text:
3-4-1-25-09 Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 15. detsembri 2009. a kohtuotsus Tallinna Ringkonnakohtu taotluses tunnistada põhiseadusega vastuolus olevaks tsiviilkohtumenetluse seadustiku § 131 lg-d 2 ja 3 koosmõjus riigilõivuseaduse lisa 1 sättega, mis näeb ette kohustuse tasuda tsiviilasjalt hinnaga kuni 1 000 000 krooni 75 000 krooni riigilõivu – Riigi Teataja
3-4-1-25-09 Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 15. detsembri 2009. a kohtuotsus Tallinna Ringkonnakohtu taotluses tunnistada põhiseadusega vastuolus olevaks tsiviilkohtumenetluse seadustiku § 131 lg-d 2 ja 3 koosmõjus riigilõivuseaduse lisa 1 sättega, mis näeb ette kohustuse tasuda tsiviilasjalt hinnaga kuni 1 000 000 krooni 75 000 krooni riigilõivu
RT III 2009, 60, 440
Kohtuasja number 3-4-1-25-09
Otsuse kuupäev 15. detsember 2009
Kohtukoosseis Eesistuja Märt Rask, liikmed Jüri Ilvest, Peeter Jerofejev, Henn Jõks, Harri Salmann
Kohtuasi Tallinna Ringkonnakohtu taotlus tunnistada põhiseadusega vastuolus olevaks tsiviilkohtumenetluse seadustiku § 131 lg-d 2 ja 3 koosmõjus riigilõivuseaduse lisa 1 sättega, mis näeb ette kohustuse tasuda tsiviilasjalt hinnaga kuni 1 000 000 krooni 75 000 krooni riigilõivu
Menetluse alus Tallinna Ringkonnakohtu 5. oktoobri 2009. aasta määrus tsiviilasjas nr 2-09-947
Tunnistada tsiviilkohtumenetluse seadustiku § 131 lg 2 ja lg 3 (ulatuses, milles § 131 lg-s 3 on sätestatud viide § 131 lg-le 2) ning riigilõivuseaduse lisa 1 põhiseadusega vastuolus olevaks ja kehtetuks osas, milles nähakse ette kohustus tasuda hooneühistu üldkoosoleku otsuse tühisuse tunnustamise hagilt riigilõivu 75 000 krooni.
1. Tallinna Ringkonnakohtu 5. oktoobri 2009. a määruse kohaselt esitasid Vladimir Gavrilov ja Leonid Bolmat (edaspidi hagejad) 9. jaanuaril 2009 Harju Maakohtule hagi hooneühistu Sadam (edaspidi kostja) vastu kostja üldkoosoleku otsuste tühisuse tunnustamiseks.
2. Harju Maakohus tegi 20. veebruaril 2009 määruse, milles märkis, et kuna kostja netovara suurus on üle 22 308 000 krooni, siis on tsiviilkohtumenetluse seadustiku (TsMS) § 131 lg 2 kohane hagihind 2 230 800 krooni. Seega tuleb sama paragrahvi lg 3 alusel hagihinnaks määrata 1 000 000 krooni, millele vastab riigilõiv 75 000 krooni. Hagejate taotluse vabastada nad menetlusabi korras riigilõivu tasumisest jättis maakohus sama määrusega rahuldamata.
3. Harju Maakohus keeldus 30. märtsi 2009. a määrusega hagi menetlusse võtmast. Määruse kohaselt on puuduste kõrvaldamiseks antud tähtaeg möödunud, kuid puudus on kõrvaldamata. Seaduses ettenähtud riigilõiv on tasumata.
4. Hagejad esitasid Harju Maakohtu 30. märtsi 2009. a määruse peale määruskaebuse Tallinna Ringkonnakohtule, milles palusid maakohtu määruse tühistada.
5. Tallinna Ringkonnakohus rahuldas 5. oktoobri 2009. a määrusega määruskaebuse osaliselt ja saatis hagiavalduse maakohtule menetlusse võtmise uueks otsustamiseks. Ringkonnakohus leidis, et tsiviilkohtumenetluse seadustiku § 131 lg-d 2 ja 3 koosmõjus riigilõivuseaduse (RLS) lisa 1 sättega, mis näeb ette kohustuse tasuda tsiviilasjalt hinnaga kuni 1 000 000 krooni 75 000 krooni riigilõivu tuleb tunnistada põhiseadusega (PS) vastuolus olevaks ja jätta kohaldamata, ning algatas sellega põhiseaduslikkuse järelevalve menetluse.
6. Tallinna Ringkonnakohus leidis, et maakohus on hagi õigesti käsitanud juriidilise isiku organi otsuste tühisuse tunnustamise hagina, mille puhul tsiviilasja hind määratakse TsMS § 131 lg-te 2 ja 3 järgi. Samuti leidis maakohus õigesti, et vaidlusalusel juhul on tsiviilasja hinnaks TsMS § 131 lg 3 kohaselt 1 000 000 krooni ning et kooskõlas kehtiva RLS lisaga 1 tuleb niisuguselt nõudelt tasuda lõivu 75 000 krooni. Vaidlust ei ole ka selle üle, et seaduses sätestatud ulatuses ei ole riigilõivu tasutud. Niisugusel juhul annab TsMS § 3401 lg 2 kohtule aluse jätta hagiavaldus menetlusse võtmata. Seega toimis maakohus hagejate esitatud hagiavaldust menetlusse võtmata jättes kehtivate seaduste kohaselt.
7. Ringkonnakohus aga otsustas, et TsMS § 131 lg-d 2 ja 3 koosmõjus RLS lisa 1 sättega, milles nähakse ette tsiviilasjalt hinnaga kuni 1 000 000 krooni 75 000 krooni suuruse riigilõivu tasumine, ei ole kooskõlas PS-ga ja tuleb jätta kohaldamata.
Ringkonnakohus leidis, et riigilõiv, mida hagejad peavad tasuma vaidluses hooneühistu otsuste kehtivuse üle TsMS § 131 lg-te 2 ja 3 ning RLS lisas 1 sätestatud 1 000 000 krooniselt nõudelt tasuda tuleva määra järgi, on ebaproportsionaalne menetlusökonoomia eesmärgiga, mille saavutamiseks on riigilõivumäärad kehtestatud. Menetlusökonoomia taotlemise eesmärgiks ei saa olla välistada täielikult mingit liiki kohtuvaidlused, ebamõistlikult suure riigilõivu puhul saavutatakse aga just see õigustamatu eesmärk. Kui hooneühistu liige peab tasuma sama ühistu üldkoosoleku otsuste vaidlustamisel riigilõivuna 75 000 krooni, siis on tema võimalust neid otsuseid kohtus vaidlustada ebaproportsionaalselt kitsendatud olenemata sellest, kas konkreetsel isikul oleks õigus riigilõivu tasumisel menetlusabi saada, sest sedavõrd suure – riigi keskmist palka mitmeid kordi ületava – lõivu nõudmine ei ole juba iseenesest eesmärgipärane ja mõistlik, eriti arvestades vaidluse sisu. Nii on sellise hagi eesmärgiks eelkõige tagada ühistu otsuste seaduslikkus ja seega kaitsta kõigi ühistu liikmete huve; hooneühistu üldkoosoleku otsust vaidlustades ei järgi ühistu liikmed tingimata mingit vahetut isiklikku huvi. Vaidlusalusele nõudele kehtestatud riigilõivu proportsionaalsuse hindamisel ei oleks põhjendatud arvestada konkreetse isiku õigusega menetlusabi saada ka sellest tulenevalt, et isegi kui sellele isikule antaks vaidluses menetlusabi, tuleks tal vaidluse kaotamise korral riigilõiv, mille tasumisest ta hagi esitamisel oli vabastatud, riigile siiski hüvitada (TsMS § 190 lg-d 4 ja 5). Seega tuleb hagejal hagi või edasises menetluses kaebuse esitamisel võtta risk, et olenemata menetlusabi saamisest tuleb tal lõpptulemusena lõiv siiski tasuda. Sama kehtib vaidluse vastaspoole kohta, nii et emb-kumb vaidluse pooltest on igal juhul kohustatud riigile riigilõivu tasuma. Vaidlusaluste hagejate puhul on maakohus siiski ka leidnud, et ei esine asjaolusid, mis võimaldaksid neile riigi menetlusabi osutada.
Kuna eespool viidatud sätted ei ole kooskõlas PS-ga ja tuleb jätta kohaldamata, siis ei olnud maakohtul alust keelduda hagi menetlusse võtmast põhjendusel, et hagiavalduselt ei ole tasutud riigilõivu seaduses sätestatud suuruses. Maakohtul tuleb hagiavalduse menetlusse võtmine uuesti otsustada.
8. Hagejad leiavad, et Tallinna Ringkonnakohtu määrus on seaduslik ja põhjendatud. Asjakohastest sätetest tulenev piirang on ebamõistlik ja ebaproportsionaalne ning seega PS-ga vastuolus.
9. Kostja toetab Tallinna Ringkonnakohtu määruses esitatud seisukohti.
10. Riigikogu nimel esitasid arvamuse põhiseaduskomisjon ja õiguskomisjon. Põhiseaduskomisjon nõustus ringkonnakohtu arvamusega, et 75 000 krooni suurune riigilõiv on ebaproportsionaalne vahend menetlusökonoomia põhimõtte saavutamisel, mis võib muuta asjast huvitatud isikutele kohtumenetluse TsMS § 131 lg-s 2 nimetatud juriidiliste isikute organi otsuste vaidlustamisel kättesaamatuks. Seega leidis põhiseaduskomisjon, et TsMS § 131 lg-d 2 ja 3 koosmõjus RLS lisa 1 sättega, mis näeb ette tsiviilasjalt hinnaga kuni 1 000 000 krooni 75 000 krooni suuruse riigilõivu tasumise, võivad olla vastuolus PS §-dega 15 ja 11 nende koostoimes.
Õiguskomisjon leiab, et TsMS § 131 lg-d 2 ja 3 ning RLS lisa 1 oma koostoimes võivad tasumisele kuuluva riigilõivu suuruse tõttu osutuda praktikas vastuolus olevaks PS § 15 lg-s 1 sätestatud igaühe õigusega pöörduda oma õiguste ja vabaduste kaitseks kohtusse, tekitades koostoimes ebaproportsionaalse piirangu, kuid seda mitte absoluutselt, vaid sõltuvalt konkreetse vaidluse subjektidest ja sisust.
11. Rahandusminister leiab, et juhtumitel, mil lõivumäär tuleneb hagihinna suurusest, ei ole Rahandusministeeriumil olnud võimalik hinnata selle alusel kujuneva lõivumäära vastavust RLS §-le 4, kuna hagihinnad ei ole sätestatud riigilõivuseaduses, vaid tsiviilkohtumenetluse seadustikus. Need tsiviilkohtumenetluse seadustiku sätted töötas välja Justiitsministeerium, seega on kõige pädevam vaidlustatud norme õiguslikult analüüsima see täitevvõimu asutus, kes normide sõnastused ette valmistas ning kelle pädevuses on neis küsimustes õigusalaseid selgitusi anda.
12. Justiitsminister leiab, et TsMS § 131 lg-d 2 ja 3 ning RLS lisa 1 ei ole asjakohased normid. Riigikohus on korduvalt märkinud, et sätte asjassepuutuvuse üle otsustamine eeldab mõnel juhul ka selle hindamist, kas konkreetse normikontrolli algatanud kohus on õigesti tõlgendanud põhiseaduse vastaseks tunnistatud normi, samuti norme, mis määravad põhiseaduse vastaseks tunnistatud sätte kohaldamise tingimused ja ulatuse. Hagejad ei ole vaidlustanud Harju Maakohtu 20. veebruari 2009. a määrust, millega keelduti hagejatele menetlusabi andmisest. See määrus on jõustunud. Kui Riigikohus tunnistab selle määruse tegemise aluseks olnud sätted kehtetuks, jääb määrus ikkagi kehtima. Seega ei ole vaidlustatud sätted asjassepuutuvad ja Tallinna Ringkonnakohtu taotlus ei ole lubatav.
Isegi juhul, kui pidada võimalikuks Harju Maakohtu 20. veebruari 2009. a määruse kehtivuse muutmist, tuleb kõigepealt hinnata, kas kohus on selles määruses kohaldanud seadust õigesti. Justiitsministri hinnangul ei ole kohus hagejate menetlusabi taotlust õigesti lahendanud.
Tallinna Ringkonnakohus on märkinud, et võimalust saada menetlusabi ei olegi vaja arvestada, sest lõpptulemusena maksab keegi menetlusosalistest riigilõivu ikkagi ära ja kui hagi jääb rahuldamata, siis peab seda tegema hageja. Sellele järeldusele on kohus jõudnud TsMS § 190 lg-te 4 ja 5 tõlgendamisel. Ka selles osas ei ole kohus seadust õigesti kohaldanud. On tõepoolest õige, et menetlusabi andmisel riigilõivust vabastamine on ainult esialgne otsus, mis ei välista isiku kohustust see hiljem ikkagi tasuda. Ekslik on aga seisukoht, et kohtul puudub selles küsimuses hiljem igasugune otsustusruum. TsMS § 190 lg 7 kohaselt võib kohus mõjuval põhjusel, muu hulgas kompromissi sõlmimise tõttu, ette näha kulude riigituludesse tasumise hilisema tähtpäeva või osadena tasumise kohtu määratud tähtaja jooksul, samuti vabastada isiku menetluskulude riigituludesse tasumise kohustusest. Seega näeb seadus ette võimaluse, et kohus ka hagi rahuldamata jätmise korral ei nõua hagejalt selle riigilõivu tasumist, millest kohus ta esialgu vabastas.
13. Õiguskantsler leiab, et TsMS § 131 lg-d 2 ja 3 koosmõjus RLS lisa 1 sättega, mis näeb ette tsiviilasjalt hinnaga kuni 1 000 000 krooni 75 000 krooni suuruse riigilõivu tasumise, on põhiseadusega vastuolus.
TsMS § 131 lg-d 2 ja 3 koosmõjus RLS lisa 1 sättega, mille järgi tuleb tsiviilasjalt hinnaga 1 000 000 krooni tasuda riigilõivu 75 000 krooni, on asjassepuutuvad.
Põhiõiguse riive kohta leidis õiguskantsler, et praegusel juhul on puudutatud PS § 15 lg-st 1 koosmõjus §-ga 14 tulenev üldine põhiõigus tõhusale õiguskaitsele ja ausale õigusemõistmisele, mis peab tagama õiguste lünkadeta kohtuliku kaitse. Riigilõivu nõude aluseks olevad seadused on formaalselt põhiseadusega kooskõlas.
Riive legitiimse eesmärgina näeb õiguskantsler menetlusökonoomiat. Menetlusökonoomia on tulenevalt põhiseaduse XIII peatükist põhiseaduslikku järku õigusväärtus.
Õiguskantsleri arvamuse kohaselt tuleb välja selgitada, kas 75 000-kroonise riigilõivu kehtestamine on praegusel juhul proportsionaalne menetlusökonoomia eesmärgiga, täpsemalt eesmärgiga vältida liigseid ja pahatahtlikke või ilmselt põhjendamatuid kaebusi ja hagisid. Muu juriidilise isiku kui osaühingu või aktsiaseltsi organi otsuse tühisuse tuvastamiseks 75 000-kroonise riigilõivu kehtestamine on sobiv ja vajalik abinõu menetlusökonoomia tagamiseks. Küsitav on, kas see on mõõdukas.
Arvestades, et iga kohtulõiv piirab kõrge väärtusega üldist põhiõigust tõhusale õiguskaitsele ja ausale õigusemõistmisele, vajab iga lõiv ratsionaalset ja ülekaalukat põhjendust. Kui eesmärgiks on vältida liigseid ja pahatahtlikke või ilmselt põhjendamatuid kaebusi ja hagisid, siis ei tohiks seadusandja luua lõivude kehtestamisega olukorda, kus välistatakse ka kaheldavate või vaieldavate kaebuste ja hagide esitamine. Kohtu poole pöördumine ei tohi olla tagatud ainult kindla eduväljavaatega asjades. Kokkuvõtvalt on kohtuvõimu funktsioon õigusrahu tagamine, mis on ühtlasi üks riigi tuumikfunktsioonidest. Õigusrahu on õigusriigis üks igale isikule algselt ja põhiliselt riigi poolt tagatavatest hüvedest. Kohtulõivu legitiimne eesmärk peab katma kohtulõivu suuruse ja taotletud kohaldamisjuhud.
Konkreetse normikontrolli raames saab hinnata normi põhiseadusele vastavust konkreetse kohtuasja asjaolude põhjal. Praegusel juhul on tegemist hooneühistu üldkoosoleku otsuste vaidlustamisega. Hooneühistu on vormilt tulundusühistu, kuid oma sisult mittetulundusühistu. Sisuliselt sarnaneb hooneühistu liikmete vaidlus kaasomanike vaidlusega kaasomandi valitsemise üle. Seadusandja on viimast olukorda reguleerinud TsMS § 613 lg-s 2 koosmõjus lg-ga 1. Valdavat osa kaasomanike vaidlustest saab nende sätete järgi lahendada hagita menetluses, kusjuures asja hind sõltub avaldusega taotletu harilikust väärtusest (TsMS § 122 lg 3). Hooneühistu erineb kaasomandist selle poolest, et hooneühistu on ise omanik ja selle liige on formaalselt tulundusühistu osanik, samal ajal kui kaasomandi puhul on tegu lihtsalt kaasomanikega asjaõigusseaduse (AÕS) §-de 70 jj mõttes. Samas, hooneühistu eesmärk on vaid omandit valitseda, st seda säilitada ja parendada. Tegemist ei ole otsese tulu teenimisega, vaid iga omaniku loomuliku alalhoidliku tegevusega. Kui hooneühistu liikmete vahel tekib vaidlus, peab olema võimalus pöörduda kohtu poole. See õigus ei tohi olla üksnes teoreetiline ja illusoorne, vaid peab olema tõhusalt tagatud. Euroopa Inimõiguste Kohus on korduvalt tunnistanud Euroopa inimõiguste konventsiooni rikkumiseks liiga suure kohtulõivu.
14. TsMS § 131 lg 2 ja lg 3 sätestavad:
«§ 131. Hagihind juriidilise isiku otsuse kehtetuks tunnistamise ja tühisuse tuvastamise puhul
(2) Muu juriidilise isiku organi otsuse kehtetuks tunnistamise ja otsuse tühisuse tunnustamise hagi puhul on hagihind 1/10 juriidilise isiku netovarast viimase majandusaasta aruande järgi, kuid mitte madalam kui 25 000 krooni.
(3) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 2 nimetatud juhul ei loeta hagihinda kõrgemaks kui 1 000 000 krooni.»
15. Lisa 1 riigilõivuseaduse juurde «Riigilõivu täismäärad avalduse esitamise eest tsiviilkohtumenetluses (kroonides)»:
16. Kolleegium hindab esmalt Tallinna Ringkonnakohtu kohaldamata jäetud sätete asjassepuutuvust, leiab asjassepuutuva põhiõiguse (I) ning analüüsib seejärel sätete formaalset (II) ja materiaalset vastavust põhiseadusele (III).
17. Põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seaduse § 14 lg 2 järgi peab säte, mille põhiseaduspärasust Riigikohus hindab, olema põhivaidluse lahendamisel asjassepuutuv. Praegusel juhul on põhivaidlus selle üle, kas hagejatel on kohustus tasuda hooneühistu üldkoosoleku otsuse tühisuse tunnustamise hagi esitamise eest 75 000 krooni riigilõivu. Riigikohtu praktika kohaselt on asjassepuutuv säte, mis on kohtuasja lahendamisel otsustava tähtsusega (vt nt Riigikohtu üldkogu 22. detsembri 2000. aasta otsus kohtuasjas nr 3-4-1-10-00, punkt 10). Säte on otsustava tähtsusega siis, kui kohus peaks asja lahendades normi põhiseadusele mittevastavuse korral otsustama teisiti kui selle põhiseadusele vastavuse korral (vt nt Riigikohtu üldkogu 28. oktoobri 2002. aasta otsus kohtuasjas nr 3-4-1-5-02, punkt 15).
18. Praegusel juhul tuleneb 75 000 krooni suuruse riigilõivu tasumise kohustus esmalt asjaolust, et tegemist on TsMS § 131 lg-s 2 nimetatud muu juriidilise isiku (praegusel juhul hooneühistu) organi (üldkoosolek) otsuse tühisuse tunnustamise hagiga. Sellisel juhul sätestab TsMS § 131 lg 2 hagihinna suuruseks 1/10 juriidilise isiku netovarast viimase majandusaasta aruande järgi. Asjas on tuvastatud, et kostja netovara suurus on 22 308 000 krooni, millele vastaks TsMS § 131 lg 2 järgi hagihind 2 230 800 krooni. Sellisel juhul tuleb aga lisaks kohaldada TsMS § 131 lg-t 3, mille järgi ei loeta hagihinda TsMS § 131 lg-te 1 ja 2 korral kõrgemaks kui 1 000 000 krooni. Seejärel tuleb RLS lisa 1 alusel kontrollida, kui suurt riigilõivu tuleb maksta 1 000 000-kroonise hagihinna korral. Sellise hagihinna korral tuleb RLS lisa 1 järgi maksta riigilõivu 75 000 krooni. Kui eespool nimetatud normid oleksid põhiseadusele mittevastavad, ei tuleks hooneühistu üldkoosoleku otsuse tühisuse tunnustamise hagilt tasuda 75 000 krooni suurust riigilõivu.
Kolleegium leiab, et TsMS § 131 lg 3 ei ole praeguses asjas asjassepuutuv tervikuna, vaid ainult selles osas, milles viitab § 131 lg-le 2. Praegune vaidlus ei puuduta TsMS § 131 lg-t 1, milles määratakse kindlaks hagihind osaühingu või aktsiaseltsi organi otsuse kehtetuks tunnistamise ja otsuse tühisuse tunnustamise hagi esitamiseks ja mille korral lg 3 kehtestab samuti 1 000 000 krooni suuruse kõrgeima hagihinna.
Seega on praegusel juhul asjassepuutuvad sätted TsMS § 131 lg 2, lg 3 (ulatuses, milles viidatakse lg-le 2) ning RLS lisa 1 osas, milles nähakse ette kohustus tasuda hooneühistu üldkoosoleku otsuse tühisuse tunnustamise hagilt riigilõivu 75 000 krooni.
19. Kolleegium ei nõustu justiitsministri seisukohaga, et TsMS § 131 lg-d 2 ja 3 ning RLS lisa 1 ei ole asjassepuutuvad normid. Justiitsminister on nimetatud sätete asjassepuutumatust põhjendanud eelkõige sellega, et praeguses asjas tehtav otsus ei saa mõjutada jõustunud Harju Maakohtu 20. veebruari 2009. a määrust ja et nimetatud määrus on ka sisuliselt ebaõige. Kolleegium leiab, et Harju Maakohtu 20. veebruari 2009. a määrus ei ole praeguses menetlusetapis enam asjassepuutuv. Nimetatud määrusega lahendati hagihinna küsimus ja otsustati hagejaid mitte vabastada riigilõivu tasumisest. Harju Maakohus ei algatanud selle jõustunud määrusega põhiseaduslikkuse järelevalve menetlust. Seega ei saa hinnata selle määruse sisu. Kolleegium märgib ka seda, et kuna menetlusabi andmise küsimus on praeguses asjas jõustunud kohtulahendiga lahendatud, ei ole konkreetse normikontrolli raames võimalik analüüsida TsMS § 190 lg-t 7.
20. Vaidlusalused sätted puudutavad PS § 15 lg-st 1 tulenevat põhiõigust tõhusale õiguskaitsele, mis peab tagama õiguste lünkadeta kohtuliku kaitse. Riigikohus on märkinud: «Põhiseaduse §-des 13, 14 ja 15 ette nähtud õigus kohtulikule kaitsele hõlmab nii isiku õigust esitada õiguste ja vabaduste rikkumise korral kaebus kohtule kui ka riigi kohustust luua põhiõiguste kaitseks kohane kohtumenetlus, mis on õiglane ja tagab isiku õiguste tõhusa kaitse.» (Riigikohtu üldkogu 16. mai 2008. aasta otsus kohtuasjas nr 3-1-1-88-07, punkt 41.)
Kaitseala riive on selle ebasoodus mõjutamine. Praegusel juhul seisneb ebasoodus mõjutamine selles, et asjassepuutuvad sätted kehtestavad kohustuse tasuda hooneühistu üldkoosoleku otsuse tühisuse tunnustamise hagi esitamise eest 75 000 krooni suurune riigilõiv. See kohustus mõjutab ebasoodsalt üldist põhiõigust tõhusale õiguskaitsele ja järelikult riivab selle õiguse kaitseala.
Põhiõigust riivav riigilõivu tasumise kohustus hagi esitamisel tsiviilasjas peab olema formaalselt ja materiaalselt põhiseadusega kooskõlas.
21. Formaalne kooskõla põhiseadusega tähendab, et põhiõigusi piirav õigustloov akt peab vastama põhiseaduse pädevus-, menetlus- ja vorminõuetele ning määratuse ja seadusereservatsiooni põhimõtetele (Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 13. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas nr 3-4-1-5-05, punkt 8).
22. Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium on analüüsinud RLS täiendamist 10. detsembril 2008. a vastu võetud tsiviilkohtumenetluse seadustiku ja sellega seonduvate seaduste muutmise seadusega 17. juulil 2009 kohtuasjas nr 3-4-1-6-09 tehtud otsuse punktides 17 ja 18. Ka RLS lisa 1 täiendati nimetatud seadusega. Riigikohus leidis viidatud lahendis järgmist: «Kohtumenetluse seadused on PS § 104 lõike 2 punktis 14 nimetatud konstitutsioonilised seadused, mida saab vastu võtta ja muuta ainult Riigikogu koosseisu häälteenamusega. Samas, kui lihtseadusega reguleeritakse kohtumenetluse valdkonda kuuluvat küsimust ja eelnõu lõpphääletusel hääletas seaduse vastuvõtmise poolt Riigikogu koosseisu häälteenamus, siis on seaduse vastuvõtmisel PS § 104 lõike 2 punktist 14 tulenev menetluslik nõue täidetud.»
Riigilõivuseadust täiendati RLS lisa 1 osas senisest kõrgemate riigilõivumääradega Riigikogus 10. detsembril 2008 vastu võetud tsiviilkohtumenetluse seadustiku ja sellega seonduvate seaduste muutmise seaduse § 38 p-ga 24. See seadus võeti vastu 59 poolthäälega, seega Riigikogu koosseisu häälteenamusega.
1. jaanuaril 2006. a jõustunud tsiviilkohtumenetluse seadustik võeti vastu Riigikogu 20. aprilli 2005. a otsusega. See seadus võeti vastu 71 poolthäälega, seega Riigikogu koosseisu häälteenamusega.
23. Kuna PS § 15 lg 1 esimesest lausest tulenev põhiõigus tõhusale õiguskaitsele on seadusereservatsioonita põhiõigus, saab selle piiramise õigustusena arvestada üksnes teisi põhiõigusi või põhiseaduslikke väärtusi. PS §-s 15 ettenähtud isiku kaebeõigus ei ole siiski absoluutne. Seadusandjal on õigus määrata põhiseadusega sätestatud raamides selle piirid, arvestades sealhulgas teiste põhiseaduslike väärtustega (Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 9. mai 2006. aasta määrus kohtuasjas nr 3-4-1-4-06, punkt 12; 3. aprilli 2008. aasta otsus kohtuasjas nr 3-4-1-3-08, punkt 5).
Üldise põhiõiguse tõhusale õiguskaitsele riive materiaalne põhiseaduspärasus sõltub kõigepealt sellest, kas riive eesmärk on legitiimne, ning seejärel sellest, kas legitiimse eesmärgi saavutamiseks toime pandud riive on proportsionaalne. Kuna PS § 15 lg 1 on seadusereservatsioonita põhiõigus, tohib seda legitiimselt piirata üksnes mõne põhiõiguse või muu põhiseaduslikku järku õigusväärtuse tagamiseks.
10. detsembril 2008 vastuvõetud seaduse eelnõu teisel lugemisel põhjendas õiguskomisjonipoolne ettekandja lõivude üldist tõstmist muu hulgas liigsete ja pahatahtlike kaebuste vältimise vajadusega. Liigsete ja pahatahtlike kaebuste vältimine osutab menetlusökonoomiale, mis on üldine riigilõivude sätestamise eesmärk hagide ja kaebuste puhul. Menetlusökonoomia on tulenevalt põhiseaduse XIII peatükist põhiseaduslikku järku õigusväärtus (Riigikohtu üldkogu 17. märtsi 2003. aasta otsus kohtuasjas nr 3-1-3-10-02, punkt 9). Samale järeldusele riive eesmärgi legitiimsuse kohta jõudis Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium ka 17. juulil 2009. aastal kohtuasjas nr 3-4-1-6-09 tehtud otsuse punktis 20.
24. Järgnevalt tuleb välja selgitada, kas hagi esitamise lõivustamine 75 000-kroonise riigilõivuga on proportsionaalne menetlusökonoomia eesmärgiga. Proportsionaalsuse põhimõte tuleneb põhiseaduse § 11 teisest lausest, mille kohaselt õiguste ja vabaduste piirangud peavad olema demokraatlikus ühiskonnas vajalikud. Proportsionaalsuse põhimõttele vastavust kontrollib kohus järjestikku kolmel astmel – kõigepealt abinõu sobivust, siis vajalikkust ja vajadusel ka proportsionaalsust kitsamas tähenduses ehk mõõdukust. Ilmselgelt ebasobiva abinõu korral ei ole vaja kontrollida abinõu vajalikkust ja mõõdukust. Sobiv on abinõu, mis soodustab piirangu eesmärgi saavutamist. Sobivuse seisukohalt on vaieldamatult ebaproportsionaalne abinõu, mis ühelgi juhul ei soodusta piirangu eesmärgi saavutamist. Abinõu on vajalik, kui eesmärki ei ole võimalik saavutada mõne teise, kuid isikut vähem koormava abinõuga, mis on vähemalt sama efektiivne kui esimene. Abinõu mõõdukuse üle otsustamiseks tuleb kaaluda ühelt poolt põhiõigusse sekkumise ulatust ja intensiivsust ning teiselt poolt piirangu eesmärgi tähtsust. Mida intensiivsem on põhiõiguse riive, seda kaalukamad peavad olema seda õigustavad põhjused (vt selle kohta Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 6. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas nr 3-4-1-1-02, punkt 15).
25. Hooneühistu üldkoosoleku otsuse tühisuse tunnustamise hagi esitamise lõivustamine 75 000-kroonise riigilõivuga on sobiv ja vajalik abinõu menetlusökonoomia tagamiseks.
26. Järgnevalt kontrollib kolleegium abinõu mõõdukust.
Kohtusse pöördumise riigilõivude tõstmine kätkeb endas tõsist ohtu õiguskaitse kättesaadavusele ja lõivu ebaproportsionaalsuse kahtluse korral tuleks sellist kahtlust põhiseaduslikkuse järelevalve korras põhjalikult analüüsida. Riigilõiv piirab üldist põhiõigust tõhusale õiguskaitsele seda intensiivsemalt, mida suurem ta on. Kui riigilõivu suurus ei võimalda isikul oma õigusi kohtus realiseerida, on tegu ebaproportsionaalse ja seega põhiseadusvastase riigilõivuga.
Kolleegium hindab konkreetse normikontrolli raames normi põhiseadusele vastavust konkreetse kohtuasja asjaolude põhjal.
Hagejad on füüsilised isikud, kes on esitanud hagi hooneühistu üldkoosoleku otsuse tühisuse tunnustamiseks. Hooneühistu on hooneühistuseaduse (HÜS) § 1 lg 1 järgi tulundusühistu, mille eesmärk on toetada ja soodustada oma liikmete majanduslikke huve läbi ühise majandustegevuse kinnisasja või hoonestusõiguse ning selle osaks oleva hoone omamisel ja valitsemisel, võimaldades hooneühistu liikmetel hoone kindlaksmääratud osade ainukasutust. Hooneühistu on seega liikmelisusel põhinev äriühing. Tulundusühistu on tulundusühistuseaduse § 1 lg 1 järgi äriühing, mille eesmärgiks on toetada ja soodustada oma liikmete majanduslikke huve läbi ühise majandustegevuse, milles liikmed osalevad tarbijate või muude hüvede kasutajatena, hankijatena, tööpanuse kaudu, teenuste kasutamise kaudu või mõnel muul sarnasel viisil. Samas märgib kolleegium, et hooneühistu ei vasta oma põhiolemuselt traditsioonilisele äriühingule, mille põhieesmärk on saada majandustegevuse kaudu tulu. See nähtub juba HÜS § 1 lg-s 1 sätestatud hooneühistu definitsioonist. Hooneühistu liikmete majandustegevus seisneb kinnisasja või selle osaks oleva hoone omamises ja valitsemises. Seejuures on aktiivne tegevus eelkõige omandi valitsemine. Omandi valitsemine seisneb eelkõige hooneühistu omandis oleva kinnisasja koos sellel oleva hoone üldkasutatavate osade korrashoidmises ning selleks vajalike kulutuste tegemise otsustamises ja rahaliste vahendite kogumises. Samuti nähtub HÜS § 2 lg-st 3, et hooneühistu liikmele ei maksta dividende ega tehta muid väljamakseid puhaskasumi arvel, puhaskasumit võib kasutada üksnes ühistu eesmärgi saavutamiseks. Seetõttu on ebaproportsionaalne tasuda 75 000 krooni riigilõivu hagilt, mille eesmärgiks ei ole traditsioonilise varalise hüve saamine.
Tsiviilasja materjalide kohaselt on tekkinud vaidluse põhisisu selles, kas lõpetada hooneühistu tegevus ja jagada garaažiboksid reaalosadeks (nii on otsustanud kostja 3. jaanuari 2008. a üldkoosolek) või jätkata tegevust hooneühistuna (nii on otsustanud kostja 18. detsembri 2008. a üldkoosolek, mille otsused on hagejad vaidlustanud). Kolleegium märgib, et kui kohus otsustaks hagi rahuldada, siis ei tooks see iseenesest kaasa muutusi hagejate vara väärtuses. Hooneühistu liikmesus on HÜS §-de 8 ja 9 järgi võõrandatav ja panditav. Liikmesuse väärtus vastab üldjuhul liikme kasutusse antud hoone osa väärtusele. Seega asendaks hooneühistu liikmesuse väärtust hooneühistu lõpetamise korral korteriomand garaažiboksile. Ka seetõttu on 75 000 krooni suurune riigilõiv hooneühistu üldkoosoleku otsuse vaidlustamise eest ebaproportsionaalne.
Kolleegium märgib ka seda, et seaduses ettenähtud võimalus juriidilise isiku organi otsuseid vaidlustada peab olema tegelik, mitte pelgalt illusoorne. Hagi esitamine võimaldab tagada hooneühistu otsuste seaduslikkuse ja kaitsta seega kõikide liikmete huvisid.
27. Riigikohus on möönnud, et osal juhtudel ei tarvitse määruskaebuselt 200 krooni riigilõivu maksmise kohustus olla mõõdukas (Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 17. juuli 2009. aasta otsus kohtuasjas nr 3-4-1-6-09, punkt 23). Praegusel juhul on hagejatelt nõutav riigilõiv 75 000 krooni umbes kuuekordne Eesti keskmine kuupalk ja umbes seitsmeteistkümnekordne Eestis kehtiv miinimumpalk. Kui hagejad maksaksid riigilõivu kumbki 37 500 krooni, siis peaksid mõlemad hagejad tasuma umbes kolmekordsele Eesti keskmisele kuupalgale ja umbes kaheksa ja poole kordsele miinimumpalgale vastava summa.
Euroopa Inimõiguste Kohus on mitmel korral tunnistanud Euroopa inimõiguste konventsiooni art 6 lg 1 rikkumiseks liiga suure riigilõivu. Näiteks on asjas Mehmet ja Suna Yigit vs. Türgi leitud, et neljakordse alampalga suuruse riigilõivu nõudmine sissetulekuta isikult on art 6 lg 1 rikkumine (Euroopa Inimõiguste Kohtu 17. juuli 2007. a otsus asjas Mehmet ja Suna Yigit vs. Türgi, p 38).
28. Eeltoodud põhjustel leiab kolleegium, et Tallinna Ringkonnakohtu taotlus tuleb rahuldada. TsMS § 131 lg 2 ja lg 3 (ulatuses, milles lg-s 3 on sätestatud viide lg-le 2) ning RLS lisa 1 tuleb tunnistada põhiseadusega vastuolus olevaks ja kehtetuks osas, milles nähakse ette kohustus tasuda hooneühistu üldkoosoleku otsuse tühisuse tunnustamise hagilt riigilõivu 75 000 krooni.
Märt RASK Jüri ILVEST Peeter JEROFEJEV
Henn JÕKS Harri SALMANN

matches:
§ 131
§ 131
§ 131
§ 131
§ 131
§ 131
§ 131
§ 131
§ 131
§ 131
§ 3401
§ 131
§ 131
§ 190
§ 131
§ 131
§ 131
§ 15
§ 131
Riigikohus
kohus
Riigikohus
kohus
kohus
kohus
§ 190
kohus
§ 190
kohus
kohus
kohus
§ 131
§ 131
§ 15
§ 613
§ 122
Kohus
§ 131
§ 14
Riigikohus
kohus
§ 131
§ 131
§ 131
§ 131
§ 131
§ 131
§ 131
§ 131
§ 131
§ 131
§ 190
§ 15
Riigikohus
Riigikohus
§ 104
§ 104
§ 38
§ 15
§ 15
§ 11
kohus
§ 1
§ 1
§ 1
§ 2
kohus
Riigikohus
Kohus
§ 131


Konsoolifoorum • Vaata teemat - POMMUUDIS!! XBOX ONE-IGA SAAB KA IGAL POOL MAAILMAS MÄNGIDA! NII KA EESTIS!!
POMMUUDIS!! XBOX ONE-IGA SAAB KA IGAL POOL MAAILMAS MÄNGIDA! NII KA EESTIS!!
Postitas MultiRaiko » 20 Juun 2013, 01:59
Ja nii see juhtuski.. Umbes tund aega tagasi (ehk siis umbes kell 00:50 20.06.2013) teatas Microsofti facebooki leht seda et xboxi fänne võib see huvitada ning "sheeris" ka linki kus oli kõigest pikemalt kirjutatud! http://news.xbox.com/2013/06/update
Alguses kui lugesin ei saanudgi väga aru kuid kui nägin HDTaneli postitus siis oli kõik arusaadav. Nagu lugesin kommentaaridest siis kas see võis olla lihtsalt üks Microsofti nipp millega tahtsid nad endale rohkem ostjaid meelitada sest viimasel ajal oli ju väga palju Xbox one-ist räägitud või ei olnud see neil plaanitud ning nad tegid selle muutuse alles nüüd!
Igastahes mulle ei meeldi see siiski. Välimus on Xbox one-il väga kole. Sama võib ka öelda kinecti ja puldi kohta. Võibolla on päris elus midagi muud Ja kui Eestis toimib ka see et välismaa valitsus saab sind jälgida kinectiga siis ei. Ei tõmba ikka kohe mitte ostma
Kas öelda "Hurra. Super" või hoopis midagi muud?
MultiRaiko
Liitunud: 24 Juun 2011, 20:10
Re: POMMUUDIS!! XBOX ONE-IGA SAAB KA IGAL POOL MAAILMAS MÄNGIDA! NII KA EESTIS!!
Postitas egert905 » 20 Juun 2013, 13:15
Hea uudis on see xboxi fännidele. Kuid mulle ei meeldi see tasuline multiplayer teema. PS4 tuleb odavam ja minuarust natuke arukam ost..
Postitas Riddim » 20 Juun 2013, 15:34
[quote="egert905"]Kuid mulle ei meeldi see tasuline multiplayer teema.[/quote]
PS4 puhul on ka multiplayer tasuline.
Postitas Ar7ur » 20 Juun 2013, 17:54
Iga kuu tasuta mäng(ud)
Postitas egert905 » 30 Juun 2013, 20:17
Multiplayer tuleb tasuline?
Postitas Markus14 » 30 Juun 2013, 22:36
[quote="egert905"]
Nii Xbox One konsoolil kui ka PS4 konsoolil. Ps4 peal kõvasti odavam lihtsalt, 5.99$ kuu ja veel ka tasuta DLC ja mängudele PSN-is allahindlusi ja ka tasuta mänge, aga alati pole just PSN turvaline ka, kuna PS3 peal häkiti palju sisse ja PSN oli maas. Xbox One on sellesmõttes turvalisem, aga ei saa allahindlusi, tasuta DLC-sid ega midagi, Xbox Liv on ka kallis, umbes 20$ kuu.
Postitas GameTrigger » 30 Juun 2013, 23:34
aga alati pole just PSN turvaline ka, kuna PS3 peal häkiti palju sisse ja PSN oli maas. Xbox One on sellesmõttes turvalisem
Järjekordne "teoreetik" >:(
Postitas toomaskedrov » 01 Juul 2013, 02:42
Xboxi lihtsalt ei viitsi keegi häckida sest see nii mõtetu
(xbox'i fännid tulevad nyyd rage'ima)
Postitas Riddim » 01 Juul 2013, 11:24
[quote="Markus14"]Xbox Liv on ka kallis, umbes 20$ kuu.[/quote]
Kui keegi sellist hinda maksab, siis on tal ilmselgelt nahk üle kõrvade tõmmatud.
Postitas Markus14 » 01 Juul 2013, 13:04
Sorry, mõtlesin 3 kuud 24.99 dollarit, 1 kuu 9.99 dollarit, 12 kuud 59.99 dollarit, Ps Plus on 3 kuud 15.99$ +free games ja 12 kuud 49.99$ +free games.
Postitas hkurujo88r2 » 03 Juul 2013, 15:45
Ei tea kus imekohtadest sa vaatad, aga igatahes xbox gold on odavam kui sinu pandud hinnad, suht sama hinnaga mis ps+ igatahes. Vahet pole.
hkurujo88r2
Liitunud: 22 Jaan 2011, 20:22
Postitas Markus14 » 03 Juul 2013, 16:47
[quote="hkurujo88r2"]
Ma vaatasin kõike hindasid Xbox.ee kodulehelt ja Playstation.com kodulehelt!
Xbox Live hind: https://live.xbox.com/en-US/Subscriptio ... nTier=Gold
Ps+ hind: https://store.sonyentertainmentnetwork. ... mes/psplus
Viimati muutis Markus14, 03 Juul 2013, 16:51, muudetud 1 kord kokku.
Re: POMMUUDIS!! XBOX ONE-IGA SAAB KA IGAL POOL MAAILMAS MÄNG
Postitas RaitNurm » 20 Jaan 2014, 16:46
Vaatasin Markus14 postitatud linkidelt hinnad üle ja mulle tundub, et PS4 on kohe kindlasti igas mõttes internetis mängimiseks odavam + tõesti, tasuta mängud.
RaitNurm
Liitunud: 20 Jaan 2014, 16:35
Postitas wolfest3in » 20 Jaan 2014, 18:11
Teete nalja ? PS4 ei saa olla tasuline multiplayer ?!?!? see küll väga fakd up uudis :S
wolfest3in
Liitunud: 17 Dets 2009, 13:14
Asukoht: Selline väike koht nagu jõgeva
Postitas GameTrigger » 20 Jaan 2014, 18:38
wolfest3in kirjutas: Teete nalja ? PS4 ei saa olla tasuline multiplayer ?!?!? see küll väga fakd up uudis :S
Täpsustus: PS4 MP ei ole tasuline, vaid selleks on vajalik PS+ mis on tasuline
Postitas wolfest3in » 20 Jaan 2014, 18:46
ohhj uudas, ma juba mõtlesin et ma ei saagi mängida sest ma olen pikemat aega olnud sony sõber. aga see ps+ on siis kohustuslik et online mängida ?


Neljapäev, 21.04.2016, kell 10:00
Neljapäev, 21. aprill 2016, kell 10:00
1. 10:00 Riigikohtu liikme Nele Parresti ametivanne
2. 10:06 Keskkonnaseire seaduse eelnõu (100 SE) teine lugemine
3. 10:06 Keskkonnaseire seaduse eelnõu (100 SE) teine lugemine
Austatud Riigikogu, tere hommikust!
Meie tänane istung algab piduliku sündmusega, sest Riigikohtu liige Nele Parrest annab ametivande. Palun!
Austatud Riigikogu! Tõotan jääda ustavaks Eesti Vabariigile ja tema põhiseaduslikule korrale. Tõotan mõista õigust oma südametunnistuse järgi kooskõlas Eesti Vabariigi põhiseaduse ja seadustega. (Aplaus.)
Head ametikaaslased! Palun nüüd Riigikogu kõnetooli neid, kes soovivad üle anda eelnõusid või arupärimisi. Palun, Rainer Vakra!
Austatud juhataja! Lugupeetud Riigikogu liikmed! Keskkonnakomisjoni nimel on mul au algatada veeseaduse § 17 täiendamise seaduse eelnõu. Meeldetuletuseks nii palju, et keskkonnakomisjon otsustas 2016. aastal 18. aprilli istungil algatada veeseaduse § 17 täiendamise seaduse eelnõu tulenevalt Riigikogu 21. jaanuari otsusest toetada õiguskantsleri ettepanekut. Seaduse eesmärk on viia veeseaduse § 17 lõige 4 kooskõlla põhiseadusega. Selleks antakse Keskkonnaametile kaalutlusruum, et oleks võimalik lahendada olukordi, kus vastanduvad erinevad huvid, mida pole üheaegselt võimalik järgida, näiteks lahendada olukordi, kus on omavahelises vastuolus muinsuskaitse ja looduskaitse huvid. Seaduse kehtiv tekst ei võimalda Keskkonnaametil teha veeseaduse § 17 lõike 4 kohaldamisel erandeid ja leevendusi, isegi juhul, kui seda põhimõtteliselt õigeks peetakse. Edu meile selle seaduseelnõu menetlemisel!
Palun Riigikogu kõnetooli Andres Ammase!
Lugupeetav eesistuja! Lugupeetavad Riigikogu liikmed! Tere hommikust! Mul on hea meel anda Vabaerakonna fraktsiooni nimel üle otsuse eelnõu ettepaneku tegemisest Vabariigi Valitsusele seoses sotsiaalmaksu miinimumi kaotamisega. See asetub omamoodi sellesse eelnõude ritta, mida me alustasime eelmisel nädalal. Erakonna majandustoimkond on selle küsimusega tegelikult pikka aega tegelenud. Riigikogus oldud aasta jooksul oleme rohketel kohtumistel üle Eesti ja eriti väikeettevõtjatega asja arutades tajunud nende muret. Sotsiaalmaksu miinimumi kaotamine teeks nende võimalused paindlikumaks. Paindlikest töötamise võimalustest on huvitatud nii töötajad kui ka tööandjad. Praegu on tööandjate jaoks väga kulukas väikese koormusega töötajaid palgal hoida, juhul kui need ei ole õpilased või ei kasvata alla kolmeaastast last. Aga osalise tööajaga töötamise vajadus võib tekkida ka n-ö tavalistel tööealistel inimestel, samuti pensionäridel. Kõigi nende võrra saaks töötavate inimeste sihtgruppi oluliselt laiendada. Me pakume välja ka tööriista, kuidas seda mõtet ellu viia. Selleks tööriistaks on meie arvates praeguse kuupõhise palga ja maksu arvestamise asemel tunnipõhine palga ja maksu arvestus. Loodame Riigikogult ja rahanduskomisjonilt nende mõtete süvenenult käsitlemist. Aitäh!
Head ametikaaslased! Olen Riigikogu juhatuse nimel vastu võtnud kaks eelnõu ning meie kodu- ja töökorra seaduse järgi otsustab Riigikogu juhatus nende edasise menetlemise.
Nüüd läheme teadete juurde. Sel laupäeval toimub siin istungisaalis Riigikogu lahtiste uste päeva raames infotund Riigikogu külalistele, seetõttu palun teil kõik oma materjalid nii laudadelt kui ka sahtlitest kaasa võtta. Palun teeme nüüd kohaloleku kontrolli!
Kohalolijaks registreerus 81 Riigikogu liiget, puudub 20.
Alustame tänase päevakorra menetlemist. Esimene päevakorrapunkt on Vabariigi Valitsuse algatatud keskkonnaseire seaduse eelnõu 100 teine lugemine. Palun ettekandeks kõnetooli keskkonnakomisjoni aseesimehe Rein Ratase!
Hea juhataja! Auväärt Riigikogu liikmed! Keskkonnaseire seaduse eelnõu 100 algatas Vabariigi Valitsus 28. septembril läinud aastal. Enne esimest lugemist käsitleti seda eelnõu keskkonnakomisjoni kahel istungil. Esimene lugemine toimus 25. novembril ja muudatusettepanekute tähtajaks määrati 9. detsember 2015. Eelnõu kohta muudatusettepanekuid ei esitatud. Vahepealsel perioodil on keskkonnakomisjoni liikmed, komisjoni ametnikud ja Keskkonnaministeeriumi töötajad mitmel korral oma koosolekutel seda eelnõu analüüsinud, hinnanud ja püüdnud igati paremaks teha. Esimese ja teise lugemise vahelisel perioodil on keskkonnaseire seaduse eelnõu käsitletud keskkonnakomisjoni istungil ka 11. aprillil. Tollel istungil arutati komisjoni töökoosolekute vahepealsel ajal esitatud arvamusi ja ettepanekuid, et komisjon võiks kaaluda eelnõu täiendamist. Seda komisjon siis oma 11. aprilli istungil tegigi. Ja komisjoni muudatusettepanekuid sündiski tervelt kümme tükki.
Keskkonnaseire seaduse eelnõuga täpsustatakse ja tõhustatakse keskkonnaseire korraldust, ajakohastatakse sätteid ja viiakse keskkonnaseire seadus kooskõlla teiste keskkonnaseadustiku seadustega. Kehtiv keskkonnaseire seadus jõustus juba 25. veebruaril 1999. aastal ja see on igati ajale jalgu jäänud. Vahepeal möödunud aja jooksul on keskkonna valdkonnas toimunud palju muutusi, seda nii keskkonnaalaste põhiõiguste kui ka keskkonnakaitse valdkonnas, sestap on selle seaduse uus versioon vajalik.
Nüüd lubage, auväärt Riigikogu liikmed, lühidalt iseloomustada muudatusettepanekuid, mille esitab keskkonnakomisjon. Muudatusettepanek nr 1 on ühelt poolt redaktsioonilist laadi, teisalt täpsustav. Selle ettepanekuga täpsustatakse eelnõu § 1 pealkirja ja sisu ning märgitakse ära seaduse kohaldamisala. Redaktsioonilise muudatusena asendatakse üldise kirjapruugi lemmiksõna "teostamine" sõnaga "täitmine", mis on igati asjakohasem.
Samas peab komisjon vajalikuks selgitada, et keskkonnaseire seadus ei reguleeri ettevõtja keskkonnaseiret. Ettevõtja keskkonnaseire tuleneb eeskätt järelevalve eesmärgil andmete kogumise kohustusest ja selle regulatsioonist. Seda osa aga reguleerib tööstusheite seadus, milles on ette nähtud riiklik järelevalve ja vastav vastutus. Samas on muudatusettepanekus nr 1 muudetud keskkonnalubade üldnimetust antud kontekstis: algse "keskkonnakaitse loa" asemel on nüüd kasutatud terminit "keskkonnaluba".
Muudatusettepanek nr 2 on täpsustav. Seal esitatakse § 4 lõikes 3 ka nõueteosa: märgitakse nõuded, mida seireseadus peab sisaldama. Muudatusettepanek nr 3 on samuti täpsustavat laadi: § 6 uus punkt 1 sätestab, mis alusel vastutav täitja kogub seireandmeid. Muudatusettepanek nr 4 on täiendav. See toob välja § 7 pealkirjas just nõuete ja metoodikate osa. Muudatusettepanek nr 5 on samuti täiendav: § 9 täiendatakse uue lõikega 4, mis sätestab, et riikliku keskkonnaseire jaama ja ala rajamise kokkulepped kinnisasja omanikuga sõlmib keskkonnaseire vastutav täitja. Muudatusettepanek nr 6 täpsustab, et riiklikus keskkonnaseire jaamas, selle läheduses ja riikliku keskkonnaseire alal on keelatud tegevus, mis võib jaama või seireala kahjustada, takistada seiretöid või põhjustada riikliku keskkonnaseire programmi täitmise katkemist. Muudatusettepanek nr 7 on täpsustavat laadi: eelnõu 4. peatüki ja § 13 pealkiri viiakse kooskõlla § 13 tegeliku sisuga, kusjuures pealkirja täiendatakse lihtsalt sõnaga "säilitamine". Jutt on andmete säilitamisest. Muudatusettepanek nr 8 on ka täiendav: § 22 täiendatakse lõikega 2, mis selgitab, et talumiskohustuse tingimustes, sh talumiskohustuse hüvitisega seonduvas lepitakse kokku vastutava seire täitja ja kinnisasja omaniku vahel sõlmitavas kokkuleppes, kui kinnisasja omanik seda soovib. Muudatusettepanek nr 9 on täiendavat laadi. Eelnõusse lisatakse uus selgitava sisuga § 24, mille kohaselt kehtivad enne seaduse jõustumist sõlmitud kokkulepped edasi kuni nende kehtivusaja lõpuni. Ja muudatusettepanek nr 10 muudab seaduse jõustumise aega. Eelnõus oli jõustumise ajaks märgitud 2016. aasta 1. jaanuar, nüüd teeme ettepaneku määrata jõustumisajaks 1. jaanuar 2017. See peaks olema küllaltki piisav üleminekuaeg.
Keskkonnakomisjon otsustas oma 11. aprilli istungil esitada eelnõu täiskogu istungi päevakorda teiseks lugemiseks 21. aprilliks, teha ettepaneku teine lugemine lõpetada ja juhul kui teine lugemine lõpetatakse, suunata eelnõu kolmandale lugemisele. Olen rääkinud.
Head ametikaaslased, kas teil on küsimusi? Küsimusi ei ole. Ma tänan ettekandjat! Kas soovitakse avada läbirääkimisi? Kõnesoove ei ole. Alustame eelnõu 100 muudatusettepanekute läbivaatamist. On laekunud kümme muudatusettepanekut, kõik juhtivkomisjonilt ja kõik on arvestatud täielikult: esimene, teine, kolmas, neljas, viies, kuues, seitsmes, kaheksas, üheksas ja kümnes. Ma tänan! Oleme muudatusettepanekud läbi vaadanud. Juhtivkomisjoni seisukoht on, et teine lugemine tuleks lõpetada. Teine lugemine on lõppenud ja esimese ning ainukese päevakorrapunkti käsitlemine samuti.
Head ametikaaslased! Tänane istung ei ole veel lõppenud. Meie tänast istungit on aidanud teenindada minu vasakul käel istuv proua Elin Heinvee, kes on viimased 15 aastat olnud pühendunud sellele, et Riigikogu töö võimalikult hästi sujuks. Täna teenindas ta istungit viimast korda. Lubage mul Riigikogu poolt teda väga tänada tehtud töö eest. (Aplaus.)
Head ametikaaslased, meie tänane istung on lõppenud. Soovin teile jõudu meie töös!
Istungi lõpp kell 10.20.


Üleintresside maksustamisest tulumaksuseaduse ning maksulepingute valguses - Raamatupidaja
Üleintresside maksustamisest tulumaksuseaduse ning maksulepingute valguses
09. detsember 2010 09:00
Millised on maksutagajärjed olukorras, kus mitteresidendile makstakse intressi, mis oluliselt ületab turutingimustel sarnaselt võlakohustuselt makstava intressi summat, kirjeldab EML juhatuse liige Erki Uustalu.
Üleintresside maksmine toob praktikas kaasa mõningaid probleeme. Kehtiva tulumaksuseaduse (TuMS) sõnastus näeb seotud isikute vahelistes tehingutes üleintresside maksmise korral ette topeltmaksustamise — intress on maksustatav TuMS § 29 lõike 7 kohaselt mitteresidendi tuluna ning samuti TuMS § 50 lõike 4 kohaselt intressi maksva Eesti äriühingu kasumieraldisena. Positiivsena tuleks siinkohal küll märkida, et maksuhaldur on nõus tõlgendama seaduse teksti maksumaksjale soodsamas suunas — topeltmaksustamist vältivalt.
Huvitavam probleem seondub maksulepingute rakendamisega. Maksulepingud lubavad seotud isikute vahelistes tehingutes makstud intresse maksustada maksva isiku tasemel (st siirdehinnana), samas kui paljud Eesti maksulepingud ei võimalda üleintressi maksustada intresse saava mitteresidendi tuluna. 20. oktoobril 2010 Riigikogus vastu võetud ning 1. jaanuarist 2011 rakenduvate tulumaksuseaduse muudatuste (eelnõu 723 SE) aluseks on võetud täpselt vastupidine lahendus: loobutakse maksustamisest residendist maksja tasemel, kuid soovitakse maksu koguda intresse saava mitteresidendi tasemel.
Arvestades, et maksulepingud on ülimuslikud tulumaksuseaduse suhtes, loobub Eesti tulumaksuseadust muutes ühepoolselt talle maksulepingutega tagatud maksustamisõigusest. Sarnane vastuolu on Eestis varem eksisteerinud näiteks omakapitalist tehtud väljamaksete puhul, mille osas muudeti alates 1. jaanuarist 2009 seadust ja võeti siseriiklikus maksustamises aluseks just maksulepingutes sätestatud maksustamisõiguse jaotusele vastavad põhimõtted.
Maksustamine tulumaksuseaduse alusel
Kehtiv tulumaksuseaduse tekst näeb ette topeltmaksustamise
Kui lugeda kehtivat tulumaksuseadust sõna-sõnalt, näeb see seotud isikute vahelistes tehingutes ette intressi topeltmaksustamise turutingimusi ületavas osas.
Esiteks näeb tulumaksuseadus ette intressi maksustamise siirdehindade sätte alusel intresse maksva äriühingu tasemel. TuMS § 50 lõige 4 näeb ette, et Kui residendist juriidilise isiku ja temaga seotud isiku vahel tehtud tehingu väärtus on erinev omavahel mitteseotud isikute vahel tehtavate sarnaste tehingute väärtusest, võib maksuhaldur tulumaksu määramisel kasutada tehingute väärtusi, mida rakendavad sarnastes tingimustes mitteseotud iseseisvad isikud. TuMS § 50 lõige 5 selgitab täiendavalt, et Lõikes 4 toodud juhul maksustatakse tulumaksuga /---/ kulu, mis oleks maksumaksjal jäänud kandmata, kui seotud isikuga tehtud tehingu väärtus oleks olnud selline, mida rakendavad sarnastes tingimustes mitteseotud iseseisvad isikud.
Teiseks nähakse maksustamist turutingimusi ületavas osas samuti ette intresside saaja tasemel. TuMS § 29 lõige 7 sätestab, et tulumaksuga maksustatakse mitteresidendi poolt /---/ residendilt /---/ saadud intress, kui see oluliselt ületab turutingimustel sarnastelt võlakohustuselt makstava intressi summat võlakohustuse tekkimise ja intressi maksmise ajal. Nimetatud juhul maksustatakse saadud intressi ja sarnaselt võlakohustuselt turutingimustel makstava intressi vahe.
Seaduse tõlgendus maksumaksja hüvanguks
Seaduses sätestatud topeltmaksustamine ei ole absoluutne ning selle vältimiseks seadust muutmata on pakutud välja erinevaid lahendusi.
Helen Pahapill Rahandusministeeriumi maksupoliitika osakonnast on välisajakirjanduses viidanud, et TuMS § 29 lõiget 7 tuleks käsitleda erisättena TuMS § 50 lõike 4 osas ning järelikult tuleks seotud isikute vahel makstava üleintressi puhul rakendada ainult tulumaksu kinnipidamist ning siirdehindade sätte alusel ei pea teistkordselt tulumaksu tasuma. Pahapill on oma seisukoha toetuseks viidanud sellele, et TuMS § 50 lõike 4 alusel maksustatakse varjatud kasumijaotisi, kuid § 29 lõike 7 alusel intresse. Üks ja seesama makse ei saa olla korraga nii intress kui ka kasumijaotis.
Maksuringkondades on viidatud, et ka Maksu- ja Tolliamet on praktikas andnud maksumaksjatele soodsaid tõlgendusi. Topeltmaksustamist pole nõutud — eeldusel, et vähemalt korra on tulumaks tasutud — seda siis omal valikul kas TuMS § 50 lõike 4 või § 29 lõike 7 alusel. Kuna sellist maksuhalduri seisukohta ei ole kirjalikult avaldatud, ei saa autor taolise tõlgenduse olemasolu kinnitada ega ümber lükata. Topeltmaksustamise vältimine halduspraktikas oleks aga kindlasti positiivne nähtus.
Kahetsusväärsel kombel ei ole võimalikke lahendusi toodud välja Rahandusministeeriumi või Maksu- ja Tolliameti koduleheküljel olevates selgitustes. Tulemuseks võib olla seaduste ebaühtlane kohaldamine, kuna maksumaksjad ei pruugi olla teadlikud oma võimalustest topeltmaksustamist vältida, samas vaevalt et maksuhaldur omal initsiatiivil maksumaksja tähelepanu võimalikele lahendustele juhiks.
Ühekordne maksustamine selgineb alates 1. jaanuarist 2011
20. oktoobril 2010 vastu võetud ning 1. jaanuarist 2011 jõustuv tulumaksuseaduse muudatus täpsustab olemasolevat seadust. Muudetud TuMS § 50 lõige 5 näeb ette, et lõiget 4 ei kohaldata siirdehinna ja tehingu turuväärtuse vahele, kui juriidiline isik on sellelt tulumaksu tasunud või sellelt on § 41 kohaselt tulumaks kinni peetud.
Seletuskiri täpsustab: Paragrahvi 50 lõikega 5 täpsustatakse, et selline maksustamine võib olla vaid ühekordne. Seega, kui mitteresidendile makstav intress ületab võlakohustuse tekkimise ja intressi maksmise ajal sarnastel tingimustel sarnaselt võlakohustuselt makstava intressi summat (§ 29 lõige 7) ning tekkinud vahelt on tulumaks § 41 punkti 4 kohaselt kinni peetud, siis täiendavat maksukohustust § 50 lõike 4 alusel enam ei teki.
Seega, kui residendist väljamakse tegija on maksukohustuse veeretanud saaja kaela — pidades mitteresidendile makstavalt intressilt kinni tulumaksu — pääseb ta ise tulumaksukohustusest.
Maksustamine maksulepingute alusel
Maksustamine intresside maksja tasemel: üleintress kui varjatud kasumijaotis
Kui liikmesriik soovib maksustada üleintressi residendist juriidilise isiku tasemel, kes väljamakseid teeb, annab maksuleping selleks täieliku õiguse. Vastav õigus nähakse ette maksulepingu artiklis 9 (Seotud ettevõtjad). Art 9 lõige 1 sätestab, et /---/ kui ettevõtjad järgivad omavahelistes äri- ja rahandussuhetes sõltumatute ettevõtjate vahel kokkulepitust erinevaid tingimusi, mille tõttu jääb ettevõtja kasum eeldatavast väiksemaks, loetakse ettevõtja kasumiks eeldatav kasum ja see maksustatakse asjakohaselt. Eesti tulumaksuseaduses vastab sellele sättele TuMS § 50 lõige 4.
20. oktoobril 2010 vastu võetud tulumaksuseaduse muudatustega Eesti riik ühepoolselt loobub lepingutes lubatud maksustamisõiguse rakendamisest. Õigupoolest annab seaduse uus tekst intresse maksvale residendist juriidilisele isikule endale õiguse loobuda TuMS § 50 lõikes 4 sätestatud maksukohustusest. Selleks peab residendist juriidiline isik TuMS § 29 lõike 7 ja § 41 punkti 4 alusel mitteresidendist intresside saajalt tulumaksu kinni pidama. Seda, kuivõrd võimaldab maksuleping Eesti riigil maksustada mitteresidendist intresside saajat, vaatame alljärgnevalt.
Maksustamine mitteresidendi tasemel: üleintress ei ole intress
Intresside maksustamist puudutav artikkel (OECD näidislepingutel põhinevates maksulepingutes tavaliselt artikkel 11) Eesti maksulepingutes piirab tavaliselt Eesti kui allikariigi õigust intresside maksustamise osas 0% või 10%-ni, sõltuvalt lepingust või väljamakse saajast.
Mis puudutab üleintresside maksustamist, siis maksulepingu intresse puudutava artikli tekstist selgub, et Eesti maksustamisõigust 0% või 10%-ni piirav artikkel ei rakendu turuväärtust ületavale intressile. Art 11 lõige 6 sätestab, et kui intressi maksja ja intressi saaja või nende mõlema ning muu isiku erisuhte tõttu ületab võlanõude eest makstava intressi summa selle summa, milles oleksid intressi maksja ja intressi saaja kokku leppinud ilma sellise suhteta, kohaldatakse seda artiklit ainult viimati nimetatud summa suhtes. Samas näeb sama lõigu viimane lause täiendavalt ette, et Enammakstud intress maksustatakse kummagi lepinguosalise riigi seaduste kohaselt, arvestades lepingu teisi sätteid.
Maksulepingu artikkel 11 lõige 6 näeb ette, et üleintressi puhul tuleb tuvastada esiteks, kuidas klassifitseeritakse üleintress siseriiklike seaduste alusel, ning seejärel tuleb rakendada artikli 11 asemel maksulepingu seda artiklit, mis vastab kõige rohkem tululiigi siseriiklikule klassifikatsioonile. Kui liikmesriik klassifitseerib üleintressi varjatud kasumijaotiseks või dividendiks, rakendatakse tavaliselt saaja tasemel maksulepingu artiklit 10 (dividendid), muul juhul rakendub üldreeglina artikkel 21 (muu tulu).
Otsimaks vastust, mis aitaks selgitada üleintressi siseriiklikku klassifikatsiooni ja mõista, millist maksulepingu artiklit tuleks Eesti maksulepingutes üleintressi osas rakendada, pöördusime Eesti maksulepingute seletuskirjade poole. Kahjuks ei paku need seaduse rakendajale ühtegi selgitust. Seletuskirjad märgivad, et Turuväärtusest erineva intressi maksustamise jätab maksuleping kummagi riigi seaduste pädevusse (arvestades siiski lepingu teisi artikleid) ning artiklis 11 sätestatud maksustamisõiguse piirang sellise üleintressi kohta ei kehti. Seega seletuskiri — dokument, mis peaks avama meie jaoks sätete mõtet — kordab kõigest seda, mis maksulepingu tekstis juba kirjas on, andmata vastust rakendaja jaoks kõige olulisemale — millist maksulepingu artiklit üleintressi osas rakendatakse.
Eeltoodust tulenevalt ei võimalda maksulepingu artikkel 11 piirata Eesti poolt TuMS § 29 lõike 7 alusel üleintressi osas rakendatavat maksustamisõigust.
Maksustamine mitteresidendi tasemel: üleintress ei ole dividend
Dividendide maksustamist puudutav artikkel (OECD näidislepingutel põhinevates maksulepingutes tavaliselt artikkel 10) Eesti maksulepingutes piirab tavaliselt Eesti kui allikariigi õigust dividendide maksustamise osas 0%-15%-ni, sõltuvalt lepingust ning dividende saava isiku vormist ning osaluse suurusest dividende jaotavas tütarühingus.
Selleks et artiklit 10 oleks võimalik üleintresside osas rakendada, peaks üleintress olema siseriiklikult klassifitseeritav dividendina ning vastama nii tulumaksuseaduses kui ka maksulepingutes toodud dividendi mõistele. Need tingimused ei ole Eestis kahjuks täidetud, mistõttu ei võimalda ka artikkel 10 piirata Eesti poolt TuMS § 29 lõike 7 alusel üleintressi osas rakendatavat maksustamisõigust.
„Muu tulu“ artikkel lepingutes piirab Eesti õigust üleintressi maksustada
Sellist olukorda, kus mõni tululiik jääks maksulepingu rakendusalast välja, ei saa juhtuda. Selle vältimiseks on maksulepingutesse lisatud „muu tulu“ säte (OECD näidislepingul põhinevates lepingutes tavaliselt artikkel 21), mis näeb ette, et Lepinguosalise riigi residendi tulu, mida lepingu eelmistes artiklites ei ole käsitletud, maksustatakse olenemata tulu tekkimise kohast ainult selles riigis. Seega, kui üleintresside osas ei rakendu ei intresse ega dividende puudutav artikkel, rakendub „muu tulu“ maksustamisõigust jaotav artikkel.
„Muu tulu“ artikkel näeb tavaliselt ette selle, et kui lepinguosalised riigid ei ole mõne tululiigi suhtes suutnud mõnes erisättes leppida kokku maksustamisõiguse andmist allikariigile, maksustatakse selline tulu ainult riigis, kus tulu saav isik on resident. „Muu tulu“ artikkel on seega tõepoolest vaid viimase võimaluse säte, mis rakendub vaid juhul, kui maksulepingus ei leidu ühtegi muud artiklit, mis käsitletava tulu suhtes rakenduks.
Sellisteks riikideks, kus muu tulu maksustamisõigus Eesti maksulepingutega on antud eranditult riigile, kus tulu saaja on resident, on näiteks Armeenia, Austria, Bulgaaria, Gruusia, Hiina, Hispaania, Holland, Horvaatia, Israel, Kasahstan, Leedu, Lõuna-Korea, Makedoonia, Moldova, Mani saar, Poola, Prantsusmaa, Rumeenia, Saksamaa, Serbia, Sloveenia, Suurbritannia, Šveits, Tšehhi Vabariik, Türgi, Ukraina ja Valgevene.
Eesti poolt ülalnimetatud riikidega sõlmitud maksulepingud annavad seetõttu üleintresside osas maksustamisõiguse ainult riigile, kus üleintressi saaja on resident. See tähendab, et nende riikide residentidele makstud üleintressi TuMS § 29 lõike 7 alusel maksustada ei saa.
Mitmes Eesti lepingus on erandina „muu tulu“ osas maksustamisõiguse siiski antud ka allikariigile ning nende riikide puhul ei ole TuMS § 29 lõikes 7 sätestatud maksustamise rakendamine Eestil keelatud. Sellisteks lepinguteks on näiteks lepingud Ameerika Ühendriikide, Aserbaidžaani, Belgia, Iirimaa, Islandi, Itaalia, Kanada, Kreeka, Luksemburgi, Läti, Malta, Norra, Portugali, Rootsi, Singapuri, Slovakkia, Soome ja Taaniga.
Alternatiivina „muu tulu“ artiklile võib maksulepingutes samuti kaaluda „ärikasumite“ maksustamist puudutava artikli (OECD näidislepingul põhinevates lepingutes tavaliselt artikkel 7) rakendamist, mis sarnaselt „muu tulu“ artiklile annab maksustamisõiguse riigile, kus tulu saaja on resident. Erinevalt „muud tulu“ käsitlevast artiklist ei jätaks aga „ärikasumeid“ käsitlev artikkel üleintresside osas maksustamisõigust allikariigile ühegi maksulepingu puhul.
Kokkuvõte ning võimalik lahendus
Maksuleping annab maksustamisõiguse teisele riigile
Eeltoodud analüüsist selgus, et tulumaksuseadust muutes loobus Eesti ühepoolselt talle maksulepingutega tagatud maksustamisõigusest. Maksulepingu artikkel 9 lubaks Eestil üleintresse maksustada TuMS § 50 lõike 4 alusel üleintressi maksva äriühingu tasemel. Samas TuMS § 50 lõige 4 ei kohaldu, kui väljamakse tegija on otsustanud mitteresidendile tehtavalt väljamakselt TuMS § 29 lõike 7 alusel tulumaksu kinni pidada.
Sõltuvalt riigist, kus intresse tasuv mitteresident asub, võib tekkida olukord, kus maksulepingud ei taga Eestile maksustamisõigust mitteresidendi poolt Eestist teenitud tulude osas ning seetõttu tekib Eestil kohustus mitteresidendile kinnipeetud tulumaks tagastada. Selline olukord tekib Armeenia, Austria, Bulgaaria, Gruusia, Hiina, Hispaania, Hollandi, Horvaatia, Iisraeli, Kasahstani, Leedu, Lõuna-Korea, Makedoonia, Moldova, Mani saare, Poola, Prantsusmaa, Rumeenia, Saksamaa, Serbia, Sloveenia, Suurbritannia, Šveitsi, Tšehhi Vabariigi, Türgi, Ukraina ja Valgevene residentide puhul.
Eesti residendist ettevõtjal, kes maksab temaga seotud mitteresidendile turutingimustest kõrgemat intressi, on seega uuel aastal paljudel juhtudel soodsam pidada mitteresidendile tehtavatelt väljamaksetelt tulumaks TuMS § 29 lõike 7 alusel kinni.
Kuna eelloetletud riikidega sõlmitud maksulepingud piiravad Eesti õigust nende riikide residentidele makstavaid üleintresse maksustada, tekib mitteresidentidel koheselt õigus enam kinni peetud tulumaks maksukorralduse seaduse § 33 alusel Eesti riigilt tagasi nõuda. Praktikas juhtub seda sageli, et näiteks residentsustõendi puudumise tõttu ei saa maksulepingut automaatselt rakendada, mitteresidendile tehtud väljamakselt peetakse algselt tulumaks kinni ning maksuhaldur tagastab hiljem tulumaksu vahetult mitteresidendile.
Tegelik lahendus oleks võinud olla vastupidine
Eesti riigile maksulepinguga ette nähtud maksustamisõiguse rakendamiseks oleks pigem eeldanud tulumaksuseaduse muutmisel vastupidist lahendust.
Selle asemel et teha erand ning välistada turutingimustele mittevastava intressi maksustamine siirdehindade sätte (TuMS § 50 lg 4) rakendusalast, oleks pigem kõiki seotud isikute vahelisi tehinguid pidanud kohtlema ühetaoliselt TuMS § 50 lõike 4 alusel. Sellisel juhul oleks ka maksulepingute artikkel 9 taganud Eestile kõik võimalused tulu sel viisil maksustada.
TuMS § 29 lõige 7 peaks kohalduma ainult mitteseotud isikute vahelistele olukordadele, millele see säte ka algselt suunatud oli. 2004. aastal vastu võetud tulumaksuseaduse muutmise seaduse (Riigikogu X koosseisu seaduseelnõu 356 SE) seletuskiri viitab, et Sätte uus sõnastus ei viita seotud isikute vahelistele intressimaksetele, sest praktikas võib olla raske kindlaks teha isikute seotust, seda näiteks madala maksumääraga territooriumil asuvate juriidiliste isikute puhul. Kõrge intressi puhul võib olla tegemist mitteresidendi poolt mõnda teist liiki tulu saamisega, mis on Eestis maksustatud, kuid mida maksudest hoidumise eesmärgil soovitakse formaalselt näidata maksuvaba intressituluna. Madala maksumääraga riikidega puuduvad Eestil ka tavaliselt maksulepingud, mistõttu ei oleks kõne alla tulnud ka Eesti maksustamisõiguse piiramine.
Nüüdne seadusemuudatus tekitab aga pigem olukorra, kus Eesti loobub siirdehindade määratlemise võimalusest ühe kitsa tululiigi puhul ning pigem soodustab laenukapitaliga finantseerimist teatud kitsa ringi riikide kaudu.
URL: http://www.raamatupidaja.ee/uudised/2010/12/09/uleintresside-maksustamisest-tulumaksuseaduse-ning-maksulepingute-valguses


Korruptsioonivastase seaduse rakendamine Viimsi valla töökorralduses – Riigi Teataja
Korruptsioonivastase seaduse rakendamine Viimsi valla töökorralduses
Korruptsioonivastase seaduse rakendamine Viimsi valla töökorralduses - sisukord
§ 3 Ametiseisundi määratlemine
§ 4 Huvide deklareerimise kohustus
§ 7 Vallavanema ülesanded korruptsiooniennetuse koordineerimisel
§ 8 Toimingupiirang
RT IV, 19.02.2019, 11
Vastu võetud 22.01.2019 nr 1
RT IV, 26.01.2019, 18
jõustumine 29.01.2019
12.02.2019 RT IV, 19.02.2019, 10 22.02.2019
Määrus kehtestatakse korruptsioonivastase seaduse § 13 lõike 1 punkti 2 ning § 15 lõike 2 alusel.
Määrus täpsustab korruptsiooni ennetamise korraldust Viimsi vallas (edaspidi vald), sealhulgas määrab kindlaks huvide deklaratsiooni (edaspidi deklaratsioon) esitama kohustatud isikud (edaspidi deklarandid) ning huvide deklaratsioonide kontrollimise komisjoni koosseisu.
(1) Ametiisik on kohustatud viivitamata teavitama asutuse juhti talle teatavaks saanud korruptsioonivastase seaduse § 3 lõikes 1 sätestatud keelu rikkumisest või muust korruptsioonijuhtumist. Vastavalt korruptsioonivastase seaduse § 6 lõigetele 2 ja 3 tagatakse teavitamise fakti konfidentsiaalsus.
(2) Ametiisik käesoleva korra tähenduses on füüsiline isik, kellel on avaliku ülesande täitmiseks ametiseisund sõltumata sellest, kas ta täidab talle pandud ülesandeid alaliselt või ajutiselt, tasu eest või tasuta, teenistuses olles või vabakutselisena või lepingu, nimetamise või valimise alusel.
§ 3. Ametiseisundi määratlemine
(1) Vallavalitsuse struktuuris oleval teenistuskohal püsiva ametiseisundi omamine ning teenistuja ametiisikuks olemine KVS-i tähenduses kajastatakse teenistuskoha ametijuhendis.
(2) Vallavalitsuse struktuuris uue teenistuskoha loomisel või teenistuskoha ülesannete muutmisel hindab otsene juht ametiseisundi olemasolu või tekkimise võimalust ning vajadusel kajastatakse see ametijuhendis.
(3) Ühekordsete tegevuste käigus omandavad ametiseisundi teenistujad või isikud, kes seda pidevalt teenistuskohapõhiselt ei ole, kuid kelle ühekordsest ülesandest tulenev tegevus vastab KVS-is sätestatud ametiseisundi määratlusele.
(4) Vallavalitsuse ning vallavalitsuse hallatava asutuse teenistujate ning valla valitseva ja olulise mõju all oleva sihtasutuse, mittetulundusühingu ja äriühingu juhatuse liikme ametiseisundi tekkimise alused määratletakse ametijuhendis või lepingus.
(5) Vallavalitsuse hallatava asutuse juht ja valla valitseva ja olulise mõju all olevate sihtasutuse, mittetulundusühingu ja äriühingu juhatus määratleb oma töötajad, kellel on või võib teatud ülesannete täitmisel tekkida ametiseisund. Ametiseisundi tekkimise alused määratletakse ametijuhendis või lepingus.
§ 4. Huvide deklareerimise kohustus
(1) Deklaratsiooni on kohustatud esitama
1) Viimsi Vallavolikogu (edaspidi volikogu) liikmed;
2) Viimsi Vallavalitsuse (edaspidi vallavalitsus) liikmed;
3) vallavalitsuse hallatavate asutuste juhid;
4) valla valitseva mõju all olevate äriühingute juhtorganite liikmed;
5) avalikke vahendeid käsutavate valla asutatud sihtasutuste juhtorganite liikmed.
(2) Isikut teavitatakse viivitamata deklaratsiooni esitamise kohustusest vastava kohustuse tekkimisel. Teavitamise tagavad käesoleva määruse § 5 lõikes 1 nimetatud isikud.
(3) Deklaratsioon esitatakse nelja kuu jooksul käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud ametisse asumisest või deklaratsiooni esitamise kohustuse tekkimisest arvates ning edaspidi iga aasta 31. maiks huvide deklaratsioonide registrile. Kalendriaasta jooksul ei pea deklarant esitama rohkem kui ühe deklaratsiooni ka juhul, kui ta asub uuele ametikohale.
(4) Deklaratsiooni esitamise kohustus lõpeb, kui deklarant on esitanud deklaratsiooni ametikohalt lahkumiseaastale järgneval kalendriaastal.
(1) Alusandmete esitamise deklarantide kohta huvide deklaratsioonide registrile korraldab vallasekretär koostöös volikogu kantselei juhatajaga.
(1) Deklaratsioone kontrollitakse vajadusel.
1) vallavolikogu esimees – juhib komisjoni tööd;
4) sisekontrolör;
5) vallavolikogu revisjonikomisjoni esimees.
[RT IV, 19.02.2019, 10 - jõust. 22.02.2019]
(3) Käesoleva paragrahvi lõike 2 punktides 1 kuni 4 nimetatud isikutel on õigus kontrollida kõigi käesoleva määruse § 4 lõikes 1 nimetatud deklarantide deklaratsioone.
2) esitada päringuid ja saada deklarandi kohta deklaratsiooni kontrollimiseks vajalikus ulatuses andmeid krediidiasutustelt ja andmekogudest.
(6) Juhul kui ametiisiku deklaratsiooni kontrollimise tulemusel on tekkinud süüteokahtlus, teavitab deklaratsiooni kontrolliv komisjoni liige viivitamatult komisjoni esimeest ja vallavanemat. Vallavanem edastab süüteokahtluse korral deklaratsiooni kontrollimise materjalid prokuratuurile või kohtuvälisele menetlejale.
§ 7. Vallavanema ülesanded korruptsiooniennetuse koordineerimisel
Vallavanem koordineerib korruptsiooniennetust vallavalitsuses ning vallavalitsuse hallatavates asutustes tagades oma haldusalas:
4) arvestuse pidamise ametiasutuse ametnike tegelemise üle avaliku teenistuse seaduse § 60 lõikes 1 nimetatud kõrvaltegevustega, samuti kontrolli avaliku teenistuse seaduse § 60 lõike 2 alusel kehtestatud keelu ning avaliku teenistuse seaduse § 60 lõigetes 4 ja 5 sätestatud keeldude järgimise üle.
§ 8. Toimingupiirang
Juhul kui vallavanem peab oma ametiülesannetest tulenevalt tegema toimingu või otsuse, millele rakendub korruptsioonivastase seaduse § 11 lõike 1 mõttes toimingupiirang, teeb selle toimingu või otsuse tema asemel vallavalitsus kui kollegiaalorgan.


text:
3-1-1-8-17 Riigikohus 31.03.2017
Kahtlustatavat on võimalik vahistada üksnes kohtuniku kirjalikult vormistatud ja allkirjastatud määruse alusel ning vahistamise määruse resolutsiooni kuulutamine enne nendele nõuetele vastava määruse tegemist ei ole korrektne (RKKKm nr 3-1-1-99-16, p 7). (p 7)
Vahistamise määrusest teatavakstegemiseks KrMS § 387 lg 2 mõttes ei saa lugeda üksnes määruse resolutsiooni kuulutamist kohtuistungil kahtlustatava ja kaitsja juuresolekul. Kahtlustataval ja kaitsjal peab kaebeõiguse realiseerimiseks olema võimalus tutvuda määruse terviksisuga, mistõttu tuleb määruskaebuse esitamise tähtaega arvestada alates päevast, mil kahtlustatav ja kaitsja said teada või pidid teada saama eeluurimiskohtuniku kirjalikult vormistatud ja põhistatud määrusest. See on oluline ka ausa ja õiglase menetluse põhimõtet silmas pidades, kuna tagab kahtlustatavale reaalse võimaluse vahistamist tõhusalt vaidlustada ja end kaitsta. (p 8)
KrMS ei piira ega välista kaitsja õigust esitada kahtlustatava esindajana määruskaebus kuni kaebetähtaja lõpuni, mis on KrMS § 387 lg 2 alusel arvestatud alates päevast, mil kahtlustatav sai või pidi saama kohtumäärusest teada, seda sõltumata sellest, millal sai või pidi saama määrusest teada kaitsja. Erinevatel asjaoludel (nt määruse tõlkimise vajaduse tõttu) võivad kahtlustatava ja kaitsja kaebetähtajad hakata kulgema ja seega ka lõppeda erineval ajal. Kahtlustatav ja teda esindav kaitsja ei ole aga käsitatavad teineteisest täiesti lahutatud ja absoluutselt eraldiseisvate menetlusosalistena. Seetõttu ei saa kaitsja määruskaebust, mis on esitatud kahtlustatava puhul kulgenud kaebetähtaja jooksul, lugeda mittetähtaegseks põhjendusega, et kaitsja puhul kulgema hakanud kaebetähtaeg on juba möödas. (p 9)
Vabariigi Valitsuse 3. juuli 2008. a määruse nr 111 „E toimiku süsteemi asutamine ja e-toimiku süsteemi pidamise põhimäärus“ § 14 lg 1 kohaselt on e-toimiku süsteemi kantud andmetel informatiivne tähendus. Sama paragrahvi lõige 2 sätestab, et vaid seadusega ettenähtud juhtudel on e-toimiku süsteemi kantud andmetel õiguslik tähendus. KrMS ei sisalda sätet, mis näeks ette võimaluse lähtuda määruskaebuse esitamise tähtaja arvutamisel üksnes e-toimiku süsteemi kaudu edastatavast edasikaebamise tähtaja teatavakstegemise teatest. Järelikult on kõnealusel teatel informatiivne tähendus ning kaitsja ei saa sellele kaebetähtaja arvutamisel tugineda. Samas juhul, kui kaitsjale ei ole muul viisil kui e toimiku süsteemi kaudu kohtumäärust kättesaadavaks tehtud, võib seaduses sätestatud määruskaebuse esitamise tähtaeg kattuda e toimiku süsteemi saadetud teates märgitud tähtajaga. (p 12)
3-1-1-97-16 Riigikohus 21.02.2017
KrMS § 463 lg 1
KrMS § 387 lg 2 p 1
Euroopa Liidu tasandil reguleerib üldist koostööd kriminaalasjades 29. mai 2000. a Euroopa Liidu liikmesriikide vahelise kriminaalasjades vastastikuse õigusabi konventsioon ning konkreetsemalt kriminaalmenetluses vara arestimist puudutavat Euroopa Nõukogu 22. juuli 2003. a raamotsus 2003/577/JSK „Vara või tõendite arestimise otsuste täitmise kohta Euroopa Liidus“. Viimasest lähtuvad õigusnormid paiknevad KrMS §-des 5089–50820. Raamotsuse ega Eesti menetlusseadustiku vastavad sätted ei näe ette liikmesriikide kohustust lähtuda arestimisasjades raamotsuse regulatsioonist, mistõttu puudub taotluse saanud riigil pädevus esitatud taotluse ümberkvalifitseerimiseks või selle täitmisest keeldumiseks põhjusel, et taotlus on esitatud konventsiooni alusel. (p 10)
Kuivõrd erinevalt Euroopa arestimistunnistusest ei ole abistamistaotluse täitmisel ette nähtud vara arestimise määruse vaidlustamise erikorda, tuleb lähtuda KrMS § 387 lg 2 punktis 1 sätestatud kümnepäevasest kaebetähtajast. (p 11)
3-1-1-99-16 Riigikohus 01.12.2016
KrMS § 389
Vahistamismääruse resolutsiooni kuulutamisega enne selle kirjalikku koostamist ja allkirjastamist ei toimi kohus korrektselt. Kahtlustatavat on võimalik vahistada vaid maakohtu kirjaliku määruse (KrMS § 145 lg 1 p 1) alusel. (p 7)
KrMS § 387 lg-test 1 ja 2 nähtub, et üldjuhul on kriminaalmenetluses kohtumääruseid võimalik vaidlustada 15 päeva jooksul ning kümnepäevane kaebetähtaeg on erand. Ringkonnakohtu määruse puhul, millega jäetakse muutmata maakohtu vahistamismäärus, ei ole tegemist vahistamismäärusega KrMS § 387 lg 2 tähenduses, mille vaidlustamiseks tuleb määruskaebus esitada kümne päeva jooksul. Juhul, kui esitatakse kaebus ringkonnakohtu määrusele, millega jäeti maakohtu määrus muutmata, ei ole lühema edasikaebetähtaja kohaldamine põhjendatud ja lähtuda tuleb KrMS § 387 lg-s 1 sätestatud edasikaebekorrast. (p 10 jj)
3-1-1-75-08 Riigikohus 15.01.2009
KrMS § 325 lg 1 p 1
KrMS § 508 10 lg 1
KrMS § 387
KrMS § 389 lg 1
Seisukoht, et menetlusosaline peab kohtumääruse edasikaebamisel lähtuma kohtulahendis kajastatud, mitte aga seaduses sätestatud edasikaebetähtajast, ei ole kooskõlas kriminaalmenetlusõigusega.
Alates Kriminaalmenetluse seadustiku kehtima hakkamisest 1. juulil 2004. a. on ringkonnakohtul kohustus kontrollida edasikaebe tähtaegsust. See kohustus on sätestatud KrMS § 325 lg 1 p-s 1. Kui kaebuse esitamise tähtaeg on kaebaja poolt mööda lastud, tuleb ringkonnakohtul KrMS § 326 lg 2 alusel jätta apellatsioon läbi vaatamata. Kõrgema astme kohtu kohustus hinnata kaebuse esitamise tähtaegsust kohaldub KrMS § 389 lg 1 kohaselt ka määruskaebemenetluses. Seega on kehtiva kriminaalmenetlusõiguse kohaselt kõrgema astme kohtul õigus edasikaebe tähtaja rikkumise korral jätta kaebus läbi vaatamata.

matches:
Riigikohus
§ 387
§ 387
§ 14
Riigikohus
§ 463
§ 387
§ 387
Riigikohus
§ 389
kohus
§ 145
§ 387
§ 387
§ 387
Riigikohus
§ 325
§ 508
§ 387
§ 389
§ 325
§ 326
§ 389