Ametiühingute seadus – Riigi Teataja
Süstemaatiline liigitus: TÖÖÕIGUS → Kollektiivne tööõigus
Ametiühingute seadus (lühend - AÜS)
Ametiühingute seadus - sisukord
§ 1 Seaduse ülesanded
§ 2 Ametiühingu mõiste ja eesmärgid
§ 3 Ametiühing sotsiaalse dialoogi partnerina
§ 4 Ametiühingutesse ühinemise vabadus
§ 5 Ametiühingute sõltumatus
2 AMETIÜHINGUTE ÕIGUSVÕIME, ASUTAMINE JA JUHTIMINE
§ 6 Ametiühingu õigusvõime
§ 7 Asutamine
§ 8 Põhikiri
§ 9 Üldkoosolek
§ 10 Mittetulundusühingute seaduse kohaldamise erisused
§ 11 Ametiühingute register
§ 12 Registrisse kandmata jätmise keeld
3 AMETIÜHINGUTE LÕPETAMINE
§ 13 Ametiühingu vabatahtlik lõpetamine
§ 14 Lõpetamine kohtu otsusega
§ 15 Vara jaotamine
4 AMETIÜHINGUTE PÄDEVUS JA ÕIGUSED
§ 16 Töötajate esindamise põhimõtted
§ 17 Ametiühingute pädevus
§ 18 Ametiühingute õigused
5 AMETIÜHINGUTE SUHTED TÖÖANDJATEGA
§ 19 Töötaja õigused
§ 20 Tööandja kohustused suhetes ametiühinguga
§ 21 Ametiühingu valitud esindaja kohustused suhetes tööandjaga
§ 211 Ametiühingu usaldusisiku ülesannete täitmise aeg
§ 22 Ametiühingu usaldusisiku osalemine informeerimisel ja konsulteerimisel
§ 23 Ametiühingu ja selle valitud esindajate õiguste kaitse asutuse, organisatsiooni ja ühingu ühinemisel, jagunemisel, ümberkujundamisel, ettevõtte või selle osa ülemineku korral
§ 24 Ametiühingute pädevus tööalaste seaduste ja sõlmitud lepingute täitmise üle kontrolli teostamisel
51 RIIKLIK JÄRELEVALVE
§ 241 Riikliku järelevalve teostamine
§ 242 Ettekirjutuse vaidemenetlus
6 VAIDLUSTE LAHENDAMISE KORD
§ 25 Vaidluste lahendamine
§ 26 Kahju hüvitamine
61 VASTUTUS
§ 261 Tööandja kohustuste täitmata jätmine suhetes ametiühinguga
§ 262 Ametiühingu valitud esindaja tegevuse takistamine
§ 263 Informeerimise ja konsulteerimise kohustuse rikkumine
§ 264 Ametiühingu valitud esindaja kohustuste täitmata jätmine suhetes tööandjaga
§ 265 Ametiühingu seadusliku tegevuse takistamine
§ 267 Konfidentsiaalse teabe hoidmise kohustuse rikkumine
§ 268 Menetlus
§ 27 Käesoleva seaduse kohaldamine ametiühingutele
Ametiühingute seadus
RT I 2000, 57, 372
jõustumine 23.07.2000
13.12.2006 RT I 2007, 2, 6 01.02.2007
(1) Käesolev seadus sätestab ametiühingute põhilised õigused, tegevuse alused, suhted riigi- ja kohaliku omavalitsuse asutuste ja tööandjatega.
(2) Käesolev seadus sätestab erisused mittetulundusühingutena tegutsevate ametiühingute asutamise, tegevuse ja lõpetamise kohta.
§ 2. Ametiühingu mõiste ja eesmärgid
(1) Ametiühing on iseseisev omaalgatuslik ja vabatahtlik isikute ühendus, mille eesmärgiks on töötajate töö-, teenistus- ja kutsealaste, majanduslike ning sotsiaalsete õiguste ja huvide esindamine ning kaitsmine.
(2) Käesolevas seaduses kasutatakse mõistet ametiühing kõikide käesolevas seaduses sätestatud ametiühinguliste ühenduste kohta.
(3) Käesoleva seaduse tähenduses on töötajaks iga töötav isik, olenemata tehtava töö iseloomust.
§ 3. Ametiühing sotsiaalse dialoogi partnerina
Ametiühingud saavutavad oma eesmärke, olles sotsiaalse dialoogi partnerid tööandjatele, tööandjate ühendustele, kohalikele omavalitsusüksustele ja Vabariigi Valitsusele vastastikuses informeerimises, konsulteerimises, kollektiivsetes läbirääkimistes ja käesoleva seaduse § 2 lõikes 1 toodud töötajate huve puudutavates küsimustes.
§ 4. Ametiühingutesse ühinemise vabadus
(1) Isikutel on õigus vabalt ilma eelneva loata asutada ametiühinguid, nendega ühineda või mitte ühineda. Ametiühingut asutada ning nendega ühineda on keelatud kaitsejõudude tegevteenistuses olevatel kaitseväelastel.
(2) Ametiühingutel on töötajate õiguste ja huvide esindamiseks õigus moodustada liite ja keskliite ning nendega ühineda. Ametiühingutel on õigus liituda töötajate rahvusvaheliste organisatsioonidega.
§ 5. Ametiühingute sõltumatus
(1) Ametiühingud on oma seaduslikus tegevuses sõltumatud tööandjatest, nende ühendustest ja nende esindajatest, riigiasutustest ja kohalikest omavalitsusüksustest ning teistest organisatsioonidest.
(2) Ametiühingutel on õigus iseseisvalt korraldada oma tegevust ja juhtimist, sealhulgas töötada välja oma põhikiri, koostada tegevuskavasid ning vabalt valida oma esindajaid.
(3) Tööandjatel, nende ühendustel ja esindajatel, riigiasutustel ja kohalikel omavalitsusüksustel on keelatud ametiühingute laialisaatmine, tegevuse piiramine või keelustamine ja sekkumine ametiühingute siseasjadesse.
(4) Ametiühingute tegevuse lõpetamine toimub ainult vabatahtlikult või kohtuotsuse alusel.
2. peatükk AMETIÜHINGUTE ÕIGUSVÕIME, ASUTAMINE JA JUHTIMINE
§ 6. Ametiühingu õigusvõime
(1) Ametiühing on mittetulundusühing, kui ta on kantud tema asukohajärgsesse ametiühingute registrisse. Ametiühingute suhtes kohaldatakse mittetulundusühingute seadust (RT I 1996, 42, 811; 1998, 96, 1515; 1999, 10, 155; 23, 355; 67, 658) käesolevast seadusest tulenevate erisustega.
(2) Ametiühingu õigusvõime tekib tema asukohajärgsesse ametiühingute registrisse (edaspidi register) kandmisega ja lõpeb registrist kustutamisega.
(3) Ametiühingu ümberkujundamine teist liiki mittetulundusühinguks ei ole lubatud.
§ 7. Asutamine
(1) Ametiühingu võivad asutada vähemalt viis töötajat. Ametiühingute liidu võivad asutada vähemalt viis ametiühingut. Ametiühingute keskliidu võivad asutada vähemalt viis üleriigiliselt tegutsevat tegevus- või kutseala ametiühingut või ametiühingute liitu.
(2) Ametiühing asutatakse asutamiskoosolekul vastavalt käesoleva seaduse § 9 lõigetele 2, 4 ja 5.
(3) Ametiühingu asutamine vormistatakse asutamislepinguga, milles tuleb lisaks mittetulundusühingute seaduses sätestatud nõuetele märkida:
1) koosoleku toimumise aeg, koht, hääletustulemused ja vastuvõetud otsus;
2) juhatuse liikmete nimed ja elukohad, samuti asutajate isiku- või registrikoodid.
(4) Asutamislepinguga kinnitatakse põhikiri. Asutamislepingule ja põhikirjale kirjutavad alla koosoleku juhataja ja protokollija. Asutamislepingu lahutamatu lisa on asutamiskoosolekul osalenute nimekiri koos igaühe allkirjaga. Kui asutajateks on ametiühingud, lisatakse asutamislepingule asutajate organite otsused asutamise kohta ja registrikaardi ärakirjad.
§ 8. Põhikiri
(1) Põhikiri peab olema kirjalik. Põhikirjas tuleb märkida:
1) ametiühingu nimi ja asukoht;
2) ametiühingu eesmärk;
3) ametiühingu liikmeks vastuvõtmise ning ametiühingust väljaastumise ja väljaarvamise tingimused ja kord;
4) liikmete õigused ja kohustused või kord, kuidas võib liikmetele kehtestada ühingu suhtes kohustusi;
5) liikmete esindamise kord, liikmete vastutus;
6) ametiühingu organisatsiooniline struktuur, struktuuriüksuste pädevus;
7) ametiühingu organite nimetused, moodustamise kord, volituste tähtaeg, otsustusvõimelisus, pädevus ja otsuste tegemise kord;
8) üldkoosoleku kokkukutsumise kord, sealhulgas kokkukutsumine liikmete nõudmisel;
9) sisseastumis- ja liikmemaksude kehtestamise ja tasumise kord;
11) ametiühingu organite tegevuse ja rahaliste vahendite kasutamise üle kontrolli teostamise, revidentide määramise ja nende aruandmise kord;
12) ametiühingu lõpetamise kord;
13) ametiühingu vara jaotamise põhimõtted ühingu lõpetamise korral;
14) muud seadusega sätestatud tingimused.
(2) Põhikirjas sätestatu peab tagama, et ametiühingu organite moodustamine ja esindajate valimine toimuks võimalikult paljude liikmete või nende esindajate osavõtul ning et liikmed oleksid võimalikult hästi organite tööst informeeritud.
(3) Põhikirjaga võib ette näha ka muid tingimusi, mis ei ole seadusega vastuolus. Kui põhikirjasäte on vastuolus seaduses sätestatuga, kohaldatakse seaduses sätestatut.
§ 9. Üldkoosolek
(1) Ametiühingu kõrgeimaks organiks on vastavalt tema põhikirjale kas üldkoosolek, konverents või kongress (edaspidi üldkoosolek). Üldkoosolekul võivad osaleda kõik ametiühingu liikmed või nende poolt valitud esindajad vastavalt põhikirjas sätestatud korrale.
(2) Üldkoosoleku otsused võetakse vastu, kui poolt hääletavad enam kui pooled koosolekul osalenud liikmetest või nende esindajatest, kui põhikirjas ei ole ette nähtud suurema häälteenamuse nõuet.
(3) Üldkoosoleku pädevusse kuulub:
1) põhikirja vastuvõtmine ja muutmine;
2) eesmärkide muutmine;
3) vabatahtlik lõpetamine;
4) muud põhikirjas sätestatud küsimused.
(4) Käesoleva paragrahvi lõike 3 punktides 1-3 sätestatud küsimustes on üldkoosoleku otsus vastu võetud, kui vähemalt 2/3 üldkoosolekul osalenud liikmetest või nende poolt valitud esindajatest hääletasid poolt, kui põhikirjas ei ole ette nähtud suurema häälteenamuse nõuet.
(5) Igal füüsilisest isikust liikmel on üks hääl. Igal liikmeks oleval ametiühingul on vähemalt üks hääl.
§ 10. Mittetulundusühingute seaduse kohaldamise erisused
(1) Ametiühingute suhtes kohaldatakse mittetulundusühingute seaduse § 13 lõikes 2, § 16 lõikes 4, §-des 19-20 ja §-des 22-23 esitatud nõudeid, kui põhikiri ei sätesta teisiti.
(2) Ametiühingu suhtes kohaldatakse mittetulundusühingute seaduse § 36 lõigetes 2 ja 3 sätestatud nõuet aruannete üldkoosolekule esitamise ja üldkoosolekul kinnitamise kohta, kui põhikiri ei sätesta teisiti.
(3) Ametiühingu suhtes ei kohaldata mittetulundusühingute seaduse § 8 lõike 1 punktis 3, § 10 lõike 3 neljandas lauses, § 44 lõike 1 kolmandas lauses ning § 79 lõikes 2 sätestatud allkirjade notariaalse tõestamise nõuet.
(4) Ametiühingu suhtes ei kohaldata mittetulundusühingute seaduse § 60 lõike 1 punktis 1 ja § 69 lõike 1 punktis 1 sätestatud notariaalse tõestamise nõuet.
(5) Ametiühingu suhtes ei kohaldata mittetulundusühingute seaduse § 17 lõiget 1, § 21 lõiget 5, § 22 lõiget 4, § 25 lõike 1 teist lauset, § 30 ja § 82 lõiget 3.
§ 11. Ametiühingute register
(1) Ametiühingute register on mittetulundusühingute ja sihtasutuste registri osa, mille suhtes kohaldatakse mittetulundusühingute ja sihtasutuste registri kohta õigusaktides sätestatut, kui käesolevast seadusest ei tulene teisiti.
(2) Registrit peetakse ametiühingute kohta.
(3) Registrit peavad maa- ja linnakohtute registriosakonnad (registripidajad) oma tööpiirkonnas asuvate ametiühingute kohta.
(4) Registri kanded teeb registripidaja, kelle tööpiirkonnas on ametiühingu asukoht.
§ 12. Registrisse kandmata jätmise keeld
Kui ametiühing vastab käesoleva seaduse nõuetele ametiühingulise eesmärgi, asutajate, liikmete, liikmete arvu, ametiühinguorganite asutamisotsuste, seadusest tulenevate juhtorganite olemasolu ja pädevuse osas ning kui ametiühingu põhikirjas on reguleeritud käesoleva seaduse §-s 8 sätestatud nõuded ning kui ametiühingu nimi ei ole eksitav ametiühingu pädevuse ulatuse ja õigusliku vormi osas, ei ole registripidajal õigust registreerimisest keelduda.
3. peatükk AMETIÜHINGUTE LÕPETAMINE
§ 13. Ametiühingu vabatahtlik lõpetamine
Ametiühing lõpetatakse vabatahtlikult üldkoosoleku otsusega. Otsuse likvideerimise korra kohta võtab üldkoosolek vastu vastavalt põhikirjale ja seadusele.
§ 14. Lõpetamine kohtu otsusega
(1) Ametiühing lõpetatakse kohtu otsusega huvitatud isiku nõudel, kui:
1) ametiühingu asutamine või tegevus on vastuolus seaduse või ametiühingu põhikirjaliste eesmärkidega;
2) liikmete arv on langenud alla käesoleva seaduse § 7 lõikes 1 sätestatud arvu ja juhatus ei algata vabatahtlikku lõpetamist kuue kuu jooksul;
3) ametiühingu suhtes on tehtud pankrotiotsus.
(2) Kohus võib anda tähtaja käesoleva paragrahvi lõike 1 punktis 1 nimetatud puuduste kõrvaldamiseks.
§ 15. Vara jaotamine
(1) Ametiühingu likvideerimise korral jaotatakse pärast võlausaldajate kõigi nõuete rahuldamist ja raha deponeerimist allesjäänud vara vastavalt põhikirjale.
(2) Kui põhikirjas ettenähtud vara jaotamise korda ei ole võimalik kohaldada, antakse käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud allesjäänud vara liidule või keskliidule, kuhu likvideeritud ametiühing kuulus. Kui ametiühing ei kuulunud liitu ega keskliitu, jaotatakse allesjäänud vara sarnase tegevusala või kutseala ametiühingutele.
4. peatükk AMETIÜHINGUTE PÄDEVUS JA ÕIGUSED
§ 16. Töötajate esindamise põhimõtted
(1) Kollektiivsetes töösuhetes on ametiühingul oma pädevuse piires õigus esindada ja kaitsta töötajate õigusi ja huve.
(2) Individuaalsetes töösuhetes esindab ja kaitseb ametiühing oma liikmete õigusi ja huve liikme volituse alusel, kui seadustes ei ole sätestatud teisiti.
(3) Ametiühingul on individuaalsetes töösuhetes õigus esindada ja kaitsta ametiühingu liikmeks mitteoleva töötaja õigusi ja huve tingimusel, et ta esitab ametiühingule vastava kirjaliku volituse.
(4) Ametiühingu valitud esindajat, kes on tööandja töötaja ja täidab käesoleva seaduse §-s 21 nimetatud valitud esindaja kohustusi (edaspidi ametiühingu usaldusisik), käsitletakse töötajate esindajana Eesti Vabariigi töölepingu seaduse tähenduses.
[RT I 2007, 2, 6 - jõust. 01.02.2007]
§ 17. Ametiühingute pädevus
Töötajate õiguste ja huvide esindamiseks, teostamiseks ja kaitsmiseks kuulub ametiühingute pädevusse:
1) kollektiiv- või muude töö-, teenistus- või sotsiaalvaldkonda puudutavate lepingute sõlmimine tööandjate ja nende ühendustega, riigiasutuste ning kohalike omavalitsusüksuste ja Vabariigi Valitsusega;
2) õigusaktide eelnõudesse ettepanekute esitamine töötajate töö-, teenistus- ja kutsealaseid ning majanduslikke ja sotsiaalseid õigusi ja huve puudutavates küsimustes;
3) riigi- ja kohalike omavalitsuste asutustele ettepanekute esitamine töö- ja sotsiaalküsimusi reguleerivate õigusaktide täiendamiseks ja muutmiseks;
4) tööohutuse ja töötervishoiu olukorra parandamiseks koostöö tegemine vastavate riigi- ja valitsusasutuste ning tööandjate ja nende ühendustega;
5) riigi tööturuasutuste ja kohalike omavalitsustega koostöö tegemine tööga hõlmatuse, väljaõppe, täiendkoolituse, kutseoskuse ja erialase ettevalmistuse parandamise küsimustes;
6) osalemine töötajate informeerimisel ja konsulteerimisel ametiühingu usaldusisiku kaudu käesolevas seaduses sätestatud korras;
7) oma liikmete esindamine ja kaitsmine töövaidlusorganites, suhetes riigi- ja kohalike omavalitsuste asutuste, tööandjate ja tööandjate ühendustega.
§ 18. Ametiühingute õigused
(1) Pädevuse teostamiseks on ametiühingutel õigus:
1) saada tööandjatelt, nende esindajatelt, riigiasutustelt ja kohaliku omavalitsuse üksustelt takistamatult töö- ja sotsiaalalast informatsiooni ning muud teavet töötajate huve puudutavates küsimustes;
2) pidada töö-, teenistus- ja sotsiaalsetes küsimustes läbirääkimisi tööandjate ja nende ühenduste, riigiasutuste ja kohaliku omavalitsuse üksustega kollektiiv- ja muude lepingute sõlmimiseks;
3) esitada ettepanekuid õigusakti eelnõu kohta, mis puudutab selle ametiühingu (liidu) liikmete töö-, teenistus- ja kutsealaseid ning majanduslikke ja sotsiaalseid õigusi ja huve;
4) saada ametiühingu valitud esindaja kaudu teavet riigi tööturuasutustelt tööturu olukorrast, vabadest töökohtadest ja tööturukoolituse võimalustest;
5) avaldada oma seisukohti massimeedia kaudu, omada trükibaasi ja massiteabevahendeid, arendada kirjastustegevust, sealhulgas välja anda ja levitada ajalehti ning muid trükiseid;
6) oma eesmärkide saavutamiseks korraldada seadustes ettenähtud korras koosolekuid, miitinguid, tänavarongkäike, pikette ja streike;
7) vabalt arendada põhikirjaliste eesmärkide elluviimiseks mis tahes välissuhteid, sealhulgas ühineda töötajate rahvusvaheliste organisatsioonidega;
8) koolitada ja nõustada oma liikmeid töö-, sotsiaal- ja muudes töötajate huve puudutavates küsimustes.
(2) Ametiühingutel on õigus teostada ka muid seadustes või lepingutes ettenähtud õigusi.
5. peatükk AMETIÜHINGUTE SUHTED TÖÖANDJATEGA
§ 19. Töötaja õigused
(1) Töötajal on õigus kuuluda oma töökohajärgsesse või mõnda muusse ametiühingusse. Töötajal on õigus tegutseda ametiühingu valitud esindajana.
(2) Töötaja ja tööotsija õigusi ei või piirata sõltuvalt tema kuulumisest või mittekuulumisest ametiühingusse, ametiühingu valitud esindajaks olemisest või muust seaduslikust ametiühingualasest tegevusest.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 2 sätestatud õiguste piiramise all mõistetakse ametiühingualase tegevuse tõttu:
1) töötaja tööle mittelubamist;
2) töötajaga töölepingu lõpetamist või teenistusest vabastamist;
3) töötaja töötingimuste halvendamist;
4) palga, lisatasude vähendamist, lisatasude mittemaksmist;
5) distsiplinaarkaristuse määramist;
6) ähvardamist töölepingu lõpetamise, teenistusest vabastamise, töötingimuste halvendamise, karistuse määramisega;
7) muud ebavõrdset kohtlemist.
(4) Töötajal, kelle õigusi käesoleva paragrahvi lõikes 3 sätestatud viisil piirati, on õigus nõuda piiramise lõpetamist, talle tekitatud varalise või mittevaralise kahju hüvitamist ning endise olukorra taastamist.
(5) Tööandja vabaneb vastutusest üksnes siis, kui tõestab, et töötaja õiguste piiramine oli seaduslik ega olnud seotud töötaja ametiühingualase tegevusega.
§ 20. Tööandja kohustused suhetes ametiühinguga
1) andma ametiühingule võimalusel tööruumi;
2) andma vähemalt kord kuus ruumi ametiühinguürituste läbiviimiseks ja lubama neile üritustele ühingu, asutuse või muu organisatsiooni ametiühingu liikmeid, samuti teisi ametiühingute poolt kutsutud isikuid. Ametiühingu poolt väljaspool ühingut, asutust või muud organisatsiooni kutsutud isikute osavõtust tuleb eelnevalt tööandjale teatada;
3) võimaldama ametiühingu liikmele ametiühingu poolt esitatud kirjalike kutsete alusel aastas vähemalt viis tööst vaba päeva osalemiseks ametiühingu poolt korraldatavas koolituses või ametiühingute organite töös tingimusel, et sellega ei kaasne olulisi takistusi tööandja majandustegevuses. Käesoleva punkti alusel antavatel tööst vabadel päevadel säilitatakse töötajale tema keskmine palk kahe päeva eest aastas;
4) asuma ametiühingu valitud esindaja taotlusel läbirääkimistesse kollektiiv- ja muude töö-, teenistus- või sotsiaalvaldkonda puudutava lepingu sõlmimiseks, täiendamiseks ning muutmiseks;
5) lubama ametiühingu poolt valitud esindajaid takistamatult tutvuda töötajate töökorralduse ja tingimustega ühingus, asutuses või muus organisatsioonis, kus töötab selle ametiühingu liikmeid. Lubama valitud esindajal esitada arvamusi, ettepanekuid töötajate esindamise küsimustes;
6) täitma ametiühingute suhtes muid seadustest või kollektiivlepingust tulenevaid kohustusi.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 loetletud kohustusi võib laiendada kollektiiv- või muu poolte vahel sõlmitud lepinguga.
§ 21. Ametiühingu valitud esindaja kohustused suhetes tööandjaga
(1) Ametiühingu valitud esindaja on kohustatud:
1) teatama kirjalikult tööandjale ametiühingu asutamisest selles ühingus, asutuses või muus organisatsioonis hiljemalt kuu aja jooksul, arvates ametiühingu asutamiskoosoleku toimumisest;
2) teatama kirjalikult tööandjale ametiühingu usaldusisiku ning ametiühingu juhatuse liikmete ees- ja perekonnanimed, töökohad ja volituste kestuse;
3) kindlustama töörahu seaduse ja kollektiivlepinguga määratud ajal;
4) kindlustama kollektiivlepingute täitmise ametiühingul lasuvate kohustuste osas;
5) vahendama vajaduse korral informeerimisel ja konsulteerimisel erinevaid osapooli;
6) [kehtetu – RT I 2007, 2, 6 - jõust. 01.02.2007]
7) tegema koostööd töötajate usaldusisiku, töökeskkonna voliniku ja töökeskkonna nõukoguga;
8) täitma tööandja suhtes muid seadustest või kollektiivlepingust tulenevaid kohustusi.
§ 211. Ametiühingu usaldusisiku ülesannete täitmise aeg
(1) Ametiühingu usaldusisik täidab oma ülesandeid kokkuleppel tööandjaga tööajal või väljaspool tööaega.
(2) Tööandja tagab vähemalt ühele ametiühingu usaldusisikule tema ülesannete täitmiseks tööajal:
1) tööandja juures töötava 5 kuni 100 ametiühingu liikme esindamise korral vähemalt 4 tundi töönädalas;
2) tööandja juures töötava 101 kuni 300 ametiühingu liikme esindamise korral vähemalt 8 tundi töönädalas;
3) tööandja juures töötava 301 kuni 500 ametiühingu liikme esindamise korral vähemalt 16 tundi töönädalas;
4) tööandja juures töötava üle 500 ametiühingu liikme esindamise korral vähemalt 40 tundi töönädalas.
(3) Ametiühing teatab tööandjale ametiühingu usaldusisiku ülesannete täitmiseks ette nähtud aja andmiseks tööandja juures töötavate ametiühingu liikmete arvu.
§ 22. Ametiühingu usaldusisiku osalemine informeerimisel ja konsulteerimisel
(1) Tööandja informeerib ametiühingu usaldusisikut ja konsulteerib temaga töötajate usaldusisiku seaduse §-des 17–21 ette nähtud tingimustel ja korras.
(2) Ametiühingu usaldusisik on kohustatud edastama saadud teabe töötajatele.
(3) Konfidentsiaalse teabe saamisel ja hoidmisel ning teabe andmisest keeldumise korral informeerimise ja konsulteerimise kohustuse täitmisel kohaldatakse töötajate usaldusisiku seaduses sätestatut.
§ 23. Ametiühingu ja selle valitud esindajate õiguste kaitse asutuse, organisatsiooni ja ühingu ühinemisel, jagunemisel, ümberkujundamisel, ettevõtte või selle osa ülemineku korral
Ametiühingu ja selle valitud esindajate õigused ja kohustused tööandja suhtes ei muutu tööandja õiguste ja kohustuste ülemineku korral.
§ 24. Ametiühingute pädevus tööalaste seaduste ja sõlmitud lepingute täitmise üle kontrolli teostamisel
(1) Kui tööandja rikub töö- ja teenistusalaseid seadusi, töö- ja kollektiivlepingut ning ametiühingu liikmete huve puudutavaid muid lepinguid, on ametiühingul õigus pöörduda Tööinspektsiooni ja teiste järelevalveasutuste poole. Järelevalveasutusel on kohustus vastata kirjalikule pöördumisele hiljemalt kahe nädala jooksul.
(2) Kui tööandja või tema esindaja seadust või lepingut ei täida või seda rikub, on ametiühingul, kelle liige töötaja on, õigus töötaja vastava pöördumise korral nõuda tööandjalt seaduse või lepingu täitmist või rikkumise lõpetamist. Ametiühingu pädevusse kuulub oma liikme vastava pöördumise korral töö- ja kollektiivlepinguid, töötingimusi, töö- ja puhkeaega ning tööreþiimi, palgatingimusi, palga maksmise aluseid, tööohutust, sotsiaalkindlustuse makse või maksete tegemist puudutavate dokumentide kontrollimine.
51. peatükk RIIKLIK JÄRELEVALVE
§ 241. Riikliku järelevalve teostamine
Riiklikku järelevalvet käesoleva seaduse § 211 lõigetes 2 ja 3 sätestatud nõuete täitmise üle teostab Tööinspektsioon Eesti Vabariigi töölepingu seaduses sätestatud tingimustel ja korras.
§ 242. Ettekirjutuse vaidemenetlus
Ettekirjutuse vaidemenetlusele kohaldatakse Eesti Vabariigi töölepingu seaduses sätestatut.
6. peatükk VAIDLUSTE LAHENDAMISE KORD
§ 25. Vaidluste lahendamine
(1) Käesoleva seaduse sätete kohaldamisel tekkinud individuaalsed töövaidlused töötajate või ametiühingu valitud esindajate ja tööandja vahel lahendatakse individuaalsete töövaidluste lahendamise korras ning avalikus teenistuses tekkinud vaidlused lahendatakse halduskohtumenetluse seadustikus (RT I 1999, 31, 425; 33, õiend; 40, õiend; 96, 846; 2000, 51, 321) sätestatud korras.
(2) Käesoleva seadusega sätete kohaldamisel tekkinud muud vaidlused lahendatakse kohtu korras.
§ 26. Kahju hüvitamine
Ametiühingul, mille õigusi rikuti, on õigus nõuda rikkumise lõpetamist, kohustuse täitmist ning tekitatud varalise ja mittevaralise kahju hüvitamist.
61. peatükk VASTUTUS
§ 261. Tööandja kohustuste täitmata jätmine suhetes ametiühinguga
Tööandja poolt kollektiiv- või muu lepingu sõlmimise või muutmise läbirääkimistesse mitteasumise, samuti ametiühingu organi töös või koolituses osalemise mittevõimaldamise eest või töötaja õiguste piiramise eest sõltuvalt tema kuulumisest ametiühingusse või tegutsemisest ametiühingu valitud esindajana – karistatakse rahatrahviga kuni 100 trahviühikut.
§ 262. Ametiühingu valitud esindaja tegevuse takistamine
Tööandja poolt ametiühingu valitud esindaja takistamise eest tutvumast töötajate töökorralduse või tingimustega kohas, kus töötab ametiühingu liige – karistatakse rahatrahviga kuni 100 trahviühikut.
§ 263. Informeerimise ja konsulteerimise kohustuse rikkumine
Informeerimise või konsulteerimise kohustuse täitmata jätmise või valeandmete esitamise eest tööandja poolt karistatakse töötajate usaldusisiku seaduse §-des 24 ja 26 ette nähtud tingimustel ja korras.
§ 264. Ametiühingu valitud esindaja kohustuste täitmata jätmine suhetes tööandjaga
Ametiühingu valitud esindaja poolt seaduse või kollektiivlepinguga määratud ajal töörahu kindlustamata jätmise eest – karistatakse rahatrahviga kuni 100 trahviühikut.
§ 265. Ametiühingu seadusliku tegevuse takistamine
Ametiühingu seadusliku tegevuse takistamise eest – karistatakse rahatrahviga kuni 200 trahviühikut.
§ 266. [Kehtetu – RT I 2007, 2, 6 - jõust. 01.02.2007]
§ 267. Konfidentsiaalse teabe hoidmise kohustuse rikkumine
Konfidentsiaalse teabe hoidmise kohustuse rikkumise eest ametiühingu usaldusisiku poolt karistatakse töötajate usaldusisiku seaduse §-des 25 ja 26 ette nähtud tingimustel ja korras.
§ 268. Menetlus
(1) Käesoleva seaduse §-des 261, 262, 264 ja 265 sätestatud väärtegudele kohaldatakse karistusseadustiku üldosa ja väärteomenetluse seadustiku sätteid.
(2) Käesoleva seaduse §-des 261, 262, 264 ja 265 sätestatud väärtegude kohtuväline menetleja on Tööinspektsioon.
§ 27. Käesoleva seaduse kohaldamine ametiühingutele
(1) Alates käesoleva seaduse jõustumisest võib ametiühinguid asutada ainult käesolevas seaduses sätestatud korras ja neile kohaldatakse käesolevas seaduses sätestatut.
(2) Enne käesoleva seaduse jõustumist asutatud ning mittetulundusühingute ja sihtasutuste registrisse kantud ametiühingu kannab registripidaja, lähtudes ametiühingu nimest või põhikirjas sätestatud eesmärgist, mittetulundusühingute ja sihtasutuste registri allosana peetavasse ametiühingute registrisse kuue kuu jooksul käesoleva seaduse jõustumisest. Registripidaja teatab vastavale ametiühingule kandeotsusest. Mittetulundusühingute ja sihtasutuste registrisse kantud ametiühingul, mis ei ole kantud ametiühingute registrisse, on õigus taotleda registrisse kandmist.
(3) Ametiühingul, mis oli asutatud ENSV ametiühingute seaduse (ENSV Teataja 1989, 40, 623; RT 1992, 35, 462) alusel ja ei olnud ümber registreeritud mittetulundusühingute seaduse (RT I 1996, 42, 811; 1998, 96, 1515; 1999, 10, 155; 23, 355; 67, 658) alusel, on õigus taotleda registrisse kandmist asutamisdokumentide alusel, kui selle põhikiri ei ole vastuolus käesoleva seaduse nõuetega. Ametiühingul, mis ei olnud ümber registreeritud mittetulundusühingute seaduse alusel, on õigus taotleda registrisse kandmist kuue kuu jooksul käesoleva seaduse jõustumisest. Registrisse kandmise avalduses tuleb märkida seaduses sätestatud andmed, avaldusele tuleb lisada seaduses sätestatud dokumendid, välja arvatud asutamisleping, samuti ettevõtte registris registreerimise tunnistus.
(4) Ettevõtte töötajate hulgast valitud ametiühingu esindajale antakse pärast tema volituste lõppemist valitaval ametikohal tagasi endine töö või amet, selle puudumisel teine samaväärne töö- või ametikoht.
§ 28–30. [Käesolevast tekstist välja jäetud]


text:
Euroopa Komisjon - Euroopa Justiitsvõrgustik - Vanemlik vastutus - Soome
> Soome
Vanemlik vastutus - SoomeKäesolevat lehekülge ei eksisteeri enam. See on praegu ajakohastamisel ning selle võib hiljem leida Euroopa e-õiguskeskkonna portaalist.
Mida tähendab õiguslik termin „lapse hooldamine” praktikas? Millised on hooldaja õigused ja kohustused? 2.
Keda loetakse üldjuhul lapse hooldajaks? 3.
Kas lapsele võib määrata ametlikuks hooldajaks mõne kolmanda isiku, kui vanemad ei suuda või ei taha lapse eest hoolitseda? 4.
Kuidas määratakse hooldusõigus, kui vanemad lahutavad või kolivad lahku? 5.
Kui vanemad jõuavad hooldusõiguse küsimuses kokkuleppele, siis kuidas saavutada, et kokkulepe oleks õiguslikult siduv? 6.
Millised on vaidluse lahendamise kohtuvälised võimalused juhuks, kui vanemad ei jõua hooldusõiguse küsimuses kokkuleppele? 7.
Kui vanemad annavad asja kohtusse, millistes lapsi puudutavates küsimustes võib kohtunik otsuseid teha? 8.
Kui kohus annab lapse hooldusõiguse ühele vanemale, kas see tähendab seda, et sellel vanemal on õigus teha otsuseid kõikides last puudutavates küsimustes ilma teise vanemaga nõu pidamata? 9.
Kui kohus otsustab ühise hooldusõiguse kasuks, siis mida see praktikas tähendab? 10.
Millise asutuse või kohtu poole tuleb pöörduda, kui soovitakse hooldusõiguse asjus hagiavaldust esitada? Millised vorminõuded peavad olema täidetud ja millised dokumendid tuleb koos avaldusega esitada? 11.
Milline on sellistel juhtudel menetlus? Kas on olemas ka erimenetlus kiireloomuliste asjade jaoks? 12.
Kas kohtukulude katmiseks on võimalik saada finantsabi? 13.
Kas hooldusõiguse osas tehtud otsust on võimalik edasi kaevata? 14.
Mõningatel juhtudel võib osutuda vajalikuks taotleda kohtult või mõnelt muult ametiasutuselt hooldusõiguse osas tehtud otsuse jõustamist. Milline on sellistel juhtudel menetlus? 15.
Mida tuleb teha selleks, et teises liikmesriigis hooldusõiguse osas tehtud otsust tunnustataks ja jõustataks Soomes? Milline on sellistel juhtudel menetlus? 16.
Milline Soome kohus käsitleb teise liikmesriigi kohtu poolt hooldusõiguse osas tehtud otsuse suhtes esitatud apellatsioonkaebust? Milline on sellistel juhtudel menetlus? 17.
Millise riigi õigust kohaldatakse hooldusõiguse juhtudel, kui laps või vaidluse osapooled ei ela Soomes või kui nad on mõne teise riigi kodanikud? 1. Mida tähendab õiguslik termin „lapse hooldamine” praktikas? Millised on hooldaja õigused ja kohustused?
hooldamise eesmärgiks on tagada lapse tasakaalustatud areng ja heaolu
sõltuvalt lapse isiklikest vajadustest ja soovidest. Eelkõige peaks sellega
tagatama lapse ja vanemate vahelised positiivsed ja tihedad suhted.
tagada hea hooldus ja kasvatus ning tema vanusele ja arengutasemele vastav
järelevalve ja abi. Lapsele tuleb tagada turvaline ja stimuleeriv keskkond
ning tema annetele ja soovidele vastav haridus.
Last tuleb
kasvatada nii, et talle saaks osaks mõistev suhtumine, osavõtlikkus ja
turvatunne. Last ei tohi füüsiliselt karistada ega muul viisil alandavalt
kohelda. Last tuleb abistada ja julgustada, et temast kasvaks iseseisev ja
vastutustundeline täiskasvanu. (Lapse hooldamise ja lapsega suhtlemise õiguse
seadus, 1. jagu).
Hooldaja peab
tagama lapse arengu ja heaolu vastavalt eespool kirjeldatule. Selleks on
hooldajal õigus teha otsuseid lapse hooldamise, kasvatuse, elukoha ja muude
isiklike küsimuste osas. Otsuste tegemisel tule võtta arvesse lapse soove.
2. Keda loetakse üldjuhul lapse hooldajaks?
Hooldajad on
mõlemad vanemad, kes lapse sündimise ajal on abielus. Kui lapse sündimise ajal ei ole vanemad
abielus, on hooldajaks ema. Kui lapse ainuhooldusõigus on ühel vanemal ja
vanemad abielluvad, saavad neist mõlemast lapse hooldajad.
3. Kas lapsele võib määrata ametlikuks hooldajaks mõne kolmanda isiku, kui vanemad ei suuda või ei taha lapse eest hoolitseda?
Kohus võib anda
lapse hooldusõiguse lisaks vanematele või nende asemel isikule/isikutele, kui
see isik on andnud oma nõusoleku. Otsus tuleb alati teha lapse huvidest
lähtudes ja üksnes juhul, kui hooldusõiguse andmiseks isiku(te)le, kes pole
lapse vanem(ad), on kaalukaid põhjusi. Kui lapse vanemad on surnud, peab
sotsiaalhoolekandeamet astuma samme lapsele hooldaja määramiseks.
4. Kuidas määratakse hooldusõigus, kui vanemad lahutavad või kolivad lahku?
hooldusõigus ja külastusõigus tuleb määrata lapse huve silmas pidades ning
need otsused peavad olema tulevikus ka tegelikult ellu viidavad. Vanemad
võivad lapse hooldusõiguses kokku leppida. Kui vanemad ei suuda kokku
leppida, tuleb asi anda kohtusse.
5. Kui vanemad jõuavad hooldusõiguse küsimuses kokkuleppele, siis kuidas saavutada, et kokkulepe oleks õiguslikult siduv?
Hooldusõiguse
kokkulepe tuleb sõlmida kirjalikult ning vanemad võivad paluda kohalikul
sotsiaalhoolekandeasutusel see kinnitada. Sotsiaalhoolekandeasutus peab
tagama, et kokkulepe oleks koostatud lapse huve silmas pidades.
Sotsiaalhoolekandeasutuse poolt kinnitatud kokkulepe on kehtiv ja täitmisele
pööratav nagu kohtu poolt tehtud õiguslikult kehtiv otsus. 6. Millised on vaidluse lahendamise kohtuvälised võimalused juhuks, kui vanemad ei jõua hooldusõiguse küsimuses kokkuleppele?
Kui vanemad ei
jõua kokkuleppele, võivad nad paluda abi sotsiaalhoolekandeameti
perekonnanõustajatelt. Nõustaja püüab aidata vanematel jõuda ühisele
seisukohale, kuidas lahendada perekonna lahkhelisid kõiki pooli rahuldavalt.
Nõustaja aitab koostada kokkulepet ning abistab teiste vaidlusküsimuste
lahendamisel. Erilist tähelepanu peab nõustaja pöörama alaealiste laste
turvalisusele perekonnas.
7. Kui vanemad annavad asja kohtusse, millistes lapsi puudutavates küsimustes võib kohtunik otsuseid teha?
Kohus võib teha
otsuseid, mis käsitlevad lapse hooldusõigust, elukorraldust ja
külastusõigusi. Vajadusel võib kohus määrata hooldaja ülesanded, õigused ja
kohustused ning kohustuste jaotuse hooldajate vahel. Külastusõiguse üle
otsustades peab kohus sätestama üksikasjalikult külastustingimused ja lapse
elukoha. Hooldusõiguse määramisega seoses võib kindlaks määrata ka
ülapidamistoetuse maksmisega seonduva.
8. Kui kohus annab lapse hooldusõiguse ühele vanemale, kas see tähendab seda, et sellel vanemal on õigus teha otsuseid kõikides last puudutavates küsimustes ilma teise vanemaga nõu pidamata?
Ainuhooldusõiguse
korral teeb hooldusõigust omav vanem kõik lapse hooldamisega seotud otsused
üksi. Kohtuotsus võib siiski hõlmata ainuhooldaja õiguste ja kohustustega
seotud sätteid, näiteks õiguse kohta vahetada lapse elukohta.
9. Kui kohus otsustab ühise hooldusõiguse kasuks, siis mida see praktikas tähendab?
hooldajad jagavad vastutust kõikides last puudutavates küsimustes. Kui
hooldajad elavad lahus, teeb igapäevaseid lapsega seotud otsuseid see
hooldaja, kelle juures laps elab. Suurte otsuste puhul on siiski vaja mõlema
vanema nõusolekut. Siia alla kuuluvad näiteks otsused kiriku või lapse
elukoha vahetamise kohta, passi, haridust, tervishoidu või haiglaravi puudutavad
10. Millise asutuse või kohtu poole tuleb pöörduda, kui soovitakse hooldusõiguse asjus hagiavaldust esitada? Millised vorminõuded peavad olema täidetud ja millised dokumendid tuleb koos avaldusega esitada?
taotlus hooldus- ja külastusõiguse saamiseks tuleb esitada lapse
elukohajärgsesse ringkonnakohtusse. Taotluse võib esitada üks või mõlemad
vanemad, hooldaja või sotsiaalhoolekandeamet. Taotluses tuleb esitada nõue ja
selle alus. Lisada tuleb kõik dokumendid, mida saab kasutada tõenditena.
Taotlus tuleb allkirjastada ning esitada ringkonnakohtusse isiklikult või
volitatud esindaja kaudu. Taotluse võib saata ka posti või faksi teel.
Kohtuasi võetakse menetlusse hetkest, mil ringkonnakohus saab taotluse.
11. Milline on sellistel juhtudel menetlus? Kas on olemas ka erimenetlus kiireloomuliste asjade jaoks?
asjades kohaldatakse lapse hoolduse ja lapsega suhtlemise õiguse seadust.
Vastavalt kõnealusele seadusele peab kohus hooldusõigust või külastusõigust
käsitleva asja arutamisel andma vanematele või hooldajatele võimaluse sõna
võtta. Laps võib kohtus tunnistada, kui seda peetakse kohtuasja lahendamise
seisukohalt vajalikuks. Tavaliselt saab kohus aruande lapse olukorra kohta
sotsiaalhoolekandeametilt.
Kui kohtuasi on
menetluses, võib kohus teha ajutise otsuse selle kohta, kelle juures peaks
laps elama, millised on külastusõigused ja nende tingimused. Erijuhtudel võib
kohus määrata lapsele hooldaja kuni lõplik otsus on tehtud. Ajutist otsust ei
saa edasi kaevata. See kehtib senikaua, kuni kohus võtab vastu lõpliku
otsuse.
12. Kas kohtukulude katmiseks on võimalik saada finantsabi?
Hooldusõigust käsitlevates kohtuasjades on võimalik saada tasuta õigusabi. (Vt „Õigusabi – Soome”)
13. Kas hooldusõiguse osas tehtud otsust on võimalik edasi kaevata?
võib edasi kaevata apellatsioonikohtusse.
14. Mõningatel juhtudel võib osutuda vajalikuks taotleda kohtult või mõnelt muult ametiasutuselt hooldusõiguse osas tehtud otsuse jõustamist. Milline on sellistel juhtudel menetlus?
Hooldusõigust
käsitlevate otsuste jõustamisel kohaldatakse lapse hoolduse ja lapsega suhtlemise
õiguse seadust. Jõustamist saab taotleda kirjalikult lapse elukohajärgses
ringkonnakohtus. Hooldusõigust käsitleva otsuse jõustamist võib paluda
kohtutäiturit, kui otsus tehti vähem kui kolm kuud varem. Taotluse juurde
tuleb lisada hooldusõigust käsitlev otsus.
Pärast taotluse
ja teiselt poolelt seletuse saamist annab kohus asja harilikult üle sotsiaalhoolekandeameti
nõustajale. Nõustaja võtab ühendust vanematega ning arutab tekkinud olukorda
nende ja võimalusel lapsega. Nõustaja esitab aruande kohtule, kes teeb
seejärel otsuse. Ühtlasi võib kohus anda korralduse lasta laps arstil läbi
Kui kohus
otsustab, et hooldusõiguse suhtes tehtud otsust tuleb jõustada, on teine pool
kohustatud lapse üle andma. Kui ta keeldub otsust täitmast, määratakse talle
trahv. Viimase võimalusena võidakse laps poolelt, kes keeldub otsust
täitmast, jõuga ära võtta.
15. Mida tuleb teha selleks, et teises liikmesriigis hooldusõiguse osas tehtud otsust tunnustataks ja jõustataks Soomes? Milline on sellistel juhtudel menetlus?
Teises liikmesriigis tehtud hooldusõigust käsitleva otsuse tunnustamisel kohaldatakse nõukogu määrust (EÜ) nr 2201/2003, kui otsus jääb kõnealuse õigusakti kohaldamisalasse. (Vt „Vanemlik vastutus – ühenduse õigus”). Taanis nimetatud määrust ei kohaldata.Vastavalt kõnealusele määrusele tunnustavad teised liikmesriigid abielulahustust käsitlevas kohtuasjas tehtud otsust ilma erilise menetluseta. Igaüks, kelle huve kohtuotsus mõjutab, võib siiski taotleda kohtuotsuse tunnustamist või mittetunnustamist käsitlevat otsust. Tunnustamistaotlus esitatakse Soomes lapse elukohajärgsele ringkonnakohtule.Taanis ja Rootsis tehtud hooldusõigust käsitlevad kohtuotsused, mis pole langetatud eespool nimetatud määruse alusel, viiakse täide vastavalt 1977. aasta Põhjamaade kohtuotsuste seadusele. Eraldi kinnitust kohtuotsuse tunnustamise kohta pole võimalik saada. Jõustamistaotlus esitatakse ringkonnakohtule.Kõiki teisi välismaal tehtud hooldusõigust käsitlevaid otsuseid tunnustatakse Soomes ilma kinnitamata. Taotluse korral võib Helsingi apellatsioonikohus siiski kinnitada kohtuotsuse Soomes tunnustamist või mittetunnustamist.Taotlus täitmisele pööratava hooldusõigust käsitleva kohtuotsuse jõustamiseks esitatakse lapse või taotleja elukohajärgsele või ajutise elukoha järgsele ringkonnakohtule. (Vt täitemenetluse kohta 14. küsimust.)
16. Milline Soome kohus käsitleb teise liikmesriigi kohtu poolt hooldusõiguse osas tehtud otsuse suhtes esitatud apellatsioonkaebust? Milline on sellistel juhtudel menetlus?
Vt vastust 15. küsimusele. 17. Millise riigi õigust kohaldatakse hooldusõiguse juhtudel, kui laps või vaidluse osapooled ei ela Soomes või kui nad on mõne teise riigi kodanikud?
hooldusõigust käsitlevates kohtuasjades kohaldatakse Soome õigust. Täiendav informatsioon
Lapse hooldusõigus ja õigus lapsega suhelda (kohtud) Ülalpidamistoetus, lapse hooldusõigus, õigus lapsega suhelda (justiitsministeerium) - - Perekondade lepitamine (justiitsministeerium) - « Vanemlik vastutus - Üldteave | Soome - Üldteave »

matches: kohus kohus kohus Kohus Kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus


text:
Eesti Vabariigi põhiseadus / paragrahv 56
Esmapilgul võib olla raske mõista, milles avaldub selle paragrahvi normatiivne mõju. Riigikogu valimist reguleerib IV peatükk, seaduseelnõu või muu riigielu küsimuse rahvahääletusele panemist VII peatükk. Ometi ei ole siin tegemist mujal sätestatu tarbetu kordamisega. PS § 56 annab õigusliku määratluse Riigikogu valimistele ja rahvahääletusele, rõhutades, et neis vormides toimub kõrgeima riigivõimu teostamine. See tähendab, et Riigikogu valimisi ei saa käsitada pelgalt ühe riigiorgani kujundamisena teise poolt. Samuti ei saa rahvahääletust vaadelda lihtsalt kui üht seadusandlikku menetlust teiste seas. Ehkki kommenteeritav paragrahv on sõnastatud sedastaval kujul, väljendub selles nõudmine, et Riigikogu pädevus peab olema piisavalt avar, võimaldamaks rahval selle organi liikmete valimise teel teostada oma suveräänsust.
Hääleõiguslike isikute määratlemise kohta vt §-d 57 ja 58.
Teisisõnu saab PS §-s 1 sätestatud norm, mille kohaselt kõrgeima riigivõimu kandja on rahvas, olla täidetud üksnes juhul, kui õiguskorda kuuluvad niisugused menetlus- ja pädevusnormid – sh Riigikogu pädevust ja tegevust reguleerivad normid –, mis võimaldavad Riigikogu valimisi ja rahvahääletusel osalemist sisukalt kirjeldada kõrgeima võimu teostamisena. Ka Riigikohtu üldkogu on väljendanud seisukohta, et “valimisõigused on peamisi õigusi, mille kasutamise kaudu saab rahvas ühiskonnaelu otsustes kaasa rääkida, sh osaleda riigivõimu teostamises PS § 1 lg 1 ja PS § 56 p 1 mõttes” (Riigikohtu 01.07.2010 otsus 3-4-1-33-09, p 29). Sama kohtuasja raames märkis õiguskantsler erakondade riigiõiguslikku rolli puudutavalt: “Rahvas teostab kõrgeimat riigivõimu hääleõiguslike kodanike kaudu Riigikogu valimise või rahvahääletusega. Selleks, et rahva kui kõrgeima võimukandja tahe saaks valimiste kaudu realiseeruda, on vaja seda kujundada. Seda ülesannet täidavad ühiskonnas erakonnad. Põhiseaduse demokraatia on ühtlasi ka erakonnademokraatia, mistõttu erakonnad omavad põhiseaduslikku staatust, millega on määratletud erakondade roll poliitilises süsteemis ja nende ülesanded ühiskonnas.” (Vt õiguskantsleri seisukohta Riigikohtu 21.05.2008 kohtuasjas 3-4-1-3-07, p 13.)
Riigikogu valimise kohta vt § 60 komm.
Riigikohus leidis, et arvestades Eesti kuulumist EL-i ning liitumislepingust tulenevaid õigusi ja kohustusi, tuleb PS § 3 lg 1 mõista nõnda, et riigivõimu teostatakse ka EL õiguse (st Eesti poolt heakskiidetud aluslepingute ja nendega kooskõlas oleva teisese õiguse) alusel. Võttes täiendavalt arvesse PS § 1 lg-s 1 sisalduvat põhimõtet, peab Riigikohtu üldkogu hinnangul põhiseaduse III peatükki “Rahvas” ja PS § 56 tõlgendama selliselt, et ka Euroopa Parlamendi valimistel osalemisega teostab rahvas kõrgeimat riigivõimu (Riigikohtu 01.07.2010 otsus 3-4-1-33-09, p-d 39 ja 40). Otsusele lisatud eriarvamuses väitis riigikohtunik Jüri Põld, et Euroopa Parlamenti Eestist valitud isikud ei teosta siiski Eesti riigivõimu – õiguslikus mõttes esindavad nad EL ühishuvi nagu ka Eestist pärit Euroopa Komisjoni liige ning Euroopa Kohtu ja esimese astme kohtu kohtunik. (Riigikohtunik Jüri Põllu eriarvamus Riigikohtu üldkogu otsusele põhiseaduslikkuse järelevalve asjas nr 3-4-1-33-09, millega on ühinenud riigikohtunikud Jüri Ilvest, Jaak Luik ja Märt Rask.)
Neid kahte seisukohta on võimalik vähemalt osaliselt omavahel lepitada. Põhiseaduse ülimuslikkusest ja PS §-st 1 tulenevalt saab Eesti Vabariigi territooriumil teostada üksnes Eesti riigi võimu, st põhiseaduse alusel teostatavat võimu. Teisiti öeldes saavad Eesti õiguskorras kehtida üksnes normid, mille kehtivus on tagasiviidav Eesti Vabariigi põhiseadusele selles mõttes, et kui kaoks põhiseaduses sisalduv ekplitsiitne või implitsiitne volitus, kaotaksid ka need normid Eesti õiguskorra seisukohalt kehtivuse. Niisuguse volituse vajalikkus ei tähenda mõistagi, et põhiseaduse alusel ei saaks mõnedes valdkondades normiloomet, st riigivõimu teostamist delegeerida rahvusvahelistele organisatsioonidele või siduda normide tekkimine teiste riikide käitumisega. Seda teeb PS § 3, mille kohaselt on rahvusvahelise õiguse üldtunnustatud põhimõtted ja normid Eesti õigussüsteemi lahutamatu osa. Samasugune volitus sisaldub EL puudutavalt PSTS §-s 2. Asjaolust, et EL organid, sh Euroopa Parlament, teostavad Eesti õiguskorra seisukohalt Eesti riigi võimu, ei saa siiski järeldada, et needsamad organid ei teostaks EL õiguskorra seisukohalt EL võimu. Vastus küsimusele, millist võimu mõni organ teostab, sõltub sellest, millisesse õiguskorda viiakse tagasi selle organi loodavate normide kehtivus, st perspektiivist, millest lähtudes selle organi tegevust hinnatakse. EL õiguse kehtivus Eesti õiguskorras tuletatakse aga valdavalt PSTS §-st 2.
Tõsiasjal, et rahvas saab teostada kõrgeimat riigivõimu lisaks Riigikogu valimistele ka Euroopa Parlamendi valimistel, on oluline sisuline tagajärg. Nimelt võib sellele võimalusele tuginedes teatud piirides vähendada Riigikogu pädevust EL institutsioonide kasuks – eeldusel, et sellega kaasneb Euroopa Parlamendi õigus osaleda delegeeritud pädevuse teostamises. EL-i kuuludes ei saa rahvasuveräänsust tõlgendada riigikeskselt, justkui oleks riiklikud institutsioonid ainsad vahendid demokraatliku valitsemiskorra elluviimiseks. Riigikohus on sidunud PS § 1 lg-s 1 sisalduva põhimõtte rahva võimalusega rääkida kaasa ühiskonnaelu otsustes (vt ülal p 2). Olukorras, kus ühiskonnaelu reguleerivad kasvaval määral EL õigusaktid, võib kaasarääkimise võimalus olla isegi paremini tagatud riigivõimu funktsioonide ühise teostamise teel EL institutsioonide raames.
Kommenteeritav paragrahv eeldab kõrgeima riigivõimu laia määratlust, kuna haarab selle mõiste alla asutava võimu teostamise rahvahääletusel põhiseaduse muutmiseks. Põhiseaduse muutmise pädevus on ka Riigikogul, kuid oluline on, et XV peatükis sisalduvaid muutmise sätteid saab muuta vaid rahvahääletusel. Teoreetiliselt on mitmeti põhjendatud käsitada kõrgeima võimuna – st võimuna, millele kõik teised võimud on allutatud – just pädevust muuta põhiseaduse muutmise sätteid, kuna selle pädevuse abil on võimalik lõplikult muuta kõiki teisi põhiseaduse sätteid ning seega kõigi riigiorganite õiguslikku positsiooni. Hindamise, kas nõnda määratletud asutav võim kuulub rahvale, teeb keeruliseks asjaolu, et põhiseadus ei näe ette võimalust põhiseaduse muutmise eelnõu esitamist rahvaalgatuse korras ning seega näib asutav võim kuuluvat ranges mõttes mitte rahvale, vaid ühendkogule, mis koosneb hääleõiguslikest kodanikest ja isikutest, kellele põhiseadus annab õiguse panna põhiseaduse muutmise eelnõu rahvahääletusele (PS § 164 kohaselt kolm viiendikku Riigikogu koosseisust). Üks võimalus see raskus ületada on võtta arvesse, et rahval on võimalus kujundada Riigikogu koosseis ning seega vähemalt kaudselt kutsuda esile põhiseaduse muutmise eelnõu panemine rahvahääletusele.
Ühest seisukohta ei ole välja kujunenud küsimuses, milline on rahvahääletusel vastu võetud seaduse seisund õiguskorras. Põhimõtteliselt on siin kaks võimalikku seisukohta.
Ühe seisukoha järgi tuleneb asjaolust, et rahvahääletusega teostab rahvas kõrgeimat riigivõimu, rahvahääletusel vastuvõetud seaduse eriline seisund õiguskorras. Selle seisukoha järgi ei saa Riigikogu rahvahääletusel vastu võetud seadust muuta. PS § 105 lg 3 teise lause kohaselt on rahvahääletuse otsus riigiorganitele kohustuslik. Kui rahva otsus väljendub rahvahääletusele pandud seaduseelnõu vastuvõtmises, siis tähendab see, et Riigikogu mitte üksnes ei tohi tunnistada seda seadust kehtetuks, vaid ei tohi ka reguleerida sama valdkonda hilisema seadusega teisiti. Riigikogus vastuvõetud hilisema seaduse näol ei oleks tegemist lex posterior´iga, mis jääb vastuolu korral peale varasemale seadusele. Lex posterior’i reegel on kohaldatav õigusnormide hierarhias samal astmel olevate õigusaktide suhtes ning selle eelduseks on, et hilisema õigusakti võtab vastu organ, kellel on pädevus tunnistada varasem akt kehtetuks. Kuna Riigikogul puudub niisugune pädevus rahvahääletusel vastuvõetud seaduste kohta, asuvad need seadused õigusnormide hierarhias kõrgemal Riigikogus vastuvõetud seadustest (v.a seadused, millega muudetakse põhiseadust). (PS § 105 lg 3 teise lause kitsama tõlgenduse kohta vt § 105 komm 13.)
Teise seisukoha järgi ei oma rahvahääletusel vastu võetud seadused erilist positsiooni õigusnormide hierarhias. Seadusi on selle seisukoha järgi võimalik Riigikogul muuta tavalises seaduste muutmiseks ettenähtud korras, nagu Riigikogu on muutnud rahvahääletusel vastu võetud põhiseadust põhiseaduse muutmiseks ettenähtud korras. Muudest seadustest kõrgema õigusjõu omandamiseks ei piisa seaduse vastuvõtmisest rahvahääletusel, vaid vajalik oleks sel juhul ka põhiseaduse muutmiseks ettenähtud menetluskorra järgimine. Põhiseaduse järku normide kehtestamine ka rahvahääletusel saab toimuda vaid põhiseaduse muutmiseks ettenähtud korras.
Eesti kehtiv õigus ei lahenda otsesõnu küsimust, kas rahvahääletusel vastuvõetud seadus allub põhiseaduslikkuse järelevalvele. PS § 152 kohaselt tunnistab Riigikohus kehtetuks mis tahes seaduse või muu õigusakti, kui see on vastuolus põhiseaduse sätte ja mõttega. Kuna kasutatakse väljendit “mis tahes seaduse”, näib vähemalt esmapilgul olevat selge, et säte hõlmab ka rahvahääletusel vastuvõetud seadust. Teisalt näeb PS erandlikult ette, et niisuguse seaduse kuulutab Vabariigi President viivitamatult välja (§ 105). Rahvahääletusel vastuvõetud seaduseelnõude põhiseaduslikkuse järelevalvet president seega algatada ei saa, mille põhjal võiks eeldada, et nende puhul on järelevalve välistatud. Seda kinnitab ka asjaolu, et ehkki õiguskantsler võib teha Riigikohtule ettepaneku tühistada Riigikogu otsus seaduseelnõu rahvahääletusele panemise kohta (ÕKS § 18 lg 11), ei saa õiguskantsler juhul, kui eelnõu on juba rahvahääletusel vastu võetud, selle põhiseaduslikkust enam vaidlustada.
Rahvahääletuse kohta vt ka §-de 105 ja 106 komm-d.

matches:
§ 56
§ 1
§ 56
§ 60
Riigikohus
§ 3
§ 1
§ 56
§ 3
Riigikohus
§ 1
§ 164
§ 105
§ 105
§ 105
§ 152
Riigikohus
§ 18


text:
Tõendamiskohustuse puhul kehtib reegel, et see pool, kellel lasub tõendamiskohustus, peab tõendama väidetavate asjaolude õigsust, et oleks võimalik hinnata kohtus esitatud väite paikapidavust.
Tõendamiskohustuse jagamisega seoses (s.t seoses sellega, millisel poolel lasub tõendamiskohustus) on tsiviilseadustiku artiklis 342 sätestatud alusreegel. Nimetatud artikli kohaselt peab õigusele tuginev isik tõendama õiguse aluseks olevaid asjaolusid ning isik, kelle vastu õiguseid soovitakse kasutada, peab tõendama asjaolusid, mis takistavad õiguse kasutamist või muudavad õigust või lõpetavad õiguse. Õiguse kasutamist takistavad asjaolud on sellised, mis toimivad takistusena õiguse olemasolu kindlaksmääramisel. Õigust muutvad asjaolud on asjaolud, mis muudavad kindlaks tehtud õiguse ulatust. Õigust lõpetavad asjaolud on asjaolud, mis põhjustavad õiguse lõppemise pärast seda, kui õiguse kehtivus on kindlaks tehtud. Kahtluse korral tuleb asjaolusid käsitada konstitutiivsetena.
Negatiivse hindamismenetluse korral, kus üks pool ei soovi saada teise poole vastu tehtud kohtuotsust, vaid soovib pelgalt, et kohus teeks kindlaks õiguse või asjaolu puudumise, peab kostja (pool, kelle vastu hagi on esitatud) tõendama vaidlusaluse õiguse olemasolu.
Kohtuasjade puhul, kus hagi tuleb esitada teatava aja jooksul pärast kuupäeva, mil hageja (hagiavalduse esitanud pool) on saanud teada teatavast asjaolust, peab kostja tõendama, et tähtaeg on juba möödunud, välja arvatud juhul, kui on olemas muu konkreetselt seaduses sätestatud lahendus.
Kui õigus, millele hageja tugineb, on seotud edasilükkava tingimusega (tulevikusündmus, mille võimaliku esinemisega on pooled sidunud tehingu õiguslike tagajärgede tekkimise) või esialgse tähtajaga (ajahetk, pärast mida õigus võib tekkida), peab hageja tõendama, et tingimus on täidetud või et esialgne tähtaeg on möödunud. Kui õigus on seotud lõpetava tingimusega (tulevikusündmus, mille võimaliku esinemisega on pooled sidunud tehingu õiguslike tagajärgede lõppemise) või lõpliku tähtpäevaga (ajahetk, pärast mida õigus kaob), peab kostja tõendama, et tingimus on täidetud või et see lõplik tähtpäev on möödunud.
Eespool kirjeldatud eeskirjad on ümber pööratud, kui on olemas õiguslik eeldus (tulemus või järeldus, millele seaduses jõutakse teadaoleva asjaolu põhjal eesmärgiga teha kindlaks tundmatu asjaolu), erand või vabastus tõendamiskohustusest või asjakohane kehtiv kokkulepe ning üldiselt siis, kui seaduses on nii sätestatud. Tõendamiskohustus on ümber pööratud ka siis, kui vastaspool on tahtlikult muutnud võimatuks tõendi esitamise selle poole jaoks, kes selle tõendi esitama peaks.
Tõendamiskohustuse ümberpööramise kokkulepe on kehtetu, kui tegemist on võõrandamatute õigustega (s.t õigusega, millest pool ei saa loobuda pelgalt selleks soovi väljendades) või kui see võib muuta õiguse kasutamise ühe poole jaoks ülemäära raskeks. Samuti on kehtetu kokkulepe, millega välistatakse mis tahes õiguslik tõendamisviis või millega lubatakse tõendamisviisid, mida ei ole ette nähtud õigusaktidega. Kui tõenditega seoses tehtavad seadustest tulenevad otsused põhinevad avalikul huvil, on sellised kokkulepped igal juhul kehtetud.
Kui tõendid esitab pool, kellel lasub konkreetse asjaolu tõendamise kohustus, võib vastaspool esitada vastupidist kinnitavad tõendid eesmärgiga tekitada kahtlust. Kui on olemas piisav kahtlus, tuleb otsus teha selle poole vastu, kellel lasus asjaomase asjaolu tõendamise kohustus.
Täielikke õiguslikke tõendeid on võimalik vaidlustada ainult tõenditega, mis kinnitavad, et aluseks olnud asjaolu ei olnud tõene, ilma et see mõjutaks muude seaduses sätestatud konkreetsete piirangute kohaldamist.
Isik, kes tugineb tavaõigusele, siseriiklikule või välisriigi õigusele, peab tõendama selle olemasolu ja sisu, kuid kohus peaks püüdma omal algatusel saada vastavad teadmised. Kohus peab omal algatusel teadmised saama ka siis, kui ta peab tegema otsuse tava-, siseriikliku või välisriigi õiguse alusel ning ükski pool ei ole sellele tuginenud või kui vastaspool on tunnustanud selle olemasolu ja sisu või ei ole esitanud vastuväiteid. Kui kohus ei suuda kindlaks teha kohaldatava õiguse sisu, lähtub ta Portugali tavaõiguse eeskirjadest.
Jah, sellised normid on olemas.
Tõendamist ei vaja üldtuntud asjaolud, s.t üldsusele teada faktid.
Samuti ei vaja tõendamist sellised asjaolud, millest kohus on teadlik oma ametiülesannetest tulenevalt. Kui kohus tugineb neile asjaoludele, tuleb kohtuasja toimikule lisada dokumentaalsed tõendid nende asjaolude kohta.
Samuti ei pea eeldatud asjaolu tõendama pool, kellel on õiguslik eeldus (määratletud eespool).
Õigusliku eelduse võib ümber lükata vastupidist tõendavate tõendite esitamisega, välja arvatud juhul, kui see ei ole seadusega lubatud.
Kohus hindab tõendeid vabalt ning kohtunik teeb otsuse iga asjaoluga seoses oma siseveendumuse järgi.
Tõendite vaba hindamise põhimõtet ei kohaldata asjaolude suhtes, mille tõendamiseks on seaduses sätestatud spetsiaalne kord, või selliste asjaolude suhtes, mida on võimalik tõendada ainult dokumentidega või mis on täielikult tõendatud kas dokumentidega või kokkulepetega või poolte ülestunnistustega.
Kohus peab kaaluma kõiki tõendeid olenemata sellest, kas need on esitanud see pool, kellel lasub nende esitamise kohustus, ilma et see mõjutaks selliste sätete kohaldamist, millega tunnistatakse asjaolu tõendavad tõendid tähtsusetuks, kui neid ei ole esitanud teatav huvitatud isik.
Kui kaheldakse asjaolu tõesuses või tõendamiskohustuses, lahendatakse küsimus selle poole kahjuks, kes asjaolust kasu saaks.
Õigusaktide kohaselt on lubatud tõendeid koguda kohtuniku algatusel.
Kohtuniku ülesanne on – sealhulgas ex officio – teha kõik toimingud või näha ette kõikide selliste toimingute tegemine, mis on vajalikud tõe väljaselgitamiseks ja tõese vaidluse pidamiseks seoses asjaoludega, mis peaksid olema teada.
Kohtunik võib menetluse mis tahes etapis kutsuda menetlusosalisi isiklikult kohtusse andma ütlusi seoses asjaoludega, mis on asjaomase küsimuse seisukohast olulised.
Kohtu ülesanne on kas omal algatusel või poolte taotluse alusel küsida teavet, tehnilisi arvamusi, kavu, fotosid, jooniseid, esemeid või muid dokumente, mis on vajalikud tõe väljaselgitamiseks. Sellised taotlused võib esitada ametiasutustele, vaidluse pooltele või kolmandatele isikutele.
Kui kohus peab seda asjakohaseks, võib ta omal algatusel või mis tahes poole taotluse alusel uurida asju või küsitleda inimesi. Seda tehes tuleb tagada isiku era- ja pereelu puutumatus ja inimväärikus ning selle tegevuse eesmärk peaks olema selgitada mis tahes fakte, mis on asjaomase küsimuse seisukohast olulised. Kohus võib korraldada käike kohapeale või näha ette uuritavate sündmuste rekonstrueerimise, kui ta peab seda vajalikuks.
Kui kohtuasja menetlemise käigus on alust arvata, et isikul, keda ei ole tunnistajana kohtusse kutsutud, on teadmisi asjaolude kohta, mis on kohtuasjas õige otsuse tegemise seisukohast olulised, peaks kohtunik andma korralduse selle isiku kohtusse kutsumiseks, et asjaomane isik saaks anda ütlusi.
Kohtunik võib ex officio ette näha, et ütlusi peavad andma eksperdid.
Tõendid esitatakse üldjuhul koos hagiga. Hagiavalduse lõpus peab hageja esitama tunnistajate nimekirja ja taotlema muud liiki tõendite esitamist. Kui kostja vaidlustab hagi, peab ta esitama tunnistajate nimekirja koos oma vastusega ja taotlema muud liiki tõendite esitamist. Hagejal on lubatud muuta oma algset tõendite kogumist käsitlevat avaldust ning ta võib seda teha oma vastuses (kui see tuleb esitada) või kümne päeva jooksul pärast seda, kui teda on teavitatud kaitseargumentidest. Juhul kui kostja esitab vastuhagi ja hageja vastab sellele, on kostjal lubatud muuta oma algset tõendite kogumise avaldust kümne päeva jooksul pärast seda, kui teda on teavitatud hageja vastusest.
Üldjuhul kogutakse tõendeid viimasel kohtuistungil. Erandjuhtudel võidakse tõendeid esitada varasemas etapis. Tõenditeks võivad olla inimeste ütlused, eksperdi esitatavad tõendid või kohtuliku uurimise käigus saadud tõendid. Tõendite varasemaks esitamiseks peab eksisteerima põhjendatud kahtlus, et teatavatelt isikutelt tegeliku kohtuistungi raames ütluste saamine või teatavate asjaolude kindlakstegemine ekspertiisi või vaatluse abil võib olla võimatu või väga raske.
Pärast seda, kui eelistungil on vastu võetud tõendite kogumise avaldused (kusjuures neid võidakse seal muuta) – või kui seda ei kohaldata nõuetekohase määruse tegemisel –, määratakse pärast õigusesindajate ärakuulamist kindlaks viimane kohtuistung.
Tunnistajate nimekirja võib lisada või seda nimekirja võib muuta kuni 20 päeva enne viimase kohtuistungi toimumise kuupäeva ning teisele poolele antakse viie päeva jooksul teada, et nad saavad soovi korral seda võimalust kasutada.
Välja arvatud juhul, kui asjaoludest tulenevalt on põhjendatud õigustoimingute järjekorra muutmine kohtuniku poolt, algab viimasel kohtuistungil tõendite kogumine sellega, et pooled esitavad oma seisukohad.
Seejärel esitatakse audio- või videosalvestised, kui tõendid peaksid neid hõlmama.
Seejärel võivad esitada oma suulised selgitused eksperdid, kes on ühe poole või kohtu taotluse alusel istungile kutsutud. Siis küsitletakse tunnistajaid.
Pärast tõendite kogumist toimub väitlus kohtuasja asjaolude üle. Selle väitluse jooksul esitavad advokaadid järeldused (nii de facto kui ka de jure), mille nad on teinud esitatud tõendite põhjal, kusjuures igal advokaadil on võimalik sõna võtta vaid korra.
Viimase kohtuistungi lõppedes antakse kohtuasi kohtunikule, kes peab otsuse tegema 30 päeva jooksul. Kui kohus leiab, et tal ei ole piisavalt teavet, võib ta kohtusaali tagasi pöörduda, et küsitleda isikuid enda soovi järgi ja näha ette kahtluste kõrvaldamiseks vajalike toimingute tegemine.
Tõendite kogumise avalduse võib tagasi lükata siis, kui see on esitatud pärast selleks seaduses sätestatud tähtaja möödumist.
Isegi kui kõnealune avaldus on esitatud õigeaegselt, võib selle täielikult või osaliselt tagasi lükata järgmistel juhtudel: konkreetset liiki menetluse jaoks ette nähtud tunnistajate arv on ületatud (need tunnistajad, kes ei mahu ettenähtud arvu sisse, tuleb jätta küsitlemata); kohtunik leiab, et eksperditõendite kogumise avaldus ei ole asjakohane või et sellise avalduse eesmärk on menetlusega viivitada; isik, kes võiks ütlusi anda kohtuasja poolena, on kantud tunnistajate nimekirja; nõutakse menetlusosalise selliste avalduste esitamist, mis hõlmavad ebaausaid või kriminaalseid asjaolusid, millega seoses asjaomast poolt süüdistatakse; või menetlusosaliselt nõutakse ütluste andmist seoses asjaoludega, mis ei hõlma ülestunnistust. Muud vastuvõetamatud tõendid on tõendid, millega kaasneks riigi- või ametisaladuse rikkumine või riigiametnike konfidentsiaalsuskohustuse rikkumine, kusjuures sellise saladuse avaldamise keelu võib siiski seaduses sätestatud tingimustel tühistada.
Seejärel viib kohtunik viimase kohtuistungi ajal ja pärast seda, kui tunnistaja on andnud vande, läbi esialgse küsitlemise, millega soovitakse kindlaks teha tunnistaja isik ja tuvastada, kas ta on poolte sugulane, sõber või vaenlane, kas tunnistajal on kõnealuste pooltega mingit laadi sõltuvussuhe ning kas neil on kohtuasjaga seoses otseseid või kaudseid huve. Kui vastustest nähtub, et küsitletav isik ei sobi tunnistajaks või et ta ei ole sama isik, kes on tunnistajana nimekirja kantud, ei luba kohtunik tal ütlusi anda. Ütlusi saavad anda vaid need tunnistajad, kellel ei ole psüühikahäireid ning kes on füüsiliselt ja vaimselt võimelised andma tunnistajana ütlusi seoses tõendatavate asjaoludega. Kohtuniku ülesanne on anda hinnang tunnistajate nimekirja kantud isikute loomuomasele võimekusele, et hinnata nende ütluste vastuvõetavust ja usutavust.
Ütlused ei ole vastuvõetavad, kui leping peab seaduse või poolte vahelise kokkuleppe kohaselt olema kirjalik või kirjalikult kinnitatud. Ütlused ei ole vastuvõetavad ka juhul, kui asjaolu on täielikult tõendatud dokumentidega või muude täieliku tõendusjõuga vahenditega. Ütlused ei ole vastuvõetavad, kui need põhinevad mis tahes kokkuleppel, mis on vastuolus täielikku tõendusjõudu omavate autentsete või eradokumentide sisuga või täiendavad neid, sõltumata sellest, kas kokkulepe sõlmiti enne dokumendi koostamist, koostamise ajal või pärast seda.
Eksisteerivad järgmised tõendamisviisid:
a) dokumendid;
b) ülestunnistus;
c) menetlusosaliste avaldused;
d) eksperdiaruanded;
e) kohtulik vaatlus;
f) tunnistajate ütlused;
g) esemelised tõendid;
h) eeldused.
Tõendamisviiside tõhusus ei sõltu sellest, kas tõendid on suulised või kirjalikud.
Kohtu jaoks on siduvad vaid seadusest tuleneva eelneva tõendusjõuga tõendid vastavalt kehtestatud tingimustele ja piirangutele: autentne või eradokument, mille autentsus on kindlaks tehtud tunnustatud viisil (vt tsiviilseadustiku artiklid 362–387), ülestunnistus (vt tsiviilseadustiku artiklid 352–360) ja õiguslikud eeldused (tsiviilseadustiku artiklid 349–350).
Ülejäänud tõendite hindamisel lähtutakse vaid tõendite vaba hindamise põhimõttest, ilma et kohaldataks mis tahes muid põhimõtteid peale kogemuse käigus omandatud teadmiste, s.t üldiseid ja abstraktseid hinnanguid põhjusliku seose kohta. Tõendeid kaalutakse vastavalt seisukohtadele, mille kohtunik on kujundanud asjaolude põhjal, võttes arvesse nimetatud põhimõtteid.
Seaduse kohaselt on eri tõendamisviisidel tõepoolest erinev tõendusjõud.
Tõendite vaba hindamise põhimõte jäetakse kõrvale ja teatavad tõendusviisid on teiste suhtes ülimuslikud, kui seadusega on teatavale tõendusviisile antud konkreetne tähtsusaste või kui seadusega on ette nähtud, et õigusliku fakti olemasolu väljaselgitamiseks või asjaolu tõendamiseks tuleb läbida mõni konkreetne formaalsus. Negatiivse õigusliku tõendamisviisi puhul on kohtunikul seadusega keelatud kasutada otsuse tegemiseks teatavat liiki tõendeid.
Kohus hindab vabalt kõiki selliseid tõendeid, mis on saadud tunnistajatelt võetavate ütluste, ekspertide suuliste ütluste (üldjuhul küsitletakse eksperte alles viimasel kohtuistungil, kui see on vajalik suuliste selgituste andmiseks, sest nende uurimise tulemused on esitatud kirjalikes aruannetes), kohtuliku vaatluse, uurimisaruannete ja seaduse kohaselt erilist tähtsust mitteomavate dokumentide abil.
Tunnistaja ütluste tõendusjõudu kaalub kohtunik vabalt. Kuid tunnistaja ütlusi ei saa kasutada selleks, et asendada seaduse kohaselt nõutavat dokumenti või et esitada vastuargumente või täiendusi teatava dokumendi sisule.
Eksperdi vastustes esitatud tõendite tugevust hindab kohus vabalt ning sama kehtib ka kohtuliku vaatluse tulemuste suhtes.
Leitakse, et autentsed dokumendid (s.t dokumendid, mille on kirjalikult koostanud pädev riigiasutus või ametnik oma ametiülesannete täitmise käigus) tõendavad täielikult nii neid asjaolusid, millele neis dokumentides viidatakse ja millega seotud toimingud on asjaomased asutused või ametnikud läbi viinud, kui ka asjaolusid, mis neis dokumentides kinnitamist leiavad dokumendi koostanud organi arusaamise kohaselt (s.t sellised dokumendid kujutavad endast tõendeid, mida on võimalik ümber lükata ainult vastupidist tõendades). Kui isik tunnistab ja ei vaidlusta tema vastu esitatud dokumendil olevat allkirja või käekirja (või üksnes allkirja) või kui olenemata asjaolust, et dokumendil on tema allkiri ja see on koostatud tema käekirjas, väidab isik, et see dokument ei kuulu talle, või kui dokument tunnistatakse autentseks nii õiguslikult kui ka kohtulikult või kui eradokumendil olevat allkirja või dokumendi koostaja käekirja on tõestanud notar, siis võib sellist eradokumenti kasutada selle koostaja väiteid tõendava deklaratsioonina. See ei välista siiski võimalust esitada sellise dokumendiga seoses vastuväiteid või väita, et tegemist on võltsitud dokumendiga. Deklaratsioonis esitatud asjaolusid käsitatakse tõendatutena sel määral, mil need on vastuolus deklareeriva poole huvidega. Deklaratsiooni tuleb siiski vaadelda tervikuna. Notariaalselt tõestatud eradokumentidel on autentse dokumendiga samaväärne tõendusjõud, kuid nende dokumentidega ei ole võimalik asendada autentseid dokumente, kui seaduse kohaselt nõutakse just viimati nimetatud dokumentide esitamist.
Kirjalikul kohtulikul ülestunnistusel on täielik tõendusjõud ülestunnistaja vastu. Autentse või eradokumendina vormistatud kohtuväline ülestunnistus loetakse tõendatuks nende dokumentide suhtes kohaldatavatel tingimustel ning kui see tehti teisele poolele või nende esindajale, on sel täielik tõendusjõud.
Kohtuvälist ülestunnistust, mis ei ole vormistatud dokumendi kujul, ei saa tõendada tunnistajate ütlustega selliste kohtuasjade puhul, mille raames ei võimalda kohus tunnistajate küsitlemist. Kui ütluste andmine on lubatud, kaalub kohus nende tõendusjõudu vabalt.
Mittekirjalikku kohtulikku ülestunnistust ja kohtuvälist ülestunnistust, mis on tehtud kolmandale isikule või esitatud testamendis, kaalub kohus vabalt.
Ülestunnistust ei saa kasutada tõendina ülestunnistaja vastu järgmistel juhtudel: a) kui ülestunnistus on seaduse alusel ebapiisav või tugineb asjaoludele, mille tunnustamine või uurimine on seadusega keelatud; b) kui ülestunnistus tugineb asjaoludele, mis on seotud võõrandamatute õigustega; c) kui ülestunnistatud asjaolu esinemine on võimatu või kui seda asjaolu ilmselgelt ei esine.
Jah, Portugali õigussüsteemis on see nii.
Kui seadusega on nii ette nähtud, ei saa lepingut või teatava formaalsusastmega dokumenti asendada muud liiki tõenditega või teise dokumendiga, välja arvatud juhul, kui sellel muud liiki tõendil või teisel dokumendil on suurem tõendusjõud.
Kui seaduse kohaselt tuleb õigusliku asjaolu eksisteerimiseks või tõendamiseks viia läbi mis tahes spetsiaalne formaalsus, tuleb seda nõuet järgida.
Kõik isikud – olenemata sellest, kas nad on menetlusosalised või mitte – peavad tegema koostööd tõe väljaselgitamiseks. Nad peavad vastama neile esitatud küsimustele, nõustuma vajalike uurimistega, andma seda, mida neilt nõutakse, ning tegema toiminguid, mille kohta on otsus tehtud.
Järgmised tunnistajad võivad ütluste andmisest keelduda (välja arvatud lapse sünni või surma kindlakstegemisega seotud menetluste puhul):
ülenejad sugulased alanejaid sugulasi käsitlevates kohtuasjades ning lapsendajad lapsendatud lapsi hõlmavates kohtuasjades ning vastupidi;
äi või ämm kohtuasjades, mis hõlmavad nende väimeest või miniat ning vastupidi;
mis tahes abikaasa või eksabikaasa kohtuasjades, mille üks pool on tema abikaasa või eksabikaasa;
isik, kes on või on olnud ühe menetlusosalisega vabaabielus abieluga sarnastel tingimustel.
Kohtuniku ülesanne on teavitada eespool osutatud isikuid sellest, et neil on õigus keelduda ütluste andmisest.
Tunnistajad, kes on seotud ametisaladuse, riigisaladuse või riigiteenistujate tegevusest tuleneva saladuse hoidmise kohustusega, võivad seaduslikult keelduda andmast ütlusi seoses asjaoludega, mis on hõlmatud selle saladusega.
Vastavalt eelmisele küsimusele antud vastusele ei karistata ütluste andmisest keelduvaid isikuid ning neilt ei nõuta kohtuga koostöö tegemist, sest ütluste andmisest keeldumine on nende seaduslik õigus.
Jah, on isikuid, kellelt ei saa ütlusi võtta.
Need on isikud, kes ei ole võimelised andma ütlusi psüühilise haiguse tõttu ning kes ei ole füüsiliselt või vaimselt võimelised andma ütlusi tõestatavate asjaolude kohta.
Kohtuniku ülesanne on hinnata kohtusse ütlusi andma kutsutud isikute pädevust.
Tunnistajatena ei tohi ütlusi anda isikud, kes võivad anda ütlusi menetlusosalistena.
Tunnistajad annavad ütlusi viimasel kohtuistungil isiklikult või videokonverentsi vahendusel, välja arvatud järgmistel juhtudel:
kui tõendeid kogutakse varasemas etapis (seda võib teha, kui on alust arvata, et teatavatelt isikutelt võib ütluste saamine olla võimatu või väga raske);
tõendeid kogutakse Portugali konsulaadile saadetud õigusabitaotluste alusel;
tõendeid kogutakse isiku elukohas või teenistuskohas (eelisõigus, mis on antud vabariigi presidendile ja välisriigi diplomaatidele vastastikkuse põhimõttest lähtuvalt);
kui isikutel ei ole võimalik kohtusse ilmuda;
kui kasutatakse õigust anda ütlusi kirjalikult.
Tunnistajad peavad andma ütlusi nõuetekohasel viisil, esitades põhjused ja asjaolud, millel nende asjaoludega seotud teadmised põhinevad; teadmise aluseks olevad asjaolud esitatakse võimalikult üksikasjalikult ja need peavad olema põhjendatud.
Küsimusi esitab tunnistaja kutsunud poole advokaat. Teise poole advokaat võib ütlustega hõlmatud asjaoludega seoses esitada tunnistajale küsimusi eesmärgiga täiendada või selgitada tema ütlusi.
Kohtunik peab tagama, et advokaadid ei oleks tunnistajatega ebaviisakad ega esitaks küsimusi või väiteid, mis ei ole asjakohased või mis on suunavad, eksitavad või solvavad.
Küsitlemise ja ristküsitlemise viivad läbi poolte esindajad, ilma et see mõjutakse kohtuniku poolt teabe nõudmist või asjaolu, et kohtunik võib esitada küsimusi, mida ta peab tõe väljaselgitamiseks asjakohaseks.
Kohtunik viib küsitlemise läbi ise, kui see on vajalik selleks, et tagada tunnistaja enesevalitsemine või lõpetada sobimatu ristküsitlemine.
Enne seda, kui tunnistaja vastab talle esitatud küsimustele, on tal õigus tutvuda kohtuasja materjalidega, nõuda, et talle näidataks teatavaid kohtuasja osaks olevaid dokumente, või esitada dokumente eesmärgiga kinnitada oma ütlusi. Vastu võetakse ja toimikusse lisatakse vaid sellised dokumendid, mida vastav pool ei saanud esitada.
Kohus ei saa arvesse võtta ebaseaduslikult saadud tõendeid.
Jah. Lisaks eespool osutatud ütlustele, mida annavad menetlusosalised, on Portugali menetlusõigusega antud pooltele ka võimalus esitada avaldusi.
Menetlusosalised võivad tõepoolest kuni esimese astme kohtus suulise kohtuistungi alguseni taotleda luba esitada avaldusi seoses asjaoludega, millesse nad on isiklikult olnud kaasatud või mille kohta neil on vahetuid teadmisi.
Kohus kaalub poolte avaldusi vabalt, välja arvatud juhul, kui need avaldused hõlmavad ülestunnistusi.
Sellega seoses vt küsimusele nr 2.6 antud vastus.
Kohaldatavad õigusaktid
Viimati uuendatud: 23/03/2020

matches: kohus kohus Kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus kohus Kohus kohus Kohus kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus


Kõik asutusedAnija valdHaapsalu linnHaridus- ja TeadusministeeriumHarju MaavalitsusHarku ja Murru VanglaIda-Viru MaavalitsusJustiitsministeeriumJärva MaavalitsusJõgeva valdJõhvi valdKeila linnKeila valdKeskkonnaministeeriumKohla-Nõmme valdKohtla-Järve linnKohtla valdKohtutäituridKultuuriministeeriumKuressaare linnLääne-Viru MaavalitsusLääne MaavalitsusLühiajalised kinnipidamiskohadMajandus- ja kommunikatsiooniministeeriumNarva linnPaide linnPolitsei- ja PiirivalveametProkuratuurPärnu MaavalitsusPõllumajandusministeeriumRahandusministeeriumRapla MaavalitsusRiigikohus ja kohtudRiigikontrollSaare MaavalitsusSiseministeeriumSotsiaalkindlustusametSotsiaalministeeriumSotsiaalministeeriumi hallatav asutusTallinna VanglaTallinna linnTapa valdTartu MaavalitsusTartu VanglaTartu linnTööinspektsioonTüri valdValga MaavalitsusViimsi valdViljandi linnViru vanglaVälisministeeriumVõru Maavalitsus
201321.05.2013Arvamus Riigikohtule: riigilõivuseaduse § 56 lg 1 ja lisa 1 ja riigilõivuseaduse § 56 lg 1 ja 19 ning lisa 107.05.2013Ettepanek: perehüvitiste maksmine06.05.2013Arvamus Riigikohtule: kriminaalmenetluse alustamata jätmise vaidlustamine (3-4-1-10-13)22.04.2013Arvamus Riigikohtule: kuni 30.06.2012 kehtinud riigilõivuseaduse § 57 lg-d 1 ja 22 ning lisa 1 (3-2-1-27-13)17.04.2013Arvamus Riigikohtule: relvaseaduse § 41 lg 9 ja § 36 lg 1 p 6 põhiseaduspärasus16.04.2013Arvamus eelnõule: kriminaalmenetluse seadustiku jt seaduste muutmise eelnõu10.04.2013Arvamus Riigikohtule: kuni 30.06.2012 kehtinud riigilõivuseaduse § 57 lg 1 ja lisa 1 vastavus põhiseadusele (asi nr 3-4-1-9-13)10.04.2013Arvamus Riigikohtule: kuni 30.06.2012 kehtinud riigilõivuseaduse § 57 lg 1 ja lisa 1 vastavus põhiseadusele (asi nr 3-4-1-11-13)05.04.2013Soovitus: kinni peetavatele isikutele isiklike elektriseadmete väljastamine01.04.2013Soovitus: asenduskodus elavate laste põhiõiguste ja -vabaduste tagamine Lehed1
Näitan: 1-10 | Kokku: 345 | Näita kõiki Kiirviited


text:
EUROOPA KOHTU MÄÄRUS (kuues koda)
Eelotsusetaotlus – Euroopa Liidu põhiõiguste harta – Õigus tõhusale kohtulikule kaitsele – Juriidiline pretsedent – Vahekohus – Ilmselge vastuvõetamatus ja Euroopa Kohtu pädevuse puudumine – Euroopa Kohtu kodukorra artikli 53 lõige 2 ja artikkel 94
Kohtuasjas C‑185/19,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Tribunalul Arbitral de pe lângă Asociaţia de arbitraj de pe lângă Baroul Cluji (Cluji advokatuuri vahekohtute ühenduse vahekohus, Rumeenia) 12. veebruari 2019. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 25. veebruaril 2019, menetluses
koosseisus: koja president C. Toader, kohtunikud A. Rosas ja M. Safjan (ettekandja),
arvestades vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 53 lõikele 2 pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi põhistatud määrusega,
1 Eelotsusetaotlus käsitleb EL lepingu artikli 6 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklite 20 ja 47 tõlgendamist.
2 Taotlus on esitatud vaidluses, mille pooled on kaks Rumeenias tegutsevat advokaati KE ja LF ning milles vaieldakse KE avaldatud artikli suhtes LFi Facebooki lehel esitatud kommentaaride lubatavuse üle.
Rumeenia õigus
3 Rumeenia põhiseaduse artikli 30 lõikes 6 on ette nähtud:
„Sõnavabadust ei tohi kasutada vastuolus väärikuse, teiste isikute au, eraelu ja maine kaitsega.“
4 Tsiviilseadustiku artiklis 58 „Isikuõigused“ on sätestatud:
„(1) Igaühel on õigus elule, tervisele, kehalisele ja vaimsele puutumatusele, väärikusele, mainele, eraelu kaitsele ja sama liiki õigustele, mida on tunnustatud seadusega.
(2) Neid õigusi ei ole võimalik teistele üle kanda.“
5 Tsiviilseadustiku artiklis 72 „Õigus väärikusele“ on ette nähtud:
„(1) Igaühel on õigus oma väärikuse kaitsele.
(2) Keelatud on igasugune isiku au ja hea nime riivamine ilma tema nõusolekuta või artiklis 75 ette nähtud piire rikkudes.“
6 Tsiviilseadustiku artikli 252 „Isikukaitse“ kohaselt:
„Igal füüsilisel isikul on õigus sellele, et kaitstakse inimeseks olemisega kaasnevaid väärtusi, milleks on elu, tervis, kehaline ja vaimne puutumatus, väärikus, eraelu isiklikkus, südametunnistusevabadus ning vabadus tegeleda teaduse, kunsti, kirjanduse ja tehnikaga.“
7 Tsiviilseadustiku artiklis 253 „Õiguskaitsevahendid“ on sätestatud:
„(1) Füüsiline isik, kelle mittevaralisi õigusi on rikutud või riivatud, võib igal ajal pöörduda kohtu poole:
a) õigusvastaste tegude toimepanemise keelamiseks, kui neid võidakse kohe toime panna;
b) rikkumise peatamiseks ja selle keelamiseks tulevikus, kui see on jätkuv;
c) toimepandud tegude õigusvastasuse tuvastamiseks, kui selle tekitatud tagajärjed on kestvad.
(2) Erinevalt lõike 1 sätetest ei või kohus juhul, kui rikutud on mittevaralisi õigusi sõnavabaduse kasutamisel, võtta muid kui lõike 1 punktides b ja c ette nähtud meetmeid.
(3) Ka võib kannatanu sellise õigusrikkumise puhul taotleda, et kohus kohaldaks teo toimepanija suhtes meedet, mida kohus peab vajalikuks, et võimaldada rikkumiseelse õigusliku olukorra taastamist, ning milleks võib olla:
a) teo toimepanija kohustamine avaldada temalt kulude väljamõistmise kohtuotsus;
b) igasugune muu meede, mis on vajalik õigusvastase teo toimepanemise lõpetamiseks või tekitatud kahju hüvitamiseks.
(4) Samuti võib kannatanu taotleda kahjuhüvitist või olenevalt asjaoludest talle tekitatud sellise kahju, sealhulgas mittevaralise kahju, rahalist heastamist, mis on omistatav õigusvastase teo toimepanijale. Sellisel juhul kohaldatakse kaebuse esitamise õiguse suhtes aegumist.“
8 Tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikli 6 „Õigus õiglasele kohtumenetlusele mõistliku ja ettenähtava aja jooksul“:
„(1) Igaühel on õigus enda kohtuasja õiglasele arutamisele mõistliku ja ettenähtava aja jooksul sõltumatus ja erapooletus, seaduse alusel moodustatud kohtus. Selleks peab kohus võtma kõik seaduses lubatud meetmed ja tagama asja kiire arutamise konkreetses kohtuastmes.
(2) Lõike 1 sätteid kohaldatakse mutatis mutandis täitemenetlusele.“
9 KE ja LF on Cluji (Rumeenia) advokatuuri liikmed. KE selgitab, et 22. veebruaril 2018 avaldas Jurnalul Baroului Cluj (Cluji advokatuuri ajaleht), mis on selle advokatuuri advokaatide kutseühenduse ajaleht, tema artikli „Exercitarea dreptului la apărare prin declarații conținând afirmații necorespunzătoare adevărului în fața organelor judiciare“ („Kaitseõiguste teostamine kohtus selliste seisukohtade abil, milles sisalduvad väited ei vasta tõele“).
10 KE märgib, et LF, kes on selle ajalehe peatoimetaja, ei esitanud selle teadusliku artikli avaldamisele mingeid vastuväiteid, kuid pärast avaldamist kritiseeris ta KEd põhjendamatult eelkõige enda Facebooki lehel; kriitika täpset sisu ei ole eelotsusetaotluses toodud.
11 KE arvates ei kuulu sellised seisukohad kuidagi sõnavabadusega hõlmatud kriitika alla.
12 KE pöördus 28. jaanuaril 2019 kaebusega LFi vastu Tribunalul Arbitral de pe lângă Asociația de arbitraj de pe lângă Baroul Cluji (Cluji advokatuuri vahekohtute ühenduse vahekohus, Rumeenia). KE palus sellel vahekohtul:
– tunnustada LFi Facebooki kontol 7. jaanuaril 2019 avaldatu õigusvastasust ja
– kohustada LFi tsiviilseadustiku artikli 253 lõike 3 punktide a ja b alusel avaldama kohtulahendi enda Facebooki lehel ja jätma selle sinna vähemalt sama pikaks ajaks, kui sellel lehel oli avaldatud õigusvastane tekst.
13 LF palub Tribunalul Arbitral de pe lângă Asociația de arbitraj de pe lângă Baroul Clujil (Cluji advokatuuri vahekohtute ühenduse vahekohus) esitada Euroopa Kohtule eelotsuse küsimuse.
14 Vahekohus leiab, et esiteks peavad Rumeenia kohtud lahendama kõik poolte taotlused ja õiguskaitsevahendid ning järelikult ka käsitlema Euroopa Kohtusse pöördumise taotlust, ning teiseks on nad seotud juriidilise pretsedendiga, mis tähendab, et vahekohus ei saa vastu võtta asjas tähtsust omavast juriidilisest pretsedendist erinevat otsust, kui ta ei tuvasta asjaomaste õigusnormidega veelgi rohkem kooskõlas olevat kohaldamise võimalust.
15 Nendel asjaoludel otsustas Tribunalul Arbitral de pe lângă Asociația de arbitraj de pe lângă Baroul Cluj (Cluji advokatuuri vahekohtute ühenduse vahekohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [EL] lepingu sätteid ja eelkõige selle artikli 6 lõiget 1, mille kohaselt tunnustab [Euroopa] Liit […] hartas sätestatud õigusi, vabadusi ja põhimõtteid, millel on aluslepingutega võrreldes samaväärne õigusjõud, ning harta sätteid, eelkõige selle artiklit 20, mille järgi on kõik seaduse ees võrdsed, ja artiklit 47, milles on ette nähtud, et igaühel on õigus õiglasele asja arutamisele, tuleb tõlgendada nii, et Rumeenia kohus peab:
– lahendama kõik poolte taotlused ja õiguskaitsevahendid, kontrollides neid tõhusalt, pooltel on õigus saada konkreetne ja selge vastus väidetele, mis on vaidlusaluse kohtuasja lahendamisel otsustavad, ja
– lähtuma sellest, et juriidiline pretsedent, mille puhul on tegemist sama kohtu või mõne muu Rumeenia kohtu jõustunud otsusega, on siduv kohtuasjas, milles asja arutav riigisisene kohus leiab, et seda pretsedenti tuleb kohaldada ja asub seisukohale, et kohtuasjad on „õiguslikult sarnased“, ning see siduvus tähendab, et kohus, mis tuvastab sellise „õigusliku sarnasuse“, võib teha teistsuguse lahendi ainult siis, kui ta põhjendab seda seadusega veelgi rohkem kooskõlas oleva kohaldamisega?“
Eelotsusetaotluse vastuvõetavus ja Euroopa Kohtu pädevus
16 Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 53 lõikele 2 võib Euroopa Kohus juhul, kui ta ei ole ilmselgelt pädev hagi läbi vaatama või kui hagi on ilmselgelt vastuvõetamatu, pärast kohtujuristi ärakuulamist ja ilma menetlust jätkamata lahendada kohtuasja põhistatud määrusega.
17 Käesolevas kohtuasjas tuleb seda sätet kohaldada.
18 Selle kohta tuleb märkida, et eelotsusetaotlus on kodukorra artikli 94 punkti c järgi ilmselgelt vastuvõetamatu, sest selles toodud selgitus ei võimalda asuda seisukohale, et see on vastuvõetav tulenevalt tingimusest, et tegemist peab olema „kohtuga“ ELTL artikli 267 tähenduses. Nimelt ei ole Tribunalul Arbitral de pe lângă Asociația de arbitraj de pe lângă Baroul Cluj (Cluji advokatuuri vahekohtute ühenduse vahekohus) esitanud ühtegi tõendit selle kohta, et ta on kohus.
19 Kuna riigisisestest õigusnormidest ei nähtu, et sellele vahekohtule kaebuse esitamine oleks ainus võimalus põhiasja vaidluse lahendamiseks ja pooltel ei ole võimalik tavakohtute poole pöörduda, oleks see vahekohus pidanud esitama põhjused, miks oli tema poole pöördumine käesoleval juhul kohustuslik. Ka ei ole eelotsusetaotluses viidatud tsiviilkohtumenetluse seadustiku sätetele, mis reguleerivad vahekohtu menetlust. Järelikult tuleb asuda seisukohale, et eelotsusetaotlus on ilmselgelt vastuvõetamatu.
20 Mis puudutab Euroopa Kohtu pädevust tõlgendada teatavaid harta sätteid, siis selle kohta tuleb veel lisada, et isegi kui eelotsusetaotlus oleks vastuvõetav, ei sisalda see konkreetseid selgitusi, mille põhjal saaks asuda seisukohale, et põhimenetluse ese puudutab liidu muu õigusnormi kui harta sätte tõlgendamist või kohaldamist.
21 Nimelt on eelotsuse küsimus tekkinud vaidluses kahe eraõigusliku isiku vahel seoses nõudega tunnustada Facebooki lehel avaldatu ebaseaduslikkust. Selles kontekstis soovib Tribunalul Arbitral de pe lângă Asociația de arbitraj de pe lângă Baroul Cluj (Cluji advokatuuri vahekohtute ühenduse vahekohus) kohaldada EL lepingu artikli 6 lõiget 1 ning harta artikleid 20 ja 47, et hinnata teatavaid menetluslikke kohustusi.
22 Harta artikli 51 lõike 1 kohaselt on aga selle sätted liikmesriikidele ette nähtud üksnes liidu õiguse kohaldamise korral. Nimelt laienevad Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika järgi liidu õiguskorras tagatud põhiõigused kõigile liidu õigusega reguleeritud olukordadele ja mitte väljapoole niisuguseid olukordi (26. veebruari 2013. aasta kohtuotsus Åkerberg Fransson, C‑617/10, EU:C:2013:105, punkt 19, ja 11. jaanuari 2017. aasta kohtumäärus Boudjellal, C‑508/16, ei avaldata, EU:C:2017:6, punkt 17).
23 Sellises olukorras tuleb Euroopa Kohtu kodukorra artikli 53 lõikele 2 tuginedes nentida, et Tribunalul Arbitral de pe lângă Asociația de arbitraj de pe lângă Baroul Cluji (Cluji advokatuuri vahekohtute ühenduse vahekohus) 12. veebruari 2019. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus on ilmselgelt vastuvõetamatu ja et Euroopa Kohus ei ole igal juhul ilmselgelt pädev seda taotlust läbi vaatama.
24 Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus.
Tribunalul Arbitral de pe lângă Asociația de arbitraj de pe lângă Baroul Cluji (Cluji advokatuuri vahekohtute ühenduse vahekohus, Rumeenia) 12. veebruari 2019. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus on ilmselgelt vastuvõetamatu ja Euroopa Liidu Kohus ei ole igal juhul ilmselgelt pädev seda taotlust läbi vaatama.
* Kohtumenetluse keel: rumeenia.

matches: kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus Kohus


Vallaeelarve koostamise, vastuvõtmise ja täitmise kord – Riigi Teataja
Vallaeelarve koostamise, vastuvõtmise ja täitmise kord
Vallaeelarve koostamise, vastuvõtmise ja täitmise kord - sisukord
§ 2 Korras kasutatavad mõisted
§ 4 Eelarve tulud ja kulud
§ 5 Eelarve põhitegevuse tulude eelarveosa
§ 6 Eelarve põhitegevuse kulude eelarveosa
§ 7 Eelarve investeerimistegevuse eelarveosa
§ 8 Eelarve finantseerimistegevuse eelarveosa
§ 9 Eelarve likviidsete varade muutuse eelarveosa
§ 10 Eelarve tasakaal, ülejääk ja puudujääk
§ 11 Eelarve koostamine
§ 14 Eelarve muutmine, lisaeelarve
6 RESERVFONDI KASUTAMISE KORD
§ 15 Eelarves reservfondi moodustamine
§ 16 Reservfondist raha eraldamise kord
§ 17 Reservfondi kasutamine
§ 18 Reservfondi kasutamise aruandlus
7 EELARVE TÄITMISE ARVESTUS JA ARUANDLUS
§ 19 Eelarve täitmise arvestus ja aruandlus
RT IV, 13.02.2013, 29
Vastu võetud 30.03.2012 nr 5
Määrus kehtestatakse „Kohaliku omavalitsuse üksuse finantsjuhtimise seaduse“ § 5 lõike 7, § 21 lõike 1 alusel.
(1) Käesolev kord sätestab Meremäe valla eelarve (edaspidi eelarve) ülesehituse, eelarve koostamise, vastuvõtmise, muutmise ja täitmise korra (edaspidi kord).
(2) Kord on täitmiseks kohustuslik valla ametiasutusele ja valla ametiasutuse hallatavatele asutustele (edaspidi asutus).
§ 2. Korras kasutatavad mõisted
1) valla kinnitatud eelarve - volikogu poolt eelarveaastaks kinnitatud esimene eelarve;
2) valla täpsustatud eelarve - eelarveaasta jooksul eelarve muutmistega korrigeeritud kinnitatud eelarve;
3) alaeelarve - valla kinnitatud eelarve baasil asutuse tegevuskulude jaotus artiklite lõikes;
4) finantsvarad - hoiused ja muud taolised varad;
5) kohustused - võetud laenud ja muud taolised kohustused;
6) artikkel - tulude ja kulude jaotus riigieelarve klassifikaatori alusel;
7) tegevuskulud - käesoleva korra mõttes asutuse ülalpidamiskuludeks ja temale igapäevaste ülesannete täitmiseks eraldatud vahendid (v.a. personalikulud ja halduskulud);
8) personalikulud - töötasud ja töötasuga kaasnevad maksud;
9) projekt - riigi, avalik-õigusliku juriidilise isiku, eraõigusliku juriidilise isiku või füüsilise isiku poolt ellukutsutud tegevuste kogum tulemuste saavutamiseks, mille realiseerimine on seotud tähtajalise ja rahalise piiranguga ning mille kulud kaetakse täielikult või osaliselt eespool nimetatud isikute poolt.
(4) Eelarve eelnõu, vastuvõetud eelarve, eelarve muudatused ja lisaeelarved ning majandusaasta aruanne avaldatakse valla põhimääruses sätestatud korras.
§ 4. Eelarve tulud ja kulud
(1) Eelarves kavandatakse majandustehingud selles perioodis, millal planeeritakse nendega seotud raha laekumine või väljamaksmine.
(2) Likviidsete varadena käsitatakse raha ja pangakontodel olevaid vahendeid ning rahaturu- ja intressifondide aktsiaid ja osakuid ning soetatud võlakirju.
§ 11. Eelarve koostamine
(1) Eelarve eelnõu koostamist korraldab Meremäe Vallavalitsus (edaspidi vallavalitsus).
(2) Eelarve liigendub alaeelarveteks. Alaeelarvete koostamiseks määrab eelarveprojekti mahu vallavalitsus ilma investeeringuteta põhivarasse ja kapitaalremonti ning esitab kontrollarvud vallaasutuste juhtidele 1. novembriks. Asutused esitavad eelarveprojekti vallavalitsusele 15. novembriks.
(3) Laekunud ettepanekuid analüüsides koostab vallavalitsus tasakaalustatud eelarve projekti vallavolikogule lugemiseks hiljemalt 01.detsembriks. Eelarve eelnõule lisatakse seletuskiri eelmise eelarveaasta tegelike, käesolevaks aastaks määratud ja eelseisvaks eelarveaastaks kavandatud tulude-kulude ja finantseerimistehingute kohta vastavalt nende liigendustele ning andmed ületulevate (enne eelarveaasta algust alustatud) ja üleminevate (pärast eelarveaasta lõppu lõpetatavate) ehitiste, ürituste ja võetud laenude, varaliste kohustuste, sh kapitaliliisingute ja kasutusrentide kohta.
(4) Vallavalitsus avalikustab eelarve projekti hiljemalt ühe nädala jooksul raamatukogus, valla kantseleis ja koduleheküljel.
(5) Pärast eelarve eelnõu esimest lugemist saab volikogule esitada muudatusettepanekuid, mida menetleb vallavolikogu eelarve- ja majanduskomisjon, kes kuulab ära ka vallavalitsuse seisukoha muudatusettepanekute osas. Muudatusettepanekuid võivad esitada volikogu liikmed ja vallavalitsus. Ettepanekuid eelarve projekti muutmise osas on õigusteha volikogule kahe nädala jooksul alates eelarve projekti esimesest lugemisest.
(6) Eelarve eelnõu võib vastu võtta teisel lugemisel. Muudatusettepanekute esitamine ja menetlemine toimub samas korras kui peale esimest lugemist.
(7) Eelarve projekti lõpliku redaktsiooni menetlemist võib volikogus vajadusel jätkata ka kolmandal lugemisel.
(1) Eelarve võtab vastu vallavolikogu seaduses ja teistes õigusaktides sätestatud korras.
(3) Kui eelarve ei ole eelarveaasta alguseks vastu võetud, võib vallavalitsus kuni eelarve vastuvõtmiseni teha kulutusi 1/12 lõppenud eelarveaastaks ettenähtud kulutustest kuus.
(4) Kulusid, mis eelmise aasta eelarves puudusid, kuid mille tegemine alanud eelarveaastal tuleneb seadusest, võib valitsus teha volikogu heakskiidul.
(1) Eelarve täitmine on tulude kogumine, kulude ja finantseerimistehingute tegemine ning arvestuse pidamine nende üle. Eelarve täitmist korraldab vallavalitsus.
(2) Tegevuskulude ja personalikulude eelarved kuluartiklite lõikes kinnitab vallavalitsus hallatavate asutuste, struktuurüksuste jm lõikes kahe nädala jooksul pärast eelarve vastuvõtmist volikogus.
(3) Eelarvet täidetakse vastavalt tulude ja kulude loendile. Eelarves määratud eelarvelisi vahendeid võib kasutada üksnes ettenähtud otstarbeks.
(4) Reservfondi kasutab vallavalitsus ettenägematute kulude katmiseks vallavalitsuse korralduse alusel.
(5) Eelarve aasta jooksul elluviidavate projektide oma- ja/või kaasfinantseering kaetakse selleks eelarves ettenähtud vahendite arvelt, kandes vastavad summad vallavalitsuse määruse alusel projekti elluviiva asutuse eelarvesse.
(6) Eelarveaasta lõpuks kasutamata jäänud assigneeringute sulgemise otsustab vallavolikogu.
(7) Eelarveaastal laekumata jäänud tulud loetakse selle eelarveaasta tuluks, millal nad laekuvad.
§ 14. Eelarve muutmine, lisaeelarve
(1) Eelarveaastal sihtotstarbeliselt laekunud tulud (õppetasud, sponsorite annetused, sihtsummad ministeeriumidelt, fondidest jm) võib vallavalitsuse määrusega lülitada eelarvesse nii tuludes kui kuludes jooksvalt, kohustusega edastada volikogule informatsioon nendest üks kord kvartalis.
(2) Muudatuste tegemiseks volikogu poolt kinnitatud eelarves või vallavalitsuse poolt kinnitatud kuluartiklite lõikes esitatakse taotlus vallavalitsusele, kes kontrollib muudatuste vajalikkust. Muudatuste põhjendatuse korral vormistab vallavalitsus eelarve muutmise eelnõu ja esitab selle volikogule vastuvõtmiseks. Kui muudatus ei tingi volikogu poolt kinnitatud eelarve muutmist, vormistatakse muudatus vallavalitsuse määrusega.
(3) Vallavalitsuse hallatavate asutuste vahelisi eelarvemuudatusi võib teha ainult volikogu loal.
(4) Täiendavate tulude ilmnemisel või kulude tegemiseks, milleks ei ole eelarves assigneeringuid määratud või mille tegemiseks määratud assigneeringutest ei jätku, võib vallavalitsus esitada volikogule lisaeelarve eelnõu.
6. peatükk RESERVFONDI KASUTAMISE KORD
§ 15. Eelarves reservfondi moodustamine
(1) Meremäe valla eelarve reservfond moodustatakse igal eelarveaastal eelarve kulu koosseisus.
(2) Reservfondi suuruse määrab Meremäe Vallavolikogu vallaeelarve vastuvõtmisel.
§ 16. Reservfondist raha eraldamise kord
(1) Reservfondi võib üldjuhul kasutada ühekordse kulu katmiseks, mida eelarve koostamise käigus ei olnud võimalik ette näha ja eelarvesse planeerida.
(2) Reservfondist eraldatakse raha eelkõige:
1) kriisiolukordade ja õnnetusjuhtumite ennetamiseks ja tagajärgede likvideerimiseks vajaliku kulu katmiseks;
2) valla asutustele ühekordsete ülevallaliste, piirkondliku tähtsusega, üleriigiliste ürituste korraldamise toetamiseks või kaasfinantseerimiseks ning üritustel osalemisega seotud kulu katmiseks;
3) kuluks, mille katmiseks ei ole vallaeelarvesse raha planeeritud, kuid mis on vajalik valla asutuse tegevuse korraldamiseks;
4) kulu katmiseks, mis on vallaeelarvesse planeeritud, kuid tegelik kulu on planeeritust suurem ja kulu ületamine on põhjendatud;
5) projektide omaosaluste katmiseks investeeringute teostamisel, vara soetamisel, ürituste korraldamisel ning muude esitatud projektide rahastamistaotluste rahuldamisel Meremäe valla ning Meremäe vallas tegutsevate mittetulundusühingute kaasfinantseerimise kohustuste täitmisel;
6) koondamishüvitiste maksmiseks juhul, kui eelarve koostamisel ei olnud võimalik ette näha asutuse likvideerimist või töötajate koosseisu muutmist või kui asutuse eelarves ei olnud selleks piisavalt vahendeid.
§ 17. Reservfondi kasutamine
(2) Raha eraldamine reservfondist vormistatakse vallavalitsuse korraldusega.
§ 18. Reservfondi kasutamise aruandlus
Vallavalitsus esitab vallavolikogule aruande reservfondi kasutamise kohta koos eelarve täitmise aruandega, samuti vallavolikogu igakordsel nõudmisel.
7. peatükk EELARVE TÄITMISE ARVESTUS JA ARUANDLUS
§ 19. Eelarve täitmise arvestus ja aruandlus
(1) Eelarve täitmise arvestust ja majandusaasta aruandlust peetakse vastavalt raamatupidamise seadusele, kohaliku omavalitsuse üksuse finantsjuhtimise seadusele, riigi raamatupidamise üldeeskirjale ja kehtivatele raamatupidamisstandarditele.
(2) Eelarve täitmisel ja aruandluses kasutatakse samu finantsarvestuse põhimõtteid, millest lähtudes eelarve koostati.
(3) Volikogu revisjonikomisjon kontrollib enne majandusaasta aruande kinnitamist tulude laekumist ja arvelevõtmist ning kulude vastavust valla eelarvele.
(4) Volikogule kinnitamiseks esitatavale majandusaasta aruandele peab olema lisatud volikogu poolt määratud audiitori arvamus aruande kohta.
(5) Vallavalitsuse esitatud ning revisjonikomisjoni poolt läbi vaadatud majandusaasta aruande kinnitab volikogu.
Meremäe Vallavolikogu 23.10.2003 määrus nr 23 „Meremäe valla eelarve koostamise, vastuvõtmise, muutmise ja täitmise kord” tunnistatakse kehtetuks.
Määrus jõustub 02. aprillil 2012. a.


3-2-1-131-09 Riigikohus 17.11.2009
TsMS § 639 lg 1
TsMS § 639 lg-t 1 ja § 663 lg 1 teist lauset koostoimes tõlgendades tulnuks ringkonnakohtul kontrollida määruskaebuse maakohtusse saabumise aega. Kui hageja täitis määruskaebuse esitamisel menetlusseadustikus sätestatud nõuded, ei tohi maakohtu tegematajätmise tõttu jääda tema määruskaebus apellatsioonimenetluses läbi vaatamata.
Elektronpostiga esitatud apellatsioonkaebuse saabumisel ringkonnakohtusse loetakse apellatsioonkaebus esitatuks tähtaegselt, kui see on esitatud kuni apellatsioonitähtaja viimase päeva kella 24.00-ni (TsMS § 32 lg 2). Oluline on see, et kirjaliku dokumendi originaal tuleb esitada kohtusse viivitamata pärast elektronkirja saabumist kuni asja arutamiseni kohtuistungil või kirjalikus menetluses antud dokumentide esitamise tähtaja jooksul (TsMS § 335 lg 1).
Kirjaliku avalduse või kaebuse esitamiseks antud tähtajast kinnipidamiseks piisab, kui avaldus on saadetud kohtule tähtaja sees. Oluline on see, et kirjaliku dokumendi originaal tuleb esitada kohtusse viivitamata pärast elektronkirja saabumist kuni asja arutamiseni kohtuistungil või kirjalikus menetluses antud dokumentide esitamise tähtaja jooksul (TsMS § 335 lg 1). Kui hageja esitas määruskaebuse elektronpostiga, pidi maakohus toimikusse lisama ka elektronpostiga saabunud määruskaebuse väljatrüki ja selle edastanud elektronkirja.