Majandus- ja taristuministri määruste muutmine seoses andmekogus oleva teabega – Riigi Teataja
Majandus- ja taristuministri määruste muutmine seoses andmekogus oleva teabega
RT I, 14.06.2016, 1
Vastu võetud 09.06.2016 nr 42
Määrus kehtestatakse liiklusseaduse § 96 lõike 8, § 100 lõigete 5, 6 ja 7, § 132 lõike 7, raudteeseaduse § 45 lõike 7 ja autoveoseaduse § 28 alusel.
§ 1. Teede- ja sideministri 6. novembri 2000. a määruse nr 87 „Autojuhi kutseoskusnõuete, ametikoolituse eeskirja, koolituskursuse õppekavade ja koolitunnistuse vormi kehtestamine” muutmine
Teede- ja sideministri 6. novembri 2000. a määruse nr 87 „Autojuhi kutseoskusnõuete, ametikoolituse eeskirja, koolituskursuse õppekavade ja koolitunnistuse vormi kehtestamine” § 10 lõige 9 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(9) Kutsetunnistuse taotlemisel Maanteeametis kasutatakse liiklusregistris või isikut tõendavate dokumentide andmekogus olevat allkirjakujutist ja näokujutist või fotot, mis vastab isikut tõendavate dokumentide seaduse alusel isikut tõendava dokumendi väljaandmise taotlemisel kehtestatud fotole esitatavatele nõuetele. Liiklusregistris või isikut tõendavate dokumentide andmekogus olevat fotot või näokujutist võib kasutada, kui see ei ole vanem kui viis aastat.”.
§ 2. Majandus- ja kommunikatsiooniministri 25. veebruari 2011. a määruse nr 13 „Digitaalse sõidumeerikuga mootorsõiduki juhi, tööandja, töökoja ja kontrollija kaardi taotlemise, andmise ja kasutamise kord” muutmine
Majandus- ja kommunikatsiooniministri 25. veebruari 2011. a määruses nr 13 „Digitaalse sõidumeerikuga mootorsõiduki juhi, tööandja, töökoja ja kontrollija kaardi taotlemise, andmise ja kasutamise kord” tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 5 lõike 2 punkt 4 tunnistatakse kehtetuks;
2) paragrahvi 5 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(3) Juhi kaardi taotlemisel Maanteeametis kasutatakse liiklusregistris või isikut tõendavate dokumentide andmekogus olevat allkirjakujutist ja näokujutist, või fotot, mis vastab isikut tõendavate dokumentide seaduse alusel isikut tõendava dokumendi väljaandmise taotlemisel kehtestatud fotole esitatavatele nõuetele. Liiklusregistris või isikut tõendavate dokumentide andmekogus olevat fotot või näokujutist võib kasutada, kui see ei ole vanem kui viis aastat.”;
3) paragrahvi 5 lõike 6 esimene lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Kui liiklusregistris või isikut tõendavate dokumentide andmekogus on olemas käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud nõuetele vastav taotleja allkirjakujutis ja näokujutis või foto, saab juhi kaarti taotleda elektroonselt.”;
4) paragrahvi 6 lõike 5 punkt 3 tunnistatakse kehtetuks;
5) paragrahvi 6 lõige 6 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(6) Töökoja kaardi taotlemisel Maanteeametis kasutatakse liiklusregistris või isikut tõendavate dokumentide andmekogus olevat allkirjakujutist ja näokujutist, või fotot, mis vastab isikut tõendavate dokumentide seaduse alusel isikut tõendava dokumendi väljaandmise taotlemisel kehtestatud fotole esitatavatele nõuetele. Liiklusregistris või isikut tõendavate dokumentide andmekogus olevat fotot või näokujutist võib kasutada, kui see ei ole vanem kui viis aastat.”;
6) paragrahvi 6 lõige 7 tunnistatakse kehtetuks;
7) paragrahvi 6 lõige 9 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(9) Kui liiklusregistris või isikut tõendavate dokumentide andmekogus on olemas käesoleva paragrahvi lõikes 6 nimetatud nõuetele vastav taotleja allkirjakujutis ja näokujutis või foto, saab kaarti taotleda elektroonselt. Kaardi taotleja kinnitab esitatud andmete õigsust kaarditaotluse esitamisel veebikeskkonnas autentimisega.”.
§ 3. Majandus- ja kommunikatsiooniministri 6. juuni 2013. a määruse nr 37 „Ohtlikke veoseid vedava autojuhi kutseoskusnõuded, koolitamise eeskiri ja koolituskursuse õppekava” muutmine
Majandus- ja kommunikatsiooniministri 6. juuni 2013. a määruses nr 37 „Ohtlikke veoseid vedava autojuhi kutseoskusnõuded, koolitamise eeskiri ja koolituskursuse õppekava” tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 15 lõige 4 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(4) Juhi ADR-koolitustunnistuse taotlemisel Maanteeametis kasutatakse liiklusregistris või isikut tõendavate dokumentide andmekogus olevat allkirjakujutist ja näokujutist, või fotot, mis vastab isikut tõendavate dokumentide seaduse alusel isikut tõendava dokumendi väljaandmise taotlemisel kehtestatud fotole esitatavatele nõuetele. Liiklusregistris või isikut tõendavate dokumentide andmekogus olevat fotot või näokujutist võib kasutada, kui see ei ole vanem kui viis aastat.”;
2) paragrahvi 16 täiendatakse lõigetega 61 ja 62 järgmises sõnastuses:
„(61) Eksam võetakse üldjuhul vastu eesti keeles. Eksamit võib vastu võtta Maanteeameti ja eksamineeritava vahelisel kokkuleppel ka võõrkeeles, kasutades vajadusel Maanteeameti aktsepteeritud erapooletut tõlki, kelle kulud kannab eksamineeritav.
(62) Eksami läbiviimise aja ja koha määrab Maanteeamet isiku eksamile registreerimisel.”.
§ 4. Majandus- ja kommunikatsiooniministri 21. juuni 2011. a määruse nr 50 „Mootorsõidukijuhi eksamineerimise, talle juhtimisõiguse andmise kord ja juhiloa vormid ning nõuded eksamisõidukitele” muutmine
1) paragrahvi 4 lõike 2 punkt 5 tunnistatakse kehtetuks;
„(21) Juhtimisõiguse taotlemisel Maanteeametis kasutatakse liiklusregistris või isikut tõendavate dokumentide andmekogus olevat allkirjakujutist ja näokujutist, või fotot, mis vastab isikut tõendavate dokumentide seaduse alusel isikut tõendava dokumendi väljaandmise taotlemisel kehtestatud fotole esitatavatele nõuetele. Liiklusregistris või isikut tõendavate dokumentide andmekogus olevat fotot või näokujutist võib kasutada, kui see ei ole vanem kui viis aastat.”;
3) paragrahvi 19 lõike 2 punkt 3 tunnistatakse kehtetuks;
4) paragrahvi 19 täiendatakse lõikega 21 järgmises sõnastuses:
„(21) Juhtimisõiguse taastamisel Maanteeametis kasutatakse liiklusregistris või isikut tõendavate dokumentide andmekogus olevat allkirjakujutist ja näokujutist, või fotot, mis vastab isikut tõendavate dokumentide seaduse alusel isikut tõendava dokumendi väljaandmise taotlemisel kehtestatud fotole esitatavatele nõuetele. Liiklusregistris või isikut tõendavate dokumentide andmekogus olevat fotot või näokujutist võib kasutada, kui see ei ole vanem kui viis aastat.”;
5) paragrahvi 20 lõike 3 punkt 4 tunnistatakse kehtetuks;
6) paragrahvi 20 täiendatakse lõikega 31 järgmises sõnastuses:
„(31) Juhiloa, esmase juhiloa või piiratud juhtimisõigusega juhiloa asendamiseks uue juhtimisõigust tõendava dokumendi taotlemisel Maanteeametis kasutatakse liiklusregistris või isikut tõendavate dokumentide andmekogus olevat allkirjakujutist ja näokujutist, või fotot, mis vastab isikut tõendavate dokumentide seaduse alusel isikut tõendava dokumendi väljaandmise taotlemisel kehtestatud fotole esitatavatele nõuetele. Liiklusregistris või isikut tõendavate dokumentide andmekogus olevat fotot või näokujutist võib kasutada, kui see ei ole vanem kui viis aastat.”;
7) paragrahvi 22 lõike 4 punkt 3 tunnistatakse kehtetuks;
8) paragrahvi 22 täiendatakse lõikega 41 järgmises sõnastuses:
„(41) Juhiloa vahetamisel Maanteeametis kasutatakse liiklusregistris või isikut tõendavate dokumentide andmekogus olevat allkirjakujutist ja näokujutist, või fotot, mis vastab isikut tõendavate dokumentide seaduse alusel isikut tõendava dokumendi väljaandmise taotlemisel kehtestatud fotole esitatavatele nõuetele. Liiklusregistris või isikut tõendavate dokumentide andmekogus olevat fotot või näokujutist võib kasutada, kui see ei ole vanem kui viis aastat.”;
9) määruse normitehniline märkus muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„1 Euroopa komisjoni direktiiv 2015/653/EL, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2006/126/EÜ juhilubade kohta (ELT L 107, 25.04.2015, lk 68–73); Euroopa komisjoni direktiiv 2013/47/EL, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2006/126/EÜ juhilubade kohta (ELT L 261, 03.10.2013, lk 29); Euroopa nõukogu direktiiv 2013/22/EL, millega kohandatakse teatavaid direktiive transpordipoliitika valdkonnas seoses Horvaatia Vabariigi ühinemisega (ELT L 158, 10.06.2013, lk 356–361); Euroopa komisjoni direktiiv 2012/36/EL, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2006/126/EÜ juhilubade kohta (ELT L 321, 20.11.2012, lk 54–58); Euroopa komisjoni direktiiv 2011/94/EL, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2006/126/EÜ juhilubade kohta (ELT L 314, 29.11.2011, lk 31–34).”;
10) määruse lisa 18 kehtestatakse uues sõnastuses (lisatud).
§ 5. Majandus- ja kommunikatsiooniministri 27. juuni 2011. a määruse nr 57 „Traktori-, liikurmasina- ja masinrongijuhi liiklusalased kvalifikatsiooninõuded, ettevalmistamise tingimused ja kord, eksamineerimise ning temale juhtimisõiguse andmise kord, nõuded eksamisõidukile ja õppekava” muutmine
Majandus- ja kommunikatsiooniministri 27. juuni 2011. a määruses nr 57 „Traktori-, liikurmasina- ja masinrongijuhi liiklusalased kvalifikatsiooninõuded, ettevalmistamise tingimused ja kord, eksamineerimise ning temale juhtimisõiguse andmise kord, nõuded eksamisõidukile ja õppekava” tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 15 lõike 3 punkt 5 tunnistatakse kehtetuks;
2) paragrahvi 15 täiendatakse lõikega 31 järgmises sõnastuses:
„(31) Masina juhtimisõiguse taotlemisel Maanteeametis kasutatakse liiklusregistris või isikut tõendavate dokumentide andmekogus olevat allkirjakujutist ja näokujutist, või fotot, mis vastab isikut tõendavate dokumentide seaduse alusel isikut tõendava dokumendi väljaandmise taotlemisel kehtestatud fotole esitatavatele nõuetele. Liiklusregistris või isikut tõendavate dokumentide andmekogus olevat fotot või näokujutist võib kasutada, kui see ei ole vanem kui viis aastat.”.
§ 6. Majandus- ja kommunikatsiooniministri 21. märtsi 2013. a määruse nr 21 „Vedurijuhiloa väljaandmise, uuendamise ja duplikaadi väljaandmise eeskiri ning vedurijuhiloa vorm” muutmine
Majandus- ja kommunikatsiooniministri 21. märtsi 2013. a määruses nr 21 „Vedurijuhiloa väljaandmise, uuendamise ja duplikaadi väljaandmise eeskiri ning vedurijuhiloa vorm” tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 3 lõike 2 punkt 5 tunnistatakse kehtetuks;
2) paragrahvi 3 lõike 3 punkt 4 tunnistatakse kehtetuks;
3) paragrahvi 3 täiendatakse lõikega 31 järgmises sõnastuses:
„(31) Vedurijuhiloa taotlemisel ja uuendamisel Maanteeametis kasutatakse liiklusregistris või isikut tõendavate dokumentide andmekogus olevat allkirjakujutist ja näokujutist, või fotot, mis vastab isikut tõendavate dokumentide seaduse alusel isikut tõendava dokumendi väljaandmise taotlemisel kehtestatud fotole esitatavatele nõuetele. Liiklusregistris või isikut tõendavate dokumentide andmekogus olevat fotot või näokujutist võib kasutada, kui see ei ole vanem kui viis aastat.”;
4) paragrahvi 8 lõike 2 punkt 3 tunnistatakse kehtetuks;
5) paragrahvi 8 täiendatakse lõikega 21 järgmises sõnastuses:
„(21) Vedurijuhiloa duplikaadi taotlemisel Maanteeametis kasutatakse liiklusregistris või isikut tõendavate dokumentide andmekogus olevat allkirjakujutist ja näokujutist, või fotot, mis vastab isikut tõendavate dokumentide seaduse alusel isikut tõendava dokumendi väljaandmise taotlemisel kehtestatud fotole esitatavatele nõuetele. Liiklusregistris või isikut tõendavate dokumentide andmekogus olevat fotot või näokujutist võib kasutada, kui see ei ole vanem kui viis aastat.”.
Käesoleva määruse § 4 punkt 10 jõustub 2017. aasta 1. jaanuaril.
Lisa Juhiloa tagaküljele kantavad koodid olenevalt juhi tervislikust seisundist ja mootorsõiduki nõutavast ümberseadistusest


Ametiasutuste pädevus «Geograafilise tähise kaitse seaduse» rakendamisel – Riigi Teataja
Ametiasutuste pädevus «Geograafilise tähise kaitse seaduse» rakendamisel
Ametiasutuste pädevus «Geograafilise tähise kaitse seaduse» rakendamisel - sisukord
2 PÄDEVAD AMETIASUTUSED
§ 2 Geograafilise tähise registreerimise taotlemine
§ 3 Tõend geograafilise tähise kaitstuse kohta Eestis
§ 4 Tõend Eesti kauba või teenuse iseloomuliku tunnuse seose kohta tema geograafilise päritoluga ja tõend taotleja õiguse kohta taotleda geograafilise tähise registreerimist
3 TÕENDI VÄLJASTAMISE KORD
§ 5 Avaldus tõendi saamiseks
§ 6 Tõendi väljastamine
RT I, 12.12.2017, 18
Vastu võetud 06.06.2000 nr 182
RT I 2000, 45, 282
jõustumine 11.06.2000
Määrus kehtestatakse «Geograafilise tähise kaitse seaduse» § 9 lõike 3 ja § 24 lõike 3 alusel.
Määrusega antakse ametiasutustele õigus:
1) taotleda geograafilise tähise registreerimist;
2) väljastada tõendit geograafilise tähise kaitstuse kohta Eestis;
3) väljastada tõendit kauba või teenuse konkreetse omaduse, maine või muu iseloomuliku tunnuse (edaspidi iseloomulik tunnus) seose kohta tema geograafilise päritoluga;
4) väljastada tõendit Eesti geograafilise tähise registreerimise taotleja (edaspidi taotleja) õiguse kohta taotleda geograafilise tähise registreerimist.
2. peatükk PÄDEVAD AMETIASUTUSED
§ 2. Geograafilise tähise registreerimise taotlemine
Eesti geograafilise tähise registreerimise taotlemiseks on pädevad:
1) Maaeluministeerium mis tahes Eesti geograafilise tähise registreerimisel;
2) Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium mis tahes Eesti geograafilise tähise registreerimisel;
4) linna- ja vallavalitsus ainult sellise geograafilise tähise registreerimisel, millele vastav geograafiline ala asub tema haldusüksuse piirides.
§ 3. Tõend geograafilise tähise kaitstuse kohta Eestis
Paragrahvi 1 punktis 2 nimetatud tõendi väljastab Patendiamet.
§ 4. Tõend Eesti kauba või teenuse iseloomuliku tunnuse seose kohta tema geograafilise päritoluga ja tõend taotleja õiguse kohta taotleda geograafilise tähise registreerimist
(1) Paragrahvi 1 punktides 3 ja 4 nimetatud tõendeid väljastavad:
1) Maaeluministeerium toidutoorme ja toidu osas;
2) Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium alkoholi ning muude kaupade ja teenuste osas.
(2) Tõendit taotleja õiguse kohta taotleda geograafilise tähise registreerimist ei väljastata, kui taotleja ja tõendi väljastaja on üks ja sama ametiasutus.
3. peatükk TÕENDI VÄLJASTAMISE KORD
§ 5. Avaldus tõendi saamiseks
(1) Paragrahvi 1 punktis 2 nimetatud tõend väljastatakse väljavõttena «Riiklikust geograafiliste tähiste registrist» vastavalt Vabariigi Valitsuse 5. mai 2000. a määruses nr 151 «Riiklik geograafiliste tähiste register» (RT I 2000, 38, 236) sätestatule.
(2) Paragrahvi 1 punktides 3 ja 4 nimetatud tõendi saamiseks peab avaldusse märkima:
1) avalduse esitaja nime ja kontaktandmed;
2) soovitava tõendi liigi.
(3) Paragrahvi 1 punktis 3 nimetatud tõendi saamiseks peab avaldusele lisama iga geograafilise tähisega tähistatava kauba ja teenuse kirjelduse.
(4) Paragrahvi 1 punktis 4 nimetatud tõendi saamiseks peab avaldusele lisama:
1) paragrahvi 1 punktis 3 nimetatud tõendi, kui see on väljastatud;
2) kauba tootmise, töötlemise või müügiks ettevalmistamise või teenuse osutamise kehtiva loa, millest nähtub, et isik tegutseb vastaval geograafilisel alal – kui avalduse esitab geograafilise tähisega tähistatava kauba tootja, töötleja või müügiks ettevalmistaja või teenuse osutaja või nende isikute ühendus;
3) põhikirja või ühise tegutsemise lepingu – kui avalduse esitab «Geograafilise tähise kaitse seaduse» § 9 lõike 1 punktis 2 nimetatud isikute ühendus.
(5) Pädeval ametiasutusel on õigus nõuda tootenäidise esitamist ja täiendavaid tõendeid.
§ 6. Tõendi väljastamine
(1) Pädev ametiasutus väljastab § 1 punktis 2 nimetatud tõendi, kui geograafilise tähise kohta on tehtud registreering «Riiklikus geograafiliste tähiste registris».
(2) Pädev ametiasutus väljastab § 1 punktis 3 nimetatud tõendi, kui geograafilise tähisega tähistatava kauba või teenuse iseloomuliku tunnuse ja kauba tootmise, töötlemise või müügiks ettevalmistamise koha vahel on olemas omaduslik seos. Omadusliku seose teeb kindlaks:
1) volitatud või referentlaboratoorium «Toiduseaduse» (RT I 1999, 30, 415; 58, 608) §-de 52 ja 53 tähenduses – toidutoorme ja toidu osas;
2) akrediteeritud labor «Alkoholiseaduse» (RT I 1999, 24, 359; 58, 610; 92, 827; 102, 907) § 7 tähenduses – alkoholi osas;
3) akrediteeritud labor «Mõõteseaduse» (RT I 1994, 71, 1224; 1999, 14, 212) tähenduses – muude kaupade ja teenuste osas.
(3) Pädev ametiasutus väljastab § 1 punktis 4 nimetatud tõendi, kui avalduse esitanud isik tegutseb geograafilise tähisega tähistatava kauba tootja, töötleja või müügiks ettevalmistajana või teenuse osutajana geograafilises tähises näidatud geograafilisel alal või kui avalduse esitaja on «Geograafilise tähise kaitse seaduse» § 9 lõike 1 punktis 2 nimetatud isikute ühendus.


Ain Kirsi määruskaebus Tallinna Ringkonnakohtu 31.03.2010. a määrusele Konekesko Eesti AS hagis FIE Ain Kirsi vastu põhivõla, leppetrahvi ja viiviste summas 2 746 833.44 krooni ning alates 11. detsembrist 2009. a lisanduva viivise väljamõistmiseks ja Ain Kirsi vastuhagis kahju hüvitamiseks summas 2 700 000 krooni – Riigi Teataja
Ain Kirsi määruskaebus Tallinna Ringkonnakohtu 31.03.2010. a määrusele Konekesko Eesti AS hagis FIE Ain Kirsi vastu põhivõla, leppetrahvi ja viiviste summas 2 746 833.44 krooni ning alates 11. detsembrist 2009. a lisanduva viivise väljamõistmiseks ja Ain Kirsi vastuhagis kahju hüvitamiseks summas 2 700 000 krooni
RT I, 21.04.2011, 17
14. aprill 2011. a
Konekesko Eesti AS hagi Ain Kirsi vastu 2 746 833 krooni 44 sendi ning viivise saamiseks.
Ain Kirsi vastuhagi 2 700 000 krooni saamiseks.
Tallinna Ringkonnakohtu 31. märtsi 2010. a määrus tsiviilasjas nr 2-06-130
Ain Kirsi määruskaebus
11. jaanuaril 2011. a kirjalikus menetluses
1. Tunnistada tsiviilkohtumenetluse seadustiku § 182 lõike 2 punkt 3 põhiseadusega vastuolus olevaks ja kehtetuks osas, milles see välistab apellatsioonkaebuselt riigilõivu tasumisest täielikult või osaliselt vabastamiseks menetlusabi andmise füüsilisele isikule, kui menetlus on seotud menetlusabi taotleja majandus- või kutsetegevusega ega puuduta tema majandus- või kutsetegevusega mitteseotud õigusi.
2. Tühistada Tallinna Ringkonnakohtu 31. märtsi 2010. a määrus tsiviilasjas nr 2-06-130 osas, milles Ain Kirsi menetlusabi taotlus apellatsioonkaebuselt riigilõivu tasumiseks jäeti rahuldamata. Saata asi tühistatud osas samale ringkonnakohtule uueks lahendamiseks.
3. Määruskaebus osaliselt rahuldada.
4. Tagastada AB Järve, Otti ja Partnerid OÜ-le 15. aprillil 2010 Ain Kirsi määruskaebuselt tasutud kautsjon 400 (nelisada) krooni (25 (kakskümmend viis) eurot 56 senti).
1. Konekesko Eesti AS (endise ärinimega Kesko Agro Eesti Aktsiaselts) (hageja) esitas 3. jaanuaril 2006 Pärnu Maakohtule Ain Kirsi (kostja) vastu hagi, milles palus kostjalt hageja kasuks välja mõista 2 209 270 krooni 97 senti. Menetluse käigus suurendas hageja nõuet. 10. detsembril 2009 esitatud nõude täpsustuse kohaselt palus hageja kostjalt välja mõista 2 746 833 krooni 44 senti ja viivise alates 11. detsembrist 2009 kuni nõuete täitmiseni. Hageja nõudis poolte 17. jaanuaril 2005 sõlmitud müügilepingu alusel 2 664 391 krooni 84 sendi (sh põhivõlg 1 392 594 krooni 20 senti, leppetrahv 209 189 krooni 13 senti ja viivis 1 060 608 krooni 51 senti), poolte 20. mail 2005 sõlmitud teenustöölepingu alusel 33 327 krooni 40 sendi (sh põhivõlg 16 992 krooni, leppetrahv 3398 krooni 40 senti ja viivis 12 937 krooni) ja 12. septembrist 2005 kuni 19. detsembrini 2005 kostjale esitatud müügiarvete alusel 49 114 krooni 20 sendi väljamõistmist. Hageja palus mõista kostjalt välja ka alates 11. detsembrist 2009 kuni nõuete täitmiseni müügilepingu ja teenustöölepingu põhivõlalt viivise, mille määraks päevas on 0,05% põhivõla summast.
2. Kostja esitas 28. augustil 2007 vastuhagi, milles palus hagejalt enda kasuks välja mõista talle tekitatud kahju eest hüvitise 2 700 000 krooni.
3. Pärnu Maakohus rahuldas 26. jaanuari 2010. a otsusega hagi, mõistis kostjalt hageja kasuks välja 2 746 833 krooni 44 senti ja alates 11. detsembrist 2009 kuni müügilepingust ja teenustöölepingust tuleneva põhinõude täitmiseni viivise, mille määraks päevas on 0,05% põhivõla summast, ning jättis vastuhagi rahuldamata.
4. Kostja esitas maakohtu otsuse peale apellatsioonkaebuse, milles palus selle tühistada ning teha asjas uus otsus, millega jätta hagi rahuldamata ja vastuhagi rahuldada. Kostja palus, et talle antaks menetlusabi ja ta vabastataks apellatsioonkaebuselt riigilõivu tasumise kohustusest.
5. Tallinna Ringkonnakohus jättis 31. märtsi 2010. a määrusega kostja menetlusabi taotluse rahuldamata ning andis kostjale tähtaja 220 000 krooni riigilõivu tasumiseks.
6. Ringkonnakohus leidis, et kostja menetlusabi taotlus tuleb jätta rahuldamata, kuna menetlus on seotud kostja majandustegevusega. Äriregistri andmetel on kostja füüsilisest isikust ettevõtja, kelle põhitegevuseks on teravilja- (v.a riis) ja kaunviljakasvatus ning õlitaimeseemnete kasvatus. Tsiviilasja materjalist nähtub, et hageja nõue tuleneb kostjaga sõlmitud lepingutest, millega hageja müüs kostjale erinevaid tarvikuid, osutas külvitööteenust ja andis kostjale kui ettevõtjale laenu ning kostja müüs hagejale teravilja ja õlikultuure. Nii on pooltel majanduslikult ühtne õigussuhe ja pooled on sõlminud lepinguid ühise majandusliku eesmärgi saavutamiseks. Kostja vastuhagi aluseks on hagejaga sõlmitud lepingud, mille kohaselt hageja pidi tagama kostja tegevuseks vajalike vahendite olemasolu (traktori, külvivilja seemne ja väetise müügi, kombaini rendi ja kuivati ehitamise) ning ostma saadud vilja. Kostjale tekkis väidetavalt kahju seetõttu, et hageja andis talle üle mittetöötava traktori, kombaini ja kuivati ning ei kõrvaldanud nende puudusi õigel ajal, mistõttu ei saanud kostja saaki koguda. Ka apellatsioonkaebuses kinnitab kostja, et poolte sõlmitud lepingute majanduslikuks eesmärgiks oli, et kostja toodab hageja kaasabil põllumajandussaadusi ning võõrandab saagi hagejale. Seega on asjas esitatud materjalidega tõendatud, et vaidlus on seotud kostja majandustegevusega ega puuduta tema neid õigusi, mis ei ole seotud tema majandus- või kutsetegevusega. Seetõttu on menetlusabi andmine tsiviilkohtumenetluse seadustiku (TsMS) § 182 lõike 2 punkti 3 kohaselt välistatud.
7. Ain Kirsi esitas ringkonnakohtu määruse peale määruskaebuse, milles palus määruse tühistada ja teha uus määrus, millega kostja menetlusabi taotlus rahuldada.
8. Kostja leidis, et ringkonnakohus oleks pidanud jätma TsMS § 182 lõike 2 punkti 3 kohaldamata, kuna see on vastuolus Euroopa Liidu õiguse ja Eesti Vabariigi põhiseaduse (PS) §-dega 12 ja 15.
TsMS § 182 lõike 2 punkt 3 on vastuolus Euroopa Liidu Nõukogu 27. jaanuari 2003 direktiivi 2003/8/EÜ (direktiiv), millega parandatakse õiguskaitse kättesaadavust piiriüleste vaidluste korral, kehtestades sellistes vaidlustes antava tasuta õigusabi kohta ühised miinimumeeskirjad, artikli 6 lõikega 3, mis jätab menetlusabi taotluse lahendajale kaalutlusõiguse, otsustamaks, kas asja tähtsus taotlejale ja asja laad õigustavad taotluse rahuldamist. TsMS § 182 lõike 2 punkt 3 kohtule kaalutlusõigust aga ei jäta.
9. TsMS § 182 lõike 2 punkt 3 rikub ka PS § 15 lõikest 1 tulenevat õigust tõhusale õiguskaitsele. Väga suurte riigilõivude tõttu on oluliselt piiratud kohtusse pöördumise võimalus. Samas on kehtestatud mõningad võimalused riigilõivust vabaneda ka isikutele, kes seda majanduslikul põhjusel vajavad. Kui sellisel isikul ei ole võimalik riigilõivu tasumise kohustusest vabaneda, ei saa ta oma õigust tõhusale õiguskaitsele realiseerida. Kuna PS § 15 lõikes 1 sisaldub seadusereservatsioonita põhiõigus, saab selle piiramist õigustada üksnes teiste põhiõiguste või põhiseaduslike väärtustega. Riigikogu õiguskomisjoni 23. novembri 2004 istungi protokollist võib järeldada, et TsMS § 182 sõnastus on üle võetud riigi õigusabi seadusest (RÕS). Riigi õigusabi seaduse seletuskirjas on põhjendatud abi andmise piiramist vähese avaliku huviga. Kostja leiab, et vähene avalik huvi ei õigusta TsMS § 182 lõike 2 punktis 3 sätestatud piirangut. Seega ei ole riive eesmärk legitiimne. Samuti ei ole riive proportsionaalne, kuna TsMS § 182 lõike 2 punkt 3 ei jäta kohtule kaalutlusruumi isiku abivajaduse hindamiseks.
10. TsMS § 182 lõike 2 punkt 3 rikub ka PS §-s 12 sätestatud võrdsuspõhiõigust. Ei ole mõistlikku põhjust, miks peaks majandustegevusega hõivatud füüsilisi isikuid kohtlema halvemini kui majandustegevusega mittehõivatud füüsilisi isikuid.
11. Konekesko Eesti AS vaidles määruskaebusele vastu ja palus jätta selle rahuldamata.
12. Hageja leidis, et direktiivi preambuli punkti 17 ja artikli 6 punkti 3 kohaselt võivad liikmesriigid jätta taotluse sisulisel otsustamisel rahuldamata need tasuta õigusabi taotlused, milles esitatud nõue tuleneb otseselt taotleja tegevusalast või kutsetegevusest. Seega ei ole TsMS § 182 lõike 2 punkt 3 direktiiviga vastuolus.
13. TsMS § 182 lõike 2 punkt 3 ei ole ka põhiseadusega vastuolus. Füüsilisi ja juriidilisi isikuid koheldakse nende majandus- ja kutsetegevusega seotud menetlustes võrdselt. Nii füüsilistel kui ka juriidilistel isikutel on oma majandus- või kutsetegevusega seotud menetlustes võimalik menetlusabi saada, kui on välja kuulutatud isiku pankrot.
14. Kostja on ajavahemikul 14. detsembrist 2009 kuni 18 veebruarini 2010 võõrandanud viis talle kuulunud kinnistut oma abikaasale ja ühe kinnistu OÜ-le Uuesepa. Seega on kostja muutnud end ise varatuks. Samuti ei ole kostja menetlusabi taotluses märkinud tema abikaasa kinnistuid. TsMS § 186 lõike 1 kohaselt arvestatakse menetlusabi taotleja majanduslikku seisundit hinnates ka temaga koos elavate perekonnaliikmete vara. Kostja on võimeline riigilõivu tasuma, kuna tema abikaasale kuulub viis kinnistut kogupindalaga 175,81 hektarit.
15. Tsiviilkolleegium andis 9. juuni 2010. a määrusega praeguse kohtuasja kohtupraktika ühtlustamiseks ja edasiarendamiseks üle tsiviilkolleegiumi kogu koosseisule, kes andis tsiviilasja 20. oktoobri 2010. a määrusega TsMS § 19 lõike 4 punkti 3 ja § 690 lõike 1 ning põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seaduse (PSJKS) § 3 lõike 3 alusel läbivaatamiseks Riigikohtu üldkogule.
16. Tsiviilkolleegium leidis, et väide TsMS § 182 lõike 2 punkti 3 vastuolust direktiiviga ei ole põhjendatud, kuna direktiivi artikli 1 lõike 2 kohaselt kohaldatakse direktiivi piiriüleste vaidluste suhtes. Direktiivi artikli 2 lõike 1 järgi on vaidlus piiriülene siis, kui direktiivi raames tasuta õigusabi taotleva poole alaline asu- või elukoht on mõnes teises liikmesriigis kui liikmesriik, kus asub asja läbivaatav kohus või kus otsust tuleb täita. Praeguses asjas ei ole tegemist direktiivi mõttes piiriülese vaidlusega, seega ei ole kostja menetlusabi taotlus direktiivi reguleerimisalas.
17. Samas leidis kolleegium, et vajalik on kontrollida TsMS § 182 lõike 2 punkti 3 põhiseaduspärasust. Tegemist on asjassepuutuva normiga, kuna sellest sättest tuleneb absoluutne keeld anda füüsilisele isikule menetlusabi, kui ta taotleb seda menetluses, mis on seotud menetlusabi taotleja majandus- või kutsetegevusega ega puuduta tema majandus- või kutsetegevusega mitteseotud õigusi. Kohtul ei ole sellisel juhul võimalik hinnata taotleja menetlusabi vajadust muude kriteeriumide järgi. Seega ei ole selle sätte kehtivuse korral võimalik kostja menetlusabi taotlust teistmoodi lahendada, kui ringkonnakohus seda tegi, ning kostja määruskaebus tuleks jätta rahuldamata.
18. Tsiviilkolleegiumi arvates võib menetlusabi saamise võimatus apellatsioonkaebuse esitamiseks vajaliku riigilõivu tasumisel olla ebaproportsionaalne piirang PS § 24 lõike 5 järgse põhiõiguse – kaevata edasi maakohtu otsuse peale kõrgemalseisvale kohtule – teostamiseks. Sellega koos võib olla rikutud ka PS § 15 lõikes 1 sätestatud kohtusse pöördumise õigus. Lisaks võib kolleegiumi arvates püstitada küsimuse majandus- või kutsetegevusega tegelevate füüsiliste isikute ebavõrdsest kohtlemisest võrreldes ülejäänud füüsiliste isikutega, st PS § 12 lõike 1 esimese lause rikkumisest.
19. Riigikogu õiguskomisjon leidis, et TsMS § 182 lõike 2 punkt 3 ei ole vastuolus põhiseadusega: piirang on legitiimne ja proportsionaalne.
Põhiseaduses sätestatud vabaduspõhiõigust ei ole rikutud, sest võrdseid koheldakse võrdselt: majandus- ja kutsetegevusega mitteseotud õiguste kaitseks võimaldatakse füüsilistele isikutele menetlusabi; kui aga menetlusabi taotletakse üksnes majandus- või kutsetegevusega seotud asjades, siis sellist võimalust pole.
20. Vaidlustatava normi eesmärgiks on riigi õigusabi seaduse ja tsiviilkohtumenetluse seadustiku sätete ühtlustamine. Kuna TsMS § 182 lõike 2 punkti 3 piirang on loogilises seoses RÕS § 7 lõike 1 punktis 1 sätestatuga, ei oleks põhjendatud kohtule menetlusabi osas kaalutlusõiguse andmine olukorras, kus RÕS § 7 lõike 1 punkt 7 riigi õigusabi andmist ei võimalda. Riigi õigusabi ja menetlusabi on mõlemad sisuliselt sama asja erinevad tahud, mis esimesel juhul väljamaksete, teisel juhul vähem laekumise kaudu mõjutavad riigieelarvet.
21. Riigi õigusabi andmine seab riigieelarvest väljamakstava ressursi piiratuse tõttu seadusandja paratamatult valikute ette, mis ei võimalda kõigile isikutele ühetaolist riigi õigusabi anda. Eelistada tuleb füüsilisi isikuid, kes õigusabi kulude kandmise tõttu satuksid toimetulekuraskustesse. Avalik huvi on suurem füüsilise isiku toimetuleku tagamise vastu, tema majandus- ja kutsetegevus on selles kontekstis sekundaarne ning avalik huvi selle vastu väiksem. Sarnasest loogikast tuleks lähtuda ka menetlusabi andmisel, mis vähem laekumise kaudu samuti mõjutab riigieelarvet. Seetõttu on ettenähtud piirang, et menetlusabi ei anta nn äriasjades, kui see ei puuduta füüsilise isiku muid, st majandus- või kutsetegevusega mitteseotud õigusi, mille all peetakse silmas eeskätt lihtsat toimetulekut ja õigust saada riigilt abi puuduse korral PS § 28 lõike 2 tähenduses.
22. Riigikogu põhiseaduskomisjon arvas, et TsMS § 182 lõike 2 punkt 3 ei ole iseenesest vastuolus PS § 15 lõikega 1 ja § 24 lõikega 5, kuid vastuolu võib tekkida koostoimes tsiviilkohtumenetluse seadustiku ja riigilõivu seaduse sätetega, mis määravad riigilõivu summa kujunemise ja suuruse, kuna nende summade suurus võib saada isikutele kohtusse pöördumisel ülemääraseks takistuseks.
PS § 12 lõikes 1 sätestatud võrdsuspõhiõigust ei ole rikutud, sest võrdseid koheldakse võrdselt. Majandus- ja kutsetegevusega mitteseotud õiguste kaitseks võimaldatakse füüsilistele isikutele menetlusabi, kui aga menetlusabi taotletakse üksnes majandus- või kutsetegevusega seotud asjades, seda ei võimaldata.
23. Riigil on õigus otsustada ise, kellele ta annab menetlusabi. Kehtiva õiguse kohaselt on riik eelistanud menetluskulude katmisel toetada isikuid, kes menetluskulude kandmise tõttu satuksid toimetulekuraskustesse, st riik toetab füüsilisi isikuid, et tagada neile toimetulek. See on põhjus, miks riik ei ole võimaldanud äriühingutele ja füüsilisest isikust ettevõtjatele menetlusabi andmist, v.a kui on tegemist pankrotivõlgnikega.
24. A. Kirsi jäi määruskaebuses ja 20. septembril 2010 täiendavates avaldustes märgitud seisukohtade juurde ja palus hinnangut sellele, kas TsMS § 186 lõige 1 on osas, mis puudutab taotleja majandusliku seisundi hindamisel ka temaga koos elavate perekonnaliikmete vara ja nende sissetulekute arvestamist, kooskõlas põhiseaduse §-st 32 tuleneva põhiõigusega omandi puutumatusele.
A. Kirsi oli seisukohal, et menetlus puudutab otseselt tema majandus- või kutsetegevusega mitteseotud õigusi, sest tulenevalt äriseadustikust vastutab füüsilisest isikust ettevõtja kogu enda isikliku varaga, sh ka enda majandus- või kutsetegevusega mitteseotud varaga, millest tulenevalt võib määruskaebuse esitajale menetlusabi mitteandmine jätta ta ilma igasugusest, sh nii enda isiklikust kui ka perekonnale kuuluvast ja pereelu korraldamiseks vajalikust varast.
Lisaks oli A. Kirsi seisukohal, et tema suhtes menetlusabi taotluse lahendamisel ei saa arvestada vara, mis ei kuulu määruskaebuse esitajale. Abikaasa lahusvara ja sissetulekute arvestamine määruskaebuse esitajale menetlusabi andmisel on illusoorne, sest tegelikult ei ole määruskaebuse esitajal võimalik nõuda abikaasalt viimasele kuuluva (sh ka tema majandustegevuse korraldamiseks vajaliku) vara müümist. Õiguskorras puudub norm, millele tuginedes saaks määruskaebuse esitaja nõuda temaga koos elavatelt perekonnaliikmetelt enda lahusvara arvel tema eest menetluskulude kandmist. Juhul kui perekonnaliige sellega ei nõustu, puudub määruskaebuse esitajal seadusest tulenev alus enda vastava nõude maksmapanekuks kohtu kaudu. Perekonnaliikmel on õigus esitada vastuväide, et tema varalise sfääri kahjustamine tema tahte vastaselt kolmanda isiku (praegusel juhul määruskaebuse esitaja) kohustuste täitmiseks rikub tema põhiseadusega garanteeritud omandipõhiõigust ning kohtuvõimul lasub PS §-st 14 tulenev kohustus tagada perekonnaliikmele tema omandipõhiõiguse lünkadeta kaitse.
25. Konekesko Eesti AS üldkogule arvamust ei esitanud.
26. Õiguskantsler leidis, et TsMS § 182 lõike 2 punkt 3 on ebaproportsionaalne ja seetõttu PS § 24 lõikega 5 ning §-ga 11 vastuolus. Menetlusabi andmise piirangu eesmärgiks on seejuures anda menetlusabi üksnes avaliku huvi tagamise vajadusel, st õigusemõistmisele juurdepääsu tegelik võimaldamine vähekindlustatud isikutele ning seeläbi kodanikkonna usalduse suurendamine kehtiva õiguskorra ja õigusemõistmise süsteemi vastu.
27. Kuna PS § 24 lõige 5 on seadusereservatsioonita põhiõigus osas, mis puudutab materiaalõiguslikke tingimusi, siis saab materiaalõiguslike piirangute õigustusena arvestada üksnes teisi põhiõigusi või põhiseaduslikke väärtusi. Osas, mis puudutab PS § 24 lõike 5 lauseosa „seaduses sätestatud korras”, ei pruugi olla tegemist seadusereservatsioonita õigusega. Riigikohtu seisukohast (Riigikohtu 18. juuni 2010. a otsus põhiseaduslikkuse järelevalve asjas nr 3-4-1-5-10, punkt 21) tuleneb, et edasikaebeõiguse juures tuleb eristada tingimuslikke (materiaalseid) ja menetluslikke norme ning seadusereservatsioonita on vaid esimesed. Õiguskantsler pidas vajalikuks Riigikohtu ühest ja selget seisukohta PS § 24 lõike 5 lauseosa „seaduses sätestatud korras” määratlemisel kas seadusereservatsioonita või -reservatsiooniga põhiõigusena.
28. TsMS § 182 lõike 2 punktist 3 ja § 183 lõikest 1 võib järeldada, et seadusandja tahteks on olnud võimaldada menetlusabi üldjuhul inimestele nende majandus- või kutsetegevusega mitteseotud õiguste kaitsmiseks; võimaldada juriidilistele isikutele menetlusabi ainult erandlikel juhtudel, st ainult juhul, kui tegemist on avaliku huvi kaitsmisega või poolte õiguste tagamisega pankrotimenetluses. Üldjuhul peaks juriidiline isik majandama oma tegevust viisil, mis võimaldab osalemist õiguskäibes, sh arvestama riigilõivu tasumisega kui paratamatu osaga oma majandustegevuse kuludest.
Menetlusabi andmise piirangud viitavad lisaks ettevõtjat normaalselt majandama ja toime tulema (sh vastutama) mõjutamisele ka menetlusökonoomiale, riigile lisatulude leidmisele ning ühiskondliku (maksumaksjate) raha kasutamisele avalikust (mitte eraõigusliku isiku majandus-) huvist lähtuvalt.
29. TsMS § 182 lõike 2 punkt 3 on proportsionaalsuskontrolli tähenduses sobiv. Seadusandjal võib olla võimalik leida menetlusökonoomia saavutamiseks TsMS § 182 lõike 2 punktis 3 nimetatud isikutele menetlusabi välistamise regulatsioonile alternatiive, mis tagavad lõppeesmärgina kohtusse pöördumise tõhusamalt (riigilõivu määra langetamine, menetlusabi tasumine osamaksetena vms).
30. Õiguskantsler leidis, et füüsilisest isikust ettevõtja normaalne toimimine ja majandustegevus on moonutatud, kui oma õiguste kaitsmiseks kohtus tuleb enne vaidluse sisulist arutamist müüa suur osa oma varast, võtta suurt laenu või riskida majandusraskustesse sattumisega. Ka Euroopa Inimõiguste Kohus on leidnud, et argument, et juriidilisel isikul peaksid olema vahendid riigilõivude maksmiseks, on puhtalt hüpoteetiline (Paykar Yev Haghtanak Ltd vs. Armeenia, taotlus nr 21638/03, punkt 49).
31. Õiguskantsleri arvates juhul, kui füüsilisest isikust ettevõtjal ei ole võimalik apellatsioonkaebuse hinna alusel arvutatud 220 000 krooni suurust riigilõivu tegelikult tasuda, jäävad TsMS § 182 lõike 2 punktis 3 sisalduva menetlusabi saamise riivet õigustavad põhjused praegusel juhtumil riivatud põhiõigusele alla, mistõttu on avaliku võimu abinõu põhiseadusega vastuolus ja seega keelatud. TsMS § 182 lõike 2 punkt 3 ei ole mõõdukas.
32. Õiguskantsleri hinnangul on TsMS § 182 lõike 2 punkt 3, mis kohtleb füüsilist isikut ja füüsilisest isikust ettevõtjat menetlusabi saamisel erinevalt, kooskõlas PS § 12 lõikega 1.
Seejuures erineb füüsilisest isikust ettevõtjaks mitteolev füüsiline isik füüsilisest isikust ettevõtjaks olevast isikust olemuse ja tegevuse eesmärgi poolest. Nagu juriidilise isiku nii ka füüsilisest isikust ettevõtja puhul võib kehtida eeldus, et ta saab oma põhisissetuleku ettevõtlusest ja peab seega kandma äririski sellega seotud küsimustes. Muudel füüsilistel isikutel sellist riski olla ei pruugi. Seadusandja tahteks on olnud võimaldada menetlusabi inimeste majandus- või kutsetegevusega mitteseotud õiguste kaitsmiseks.
33. Justiitsminister avaldas seisukoha, et TsMS § 182 lõike 2 punkt 3 on kooskõlas PS §-st 15 tuleneva kohtusse pöördumise õiguse ning § 24 lõikest 5 tuleneva õigusega kaevata isiku suhtes tehtud kohtuotsus seaduses sätestatud korras edasi kõrgemalseisvale kohtule, samuti PS § 12 lõike 1 järgse võrdsuspõhiõigusega.
34. Põhiseadus sätestab riigi kohustuse tagada isikute õigus pöörduda kohtusse. Kohtusse pöördumise õigus ei ole absoluutne ja see võib olla piiratud mitmete tingimustega, sh kohtulõivuga. Eelkõige eesmärgil kompenseerida riigile menetluse toimetamisega tekkivaid kulusid, on riik kehtestanud riigilõivud. Sotsiaalsetest kaalutlustest ja kohtuliku õiguskaitse tagamise põhimõttest lähtuvalt on riik neile, kel majanduslikest raskustest tulenevalt ei ole võimalik oma õigusi kaitsta, ja juhul, kui avalik huvi menetluse toimumise vastu on piisavalt suur, ette näinud menetlusabi. Ressursside piiratusest ning menetluse efektiivsuse tagamise vajadusest tulenevalt ei ole menetlusabi võimalik anda kõigile isikutele piiramatul kujul ega võimaldada riigilõivudeta kohtumenetlust.
35. Abivajajate ringi määramisel on paika pandud nt vara ja sissetuleku piir, mille ületamisel tuleb isikul menetluskulud ise kanda. Kohustus tasuda osal juhtudel menetlusega seotud kulud kohe ise ilma võimaluseta nende maksmist ajatada või saada nendest vabastust tekitab justiitsministri hinnangul olukorra, kus isikud kaaluvad kohtusse pöördumise olulisust ja oma eduväljavaateid. Riigilõivude näol kohtusse pöördumise õiguse piiramisel on legitiimne eesmärk. Tsiviilkohtumenetluse seadustikus ettenähtud alused riigi menetlusabi määramiseks on ettenähtud ühiskonna liikmetele nende õiguste tagamiseks, mitte kohtusse pöördumise õiguse piiramiseks.
36. Kuna ettevõtlusega kaasneb suurem majanduslik ja õiguslik risk, milleks ettevõtja peab valmis olema, puudub justiitsministri arvates mõistlik põhjus, miks riik peaks tavapärast ettevõtlusriski menetlusabi andmisega maandama ja eelistama seejuures füüsilisest isikust ettevõtjaid äriühingutele.
Seega võib menetlusabi andmise välistamisel füüsilistele isikutele, kes tegutsevad üksnes oma majandus- ja kutsehuvidega seotud vaidlustes, tõmmata paralleele menetlusabi andmise piirangutega juriidilistele isikutele. Üldjuhul juriidilistele isikutele menetlusabi ei anta, erandiks on kindlatele tingimustele vastavad mitteärilistel eesmärkidel loodud ja tegutsevad ühingud ning pankrotivõlgnikud. Pankroti puhul oleks teoreetiliselt võimalik menetlusabi saada ka majandus- ja kutsetegevusega seotud vaidluses osaleval füüsilisel isikul.
TsMS § 182 lõike 2 punktis 3 kirjeldatud füüsiliste isikute tegevus on iseseisev (erinevalt palgatööst) ning see on suunatud ettevõtlusele või vähemalt ettevõtlusele väga sarnasele tegevusele (nt loovisikud või mõningaid ameteid vabakutseliselt pidavad isikud, nagu notarid või vandetõlgid). Iseseisvas majandus- ja kutsetegevuses toimivad füüsilised isikud on oma tegevuses vähem kaitset väärivad kui füüsilised isikud muudes olukordades - nt tarbijate, töötajate või majandus- ja kutsetegevuse väliseid huve kaitsvate isikutena. Sellised isikud peavad oma tegevuses arvesse võtma seda, et kasumile orienteeritud sihipärase tegevusega kaasnevad paratamatult suuremad majanduslikud, aga ka õiguslikud riskid. Selliselt tegutsevatelt isikutelt on võimalik eeldada suuremat professionaalsust ja ettenägelikkust ning korraldades oma tegevust professionaalselt, on neil võimalik nende riskide maandamiseks astuda erinevaid samme, sh sõlmida nt kindlustusleping võimalike õigusvaidluste pidamisega kaasnevate kulutuste katmiseks.
37. Rahandusminister loobus võimalusest esitada üldkogule oma arvamus, leides, et TsMS § 182 lõike 2 punkti 3 õiguslikku analüüsi on täitevvõimu nimel pädevaim andma Justiitsministeerium, kes normide sõnastused ette valmistas ning kelle pädevuses on neis küsimustes õigusalaseid selgitusi anda.
38. Tsiviilkohtumenetluse seadustiku (RT I 2005, 39, 308; RT I 2010, 38, 231) § 182 lõike 2 punkt 3 sätestab:
„§ 182. Füüsilisele isikule menetlusabi andmise piirangud
(2) Füüsilisele isikule ei anta menetlusabi, kui:
3) menetlus on seotud menetlusabi taotleja majandus- või kutsetegevusega ega puuduta tema majandus- või kutsetegevusega mitteseotud õigusi.
[RT I 2008, 59, 330 - jõust. 01.01.2009]”
39. Üldkogu hindab TsMS § 182 lõike 2 punkti 3 põhiseaduspärasust, leides selleks esmalt sätte asjassepuutuvuse (I) ning teiseks riivatava põhiõiguse (II), mille järel üldkogu annab hinnangu TsMS § 182 lõike 2 punkti 3 proportsionaalsusele (III). Seejärel lahendab üldkogu A. Kirsi määruskaebuse ja avaldab arvamust hagihinna määramise kohta (IV).
40. Piirava või kohustava normi asjassepuutuvust on Riigikohus sisustanud järgmiselt: „Säte on otsustava tähtsusega siis, kui kohus peaks asja lahendades normi põhiseadusele mittevastavuse korral otsustama teisiti kui selle põhiseadusele vastavuse korral.” (Alates Riigikohtu 28. oktoobri 2002. a otsusest üldkogu asjas nr 3-4-1-5-02, punkt 15.) Menetlusnormide asjassepuutuvusel tuleb lähtuda ka sellest, kas konkreetses menetluses pidi rakendatama neid menetlusnorme kohtuotsuseni jõudmiseks (Riigikohtu 18. juuni 2010. a otsus põhiseaduslikkuse järelevalve asjas nr 3-4-1-5-10, punkt 19).
41. Kohtuasjas tuleb lahendada määruskaebus ringkonnakohtu määruse peale, millega ringkonnakohus keeldus kostja A. Kirsile menetlusabi andmast, leides, et TsMS § 182 lõike 2 punkt 3 välistab selle. Seega on see asjassepuutuv norm, mille põhiseaduspärasusest ja kehtivusest oleneb Riigikohtu otsuse tulemus, st kas tühistada või jätta jõusse ringkonnakohtu määrus.
TsMS § 697 kohaselt võib määruskaebus tugineda üksnes asjaolule, et ringkonnakohus on määruse tegemisel kohaldanud valesti materiaalõiguse normi või rikkunud määruse tegemisel oluliselt menetlusõiguse normi ja see võis kaasa tuua ebaõige kohtulahendi.
42. TsMS § 182 lõike 2 punktis 3 on sätestatud keeld anda menetlusabi füüsilisele isikule, kes taotleb seda enda majandus- või kutsetegevusega seotud menetluses, mis ei puuduta tema majandus- või kutsetegevusega mitteseotud õigusi. Seega juhul, kui see säte on põhiseaduspärane, on ringkonnakohus õigesti jätnud kostja menetlusabi taotluse kaalumata ja ka määruskaebus tuleks jätta rahuldamata.
Kui TsMS § 182 lõike 2 punkt 3 oleks põhiseadusega vastuolus, tuleks ringkonnakohtu määrus tühistada, kuivõrd ringkonnakohus on põhjendanud menetlusabi andmata jätmist üksnes selle sättega ning ei ole hinnanud ega tuvastanud muid menetlusabi andmist välistavaid asjaolusid. Seega, kui ringkonnakohtu määrusest jätta välja viide TsMS § 182 lõike 2 punktile 3, oleks ringkonnakohtu määrus sisuliselt põhjendusteta, mis on TsMS § 669 lõike 1 punkti 5 kohaselt oluline menetlusõiguse normi rikkumine.
43. Eelduseks, et säte saaks olla asjassepuutuv, on see, et praegune menetlus ei puuduta kostja A. Kirsi majandus- või kutsetegevusega mitteseotud õigusi. TsMS § 182 lõike 2 punkti 3 järgi ei anta füüsilisele isikule menetlusabi, kui menetlus on seotud menetlusabi taotleja majandus- või kutsetegevusega ega puuduta tema majandus- või kutsetegevusega mitteseotud õigusi. TsMS § 182 lõike 2 punkt 3 on seega säte, mis ei võimalda kaaluda menetlusabi andmist sättes nimetatud füüsilisele isikule.
Praeguses asjas on ringkonnakohus leidnud, et nii hagis kui ka vastuhagis esitatud nõuded põhinevad poolte lepingutel, mille kostja sõlmis oma majandustegevuses füüsilisest isikust ettevõtjana (vt tegevuse sisu kohta ülal otsuse punktis 6). Selle ringkonnakohtu järeldusega üldkogu nõustub, kostja ei ole seda määruskaebuses ka vaidlustanud. Seega on täidetud TsMS § 182 lõike 2 punkti 3 kohaldamise esimene eeldus. Menetlus on seotud taotleja majandustegevusega. Kuna praegune hagimenetlus puudutab menetlusabi taotleja majandustegevusega seotud õigusi ning kostja majandustegevusega mitteseotud nõudeid esitatud ei ole ja neid seega lahendada ei tule, on täidetud ka normi kohaldamise teine eeldus.
44. TsMS § 182 lõike 2 punkt 3 on seega asja lahendamisel asjassepuutuv säte PSJKS § 14 lõike 2 esimese lause mõttes.
Tulenevalt kohtuasja asjaoludest kontrollib üldkogu TsMS § 182 lõike 2 punkti 3 põhiseaduspärasust osas, milles see välistab apellatsioonkaebuselt riigilõivu tasumisest täielikult või osaliselt vabastamiseks menetlusabi andmise füüsilisele isikule, kui menetlus on seotud menetlusabi taotleja majandus- või kutsetegevusega ega puuduta tema majandus- või kutsetegevusega mitteseotud õigusi.
45. Maakohtu otsuse vaidlustamisega ringkonnakohtus realiseeritakse PS § 24 lõikes 5 sisalduvat õigust enda kohta tehtud kohtuotsuse peale seadusega sätestatud korras kõrgemalseisvale kohtule edasi kaevata (edasikaebeõigus). PS § 24 lõige 5 on osa põhiõigusest kohtulikule kaitsele, mille eesmärgiks on tagada kohtulahendi kontroll, et vältida eksimusi ja vigu kohtulahendites (vt nt Riigikohtu 9. aprilli 2008. a otsus põhiseaduslikkuse järelevalve asjas nr 3-4-1-20-07, punkt 18).
46. Isikuliselt kaitsealalt on PS § 24 lõige 5 kõigi ja igaühe õigus. Kuna tsiviilseadustiku üldosa seaduse §-st 25 tulenevalt ei ole füüsilisest isikust ettevõtja eraõiguslik juriidiline isik, saab ta oma tsiviilprotsessiõigusi teostada füüsilise isikuna (Riigikohtu 28. septembri 2006. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-73-06, punkt 10). PS § 24 lõike 5 esemelise kaitseala alla paigutub eelkõige õigus esimeses astmes tehtud kohtuotsuse peale edasi kaevata kõrgemalseisvale kohtule.
47. Kaitseala riive on selle iga ebasoodus mõjutamine (vt nt Riigikohtu 6. märtsi 2002. a otsus põhiseaduslikkuse järelevalve asjas nr 3-4-1-1-02, punkt 12). Põhiseaduse § 24 lõike 5 järgse põhiõiguse puhul riivab kaebeõigust esmajoones apellatsioonkaebuselt suure riigilõivu ettenägemine. Lõivu tasumiseks menetlusabi võimaluse ettenägemine seaduses avardab kaebeõiguse kasutamise võimalust. Küll riivab PS § 24 lõike 5 järgset põhiõigust riigilõivu tasumisest menetlusabi korras osalise või täieliku vabastamise võimaluse puudumine ehk praegusel juhul füüsilistele isikutele apellatsioonkaebuselt riigilõivu tasumisest täielikult või osaliselt vabastamiseks menetlusabi andmata jätmine siis, kui menetlus on seotud menetlusabi taotleja majandus- või kutsetegevusega ega puuduta tema majandus- või kutsetegevusega mitteseotud õigusi.
48. TsMS § 182 lõike 2 punkt 3 on formaalselt põhiseadusega kooskõlas. Säte on Riigikogus vastu võetud nõutava häälteenamusega ja kahtlusteta mõistetav.
49. TsMS § 182 lõike 2 punkti 3 materiaalse põhiseaduspärasuse kontrolliks tuleb määrata kontrollitava sättega tekitatud PS § 24 lõike 5 kaitseala riive lubatavad eesmärgid ja hinnata füüsilisele isikule ainult majandustegevusega seotud kohtumenetluses apellatsioonkaebuselt riigilõivu tasumisest täielikult või osaliselt vabastamiseks menetlusabi andmata jätmise kui vahendi proportsionaalsust nende eesmärkide suhtes.
50. Täpsemaid selgitusi ega sisulisi põhjendusi TsMS § 182 lõike 2 punktis 3 sisalduva füüsilistele isikutele menetlusabi andmise piirangu kohta vaid nende majandustegevusega seotud menetluses seaduseelnõu menetlusdokumentidest ei leia. Kehtiva tsiviilkohtumenetluse seadustiku eelnõu 208 SE seletuskirja kohaselt on menetlusabi andmisel „[e]esmärgiks [...] tagada õigus pöörduda oma õiguste kaitseks kohtu poole ka isikutel, kellel puuduvad selleks endal rahalised vahendid”. Tsiviilkohtumenetluse seadustiku eelnõu teise lugemise seletuskirja järgi seati § 182 lõike 2 punkti 3 piirang riigi õigusabi seaduse sätteid arvestades ning selle eesmärgiks on viimaste ja tsiviilkohtumenetluse seadustiku sätete ühtlustamine. Riigi õigusabi seaduse eelnõu 249 SE seletuskirjast tulenevalt antakse riigi õigusabi eelkõige juhtudel, kui on olemas avalik huvi asja vastu.
51. Apellatsioonkaebuselt riigilõivu tasumiseks menetlusabi mitteandmisel tuleb vaid enda majandustegevuse tõttu menetluses osaleval füüsilisel isikul tasuda ise riigilõiv. Riigilõivumäär kehtestatakse riigilõivuseaduse (RLS) § 4 lõike 1 järgi lähtuvalt toimingu tegemisega kaasnevatest kuludest (kulupõhimõte). Seega on riigilõivu eesmärgiks riigi tehtava avalik-õigusliku toimingu kulutuste täielik või osaline hüvitamine (vt Riigikohtu 22. detsembri 2000. a otsust üldkogu asjas nr 3-4-1-10-00, punkt 24). Lisaks tuleneb RLS § 4 lõikest 2 ka võimalus toimingu eesmärgist, sellest saadavast hüvest ja kaalukast avalikust huvist lähtuvalt kehtestada riigilõivumäära kulupõhimõttest erinevalt. Riigilõivu regulatsiooni kehtestamise materjalidest nähtub riigilõivu eesmärkidena eelkõige vajadus tagada, et tsiviilkohtumenetluse kulud kannaks menetlusosalised, ja menetlusökonoomia.
52. Nagu Riigikohtu üldkogu leidis 12. aprilli 2011. a otsuses üldkogu asjas nr 3-2-1-62-10 (punkt 38), sisaldub PS § 24 lõikes 5 lihtsa seadusereservatsiooniga edasikaebeõigus, mida saab piirata igal põhiseadusega kooskõlas oleval põhjusel.
53. Riigikohus leidis samas üldkogu asjas nr 3-2-1-62-10 (punkt 45), et apellatsioonkaebuselt riigilõivu tasumise nõude legitiimsed eesmärgid on menetlusosaliste õigusemõistmise kulutuste kandmisest osavõtu põhimõte ja menetlusökonoomia.
Üldkogu asjas nr 3-2-1-62-10 (punkt 54) leiti ka, et menetlusabi võimaldamine soodustab omakorda edasikaebeõigust, kuna riik on selle võimaluse ette näinud vastukaaluks riigilõivude kehtestamisest tulenevale edasikaebeõiguse riivele. Selle eesmärgiks on võimaldada eelkõige puudust kannatavatele isikutele juurdepääs kohtumenetlusele ja seeläbi oma õigusi kohtumenetluses kaitsta.
Menetlusabi andmise võimaluse puudumine aga kannab üldkogu arvates üldjoontes sama eesmärki apellatsioonkaebuselt riigilõivu tasumise kohustuse ettenägemisega: tagada riigieelarvevahendite säästlik avalikke huve arvestav kasutamine ehk sisuliselt menetlusosaliste õigusemõistmise kulutuste kandmisest osavõtt ja menetlusökonoomia.
54. Üldkogu hinnangul on menetlusosaliste õigusemõistmise kulutuste kandmisest osavõtu põhimõte, mille järgi kantakse tsiviilkohtumenetluses hagimenetluses vähemalt rahaliste vaidluste puhul riigi tehtavad kulud õigusemõistmisele eelkõige menetlusosaliste endi makstavate lõivude arvel, st teised maksumaksjad ei pea seda menetlust vähemalt üldjuhul finantseerima, põhiseaduse tähenduses legitiimne eesmärk (vt ka otsust üldkogu asjas nr 3-2-1-62-10, punkt 45).
Üldkogu arvates on legitiimseks eesmärgiks ka menetlusökonoomia, et vältida põhjendamatute, pahatahtlike jms kaebuste menetlemist, kuna see võib kaasa tuua kohtusüsteemi suutmatuse pakkuda isikutele tõhusat õiguskaitset mõistliku aja jooksul (vt ka Riigikohtu 15. detsembri 2009. a otsus põhiseaduslikkuse järelevalve asjas nr 3-4-1-25-09, punkt 23). Vaid majandustegevusega seotud menetluses füüsilisele isikule apellatsioonkaebuselt riigilõivu tasumisest vabastamiseks menetlusabi mitteandmise ehk mittesoodustamise tagajärjeks on riigilõivu õigel ajal tasumise kohustus. TsMS § 182 lõike 2 punktis 3 toodud piirang saab tänu riigilõivu täies ulatuses maksmise kohustusele aidata menetlusökonoomiale seejuures kaasa eelkõige kahel viisil: vähendades kohtuasjade hulka üldiselt ja vähendades menetlusabi taotluste hulka ning kiirendades nende menetlemist.
55. Üldkogu hinnangul on regulatsioon, mis välistab füüsilisele isikule ainult majandustegevusega seotud menetluses apellatsioonkaebuselt ettenähtud riigilõivu tasumisest vabastamiseks menetlusabi andmise, sobivaks abinõuks nii menetlusosaliste õigusemõistmise kulutuste kandmisest osavõtu kui ka menetlusökonoomia eesmärgi täitmiseks.
Füüsilise isiku võimatus saada vaid majandustegevusega seotud menetluses apellatsioonkaebuse esitamiseks riigilõivu tasumisest vabastamiseks menetlusabi vähendab kergekäeliste apellatsioonkaebuste esitamist ja menetluslike õiguste suure piiratuse korral on tsiviilasjade lahendamisel tõenäoline säästlikum ja kiirem kohtusüsteem. Samuti tagab vältimatu apellatsioonkaebuselt riigilõivu maksmise kohustus tsiviilasjade hagimenetluses menetlusosaliste osavõtu õigusemõistmise kulutuste kandmisest.
56. Üldkogu arvates on regulatsioon, mis välistab füüsilisele isikule ainult majandustegevusega seotud menetluses apellatsioonkaebuselt ettenähtud riigilõivu tasumisest vabastamiseks menetlusabi andmise, ka vajalikuks abinõuks menetlusökonoomia eesmärgi täitmiseks.
Isikut vähem koormavaks, kuid menetlusökonoomia ja menetlusosaliste õigusemõistmise kulutuste kandmisest osavõtu eemärkidel sama efektiivseks abinõuks ei oleks võimalus laiendada menetlusabi andmise võimalust TsMS § 182 lõike 2 punktis 3 nimetatud füüsilistele isikutele. Õiguskantsler on nimetanud teoreetilise alternatiivina ka täielikku või osalist riigilõivust vabastamise võimalust (arvamuse punktis 107), mis ei tagaks menetlusökonoomiat ja menetlusosaliste õigusemõistmise kulutuste kandmisest osavõtu põhimõtet sama hästi kui praegu kehtiv säte.
Menetlusökonoomia ei oleks paremini tagatud ka riigilõivu osamaksetena tasumise võimaldamisel. Menetlusökonoomia eesmärgi saavutamiseks menetlusabi taotluste menetlemise osas võiks olla sama efektiivne abinõu ka riigilõivude vähendamine. Samas kahjustaks see menetlusökonoomia eesmärki teiselt poolt, vähendades kaitset põhjendamatute kaebuste eest.
Küll ei ole menetlusabi andmise välistamine menetlusosaliste õigusemõistmise kulutuste kandmisest osavõtu eesmärgi saavutamisel vajalikuks abinõuks, kuna sama tulemuse annab riigilõivu osamaksetena tasumise võimaldamine, mis oleks isikut vähem koormav.
57. Üldkogu arvates ei saa regulatsiooni, mis välistab füüsilisele isikule ainult majandustegevusega seotud menetluses apellatsioonkaebuselt ettenähtud riigilõivu tasumisest vabastamiseks menetlusabi andmise, aga pidada menetlusökonoomia eesmärgi täitmiseks mõõdukaks abinõuks.
58. Riigilõivudega on piiratud edasikaebeõigust (PS § 24 lõige 5) menetlusökonoomia ning menetlusosaliste õigusemõistmise kulutuste kandmisest osavõtu põhimõtte tagamiseks. Menetlusabi võimaldamine omakorda soodustab edasikaebeõigust, kuna riik on kehtestanud menetlusabi regulatsiooni vastukaaluks riigilõivude kehtestamisest tulenevale edasikaebeõiguse riivele, et võimaldada eelkõige puudust kannatavatele isikutele juurdepääs kohtumenetlusele ja seeläbi oma õiguste kaitse kohtumenetluses. Menetlusabi ei võimaldata igale isikule ja samaväärses ulatuses, vaid riik on loonud kriteeriumid, millele isik peab menetlusabi saamiseks vastama (vt TsMS § 181 ning § 182 piirangud).
59. TsMS § 182 lõike 2 punktist 3 tuleneva menetlusabi andmise piirangu tõttu ei ole füüsilisel isikul, kes soovib esitada apellatsioonkaebust ainult oma majandustegevusega seotud vaidluses, kuid kellel ei ole raha riigilõivu tasumiseks, võimalik realiseerida oma PS § 24 lõikest 5 tulenevat õigust. Tegemist on väga intensiivse riivega, mis sisuliselt välistab eespool toodud olukorras selle põhiõiguse realiseerimise.
Suurem menetlusökonoomia seisneb selles, et apellatsioonkaebust esitada sooviv isik esitab väiksema tõenäosusega menetlusabi taotluse, kuna selle taotluse rahuldamine on sisuliselt välistatud, ning taotluse esitamise korral saab kohus selle ilma muid asjaolusid kaalumata rahuldamata jätta. Samuti vähendab see ringkonnakohtute töökoormust ja võimaldab seega teisi asju kiiremini lahendada.
60. TsMS § 182 lõike 2 punkti 3 menetlusabi andmist välistav piirang ei tohi aga kahjustada põhiseaduslikku edasikaebeõigust rohkem, kui see on menetlusökonoomia eesmärgiga põhjendatav. Eeltoodud menetlusökonoomia suurenemise kaalukust vähendab see, kui ökonoomia saavutatakse tõenäoliselt eduka kaebuse menetlemata jätmise arvel. Nimelt on TsMS § 181 lõike 1 punkti 2 kohaselt menetlusabi andmise üheks tingimuseks see, et on piisav alus eeldada kavatsetava menetluses osalemise edukust.
61. Üldkogu arvates tuleb olukorras, kus üldine riigilõivude tase on kõrge ning riigilõivu tuleb apellatsioonkaebuselt tasuda samas summas kui hagiavalduselt (TsMS § 137 lõige 1), vältimatult võimaldada menetlusabi andmist ka apellatsioonimenetluse riigilõivude tasumisest vabastamiseks ainult enda majandus- või kutsetegevuse tõttu menetluses osalevatele füüsilistele isikutele.
Sellist veendumust toetab Riigikohtu otsus üldkogu asjas nr 3-2-1-62-10 (punkt 58), kus tunnistati põhiseadusvastaseks ja kehtetuks tsiviilkohtumenetluse seadustiku keeld anda menetlusabi TsMS § 183 lõike 1 esimeses lauses märgitud kriteeriumitele mittevastavale Eesti eraõiguslikule juriidilisele isikule tsiviilkohtumenetluse apellatsioonkaebuselt riigilõivu tasumisest täielikult või osaliselt vabastamiseks. Tulenevalt menetlusabi eesmärgist on sellises olukorras põhiseaduspärane laiendada apellatsioonimenetluse riigilõivu tasumisest vabastamiseks menetlusabi saamise võimalust ka füüsilisele isikule, kes taotleb seda menetluses, mis on seotud vaid tema majandus- või kutsetegevusega.
62. Eelneva põhjal tunnistab üldkogu tsiviilkohtumenetluse seadustiku § 182 lõike 2 punkti 3 põhiseadusega vastuolus olevaks ja kehtetuks osas, milles see välistab apellatsioonkaebuselt riigilõivu tasumisest täielikult või osaliselt vabastamiseks menetlusabi andmise füüsilisele isikule, kui menetlus on seotud menetlusabi taotleja majandus- või kutsetegevusega ega puuduta tema majandus- või kutsetegevusega mitteseotud õigusi.
63. Tsiviilkolleegium püstitas ka küsimuse menetlusabi andmisel majandus- ja kutsetegevusega tegelevate füüsiliste isikute ebavõrdsest kohtlemisest võrreldes ülejäänud füüsiliste isikutega, st PS § 12 lõike 1 võimalikust rikkumisest. Praegu ei ole seda enam vaja kontrollida.
64. Ringkonnakohus põhjendas kostjale menetlusabi andmata jätmist üksnes sellega, et TsMS § 182 lõike 2 punkt 3 välistab kostjale menetlusabi andmise. Kuna TsMS § 182 lõike 2 punkt 3 on põhiseadusega vastuolus osas, milles see välistab ainult füüsilise isiku majandustegevusega seotud kohtumenetluses viimasele apellatsioonkaebuselt riigilõivu tasumiseks menetlusabi andmise, ei oleks ringkonnakohus tohtinud seda sätet asja lahendamisel kohaldada. Seega on kostja määruskaebus põhjendatud ja TsMS § 701 lõike 3 esimese lause alusel tuleb ringkonnakohtu määrus tühistada. Kuna ringkonnakohus ei ole hinnanud TsMS § 181 lõigete 1-3 ja § 182 lõike 2 punktide 1-2 alusel kaebuse perspektiivikust ega menetlusabi taotleja majanduslikku seisu, ei ole üldkogul võimalik kostja menetlusabi taotlust ise lahendada. Seetõttu tuleb kostja menetlusabi taotlus saata TsMS § 701 lõike 3 teise lause alusel samale ringkonnakohtule uueks lahendamiseks.
65. Määruskaebuse osalise rahuldamise tõttu tuleb tasutud kautsjon TsMS § 149 lõike 4 esimese lause alusel tagastada. Kostja on teatanud, et kautsjon tagastataks AB Järve, Otti ja Partnerid OÜ-le (endise ärinimega osaühing advokaadibüroo Järve, Otti & Laretei).
66. Üldkogu märgib, et ringkonnakohus on valesti määranud apellatsioonkaebuse hinna. Hageja esitas hagi 3. jaanuaril 2006. TsMS § 137 lõike 1 kohaselt on apellatsioon-, kassatsioon- või määruskaebuse esitamise puhul tsiviilasja hind sama mis esimeses kohtuastmes, arvestades kaebuse ulatust. TsMS § 137 lõige 4, mille kohaselt otsuse vaidlustamise korral kõrvalnõuete osas võetakse otsuse tegemiseni arvestatud kõrvalnõuded kaebuse hinna määramisel arvesse täies ulatuses, sõltumata sellest, kas otsus vaidlustatakse ka põhinõude osas, jõustus 1. jaanuarist 2009. TsMS § 137 lõiget 4 ei saa kohaldada hagide suhtes, mis on esitatud enne nimetatud sätte jõustumist ehk enne 1. jaanuari 2009. See tuleneb TsMS §-st 123, mille järgi võetakse tsiviilasja hinna arvestamisel aluseks hagi või muu avalduse esitamise aeg (vt nt Riigikohtu 29. septembri 2009. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-82-09, punkt 10). Kuna hagi on esitatud enne TsMS § 137 lõike 4 jõustumist, ei oleks ringkonnakohus tohtinud põhinõudest väiksemat viivisenõuet hagihinna arvutamisel arvestada.
Märt Rask, Tõnu Anton, Jüri Ilvest, Peeter Jerofejev, Henn Jõks, Ott Järvesaar, Eerik Kergandberg, Lea Kivi, Indrek Koolmeister, Ants Kull, Villu Kõve, Lea Laarmaa, Jaak Luik, Priit Pikamäe, Jüri Põld, Harri Salmann, Tambet Tampuu


Diplomaatilise passi väljaandmise tähtajad ning diplomaatilise passi väljaandmise taotlemisel esitatavate tõendite ja andmete loetelu – Riigi Teataja
Diplomaatilise passi väljaandmise tähtajad ning diplomaatilise passi väljaandmise taotlemisel esitatavate tõendite ja andmete loetelu
Diplomaatilise passi väljaandmise tähtajad ning diplomaatilise passi väljaandmise taotlemisel esitatavate tõendite ja andmete loetelu - sisukord
§ 2 Diplomaatilise passi väljaandmise taotlemine
2 DIPLOMAATILISE PASSI VÄLJAANDMISE TAOTLEMISEL ESITATAVAD DOKUMENDID
§ 6 Foto
§ 7 Diplomaatilise passi väljaandmise taotlusele lisatavad dokumendid
§ 71 Daktüloskopeerimise võimatusel taotlusele lisatavad dokumendid
§ 8 Alaealise taotlusele lisatavad dokumendid
§ 9 Välisriigis väljaantud dokumendile esitatavad nõuded
§ 10 Seaduslikku esindusõigust tõendav dokument
3 DIPLOMAATILISE PASSI VÄLJAANDMISE TAOTLEMISEL ESITATAVAD ANDMED
§ 11 Taotluses esitatavad andmed
§ 12 Isikuandmete kaitse
§ 13 Taotluste ja dokumentide säilitamine
4 DIPLOMAATILISE PASSI VÄLJAANDMISE TÄHTAJAD
§ 14 Diplomaatilise passi väljaandmise taotluse läbivaatamise tähtaeg
Vastu võetud 22.04.2003 nr 125
RT I 2003, 37, 249
20.12.2007 RT I 2007, 71, 441 31.12.2007
Määruses sätestatud haldusmenetlusele kohaldatakse «Haldusmenetluse seadust», arvestades «Isikut tõendavate dokumentide seadusest» tulenevaid erisusi.
§ 2. Diplomaatilise passi väljaandmise taotlemine
(1) Taotleja esitab Välisministeeriumile vormikohase diplomaatilise passi väljaandmise taotluse (edaspidi taotlus), millele on lisatud määruses sätestatud dokumendid.
(2) Diplomaatilise passi väljaandmise taotluse vormi kehtestab välisminister määrusega.
(1) Taotlus peab olema täidetud eesti keeles trükitähtedega ning sellel ei tohi olla parandusi. Taotlusel peavad olema täidetud kõik väljad, mis on ette nähtud täitmiseks taotleja poolt. Taotlus tuleb täita tumedas kirjas viisil, mis tagaks esitatud andmete säilimise. Taotluse allkirjaväljale tuleb kirjutada allkiri kirjutusvahendiga, mille joone läbimõõt on soovitavalt 0,8–1,5 mm. Allkiri ei tohi ületada allkirjavälja piire.
[RT I 2007, 71, 441 - jõust. 31.12.2007]
(11) Taotluse allkirjaväljale kirjutab taotleja allkirja isiklikult.
(2) Taotlusele kirjutab alla taotleja, kinnitades taotluses esitatud andmete ja taotlusele lisatud dokumentide õigsust.
(3) Kui teovõimeline taotleja ei ole võimeline taotluse allkirjaväljale allkirja kirjutama ja taotlusele alla kirjutama, jäetakse allkirjaväli tühjaks ja taotluse vastuvõtnud ametnik teeb taotlusele märke selle põhjuse kohta.
(2) 7–14-aastane alaealine või piiratud teovõimega täisealine taotleja võib taotluse allkirjaväljale isiklikult allkirja kirjutada.
(3) Alla 7-aastase alaealise või allkirjavõimetu taotleja taotluse allkirjaväli jäetakse tühjaks.
(5) Alla 15-aastase alaealise taotleja, piiratud teovõimega täisealise taotleja või allkirjavõimetu taotleja eest kirjutab taotlusele alla taotleja seaduslik esindaja.
2. peatükk DIPLOMAATILISE PASSI VÄLJAANDMISE TAOTLEMISEL ESITATAVAD DOKUMENDID
(1) Taotlus esitatakse isiklikult, ametiasutuse kulleri, seadusliku esindaja kaudu või posti teel.
(2) Taotluse isiklikul esitamisel esitab taotleja isikusamasuse kontrollimiseks Eesti kodaniku reisidokumendi või isikutunnistuse (edaspidi isikut tõendav dokument).
(3) Kui taotluse esitab seaduslik esindaja, esitab ta taotluse esitamisel isikusamasuse kontrollimiseks oma isikut tõendava dokumendi.
(4) Taotluse esitamisel posti teel või ametiasutuse kulleri kaudu lisatakse taotlusele diplomaatilise passi taotleja isikut tõendava dokumendi isikuandmetega lehe ärakiri.
§ 6. Foto
Taotlusele lisatakse üks foto, mis peab vastama «Isikut tõendavate dokumentide seaduse» alusel Vabariigi Valitsuse poolt kehtestatud isikut tõendava dokumendi väljaandmise taotlemisel fotole esitatavatele nõuetele.
§ 7. Diplomaatilise passi väljaandmise taotlusele lisatavad dokumendid
(1) Diplomaatilise passi taotlemisel «Isikut tõendavate dokumentide seaduse» § 22 lõike 2 punktide 1–7, 10 ja 11 alusel lisatakse taotlusele ametiasutuse kaaskiri.
(2) Diplomaatilise passi taotlemisel «Isikut tõendavate dokumentide seaduse» § 22 lõike 2 punkti 8 alusel lisatakse taotlusele lähetuskäskkiri, punkti 9 alusel diplomaatilise passi esmakordsel taotlemisel lähetuskorraldus või lähetuskäskkiri ning punkti 12 alusel käskkiri diplomaatilise kulleri määramise kohta.
(3) Diplomaatilise passi taotlemisel «Isikut tõendavate dokumentide seaduse» § 22 lõike 41 alusel lisatakse välisesinduses töötava diplomaadiga või karjääridiplomaadi kandidaadiga kaasasoleva perekonnaliikme taotlusele Välisministeeriumi kantsleri käskkiri, mis kinnitab diplomaadiga või karjääridiplomaadi kandidaadiga välislähetuses kaasas viibimise õigust või diplomaatilise passi väljaandmise põhjendatud vajadust, kui perekonnaliige ei viibi välisesinduses töötava diplomaadiga või karjääridiplomaadi kandidaadiga kaasas.
(4) Diplomaatilise passi taotlemisel «Isikut tõendavate dokumentide seaduse» § 22 lõike 2 punktide 8 ja 9 alusel välisesinduses töötava diplomaadiga kaasasolevale üldhariduskoolis õppivale täisealisele lapsele lisatakse taotlusele haridusasutuse tõend õpingute jätkamise kohta üldhariduskoolis.
(5) Diplomaatilise passi taotlemisel «Isikut tõendavate dokumentide seaduse» § 22 lõike 3 alusel lisatakse taotlusele riikliku ülesande täitmist põhjendav ametiasutuse kaaskiri.
(6) Diplomaatilise passi taotlemisel diplomaatilisse passi kantud andmete muutumisel või diplomaatilisse passi kantud ebaõigete andmete tõttu esitatakse lisaks õigeid andmeid tõendav dokument.
(7) Diplomaatilise passi väljaandmise taotlemisel varem välja antud diplomaatilise passi kasutamiskõlbmatuks muutumisel, hävimisel või kaotamisel lisab taotleja taotlusele omakäeliselt kirjutatud seletuskirja diplomaatilise passi kasutamiskõlbmatuks muutumise, hävimise või kaotamise põhjuste kohta.
§ 71. Daktüloskopeerimise võimatusel taotlusele lisatavad dokumendid
(1) Kui diplomaatilise passi taotlemisel ei ole dokumendi taotlejalt terviseseisundi tõttu ajutiselt võimalik üheltki sõrmelt sõrmejälge võtta või püsiv terviseseisund ei võimalda sõrmejälgede võtmist, peab dokumendi taotleja lisama taotlusele selle kohta oma raviarsti väljastatud käesoleva määruse lisas toodud vormi kohase tõendi (edaspidi tõend). Eesti välisesinduses esitatud taotluse puhul võib taotleja lisada vormikohase tõendi asemel välisriigi arsti asjaomase tõendi. Ajutist sõrmejälgede võtmise võimatust tõendav tõend kehtib kuni 6 kuud ja püsivat sõrmejälgede võtmise võimatust tõendav tõend kuni 5 aastat.
(2) Kui taotleja ühelt või mõlemalt käelt ei saa sõrmejälge võtta sõrme esimese lüli puudumise tõttu, siis ei ole lõikes 1 nimetatud tõendi lisamine vajalik. Sõrme esimese lüli puudumise tuvastab ametnik.
§ 8. Alaealise taotlusele lisatavad dokumendid
(1) Diplomaatilise passi taotlemisel alaealisele lisatakse taotlusele tema Eesti isikut tõendava dokumendi isikuandmetega lehe ärakiri. Alaealise puhul, kellele varem ei ole välja antud Eesti isikut tõendavat dokumenti, lisatakse taotlusele sünnitunnistus.
(2) [Kehtetu – RT I 2007, 71, 441 - jõust. 31.12.2007]
§ 9. Välisriigis väljaantud dokumendile esitatavad nõuded
(1) Taotlusele lisatud, välisriigis väljaantud dokument peab olema vajaduse korral tõlgitud eesti või inglise keelde ning tõlke õigsus peab olema notariaalselt kinnitatud. Tõlget ei pea esitama juhul, kui taotlust vastuvõttev ametnik valdab keelt, milles dokument on koostatud.
(2) Taotlusele lisatav välisriigis väljaantud dokument peab olema legaliseeritud või kinnitatud tunnistusega (apostille’iga), kui välisleping ei sätesta teisiti.
§ 10. Seaduslikku esindusõigust tõendav dokument
Kui taotlusele kirjutab alla seaduslik esindaja, lisab ta taotlusele esindusõigust tõendava dokumendi ärakirja.
3. peatükk DIPLOMAATILISE PASSI VÄLJAANDMISE TAOTLEMISEL ESITATAVAD ANDMED
§ 11. Taotluses esitatavad andmed
(1) Diplomaatilise passi väljaandmise taotluses esitab taotleja järgmised andmed:
5) elukoht ja kontaktandmed Eestis;
6) ametikoht, mis on diplomaatilise passi taotlemise aluseks.
(11) Taotluse esitamisel võetakse taotleja sõrmejäljed vastavalt Vabariigi Valitsuse kehtestatud dokumendi taotlejalt sõrmejälgede võtmise korrale.
(12) Kui taotluse esitab seadusjärgne esindaja, võetakse alla 15-aastase või piiratud teovõimega isiku sõrmejäljed vastavalt Vabariigi Valitsuse kehtestatud dokumendi taotlejalt sõrmejälgede võtmise korrale.
(2) Kui taotluse esitab diplomaadi või koosseisuvälise ametnikuga välislähetuses kaasasolev perekonnaliige, esitab ta lisaks lõike 1 punktides 1–5 loetletule järgmised andmed:
1) diplomaadi või koosseisuvälise ametniku ees- ja perekonnanimi, välisesindus, ametikoht;
2) sugulusaste.
(3) Kui taotlusele kirjutab alla seaduslik esindaja, esitab ta lisaks lõikes 1 loetletule ka oma ees- ja perekonnanime.
§ 12. Isikuandmete kaitse
§ 13. Taotluste ja dokumentide säilitamine
4. peatükk DIPLOMAATILISE PASSI VÄLJAANDMISE TÄHTAJAD
§ 14. Diplomaatilise passi väljaandmise taotluse läbivaatamise tähtaeg
(1) Välisministeerium annab diplomaatilise passi välja või keeldub nimetatud toimingu sooritamisest 30 tööpäeva jooksul taotluse menetlusse võtmise või taotluses esinenud puuduste kõrvaldamise päevast arvates.
(2) Diplomaatilise passi väljaandmisest keeldumise ja selle põhjused teeb Välisministeerium taotlejale teatavaks kolme tööpäeva jooksul dokumendi väljaandmisest keeldumise päevast arvates taotluses või ametiasutuse kaaskirjas esitatud kontaktandmete kohaselt.
Vabariigi Valitsuse 22. aprilli 2003. a määruse nr 125 «Diplomaatilise passi väljaandmise tähtajad ning diplomaatilise passi väljaandmise taotlemisel esitatavate tõendite ja andmete loetelu»
(Kehtestatud Vabariigi Valitsuse 9. juuni 2009. a määrusega nr 87)
[RT I 2009, 32, 202 – jõust. 28.06.2009]
Tervishoiuteenuse osutaja:
Nimi ..........................................................................................................................................
Aadress .....................................................................................................................................
Telefon ......................................................................................................................................
Tegevusloa nr ..........................................................................................................................
isikut tõendava dokumendi taotleja terviseseisundist tingitud sõrmejälgede võtmise võimatuse kohta
Tervisekontrolli tulemusena tuvastati, et isikut tõendava dokumendi taotlejal
................................................................................. (ees- ja perekonnanimi),
isikukood |_|_|_|_|_|_|_|_|_|_|_|, ...................... (isikut tõendava dokumendi number), esineb:
ajutine sõrmejälgede võtmise võimatus1
püsiv sõrmejälgede võtmise võimatus1
Tervisetõendi väljastamise kuupäev: .......................................................................
Tervisetõend kehtib kuni: .......................................................................
Tervisekontrolli teostaja: .......................................................................
(ees- ja perekonnanimi; allkiri)
Tõend on koostatud esitamiseks isikut tõendava dokumendi väljaandjale.
1Isikul ei ole füüsiliselt võimalik ühegi sõrme esimest lüli asetada hõiveseadme pinnale.
Väikestelt sõrmedelt sõrmejälgi ei võeta.


Riigilõivu sularahas vastuvõtmise, tasumise kontrollimise ja tagastamise kord – Riigi Teataja
Riigilõivu sularahas vastuvõtmise, tasumise kontrollimise ja tagastamise kord
Riigilõivu sularahas vastuvõtmise, tasumise kontrollimise ja tagastamise kord - sisukord
1 RIIGILÕIVU SULARAHAS VASTUVÕTMISE KORD
§ 1 Riigilõivu sularahas vastuvõtmise kohustus
§ 2 Riigilõivu sularahas vastu võtva isiku määramine
§ 3 Sularahas vastuvõtmise kviitungi väljastamine
§ 4 Nõuded kviitungile
§ 5 Vastuvõetud riigilõivu ülekandmine
2 RIIGILÕIVU TASUMISE KONTROLLIMISE KORD
§ 6 Kontrollimise kohustus
§ 7 Riigilõivu tasumist tõendav kviitung
§ 8 Laekumise kontrollimine
§ 9 Elektroonilisel teel kontrollimine
3 RIIGILÕIVU TAGASTAMISE KORD
§ 10 Riigilõivu tagastamise taotlemine
§ 11 Tagastamise taotlus
§ 12 Riigilõivu tagastamine
§ 13 Tagastamise või tagastamisest keeldumise otsus
§ 14 Tagasikanne
RT I 2010, 68, 517
Vastu võetud 21.09.2010 nr 47
Määrus kehtestatakse «Riigilõivuseaduse» § 9 lõike 7, § 11 lõike 4 ja § 13 lõike 2 alusel.
1. peatükk RIIGILÕIVU SULARAHAS VASTUVÕTMISE KORD
§ 1. Riigilõivu sularahas vastuvõtmise kohustus
Riigilõivu võtja on kohustatud riigilõivu tasuja soovil vastu võtma sularahas kuni 10-eurose riigilõivu.
§ 2. Riigilõivu sularahas vastu võtva isiku määramine
Riigilõivu vastu võtva asutuse juht määrab isiku, kellel on õigus riigilõivu sularahas vastu võtta.
§ 3. Sularahas vastuvõtmise kviitungi väljastamine
Riigilõivu sularahas vastuvõtmisel väljastatakse kviitung. Riigilõivu sularahas vastuvõtja täidab tasuja juuresolekul sularaha vastuvõtmise kviitungi kahes eksemplaris, millest esimene antakse tasujale.
§ 4. Nõuded kviitungile
Kviitung peab sisaldama sularaha vastu võtva asutuse nimetust ning muid «Raamatupidamise seaduse» § 7 lõikes 1 nimetatud rekvisiite. Kviitungi väljastamise, kasutamise ja säilitamise kord sätestatakse asutuse raamatupidamise sise-eeskirjas.
§ 5. Vastuvõetud riigilõivu ülekandmine
Vastuvõetud riigilõiv kantakse Rahandusministeeriumi riigilõivude pangakontole vähemalt kaks korda kuus (5. ja 20. kuupäeval). Kui ülekandmisele kuuluv summa on alla 20 euro, kantakse see üle üks kord kuus (20. kuupäeval). Eesti Vabariigi välisesinduste vastuvõetud riigilõiv kantakse riigieelarvesse «Riigieelarve seaduse» § 23 lõike 11 alusel antud rahandusministri määrusega kehtestatud korras.
2. peatükk RIIGILÕIVU TASUMISE KONTROLLIMISE KORD
§ 6. Kontrollimise kohustus
Riigilõivu võtja on kohustatud enne lõivustatud toimingu tegemist kontrollima riigilõivu sularahas tasumist või lõivu laekumist pangakontole, kui seadusest ei tulene teisiti.
§ 7. Riigilõivu tasumist tõendav kviitung
Kui riigilõiv võeti vastu sularahas, esitab riigilõivu tasuja kviitungi. Riigilõivu võtja kontrollib kviitungil esitatud andmete õigsust ning veendub, et antud kviitungit ei ole esitatud koos varasema taotlusega erineva toimingu tegemiseks. Riigilõivu võtja jätab toimingu dokumentide juurde kviitungi või selle koopia või kirjutab kviitungi numbri, kuupäeva ja tasutud summa kliendi taotlusele, kinnitades andmeid oma allkirjaga. Kviitungit võib säilitada ka elektrooniliselt vastavas andmebaasis.
§ 8. Laekumise kontrollimine
Kui riigilõiv tasutakse ülekandega riigilõivu võtja näidatud pangakontole, siis kontrollib riigilõivu võtja enne toimingu tegemist riigilõivu laekumist vastavalt konto väljavõttelt. Riigilõivu võtja teeb riigilõivu laekumise kontrollimisel märke selle kohta, millise toimingu eest riigilõiv on tasutud. Märkel kajastatakse toimingu number, kuupäev, toimingu eest võetava lõivu summa ja toimingu tegija nimi. Kliendi taotlusele kirjutab riigilõivu võtja toimingu numbri, laekumise kuupäeva ja summa, kinnitades andmeid oma allkirjaga.
§ 9. Elektroonilisel teel kontrollimine
Konto väljavõtteid ja sularahakviitungeid kontrollib riigilõivu võtja elektroonilisel teel, võimaluse korral vastavas andmebaasis. Elektroonilisel teel kontrollimisel võib käesoleva määruse §-des 8 ja 9 nõutud konto väljavõttele ning kliendi taotlusele lisatud märked asendada elektroonilise informatsiooniga vastavas andmebaasis. Andmebaasis salvestatakse ka riigilõivu võtja isik ning tema kirjalik allkiri ei ole nõutav.
3. peatükk RIIGILÕIVU TAGASTAMISE KORD
§ 10. Riigilõivu tagastamise taotlemine
Riigilõivu tasunud isikul on õigus esitada riigilõivu võtnud asutusele taotlus riigilõivu tagastamiseks koos riigilõivu tasumist tõendava originaaldokumendiga kahe aasta jooksul riigilõivu tasumise aasta lõpust arvates. Originaaldokumenti ei esitata juhul, kui riigilõivu võtnud asutusel on võimalik kontrollida riigilõivu laekumist elektroonilisel teel.
§ 11. Tagastamise taotlus
Riigilõivu tagastamise taotluses märgitakse:
1) riigilõivu tasunud füüsilise isiku ees- ja perekonnanimi ning isikukood või selle puudumisel isiku sünnikuupäev või juriidilise isiku nimi ja registrikood või selle puudumisel notariaalse asutamistehingu tõestamistoimingu number, mittenotariaalse asutamise puhul asutajatele äriregistri veebipõhises teabesüsteemis antud asutamisnumber, kui need on olemas;
2) panga nimi ja riigilõivu tasuja kontonumber, millelt makse sooritati, juhul kui lõivu ei tasutud sularahas;
4) riigilõivu võtnud asutuse nimi;
5) riigilõivu laekumise koht (panga nimetus, kontonumber, viitenumber);
6) toimingu nimetus, mille eest tasutud lõivu tagastamist taotletakse, riigilõivu summa ja tagastamise alus;
7) riigilõivu tagastamise koht (panga nimetus, kontonumber, konto omaniku nimi ja isikukood või selle puudumisel isiku sünnikuupäev või registrikood või selle puudumisel notariaalse asutamistehingu tõestamistoimingu number, mittenotariaalse asutamise puhul asutajatele äriregistri veebipõhises teabesüsteemis antud asutamisnumber, kui need on olemas).
§ 12. Riigilõivu tagastamine
(1) Riigilõivu võtnud asutus kontrollib riigilõivu tagastamise taotluses esitatud andmete õigsust ja taotluse täitmise korrektsust. Riigilõivu tagastamise otsus tehakse ja riigilõiv tagastatakse 30 kalendripäeva jooksul taotluse saamise päevast arvates.
(2) Riigilõivu ei tagastata, kui ei ole võimalik tuvastada riigilõivu tasunud isikut või isikut, kelle eest riigilõiv on tasutud. Riigilõivu tagastamisest keeldumine vormistatakse otsusena.
§ 13. Tagastamise või tagastamisest keeldumise otsus
(1) Kui riigilõiv on tasutud riigilõivu võtjale sularahas, märgib asutus riigilõivu tagastamise korral isikule tagastatavale riigilõivu tasumise kviitungile tagastamise otsuse numbri ja kuupäeva.
(2) Tagastamise või tagastamisest keeldumise otsus väljastatakse riigilõivu tasunud isikule. Kui taotlusele oli lisatud riigilõivu tasumist tõendav dokument, tagastatakse see koos otsusega.
§ 14. Tagasikanne
Tagastamise otsuse alusel teeb lõivu võtnud asutuses selleks volitatud isik riigilõivu tagasikande Riigikassas avatud vastavalt riigilõivude kontolt. Eesti välisesinduses tehakse riigilõivu tagasikanne vastava välisesinduse pangakontolt või vajadusel kassast.


§ 2 Isikliku abistaja teenuse eesmärk
§ 3 Teenuse sisu ja tingimused
§ 7 Teenuse osutamise lepingu sõlmimine ja lõpetamine
§ 9 Arvestuse ja aruandluse pidamine
RT IV, 28.04.2016, 7
Vastu võetud 20.04.2016 nr 112
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lõike 1, § 22 lõike 1 punkti 5 ning sotsiaalhoolekande seaduse § 14, § 27, § 28 ja § 29 alusel.
Määrusega sätestatakse isikliku abistaja teenuse (edaspidi teenus) osutamise tingimused ja kord.
§ 2. Isikliku abistaja teenuse eesmärk
Teenuse eesmärk on suurendada puudega täisealise isiku iseseisvat toimetulekut ja osalemist kõigis eluvaldkondades, vähendades teenust saava isiku seadusjärgsete hooldajate hoolduskoormust (edaspidi teenus).
§ 3. Teenuse sisu ja tingimused
(2) Puudega isik peab ise olema võimeline vastu võtma oma elukorraldust puudutavaid otsuseid ning selgelt ja arusaadavalt oma vajadustest lähtuvalt juhendama teenuseosutajat asjaajamise korraldamisel.
(3) Isikliku abistaja teenust ei tohi vahetult osutada isik:
1) kelle karistus tahtlikult toimepandud kuriteo eest võib ohtu seada teenust saama õigustatud isiku elu, tervise ja vara;
(1) Teenuse osutamist korraldab Viljandi Vallavalitsus (edaspidi vallavalitsus).
(2) Teenuse osutaja on isik, kes vahetult osutab teenust.
(1) Teenust on õigus saada eelkõige sügava liikumis-, nägemis- või kuulmispuudega täisealisel isikul, kelle Eesti rahvastikuregistri järgne elukoht on Viljandi vald.
(2) Teenuse osutajal on õigus keelduda teenuse osutamisest narkootiliste, psühhotroopsete ainete või alkoholi sõltuvusprobleemidega isikule, psüühilise erivajadusega isikule, ohtlikke nakkushaigusi põdevale isikule või ööpäevaringset hooldust vajavale isikule.
(3) Teenuse saajal on õigus valida teenust vahetult osutavat isikut (edaspidi isiklik abistaja). Soovi esitamise korral aitab vallavalitsus teenuse saajat abistaja leidmisel. Teenuse saajal on õigus enne abistaja kindlaksmääramist omavahelise sobivuse hindamiseks abistajaga kohtuda.
(1) Teenuse taotlemiseks esitab teenuse taotleja või tema esindaja vallavalitsusele kirjaliku avalduse, millele lisab:
1) omapoolne nägemuse abistajaks sobiliku isiku kohta (selle olemasolul);
2) Sotsiaalkindlustusameti kehtiva otsuse puude raskusastme määramise kohta.
(2) Teenuse taotleja ei pea taotlusele lisama käesoleva paragrahvi lõike 1 punktis 2 nimetatud dokumenti juhul kui vastav dokument on vallavalitsusele juba varasemalt esitatud.
(3) Viljandi Vallavalituse haridus-, kultuuri- ja sotsiaalosakonna sotsiaaltöö spetsialistil (edaspidi spetsialist) on vajaduse korral õigus nõuda taotlejalt täiendavaid andmeid ja dokumente.
(4) Teenust osutatakse ja isiklik abistaja määratakse vallavalitsuse alatise sotsiaalkomisjoni ettepanekul vallavalitsuse korraldusega hiljemalt 30 päeva jooksul avalduse saabumisest. Juhul, kui nimetatud otsuse tegemiseks on vajalik pikem tähtaeg, informeerib vallavalitsus sellest taotlejat kirjalikult.
(5) Vajalikud teenused või tegevused, nende osutamise maht ja kestvus määratakse kindlaks enne teenuse osutamise alustamist sõlmitavas lepingus teenuse saaja, isikliku abistaja ja vallavalitsuse vahel.
(6) Teenust osutatakse vastavalt vajadusele teenuse saaja juures kodus ja/või väljaspool kodu.
(7) Teenuse taotlust ei rahuldata, kui teenuse osutamine ei ole põhjendatud. Võimalusel soovitab spetsialist isiku toetamiseks teisi sotsiaalteenuseid.
(8) Otsus teenuse määramisest keeldumise kohta tehakse teenuse taotlejale teatavaks kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis viie tööpäeva jooksul, arvates otsuse tegemise päevast.
(9) Teenuse saajat ja tema pereliikmeid puudutavaid andmeid ning muud teenuse osutamisega seotud informatsiooni kasutatakse ainult teenuse eesmärkidest lähtuvalt ja osapoolte huvides.
§ 7. Teenuse osutamise lepingu sõlmimine ja lõpetamine
(1) Teenuse osutamise aluseks on kolmepoolne kirjalik leping teenuse saaja, isikliku abistaja ja vallavalitsuse vahel.
(2) Teenus osutamise leping sõlmitakse tähtajaliselt.
(3) Teenuse osutamine lõpetatakse vallavalitsuse korraldusega:
1) isiku avalduse alusel;
3) juhul, kui isik asub elama teise omavalitsuse territooriumile;
4) kui isik on esitanud teenuse saamiseks teadlikult valeandmeid;
5) muudel asjaoludel, mis teevad teenuse osutamise jätkamise võimatuks.
(1) Täisealise isiku omaosalus võidakse määrata korralduses. Omaosalus sõltub teenuse mahust ja maksumusest ning teenust saava isiku ja tema perekonna majanduslikust olukorrast.
(2) Teenuse osutamise kulud kaetakse valla eelarvest või valla eelarvesse laekuvatest sihtotstarbelistest vahenditest vastavalt sõlmitud töövõtu ja/või käsunduslepingule või teenuse osutaja poolt esitatud arvele.
(3) Teenuse finantseerimiseks võidakse kasutada mitmesuguste fondide, sihtkapitalide, samuti mittetulunduslikust tegevusest, annetustest ja sponsorlusest laekunud vahendeid.
§ 9. Arvestuse ja aruandluse pidamine
(1) Teenuse osutaja on kohustatud esitama spetsialistile töötundide arvestuse ja sisulise aruande iga kuu viimasel tööpäeval.
(2) Isikliku abistaja teenuse üle peab arvestust spetsialist koos Viljandi Vallavalituse haridus-, kultuuri- ja sotsiaalosakonna juhatajaga.
(1) Teenuse hinna suuruse ja teenuse osutamisega seonduvate avalduste vormid kinnitab Viljandi Vallavalitsus.
(2) Tunnistada kehtetuks Viiratsi Vallvolikogu 26.03.2009 määrus nr 15 "Isikliku abistaja teenuse osutamise kord Viiratsi vallas".
(3) Määrus jõustub 01.05.2016.