et tuvastatud asjaoludel ei ole vanema ja lapse suhtlemine lapse huvides ning kahjustaks lapse tervist ja arengut. (p 18)
Vt erieestkostja määramise kohta (PKS § 209) Riigikohtu 19. novembri 2014. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-100-14, p 20 ja Riigikohtu 14. märtsi 2012. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-6-12, p 23). (p 19)
3-2-1-179-16 Riigikohus 22.03.2017
Haagi 1980. aasta konventsiooni art 13 lg 1 lit a eestikeelne tõlge „täielikust või osalisest heakskiidust“ on eksitav. Vanema nõusolekule lapsega teise riiki kolimiseks konventsiooni art 13 lg 1 lit a mõttes ei ole ette nähtud kindlat vorminõuet, kuid nõusolek peab siiski olema piisavalt selge. (p 11)
Haagi 1980. aasta konventsiooni art 13 lg 1 lit a mõttes antud nõusoleku tuvastamiseks ei pea vanemad olema sõlminud kindlas vormis kokkulepet, kuhu on kirja pandud, et vanem on lapse teise riiki kolimisega nõus. Vanema nõusoleku olemasolu tuleb hinnata, arvestades konkreetse kohtuasja asjaolusid kogumis ning ei ole välistatud, et kohus loeb nõusoleku andmise tuvastatuks ka vanematevahelisele suhtlusele tuginedes. Nõusolek peab olema antud selliselt, et kohtul on võimalik nõusoleku andmist kontrollida, arvestades, et vanem, kelle vastu on esitatud lapse tagastamise avaldus, peab vaidluse korral tõendama, et tal oli lapsega teise riiki kolimiseks teise vanema nõusolek. Vanema tahe nõusoleku andmise ajal ei tohi olla eksimuse või pettuse tõttu moonutatud. Selgelt väljendatud tahte hilisem muutus ei mõjuta varem antud nõusoleku kehtivust. Sellega kaitstakse heas usus käitunud teise vanema huve, kes lapse ära viis või teda kinni hoidis, lähtudes nõusoleku eeldusest. (p 12)
3-2-1-176-16 Riigikohus 15.03.2017
Haagi 1980.a konventsiooni art 13 lg 2 alusel lapse tagastamisest keeldumine on kohtu kaalutlusotsus, millesse kõrgema astme kohus sekkub vaid juhul, kui alama astme kohus on ületanud diskretsiooni piire või rikkunud oluliselt menetlusõiguse norme. Lapse tagastamisest võib art 13 lg 2 alusel keelduda, kui laps on jõudnud vanusesse ja küpsusesse, kus on õige tema arvamusega arvestada ja ta ei soovi tagasi minna. (p 22)
Haagi 1980.a konventsiooni art 42 lg 1 kohaselt võib riik hiljemalt konventsiooni ratifitseerides, vastu võttes või kinnitades või sellega ühinedes teha art 26 lg-s 3 nimetatud reservatsiooni. Konventsiooni art 26 lg 3 näeb ette, et konventsiooniosaline võib deklareerida, et ta võtab endale advokaadi või õigusnõustaja osalemisest või kohtumenetlusest tingitud kuludega seotud kohustuse üksnes siis, kui ta võib kulud hüvitada selle riigi õigusabisüsteemi kaudu. Muid reservatsioone teha ei tohi. Eesti ongi konventsiooniga ühinedes teinud eelnimetatud reservatsiooni ja lapseröövi suhtes tsiviilõiguse kohaldamise rahvusvahelise konventsiooniga ühinemise seaduse § 2 p 3 sätestab, et konventsiooni art 42 ja art 26 lg 3 alusel ei võta Eesti Vabariik endale kohustusi seoses art 26 lg-s 2 nimetatud kuludega, mis tulenevad advokaadi või õigusnõustaja osalemisest või kohtumenetlusest, välja arvatud juhul, kui kulutusi võib katta riigi õigusabi ja õigusnõustamise süsteemi kaudu. (p 23)
Haagi 1980.a konventsiooni art-s 26 sätestatud menetluskulude kandmise põhimõtete eesmärk on lihtsustada lapse tagastamist taotleval vanemal kohtu poole pöördumist. Olukorras, kus riik on teinud konventsiooni art 26 kohaldamise kohta art-s 42 sätestatud reservatsiooni ning sätestanud, et Eesti Vabariik ei võta art-s 26 nimetatud kulude kandmisel muid kohustusi kui neid, mida kantakse riigi õigusabi süsteemi kaudu, kohaldub menetluskulude jaotuse otsustamisel tavapärane riigisisene kord. Konventsioon ei anna avaldajale muid soodustusi kui see, et ta ei pea tasuma avalduselt riigilõivu ja kui isik vastab riigi õigusabi saamiseks kehtestatud tingimustele, võimaldatakse talle õigusabi riigi kulul. Kuna tegu on hagita menetlusega, kohaldub menetluskulude jaotuse otsustamisel TsMS § 172 lg 1. (p 25)
3-2-1-26-16 Riigikohus 11.05.2016
VangS § 54 lg 1
Kuna lapse vangistuses viibiva ema juurde elama asumise nõusoleku andmine on haldusorgani pädevusse antud kaalutlusotsus, mida saab vaidlustada halduskohtus, ei saa vanema hooldusõiguse peatamise asja läbivaatav maakohus sellist nõusolekut kohtumäärusega asendada ega otsustada ise selle üle, kas ema juurde vanglasse elama asumine on väikelapse huve arvestades parim lahendus, sh otsustada selle üle esialgse õiguskaitse korras. Sellises olukorras peab tsiviilasja lahendav kohus lähtuma sellest, et ema viibib kinnipidamisasutuses, mistõttu ei saa ta lapse eest hoolitseda, mis omakorda annab alust ema hooldusõigus PKS § 140 lg 1 järgi peatada. (p 21)
VangS § 54 lg 1 järgi ei ole vangistuses viibival emal igal juhul õigust lapsega koos elada, vaid selle üle otsustatakse iga üksikjuhtumi asjaoludest lähtudes. Kui ema taotleb võimalust elada koos väikelapsega kinnipidamisasutuses, kaalub eestkosteasutus (kohalik omavalitsus), kas selle võimaldamine on väikelapse huvides. Tegemist on kohaliku omavalitsuse kui haldusorgani kaalutlusõiguse teostamisega HMS § 4 tähenduses. (p 20)
Hooldusõiguse peatamiseks annab PKS § 140 lg 1 järgi alust see, kui vanem ei saa pikema aja vältel oma eemaloleku või muu kõrvalise takistuse, sh vanema vangistuse tõttu hooldusõigust teostada (vt RKTKm nr 3-2-1-121-12, p 14). Asjaolu, et vanem paneb toime kuriteo, mille eest teda karistatakse vangistusega, annab eelkõige alust vanema hooldusõigus PKS § 140 lg 1 alusel peatada ning vangist vabanemise järel jälle taastada. Samas võib vanema kuritegelik eluviis koosmõjus muude asjaoludega ohustada mõnel juhul lapse heaolu viisil, mis annab alust vanemalt hooldusõiguse PKS §-de 134-135 alusel ära võtta või kohaldada muid abinõusid (vt RKTKm nr 3-2-1-142-13, p 16 ja 18). (p 19)
TsMS § 551 lg 1 ja § 378 lg 3 p 7 alusel ei saa kohus asendada tsiviilasja lahendades kohaliku omavalitsuse kui eestkosteasutuse nõusolekut, mis on VangS § 54 lg 1 järgi vajalik selleks, et emal võimaldataks kuni kolmeaastase lapsega koos kinnipidamisasutuses elada. (p 18)
3-2-1-100-14 Riigikohus 19.11.2014
TsMS § 656
PKS § 209 lg 1
PKS § 209 lg 1 võimaldab isikule, kes on vanema hoolduse all või kellele on määratud eestkostja, määrata erieestkostja nendeks toiminguteks, mida vanemad või eestkostja ei saa teha. Eelkõige määratakse erieestkostja päritud või kinkena saadud vara valitsemiseks, kui pärandaja või kinkija on määranud, et vanemad või eestkostja ei tohi seda vara valitseda. (p 20) PKS § 209 lg-st 1 ja ka Riigikohtu lahendist tsiviilasjas nr 3-2-1-6-12 ei tulene, nagu saaks PKS § 209 lg 1 alusel erieestkostja määrata vaid juhul, kui suhtluskorda puudutav menetlus peatatakse ja suhtluskorda kindlaks ei määrata. Selles lahendis pidas Riigikohus põhimõtteliselt võimalikuks määrata lapse ja vanema suhtlemise korraldamiseks vahendaja erieestkostja näol ega välistanud erieestkostja määramist ka olukorras, mil määratakse kindlaks vanemate suhtluskord lapsega (p 20, Riigikohtu 14. märtsi 2012. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-6-12, p-d 23 ja 24). PKS § 122 lg 1 kohaselt ei kehti vanema hooldusõigus neis lapsega seotud asjades, mille jaoks on määratud erieestkostja, samuti kohtuasjas, kus on määratud muu esindaja. Kui kohus on lapse ja vanemate suhtlemiskorra kohtulahendiga kindlaks määranud, kuid piiranud ühe vanema hooldusõigust lapse ja teise vanema suhtlemise küsimustes ning määranud seda korraldama erieestkostja, siis erieestkostja saab otsustada lapse ja teise vanema suhtlemise korraldamise üle osas, milles see kohtulahendiga reguleerimata on. (p 20)
TMS § 179 lg-st 2 koosmõjus §-dega 183 ja 26¹ tulenev kohtutäituri õigus määrata lapsega suhtlemise asjas täitmist takistavale vanemale sunniraha ei ole põhiseadusega vastuolus. (p 54)
Kehtiva õiguse kohaselt ei ole seadusandja kohtutäituri kohaldatavat sunniraha käsitanud karistusena. Kohustatud isikule ei tehta süüpõhimõttest lähtuvalt sotsiaaleetilist etteheidet. Sunniraha rakendamisel taotletakse kohustatud isiku mõjutamist kohtulahendit täita. Sunniraha on väärtusneutraalne sunnivahend (p -d 42, 45, 47, 48) Täitemenetluses sunniraha määramise esmaseks eelduseks on asjaolu, et kohtulahendit, mille täitmiseks soovib kohtutäitur sundi kohaldada, saab kohtutäitur täitemenetluse korras täita ning selle täitmist kohustatud isikult nõuda. Sunniraha määrates tuleb kohtutäituril kontrollida TMS § 179 lg-s 2, §-s 183 ja §-s 26¹ sätestatud sunniraha kohaldamise eeldusi. (p 68) Kohtutäitur võib vanema ja lapse suhtlemist reguleerivat kohtulahendit täites määrata lapsega koos elavale vanemale sunniraha, kui vanem takistab kohtulahendi sundtäitmist, s.o takistab lapsel lahus elava vanemaga kohtulahendis määratud ajal, kohas ja viisil suhelda. Seetõttu ei ole sunniraha määramisel otsustava tähendusega mitte asjaolu, et vanema ja lapse suhtlemist ei ole toimunud kohtulahendis määratud ajal, kohas ja viisil, vaid see, et lahus elava vanema ja lapse suhtlemist ei ole toimunud lapsega koos elava vanema tegude või tegevusetuse tõttu. Muu hulgas saab vanema ja lapse suhtlemist reguleeriva kohtulahendi sundtäitmise takistamiseks pidada seda, kui lapsega koos elav vanem keeldub võimaldamast lapsel lahus elava vanemaga suhelda ja muudab suhtluse võimatuks. (p 69) Lisaks saab kohtutäitur sunniraha määrates arvestada küll asjaolu, et vanem on varem täitemenetluse ajal korduvalt sundtäitmist takistanud, ning see annab alust hoiatada vanemat sunniraha määramise eest, kuid sunniraha saab määrata üksnes juhul, kui vanem takistab lapsel teise vanemaga suhelda ka sunniraha määramise hoiatuses märgitud tähtaja jooksul. Sunniraha määramise eesmärgiks on mõjutada lapsega suhtlemist takistavat vanemat ja veenda teda kohtulahendi täitmise vajalikkuses, mitte kohaldada sunnivahendit vanema varasemate tegude eest. (p 70) Vanem on kohustatud enne vanema ja lapse suhtlemist reguleeriva kohtulahendi täitmiseks täitemenetluse alustamist läbima kohtuliku lepitusmenetluse. Enne lepitusmenetlust tehtud kohtumäärus, millega määratakse kindlaks lapse ja vanema suhtlemise kord, ei ole täitedokumendiks ja nimetatud kohtulahend ei ole sundtäidetav. Küll aga on sundtäidetav ka TsMS § 378 lg 3 p 1 järgi tehtav hagi tagamise ja TsMS § 551 lg 1 järgi tehtav esialgse õiguskaitse rakendamise määrus (vt Riigikohtu 16. juuni 2010. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-64-10, p-d 29 ja 34; Riigikohtu 25. novembri 2009. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-118-09, p 13). (p 61)
Kui kohus on teinud vanema ja lapse suhtlemise kohta täitemenetluses täidetava kohtulahendi, saab kohtutäitur lähtuda eeldusest, et kohtulahendi täitmine on lapse parimates huvides. (p 75)
3-2-1-154-13 Riigikohus 11.12.2013
PKS § 152 lg 6
lapsendamise otsustamine
Kuigi vanema nõusolekut ei ole lapsendamiseks vaja, kui vanemalt on isikuhooldusõigus ära võetud ning vanema lapsendamisest keeldumine ei takista avaldajal last lapsendada, tuleb kohtul omal algatusel lapsendamise üle otsustades selgitada, kas vanemalt isikuhooldusõiguse äravõtmiseks alust andnud oht lapse heaolule on möödas ning kas võiks olla alust vanema isikuhooldusõigust taastada. Vanemale tuleb teada anda, et kohus otsustab tema lapse lapsendamise üle, anda vanemale võimalus esitada kohtule oma seisukoht isikuhooldusõiguse taastamise ja lapsendamise kohta ning selgitada vanemale nii isikuhooldusõiguse taastamise tingimusi kui ka lapsendamise õiguslikke tagajärgi.
Lapsendamise üle otsustades peab kohus lapse huvide tagamiseks avalduse vastavust seadusele ka juhul, kui avalduse kohta ei ole esitatud vastuväiteid, ning vajadusel koguma tõendeid omal algatusel. (p 16)
Lapsendamise üle otsustades peab kohus lapse huvide tagamiseks kontrollima avalduse vastavust seadusele ka juhul, kui avalduse kohta ei ole esitatud vastuväiteid, ning vajadusel koguma tõendeid omal algatusel. (p 16)
Vanemalt isikuhooldusõiguse äravõtmine tähendab selle täielikku äravõtmist PKS § 135 lg 2 mõttes.
Kui kohus piirab vanema isikuhooldusõigust nii, et vanemal säilib see mingis osas, siis peab kohtulahendist ka selgelt nähtuma, millises osas on isikuhooldusõigus piiratud, sh milliseid meetmeid on kohus ohu ärahoidmiseks kohaldanud. (p 15)
3-2-1-142-13 Riigikohus 04.12.2013
PKS § 140
PKS § 134
Lapse heaolu tagamiseks tuleb kohaldada vanema õigusi kõige vähem piiravaid abinõusid, s.o abinõusid, mis on ohtu arvestades eesmärgipärased ja proportsionaalsed, eelistades abinõusid, mis toetavad perekonda ja aitavad vanema ning lapse sidet tugevdada ja taastada. (p 15)
Hooldusõiguse peatamise mõtteks on tagada lapse huvide kaitse olukorras, kus lapsel on küll hooldusõiguslik vanem õiguslikus mõttes olemas, kuid tegelikult ei saa hooldusõiguslik vanem lapse õigusi ja huve kaitsta ega lapse heaolu tagada. (p 16)
Vanema hooldusõigust piiravate abinõude rakendamiseks peavad esinema lapse heaolu püsivalt mõjutavad kaalukad asjaolud, mis annavad alust järeldada, et lapse huvid ei ole vanema hoole all enam ohus, s.o vanem soovib ja suudab hoida ära ohu lapse heaolule ja varale ning täita vanema kohustusi. (p 19)
Perekonnaautonoomiast tulenevalt on eelkõige vanemal õigus oma last ise kasvatada, vanemalt lapse suhtes isikuhoolduse täielik äravõtmine on äärmuslik meede ning lapse heaolu tagamiseks tuleb kohaldada vanema õigusi kõige vähem piiravaid abinõusid, s.o abinõusid, mis on ohtu arvestades eesmärgipärased ja proportsionaalsed, eelistades abinõusid, mis toetavad perekonda ja aitavad vanema ning lapse sidet tugevdada ja taastada. (p 15)
Ka hooldusõiguse peatamise ajal või peatamise aluse olemasolu korral saab vanema suhtes kohaldada PKS §-des 134 ja 135 nimetatud abinõusid. (p 16) Ainuüksi asjaolu, et vanem paneb toime kuriteo, mille eest teda karistatakse vangistusega, ei anna alust vanemalt hooldusõigust ära võtta. Vanema kuritegelik eluviis võib koosmõjus muude asjaoludega ohustada mõnel juhul lapse heaolu viisil, mis annab alust vanemalt hooldusõiguse PKS §-de 134–135 alusel ära võtta. Vanema hooldusõiguse äravõtmiseks võib anda mh alust see, kui vanem ei suuda kuritegeliku käitumise ja/või selle tagajärgede (vangistuse) tõttu hooldusõigust teostada või jätab lapse seetõttu hooletusse ega täida muid vanema kohustusi (sh lapsega suhtlemise kohustust mõttes ja vanema ülalpidamiskohustust) ning ta ei soovi seda olukorda muuta. (p 18) Vanem võib taotleda, et tema hooldusõigust piiravate abinõude rakendamine lõpetataks. Selleks peavad aga esinema lapse heaolu püsivalt mõjutavad kaalukad asjaolud, mis annavad alust järeldada, et lapse huvid ei ole vanema hoole all enam ohus, s.o vanem soovib ja suudab hoida ära ohu lapse heaolule ja varale ning täita vanema kohustusi. (p 19)
Hooldusõiguse peatamise mõtteks on tagada lapse huvide kaitse olukorras, kus lapsel on küll hooldusõiguslik vanem õiguslikus mõttes olemas, kuid tegelikult ei saa hooldusõiguslik vanem lapse õigusi ja huve kaitsta ega lapse heaolu tagada. Vanema hooldusõigus peatatakse, kui vanem ei saa lapse suhtes tegelikult hooldusõigust teostada. Hooldusõiguse peatamine on ajutine meede selleks, et lapse õigused ja huvid ei jääks kaitseta ajal, mil tema hooldusõiguslik vanem ei saa oma eemaloleku tõttu hooldusõigust teostada, s.o viia õiguslik olukord vastavusse tegeliku olukorraga. (p 16) Asjaolu, et vanem paneb toime kuriteo, mille eest teda karistatakse vangistusega, on eelkõige aluseks vanema hooldusõiguse peatamiseks ning vangist vabanemise järel on võimalik hooldusõigus jälle taastada. (p 18) Hooldusõiguse peatamise ajal või peatamise aluse olemasolu korral saab vanema suhtes kohaldada ka PKS §-des 134 ja 135 nimetatud abinõusid. (p 16)
3-2-1-119-13 Riigikohus 06.11.2013
PKS § 84 lg 1
TsMS § 283 lg 2
REÕS § 62 lg 1
Kohus peab põlvnemise asjas selgitama asjaolusid seni, kuni tal on kindel siseveendumus selle kohta, et mees on või ei ole lapse isa, ning langetama vastavalt sellele otsuse. (p 17)
Isik peab TsMS § 300 lg 1 järgi taluma põlvnemise tuvastamiseks tehtavat ekspertiisi. Kui isik keeldub õigustamatult proovi andmast ning temalt ei õnnestu ekspertiisiks vajalikku proovi saada, tuleb arvestada seda asjaolu tõendite hindamisel.
Isiku proovi andmisest korduvat õigustamatut keeldumist tuleb tõlgendada tema kahjuks, lugedes TsMS § 283 lg 2 alusel tõendatuks ekspertiisi taotlenud menetlusosalise väited asjaolude (põlvnemise) kohta, mille tõendamiseks ta ekspertiisi taotles. Selleks peab aga kohus ekspertiisi määrates isikut õigustamatu keeldumise tagajärgede eest hoiatama. (p 16)
Põlvnemise asjas peab hageja tõendama, et kostja on lapse bioloogiline vanem, st on lapse eostanud. Kostja saab omakorda tõendada oma vastuväidet, et ta ei ole lapse bioloogiline vanem, st ta ei ole last eostanud. Lisaks võib põlvnemise asjas TsMS § 230 lg 3 järgi kohus ka omal algatusel tõendeid koguda. (p 15)
Isik peab TsMS § 300 lg 1 järgi taluma põlvnemise tuvastamiseks tehtavat ekspertiisi. Isik võib keelduda ekspertiisil osalemast ja proovi andmast üksnes juhul, kui see oleks talle meditsiiniliselt vastunäidustatud ja tekitaks tervisekahjustuse. Muudel juhtudel ei ole keeldumine õigustatud. Kohtule dokumendi esitamata jätmise sätteid saab kohaldada ka eksperdiarvamuseks TsMS § 300 järgi vajaliku proovi andmata jätmise korral. Kui isik keeldub õigustamatult proovi andmast ning temalt ei õnnestu mingil põhjusel ekspertiisiks vajalikku proovi saada, tuleb arvestada seda asjaolu tõendite hindamisel. Isiku proovi andmisest korduvat õigustamatut keeldumist tuleb tõlgendada tema kahjuks, lugedes TsMS § 283 lg 2 alusel tõendatuks ekspertiisi taotlenud menetlusosalise väited asjaolude (põlvnemise) kohta, mille tõendamiseks ta ekspertiisi taotles. Selleks peab kohus ekspertiisi määrates isikut õigustamatu keeldumise tagajärgede eest hoiatama. (p 16)
Isik peab TsMS § 300 lg 1 järgi taluma põlvnemise tuvastamiseks tehtavat ekspertiisi. Isik võib keelduda ekspertiisil osalemast ja proovi andmast üksnes juhul, kui see oleks talle meditsiiniliselt vastunäidustatud ja tekitaks tervisekahjustuse. Muudel juhtudel ei ole keeldumine õigustatud.
põlvnemise kindlakstegemine
Lapse isa kindlakstegemine on eelduslikult iga sündinud lapse huvides, et lapsel oleks mõlemad vanemad, kes tema eest hoolitseks ja teda kasvataks. Kohus saab nii enne 1. juulit 2010 kehtinud kui ka kehtiva perekonnaseaduse järgi tuvastada isaduse asjaolude alusel, millest saab järeldada, et laps põlvneb bioloogiliselt kindlasti või ülimalt suure tõenäosusega sellest mehest. (p 15) Kohus peab põlvnemise asjas selgitama asjaolusid seni, kuni tal on kindel siseveendumus selle kohta, et mees on või ei ole lapse isa, ning langetama vastavalt sellele otsuse. (p 17) Asjaolu, et laps on mehe bioloogiline järglane, saab tänapäeval kõige usaldusväärsemalt kindlaks teha molekulaargeneetilise uuringuga. Olukorras, kus molekulaargeneetilise uuringu tegemine osutub võimatuks (mh nt mehe surma korral), saab tuvastada lapse põlvnemist ka muude asjaolude alusel, mis annavad piisavalt alust järeldada, et laps põlvneb sellest mehest. Eelkõige saab arvestada asjaolu, et lapse emal olid lapse oletatava eostamise ajal selle mehega intiimsuhted, aga ka kõiki muid asjaolusid, mis koosmõjus annavad alust piisavalt kindlalt järeldada, et laps põlvneb sellest mehest. (p 15) Põlvnemise asjas peab hageja tõendama, et kostja on lapse bioloogiline vanem, st on lapse eostanud. Kostja saab omakorda tõendada oma vastuväidet, et ta ei ole lapse bioloogiline vanem, st ta ei ole last eostanud. Lisaks võib põlvnemise asjas TsMS § 230 lg 3 järgi kohus ka omal algatusel tõendeid koguda. (p 15) Isik peab TsMS § 300 lg 1 järgi taluma põlvnemise tuvastamiseks tehtavat ekspertiisi. Isik võib keelduda ekspertiisil osalemast ja proovi andmast üksnes juhul, kui see oleks talle meditsiiniliselt vastunäidustatud ja tekitaks tervisekahjustuse. Muudel juhtudel ei ole keeldumine õigustatud. Isiku proovi andmisest korduvat õigustamatut keeldumist tuleb tõlgendada tema kahjuks, lugedes TsMS § 283 lg 2 alusel tõendatuks ekspertiisi taotlenud menetlusosalise väited asjaolude (põlvnemise) kohta, mille tõendamiseks ta ekspertiisi taotles. Selleks peab kohus ekspertiisi määrates isikut õigustamatu keeldumise tagajärgede eest hoiatama. (p 16)
Lapse isa kindlakstegemine on eelduslikult iga sündinud lapse huvides, et lapsel oleks mõlemad vanemad, kes tema eest hoolitseks ja teda kasvataks. (p 15)
3-2-1-18-13 Riigikohus 26.06.2013
VÕS § 1039
õigus eraelu puutumatusele
Avaliku elu tegelased on suurema avalikkuse tähelepanu all ning peavad seetõttu arvestama ka suurema kriitikaga (vt Riigikohtu 13. mai 2005. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-17-05, p 20). Sõltuvalt oma tegevuse iseloomust ja ulatusest võivad avaliku elu tegelased olla erinevad ja sellest tulenevalt võib erinev olla ka avalikkuse põhjendatud huvi määr nende eraelu vastu. (vt Riigikohtu 30. oktoobri 1997. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-123-97). Olukorras, kus loovisik ei täida mingit avaliku elu funktsiooni ega osale avalikus väitluses, tegutseb ta privaatsfääris. Sellise tegevuse või teabe kajastamine on ajendatud kommertshuvist, mis ei õigusta eraellu sekkumist. Avalikku huvi ei saa samastada ajakirjaniku või teiste isikute uudishimu ega erahuvidega. (p 15)
Lapse huvid on kõrgendatud kaitse all ka kohtumenetluses. PKS § 123 lg 1 sätestab, et kohus juhindub menetluses, mis puudutab lapse huve, eelkõige just lapse huvidest. Kuigi viidatud säte reguleerib eelkõige kohtu kohustusi nendes menetlustes, mis on ette nähtud perekonnaseaduse 10. peatükis, laieneb sama põhimõte ka teistele kohtuvaidlustele, kus küsimuse all on lapse õigused. (p 17)
Olukorras, kus loovisik ei täida mingit avaliku elu funktsiooni ega osale avalikus väitluses, tegutseb ta privaatsfääris. Sellise tegevuse või teabe kajastamine on ajendatud kommertshuvist, mis ei õigusta eraellu sekkumist. Avalikku huvi ei saa samastada ajakirjaniku või teiste isikute uudishimu ega erahuvidega. (p 15) Kui isiku õigusi rikutakse eraeluliste andmete õigusvastase avaldamisega, saab ja tuleb mittevaralise kahju hüvitise suuruse määramisel arvestada esmalt rikkumise ulatust. Samuti tuleb arvestada muid pressideliktide eripärasid. Arvesse tuleb võtta kõike, mis võib mõjutada hüvitise määra õiglast kujunemist kohtuasjas. ( p 28) Isikliku õiguse rikkumisest saadud tulu väljaandmist saab kannatanu nõuda alusetu rikastumise sätete alusel. (p 30)
Mittevaralise kahju hüvitisena saab välja mõista kindla rahasumma ning seda ei saa arvutada protsendina kostja käibest. ( p 26)
Isikliku õiguse rikkumisest saadud tulu väljaandmist saab kannatanu nõuda alusetu rikastumise sätete alusel. Isikliku õiguse rikkumist, sealhulgas eraelu puutumatuse rikkumist võib pidada muuks õiguseks VÕS §-de 1037 ja 1039 mõttes ja kannatanu saab pressideliktide puhul nõuda lisaks saadu harilikule väärtusele ka rikkumisest saadud tulu väljaandmist. Sellisel juhul tuleb kannatanul tõendada, et tema isikuõigusi rikkunud isik sai rikkumisest tulu, st tõendamisesemesse kuulub nii kannatanu õiguste rikkumine, rikkuja tulu saamine kui ka põhjuslik seos nende vahel. ( p 30)
Sõnavabaduse, sealhulgas ajakirjandusliku sõnavabaduse kasutamisel peab PS § 19 lg-st 2 tulenevalt austama ja arvestama teiste inimeste õigusi ja vabadusi ning järgima seadust (vt Riigikohtu 5. detsembri 2002. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-138-02, p 9). (p 14)
Kui isiku õigusi rikutakse eraeluliste andmete õigusvastase avaldamisega, saab ja tuleb mittevaralise kahju hüvitise suuruse määramisel arvestada esmalt rikkumise ulatust. Samuti tuleb arvestada muid pressideliktide eripärasid. Arvesse tuleb võtta kõike, mis võib mõjutada hüvitise määra õiglast kujunemist kohtuasjas. (p 28)
Mittevaralise kahju hüvitamiseks on üldjuhul piisav nende asjaolude tõendamine, mille esinemisega seob seadus mittevaralise kahju hüvitamise nõude. Kostja käitumise õigusvastasus tehakse kindlaks kaalumise tulemusena. Mittevaralise kahju eest välja mõistetava hüvitise suuruse otsustab kohus diskretsiooni alusel. Kui hageja on palunud mõista välja õiglase hüvitise kohtu äranägemisel ja väljamõistetud hüvitis ei ole sümboolse suurusega, siis ei saa hageja kohtuotsuse vaidlustamisel nõuda hüvitise suurendamist (vt ka Riigikohtu 9. aprilli 2008. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-19-08, p 13). Hagejal on siiski õigus vaidlustada maakohtu otsus hüvitise ebaõiglasele suurusele tuginedes juhul, kui kohus on hüvitise määramisel oluliselt rikkunud menetlusõiguse norme, sealhulgas näiteks juhul, kui kohus on selgelt rikkunud diskretsiooni piire ja mõistnud välja ilmselgelt sümboolse hüvitise. (p 22) Mittevaralise kahju hüvitisena saab välja mõista kindla rahasumma ning seda ei saa arvutada protsendina kostja käibest. ( p 26) VÕS § 134 lg-s 6 sätestatud asjaolusid võib kohus võtta arvesse hüvitise suuruse määramisel lisaks VÕS § 134 lg-s 5 sätestatud asjaoludele. Kohaldades VÕS § 134 lg-d 5 ja 6 peab kohus mõistma hüvitise välja ühtse summana, mitte eraldi lg 5 ja lg 6 osas. (p 27)
Mittevaralise kahju hüvitis väljendab teatud ulatuses alati lisaks kompensatsioonilisele eesmärgile ka ühiskonna hukkamõistu rikkuja õigusvastasele teole ja on leevenduseks kannatanule talle isikliku õiguse rikkumisega tekitatud ülekohtu eest (vt Riigikohtu 17. oktoobri 2001. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-105-01). Kohane rahaline hüvitis, mis peegeldab rikkumise asjaolusid, täidab ka preventsioonifunktsiooni. See ei tähenda aga, et kohus peaks preventsioonifunktsiooni arvestades mõistma kahju tekitajalt välja viimase saadud kasu, vaid et kohus võib VÕS § 134 lg-s 6 nimetatud deliktide puhul hüvitise väljamõistmisel arvestada täiendavate asjaoludega. ( p 29)
3-2-1-118-12 Riigikohus 24.10.2012
elatise väljamõistmine kohtus
Kuni 30.juunini 2010 tuleb mõista elatis välja enne 1.juulit 2010 kehtinud perekonnaseaduse ning alates 1.juulist 2010 kehtiva perekonnaseaduse sätete alusel.Enne 1.juulit 2010 kehtinud perekonnaseaduse järgi tuli elatise suurus määrata kindlaks vastavalt lapse põhjendatud vajadustele ning üldjuhul pidi kumbki vanem kandma pool lapse põhjendatud vajaduste rahuldamiseks tehtavatest kulutustest, kuid mitte vähem kui seaduses sätestatud miinimum.Vanema töövõimetus ja teised ülalpeetavad lapsed andsid alust mõista vanemalt välja miinimummäärast väiksem elatis üksnes juhul kui vanema varaline seisund ei võimaldanud sellises suuruses elatist maksta.Kehtivas õiguses sõltub lapse ülalpidamise nõude suurus lapse vajadustest.Arvestada tuleb lapse tavalist elulaadi,mida talle tema vanemad saavad võimaldada.Lapse tavalise elulaadi kujundavad vanemate käsutuses olevad varalised vahendid ning igasugune vanemate varalise seisundi muutus (sh sissetuleku suurenemine või vähenemine) mõjutab otseselt ka lapse tavalist elulaadi ning sellest tulenevalt ka lapse ülapidamise ulatust.Esmalt tuleb kindlaks teha lapse esmavajadused ning seejärel tuleb otsustada,kas ja kuivõrd peab elatis olema lapse tavalisest elulaadist tulenevalt lapse esmavajaduste rahuldamiseks vajalikust summast suurem Juhul kui laps nõuab elatist ühelt vanemalt tuleb arvestada,et lapsel on õigus nõuda ühelt vanemalt elatist vaid osas,mille eest see vanem vastutab,st arvestada tuleb ka teise vanema kohustust last ülal pidada ning teise vanema sellise kohustuse ulatust.Vanemad peavad võrdväärse sissetuleku ja varalise seisundi korral andma lapsele võrdsetes osades ülalpidamist.Vanemate erineva sissetuleku ja varalise seisundi korral osaleb aga kumbki vanem lapse ülalpidamises vastavalt vanemate sissetulekute ja varalise seisundi proportsioonile.PKS § 105 lg 3 kohaldamisel tuleb vanema osa arvestamisel lapsele elatise andmisel muu hulgas hinnata selle vanema võimalusi sissetulekut saada,mitte aga vähendada tema osa üksnes selle tõttu,et tal ei ole sissetulekut või et see on väike.Juhul kui vanema sissetulek ja varaline seisund ei võimalda pidada last ülal ilma vanema enda tavapäraste vajaduste rahuldamist kahjustamata,peab vanem oma vajadusi piirama ning kasutama tema käsutada olevaid vahendeid enda ja lapse ülalpidamiseks ühetaoliselt.Vanemate varalisi võimalusi hinnates tuleb tuvastada eelkõige vanemate sissetulek,millest vanemad saavad katta lapse ülalpidamiskulusid,ning sissetuleku ebapiisavuse korral arvestada ka vanema muud vara, mille arvel saab lapsele ülalpidamist anda.Seejuures tuleb vanemate varaline seisund tuvastada võimalikult täpselt.Elatise suuruse määramiseks tuleb tuvastada nii lapse mõistlikud vajadused kui ka vanemate varaline seisund ning asjakohaste tõendite puudumise korral lähtuda eeldusest,et lapsel on õigus saada üksnes miinimumelatist.Laste huve puudutavas vaidluses võib kohus koguda tõendeid ka omal algatusel, kui seadusest ei tulene teisiti. Vanem peab hoolimata oma halvast varalisest seisundist üldjuhul andma lapsele ülalpidamist seaduses sätestatud miinimummääras ning üksnes PKS § 102 lg 2 teises ja kolmandas lauses sätestatud põhjustel võib kohus mõista välja ka PKS § 101 lg-s 1 sätestatud miinimummäärast väiksema elatise.Kuna nii enne 1. juulit 2010 kehtinud PKS § 61 lg-s 4 kui ka kehtiva PKS § 101 lg-s 1 on sätestatud elatise miinimumsuurus,tuleb eeldada,et lapse ülapidamiseks kulub kummagi vanema ülalpidamiskohustust arvestades kahekordne elatise miinimummäär.Samuti tuleb eeldada,et mõlemad vanemad suudavad lapsele anda ülapidamist seaduses sätestatud miinimumsuuruses.Vanemalt lapsele elatise väljamõistmiseks seaduses sätestatud miinimumist suuremas määras peab lapse vajaduste rahuldamiseks tehtavate kulutuste suurus olema asjas esitatud tõendite alusel kindlaks tehtud.
Laste huve puudutavas vaidluses võib kohus TsMS § 230 lg 3 järgi koguda tõendeid ka omal algatusel, kui seadusest ei tulene teisiti.
alaealise lapse ülalpidamine
Nii enne 1. juulit 2010 kehtinud kui ka kehtiva perekonnaseaduse järgi on vanem kohustatud oma alaealist last ülal pidama. Lapse ülalpidamise kohustus on lapse mõlemal vanemal. Vanem peab tagama kõigile oma lastele võrdsed võimalused toimetulekuks ja arenguks ning pidama lapsi võrdväärselt ülal. Lapse tavalise elulaadi kujundavad vanemate käsutuses olevad varalised vahendid ning igasugune vanemate varalise seisundi muutus (sh sissetuleku suurenemine või vähenemine) mõjutab otseselt ka lapse tavalist elulaadi ning sellest tulenevalt ka lapse ülapidamise ulatust. Lapsele tuleb tagada tema igapäevaste vajaduste rahuldamine ja tema arenguks piisavad materiaalsed vahendid. Vanemal on kohustus hoolitseda selle eest, et laps saab kasvamiseks ja arenguks vajaliku ülalpidamise. Vanemal on kohustus hankida nii enda kui ka oma laste vajaduste rahuldamiseks vajalikud vahendid. Eelkõige peab vanem täitma lapse ülalpidamise kohustust oma sissetulekute arvel, piisava sissetuleku puudumisel aga ka muu vara arvel. Vanemal on lapse ülapidamise kohustusest tulenevalt kohustus teenida sissetulekut ning vanem ei vabane lapse ülalpidamise kohustusest üksnes selle tõttu, et tal ei ole sissetulekut või et tema sissetulek on liiga väike. Juhul kui vanema sissetulek ja varaline seisund ei võimalda pidada last ülal ilma vanema enda tavapäraste vajaduste rahuldamist kahjustamata, peab vanem oma vajadusi piirama ning kasutama tema käsutada olevaid vahendeid enda ja lapse ülalpidamiseks ühetaoliselt. Vanemad peavad võrdväärse sissetuleku ja varalise seisundi korral andma lapsele võrdsetes osades ülalpidamist. Vanemate erineva sissetuleku ja varalise seisundi korral osaleb aga kumbki vanem lapse ülalpidamises vastavalt vanemate sissetulekute ja varalise seisundi proportsioonile.
3-2-1-6-12 Riigikohus 14.03.2012
PKS § 143
PKS § 52
PKS § 210
Kohus saab hagita asjas menetluse peatada avaldajast või puudutatud isikust tingitud mõjuval põhjusel. Lapsega koos elava vanema isikuhooldusõiguse piiramine suhtlusõigust puudutavas küsimuses on käsitatav vanemast tuleneva mõjuva põhjusena, mis annab alust suhtlemiskorra määramise asjas menetlus peatada kuni vanema isikuhooldusõigust piiravate abinõude rakendamise lõpetamiseni.
Kas, millal ja kuidas lapsele tema päritolu kohta teavet anda, on üldjuhul hooldusõigusliku vanema otsustada. Selle küsimuse otsustamisel peab vanem teostama oma õigusi heas usus ja lähtuma lapse, mitte enda heaolust. Kui hooldusõiguslik vanem keeldub lapsele tema päritolu kohta teavet andmast, sest ta ei soovi, et laps saaks teada, kes on tema teine vanem, ega toeta lapse kontakti teise vanemaga, ja selline keeldumine ei ole lapse huve arvestades põhjendatud, kuritarvitab hooldusõiguslik vanem oma õigusi ja jätab sellega lapse heaolu tagamata. Juhul, kui vanem ei suuda isiklikel põhjustel lapsele tema päritolu kohta teavet anda, kuigi see oleks ilmselt lapse huvides, ja takistab põhjendamatult teisel vanemal lapsega suhelda, kahjustades sellega lapse heaolu, peab kohus leidma viisi, kuidas lapse heaolu tagada. Seejuures võib kohus rakendada seadusest tulenevaid abinõusid ka omal algatusel. Suhtlemiskorra määramine olukorras, kus piisava arusaamisvõimega laps ei tea ega tunne lahus elavat vanemat, ei ole lapse huvides, sest ei ole teada, kuidas lapsele tõe teadasaamine mõjub, ega see, kas ja kui kiiresti laps olukorraga kohaneb ning milline kontakt tal lahus elava vanemaga tekib ja kui sage suhtlemine on lapse huvides parim.
Suhtlusõiguse esmaseks eesmärgiks on tagada vanema ja lapse isiklike suhete tekkimine ja jätkumine. Lapsega koos elav vanem on üldjuhul kohustatud lubama lapsel lahus elava vanemaga suhelda. Vanem ei tohi kahjustada lapse loomupärast suhet teise vanemaga. Üksnes juhul, kui lahus elava vanemaga suhtlemine ei oleks lapse huvides, sh avaldaks lapsele kahjulikku mõju, võib vanem lapse heaolu tagamiseks takistada lahus elaval vanemal lapsega suhelda. Seda, kas lahus elava vanema ja lapse suhtlemise takistamine on lapse huvides põhjendatud, saab kohus hinnata vanema ja lapse suhtlemise korda määrates. Ennatlik ja ebaotstarbekas on määrata kindlaks lahus elava vanema ja lapse suhtlemise korda olukorras, kus piisava arusaamisvõimega laps ei tea ega tunne oma vanemat. See ei ole lapse huvides, sest ei ole teada, kuidas lapsele tõe teadasaamine mõjub, ega see, kas ja kui kiiresti laps olukorraga kohaneb ning milline kontakt tal lahus elava vanemaga tekib ja kui sage suhtlemine on lapse huvides parim. Kohus ei saa vanema ja lapse suhtlemist korraldades kohustada lapsega koos elavat vanemat lapsele selgitama, kes on lapse isa, kui vanem ise on sellele vastu. Kas, millal ja kuidas lapsele tema päritolu kohta teavet anda, on üldjuhul hooldusõigusliku vanema otsustada. Selle küsimuse otsustamisel peab vanem teostama oma õigusi heas usus ja lähtuma lapse, mitte enda heaolust. Kui vanem ei suuda isiklikel põhjustel lapsele tema päritolu kohta teavet anda, kuigi see oleks ilmselt lapse huvides, ja takistab põhjendamatult teisel vanemal lapsega suhelda, kahjustades sellega lapse heaolu, peab kohus leidma viisi, kuidas lapse heaolu tagada. Lapsele tema päritolu selgitamiseks ja vanemaga suhtlemise võimaldamiseks tuleb kohtul esmalt veenda lapsega koos elavat vanemat koostöö vajalikkuses. Kui vanem keeldub koostööst, jättes sellega lapse ilma isiklikust kontaktist teise vanemaga ja ohustades lapse heaolu, saab kohus lapsega koos elava vanema isikuhooldusõigust piirata, võttes vanemalt otsustusõiguse lapse ja teise vanema suhtlemist puudutavas küsimuses. Sellega kaotab lapsega koos elav vanem õiguse otsustada lapse ja teise vanema suhtlemise üle ning see tehakse ülesandeks neutraalsele kolmandale isikule. Vanema õigusi piiravate abinõude rakendamisel peab kohus kohaldama lapse heaolu tagamiseks vanema õigusi kõige vähem piiravaid abinõusid ning valitud abinõu peab olema asjaolusid arvestades eesmärgipärane ja proportsionaalne. Vanema ja lapse suhtlemise korraldamiseks saab vahendajaks määrata erieestkostja, kelle ülesandeks on sellisel juhul vanemaid ja last tundma õppida ning otsustada paindlikult lapse heaolu ja kõiki asjaolusid arvesse võttes, millal ja kus laps lahus elava vanemaga kohtub ning millal ja kuidas selgitada lapsele pärast teise vanema tundma õppimist, et tegemist on tema vanemaga, kes soovib ka edaspidi lapsega suhelda ja tema elus vanemana osaleda. Erieestkostjaks peab olema isik, kelle isikuomadused ja kvalifikatsioon võimaldavad sellises komplitseeritud olukorras täita erieestkostja ülesandeid ja tagada lapse heaolu. Erieestkostjaks võib olla kohaliku omavalitsuse lastekaitsetöötaja, kellel on piisav kogemus selliste olukordade lahendamiseks.
Ühist hooldusõigust omavad vanemad peavad ühe vanema lahuselu korral lapse heaolu silmas pidades leppima kokku, kuidas korraldada lapse elu vanemate lahuselu korral parimal viisil, sh kuidas toimub hooldusõiguse teostamine lahuselu korral ning mil määral ja viisil osaleb lapse kasvatamises lapsest lahus elav vanem. Vanem peab oma vanema õigusi teostades pidama alati silmas lapse parimaid huve ja teostama vanema õigusi heas usus.
3-2-1-145-01 Riigikohus 05.12.2001
Protsessiosalisteks mitteolevate isikute kirjalikud seletused ei ole tõendiks TsMS § 90 lg 2 mõttes. Kuna selliste isikute ütlused võivad olla tõendiks üksnes tunnistaja ütlustena (TsMS § 101 lg 1), ei või kohus neid asendada muus vormis andmekandjaga.
Lapse kohtlemise põhimõtete (lastekaitse seaduse § 31 lg 1) järgimise tagamine on avalik huvi. Asjades, kus otsus oleneb laste väära kohtlemise tõendatusest, ei ole kohtul mitte ainult õigus, vaid ka kohustus teha TsMS § 91 lg 2 alusel ettepanek esitada täiendavaid tõendeid või koguda neid omal algatusel.

matches:
§ 558
§ 558
§ 558
§ 558
§ 558
kohus
§ 558
§ 123
§ 137
§ 116
§ 143
§ 143
§ 116
§ 143
kohus
§ 123
§ 143
§ 209
Riigikohus
kohus
Riigikohus
kohus
kohus
§ 2
§ 172
Riigikohus
§ 54
kohus
§ 140
§ 54
§ 4
§ 140
§ 140
§ 551
§ 378
kohus
§ 54
Riigikohus
§ 656
§ 209
§ 209
§ 209
§ 209
Riigikohus
§ 122
kohus
§ 179
§ 179
§ 378
§ 551
kohus
Riigikohus
§ 152
kohus
kohus
kohus
§ 135
kohus
kohus
Riigikohus
§ 140
§ 134
Riigikohus
§ 84
§ 283
§ 62
Kohus
§ 300
§ 283
kohus
§ 230
kohus
§ 300
§ 300
§ 283
kohus
§ 300
Kohus
Kohus
§ 230
kohus
§ 300
§ 283
kohus
Riigikohus
§ 1039
§ 123
kohus
§ 19
kohus
kohus
kohus
§ 134
kohus
§ 134
§ 134
kohus
kohus
kohus
§ 134
Riigikohus
§ 105
kohus
§ 102
kohus
§ 101
§ 61
§ 101
kohus
§ 230
Riigikohus
§ 143
§ 52
§ 210
Kohus
kohus
kohus
kohus
Kohus
kohus
kohus
kohus
Riigikohus
§ 90
§ 101
kohus
§ 31
§ 91


text:
Euroopa Liidu liikmesriigist ebaseaduslikult väljaviidud kultuuriväärtuste tagastamise seadus – Riigi Teataja
Euroopa Liidu liikmesriigist ebaseaduslikult väljaviidud kultuuriväärtuste tagastamise seadus (lühend - ELKTS)
Euroopa Liidu liikmesriigist ebaseaduslikult väljaviidud kultuuriväärtuste tagastamise seadus - sisukord
§ 3 Kultuuriväärtuste kategooriad
§ 41 Keskasutus
§ 5 Riiklik järelevalve
§ 52 Sunniraha määr
§ 6 Keskasutuse koostöö teiste asutustega
§ 7 Kultuuriväärtuse omaniku ja valdaja kohustused
§ 8 Ettekirjutus
§ 9 Kultuuriväärtuse tagastamise kohtumenetluse algatamine
§ 10 Kohtumenetlus
§ 11 Kultuuriväärtuse tagastamine ja hüvitise määramine
§ 111 Nõuete esitamine taotluse esitanud liikmesriigis
§ 12 Seaduse kohaldamine
RT I, 06.01.2016, 17
Euroopa Liidu liikmesriigist ebaseaduslikult väljaviidud kultuuriväärtuste tagastamise seadus1
RT I 2003, 51, 351
17.12.2003 RT I 2003, 88, 591 01.05.2004
20.05.2004 RT I 2004, 46, 330 14.06.2004
16.12.2015 RT I, 06.01.2016, 4 16.01.2016
(1) Käesolev seadus reguleerib Euroopa Liidu liikmesriigi territooriumilt ebaseaduslikult väljaviidud ning Eestisse toodud kultuuriväärtuste tagastamist Euroopa Liidu liikmesriigile (edaspidi liikmesriik).
(2) Käesolevas seaduses ettenähtud haldusmenetlusele kohaldatakse haldusmenetluse seadust, arvestades käesoleva seaduse erisusi.
Käesolevas seaduses on mõisteid kasutatud järgmises tähenduses:
1) kultuuriväärtus – asi, mis on liikmesriigi õigusaktide kohaselt enne või pärast liikmesriigi territooriumilt ebaseaduslikku väljaviimist liigitatud või määratletud Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 36 tähenduses kui kunstilise, ajaloolise või arheoloogilise väärtusega rahvuslik rikkus;
[RT I, 06.01.2016, 4 - jõust. 16.01.2016]
2) kultuuriväärtuse ebaseaduslik väljaviimine liikmesriigist – kultuuriväärtuse väljaviimine Euroopa Liidu liikmesriigi territooriumilt, kui rikutakse kultuuriväärtuste väljaviimiseks liikmesriigi õigusaktidega kehtestatud korda või määrust nr 116/2009/EÜ (ELT L 39, 10.02.2009, lk 1–7), või kultuuriväärtuse tagastamata jätmine pärast ajutise väljaviimise tähtaja lõppemist või ajutise väljaviimise muu tingimuse rikkumine;
3) taotluse esitanud liikmesriik – liikmesriik, kelle territooriumilt on kultuuriväärtus ebaseaduslikult välja viidud ja kes taotleb seda tagasi;
4) kultuuriväärtuse tagastamine – kultuuriväärtuse tagastamine taotluse esitanud liikmesriigile.
§ 3. Kultuuriväärtuste kategooriad
[Kehtetu - RT I, 06.01.2016, 4 - jõust. 16.01.2016]
(1) Taotlus liikmesriigist ebaseaduslikult väljaviidud kultuuriväärtuse tagastamiseks esitatakse Muinsuskaitseametile.
(2) Taotluses peavad olema järgmised andmed:
1) kultuuriväärtuse kirjeldus ja dokument selle kohta, et tegemist on liikmesriigis kultuuriväärtusena käsitatava asjaga;
2) taotluse esitanud liikmesriigi pädeva asutuse kinnitus selle kohta, et kultuuriväärtus on sellest liikmesriigist ebaseaduslikult välja viidud;
3) andmed kultuuriväärtuse tegeliku või oletatava asukoha ja omaniku või valdaja kohta;
4) muu teave, mida taotluse esitanud liikmesriik peab vajalikuks kultuuriväärtuse tagastamise algatamiseks.
§ 41. Keskasutus
(1) Euroopa Liidu liikmesriigist ebaseaduslikult väljaviidud kultuuriväärtuste tagastamiseks ettenähtud ülesannete täitmist korraldab keskasutusena Muinsuskaitseamet.
(2) Keskasutus täidab järgmisi ülesandeid:
1) teavitab asjaomaseid liikmesriike Eesti territooriumilt leitud kultuuriväärtusest, kui on põhjust oletada, et kultuuriväärtus on teise liikmesriigi territooriumilt välja viidud ebaseaduslikult;
2) abistab taotluse esitanud liikmesriigi pädevaid asutusi taotluses nimetatud eseme kultuuriväärtuse kindlakstegemisel tingimusel, et kontrollimine toimub kuue kuu jooksul taotluse esitamisest arvates;
3) rakendab vajaduse korral meetmeid kultuuriväärtuse säilitamiseks ja tagastamiseks liikmesriigile, välja arvatud juhul, kui käesoleva lõike punktis 2 sätestatud tähtaja jooksul ei ole taotluse esitanud liikmesriik taotluses nimetatud eseme kultuuriväärtust kindlaks teinud;
4) tagab taotluse esitanud liikmesriigile ja kultuuriväärtuse omanikule või valdajale teabe edastamise;
5) vahendab kohtuvälise kokkuleppe saavutamist kultuuriväärtuse tagastamiseks taotluse esitanud liikmesriigi ja kultuuriväärtuse omaniku vahel.
(3) Käesolevas seaduses sätestatud ülesannete täitmiseks ja koostööks ning teabe vahetamiseks teiste liikmesriikidega kasutab keskasutus ennekõike siseturu infosüsteemi, mida reguleerib Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EL) nr 1024/2012, mis käsitleb siseturu infosüsteemi kaudu tehtavat halduskoostööd ning millega tunnistatakse kehtetuks komisjoni otsus 2008/49/EÜ (IMI määrus) (ELT L 316, 14.11.2012, lk 1–11).
(4) Tagastamismenetluse ajal hoiule võetud kultuuriväärtust hoiab keskasutus. Kui keskasutusel ei ole võimalik või otstarbekas kultuuriväärtust hoida, määrab Kultuuriministeerium riigimuuseumi, kuhu kultuuriväärtus hoiule antakse, või annab keskasutusele nõusoleku kultuuriväärtuse hoiule andmiseks teise muuseumi, kus on hoidmiseks vajalikud tingimused.
§ 5. Riiklik järelevalve
(1) Riiklikku järelevalvet ebaseaduslikult väljaviidud kultuuriväärtuste tagastamisel teostab Muinsuskaitseamet.
(2) Muinsuskaitseamet võib käesolevas seaduses sätestatud riikliku järelevalve teostamiseks kohaldada korrakaitseseaduse §-des 30, 31, 49, 50, 51 ja 52 sätestatud riikliku järelevalve erimeetmeid korrakaitseseaduses sätestatud alusel ja korras.
(3) [Kehtetu - RT I, 06.01.2016, 4 - jõust. 16.01.2016]
§ 52. Sunniraha määr
§ 6. Keskasutuse koostöö teiste asutustega
(1) Politsei- ja Piirivalveamet ja Maksu- ja Tolliamet aitavad oma pädevuse piires kaasa liikmesriigist ebaseaduslikult väljaviidud kultuuriväärtuste leidmisele Eesti territooriumil. Nimetatud asutused teevad liikmesriigist ebaseaduslikult väljaviidud kultuuriväärtuse asukoha ja omaniku või valdaja kohta saadud andmed Muinsuskaitseametile kirjalikult teatavaks andmete saamisest alates viie tööpäeva jooksul.
(2) Politsei- ja Piirivalveameti ja Maksu- ja Tolliameti pöördumise korral on Muinsuskaitseameti ekspert kohustatud tegema asja kultuuriväärtuse määramise ekspertiisi.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud asutused kasutavad koostööks ja teabe vahetamiseks ennekõike käesoleva seaduse § 41 lõikes 3 nimetatud infosüsteemi.
§ 7. Kultuuriväärtuse omaniku ja valdaja kohustused
§ 8. Ettekirjutus
§ 9. Kultuuriväärtuse tagastamise kohtumenetluse algatamine
(1) Taotluse esitanud liikmesriik võib esitada hagi kultuuriväärtuse asukohajärgsele maakohtule kohtuasja algatamiseks kultuuriväärtuse omaniku või valdaja vastu kultuuriväärtuse sundvõõrandamiseks või ebaseaduslikust valdusest väljanõudmiseks ja tagastamiseks ning omanikule õiglase hüvitise määramiseks kolme aasta jooksul pärast seda, kui taotluse esitanud liikmesriigi pädev keskasutus on teada saanud kultuuriväärtuse asukoha ja selle omaniku või valdajal.
(2) Hagiavaldusele lisatakse käesoleva seaduse § 4 lõike 2 punktides 1 ja 2 nimetatud dokumendid.
(3) Taotluse esitanud liikmesriik teatab kohtuasja algatamisest viivitamatult Muinsuskaitseametile, kes informeerib sellest teiste liikmesriikide keskasutusi.
(4) Tagastamisnõuet ei või esitada, kui taotluse esitanud liikmesriigi territooriumilt kultuuriväärtuse ebaseaduslikust väljaviimisest on möödunud üle 30 aasta või kui taotluse esitanud liikmesriigi territooriumilt eseme väljaviimist ei peeta nõude esitamise ajal enam ebaseaduslikuks. Liikmesriigi õigusaktide kohaselt riiklikuna käsitatavasse kogusse või liikmesriigi kohaliku või piirkondliku muuseumi, arhiivi või raamatukogu kogusse või kogusse, mida märkimisväärselt rahastab riik, või usulise ühenduse kogusse kuulunud kultuuriväärtuse tagastamise nõude võib esitada asja ebaseaduslikust väljaviimisest alates 75 aasta jooksul, kui taotluse esitanud liikmesriik ei kohalda aegumistähtaega või kui Eesti Vabariigi ja taotluse esitanud liikmesriigi vahel sõlmitud lepinguga ei ole ette nähtud 75 aastast pikemat tähtaega.
§ 10. Kohtumenetlus
(1) Kultuuriväärtuse sundvõõrandamise, ebaseaduslikust valdusest väljanõudmise ja tagastamise ning hüvitise määramise kohtuasja menetletakse tsiviilkohtumenetluse seadustikus sätestatud korras.
(2) Kultuuriväärtuse omanikul ei ole õigust esitada kultuuriväärtuse tagastamiseks esitatud hagile vastuväiteid, mis ei tulene käesolevast seadusest.
(3) Käesolevas paragrahvis nimetatud menetluses võib taotluse esitanud liikmesriiki tema volituse alusel esindada Eesti Vabariik.
(31) Kultuuriväärtuse sundvõõrandamist kohaldatakse ka isiku suhtes, kes on kultuuriväärtuse saanud pärimise või kinke teel, ning sellisel juhul ei ole omanik soodsamas olukorras kui isik, kellelt ta kultuuriväärtuse sai.
(4) Käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud juhul esindab Eesti Vabariiki Muinsuskaitseamet.
§ 11. Kultuuriväärtuse tagastamine ja hüvitise määramine
(1) Kohus otsustab omanikult kultuuriväärtuse sundvõõrandamise või valdajalt kultuuriväärtuse ebaseaduslikust valdusest väljanõudmise ja selle tagastamise taotluse esitanud liikmesriigile, kui tegemist on kultuuriväärtusega käesoleva seaduse § 2 punkti 1 tähenduses ja kultuuriväärtus on taotluse esitanud liikmesriigist ebaseaduslikult välja viidud.
(2) Kui kohus otsustab, et liikmesriigi territooriumilt ebaseaduslikult väljaviidud kultuuriväärtus tuleb sundvõõrandada ja tagastada, määrab kohus kultuuriväärtuse omanikule õiglase hüvitise, kui omanik tõendab, et ta oli kõnealust kultuuriväärtust omandades hoolas.
(21) Hoolsuskohustuse hindamisel käesoleva seaduse tähenduses võetakse arvesse kõiki asja omandamise tingimusi, eelkõige asja päritolu käsitlevaid dokumente, taotluse esitanud liikmesriigi õigusaktidega nõutavaid ekspordilubasid, poolte tegevuse iseloomu, makstud hinda, seda, kas omanik kasutas varastatud kultuuriväärtuste kohta loodud registreid, millele tal oli juurdepääs, muud asjakohast teavet, mida ta oleks saanud mõistlikul viisil hankida, või tegi muid toiminguid, mida iga mõistlik isik oleks samas olukorras teinud.
(22) Hüvitise määramisel arvestab kohus Muinsuskaitseameti arvamust ning seda, kas omanik on kultuuriväärtuse omandanud heauskselt, kas ta on kultuuriväärtuse hoidmisse suhtunud heaperemehelikult ning kui suuri kulutusi ta on teinud kultuuriväärtuse säilitamiseks.
(3) Hüvitisena määratud summa tasub taotluse esitanud liikmesriik.
(4) Pärast käesolevas paragrahvis sätestatud kohtuotsuse tegemist või juhul, kui kultuuriväärtuse tagastamiseks saavutatakse kohtuväline kokkulepe, korraldab Muinsuskaitseamet vajalikud toimingud kultuuriväärtuse tagastamiseks taotluse esitanud liikmesriigi territooriumile kokkuleppel taotluse esitanud riigiga.
(5) Muinsuskaitseamet katab kulud, mis on tagastamise ajal tehtud kultuuriväärtuse hoidmiseks või tagastamistoiminguteks. Taotluse esitanud liikmesriik hüvitab kulud Muinsuskaitseameti avalduse alusel.
(6) Käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud hüvitise summa tasumine või käesoleva paragrahvi lõikes 5 nimetatud kulude katmine taotluse esitanud liikmesriigi poolt ei välista tema poolt vastavate summade sissenõudmist isikutelt, kes vastutavad kultuuriväärtuse ebaseadusliku väljaviimise eest taotluse esitanud liikmesriigi territooriumilt.
[RT I 2004, 46, 330 - jõust. 14.06.2004]
(7) Pärast kultuuriväärtuse tagastamist kohtuotsuse või kohtuvälise kokkuleppe alusel kohaldatakse kultuuriväärtuse omandiõiguse suhtes taotluse esitanud liikmesriigi õigusakte.
§ 111. Nõuete esitamine taotluse esitanud liikmesriigis
Seoses liikmesriigist ebaseaduslikult väljaviidud kultuuriväärtusega on taotluse esitanud liikmesriigil või varastatud kultuuriväärtuse omanikul võimalik selles liikmesriigis algatada tsiviil- või kriminaalasja menetlemist ka siis, kui kultuuriväärtus on käesoleva seaduse alusel tagastatud või on alustatud kultuuriväärtuse tagastamise menetlust.
§ 12. Seaduse kohaldamine
Käesolevat seadust kohaldatakse tagasiulatuvalt nende kultuuriväärtuste suhtes, mis on liikmesriigi territooriumilt ebaseaduslikult välja viidud pärast 1993. aasta 1. jaanuari.
Käesolev seadus jõustub eraldi seadusega Eesti Vabariigi liitumisel Euroopa Liiduga.
1 Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2014/60/EL, liikmesriigi territooriumilt ebaseaduslikult väljaviidud kultuuriväärtuste tagastamise kohta ja millega muudetakse määrust (EL) nr 1024/2012 (uuesti sõnastatud) (EMPs kohaldatav tekst) (ELT L 159, 28.05.2014, lk 1–10; ELT L 147, 12.06.2015, lk 24).

matches:
§ 3
§ 41
§ 5
§ 52
§ 6
§ 7
§ 8
§ 9
§ 10
§ 11
§ 111
§ 12
§ 3
§ 41
§ 5
§ 52
§ 6
§ 41
§ 7
§ 8
§ 9
§ 4
§ 10
§ 11
Kohus
§ 2
kohus
kohus
kohus
§ 111
§ 12