text:
13. märts 2007(*)
Kohtuliku kaitse põhimõte – Siseriiklikud õigusaktid, mis ei näe ette iseseisvat õiguskaitsevahendit, et vaidlustada siseriikliku õiguse sätte vastavust ühenduse õigusele – Menetlusautonoomia – Võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtted – Esialgne õiguskaitse
Kohtuasjas C‑432/05,
mille esemeks on Högsta domstoleni (Rootsi) 24. novembri 2005. aasta otsusega EÜ artikli 234 alusel esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 5. detsembril 2005, menetluses
koosseisus: president V. Skouris, kodade esimehed C. W. A. Timmermans, A. Rosas, K. Lenaerts (ettekandja), R. Schintgen, P. Kūris ja E. Juhász, kohtunikud J. Makarczyk, G. Arestis, U. Lõhmus, E. Levits, A. Ó Caoimh ja L. Bay Larsen,
arvestades kirjalikus menetluses ja 3. oktoobri 2006. aasta kohtuistungil esitatut,
– Unibet (London) Ltd. ja Unibet (International) Ltd, esindajad: advokaadid H. Bergman ja O. Wiklund,
– Rootsi valitsus, esindaja: K. Wistrand,
– Belgia valitsus, esindaja: A. Hubert, keda abistasid advokaadid S. Verhulst ja P. Vlaemminck,
– Saksamaa valitsus, esindajad: M. Lumma ja A. Dittrich,
– Itaalia valitsus, esindaja: I. M. Braguglia, keda abistas avvocato dello Stato F. Sclafani,
– Madalmaade valitsus, esindajad: H. G. Sevenster ja C. ten Dam,
– Portugali valitsus, esindajad: L. Fernandes ja J. de Oliveira,
– Ühendkuningriigi valitsus, esindajad: C. White, hiljem Z. Bryanston‑Cross, keda abistas barrister T. Ward,
– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: E. Traversa ja K. Simonsson,
olles 30. novembri 2006. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
1 Eelotsusetaotlus käsitleb isikutele ühenduse õigusega antud õiguste tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtte tõlgendamist.
2 Taotlus esitati Unibet (London) Ltd ja Unibet (International) Ltd (edaspidi koos „Unibet”) ning Justitiekanslerni vahelises kohtuasjas, mis käsitleb loteriisid ja hasartmänge reguleeriva Rootsi seaduse (lotterilagen, SFS 1994, nr°1000; edaspidi „hasartmänguseadus”) rakendamist.
3 Eelotsusetaotlusest nähtub, et seda, kuidas kontrollitakse siseriiklike seaduste või määruste normide vastavust ülimuslikele õigusnormidele, reguleerib Rootsi põhiseaduse (regeringsformen) 11. peatüki artikkel 14. Selle artikli kohaselt jätab kohus, kui ta leiab, et mingi siseriikliku õiguse säte on vastuolus põhiseaduse või mõne muu ülimusliku õigusnormiga, selle sätte kohaldamata. Kui sellise sätte on aga vastu võtnud parlament või Rootsi valitsus, võib selle kohaldamata jätta üksnes ilmse vastuolu korral. Viimase tingimuse täitmine ei ole siiski nõutav, kui kooskõla küsimus puudutab ühenduse õiguse sätet.
4 Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul ei näe Rootsi õigus ette iseseisvat õiguskaitsevahendit, mille peamine eesmärk on tuvastada parlamendi või valitsuse vastuvõetud õigusakti vastuolu ülimusliku õigusnormiga; selline kontroll on võimalik üksnes üldkohtutes või halduskohtutes algatatud menetluses täiendava taotluse põhjal.
5 Üldkohtutes toimuvat menetlust reguleeriva Rootsi kohtumenetluse seadustiku (rättegångsbalken; edaspidi „kohtumenetluse seadustik”) 13. peatüki artikli 1 alusel võib kahju tekitamise eest hüvitise saamiseks esitada kahju hüvitamise hagi. Niisuguse menetluse tulemuseks võib olla täidetav kohtuotsus, millega mõistetakse kostjalt hageja kasuks välja kahjuhüvitis.
6 Kohtumenetluse seadustiku sama peatüki artikli 2 esimese lõigu kohaselt võib esitada hagi kostja ja hageja vahelise õigussuhte tuvastamiseks, kui kostjale tekitatud kahju tuleneb sellisest suhtest. Sama artikli teise lõigu kohaselt vaadatakse hagi läbi, kui see puudutab mainitud suhte olemasolu. Niisuguse menetluse tulemusena saab teha üksnes tuvastamisotsuse, milles sedastatakse vastavalt asjaoludele, et poolte vahel on õigussuhe, näiteks kohustus maksta hagejale kahjuhüvitist.
7 Asja lahendaval kohtul võib neil asjaoludel tekkida vajadus täiendava taotluse põhjal kontrollida, kas kohaldatav õigusnorm on kooskõlas ülimusliku õigusnormiga, ning kui olukord seda nõuab, tuleb see õigusnorm jätta kohaldamata.
8 Esialgse õiguskaitse rakendamist tsiviilmenetluses reguleerib kohtumenetluse seadustiku 15. peatükk. Selle peatüki artikkel 3 näeb ette võimaluse rakendada hageja õiguste kaitsmiseks hagi tagamise abinõusid. Kui hageja tõendab teisele isikule suunatud niisuguste nõuete põhjendatust, mille alusel on esitatud või võib esitada hagi, ning et see teine isik võib oma tegevuse või tegevusetusega kahjustada hageja õigusi, võib pädev kohus selle sätte alusel panna kõnesolevale isikule keelde või kohustusi, mille rikkumisele järgneb rahaline sanktsioon.
9 Sama 15. peatüki artikkel 7 kohustab hagejat, kelle huvides on selle peatüki artikli 3 alusel määratud hagi tagamise abinõud, esitama pädevale kohtule põhiküsimust puudutava hagi ühe kuu jooksul nende abinõude rakendamisest, mistõttu eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul võib nende abinõudega üksnes kindlustada hageja väidetavate õiguste esialgse kaitse, tagades nende õiguste järgimise kuni põhiküsimuses otsuse tegemiseni.
10 Hasartmänguseaduse alusel on avalikkusele suunatud loteriide ja laiemalt kõigi selliste mängude korraldamiseks, mille võiduvõimalused põhinevad juhusel, näiteks kihlveod, loto, mänguautomaadid ja rulett, vajalik tegevusluba, mille väljastavad kohaliku omavalitsuse või riikliku tasandi pädevad ametiasutused.
11 Otsuse peale, millega niisuguse tegevuse korraldamise loa taotlus jäetakse rahuldamata, võib esitada kaebuse esimese astme halduskohtule või juhul, kui selle otsuse on teinud valitsus, siis Regeringsrättenile (kõrgeim halduskohus). Nendel kohtutel võib sellises asjas tekkida vajadus täiendava taotluse põhjal kontrollida, kas kohaldatav õigusnorm on ühenduse õigusega kooskõlas, ning kui olukord seda nõuab, tuleb see õigusnorm jätta kohaldamata.
12 Hasartmänguseaduse artikkel 38 keelab kutsetegevuse raames või muul tulu saamise eesmärgil reklaamida Rootsis või väljaspool Rootsit korraldatavaid loata loteriisid.
13 Kõnesoleva seaduse artikli 52 kohaselt võib selle keelu rikkumise kohta teha ettekirjutuse, mille rikkumine toob kaasa haldustrahvi. Haldusmeetmeid, mida pädevad ametiasutused selle sätte alusel võtavad, võib vaidlustada halduskohtutes, kes võivad nende täitmise peatada ja kellel võib tekkida vajadus täiendava taotluse põhjal kontrollida, kas kohaldatav õigusnorm on ühenduse õigusega kooskõlas, ning kui olukord seda nõuab, tuleb see õigusnorm jätta kohaldamata.
14 Hasartmänguseaduse artiklis 38 kehtestatud reklaamikeelust võib teha erandi valitsusele või selleks määratud asutusele esitatud taotluse alusel. Selle taotluse rahuldamata jätmise otsuse peale võib haldusaktide kohtuliku kontrolli käsitleva Rootsi seaduse (lagen on rättsprövning av vissa förvaltningsbeslut, SFS 1988, nr 205) alusel esitada kaebuse Regeringsrättenile, kellel võib tekkida vajadus täiendava taotluse põhjal kontrollida, kas kohaldatav õigusnorm on ühenduse õigusega kooskõlas, ning kui olukord seda nõuab, tuleb see õigusnorm jätta kohaldamata.
15 Hasartmänguseaduse artikli 54 alusel karistatakse välisriigis korraldatava loterii reklaamimise eest rahalise karistusega ja kuuekuulise vangistusega, kui see reklaam on otseselt suunatud Rootsis elavatele isikutele.
16 Kriminaalmenetlustes, mille pädevad ametiasutused on algatanud selle artikli alusel, võib Tingsrättil (esimese astme üldkohus) tekkida vajadus täiendava taotluse põhjal kontrollida, kas kohaldatav õigusnorm on ühenduse õigusega kooskõlas, ning kui olukord seda nõuab, tuleb see õigusnorm jätta kohaldamata.
17 Kohtutoimiku materjalidest nähtub, et 2003. aasta novembris ostis Unibet oma Internetis pakutavate kihlveoteenuste reklaamimiseks mitmes Rootsi meediakanalis reklaamipinda. Rootsi riik võttis seejärel hasartmänguseaduse alusel mitmeid meetmeid, nagu ettekirjutused ja kriminaalmenetluste alustamine meediakanalite vastu, kes olid nõustunud Unibetile reklaamipinda pakkuma.
18 Kuigi Unibeti suhtes ei kehtestatud haldussanktsioone ega alustatud kriminaalmenetlust, esitas ta Rootsi riigi vastu 1. detsembril 2003 hagi Tingsrättile, et esiteks tuvastataks, et tal on EÜ artiklist 49 tulenevalt õigus reklaamida Rootsis oma hasartmängude ja kihlvedudega seotud teenuseid, vaatamata hasartmänguseaduse artiklis 38 sätestatud keelule (edaspidi „tuvastamisnõue”), teiseks, et hüvitataks talle selle reklaamikeeluga tekitatud kahju (edaspidi „kahju hüvitamise nõue”) ja kolmandaks määrata, et seda keeldu ning sellega seotud meetmeid ja sanktsioone tema suhtes ei kohaldata (edaspidi „esimene esialgse õiguskaitse taotlus”).
19 Tingsrätt jättis 2. juuli 2004. aasta otsusega tuvastamisnõude läbi vaatamata. Ta leidis, et selle nõude põhjenduseks esitatud argumendid ei tulene konkreetsest Unibeti ja Rootsi riigi vahelisest õigussuhtest ning et niisugune tuvastamisnõue eeldab abstraktse normikontrolli teostamist, kuid selline hagi on Rootsi õiguskorras vastuvõetamatu. Kahju hüvitamise nõude ja esimese esialgse õiguskaitse taotluse kohta Tingsrätt otsust ei teinud.
20 Unibeti esitatud apellatsioonkaebuse alusel jättis ka Hovrätt (apellatsioonikohus) 8. oktoobri 2004. aasta otsusega tuvastamisnõude ja esimese esialgse õiguskaitse taotluse läbi vaatamata. See kohus leidis, et tuvastamisnõue kujutab endast Rootsi õiguse kohaselt vastuvõetamatut tuvastamishagi ja et Euroopa Kohus ei ole kunagi sedastanud, et kohtuliku kaitse põhimõte nõuaks, et oleks sätestatud võimalus teostada abstraktset normikontrolli, kui liikmesriigi õigus seda ette ei näe. Kõnesolev kohus sedastas ühtlasi, et küsimust, kas hasartmänguseaduse artiklis 38 sätestatud reklaamikeeld on ühenduse õigusega kooskõlas, hinnatakse siis, kui Tingsrätt vaatab läbi kahju hüvitamise nõuet.
21 Samuti leidis Hovrätt, et kui Unibet kasutab oma väidetavaid õigusi ja reklaamib Rootsis oma teenuseid, siis võib reklaamikeelu vastavust ühenduse õigusele hinnata kohus, kes lahendab haldusmeetmete või kriminaalmenetluse peale esitatud kaebust.
22 Hovrätt otsustas seega, et Unibeti tuvastamisnõuet ei ole võimalik lugeda vastuvõetavaks ühenduse õiguse alusel ja et esimene esialgse õiguskaitse taotlus on seega minetanud oma eseme.
23 Högsta domstolenile (kõrgeim kohus) Hovrätti 8. oktoobri 2004. aasta otsuse peale esitatud esimeses kassatsioonkaebuses palus Unibet tunnistada tema tuvastamisnõue ja esimene esialgse õiguskaitse taotlus vastuvõetavaks nii Rootsi kui ka ühenduse õiguse alusel.
24 Mõni aeg pärast Hovrätti 8. oktoobri 2004. aasta otsust, millega tema tuvastamisnõue ja esimene esialgse õiguskaitse taotlus jäeti läbi vaatamata, pöördus Unibet Tingsrätti poole uue esialgse õiguskaitse taotlusega, soovides vaatamata hasartmänguseaduse artiklis 38 sätestatud keelule saada otsekohe luba reklaamida oma teenuseid kuni kahju hüvitamist käsitlevas põhiküsimuses otsuse tegemiseni ja vähendada selle keeluga seotud kahju (edaspidi „teine esialgse õiguskaitse taotlus”). Unibet väitis, et see avaldus on otseselt seotud talle ühenduse õigusest tulenevate õiguste rikkumisega, samuti tema kahju hüvitamise nõudega, kuna selle eesmärk on lõpetada niisuguse rikkumisega kahju tekitamine.
25 Tingsrätt jättis 12. novembri 2004. aasta otsusega selle avalduse rahuldamata, leides, et asja läbivaatamisel ei ilmnenud hasartmänguseaduse artikli 38 vastuolu ühenduse õigusega ja et Unibet ei ole ka tõendanud, et selle sättega kehtestatud keelu kooskõla ühenduse õigusega tekitaks tõsiseid kahtlusi. Unibeti apellatsioonkaebus selle otsuse peale jäeti Hovrätti 26. jaanuari 2005. aasta otsusega samuti rahuldamata.
26 Högsta domstolenile esitatud teises kassatsioonkaebuses palus Unibet selle Hovrätti otsuse tühistamist ja esialgse õiguskaitse määramist vastavalt esimeses astmes esitatud avaldusele.
27 Esimese kassatsioonkaebuse kohta rõhutab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et Rootsi õiguse kohaselt ei ole võimalik esitada iseseisvat kaebust, mille peamine eesmärk on tuvastada siseriikliku õigusnormi vastuolu ülimusliku õigusnormiga. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib siinkohal, millised ühenduse õiguse nõuded tulenevad kohtuliku kaitse põhimõttest, märkides siiski, et Unibet võib saavutada hasartmänguseaduse ühenduse õigusele vastavuse kontrolli juhul, kui ta rikub selle seaduse sätteid ja tema suhtes alustatakse mingit menetlust või kahju hüvitamise hagi läbivaatamisel või ka nende haldusaktide kohtuliku kontrolli käigus, millega selle seaduse alusel esitatud loataotlus või eranditaotlus jäetakse rahuldamata.
28 Eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul kerkivad sarnased küsimused ka seoses sama kassatsioonmenetlusega seotud esimese esialgse õiguskaitse taotlusega, mis on esitatud asja sisuliselt lahendavale kohtule, kuna Rootsi õiguse kohaselt ei ole niisugune avaldus vastuvõetav, kui põhinõue ise on vastuvõetamatu.
29 Teise kassatsioonkaebuse kohta, mis käsitleb teist esialgse õiguskaitse taotlust, leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et tõusetunud on ühenduse õigusega seotud küsimused, kuna Unibeti väitel on see avaldus seotud talle ühenduse õigusest tulenevate õigustega. Need küsimused puudutavad peamiselt kriteeriume, millest lähtudes tuleb kõnesolevaid abinõusid põhikohtuasja raames rakendada.
30 Kuna Högsta domstolen leidis neil asjaoludel, et põhikohtuasja lahendamiseks on vaja tõlgendada ühenduse õigust, siis otsustas ta menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas ühenduse õiguse nõuet, et siseriiklikud menetlusnormid peavad tagama isikule ühenduse õigusest tulenevate õiguste tõhusa kaitse, tuleb tõlgendada nii, et kaebus, mille esemeks on nõue tuvastada teatavate siseriiklike materiaalõigusnormide vastuolu EÜ artikliga 49, on vastuvõetav olukorras, kus nende normide vastavust nimetatud artiklile ei saa kontrollida teisiti, kui vaid näiteks kahju hüvitamise hagi, siseriiklike materiaalõiguse normide rikkumist või õiguspärasuse kohtulikku kontrolli puudutava kohtuasja läbivaatamisel esitatud täiendava taotluse põhjal?
31 Kõrvale tuleb lükata Belgia valitsuse argumendid, mille kohaselt on käesolev eelotsusetaotlus vastuvõetamatu, kuna eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses ei ole ehtsat vaidlust.
32 Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 23 märkis, on eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses vaidlus selles mõttes, et Unibet on pöördunud Rootsi kohtutesse, et hasartmänguseaduse artikkel 38 tunnistataks vastuolus olevaks EÜ artikliga 49 ning seda eesmärgiga, et tal lubataks Rootsis oma teenuseid reklaamida ja et talle hüvitataks kahju, mida ta väidab endale olevat tekitatud nimetatud artiklis 38 kehtestatud keelu tõttu.
33 Unibeti hagi vastuvõetavus Rootsi kohtutes, mida käsitleb eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimene küsimus, ei mõjuta eelotsusetaotluse vastuvõetavuse hindamist.
34 Käesolev eelotsusetaotlus on seega vastuvõetav.
35 Järelikult tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustele vastata, võttes arvesse tema edastatud teavet Rootsi õiguse kohta, mis on esitatud käesoleva kohtuotsuse punktides 3–16.
36 Esimese küsimusega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt seda, kas isikutele ühenduse õigusega antud õiguste tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et see nõuab, et liikmesriigi õiguskorras oleks olemas iseseisev õiguskaitsevahend, mille peamine eesmärk on kontrollida, kas siseriiklikud õigusnormid on EÜ artikliga 49 kooskõlas, kui seda vastavust on võimalik hinnata täiendava taotluse põhjal teiste õiguskaitsevahendite raames.
37 Kõigepealt tuleb meelde tuletada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on tõhusa kohtuliku kaitse põhimõte ühenduse õiguse üldpõhimõte, mis tuleneb liikmesriikide ühesugustest põhiseaduslikest tavadest ja on sätestatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artiklites 6 ja 13 (15. mai 1986. aasta otsus kohtuasjas 222/84: Johnston, EKL 1986, lk 1651, punktid 18 ja 19; 15. oktoobri 1987. aasta otsus kohtuasjas 222/86: Heylens jt, EKL 1987, lk 4097, punkt 14; 27. novembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑424/99: komisjon vs. Austria, EKL 2001, lk I‑9285, punkt 45; 25. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑50/00 P: Unión de Pequeños Agricultores vs. nõukogu, EKL 2002, lk I‑6677, punkt 39, ja 19. juuni 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑467/01: Eribrand, EKL 2003, lk I‑6471, punkt 61) ning mida kinnitab ka 7. detsembril 2000 Nice’is välja kuulutatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta (EÜT 2000, C 364, lk 1) artikkel 47.
38 Liikmesriikide kohtutel on sellega seoses kohustus EÜ artiklis 10 sätestatud koostööpõhimõtet järgides tagada nende õiguste kohtulik kaitse, mis tulenevad isikutele ühenduse õigusest (vt selle kohta 16. detsembri 1976. aasta otsus kohtuasjas 33/76: Rewe, EKL 1976, lk 1989, punkt 5, ja 16. detsembri 1976. aasta otsus kohtuasjas 45/76: Comet, EKL 1976, lk 2043, punkt 12; 9. märtsi 1978. aasta otsus kohtuasjas 106/77: Simmenthal, EKL 1978, lk 629, punktid 21 ja 22; 19. juuni 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑213/89: Factortame jt, EKL 1990, lk I‑2433, punkt 19, ja 14. detsembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C‑312/93: Peterbroeck, EKL 1995, lk I‑4599, punkt 12).
39 Samuti tuleb meelde tuletada, et teatud valdkonda reguleerivate ühenduse õigusnormide puudumisel tuleb iga liikmesriigi siseriiklikus õiguskorras määrata pädevad kohtud ja kehtestada menetlusnormid nende kohtuasjade läbivaatamiseks, mille eesmärk on tagada isikute ühenduse õigusest tulenevate õiguste kaitse (vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsused Rewe, punkt 5; Comet, punkt 13; Peterbroeck, punkt 12; 20. septembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑453/99: Courage ja Crehan, EKL 2001, lk I‑6297, punkt 29, ja 11. septembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑13/01: Safalero, EKL 2003, lk I‑8679, punkt 49).
40 Kuigi EÜ asutamisleping on aluseks teatud liiki hagidele, mida eraisikud saavad vajadusel otse ühenduste kohtule esitada, ei olnud selle eesmärk kehtestada liikmesriigi kohtutes ühenduse õiguse tagamiseks muid õiguskaitsevahendeid kui need, mis on sätestatud siseriiklikus õiguses (7. juuli 1981. aasta otsus kohtuasjas 158/80: Rewe, EKL 1981, lk 1805, punkt 44).
41 Teisiti oleks see üksnes juhul, kui vastava liikmesriigi õiguskorra ülesehitusest nähtub, et ei ole ühtegi õiguskaitsevahendit, mis võimaldaks kas või täiendava taotluse põhjal tagada isikute ühenduse õigusest tulenevad õigused (vt selle kohta eespool viidatud 16. detsembri 1976. aasta kohtuotsus Rewe, punkt 5; eespool viidatud kohtuotsused Comet, punkt 16, ja Factortame jt, punktid 19–23).
42 Kuigi põhimõtteliselt peab isiku õigus olla menetlusosaline ning tema põhjendatud huvi olema määratletud siseriiklikus õiguses, nõuab ühenduse õigus siiski, et liikmesriigi õigusaktid ei kahjustaks õigust tõhusale kohtulikule kaitsele (vt eelkõige 11. juuli 1991. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑87/90–C‑89/90: Verholen jt, EKL 1991, lk I‑3757, punkt 24, ja eespool viidatud kohtuotsus Safalero, punkt 50). Liikmesriikide ülesanne on seega näha ette õiguskaitsevahendite ja menetluste süsteem, mis võimaldab tagada selle õiguse järgimise (eespool viidatud kohtuotsus Unión de Pequeños Agricultores vs. nõukogu, punkt 41).
43 Menetlusnormid, mis on kehtestatud nende kohtuasjade läbivaatamiseks, mille eesmärk on tagada isikute ühenduse õigusest tulenevate õiguste kaitse, ei tohi aga olla ebasoodsamad kui samalaadsete siseriiklike kaebuste puhul (võrdväärsuse põhimõte) ja need ei tohi muuta ühenduse õiguskorraga antud õiguste kasutamist praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks (tõhususe põhimõte) (vt eelkõige eespool viidatud 16. detsembri 1976. aasta kohtuotsus Rewe, punkt 5, ja eespool viidatud kohtuotsused Comet, punktid 13–16; Peterbroeck, punkt 12; Courage ja Crehan, punkt 29; Eribrand, punkt 62, ja Safalero, punkt 49).
44 Lisaks on liikmesriigi kohtul kohustus tõlgendada talle esitatud kaebustele kohaldatavaid menetlusnorme, näiteks riigi ja hageja vahelise konkreetse õigussuhte olemasolu nõue, nii palju kui võimalik selliselt, et nende kohaldamine aitaks saavutada käesoleva kohtuotsuse punktis 37 meenutatud eesmärki tagada ühenduse õigusest isikutele tulenevate õiguste tõhus kohtulik kaitse.
45 Eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimesele küsimusele tuleb vastata just neist kaalutlustest lähtudes.
46 Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul ei näe Rootsi õigus ette võimalust kasutada iseseisvat õiguskaitsevahendit, mille peamine eesmärk on vaidlustada siseriiklike õigusnormide vastavus ülimuslikele õigusnormidele.
47 Selle kohta tuleb meelde tuletada, nagu nähtub ka käesoleva kohtuotsuse punktis 40 viidatud kohtupraktikast ning nagu on väitnud ka kõik Euroopa Kohtule märkusi esitanud valitsused ja Euroopa Ühenduste Komisjon, et tõhusa kohtuliku kaitse põhimõte iseenesest ei nõua, et oleks olemas iseseisev õiguskaitsevahend, mille peamine eesmärk on vaidlustada siseriiklike õigusnormide vastavus ühenduse õigusnormidele, kui siseriiklik edasikaebamise kord tagab võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtete järgimise.
48 Eelotsusetaotlusest nähtub esiteks, et Rootsi õigus ei näe ette iseseisva õiguskaitsevahendi kasutamise võimalust ei selleks, et tagada siseriikliku ülimusliku õigusnormi järgimine ega ka selleks, et tagada ühenduse ülimusliku õigusnormi järgimine.
49 Mõlemat liiki õigusnormide puhul jätab Rootsi õigus siiski isikutele võimaluse saavutada nende vastavuse kontrollimine täiendava taotluse põhjal kohtuasja läbivaatamisel üldkohtus või halduskohtus.
50 Ühtlasi nähtub eelotsusetaotlusest, et kohus, kes peab selle küsimuse lahendama, peab jätma vaidlustatud sätte kohaldamata, kui ta leiab, et see on vastuolus ülimusliku õigusnormiga, olgu siis siseriikliku või ühenduse õigusnormiga.
51 Kui ülimusliku õigusnormiga vastuolus oleva sätte on vastu võtnud Rootsi parlament või valitsus, jäetakse see kohaldamata üksnes juhul, kui tegemist on ilmse vastuoluga. Nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 3, ei pea see tingimus olema täidetud, kui asjaomane ülimuslik norm on ühenduse õiguse norm.
52 Järelikult tuleb sedastada, nagu on täheldanud ka kõik Euroopa Kohtule märkusi esitanud valitused ja komisjon, et Rootsi õiguses kehtestatud menetlusnormid nende kaebuste suhtes, mille eesmärk on tagada isikute ühenduse õigusest tulenevate õiguste kaitse, ei ole ebasoodsamad kui need, mis on kehtestatud nende kaebuste suhtes, mille eesmärk on tagada isikute siseriikliku õiguse sätetel põhinevate õiguste kaitse.
53 Teisena tuleb kindlaks teha, kas täiendava taotlusega seotud õiguskaitsevahendid, mis on Rootsi õiguses ette nähtud selleks, et vaidlustada siseriikliku õigusnormi vastavus ühenduse õigusele, muudavad ühenduse õiguskorraga antud õiguste kasutamise praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks.
54 Iga juhtumit, mille puhul kerkib küsimus, kas mingi siseriiklik menetlusnorm muudab ühenduse õiguse kohaldamise praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks, tuleb analüüsida, võttes arvesse selle sätte asukohta menetluses tervikuna, menetluse kulgu ja eripära erinevates liikmesriigi ametiasutustes (eespool viidatud kohtuotsus Peterbroeck, punkt 14).
55 Eelotsusetaotlusest nähtub aga, et Rootsi õigus ei välista sellise isiku nagu Unibeti jaoks võimalust vaidlustada niisuguse siseriikliku õigusakti nagu hasartmänguseaduse vastavust ühenduse õigusele, vaid et selle jaoks on olemas mitmeid täiendava taotlusega seotud õiguskaitsevahendeid.
56 Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib esiteks, et Unibetil on võimalus saavutada hasartmänguseaduse ühenduse õigusele vastavuse kontroll üldkohtus kahju hüvitamise nõude läbivaatamisel.
57 Lisaks nähtub eelotsusetaotlusest, et Unibet on niisuguse nõude esitanud ja see on tunnistatud vastuvõetavaks.
58 Järelikult, kuna kahju hüvitamise nõude läbivaatamise käigus hinnatakse, kas hasartmänguseadus on ühenduse õigusega kooskõlas, siis kujutab see nõue endast õiguskaitsevahendit, mis võimaldab Unibetil tagada talle ühenduse õigusega antud õiguste tõhusa kaitse.
59 Eelotsusetaotluse esitanud kohtu kohustus on sealjuures tagada, et mainitud seaduse vastavust ühenduse õigusele kontrollitakse sõltumata sellest, milline hinnang antakse kahju hüvitamise nõude läbivaatamisel sellistele sisulistele küsimustele nagu kahju tekkimise tingimused ja põhjuslik seos.
60 Eelotsusetaotluse esitanud kohus lisab teiseks, et kui Unibet taotleks Rootsi valitsuselt erandit oma teenuste Rootsis reklaamimise keelust, siis võib Regeringsrätten teostada selle rahuldamata jätmise otsuse üle kohtulikku kontrolli, mille käigus Unibet võib tugineda hasartmänguseaduse sätete vastuolule ühenduse õigusega. Kui selle seaduse sätted tunnistatakse ühenduse õigusega vastuolus olevaks, jätab pädev kohus need kohaldamata.
61 Selle kohta tuleb esile tuua, et niisugune kohtulik kontroll, mis võimaldab Unibetil saavutada sellise kohtuotsuse tegemise, milles tuvastatakse mainitud sätete vastuolu ühenduse õigusega, kujutab endast õiguskaitsevahendit, mis tagab talle ühenduse õigusest tulenevate õiguste tõhusa kohtuliku kaitse (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Heylens jt, punkt 14, ja 7. mai 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑340/89: Vlassopoulou, EKL 1991, lk I‑2357, punkt 22).
62 Lisaks eelnevale täpsustab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et kui Unibet rikuks hasartmänguseaduse sätteid ja pädevad siseriiklikud asutused võtavad tema suhtes haldusmeetmeid või alustavad kriminaalmenetlust, siis oleks tal võimalus vaidlustada kõnesolevate sätete vastavus ühenduse õigusele kohtuasja läbivaatamisel halduskohtus või üldkohtus. Kui selle seaduse sätted tunnistatakse ühenduse õigusega vastuolus olevaks, jätab pädev kohus need kohaldamata.
63 Lisaks käesoleva kohtuotsuse punktides 56 ja 60 nimetatud õiguskaitsevahenditele on Unibetil seega võimalus ka täitevvõimu peale esitatud kaebuse läbivaatamisel või kriminaalasjas väita, et tema suhtes võetud või temalt nõutud meetmed on vastuolus ühenduse õigusega tulenevalt asjaolust, et pädevad liikmesriigi ametiasutused ei luba tal oma teenuseid Rootsis reklaamida.
64 Igal juhul nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 56–61, et on alust asuda seisukohale, et Unibeti kasutuses on õiguskaitsevahendid, mis tagavad talle ühenduse õiguskorrast tulenevate õiguste tõhusa kohtuliku kaitse. Kui aga ainus õiguskaitsevahend, mida Unibet saaks vaidlusaluste siseriiklike õigusnormide ühenduse õigusele vastavuse vaidlustamiseks kasutada, seisneks Unibeti jaoks selles, nagu on kirjeldatud käesoleva kohtuotsuse punktis 62, et ta on sunnitud laskma enda vastu alustada haldus- või kriminaalmenetlust koos sellest tuleneda võivate sanktsioonidega, siis see ei oleks piisav, et tagada talle tõhus kohtulik kaitse.
65 Esimesele küsimusele tuleb järelikult vastata, et isikutele ühenduse õigusega antud õiguste tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et see ei nõua, et liikmesriigi õiguskorras oleks olemas iseseisev õiguskaitsevahend, mille peamine eesmärk on kontrollida siseriiklike õigusnormide vastavust EÜ artiklile 49, kui seda vastavust on võimalik täiendava taotluse põhjal hinnata muude tõhusate õiguskaitsevahendite raames, mis ei ole ebasoodsamad kui samalaadsed siseriiklikud õiguskaitsevahendid, mida peab kontrollima liikmesriigi kohtunik.
66 Teise küsimusega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt seda, kas isikutele ühenduse õigusega antud õiguste tõhusa kohtuliku kaitse põhimõte nõuab, et liikmesriigi õiguskorras oleks võimalik saavutada esialgse õiguskaitse rakendamine, millega peatatakse siseriiklike õigusnormide kohaldamine seni, kuni pädev kohus on langetanud otsuse nende vastavuse kohta ühenduse õigusele.
67 Kõigepealt tuleb meelde tuletada, et liikmesriigi kohtunikul, kelle lahendada on ühenduse õigusega reguleeritav vaidlus, peab olema võimalus kohaldada esialgset õiguskaitset sellise kohtuotsuse täieliku toime kindlustamiseks, mis tehakse ühenduse õigusest väidetavalt tulenevate õiguste olemasolu kohta (eespool viidatud kohtuotsus Factortame jt, punkt 21, ja 11. jaanuari 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑226/99: Siples, EKL 2001, lk I‑227, punkt 19).
68 Siseriiklikus õigusruumis, nagu seda on kirjeldatud eelotsusetaotluses, võib esialgse õiguskaitse taotlusega taotleda üksnes nende õiguste esialgse kaitse tagamist, mida hageja põhinõudes väidab endal olevat, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 9.
69 Unibet on põhikohtuasjas esitanud kaks esialgse õiguskaitse taotlust – esimese seoses tuvastamisnõudega ja teise seoses kahju hüvitamise nõudega.
70 Mis puudutab esimest neist kahest esialgse õiguskaitse taotlusest, siis eelotsusetaotlusest nähtub, et tuvastamisnõue tunnistati siseriikliku õiguse alusel vastuvõetamatuks nii esimeses kui ka apellatsiooniastmes. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küll kinnitas seda siseriikliku õiguse tõlgendust, kuid kahtles siiski sellega seotud ühenduse õiguse nõuetes, millest on tingitud ka esimene eelotsuse küsimus (vt käesoleva kohtuotsuse punktid 36–65).
71 Esimesele küsimusele antud vastusest nähtub, et isikutele ühenduse õigusega antud õiguste tõhusa kohtuliku kaitse põhimõte ei nõua, et liikmesriigi õiguskorras oleks olemas iseseisev õiguskaitsevahend, mille peamine eesmärk on hinnata siseriiklike õigusnormide vastavust ühenduse õigusele, kui seda vastavust on võimalik täiendava taotluse põhjal hinnata muude tõhusate õiguskaitsevahendite raames, mida peab kontrollima liikmesriigi kohtunik.
72 Kui siseriikliku õiguse põhjal, mida kohaldatakse kooskõlas ühenduse õigusest tulenevate nõuetega, ei ole selge, kas isikule ühenduse õigusest tulenevate õiguste järgimiseks esitatud hagi on vastuvõetav, siis nõuab tõhusa kohtuliku kaitse põhimõte, et siseriiklikul kohtul oleks siiski võimalik selles staadiumis rakendada esialgset õiguskaitset, mis on vajalik nende õiguste järgimise kindlustamiseks.
73 Samas ei nõua isikutele ühenduse õigusega antud õiguste tõhusa kohtuliku kaitse põhimõte seda, et liikmesriigi õiguskorra kohaselt oleks pädeval siseriiklikul kohtul võimalik rakendada esialgset õiguskaitset seoses nõudega, mis on selle liikmesriigi õiguse kohaselt vastuvõetamatu, kui just ühenduse õigus tõlgendatuna vastavalt käesoleva kohtuotsuse punktile 71 ei sea seda vastuvõetamatust kahtluse alla.
74 Mis puudutab kahju hüvitamise nõudega seotud esialgse õiguskaitse taotlust, siis nähtub eelotsusetaotlusest ja muudest kohtutoimikusse lisatud dokumentidest, et see taotlus on tunnistatud vastuvõetavaks.
75 Nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 74 ja nagu seda on meelde tuletatud käesoleva kohtuotsuse punktis 67, peab liikmesriigi kohtunikul, kelle lahendada on ühenduse õigusega reguleeritav vaidlus, olema võimalus kohaldada esialgset õiguskaitset sellise kohtuotsuse täieliku toime kindlustamiseks, mis tehakse ühenduse õigusest väidetavalt tulenevate õiguste olemasolu kohta.
76 Järelikult peab pädeval siseriiklikul kohtul, kui ta kahju hüvitamise nõude läbivaatamisel kontrollib, kas hasartmänguseadus on ühenduse õigusega kooskõlas, olema võimalus määrata taotletud esialgset õiguskaitset, kui selle rakendamine on vajalik, mida peab kontrollima liikmesriigi kohtunik, et kindlustada sellise kohtuotsuse täielik toime, mis tehakse ühenduse õigusest väidetavalt tulenevate õiguste olemasolu kohta.
77 Eelneva põhjal tuleb teisele küsimusele vastata, et isikutele ühenduse õigusega antud õiguste tõhusa kohtuliku kaitse põhimõte nõuab, et liikmesriigi õiguskorras oleks võimalik rakendada esialgset õiguskaitset, kuni pädev kohus on langetanud otsuse siseriiklike õigusnormide vastavuse kohta ühenduse õigusele, kui selle rakendamine on vajalik niisuguse kohtuotsuse täieliku toime kindlustamiseks, mis tehakse selliste õiguste olemasolu kohta.
78 Kolmanda küsimusega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt seda, kas isikutele ühenduse õigusega antud õiguste tõhusa kohtuliku kaitse põhimõttest lähtudes ja juhul, kui on kahtlus, kas siseriiklikud õigusnormid on selle põhimõttega kooskõlas, reguleerivad esialgse õiguskaitse rakendamist nimetatud õigusnormide kohaldamise peatamiseks, kuni pädev kohus on langetanud otsuse nende vastavuse kohta ühenduse õigusele, pädevas kohtus kohaldatava siseriikliku õiguse kriteeriumid või ühenduse kriteeriumid.
79 Väljakujunenud kohtupraktikast nähtub selle kohta selgelt, et ühenduse õigusnormidel põhineva siseriikliku sätte täitmise peatamine liikmesriigi kohtus pooleliolevas kohtuasjas peab vastama – kuigi see on reguleeritud siseriiklike menetlusnormidega – kõigis liikmesriikides ühetaolistele tingimustele, mis on analoogsed tingimustega, mida järgib ühenduste kohus ajutiste meetmete kohaldamisel (21. veebruari 1991. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑143/88 ja C‑92/89: Zuckerfabrik Süderdithmarschen ja Zuckerfabrik Soest, EKL 1991, lk I‑415, punktid 26 ja 27; 9. novembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C‑465/93: Atlanta Fruchthandelsgesellschaft jt, EKL 1995, lk I‑3761, punkt 39, ja 6. detsembri 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑453/03, C‑11/04, C‑12/04 ja C‑194/04: ABNA jt, EKL 2005, lk I‑10423, punkt 104). Põhikohtuasi erineb aga nende kohtuotsuste aluseks olnud juhtumitest, kuna Unibet ei taotle oma esialgse õiguskaitse taotluses mitte sellise ühenduse õigusnormide alusel kehtestatud siseriikliku õigusnormi toime peatamist, mille õiguspärasus on vaidlustatud, vaid hoopis niisuguse siseriikliku õigusakti toime peatamist, mille vastavus ühenduse õigusele on vaidlustatud.
80 Seega juhul, kui antud valdkonnas ühenduse õigusnormid puuduvad, tuleb isikute ühenduse õigusest tulenevate õiguste kaitseks esialgse õiguskaitse rakendamise tingimused sätestada iga liikmesriigi siseriiklikus õiguskorras.
81 Sellest tulenevalt on esialgse õiguskaitse rakendamine siseriiklike õigusnormide kohaldamise peatamiseks, kuni pädev kohus on langetanud otsuse nende sätete vastavuse kohta ühenduse õigusele, reguleeritud pädevas kohtus kohaldatava siseriikliku õiguse kriteeriumidega.
82 Need kriteeriumid ei tohi aga olla ebasoodsamad kui samalaadsete siseriiklike taotluste puhul (võrdväärsuse põhimõte) ega tohi muuta ühenduse õiguskorraga antud õiguste esialgset kohtulikku kaitset praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks (tõhususe põhimõte).
83 Kolmandale küsimusele tuleb seega vastata, et isikutele ühenduse õigusega antud õiguste tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et juhul kui on kahtlus, kas siseriiklikud õigusnormid on selle põhimõttega kooskõlas, on esialgse õiguskaitse võimalik rakendamine nende normide kohaldamise peatamiseks, kuni pädev kohus on langetanud otsuse nende vastavuse kohta ühenduse õigusele, reguleeritud pädevas kohtus kohaldatava siseriikliku õiguse kriteeriumidega, mis ei tohi aga olla ebasoodsamad kui samalaadsete siseriiklike taotluste puhul ega tohi muuta nende õiguste esialgset kohtulikku kaitset praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks.
84 Kolmandale küsimusele antud vastust arvestades ei ole neljandale küsimusele põhjust vastata.
85 Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
1. Isikutele ühenduse õigusega antud õiguste tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et see ei nõua, et liikmesriigi õiguskorras oleks olemas iseseisev õiguskaitsevahend, mille peamine eesmärk on kontrollida siseriiklike õigusnormide vastavust EÜ artiklile 49, kui seda vastavust on võimalik täiendava taotluse põhjal hinnata muude tõhusate õiguskaitsevahendite raames, mis ei ole ebasoodsamad kui samalaadsed siseriiklikud õiguskaitsevahendid, mida peab kontrollima liikmesriigi kohtunik.
2. Isikutele ühenduse õigusega antud õiguste tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et see nõuab, et liikmesriigi õiguskorras oleks võimalik rakendada esialgset õiguskaitset, kuni pädev kohus on langetanud otsuse siseriiklike õigusnormide vastavuse kohta ühenduse õigusele, kui selliste abinõude rakendamine on vajalik niisuguse kohtuotsuse täieliku toime kindlustamiseks, mis tehakse selliste õiguste olemasolu kohta.
3. Isikutele ühenduse õigusega antud õiguste tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtet tuleb tõlgendada nii, et juhul kui on kahtlus, kas siseriiklikud õigusnormid on selle põhimõttega kooskõlas, on esialgse õiguskaitse võimalik rakendamine nende normide kohaldamise peatamiseks, kuni pädev kohus on langetanud otsuse nende vastavuse kohta ühenduse õigusele, reguleeritud pädevas kohtus kohaldatava siseriikliku õiguse kriteeriumidega, mis ei tohi aga olla ebasoodsamad kui samalaadsete siseriiklike taotluste puhul ega tohi muuta nende õiguste esialgset kohtulikku kaitset praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks.

matches: kohus kohus Kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus


§ 361 Õiglase tasu maksmise korraldus
4 PÕLDTUNNUSTAJA JA SEEMNEPROOVI VÕTJA NING SEEMNEKONTROLLI LABORATOORIUM
§ 78 Põldtunnustamise loakohustus
§ 79 Põldtunnustamise tegevusloa taotlemine
§ 80 Põldtunnustamise tegevusloa kontrolliese
§ 81 Põldtunnustamise tegevusloa kõrvaltingimused
§ 82 Põldtunnustaja koolitus
§ 83 Põldtunnustamise nõuded
§ 84 Seemneproovi võtmise loakohustus
§ 85 Seemneproovi võtmise tegevusloa taotlemine
§ 86 Seemneproovi võtmise tegevusloa kontrolliese
§ 87 Seemneproovi võtmise tegevusloa kõrvaltingimus
§ 88 Seemneproovi võtja koolitus
§ 89 Seemneproovi võtmise nõuded
§ 90 Seemneproovi analüüsimise loakohustus
§ 91 Seemneproovi analüüsimise tegevusloa taotlemine
§ 92 Seemneproovi analüüsimise tegevusloa kontrolliese
§ 931 Seemneproovi analüüsimise tegevusloa kõrvaltingimus
§ 932 Nõuded seemnekontrolli laboratooriumile
§ 95 Seemnete, välja arvatud metsapuude seemnete pakendaja teatamiskohustus
§ 97 Metsapuude seemne pakendaja teatamiskohustus
§ 1171 Riiklik järelevalve põldtunnustamise ning seemneproovi võtmise ja analüüsimise üle
RT I, 19.03.2019, 112
(2) Registri eesmärk on tagada sordi säilitamine, kaitsealuse sordi omaniku õiguste kaitse ja tõhus järelevalve käesolevas seaduses sätestatud nõuete täitmise üle.
§ 931. Seemneproovi analüüsimise tegevusloa kõrvaltingimus
(1) Sertifitseeritud seemne, puuvilja- ja marjakultuuri paljundusmaterjali ja seemnekartuli müügipakend ning paljundus- või kultiveerimismaterjali partii varustatakse Põllumajandusameti või Keskkonnaameti väljastatud sertifitseerimist tõendava dokumendiga, millel taimepassiga varustatava taimeliigi puhul kajastatakse taimepassil nõutud andmed.
(1) Käesoleva seaduse § 109 lõikes 3 nimetatud ühendusevälised riigid määrab juhul, kui see on ette nähtud Euroopa Komisjoni asjakohases otsuses, selles sätestatud tähtajani Põllumajandusamet.
(1) Nõukogu direktiivi 2008/72/EMÜ köögiviljade paljundus- ja istutusmaterjali, välja arvatud seemne turustamise kohta (ELT L 205, 01.08.2008, lk 28–39) artikli 16 lõikes 2 nimetatud Euroopa Komisjoni otsuse alusel ning arvestades sama direktiivi nõudeid köögiviljakultuuride paljundusmaterjali, selle tootmise, tarnija kohustuste, paljundusmaterjali sordiehtsuse, omaduste, taimetervise, kasvusubstraadi, pakendamise, kontrollimise korra, märgistamise ja sulgemise kohta, määrab Põllumajandusamet eespool nimetatud Euroopa Komisjoni otsuses sätestatud tähtajani käesoleva seaduse § 109 lõikes 4 nimetatud ühendusevälise riigi, milles toodetud köögiviljakultuuri paljundusmaterjal ja selle tootmise nõuded vastavad Euroopa Liidus esitatavatele nõuetele.


Sotsiaaltoetuste määramise kord Väike-Maarja vallas - sisukord
2 Riigieelarvest makstavad toetused
§ 4 Toimetulekutoetus
§ 5 Sotsiaaltoetuste ja -teenuste osutamise ja korraldamise toetus
§ 6 Toimetulekutoetuse maksmise korraldamise toetus
3 Väike-Maarja valla eelarvest makstavad sissetulekust sõltumatud toetused
§ 8 Esmakordselt esimesse klassi mineva lapse toetus
§ 9 Juubelitoetus
§ 10 Jõulutoetus
§ 11 Matusetoetus
4 Väike-Maarja valla eelarvest makstavad sissetulekust sõltuvad toetused
§ 12 Koolitoetus
§ 13 Küttetoetus
§ 14 Toetus kooli ja lasteaia toiduraha ning kohatasu kulude katmiseks
§ 15 Ühekordne toetus
§ 16 Vältimatu abi
§ 17 Hooldajatoetuse maksmine
5 Toetuse taotlemine, määramine, määramisest keeldumine ja maksmine
§ 18 Toetuse taotlemine
§ 21 Toetuse maksmine ja toetuste maksmise üle arvestuse pidamine
§ 22 Alusetult saadud toetuse tagastamine
§ 23 Andmete kandmine sotsiaalteenuste ja -toetuste andmeregistrisse
Vastu võetud 14.12.2017 nr 8


text:
3-2-1-49-10 Riigikohus 31.05.2010
TMS § 217 lg 1 alusel esitatud kaebuse eesmärgiks on vaidlustada kohtutäituri tegevust ja otsuseid täitedokumendi täitmisel või täitetoimingu tegemisest keeldumisel, s.o täitemenetluse korraldamisel (vt Riigikohtu 9. novembri 2009. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-116-09, p 9).
TsMS § 336 lg 2 järgi loetakse elektrooniline dokument kohtule esitatuks, kui see on salvestatud kohtudokumentide vastuvõtmiseks ettenähtud andmebaasi. Saates määruskaebuse tähtaja viimasel päeval kell 23.59, ei saa määruskaebuse esitaja eeldada, et see jõutakse veel samal kuupäeval salvestada ettenähtud andmebaasi. Saates tähtaja viimasel minutil määruskaebuse, võtab määruskaebuse esitaja ise riski, et määruskaebus ei ole TsMS § 336 lg 2 mõttes esitatud tähtaegselt.
Sundtäitmise lubamatuks tunnistamise hagi (TMS § 221 lg 1) iseloomustab materiaalõiguslik vaidlus võlgniku ja sissenõudja vahel, mis puudutab täitedokumendis dokumenteeritud nõuet (vt ka Riigikohtu 27. jaanuari 2010. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-153-09, p 25).
3-2-1-102-09 Riigikohus 13.10.2009
Ka neil juhtudel, mil on tuvastatud kaebuse kohtutäiturile esitamine, kuid kohtutäitur ei ole kaebust mingil põhjusel läbi vaadanud, võib kohtutäituri otsuse või tegevuse peale esitada kaebuse kohtule. Kaebuse esitaja on sel juhul teinud endast oleneva, et läbida kohustuslik kohtueelne menetlus.
Kui asja läbivaatamisel tuvastatakse, et avaldaja vastu suunatud tsiviilnõue oli faktiliselt täidetud enne täitemenetluse alustamist, siis on kohtutäituri tasu osas alust kaaluda analoogia alusel KTS § 25^18 lg 1 kohaldamist.

matches:
Riigikohus
§ 217
§ 336
§ 336
§ 221
Riigikohus
§ 25


Kärdla Lasteaia põhimäärus – Riigi Teataja
Kärdla Lasteaia põhimäärus
Kärdla Lasteaia põhimäärus - sisukord
§ 4 Lasteaia sümboolika ja kodulehekülg
§ 6 Lasteaia liik ja struktuur
§ 7 Lasteaia tegevuse eesmärk
4 LAPSE JA VANEMA ÕIGUSED JA KOHUSTUSED
§ 11 Lapse õigused ja kohustused
§ 12 Vanema õigused ja kohustused
§ 13 Õpetaja õigused ja kohustused
7 VARA JA MAJANDUSTEGEVUS
§ 20 Lasteaia majandustegevus
RT IV, 25.04.2019, 19
[RT IV, 25.04.2019, 15 - jõust. 01.09.2019]
Vastu võetud 19.02.2015 nr 39
RT IV, 05.03.2015, 7
18.04.2019 RT IV, 25.04.2019, 15 01.09.2019, määruses on läbivalt asendatud sõna "Hiiu Valla Lasteaed" sõnaga "Kärdla Lasteaed" vastavas käändes , määruses on läbivalt asendatud sõna "Hiiu vald" sõnaga "Hiiumaa vald" vastavas käändes
Määrus kehtestatakse koolieelse lasteasutuse seaduse § 9 lg 3 ning kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lg 1 p 34 ja § 35 lg 2 alusel.
Määrusega sätestatakse Kärdla Lasteaia (edaspidi lasteaed) tegevuse eesmärgid ja ülesanded, õppe- ja kasvatuskorraldus, lapse ja lapsevanemate (edaspidi vanem) õigused ja kohustused, töötajate õigused ja kohustused, hoolekogu ja direktori pädevus, tegevuse korraldamise, majandamise ja asjaajamise alused.
(1) Lasteaia ametlik ja täielik nimetus on Kärdla Lasteaed.
(2) Lasteaia asukoht on Kalda 11, Kärdla, Hiiumaa vald, Hiiu maakond.
(3) Lasteaia tegevuskoht on Kalda 11, Kärdla, Hiiumaa vald, Hiiu maakond.
(1) Kärdla Lasteaed on Hiiumaa Vallavalitsuse (edaspidi vallavalitsus) hallatav õppeasutus, mis võimaldab koolieast noorematele lastele hoidu ja alushariduse omandamist.
(2) Lasteaed juhindub oma tegevuses riigi ja Hiiumaa valla õigusaktidest, arengukavast ja põhimäärusest.
(3) [Kehtetu - RT IV, 25.04.2019, 15 - jõust. 01.09.2019]
(4) Lasteaia tegevust juhendab ja koordineerib vallavalitsuse haridus- ja kultuuriosakond.
(5) Lasteaial on oma arengukava.
§ 4. Lasteaia sümboolika ja kodulehekülg
(1) Lasteaial on oma nimega pitsat ja sümboolika, mille kujunduse ja kasutamise korra kehtestab lasteaia direktor (edaspidi direktor) oma käskkirjaga.
(2) Lasteaial on kodulehekülg aadressiga lasteaed.hiiumaa.ee.
(2) Lasteaia asjaajamise korraldust reguleeritakse asjaajamiskorraga, mille kehtestab direktor käskkirjaga.
§ 6. Lasteaia liik ja struktuur
(1) Lasteaed on õppeasutus pooleteise- kuni seitsmeaastastele lastele.
(2) Lasteaias on sõime- ja lasteaiarühmad ning vajadusel liit-ja sobitusrühmad.
§ 7. Lasteaia tegevuse eesmärk
2) soodustada lapse kasvamist aktiivseks vastutus-, otsustus- ja valikuvõimeliseks, oma otsustele ja tunnustatud käitumisnormidele vastavalt käituvaks ning vajadusel oma käitumist korrigeerivaks, teiste suhtes avatuks, teisi arvestavaks, tundlikuks, koostöövalmis inimeseks;
3) toetada last ümbritseva maailma mõistmisel ja tervikliku maailmatunnetuse kujunemisel koostöös personali ja lastevanematega;
4) kujundada lapse kehalist aktiivsust ja arusaama tervise hoidmise tähtsusest ning arendada lapse mängu-, tunnetus- ja õpi-, sotsiaalseid ning enesekohaseid oskusi.
(1) Lasteaia õppe-ja kasvatustöö korralduse aluseks on õppekava, mis koostatakse lähtuvalt riiklikust õppekavast. Õppekava täiendatakse vastavalt vajadusele võttes arvesse pedagoogilise nõukogu ja hoolekogu vastavaid soovitusi. Õppekava kinnitab direktor.
(2) Lasteaial on direktori poolt kinnitatud tegevus- ja päevakava, mille koostamisel lähtutakse õppekavast ning arvestatakse piirkonna kultuurilist omapära ja rahvatraditsioone.
(3) Lasteaia ja vanema koostöö korraldamiseks toimuvad lasteaiarühma vanemate koosolekud ja vajadusel lasteaia vanemate üldkoosolekud.
(4) Lasteaed teeb koostööd vanemaga lapse arengu toetamiseks, kaasates vajadusel vastavaid erialaspetsialiste.
4. peatükk LAPSE JA VANEMA ÕIGUSED JA KOHUSTUSED
§ 11. Lapse õigused ja kohustused
1) võtta osa lasteaias toimuvatest tegevustest;
2) saada pedagoogidelt igakülgset abi ja toetust.
(2) Lapse kohustused on kokku lepitud lasteaia kodukorras.
§ 12. Vanema õigused ja kohustused
1) saada tuge ja nõu õppe- ja kasvatusküsimustes;
2) teha ettepanekuid vajalike tingimuste loomiseks laste mitmekülgseks arenguks ja kasvamiseks, aidates ise kaasa nende tingimuste kujunemisele;
4) saada teavet lasteaia töökorralduse kohta ning anda tagasisidet lasteaia tegevuse kohta;
5) tuua last lasteaeda ja viia sealt ära neile sobival ajal lasteaia päevakava järgides.
3) tasuma tähtaegselt lapse toidukulu ja lapsevanema poolt kaetava osa eest vastavalt vallavolikogu poolt kehtestatud korrale;
4) informeerima lasteaeda lapse tervislikest erivajadustest ja lapse puudumisest;
§ 13. Õpetaja õigused ja kohustused
1) teha ettepanekuid lasteaia töö paremaks korraldamiseks;
2) saada vanemalt vajalikku teavet lapse kohta;
(2) Õpetaja kohustused on:
1) vastutada lapse elu, tervise ja turvalisuse eest lapse lasteaias viibimise ajal;
2) tagada õppe-, tegevus- ja päevakava täitmine;
3) nõustada vanemat õppe- ja kasvatusküsimustes.
(1) Töötajate õigused ja kohustused tulenevad tööseadusandlusest ning sätestatakse töölepingutes ja ametijuhendites.
(2) Töötajal on õigus teha ettepanekuid lasteaia töö paremaks korraldamiseks.
(3) Töötaja kohustus on vastutada lapse elu, tervise ja turvalisuse eest lapse lasteaias viibimise ajal.
(1) Lasteaia tegevust juhib direktor, kelle kinnitab ametisse vallavalitsus vallavanema ettepanekul.
(3) Lasteaia tegevuse korraldamisel ja lasteaia tegevusega seotud küsimuste lahendamisel nõustab direktorit lasteaia hoolekogu ja vallavalitsuse haridus- ja kultuuriosakond.
(4) Lasteaia töökohtade koosseisu kinnitab vallavalitsus direktori ettepanekul.
1) tagab lasteaia tulemusliku töö ja juhib selle tegevust;
3) on tööandja õigust omavaks isikuks lasteaia töötajatele kõigi sellest tulenevate õiguste ja kohustustega;
4) vastutab lasteaia vara säilimise ja sihtotstarbelise kasutamise eest;
7) esitab kord aastas valitsusele ja hoolekogule kirjaliku ülevaate lasteasutuse õppe- ja kasvatustegevusest, majanduslikust seisust ja raha kasutamisest;
8) teavitab valitsust ja hoolekogu kirjalikult lasteaia majandusliku seisundi olulisest halvenemisest ja järelevalveasutuse tehtud ettekirjutustest;
9) esitab lasteaia tegevust kajastavad andmed ja dokumendid järelevalveasutusele;
10) esitab vallavalitsusele lasteaia eelarve eelnõu ja vastutab eelarve täitmise eest;
11) esitab kehtestatud tähtaegadel aruanded teenuste osutamise ja riigi poolt eraldatud rahaliste vahendite kasutamise kohta;
12) esitab vallavalitsuse haridus- ja kultuuriosakonnale ettepanekuid lasteaiatööd korraldatavate õigusaktide väljatöötamiseks või muutmiseks;
13) annab oma pädevuse piires käskkirju.
(2) Direktori äraolekul täidab direktori ülesandeid direktori poolt volitatud töötaja.
(1) Lasteaia edukaks tööks vajalike tingimuste loomiseks, tegevuste ja arenguga seotud küsimuste koordineerimiseks ja nõustamiseks kinnitab vallavalitsus direktori ettepanekul kuni 14-liikmelise hoolekogu (edaspidi hoolekogu). Hoolekogu valitakse ja kinnitatakse üheks õppeaastaks.
3) üks õpetajate esindaja Kärdlast, teine õpetajate esindaja Kõrgessaarest;
4) iga rühma vanema esindaja, kes valitakse rühmakoosolekul.
1) lasteaia tegevuse analüüsimine ja hindamine ning selle kohta ettepanekute tegemine;
2) ettepanekute tegemine vallavalitsusele ja direktorile töö paremaks planeerimiseks ja korraldamiseks;
3) lasteaia põhimääruse õppe- ja arengukava kooskõlastamine;
4) lasteaia tegevuse aastaaruande ja eelarveprojekti kooskõlastamine;
5) lapse toidukulu päevamaksumuse otsustamine;
6) muude oluliste küsimuste arutamine ja vastavate ettepanekute tegemine direktorile.
1) hoolekogu esimese koosoleku kutsub kokku lasteaia direktor, kes osaleb hoolekogu koosolekutel, kuid ei ole hoolekogu liige;
2) hoolekogu valib oma liikmete hulgast esimehe, tema asetäitja ja protokollija;
3) hoolekogu koosolekud toimuvad vähemalt üks kord kvartalis hoolekogu esimehe või direktori ettepanekul;
Pedagoogilise nõukogu koosseisu kuuluvad kõik lasteaia pedagoogid.
7. peatükk VARA JA MAJANDUSTEGEVUS
(1) Lasteaial on oma eelarve, mis on Hiiumaa valla eelarve osa.
(2) Lasteaia eelarve tulud moodustuvad:
2) lapsevanemate poolt kaetavast osast;
3) füüsiliste ja juriidiliste isikute poolt tehtud annetustest;
5) põhimääruses sätestatud majandustegevusest saadavast tulust.
(3) Direktor esitab taotluse vallavalitsusele ruumide ja inventari kasutamise ning teenuste hinnakirja kehtestamiseks.
(4) Lasteaia valduses olev vara on Hiiumaa valla omand.
(5) Lasteaia vara valdamine, kasutamine ja käsutamine ning varaliste kohustuste võtmine toimub vastavalt Hiiumaa valla vallavara valitsemise korrale.
§ 20. Lasteaia majandustegevus
(1) Lasteaial on õigus osutada tasulisi teenuseid juriidilistele ja füüsilistele isikutele, korraldada tasulisi üritusi ja koolitusi vastavalt vallavalitsuse poolt kehtestatud hinnakirjale.
(2) Lasteaed kasutab oma vara ja rahalisi vahendeid heaperemehelikult lasteaia põhiülesannete ja tegevuste täitmiseks ning halduskuludeks.
(3) Lasteaia raamatupidamist korraldab vallavalitsus.
(4) Lasteaia eelarvedistsipliinist kinnipidamist ja finantstegevust kontrollib vallavalitsus.
(2) Lasteaia põhimääruse kinnitab, muudab ja tunnistab kehtetuks vallavolikogu.
(3) Määrus jõustub 01.09.2015. a.


Vabariigi Valitsuse määruste muutmine tulenevalt põhikooli- ja gümnaasiumiseadusest – Riigi Teataja
Vabariigi Valitsuse määruste muutmine tulenevalt põhikooli- ja gümnaasiumiseadusest
RT I, 28.08.2013, 1
Vastu võetud 22.08.2013 nr 126
Määrus kehtestatakse Eesti Vabariigi haridusseaduse § 5 lõike 2 punkti 71, § 27 ja § 366 lõike 4, spordiseaduse § 61 lõigete 1 ja 2, põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 15 lõike 2, § 30 lõike 6 ja § 31 lõike 11, Vabariigi Valitsuse seaduse § 42 lõike 1, töölepingu seaduse § 58 lõike 2, rahvatervise seaduse § 7 lõike 2 punkti 11 ning ehitusseaduse § 3 lõike 11 alusel.
§ 1. Vabariigi Valitsuse 22. novembri 2000. a määruse nr 381 „Õpetajate koolituse raamnõuded” muutmine
Vabariigi Valitsuse 22. novembri 2000. a määruses nr 381 „Õpetajate koolituse raamnõuded” tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 1 lõikest 1 jäetakse välja lauseosa „huvikooli,”;
„(2) Õpetajate koolituse raamnõuded reguleerivad koolieelse lasteasutuse õpetaja, põhikooli klassiõpetaja, põhikooli ja gümnaasiumi ühe või mitme aine õpetaja ja eripedagoogi, kutseõppeasutuse õpetaja ning rakenduskõrgkooli ja ülikooli õppejõu koolitust.”;
„(4) Koolieelse lasteasutuse õpetaja, põhikooli klassiõpetaja, põhikooli ja gümnaasiumi ühe või mitme aine õpetaja ja eripedagoogi ning kutseõppeasutuse õpetaja õpetajakoolituse alustamise täiendav tingimus on kutsesobivuskatsete läbimine.”;
5) paragrahvi 9 lõige 5 sõnastatakse järgmiselt:
„(5) Põhikooli ja gümnaasiumi ühe või mitme aine õpetaja ja eripedagoogi ning kutseõppeasutuse õpetaja bakalaureuse- ja magistriõppe õppekavades määratud õpetajakoolituse maht kokku on 300 ainepunkti.”;
6) paragrahvi 10 lõige 4 sõnastatakse järgmiselt:
„(4) Õppejõud, kes viivad läbi koolieelse lasteasutuse õpetaja, klassiõpetaja, põhikooli ja gümnaasiumi ühe või mitme aine õpetaja või kutseõppeasutuse õpetaja õpinguid, annavad iga kolme aasta jooksul vastava haridusastme õppeasutuses vähemalt 100 õpetatavale ainele või erialale vastavat tundi.”;
7) paragrahv 24 tunnistatakse kehtetuks.
1) paragrahvi 16 punktid 2–5 sõnastatakse järgmiselt:
„2) digitaalne andmebaas kutsehariduse omandamist ja kutseõppe läbimist võimaldavate õppeasutuste õpetajate, koolijuhtide, tugispetsialistide (eripedagoog, logopeed, psühholoog, sotsiaalpedagoog) üle arvestuse pidamiseks;
5) digitaalne andmebaas huvihariduse omandamist võimaldavate õppeasutuste õppe- ja kasvatustegevusega seotud töötajate üle arvestuse pidamiseks;”;
„Õpetajate ja õppejõudude alamregistrisse kantakse andmed alus-, põhi-, üldkesk- ja kutsekeskhariduse omandamist ning kutseõppe läbimist võimaldavate õppeasutuste tasemehariduse pakkumisega seotud õpetajate, koolijuhtide, tugispetsialistide ja kõrghariduse omandamist võimaldavate õppeasutuste õppejõudude ning huvihariduse omandamist võimaldavate õppeasutuste õppe- ja kasvatustegevusega seotud töötajate kohta. Õppejõududena käsitatakse kõiki kõrgharidustasemel otseselt õpetamisega tegelevaid isikuid, sealhulgas õpetavaid teadustöötajaid (eespool ja edaspidi õppejõud).”;
3) paragrahvi 18 lõike 1 sissejuhatav tekst sõnastatakse järgmiselt:
„Õpetajate, koolijuhtide ja tugispetsialistide kohta kantakse õpetajate ja õppejõudude alamregistrisse järgmised andmed:”;
4) paragrahvi 18 lõige 6 sõnastatakse järgmiselt:
„(6) Huvihariduse õppe- ja kasvatustegevusega seotud töötajate kohta kantakse alamregistrisse lõike 1 punktides 1–3, 5, 8, 9, 14, 19 ja 23 nimetatud andmed.”;
5) paragrahvi 412 lõige 3 sõnastatakse järgmiselt:
„(3) Haridus- ja Teadusministeerium või temaga halduslepingu sõlminud riigi sihtasutus annab õppekavale hinnangu, kontrollides õppekava ning õpetajate, koolijuhtide ja tugispetsialistide vastavust õigusaktides sätestatud nõuetele.”.
§ 3. Vabariigi Valitsuse 10. veebruari 2005. a määruse nr 28 „Haridus- ja Teadusministeeriumi põhimäärus” muutmine
Vabariigi Valitsuse 10. veebruari 2005. a määruse nr 28 „Haridus- ja Teadusministeeriumi põhimäärus” § 10 punktis 5 ja §-s 16 asendatakse sõna „pedagoogide” sõnaga „õpetajate”.
§ 4. Vabariigi Valitsuse 25. juuni 2009. a määruse nr 112 „Haridus- ja teadustöötajate ametikohtade loetelu, kus antakse kuni 56 kalendripäeva põhipuhkust, ja puhkuse kestus ametikohtade kaupa” muutmine
1) paragrahvis 1 asendatakse sõnad „juhid ja pedagoogid” sõnaga „haridustöötajad” vastavas käändes;
2) paragrahvi 2 pealkiri sõnastatakse järgmiselt:
„Haridusliku erivajadusega laste rühma(de)ga koolieelsete lasteasutuste ja lasteaed-põhikoolide ning haridusliku erivajadusega laste rühmade haridustöötajate puhkus”;
3) paragrahvi 2 sissejuhatav tekst sõnastatakse järgmiselt:
„Haridusliku erivajadusega laste rühma(de)ga koolieelsete lasteasutuste ja lasteaed-põhikoolide ning haridusliku erivajadusega laste rühmade haridustöötajatele antakse puhkust järgmises ulatuses:”;
4) paragrahvides 3–5 asendatakse tekstiosa „juhid ja pedagoogid” sõnaga „haridustöötajad” vastavas käändes.
§ 5. Vabariigi Valitsuse 13. augusti 2010. a määruse nr 113 „Põhikooli ja gümnaasiumi lõputunnistuse ning riigieksamitunnistuse statuut ja vormid” muutmine
1) paragrahvi 8 lõikes 1 asendatakse tekstiosa „EHIS-es” tekstiosaga „Eesti Hariduse Infosüsteemis (edaspidi EHIS)”;
2) paragrahvi 8 lõikes 4 asendatakse tekstiosa „Eesti Hariduse Infosüsteemi (edaspidi EHIS)” tekstiosaga „EHIS-e”;
3) paragrahvi 11 lõige 4 sõnastatakse järgmiselt:
„(4) Kool kannab hinnetelehele järgmised andmed:
16) õppenõukogu vastava otsuse kuupäev (kuupäev numbritega, kuu sõnaga alalütlevas käändes, aasta numbritega).”;
„3) riigieksamiained ja -tulemused;”;
5) paragrahvi 14 lõiget 2 täiendatakse punktiga 31 järgmises sõnastuses:
„31) riigieksamiaine taga märge „individuaalse õppekava alusel” juhul, kui riigieksamitöö on koostatud vastavalt individuaalsele õppekavale;”.
§ 6. Vabariigi Valitsuse 6. jaanuari 2011. a määruse nr 1 „Põhikooli riiklik õppekava” muutmine
1) paragrahvi 15 lõikes 9 asendatakse sõna „pedagoogi” sõnadega „õpetaja või teise õppe- ja kasvatusalal töötava isiku”;
2) paragrahvi 20 lõikes 2 asendatakse sõna „pedagoogid” sõnadega „õpetajad ja teised õppe- ja kasvatusalal töötavad isikud”.
§ 7. Vabariigi Valitsuse 6. jaanuari 2011. a määruse nr 2 „Gümnaasiumi riiklik õppekava” muutmine
1) paragrahvi 3 lõikes 2 asendatakse sõnad „gümnaasiumijärgses kutseõppes” sõnaga „kutseõppeasutuses”;
2) paragrahvi 11 lõiked 7 ja 8 tunnistatakse kehtetuks;
3) paragrahvi 11 lõikest 10 jäetakse välja sõnad „kutsealase eelkoolituse või”;
4) paragrahvi 11 lõike 11 teine lause sõnastatakse järgmiselt:
„Riigikooli, ühe asutusena tegutseva põhikooli ja gümnaasiumi, kus toimub üksnes mittestatsionaarne õpe, ning kooli, mille pidajaga on riik sõlminud kokkuleppe spetsiifiliste hariduslike erivajadustega õpilastele üldkeskhariduse omandamiseks võimaluste loomiseks, õppekavad võivad olla koostatud, arvestamata lõigetes 4–6 toodud nõudeid valikkursuste mahtudele.”;
5) paragrahvi 11 lõige 12 tunnistatakse kehtetuks;
6) paragrahvi 16 lõikes 2 asendatakse sõna „pedagoogid” sõnadega „õpetajad ja teised õppe- ja kasvatusalal töötavad isikud”;
7) paragrahvi 18 lõike 3 punkt 3 sõnastatakse järgmiselt:
„3) kes on sooritanud vähemalt rahuldavale tulemusele gümnaasiumi koolieksami;”.
§ 8. Vabariigi Valitsuse 26. mai 2011. a määruse nr 65 „Eesti spordiregistri asutamine ja registri pidamise põhimäärus” muutmine
Vabariigi Valitsuse 26. mai 2011. a määruse nr 65 „Eesti spordiregistri asutamine ja registri pidamise põhimäärus” § 8 lõike 2 punktis 2 ja § 10 lõikes 1 asendatakse sõna „pedagoogina” sõnaga „õpetajana”.
§ 9. Vabariigi Valitsuse 30. mai 2013. a määruse nr 84 „Tervisekaitsenõuded koolidele” muutmine
Vabariigi Valitsuse 30. mai 2013. a määruse nr 84 „Tervisekaitsenõuded koolidele” preambul sõnastatakse järgmiselt:
„Määrus kehtestatakse rahvatervise seaduse § 7 lõike 2 punkti 11 ja ehitusseaduse § 3 lõike 11 alusel.”.


text:
62005CC0103_ET
1. Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades(2) artikli 6 punkt 1 võimaldab eri liikmesriikides elavate kostjate paljususe korral pöörduda ühe kostja alalise elukohariigi kohtusse, tingimusel et nõuded on tihedalt seotud.
2. Oberster Gerichtshof (Austria ülemkohus) peab tõlgendama nimetatud sätet kassatsioonkaebuse raames, milles arutatakse majandustehingust tulenevat nõuet kahe isiku vastu, kellest üks elab Austrias ja teine Saksamaal. Kuna hagi, mis esitati esimese isiku vastu, kelle suhtes oli algatatud pankrotimenetlus, on ad limine vastuvõetamatu, nii et kohtumenetlus toimub ainult teise vastu.
3. Küsimus esitati EÜ artikli 68 alusel koostoimes EÜ artikliga 234, et saada teada, kas nendel asjaoludel saab viidata valikulisele kohtualluvusele.
4. Nõukogu asendas EÜ artikli 65 alusel 1968. aasta Brüsseli konventsiooni(3) määrusega nr 44/2001(4) eesmärgiga ühtlustada vaidluste lahendamisel kohtualluvust määravad eeskirjad, et tagada siseturu häireteta toimimine.(5)
5. „Ühendusesiseseid kohtuvaidlusi” käsitlevad õigusnormid peavad olema „hästi etteaimatavad” ning lähtuma põhimõttest, et kohtualluvus on seotud „kostja alalise elukohaga […], välja arvatud teatavatel täpselt määratletud juhtudel, kui kohtuvaidluse sisu või osapoolte autonoomia eeldab teistsugust seotust”,(6) kuigi lisaks nimetatud kohtualluvusele peab olema ka muid alternatiive, „mis toetuksid tihedale seosele kohtu ja menetluse vahel või aitaksid kaasa tõrgeteta õigusemõistmisele”.(7)
6. Nende põhimõtetega kooskõlas sätestab kõnealuse määruse artikli 2 lõige 1, et „[k]äesoleva määruse kohaselt kaevatakse isikud, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, selle liikmesriigi kohtutesse nende kodakondsusest hoolimata”.
7. Artiklites 5, 6 ja 7 käsitletakse erinevaid „kohtualluvuse erandjuhte” vastavalt sellele üldpõhimõttele. Vastavalt artiklile 6 võib „[i]siku, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, […] kaevata ka:
8. Pankrotiseaduse (Konkursordnung, edaspidi „pankrotiseadus”) § 6 sätestab:
„1) Menetlusi, mille eesmärgiks on esitada või tagada nõudeid pankrotivara hulka kuuluva vara suhtes, ei saa pärast võlgniku pankrotimenetluse algatamist alustada ega jätkata.
2) Menetlusi seoses eelisnõuetega ja pankrotivara hulka mitte kuuluva vara suhtes esitatud nõuete eraldi lahendamisega võib algatada ja jätkata ka pärast pankrotimenetluse algatamist, kuid ainult pankrotihalduri vastu.
3) Menetlusi seoses nõuetega, mis ei puuduta pankrotivara hulka kuuluvat vara, eelkõige seoses nõuetega pankrotivõlgniku isiklike tegude suhtes, võib esitada ja jätkata pankrotivõlgniku suhtes või pankrotivõlgniku poolt pankroti ajal.”
9. Järelikult seab see säte „menetlusliku tõkke”, mis takistab pärast pankrotimenetluse algatamist pankrotivara suhtes kohtuvaidluste algatamist või menetlemist nii, et selle suhtes esitatud nõudeid tuleb lugeda vastuvõetamatuks.
10. Need meetmed sarnanevad teiste õigussüsteemide omadega, mille eesmärk on maksejõuetu võlgniku vastu esitatud võlanõudeid ühendada, et kiirendada nende täitmist.(8) Eraldi hagide lubamine tekitaks hulgaliselt õiguslikke ja praktilisi raskusi.
11. Nagu selgitab eelotsusetaotluse esitanud kohus, peab pankrotihaldur pankrotiseaduse § 6 lõikes 1 nimetatud nõudeid kontrollima, et arvata need tunnustatud nõuete hulka, ilma et ta peaks kohtusse pöörduma,(9) aga kui nõue vaidlustatakse, peab võlausaldaja kõigi tema nõude vaidlustanud isikute vastu hagi esitama.(10) Kui võlgnik selles kontrollietapis võlgnevust sõnaselgelt ei vaidlusta, saab võlausaldaja täitedokumendi, mis kehtib ka pärast pankrotimenetlust.(11)
III. Asjaolud, põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
12. Äriühing Reisch Montage AG esitas 30. jaanuaril 2004 Bezirksgericht Bezaule (piirkondlik kohus) hagi Mario Gisingeri vastu, kelle alaline elukoht on Austrias, ning äriühingu Kiesel Baumaschinen Handels GmbH vastu, kes asub Saksamaal, nõudes neilt solidaarselt 8689,22 eurot lepingu alusel, mille mõlemad olid sõlminud Günter Reischiga, kes oli loovutanud laenu hagejale.(12)
13. Bezirksgericht Bezau jättis 24. veebruari 2004. aasta määrusega M. Gisingeri vastu esitatud hagi rahuldamata, sest viimase vara suhtes oli 23. juulil 2003 algatatud pankrotimenetlus. Nimetatud kohus tuvastas 15. aprilli 2004. aasta otsusega enda rahvusvahelise ja territoriaalse pädevuse puudumise.
14. Otsusega ei nõustunud Reisch Montage AG, kes kaebas selle edasi Landesgericht Feldkirchi (apellatsioonikohus), kes oma 8. juuni 2004. aasta otsuses järeldas, et nõude arutamine kuulub esimese astme kohtu pädevusse.
15. Hagejaks olev äriühing esitas kassatsioonkaebuse Oberster Gerichtshofile, kes peatas menetluse, et esitada Euroopa Kohtule järgmine eelotsuse küsimus:
„Kas hageja saab tugineda määruse EÜ nr 44/2001 […] artikli 6 punktile 1, kui ta esitab hagi kohtu asukohariigis alalist elu- või asukohta omava isiku vastu ja teises liikmesriigis alalist elu- või asukohta omava isiku vastu, samas kui hagi kohtu asukohariigis alalist elu- või asukohta omava isiku vastu on juba hagi esitamise ajal vastuvõetamatu selle isiku vastu algatatud pankrotimenetluse tõttu, mis on siseriikliku õiguse kohaselt vastuvõetamatuse alus?”
16. Euroopa Kohtu põhikirja artiklis 20 ettenähtud tähtajaks esitasid kirjalikke märkusi Saksamaa ja Prantsuse valitsus ning komisjon.
17. Kuna pärast kirjaliku menetluse lõppu ei taotlenud keegi asja kohtuistungil arutamist, oli kohtuasjas võimalik pärast Euroopa Kohtu 14. veebruari 2006. aasta üldkoosolekut esitada käesolev ettepanek.
18. Kõigepealt tuleks rõhutada, et paljud määruse nr 44/2001 sätted kattuvad sätetega Brüsseli konventsioonis, mis asendati määrusega, ning seetõttu on õigusteooria- ja kohtupraktikaalased märkused täielikult ülekantavad.
19. Nii on see artikli 2 puhul, mis on mõlemas tekstis täpselt ühesugune,(13) ja artikli 6 punkti 1 puhul, millesse määrusega nr 44/2001 tehti täpsustused, mis tehti konventsiooni vastavasse sättesse 27. septembri 1988. aasta kohtuotsusega Kalfelis,(14) ning mida on hiljem korratud,(15) nõudes, et eri isikute vastu esitatud hagid peavad omavahel seotud olema.
B. Kohtualluvuse eeskirjad
20. Nimetatud artiklist 2 lähtuvad kriteeriumid, mis kohustuslikult määravad kohtualluvuse korra.(16) Selle kaks põhimõtet on süsteemi aluseks: eeskirju kohaldatakse juhul, kui kostja alaline elukoht on ühenduses(17) ning ta kuulub selle kohtu alluvusse, kus on tema alaline elukoht, olenemata kodakondsusest.(18)
21. See säte hõlmab võrdlevas õiguses üldtunnustatud mõttetera actor sequitur forum rei, mis soosib kostja õiguste kaitset, kellel on ennast teise riigi kohtus raskem kaitsta kui oma riigi kohtus,(19) kuigi see tuleb kasuks ka hagejale, kellel on lihtsam otsust täita.
22. Elukohajärgne kohtualluvus ehk forum domicilii on seega üldreegel, aga mitte eranditult, sest lisaks on erinevaid kohtualluvusi,(20) mis teatavatel asjaoludel selle välistavad, olenevalt asja valdkonnast(21) või poolte tahtest.(22)
23. Teistel juhtudel täiendavad artiklit 2 sätted, milles kehtestatakse rahvusvaheline ja territoriaalne pädevus õigusnormidega, mis on kohustuslikud kostja jaoks ja vabatahtlikud hageja jaoks, kellel on hulk valikuvõimalusi.(23)
24. Selles suhtes nähakse määruse nr 44/2001 artiklites 5 ja 6 ette kohtualluvuse erandjuhud, mis võimaldavad pöörduda kohtusse, mis ei asu võlgniku liikmesriigis, ning pädev kohus määratakse siseriiklikust õigusest olenemata otseselt kohtuvaidlusega tiheda seose alusel.
25. Viidatud sätted näevad ette teatavad kohtualluvuse juhud, näiteks forum contractus (24) või forum delicti commissi, (25) millest käesolevas kohtuasjas kehtib forum connexitatis , mis hõlmab eri liiki menetluslikke seoseid, mille hulka kuulub kostjate paljusus; see ko htualluvuse põhimõte vastab ühenduse seadusandja pidevale soovile koondada sama kohtuasja hagid kokku kõige lähemasse kohtusse või vaidlusega kõige tihedamalt seotud kohtusse.(26)
C. Erikohtualluvus kostjate paljususe korral
26. Paljude isikute menetlusse astumise korral on tegemist litis consorcio juhuga, mis võib olla aktiivne, kui hagejaid on mitu (mitu hagejat ja üks kostja), passiivne, kui kostjaid on mitu (üks hageja ja mitu kostjat) või segajuhtum, kui mõlemaid pooli on mitu (mitu hagejat ja mitu kostjat).
27. Määruse nr 44/2001 artikli 6 punktis 1 käsitletakse passiivse litis consorcio juhtu,(27) kuigi selle puhul ei saa välistada ka segajuhtu.(28) Kohtualluvuse valiku kasutamiseks on vaja, et oleks kaks või enam võlgnikku, kelle alaline elukoht on eri liikmesriikides,(29) ja nõuded(30) peavad olema seotud nii, et neid on asjakohane menetleda ja lahendada korraga.
28. Seotust nõutakse kahel põhjusel. Ühelt poolt vähendab see ohtu, et kohtuotsused erinevad; teiselt poolt välistab see, et üks kostjatest viiakse õigusvastaselt välja tema elukohariigi kohtute pädevusest.(31)
D. Eelotsuse küsimuse hindamine
29. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimusele on pakutud kahte vastust: Prantsuse valitsus ja komisjon leiavad, et saab kohaldada kohtualluvuse erandjuhtu, samas kui Saksamaa valitsus sellega ei nõustu. Tuleb analüüsida mõlemat varianti.
1. Esimene variant
30. Käesoleval juhul on artikli 6 punkti 1 kohaldamiseks vajalikud tingimused esmapilgul täidetud, sest on kaks kostjat ja tihedalt seotud hagid, sest need tulenevad solidaarsest kohustusest,(32) mille alusel võib võlga tervikuna sisse nõuda ükskõik milliselt võlgnikult.
31. Vormilisest küljest piisab erikohtualluvusele tuginemiseks sellest, et hageja pöördub mitme isiku vastu, kes on kõik seetõttu kostjad, arvestamata menetluslikke või sisulisi takistusi, mis tekivad sel juhul või hiljem.
32. See tees põhineb vähemalt neljal põhjusel. Esiteks peab kohus enne menetlusõigusliku suhte kehtivuse kontrollimist tuvastama oma pädevuse, mis ei sõltu hagi vastuvõetavusest ega väite põhjenduste sisulisest kontrollimisest, mis ongi põhiküsimus.
33. Teiseks ei täpsustata määruses nr 44/2001 „kostja” ega „kaaskostja” mõistet,(33) vaid lihtsalt nõutakse „nõuete” seost ilma täpsemate selgitusteta.
34. Kolmandaks loetakse vastavalt kõnealuse määruse artiklile 30 menetlus kohtus alustatuks „ajal, mil kohtule esitatakse menetluse algatamist käsitlev […] dokument”. Eespool nimetatud kohtuotsuse Kalfelis kohaselt hinnatakse sellel hetkel ka seda, kas kohtuasjad on seotud(34), ja kontrollitakse järelikult, kas selles dokumendis on nimetatud kaks või enam kostjat.(35)
35. Lõpuks keelab perpetuatio jurisdictionis põhimõte juhul, kui hageja jätab tagasivõtmise või loobumise tõttu hagi esitamata poole vastu, kelle alaline elukoht on artikli 6 punkti 1 alusel kohtuasja menetleva kohtu tööpiirkonnas, rahvusvahelise kohtualluvuse muutmist ning menetlust jätkatakse samas kohtus.(36) See kehtib, kui üks menetlusse kutsututest jäetakse kõrvale muudel asjaoludel.
2. Teine variant
36. Artikli 6 punkt 1 on nagu ülejäänud artikli 2 üldreeglist erandit tegevad sätted oma olemuselt piirav(37) ja seda tuleb tõlgendada kitsalt,(38) vastavalt taotletavale eesmärgile; selle reegli järgi ei saa käesoleval juhul seda sätet kohaldada.
37. Seda väidet kinnitavad veel teised argumendid. Ühelt poolt ei ole mitme kostja korral ette nähtud kohtualluvuse valiku võimalus eesmärk iseenesest, vaid see on mõeldud menetlusökonoomia tagamiseks ja vastuoluliste kohtuotsuste vältimiseks – eesmärgid, mida ei saavutata, kui üks hagidest osutub vastuvõetamatuks.
38. Teiselt poolt ei tule eelis, et ennast ei tule kaitsta välisriigi kohtus, kahjuks vastaspoolele ega pane talle ülemäärast kohustust – nagu käesolevas kohtuvaidluses –, et ta peab hankima teavet pankrotimenetluse kohta.
3. Pakutav lahendus
39. Kumbki kahest esitatud variandist ei sobi eelotsusetaotluse esitanud kohtu kirjeldatud asjaolude puhul; ühtlasi kaasnevad mõlemaga teatavad riskid, mida on lihtne tuvastada, nagu ma alljärgnevalt näitan.
40. Kui liikmesriigi kohtusse esitatakse nõue kahe või enama solidaarvõlgniku vastu, kellest ainult ühe alaline elukoht on selles liikmesriigis ja teiste oma ei ole, ja võlgnik, kelle järgi kohtualluvus määrati, on enne menetluse algust surnud, lahendab kirjeldatud esimene variant vormilisele küljele tuginedes küsimuse selgelt, aga lahendus ei ole rahuldav, sest erinevaid kohtuotsuseid välditakse üksnes sellega, et kadunut ei saa kostjaks määrata (see muutuks aga siis, kui kohtusse kutsutaks pärijad).
41. Sarnaselt kostjaga, kelle alalise elukoha järgi määratakse kohtualluvus ja kes on oma võla edasi andnud sellest hagejale teatamata, õigustavad kahtlused kostjaks olemise õiguse ja teatamata jätmise tagajärgede suhtes nende küsimuste eelnevat kontrollimist ja vajadusel vaidluse arutamisest keeldumist, mida võiks samamoodi teha teise kostja elukohajärgse liikmesriigi kohus, ja mille tulemuseks võiksid olla erinevad kohtuotsused.
42. Minu arvates seisneb dilemma selles, et kui siseriikliku seaduse kohaselt tuleb üks nõuetest ab initio tunnistada vastuvõetamatuks, ei ole kostjaid tegelikult mitu, nii et ei ole täidetud tingimused kohtualluvuse valikuks, mis ei täidaks sel juhul ka oma ülesannet.
43. Kahe või enama kostja osalemine menetluses on kunstlik. See ei tähenda, et hagi tuleks jätta rahuldamata või et seda aspekti oleks vaja kontrollida, vaid et seadusest tulenevalt ei saa hagi esitada.
44. Peale selle, kui ühel kostjatest ei ole algusest peale võimalik menetluses osaleda, ei väldi see kuidagi vastuolulisi kohtuotsuseid, sest puuduks viimase alalise elukoha riigi kohtu otsus.
45. Seevastu muudab selle reegli kasutamine sellistes olukordades nagu põhikohtuasjas seda üldpõhimõtet Euroopa Kohtu sedastatud kohtupraktika vastaselt,(39) sest kodanik antakse üksnes fiktiivsetel põhjustel välisriigi kohtusse ning seeläbi vähenevad vastavalt tema kaitsevõimalused.
46. Väljapakutud lahenduses võetakse arvesse kohtualluvuse alaste sätete ootuspärasust, sest vaadeldavad võimalused on täpselt määratletud ja erikohtualluvuse kohaldamiseks vajalikud tingimused on piiritletud uusi nõudeid seadmata.
47. See lahendus ei tähenda ka, et siseriiklike menetlusnormide kohaldamine kahjustaks kaudselt konventsiooni kasulikku toimet, mis on keelatud kohtupraktikaga,(40) mille kohaselt peavad üldnormid ühenduse õigusega kokkusobimatud siseriiklikud õigusnormid üles kaaluma.(41) See ei vähenda ühenduse õigusnormide toimet, millega see ei ole kuidagi vastuolus, sest kõnealuste sätete kohaldamisalad on erinevad, kuigi need teatud aspektides kattuvad.
48. Pean lisama, et määrus nr 44/2001 – nagu enne selle kehtivust Brüsseli konventsioon – ei ühtlusta siseriiklikke menetlusnorme, vaid piirdub tagasihoidlikuma eesmärgiga, määrates kindlaks teatud kohtuasju otsustama pädeva kohtu, kohaldades selleks tingimusi, mis erinevad hagide vastuvõetavust määravatest tingimustest.(42)
49. Määruses nr 44/2001 viidatakse mõnel korral siseriiklikule õigusele, näiteks sellise olulise mõiste nagu „alaline elukoht” täpsustamisel;(43) Euroopa Kohus on mõnel puhul lubanud kasutada ühenduse õigusnormide täiendamiseks siseriiklikke sätteid.(44)
50. Järelikult ei saa tugineda kõnealuse määruse artikli 6 punktile 1, kui nõue, mis on esitatud isiku vastu, kelle alaline elukoht on riigis, mille kohtus otsustati menetlus algatada, tuleb jätta rahuldamata juba seetõttu, et seadus ei luba seda menetlust algatada.
51. Selline vastus ületab raskused, mis seonduvad mõlema nimetatud variandiga, on kooskõlas määrusega nr 44/2001 kehtestatud süsteemiga ja annab kasulikud juhised kohtutele, kellel tuleb kõnealust sätet kohaldada.
52. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Oberster Gerichtshofi eelotsuse küsimusele järgmiselt:
Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 6 punktile 1 ei saa tugineda, kui hagi esitatakse kohtu asukohariigis alalist elu- või asukohta omava isiku vastu ja teises liikmesriigis alalist elu- või asukohta omava isiku vastu, kui esimene hagi on ilmselgetel põhjustel ja ex lege vastuvõetamatu in limine litis.
(2) –	EÜT 2001, L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42.
(3) –	Konventsioon kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (konsolideeritud versioon: EÜT 1998, C 27, lk 1).
(4) –	Määruse nr 44/2001 artikkel 68. Sellegipoolest kehtib Brüsseli konventsioon Taanis (määruse artikli 1 lõige 3) ja EÜ artikli 299 alusel kõnealuse konventsiooni territoriaalsesse kohaldamisalasse kuuluvates liikmesriikide piirkondades, mis ei kuulu määruse kohaldamisalasse.
(5) –	Põhjendused 2 ja 6.
(6) –	Põhjendus 11.
(7) –	Põhjendus 12.
(8) –	Näiteks Hispaania pankrotiseadus (9. juuli 2003. aasta seadus 22/2003, Boletín Oficial del Estado, nr 164, 10.7.2003, lk 26905) näeb samuti ette, et tsiviilkohtud peavad loobuma nõuete lahendamisest, mis kuuluvad pankrotikohtu pädevusse; kui menetlust siiski alustatakse, peab see kohus andma määruse asja registrist kustutamiseks kehtetuse tõttu (artikkel 50).
(9) –	Pankrotiseaduse § 104.
(10) –	Pankrotiseaduse § 110.
(11) –	Pankrotiseaduse § 61.
(12) –	Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et hagiavalduses ei ole üksikasjalikke andmeid selle lepingu kohta.
(13) –	Ainus erinevus seisneb vastavas viites „käesoleva määruse” või „käesoleva konventsiooni” eranditele.
(14) –	Kohtuasi 189/87 (EKL 1988, lk 5565, eriti punktid 7–12).
(15) –	27. oktoobri 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑51/97: Réunion européenne jt (EKL 1998, lk I‑6511, punktid 47–49).
(16) –	9. detsembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑116/02: Gasser (EKL 2003, lk I‑14693, punkt 72); 27. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑159/02: Turner (EKL 2004, lk I‑3565, punkt 24) ja 1. märtsi 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑281/02: Owusu (EKL 2005, lk I‑1383, punkt 37).
(17) –	Määruse nr 44/2001 artikli 4 lõikele 1 kohaselt, „[k]ui kostja alaline elukoht ei ole liikmesriigis, tehakse iga liikmesriigi kohtute pädevus kooskõlas artiklitega 22 ja 23 kindlaks selle liikmesriigi seaduste kohaselt”.
(18) –	Guardans Cambó, I. ühisteoses Comentario al Convenio de Bruselas relativo a la competencia judicial y a la ejecución de resoluciones judiciales en materia civil y mercantil, kirjastus Calvo Caravaca, A. L., Universidad Carlos III de Madrid/Boletín Oficial del Estado, Madrid, 1994, lk 62.
(19) –	P. Jenard’i ettekanne, mis käsitleb konventsiooni kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT 1979, C 59, lk 1).
(20) –	Määruse nr 44/2001 artikli 3 lõige 1 näeb seega ette, et „[i]sikuid, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, saab teise liikmesriigi kohtusse kaevata üksnes käesoleva peatüki 2.–7. jaos sätestatud korras”; Droz, G. A. L., Compétence judiciaire et effets des jugements dans le marché commun (Étude de la Convention de Bruxelles du 27 septembre 1968), Librairie Dalloz, Pariis, 1972, lk 56.
(21) –	Määruse nr 44/2001 artikkel 22 algab väljendiga: „[a]lalisest elukohast olenemata on erandkorras pädevad […]”.
(22) –	Vastavalt määruse nr 44/2001 artiklitele 23 ja 24 võib ühenduse liikmesriigi kohus ennast pädevaks tunnistada asja otsustama, isegi kui kostja alaline elukoht ei ole üheski liikmesriigis.
(23) –	II peatüki 2.–5. jagu. Artiklites 5, 6, 9–12, 16, 19 ja 20 näiteks kasutatakse verbi „võivad”.
(24) –	Artikli 5 lõike 1 punkt a.
(25) –	Artikli 5 lõiked 3 ja 4.
(26) –	Desantes Real, M., Competencia judicial internacional en la Comunidad Europea, kirj Bosch, Barcelona, 1986, lk 329.
(27) –	Eespool viidatud ettekandes märgib P. Jenard, et analoogsed eeskirjad esinevad Brüsseli konventsiooniga ühinenud riikide – välja arvatud Saksamaa – õigusaktides ja lisaks paljudes kahepoolsetes lepingutes; ka Loussouarn, I., Droit international privé, 2. tr, Dalloz, Pariis, 1980, lk 610.
(28) –	Kuna aktiivse litis consorcio kohta eeskirju ei ole, reguleerib seda liikmesriikide õiguskord; Geimer, R. ja Schütze, Internationale Urteilsanerkennung, 1 kd, esimene osa, München, 1983, lk 385.
(29) –	Ühise elukoha puudumise nõue näib kaudne; Tirado Robles, C., La competencia judicial en la Unión Europea. Comentarios al Convenio de Bruselas, Bosch, Barcelona, 1995, lk 64. Õigusteoorias on välistatud sätte kohaldamine, kui keegi kaaskostjatest elab väljaspool ühendust; Garau Sobrino, F. F., ob. col. cit ., Comentario al Convenio de Bruselas… , lk 171.
(30) –	Vaatamata sellele, et mõlemal juhul kasutatakse terminit „nõue”, ei tohiks määruse nr 44/2001 artikli 6 punktis 1 nimetatud nõuete üheskoos menetlemist segi ajada selle määruse artiklites 27–30 nimetatud menetluste liitmisega.
(31) –	Kuigi seda teist põhjust nimetatakse artikli 6 punktis 2 – „kui tegemist on kolmanda osalisega tagatise realiseerimise või muu kolmandate isikutega seotud menetluse puhul, kohtusse, kus menetletakse põhihagi, välja arvatud juhul, kui see on esitatud üksnes selleks, et viia isik välja selle kohtu alluvusest, kes oleks tema asjas pädev” – ei ole seda nimetatud punktis 1, aga see tuleb seotuse loogilise järeldusena vältimatult välja õigusnormi mõttest ja eesmärgist (P. Jenard’i ettekanne) või iseseisvalt (Droz, ob. cit ., lk 71, ta leiab, et see on välja jäetud pigem unustamise tõttu kui meelega); ka Gothot, P. ja Holleaux, D., La Convención de Bruselas de 27 de septiembre de 1968 (competencia judicial y efectos de las decisiones en el marco de la CEE), kirj La Ley, Madrid, 1986, lk 69.
(32) –	„Solidaarvõlgnikud” on toodud seose näiteks eespool viidatud P. Jenard’i ettekandes.
(33) –	Droz, ob. cit ., lk 71.
(35) –	Garau Sobrino, F. F., ob. col. cit ., Comentario al Convenio de Bruselas… , lk 170, märgib, et litis consorcio olemasolu nimetatakse tavaliselt hagi esitamise ajal.
(36) –	Desantes Real, M., ob. cit ., lk 331.
(37) –	Weser, M., Convention communautaire sur la compétence judiciaire et l'exécution des décisions, Centre interuniversitaire de droit comparé, Brüssel/Pariis, 1975, lk 266.
(38) –	Brüsseli konventsiooni artiklis 2 sätestatud erandite ulatusliku ja mitmesuguse tõlgendamise vältimise olulisust näitab 22. novembri 1978. aasta kohtuotsus 33/78: Somafer (EKL 1978, lk 2183, punkt 7).
(39) –	Eespool viidatud kohtuotsused Kalfelis (punkt 8) ja Réunion européenne jt (punkt 47).
(40) –	15. mai 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑365/88: Hagen (EKL 1990, lk I‑1845, punkt 20); 26. mai 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑77/04: GIE Réunion européenne jt (EKL 2005, lk I‑4509, punkt 35) ja eespool viidatud kohtuotsus Turner (punkt 29).
(41) –	15. novembri 1983. aasta otsus kohtuasjas 288/82: Duijnstee (EKL 1983, lk 3663, punkt 14). Hoge Raad der Nederlanden küsis Euroopa Kohtult, kas Brüsseli konventsiooni artiklis 19 kohtutele ette nähtud kohustus tuvastada omal algatusel, et nad ei ole asjas pädevad, kehtib kassatsioonkaebuse raames, milles kohtu uurimine piirdub siseriikliku seaduse kohaselt poolte esitatud väidetega.
(42) –	Eespool viidatud kohtuotsused Hagen (punkt 17) ja GIE Réunion européenne jt (punkt 34).
(43) –	Vastavalt artiklile 59 kohaldab kohus selleks, „[e]t teha kindlaks, kas poole alaline elukoht on selles liikmesriigis, kelle kohtusse asja kohta on hagi esitatud, […] siseriiklikke seadusi” (lõige 1) ning selles lisatakse, et „[k]ui poole alaline elukoht ei ole liikmesriigis, kelle kohtutele on asja kohta hagi esitatud, kohaldab kohus teise liikmesriigi seadusi, et selgitada, kas nimetatud poole alaline elukoht on selles liikmesriigis” (lõige 2).
(44) –	7. juuni 1984. aasta otsus kohtuasjas 129/83: Zelger (EKL 1984, lk 2397) konventsiooni artikli 21 tõlgendamisel; ja laiemas tähenduses eespool viidatud kohtuotsus Hagen (punkt 19), milles loetletakse veel mõned kohtuotsused.

matches:
§ 6
§ 6
kohus
kohus
kohus
Kohus
kohus
§ 104
§ 110
§ 61
kohus
kohus
kohus
kohus


Eestis on vaja suurendada hooldajatoetust - Rahvaalgatus
Eestis on vaja suurendada hooldajatoetust
Heategevusfond Kuninganna Anastasia Sihtasutus, 2.07.2019
2.07—5.07.2019
18 allkirja
Peatatud: 18 allkirja
982 allkirja puudu Riigikokku saatmiseks. Allkirjastamise tähtaeg: 15.12.2019 23:59 .
Kohtla-Järvel täisealise isiku hooldajatoetus on 26 eurot kuus. Kui vanema isiku hooldaja või eestkostja on terve, kuid ei leia tööd, siis on raske elada 26 eur eest kuus.
Hooldjatoetus peab olema mitte vähem kui 200 eurot kuus igas linnas Eestis (Tallinnas, Tartus, Narvas, Pärnus, Kohtla-Järvel, Viljandis, Maardus, Rakveres, Sillamäe linnas, Võrus, Kuressaares, Valga linnas, Jõhvis, Haapsalus, Keilas, Paides, Türil, Tapal, Põlvas, Kiviõli linnas, Elvas, Saue linnas, Jõgeva linnas, Raplas, Põltsamaa linnas, Paldiski linnas, Sindi linnas, Kunda linnas, Kärdla linnas, Kehras, Loksal, Räpinas, Tõrvas, Narva-Jõesuus, Tamsalus, Otepää linnas, Lihulas, Kilingi-Nõmme linnas, Karksi-Nuia linnas, Mustvees, Võhmas, Antsla linnas, Abja-Paluoja linnas, Püssis, Suure-Jaani linnas, Kallaste linnas, Mõisakülas).
Hooldaja määramise ja hooldajatoetuse taotluse ning abivajaduse hindamise vormid kehtestab vallavalitsus.
1) puudega lapse hooldaja – vanem, eestkostja või perekonnas hooldamise lepingu alusel last hooldav isik;
2) täisealine puudega isiku hooldaja – täisealine teovõimeline isik, kes on võimeline hooldust vajavat isikut vajalikul moel hooldama, tagades täisealisele puudega hooldatavale vajaliku kõrvalabi, juhendamise ja järelevalve;
3) hooldatav – täisealine raske või sügava puudega abivajav isik või isik, kes aktiivravi järgselt vajab lühiajaliselt kõrvalabi, juhendamist või järelevalvet;
4) kõrvalabi – abi osutamine isikule, kes ei tule iseseisvalt toime söömise, hügieenitoimingutega, riietumisega, suhtlemisega või asjaajamisel väljaspool kodu;
5) järelevalve – ohutuse tagamine isiku suhtes, kes oma tegevuse või tegevusetusega võib tekitada kahju iseenda või teiste inimeste elule, tervisele, varale;
6) hoolduse seadmine – hoolduse korraldamine raske või sügava puudega täisealisele isikule, kes puude tõttu vajab abi oma õiguste teostamiseks ja kohustuste täitmiseks või hoolduse korraldamine lühiajaliselt isikule, kes aktiivravi järgselt vajab kõrvalabi, juhendamist või järelevalvet. Hoolduse seadmisel määratakse kindlaks hooldaja ülesanded;
7) hooldajatoetus – hooldajale igakuiselt makstav rahaline toetus.
Hooldajatoetuse mõiste
Hooldajatoetus on igakuiselt makstav sotsiaaltoetus raske või sügava puudega 18-aastase või vanema isiku hooldajale või eestkostjale või lühiajaliselt aktiivravi järgselt kõrvalabi, juhendamist või järelevalvet vajava isiku hooldajale.
https://www.riigiteataja.ee/akt/427012018007
Redaktsiooni kehtivuse lõpp:24.01.2019
§ 2. Universaaltoetuste piirmäärad
4) sügava puudega isiku toetus 26 eurot kuus;
Sotsiaaltoetuste piirmäärad https://www.riigiteataja.ee/akt/412022019021
4) täisealise isiku hooldajatoetus 26 eurot kuus;
Kui vanema isiku hooldaja või eestkostja on terve, kuid ei leia tööd, siis on raske elada 26 eur eest kuus. On vaja suurendada hooldajatoetust kogu Eestis, sest hooldaja osutab abi isikule 168 tundi seitsme päeva jooksul nädalas. Hooldjatoetus peab olema mitte vähem kui 200 eurot kuus.
Kui hooldaja leiab töö, siis seaduses on vaja teha muudatus, et samal ajal säiliks hooldajatoetus.
http://www.heategevusfond.org/
Heategevusfond Kuninganna Anastasia Sihtasutus
Algatuse jälgijaid on 3 ja kõiki algatusi korraga jälgib 95.
Toeta abivajajate aitajaid allkirjaga
Heategevusfond Kuninganna Anastasia Sihtasutus, 4.07.2019 14:14
Ootame Teie kõikide ettepanekuid ja arvamusi. Samuti oleme tänulikud Teie allkirja ja osavõtu eest!
Urve Krjukov, 4.07.2019 14:32
Olen nõus algatusega ja leian,et küsimus on väga oluline ja vajab lahendust.
Kõrgeimat riigivõimu teostab rahvas
Heategevusfond Kuninganna Anastasia Sihtasutus, 5.07.2019 00:50
Eesti Vabariigi põhiseadus https://www.riigiteataja.ee/akt/633949?leiaKehtiv RAHVAS § 56. Kõrgeimat riigivõimu teostab rahvas hääleõiguslike kodanike kaudu: 2) rahvahääletusega.
Riigikogu Kollektiivne pöördumine
Heategevusfond Kuninganna Anastasia Sihtasutus, 8.07.2019 20:19
За первые 4 дня коллективное обращение поддержали граждане Эстонии из Таллина, Тарту и Кохтла-Ярве. Очень важная тема для народа. Народ не может подписать коллективное обрашение и прислали нам множество жалоб на Riigikogu Kollektiivne pöördumine rahaalgatus.ee: 1) Если человек регистрируется через facebook, то не срабатывает подпись по ID-kaart. 2) Невозможно по ID-kaart зарегистрироваться на сайте от rahaalgatus.ee, несколько дней блокируется интернет при попытках зарегистрироваться. 3) Через google невозможно зарегистрироваться 4) Не все умеют пользоваться Mobiil-ID, чтоб подписать. 5) Много людей из Кохтла-Ярве не могут себе позволить купить компьютер или телефон. 6) Из-за нищеты и бедности в Кохтла-Ярве используют кнопочные телефоны, на которых нет возможности установить Mobiil-ID, а оператор сотовой связи находится в Jõhvi. 7) Многие люди не знают, как использовать цифровую подпись по ID-kaart. 8) Вообще не понятно, что такое Citizen OS и как этим пользоваться. 9) Если у людей только один телефон или один компьютер на целую семью или коллектив, то подпись может на устройстве поставить только один человек,а других система не пускает! Нет возможности купить телефоны и компьютеры на каждого члена семьи, чтоб каждый мог поставить свою подпись. https://www.riigikogu.ee/tutvustus-ja-ajalugu/raakige-kaasa/esitage-kollektiivne-poordumine/ У нас очень слабое государство. Riigikogu могли бы бесплатно сайт предоставить от государства для коллективных обращений, чтоб там всё работало! Этого требуют законы! https://www.riigiteataja.ee/akt/633949?leiaKehtiv RIIGIKOGU § 59. Seadusandlik võim kuulub Riigikogule. § 65. Riigikogu: 1) võtab vastu seadusi ja otsuseid; 11) esineb avalduste ja deklaratsioonidega ning pöördumistega Eesti rahva, teiste riikide ning rahvusvaheliste organisatsioonide poole; 16) lahendab muid riigielu küsimusi, mis ei ole põhiseadusega antud Vabariigi Presidendi, Vabariigi Valitsuse, teiste riigiorganite või kohalike omavalitsuste otsustada. У нас много бесплатных сайтов в государстве, которые не собирают пожертвования и работают вообще идеально по ID-kaart. Очень хороший пример многолетней работы государства — www.eesti.ee Это гордость нашей страны!
Heategevusfond Kuninganna Anastasia Sihtasutus, 13.07.2019 21:23
Belgias põhiseaduses §21.Kõigil on õigus pöörduda riigivõimu esindajate poole petitsioonidega, mis on ühe või mitme inimese poolt allkirjastatud. Vaid kindlaksmääratud võimuorganitel on õigus esineda petitsioone, mis tehtud üldsuse nimel. Eestis põhiseaduses § 65. Riigikogu: 11) esineb avalduste ja deklaratsioonidega ning pöördumistega Eesti rahva, teiste riikide ning rahvusvaheliste organisatsioonide poole; https://www.riigiteataja.ee/akt/122122014013?leiaKehtiv#para152b9 KOLLEKTIIVSE PÖÖRDUMISE MENETLEMISE KORD [RT I, 01.04.2014, 1 - jõust. 11.04.2014] § 152 9. Kollektiivse pöördumise menetlusse võtmise otsustamine (1) Kollektiivse pöördumise (edaspidi käesolevas peatükis pöördumine) menetlusse võtmise otsustab Riigikogu juhatus 30 kalendripäeva jooksul kollektiivse pöördumise esitamisest arvates. (2) Kui Riigikogu juhatus otsustab pöördumise menetlusse võtta, edastab ta selle asjaomasele Riigikogu komisjonile või komisjonidele menetlemiseks. § 152 11. Pöördumise menetlusse võtmata jätmine (1) Riigikogu juhatus ei võta pöördumist menetlusse, kui pöördumisele ei ole lisatud nõutud arv märgukirjale ja selgitustaotlusele vastamise ning kollektiivse pöördumise esitamise seaduse § 72 lõikes 1 sätestatud nõuetele vastavaid toetusallkirju. (2) Riigikogu juhatus teavitab kontaktisikut või -isikuid pöördumise menetlusse võtmata jätmisest, märkides selle põhjuse. Mõiste "nõutud arv" seaduses ei ole arusaadav. Kuskilt ei ole kirjutatud, et nõutud arv 1000 või vähem. Kui Eestis on 1500000 inimest, siis nõutud arv on 1500000 peab olema, või nõutud arv on 5 inimest.
Rumalad seadused Eestis.
Heategevusfond Kuninganna Anastasia Sihtasutus, 13.07.2019 21:48
Belgias põhiseaduses §43.Isiklikult ei tohi Kotta petitsioone esitada. Igal Kojal on temale esitatud petitsioonide ministritele esitamise õigus. Ministrid peavad alati andma selgitusi selliste petitsioonide sisust, iga kord, kui seda Koda nõuab. Eestis § 152 9. Kollektiivse pöördumise menetlusse võtmise otsustamine (2) Kui Riigikogu juhatus otsustab pöördumise menetlusse võtta, edastab ta selle asjaomasele Riigikogu komisjonile või komisjonidele menetlemiseks. Siis ka ei ole arusaadav, miks Riigikogu juhatus ei saa edastada õiguskantslerile, Sotsiaalala asekantslerile ja sotsiaalministrile.


Tervishoiuteenuste korraldamise seaduse, ravikindlustuse seaduse ja teiste seaduste muutmise seadus – Riigi Teataja
Tervishoiuteenuste korraldamise seaduse, ravikindlustuse seaduse ja teiste seaduste muutmise seadus
Vabariigi Presidendi 22. detsembri 2009. a otsusega nr 599
§ 1. Tervishoiuteenuste korraldamise seaduses (RT I 2001, 50, 284; 2009, 49, 331) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 7 täiendatakse lõikega 4 järgmises sõnastuses:
« (4) Pereõde on koos perearstiga töötav õde või ämmaemand, kes osutab tervishoiuteenust perearsti nimistusse kuuluvatele isikutele käesoleva seaduse § 8 lõike 61 alusel sätestatud ulatuses ja korras.»;
2) paragrahvi 8 lõige 6 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (6) Perearst tagab tema nimistusse kantud inimestele tervishoiuteenuste kättesaadavuse ning järjepidevuse perearsti ja temaga koos töötavate tervishoiutöötajate tööjuhendis ettenähtud ulatuses ja korras.»;
3) paragrahvi 8 täiendatakse lõikega 61 järgmises sõnastuses:
« (61) Perearsti ja temaga koos töötavate tervishoiutöötajate tööjuhendi kehtestab sotsiaalminister määrusega.»;
4) paragrahvi 60 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (3) Terviseameti selleks volitatud ametnikud teostavad järelevalvet üldarstiabi osutajate, kiirabi osutajate, eriarstiabi osutajate ja iseseisvalt õendusabi osutajate tegevuse üle.»;
5) paragrahvi 60 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (3) Terviseameti selleks volitatud ametnikud teostavad järelevalvet üldarstiabi osutajate, kiirabi osutajate, eriarstiabi osutajate, iseseisvalt õendusabi osutajate ja iseseisvalt ämmaemandusabi osutajate tegevuse üle.»
§ 2. Ravikindlustuse seaduses (RT I 2002, 62, 377; 2009, 49, 331) tehakse järgmised muudatused:
« (1) Kui kindlustatud isik ei täida arsti või pereõe määratud meditsiiniliselt põhjendatud ravi, kaotab ta õiguse ravikindlustushüvitisele seoses haigusjuhtumiga, mille ennetamiseks või mille vastu oli määratud ravi otseselt suunatud.»;
2) paragrahvi 28 lõike 4 punkt 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 3) nõusoleku andmisest või arsti või pereõe määratud ravi täitmisest keeldumiseks on kindlustatud isikul või tema seaduslikul esindajal mõjuv põhjus;».
§ 3. Reklaamiseaduses (RT I 2008, 15, 108; 2009, 49, 331) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 30 lõike 2 punktid 1 ja 2 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
« 1) Ravimiamet käesoleva seaduse 2. peatükis ning §-s 18 sätestatud nõuete järgimise üle ravimi reklaami osas;
2) Terviseamet käesoleva seaduse 2. peatükis sätestatud nõuete järgimise üle meditsiiniseadme reklaami osas ning 2. peatükis ja §-s 22 sätestatud nõuete rikkumise üle tervishoiuteenuse reklaami osas;»;
2) paragrahvi 36 lõike 2 punktid 1 ja 2 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
« 1) Ravimiamet käesoleva seaduse 2. peatükis ning §-s 18 sätestatud nõuete rikkumise korral ravimi reklaami osas;
2) Terviseamet käesoleva seaduse 2. peatükis sätestatud nõuete rikkumise korral meditsiiniseadme reklaami osas ning 2. peatükis ja §-s 22 sätestatud nõuete rikkumise korral tervishoiuteenuse reklaami osas;».
§ 4. Tervishoiuameti, Tervisekaitseinspektsiooni ja Kemikaalide Teabekeskuse Terviseametiks ühendamisega seonduv Vabariigi Valitsuse seaduse ja teiste seaduste muutmise seaduse (RT I 2009, 49, 331) § 25 tunnistatakse kehtetuks.
(2) Käesoleva seaduse § 1 punkt 5 jõustub 2010. aasta 1. aprillil.