Antsla Vallavalitsuse palgajuhend – Riigi Teataja
Antsla Vallavalitsuse palgajuhend
Antsla Vallavalitsuse palgajuhend - sisukord
§ 4 Vallavanema ja palgalise vallavalitsuse liikme töötasu
§ 5 Teenistuskohtade palgagrupid ja põhipalga/töötasu vahemik
§ 7 Põhipalga määramine
§ 10 Lisatasu täiendavate teenistusülesannete täitmise eest.
§ 12 Lisatasu puuduva teenistuja ülesannete täitmise eest
§ 14 Puhkusetasu arvutamine ja maksmine
§ 15 Tasustamine välisvahenditest rahastatavate projektide korral
§ 16 Tasustamine tasemekoolituse ja tööalase koolitusega seotud õppepuhkuse ajal
§ 17 Hüvitis teenistuja töövõime ja tervise taastamiseks
§ 171 Sotsiaalsed garantiid ja toetused
§ 18 Palgajuhendi ülevaatamine ja avalikustamine
§ 19 Vastutus palgajuhendi täitmise eest
RT IV, 28.05.2019, 29
Vastu võetud 28.11.2017 nr 1
RT IV, 08.12.2017, 1
26.02.2019 RT IV, 07.03.2019, 13 10.03.2019
21.05.2019 RT IV, 28.05.2019, 11 31.05.2019
Määrus kehtestatakse „Kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse“ § 22 lõike 1 punkti 36 ning "Avaliku teenistuse seaduse" § 63 lõike 2 alusel.
(1) Antsla Vallavalitsuse palgajuhend (edaspidi palgajuhend) reguleerib Antsla Vallavalitsuse kui ametiasutuse (edaspidi ametiasutus) ametnike ja töötajate (edaspidi teenistujad) töötasu määramise ja maksmise korda ning vallavanema ja palgalise vallavalitsuse liikme töötasu maksmise korda.
(3) Vallavanemale ja palgalisele vallavalitsuse liikmele laieneb palgajuhendi § 4.
1) ametiasutus- kohaliku omavalitsuse üksuse eelarvest finantseeritav asutus, kelle ülesanne on avaliku võimu teostamine;
2) ametnik – isik, kes on ametiasutusega avalik-õiguslikus teenistus- ja usaldussuhtes ning on ametiasutuses nimetatud ametikohale, millel teostatakse avalikku võimu. Ametnik nimetatakse ametikohale ja vabastatakse teenistusest „Avaliku teenistuse seaduse“ alusel. Ametniku teenistuskohta nimetatakse ametikohaks;
3) teenistuja – vastavalt avaliku teenistuse seadusele on avalik teenistuja ametiasutusega avalik- õiguslikus teenistus- ja usaldussuhtes olev ametnik või eraõiguslikus töösuhtes olev (s.o töölepingu alusel töötav) töötaja;
4) töötaja – ametiasutusega eraõiguslikus töösuhtes olev isik, kes ei teosta avalikku võimu, vaid teeb avaliku võimu teostamist toetavat tööd. Töötaja töötab töölepingu alusel ning tema teenistuskohta nimetatakse töökohaks;
5) teenistuskoht – ametiasutuse teenistuskohtade koosseisus ettenähtud ameti- või töökoht;
6) põhipalk - teenistuja palga fikseeritud osa, mis on määratud ametikoha teenistusülesannete ning ametniku teenistusalaste teadmiste, oskuste ja kogemuste põhjal;
7) palk – ametnikule makstav põhipalk, muutuvpalk ning eritingimustes töötamise eest makstavad lisatasud (lisatasu öötöö, riiklikel pühadel töötamise ja ületunni ning valveaja eest) ning asendustasu;
[RT IV, 07.03.2019, 13 - jõust. 10.03.2019]
9) töötasu – tasu, mis koosneb põhipalgast, muutuvpalgast, eritingimustes töötamise eest makstavatest lisatasudest (lisatasu öötöö, riiklikel pühadel töötamise ja ületunni ning valveaja eest) ning asendustasust, mida asutus maksab töötajale tehtud töö eest vastavalt töölepingule, õigusaktidele ja tööandja poolt kehtestatud korrale;
10) palgagrupp – näitarv, mis seob teenistuskoha sellele vastava põhipalga või töötasuga (edaspidi palk/töötasu).
(1) Teenistujatele palkade määramisel, töötasude kokkuleppimisel ning maksmisel lähtutakse „Avaliku teenistuse seadusest“ ja „Töölepingu seadusest“. Palga ja töötasu määramise suuruse aluseks on vallavolikogu poolt kinnitatud eelarve, teenistuskohtade koosseis ja käesolev palgajuhend.
(3) Palga/töötasu arvestusperiood on kalendrikuu. Palka/töötasu arvestatakse ajavahemiku eest, millal teenistuja täitis talle pandud ülesandeid. Kui teenistujal on kehtestatud täistööajast lühem tööaeg (osaline tööaeg), arvestatakse palka/töötasu proportsionaalselt tööl oldud aja eest. Palgast/töötasust arvestab tööandja maha seadusega ette nähtud maksud.
(4) Ametiasutus võib ametniku palgast kinni pidada ametiasutuse arvel tehtavate kulude kehtestatud limiiti ületava summa ja ametnikule makstud ettemakse, mille ametnik peab ametiasutusele tagastama. Töötaja puhul on selleks vajalik töötaja kirjalik nõusolek, v.a töölt
lahkumisel tema ette kasutatud ja väljateenimata puhkus.
(6) Eritingimustes (ületunnitöö, riigipühal ja ööajal töötamine) töötamise eest lisatasu maksmine vormistatakse vallavanema käskkirjaga ning kajastatakse tööajaarvestuse tabelis.
(7) Palka/töötasu makstakse teenistujale üks kord kuus kalendrikuu viiendal kuupäeval teenistuja poolt määratud pangakontole. Pangakonto muutumisest teavitab teenistuja raamatupidamist kirjalikult.
[RT IV, 28.05.2019, 11 - jõust. 31.05.2019]
(8) Teenistujale väljastatakse tema soovil teatis arvestatud palga/töötasu, puhkusetasu ja neist tehtud kinnipidamiste, teenistuja eest arvestatud sotsiaalmaksu ja töötuskindlustusmakse kohta. Teenistujal on õigus saada selgitusi talle palga/töötasu määranud isikult ja palgaarvestajalt.
(9) Teenistujale võib erandkorras maksta tema taotluse alusel ühekordset palka/töötasu (avanssi), proportsionaalselt tööl oldud ajale, kuid mitte rohkem kui 50% ühe kuu palgast/töötasust.
§ 4. Vallavanema ja palgalise vallavalitsuse liikme töötasu
Vallavanemale ja palgalisele vallavalitsuse liikmele töötasu maksmise aeg ja viis toimub käesoleva palgajuhendiga sätestatud korras.
§ 5. Teenistuskohtade palgagrupid ja põhipalga/töötasu vahemik
Vallavalitsuse teenistuskohtade palgagrupid ja põhipalga/töötasu vahemik on kehtestatud käesoleva määruse lisaga.
(1) Ametniku palga ja töötaja töötasu maksmisel kasutatakse järgmisi komponente:
3) eritingimustes töötamise eest makstav lisatasu;
4) lisatasu puuduva teenistuja ülesannete täitmise eest (asendustasu).
3) ületunnitöö eest;
4) valveaja eest.
§ 7. Põhipalga määramine
(1) Ametniku põhipalga määrab käskkirjaga ametiasutuse juht. Töötaja töötasu lepitakse töötaja ja ametiasutuse juhi vahel kokku töölepingus.
(2) Teenistuja põhipalga/töötasu määramisel lähtutakse teenistuskohale vastava palgagrupi põhipalga/töötasu vahemikust.
(3) Ametisse nimetamisel või töölepingu sõlmimisel lepitakse kokku ametniku palk või töötaja töötasu katseajal. Katseajal võib määrata teenistuja põhipalgaks/töötasuks tema teenistuskohale planeeritud põhipalgast/töötasust üldjuhul vähemalt 10% madalama palga- või töötasumäära.
(1) Muutuvpalk on teenistuja palga/töötasu ebaregulaarne osa, mida võib maksta tulemuspalgana, lisatasuna täiendavate teenistusülesannete täitmise eest või preemiana erakordsete teenistus- ja tööalaste saavutuste eest.
(3) Muutuvpalka võib kalendriaasta jooksul teenistuja põhipalgale juurde maksta kuni 20 % teenistuja aastasest põhipalgast.
(1) Tulemuspalk on muutuvpalga üks komponent, mida võib teenistujale maksta teenistuskohutuste tulemuslikuma täitmise ja silmapaistvate saavutuste eest töötulemuste täitmisel.
(2) Tulemuspalga maksmise ja selle suuruse määramisel arvestatakse vahetu juhi ettepanekut ning iga teenistuja individuaalset panust eesmärkide saavutamisel (töö intensiivsus, töö kvaliteet, tähtaegadest kinnipidamine, töö efektiivsus, operatiivne tegutsemine ootamatutes situatsioonides jms).
(3) Kui tulemuspalga maksmise aluseks on kollektiivsed tulemused, makstakse tulemuspalka kõikidele teenistujatele võrdsetel alustel.
§ 10. Lisatasu täiendavate teenistusülesannete täitmise eest.
(1) Lisatasu täiendavate teenistusülesannete täitmise eest makstakse sõltuvalt lisaülesannete mahust ja iseloomust. Täiendavateks teenistusülesanneteks loetakse ametijuhendis või õigusaktides fikseerimata ülesandeid, mis suurendavad töömahtu.
(2) Lisatasu täiendavate teenistusülesannete eest määratakse ühekordse lisatasuna. Lisatasu maksmise ettepaneku teeb ametiasutuse juhile vahetu juht. Ettepanekus peavad olema kindlaks määratud teenistusülesanded ja ajavahemik, mille jooksul ülesannet täidetakse.
(3) Lisatasu maksmise otsustab asutuse juht ja see vormistatakse üldjuhul enne lisaülesannete täitma asumist ametiasutuse juhi käskkirjaga, milles fikseeritakse lisaülesanded, lisatasu suurus ja ajavahemik, mille jooksul ülesannet täidetakse.
§ 12. Lisatasu puuduva teenistuja ülesannete täitmise eest
[RT IV, 07.03.2019, 13 - jõust. 10.03.2019kehtetu,]
§ 14. Puhkusetasu arvutamine ja maksmine
(2) Puhkusetasu makstakse eelviimasel tööpäeval enne puhkuse algust, kui ei ole kokku lepitud teisiti. Juhul, kui teenistuja puhkus poolte kokkuleppel katkestatakse või katkeb teenistuja puhkus teenistuja haiguse tõttu ning teenistujale on puhkusetasu üle kantud, arvestatakse puhkusetasu ümber ja enammakstud summa peetakse kinni järgneva kuu või järgnevate kuude palgast/töötasust.
(3) Puhkusetasu arvestab ja kannab üle teenistuja määratud pangakontole raamatupidamine puhkuste ajakava või asutuse juhi käskkirja alusel.
(4) Puhkuste arvestust ja vormistamist teostab personalitööga tegelev teenistuja.
(5) Õppepuhkuse andmine ja tasustamine toimub vastavalt täiskasvanute koolituse seadusele. Õppepuhkuse kasutamise eest makstakse tasu palgapäeval.
§ 15. Tasustamine välisvahenditest rahastatavate projektide korral
(1) Välisvahenditest rahastatava projekti rahastamise taotlusest peab nähtuma, kas ja millises mahus on lubatud projekti eelarvest maksta projekti täitmisega seotud teenistujale palka/töötasu. Seejuures tuleb järgida käesolevas paragrahvis kehtestatud põhimõtteid kooskõlas vastava projekti finantseerija reeglitega.
(2) Juhul, kui projekti juhtimine või muu projekti täitmisega seotud ülesanne ei ole ametijuhendis fikseeritud, siis olenevalt konkreetse projekti finantseerija reeglite võimalustest:
1) käsitletakse projekti täitmisega seotud ülesannet kui teenistujale antud täiendavat teenistusülesannet, mille eest makstakse talle lisatasu või;
2) täidab teenistuja projekti täitmisega seotud ülesandeid ületunnitööna, mis hüvitatakse talle rahas või;
3) sõlmitakse teenistujaga projekti täitmisega seotud tegevuse eest tasu maksmiseks töövõtuvõi käsundusleping eeldusel, et projekti täitmisega seotud tegevus ei lange kokku teenistuja ametijuhendist tulenevate teenistusülesannetega.
§ 16. Tasustamine tasemekoolituse ja tööalase koolitusega seotud õppepuhkuse ajal
(1) Tasemekoolitusega ja tööalase koolitusega seotud õppepuhkuse ajal makstakse töötajale ja ametnikule keskmist palka/töötasu kuni 20 kalendripäeva eest.
(2) Tasemekoolituse lõpetamiseks antakse täiendavalt õppepuhkust 15 kalendripäeva, mille eest makstakse töötajale töölepingu seaduse § 29 lõike 5 alusel kehtestatud töötasu alammäära.
(3) Tasu õppepuhkuse eest makstakse sarnaselt käesoleva määruse paragrahvis 14 kehtestatud korrale.
§ 17. Hüvitis teenistuja töövõime ja tervise taastamiseks
Teenistujale võib töövõime ja tervise taastamiseks maksta üks kord kalendriaastas hüvitist 100 euro ulatuses vallavanema käskkirja alusel. Vähem kui kuuekuulise valla ametiasutuses pideva töötamise korral võib hüvitist maksta 50 euro ulatuses.
§ 171. Sotsiaalsed garantiid ja toetused
(2) Vallavanem võib maksta oma käskkirjaga ühekordset toetust järgmistel juhtudel:
1) töötaja perekonnas juhtunud traagilise sündmuse korral. Töötaja surma korral võib toetust maksta tema lähisugulastele (abikaasa, lapsed, vanem);
§ 18. Palgajuhendi ülevaatamine ja avalikustamine
(1) Palgajuhend vaadatakse üle üldjuhul kord aastas ning vajaduse ja eelarveliste võimaluste korral muudetakse palgajuhendit alates järgmise kalendriaasta 1. jaanuarist.
(2) Palgajuhendi kehtestamise aluseks olevate õigusaktide muutmise korral muudetakse teenistuja palga/töötasu tingimusi hiljemalt kahe kuu möödumisel, kohaldades neid õigusakti kehtima hakkamise päevast.
(3) Käesolev palgajuhend avalikustatakse Antsla valla veebilehel.
§ 19. Vastutus palgajuhendi täitmise eest
Käesoleva palgajuhendi täitmise, samuti ametiasutusele eraldatud palgafondi otstarbeka ja säästliku kasutamise eest vastutab vallavanem.
[Käöesolevast tekstist välja jäetud.]
Käesolev määrus jõustub 01. jaanuaril 2018. a.
Lisa Teenistuskoha palgagrupid ja põhipalga vahemikud


text:
1. märts 2005(*)
Brüsseli konventsioon – Brüsseli konventsiooni territoriaalne kohaldamisala – Artikkel 2 – Kohtualluvus – Kolmandas riigis toimunud õnnetusjuhtum – Kehavigastus – Hagi, mis on esitatud osalisriigis isiku vastu, kelle alaline asukoht on selles riigis, ja teiste kostjate vastu, kelle alaline asukoht on kolmandas riigis – Forum non conveniens’i erand – Vastuolu Brüsseli konventsiooniga
Kohtuasjas C‑281/02,
mille esemeks on 3. juuni 1971. aasta protokolli 27. septembri 1968. aasta konventsiooni kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades Euroopa Kohtus tõlgendamise alusel esitatud eelotsusetaotlus, mille esitas Court of Appeal (England & Wales) Civil Division (Ühendkuningriik) 5. juuli 2002. aasta otsusega, mis saabus Euroopa Kohtusse 31. juulil 2002, menetluses:
N. B. Jackson, tegutseb ärinime „Villa Holidays Bal-Inn Villas” all,
koosseisus: esimese koja esimees P. Jann presidendi ülesannetes, kodade esimehed C. W. A. Timmermans ja A. Rosas, kohtunikud C. Gulmann, J.‑P. Puissochet, R. Schintgen (ettekandja), N. Colneric, S. von Bahr ja J. N. Cunha Rodrigues,
arvestades kirjalikus menetluses ja 4. mai 2004. aasta kohtuistungil esitatut,
– A. Owusu, esindajad: R. Plender, QC, ja barrister P. Mead,
– N. B. Jackson, esindajad: solicitor B. Doherty ja solicitor C. Thomann,
– Mammee Bay Club Ltd, The Enchanted Garden Resorts & Spa Ltd ja Town & Country Resorts Ltd, esindajad: solicitor P. Sherrington, solicitor S. Armstrong ja solicitor L. Lamb,
– Ühendkuningriigi valitsus, esindaja: K. Manji, keda abistas D. Lloyd‑Jones, QC,
– Saksamaa valitsus, esindaja: R. Wagner,
– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: A.‑M. Rouchaud‑Joët ja M. Wilderspin,
olles 14. detsembri 2004. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
1 Eelotsusetaotlus puudutab 27. septembri 1968. aasta konventsiooni kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT 1972, L 299, lk 32), mida on muudetud 9. oktoobri 1978. aasta konventsiooniga Taani Kuningriigi, Iirimaa ning Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi ühinemise kohta (EÜT L 304, lk 1, ja muudetud tekst lk 77), 25. oktoobri 1982. aasta konventsiooniga Kreeka Vabariigi ühinemise kohta (EÜT L 388, lk 1) ja 26. mai 1989. aasta konventsiooniga Hispaania Kuningriigi ja Portugali Vabariigi ühinemise kohta (EÜT L 285, lk 1, edaspidi „Brüsseli konventsioon”), artikli 2 tõlgendamist.
2 Taotlus on esitatud kohtuasjas Andrew Owusu v. N. B. Jackson, kes tegutseb ärinime „Villa Holidays Bal-Inn Villas” all, jt Jamaica õiguse alusel asutatud äriühingud seoses Jamaical toimunud õnnetusjuhtumiga, milles kannatanu A. Owusu sai kehavigastusi.
3 Brüsseli konventsiooni preambulist nähtub, et konventsiooni eesmärk on lihtsustada kohtuotsuste vastastikust tunnustamist ja täitmist kooskõlas EÜ artikliga 293, samuti tugevdada ühenduse piires elavate isikute õiguslikku kaitset. Preambulis on ühtlasi märgitud, et selleks on tarvis kindlaks määrata osalisriikide kohtute rahvusvaheline pädevus.
4 Kohtualluvuse normid sisalduvad Brüsseli konventsiooni II jaotises. Selle konventsiooni artiklis 2 on sätestatud:
„Konventsiooni sätete kohaselt kaevatakse isikud, kelle alaline asukoht on osalisriigis, selle riigi kohtutesse nende kodakondsusest hoolimata.
Isikute suhtes, kes ei ole selle riigi kodanikud, kus on nende alaline asukoht, kohaldatakse selle riigi kodanike kohta kehtivaid kohtualluvuse eeskirju.”
5 Nimetatud konventsiooni artikli 5 punktides 1 ja 3 on siiski sätestatud, et isiku võib teise osalisriigi kohtutesse kaevata: lepingutega seotud asjades selle paiga kohtusse, kus tuli või tuleb täita asjaomane kohustus, ning lepinguvälise kahju puhul selle paiga kohtusse, kus kahjustav sündmus on toimunud.
6 Brüsseli konventsiooni eesmärk on ka ära hoida otsuste vastuolu. Nii on peatamist käsitlevas artiklis 21 sätestatud:
„Kui erinevate osalisriikide kohtutes algatavad ühe ja sama alusega hagide põhjal menetlusi ühed ja samad asjaosalised, peatavad kohtud, kellele hagi on esitatud hiljem, oma menetlused omal algatusel seni, kuni on kindlaks tehtud selle kohtu pädevus, kellele hagi esitati esimesena.
Kui on kindlaks tehtud selle kohtu pädevus, kellele hagi esitati esimesena, loobuvad kohtud, kellele hagi esitati hiljem, pädevusest esimese kohtu kasuks.”
7 Kõnealuse konventsiooni artikkel 22 näeb ette:
„Kui eri osalisriikide kohtutes algatatakse seotud menetlused, võivad kohtud, kellele hagi esitati hiljem, peatada oma menetluse seni, kuni menetlus on esimeses kohtus pooleli.
Kohus, kellele hagi esitati hiljem, võib ühe poole taotlusel ka pädevusest loobuda, kui selle kohtu suhtes kehtiv õigus võimaldab seotud menetlusi liita ning esimesena taotluse saanud kohus on pädev mõlemas asjas.
Menetlused loetakse seotuks käesoleva artikli tähenduses, kui nad on sedavõrd tihedalt seotud, et eraldi menetlustest tulenevate vastuoluliste otsuste ohu vältimiseks on otstarbekas nad lahendada koos.”
8 Inglise õiguses tuntud erandi forum non conveniens (ebasobiv kohtupidamise koht) kohaldamisel võib siseriiklik kohus oma pädevusest loobuda põhjusel, et samavõrd pädev teises riigis asuv kohus oleks objektiivselt sobivam vaidluse menetlemise koht, kus vaidlust saab lahendada vastavuses kõigi osapoolte huvide ja õigusemõistmise eesmärkidega (House of Lords 1986. aasta otsus kohtuasjas: Spiliada Maritime Corporation v. Cansulex Ltd, 1987, AC 460, lk 476).
9 Inglise kohus, kes otsustab oma pädevusest loobuda forum non conveniens’i erandi alusel, peatab menetluse ajutiselt, nii et seda saab uuesti jätkata juhul, kui tehakse kindlaks, et välismaine kohus ei ole pädev vaidlust menetlema või et hagejal ei ole selles kohtus võimalik asja tõhusalt lahendada.
10 Andrew Owusu, Briti kodanik, elukoht Ühendkuningriik, sai 10. oktoobril 1997 Jamaical puhkuse veetmise ajal kannatada väga tõsises õnnetusjuhtumis. Sukeldudes merre kohas, kus vesi ulatus vööni, põrkus ta vastu veealust leetseljakut ja murdis viienda kaelalüli, mille tagajärjel tekkis käte ja jalgade halvatus.
11 Pärast kõnealust õnnetust esitas A. Owusu Ühendkuningriigi kohtule lepingulise kohustuse rikkumise hagi N. B. Jacksoni vastu, kelle elukoht on samuti selles riigis. Viimatinimetatu andis huvitatud isikule üürile puhkemaja Mammee Bay’s (Jamaica). A. Owusu väitel oli lepingus, mille kohaselt tal oli juurdepääs erasupelrannale, kaudselt sätestatud, et rand on mõistlikult ohutu või vaba varjatud ohtudest.
12 A. Owusu esitas Ühendkuningriigi kohtule ühtlasi hagi lepinguvälise kahju nõudes mitme Jamaica äriühingu vastu, need on Mammee Bay Club Ltd (edaspidi „kolmas kostja põhikohtuasjas”), Mammee Bay supelranda majandav omanik, kes võimaldas hagejal põhikohtuasjas seda randa tasuta kasutada, The Enchanted Garden Resorts & Spa Ltd (edaspidi „neljas kostja põhikohtuasjas”), kes majandas puhkekeskust Mammee Bay lähedal ja kelle klientidel oli samuti luba kõnealust supelranda kasutada, ning Town & Country Resorts Ltd (edaspidi „kuues kostja põhikohtuasjas”), kes majandab selle supelrannaga piirnevat suurt hotelli ja kellel on luba sama randa kasutada tingimusel, et ta tagab selle halduse, korrashoiu ja järelevalve.
13 Ühe Inglise kodakondsusega puhkaja toimikust nähtub, et temaga toimus kaks aastat varem sarnane õnnetus, mille tagajärjel tekkis temalgi käte ja jalgade halvatus. Jamaica kostjate vastu lepinguvälise kahju nõudes esitatud hagi tugineb mitte ainult asjaolule, et nad ei hoiatanud ujujaid veealuste leetseljakutega seotud ohtude eest, vaid ka faktile, et nad ei suhtunud varem toimunud õnnetusse tõsiselt.
14 Sheffield District Registry of the High Court (England & Wales) Civil Division (Ühendkuningriik) avas menetluse kohtukutse kättetoimetamisega 6. oktoobril 2000. See kohtukutse on kätte antud N. B. Jacksonile Ühendkuningriikides ning hageja põhikohtuasjas sai 12. detsembril 2000 loa toimetada kohtukutsed kätte teistele kostjatele Jamaical. Kohtukutse on kätte antud kolmandale, neljandale ja kuuendale kostjale põhikohtuasjas, kuid mitte Mammee Bay Resorts Ltd’le ega Consulting Services Ltd’le.
15 Nii N. B. Jackson kui ka kolmas, neljas ja kuues kostja põhikohtuasjas vaidlustasid kõnealuse kohtu pädevuse lahendada nende vastu esitatud hagi. Oma taotluse toetuseks väitsid nad, et vaidlus on tihedamalt seotud Jamaicaga ning et selle riigi kohus on pädev vaidlust lahendama parimas vastavuses kõigi osapoolte huvide ja õigusemõistmise eesmärkidega.
16 Sheffield Deputy High Court Judge’i (Ühendkuningriik) nimel tegutsev kohtunik leidis 16. oktoobri 2001. aasta määrusega, et tulenevalt 13. juuli 2000. aasta otsusest kohtuasjas C‑412/98: Group Josi (EKL 2000, lk I‑5925, punktid 59–61) sõltub Brüsseli konventsiooni kohtualluvuse eeskirjade kohaldatavus konkreetse vaidluse suhtes põhimõtteliselt küsimusest, kas kostja asukoht või alaline asukoht on osalisriigi territooriumil, ning konventsioon on kohaldatav kõigile vaidlustele, mille poolteks on kostja, kelle alaline asukoht on osalisriigis, ja hageja, kelle alaline asukoht on kolmandas riigis. Neil asjaoludel oleks ekslik Court of Appeal’i (Ühendkuningriik) 1992. aasta otsus kohtuasjas Re Harrods (Buenos Aires) Ltd (1992, AC 72), millega Brüsseli konventsiooni artiklist 2 lähtuvalt tunnistati Inglise kohtute võimalust forum non conveniens’i erandi alusel keelduda oma pädevust teostamast.
17 Hinnates, et 3. juuni 1971. aasta protokolli artikli 2 alusel puudub tal endal õigus esitada Euroopa Kohtule eelotsusetaotlust selle küsimuse selgitamiseks, leidis Deputy High Court Judge’i nimel tegutsev kohtunik, et eespool viidatud Group Josi kohtuotsuses esitatud põhimõtete kohaselt ei saa ta N. B. Jacksoni suhtes menetlust peatada, kuna viimatinimetatu alaline asukoht on osalisriigis.
18 Sõltumata sellest, millised seosed Jamaicaga võivad olla teiste kostjate vastu suunatud hagil, leidis sama kohtunik, et ta ei saa ka nende suhtes menetlust peatada, kuna menetluse peatamine N. B. Jacksoni vastu suunatud hagi raamides on vastuolus Brüsseli konventsiooniga. Vastasel juhul on tõepoolest oht, et kahe riigi erinevad kohtud peavad hindama samu asjaolusid samade või sarnaste tõendite põhjal ja võivad jõuda vasturääkivate järeldusteni. Esimese astme kohtunik otsustas seega, et Ühendkuningriik ja mitte Jamaica on riigiks, mille kohus on vaidluse lahendamiseks sobiv, ning lükkas pädevusest loobumise tagasi.
19 N. B. Jackson, samuti kolmas, neljas ja kuues kostja esitasid selle määruse peale apellatsioonkaebuse. Court of Appeal (England & Wales) Civil Division sedastas, et antud juhul võib vaidluse lahendamine olla osalisriigi ja kolmanda riigi kohtute pädevuses. Kui Brüsseli konventsiooni artikkel 2 oleks sellises olukorras samaväärselt kohaldatav, tuleks N. B. Jackson kaevata oma alalise asukoha Ühendkuningriigi kohtutesse ning hagejal põhikohtuasjas ei oleks lubatud kaevata teda Brüsseli konventsiooni artikli 5 punkti 3 alusel kohtusse Jamaical, kus kahjustav sündmus on toimunud, kuna see riik ei ole teine osalisriik. Kuna kõnealuses konventsioonis ei ole sõnaselgelt erandit ette nähtud, siis ei ole lubatud teha erandit Brüsseli konventsiooni artiklis 2 esitatud eeskirjast. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul ei ole Euroopa Kohus kunagi teinud otsust forum non conveniens’i erandi kolmanda riigi kohtu kasuks kohaldamise küsimuses, isegi mitte siis, kui ühel kostjatest on alaline asukoht osalisriigis.
20 Hageja põhikohtuasjas väidab, et Brüsseli konventsiooni artikkel 2 on imperatiivselt kohaldatav, nii et Inglise kohus ei saa Ühendkuningriigis toimuvat menetlust peatada kostja suhtes, kelle alaline asukoht on samas riigis, isegi kui ta leiab, et kolmandas riigis asuv teine kohus on sobivam.
21 Eelotsusetaotluse esitanud kohus sedastab, et kui see seisukoht osutuks õigeks, oleksid sellel olulised tagajärjed teatud muudes asjades, mis puudutavad ainupädevust või menetluse peatamist. Ta lisab, et Inglismaal langetatud kohtuotsus, mis jaotaks sisulise vaidluse osadesse ja mille täitmine peaks toimuma Jamaical, eelkõige Jamaica kostjate suhtes, võib põrkuda sellel maal kehtivate teatud eeskirjadega, mis käsitlevad välismaiste kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist.
22 Neil asjaoludel otsustas Court of Appeal (England & Wales) Civil Division menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas Brüsseli konventsiooniga on vastuolus see, et kuigi hageja väitel põhineb kohtualluvus artiklil 2, loobub osalisriigi siseriiklik kohus siseriikliku õiguse alusel kolmanda riigi kohtute kasuks oma pädevusest menetleda hagi, mis on esitatud selles riigis asuva isiku vastu:
a) kui küsimus Brüsseli konventsiooni teise osalisriigi kohtualluvusest ei tõusetu;
b) kui vaidlusel puuduvad mistahes muud seosed teise osalisriigiga?
2. Kui vastus esimese küsimuse punktis a või b on jaatav, kas siis selline pädevusest loobumine on Brüsseli konventsiooniga vastuolus kõikidel asjaoludel või üksnes teatud asjaoludel, ja kui, siis antud juhul millistel asjaoludel?”
23 Esimesele küsimusele vastamiseks tuleb esmalt määratleda, kas Brüsseli konventsiooni artikkel 2 on kohaldatav põhikohtuasjas esineva olukorraga sarnanevatel juhtudel, st kui hageja ja üks kostjatest omavad alalist asukohta sama osalisriigi territooriumil ja kui nende vahel selle riigi kohtutes menetletaval vaidlusel on teatud kokkupuuted kolmanda riigiga, kuid mitte teise osalisriigiga. Ainult jaatava vastuse korral tõusetub põhikohtuasjas esinevatel asjaoludel küsimus, kas Brüsseli konventsiooniga on vastuolus, kui osalisriigi kohus kohaldab forum non conveniens’i erandit, kuigi kõnealuse konventsiooni artikli 2 alusel oleks see kohus pädev asja lahendama põhjusel, et kostja alaline asukoht on selle riigi territooriumil.
Brüsseli konventsiooni artikli 2 kohaldatavus
24 Brüsseli konventsiooni artikli 2 sõnastuses ei osuta miski, et üldise kohtualluvuse eeskirja kohaldamine, mis selle artikli põhjal on seotud ainult kostja alalise asukohaga osalisriigis, oleks sõltuv tingimusest, mis nõuab sellise õigussuhte olemasolu, millel on kokkupuude mitme osalisriigiga.
25 Brüsseli konventsiooni kohtualluvuse eeskirjade kohaldamine, nagu nähtub nimetatud konventsiooni käsitlevast Jenard’i ettekandest (EÜT 1979, C 59, lk 1 ja 8), eeldab kahtlemata välismaise elemendi esinemist.
26 Asjaomase õigussuhte rahvusvaheline iseloom ei pea Brüsseli konventsiooni artikli 2 kohaldamise vajaduse seisukohalt tingimata tulenema kokkupuutest mitme osalisriigiga vaidluse sisu või poolte alalise asukoha tõttu. Kokkupuude osalisriigi ja kolmanda riigiga näiteks hageja ja ühe kostja alalise asukoha tõttu osalisriigis ja vaidlusaluste sündmuste toimumine kolmandas riigis võib samuti tähendada asjaomase õigussuhte rahvusvahelist iseloomu. Selline olukord võib osalisriigis tõesti tõstatada põhikohtuasjaga sarnanevatel juhtudel rahvusvahelise kohtualluvuse kindlaksmääramise küsimusi, mille lahendamises, tulenevalt Brüsseli konventsiooni preambuli kolmandast põhjendusest, seisnebki täpsemalt konventsiooni otstarve.
27 Euroopa Kohus on juba tõlgendanud Brüsseli konventsiooni kohtualluvuse eeskirju juhtudel, kui hageja alaline asukoht või asukoht oli kolmandas riigis, samal ajal kui kostja alaline elukoht oli osalisriigi territooriumil (vt 25. juuli 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑190/89: Rich, EKL 1991, lk I‑3855; 6. detsembri 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑406/92: Tatry, EKL 1994, lk I‑5439 ja eespool viidatud Group Josi kohtuotsus, punkt 60).
28 Brüsseli konventsiooni eeskirjad ainupädevuse või kohtualluvuse kindlaksmääramise kokkulepete kohta on ühtviisi kohaldatavad õigussuhetele, millel on kokkupuude ainult ühe osalisriigi ja ühe või mitme kolmanda riigiga. See kehtib Brüsseli konventsiooni artikli 16 kohta menetluste puhul, mille objektiks on kinnisvaraga seotud in rem õigused või rendiõigused, kui vaidluse osapoolte alalised asukohad ei ole osalisriikides, kuid vara asub ühes osalisriigis, või ka Brüsseli konventsiooni artikli 17 kohta juhul, kui kohtualluvuse kindlaksmääramise kokkulepe, millega on seotud vähemalt üks osapool, kelle alaline asukoht ei ole osalisriigis, näeb ette vaidluste lahendamise mõne osalisriigi kohtus.
29 Samuti vastab tõele see, mida kohtujurist oma ettepaneku punktides 142–152 rõhutab, et kuigi Brüsseli konventsiooni eeskirjad, mis käsitlevad menetluse peatamist ja seotud menetlusi või kohtuotsuste tunnustamist ja täitmist, nagu nähtub selgelt nende sõnastusest, on kohaldatavad suhetele erinevate osalisriikide vahel, kui need puudutavad erinevate osalisriikide kohtutes pooleliolevaid menetlusi ning osalisriikide kohtute langetatud otsuseid, pidades silmas nende tunnustamist ja täitmist teises osalisriigis, võib kõnealuste menetluste või otsustega seotud vaidluste rahvusvaheline iseloom tuleneda kokkupuutest osalisriigi ja kolmanda riigiga ning nõuda seetõttu Brüsseli konventsiooni artiklis 2 sätestatud kohtualluvuse üldeeskirja kohaldamist.
30 Vastupidiselt väitele, et kõnealune artikkel 2 on kohaldatav õiguslikus olustikus, millel on kokkupuude üheainsa osalisriigi ja ühe või mitme kolmanda riigiga, on kostjad põhikohtuasjas ja Ühendkuningriigi valitsus esile toonud rahvusvaheliste lepingute suhtelise toime põhimõtte, mille kohaselt Brüsseli konventsioon ei saa panna mingeid kohustusi riikidele, kes ei ole nõustunud sellega ühinema.
31 Selles osas piisab tõdemusest, et osalisriigi kohtu pädevuse kindlakstegemine põhjusel, et kostja alaline asukoht on selle riigi territooriumil, isegi seoses vaidlusega, millel vähemalt osaliselt vaidluseseme või hageja alalise asukoha tõttu on kokkupuude kolmanda riigiga, ei saa panna kohustusi viimatinimetatud riigile.
32 N. B. Jackson ja Ühendkuningriigi valitsus, püüdes õigustada konventsiooni artikli 2 kohaldamist ainult vaidlustele, millel on kokkupuude mitme osalisriigiga, rõhutasid samuti Brüsseli konventsiooni põhieesmärki, mis seisneb kohtuotsuste vaba liikumise tagamises osalisriikide vahel.
33 Selles osas vastab tõele, et EÜ asutamislepingu artikli 220 neljanda taande (nüüd EÜ artikli 293 neljas taane), mille alusel liikmesriigid ühinesid Brüsseli konventsiooniga, eesmärk on lihtsustada ühisturu toimimist kohtualluvuse eeskirjade kehtestamisega sellega seotud vaidluste jaoks ja võimaluste piires kõrvaldada raskused, mis on seotud kohtuotsuste tunnustamise ja täitmisega osalisriikide territooriumil (10. veebruari 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑398/92: Mund & Fester, EKL 1994, lk I‑467, punkt 11). Brüsseli konventsioon soodustab vaieldamatult siseturu tõhusat toimimist.
34 Brüsseli konventsioonis sisalduvate ühtsete kohtualluvuse eeskirjade kohaldatavus ei piirdu olukordadega, millel on tugev ja küllaldane seos ühisturu toimimisega ja millel määratluse kohaselt on kokkupuude mitme liikmesriigiga. Selles osas piisab tõdemusest, et kohtualluvuse konflikti ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise eeskirjade ühtlustamine, mille Brüsseli konventsioon on läbi viinud välismaist elementi sisaldavate vaidluste jaoks, teenib kahtlemata eesmärki kõrvaldada ühisturu toimimise takistused, mis võivad tekkida siseriiklike õigusaktide erinevustest selles valdkonnas (vt analoogia põhjal EÜ artiklil 95 rajanevate, siseturu rajamise ja toimimise tingimuste parandamisele suunatud ning ühtlustamist käsitlevate direktiivide kohta 20. mai 2003. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑465/00, C‑138/01 ja C‑139/01: Österreichischer Rundfunk jt, EKL 2003, lk I‑4989, punktid 41 ja 42).
35 Eelnevast tuleneb, et Brüsseli konventsiooni artikkel 2 on kohaldatav sellisele olukorrale nagu põhikohtuasjas, mis hõlmab suhteid üheainsa osalisriigi ja kolmanda riigi kohtute vahel, mitte aga suhteid mitme osalisriigi kohtute vahel.
36 Seega on vaja uurida küsimust, kas sellises olukorras on Brüsseli konventsiooniga vastuolus, et osalisriigi kohus kõnealuse konventsiooni artiklile 2 tuginedes loobub oma pädevusest ja kohaldab forum non conveniens’i erandit.
Forum non conveniens’i erandi vastavus Brüsseli konventsioonile
37 Esmalt tuleb märkida, et Brüsseli konventsiooni artikkel 2 on imperatiivne säte, mille sõnastusest nähtub, et sellest võib erandeid teha üksnes kõnealuses konventsioonis sõnaselgelt sätestatud juhtudel (vt Brüsseli konventsiooniga kehtestatud kohtualluvuse korra imperatiivse iseloomu kohta 9. detsembri 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑116/02: Gasser, EKL 2003, lk I‑14693, punkt 72 ja 27. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑159/02: Turner, EKL 2004, lk I‑3565, punkt 24). Vaieldamatult ei ole konventsiooni koostajad ette näinud forum non conveniens’i põhimõttest tuletatud erandit, kuigi küsimus oli arutusel 9. oktoobri 1978. aasta konventsiooni väljatöötamise käigus Taani, Iirimaa ja Ühendkuningriigi ühinemise kohta, nagu nähtub kõnealust konventsiooni käsitlevast Schlosseri ettekandest (EÜT 1979, C 59, lk 71, punktid 77 ja 78).
38 Õiguskindluse põhimõte, mis on üks Brüsseli konventsiooni eesmärkidest (vt eelkõige 28. septembri 1999. aasta otsus kohtuasjas C‑440/97: GIE Groupe Concorde jt, EKL 1999, lk I‑6307, punkt 23 ja 19. veebruari 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑256/00: Besix, EKL 2002, lk I‑1699, punkt 24), ei ole täielikult tagatud, kui kõnealuse konventsiooni mõttes pädeval kohtul oleks lubatud kohaldada forum non conveniens’i erandit.
39 Brüsseli konventsiooni preambuli kohaselt on konventsioon suunatud ühenduse piires elavate isikute õigusliku kaitse tugevdamisele, nähes ette ühised kohtualluvuse eeskirjad, mis suudavad tagada kindluse konkreetset vaidlust menetleda võivate erinevate siseriiklike kohtute pädevuse jaotuses (eespool viidatud Besixi kohtuotsus, punkt 25).
40 Euroopa Kohus otsustas seega, et õiguskindluse põhimõte nõuab eelkõige, et kohtualluvuse eeskirju, mis teevad erandeid Brüsseli konventsiooni artiklis 2 sätestatud üldreeglist, tuleb tõlgendada selliselt, et tavapäraselt ettevaatlikul kostjal oleks võimalik mõistlikult ette näha, millisesse kohtusse, mis ei ole tema alalise asukohariigi kohus, võib teda kaevata (eespool viidatud GIE Groupe Concorde jt kohtuotsus, punkt 24 ja Besixi kohtuotsus, punkt 26).
41 Forum non conveniens’i põhimõte, mis jätab asja menetlevale kohtunikule ulatusliku kaalutlusõiguse, otsustamaks, kas välisriigi kohus oleks sobivam vaidlust lahendama, võib kahjustada Brüsseli konventsioonis sätestatud kohtualluvuse eeskirjade, eelkõige selle artikli 2 toime prognoositavust ja järelikult kahjustada ka õiguskindluse põhimõtet, mis on selle konventsiooni aluseks.
42 Kahjustatud oleks ka ühenduse piires elavate isikute õiguslik kaitse. Ühest küljest kostja, kes üldiselt suudab end paremini kaitsta oma alalise elukoha kohtutes, ei oleks võimeline sarnastel asjaoludel, mis esinevad põhikohtuajas, mõistlikult ette nägema, millisesse teise kohtusse teda võidakse kaevata. Teisest küljest, kui eeldada juhtumit, milles on esile kerkinud erand, kuna välismaine kohus on vaidluse lahendamiseks sobivam, on hageja kohustatud tõendama, et tal ei ole võimalik asja kõnealuses välismaises kohtus lahendada, või siis juhul, kui asja menetlev kohus otsustab järgida erandit, tõendama, et see kohus ei ole lõplikult pädev vaidlust menetlema või et hagejal ei ole tegelikult kõnealuses kohtus tõhusaks õigusemõistmiseks kaebeõigust, sõltumata kuludest, mis kaasnevad teise riigi kohtule uue hagi esitamise ja menetluse tähtaja pikenemisega.
43 Lisaks, kui forum non conveniens’i erand oleks Brüsseli konventsiooni raames lubatav, võiks see kahjustada selles sisalduvate kohtualluvuse eeskirjade ühtset kohaldamist, kuna kõnealust erandit tunnustab vaid piiratud arv osalisriike, samas kui Brüsseli konventsiooni eesmärk ongi just näha ette ühised eeskirjad siseriiklike ülemääraste eeskirjade välistamiseks.
44 Kostjad põhikohtuasjas rõhutavad negatiivseid praktilisi tagajärgi, mis tekivad juhul, kui Inglise kohtud oleksid kohustatud asja sisuliselt lahendama, eelkõige menetluskulusid, võimalust hagi rahuldamata jätmise korral hüvitada kulud Inglismaal, geograafilisest kaugusest tulenevaid logistilisi probleeme, vajadust hinnata vaidluse sisu Jamaica kriteeriumide alusel, võimalust täita tagaseljaotsust Jamaical ja võimatust esitada teiste kostjate vastu vastuhagi.
45 Millised need raskused tegelikult ka ei oleks, piisab selles osas tõdemusest, et kaalutlused, mida on võimalik täpselt arvesse võtta forum non conveniens’i erandi kohaldamisel, ei saa ülalesitatud põhjustel seada kahtluse alla Brüsseli konventsiooni artiklis 2 sisalduva kohtualluvuse põhireegli imperatiivset iseloomu.
46 Arvestades eespool esitatud kaalutlusi kogumis, tuleb esimesele küsimusele vastata, et Brüsseli konventsiooniga on vastuolus see, et osalisriigi kohus loobub oma pädevusest, mis tuleneb kõnealuse konventsiooni artiklist 2, põhjendusel, et kolmanda riigi kohus oleks asjaomast vaidlust lahendama sobivam, isegi kui küsimus teise osalisriigi kohtu pädevusest ei tõusetu või kui sellel vaidlusel ei ole mingit kokkupuudet teise osalisriigiga.
47 Eelotsusetaotluse esitanud kohus pärib oma teise küsimusega sisuliselt seda, kas juhul, kui Euroopa Kohus peaks leidma, et forum non conveniens’i erandi kohaldamine on Brüsseli konventsiooniga vastuolus, kehtib see hinnang kõigil asjaoludel või ainult teatud asjaoludel.
48 Eelotsusetaotlusest, samuti põhikohtuasja kostjate ja Ühendkuningriigi valitsuse märkustest selgub, et teine küsimus on esitatud juhuks, kui peaks esinema menetluse peatamise või kolmanda riigi kohtus poolelioleva menetlusega seotud menetluse olukord ning mõni konventsioon näeb ette selle kohtu pädevuse või esineb sellist liiki seos nimetatud riigiga, nagu on loetletud Brüsseli konventsiooni artiklis 16.
49 EÜ artiklis 234 sätestatud menetlus on Euroopa Kohtu ja siseriiklike kohtute koostöö vahend, mille abil esimene varustab teisi ühenduse õiguse tõlgendustega, mida nad vajavad nende pädevuses olevate vaidluste lahendamisel (vt eelkõige 8. novembri 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑231/89: Gmurzynska-Bscher, EKL 1990, lk I‑4003, punkt 18; 12. märtsi 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑314/96: Djabali, EKL 1998, lk I‑1149, punkt 17 ja 21. jaanuari 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑318/00: Bacardi-Martini ja Cellier des Dauphins, EKL 2003, lk I‑905, punkt 41).
50 Eelotsusetaotluse õigustuseks ei ole nõuandvate arvamuste koostamine üldistes või hüpoteetilistes küsimustes, vaid vaieldava küsimuse tõhusa lahendamisega lahutamatult seotud vajadus (vt selle kohta eespool viidatud Djabali kohtuotsus, punkt 19; eespool viidatud Bacardi-Martini ja Cellier des Dauphins’i kohtuotsus, punkt 42 ja 25. märtsi 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑480/00–C‑482/00, C‑484/00, C‑489/00–C‑491/00 ja C‑497–C‑499/00: Azienda Agricola Ettore Ribaldi jt, EKL 2004, lk I‑2943, punkt 72).
51 Antud juhul on vaieldamatu, et käesoleva kohtuotsuse punktis 48 osutatud faktilised asjaolud ei esine põhikohtuasjas.
52 Järelikult ei ole teisele küsimusele vaja vastata.
53 Et põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, v.a poolte kohtukulud, ei hüvitata.
27. septembri 1968. aasta konventsiooniga kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades, mida on muudetud 9. oktoobri 1978. aasta konventsiooniga Taani Kuningriigi, Iirimaa ning Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriigi ühinemise kohta, 25. oktoobri 1982. aasta konventsiooniga Kreeka Vabariigi ühinemise kohta ja 26. mai 1989. aasta konventsiooniga Hispaania Kuningriigi ja Portugali Vabariigi ühinemise kohta, on vastuolus see, et osalisriigi kohus loobub oma pädevusest, mis tuleneb kõnealuse konventsiooni artiklist 2, põhjendusel, et kolmanda riigi kohus oleks sobivam asjaomast vaidlust lahendama, isegi kui küsimus teise osalisriigi kohtu pädevusest ei tõusetu või kui sellel vaidlusel ei ole mingit kokkupuudet teise osalisriigiga.

matches: kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus kohus Kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus kohus kohus


Veterinaar- ja Toiduinspektsiooni ümberkorraldamine, Veterinaar- ja Toiduameti põhimääruse, Veterinaar- ja Toiduameti ning selle kohalike asutuste struktuuri ja teenistujate koosseisu kinnitamine – Riigi Teataja
Veterinaar- ja Toiduinspektsiooni ümberkorraldamine, Veterinaar- ja Toiduameti põhimääruse, Veterinaar- ja Toiduameti ning selle kohalike asutuste struktuuri ja teenistujate koosseisu kinnitamine
RTL 2000, 38, 535
Vastu võetud 16.03.2000 nr 12
Määrus kehtestatakse «Vabariigi Valitsuse seaduse» (RT I 1995, 94, 1628; 1996, 49, 953; 88, 1560; 1997, 29, 447; 40, 622; 52, 833; 73, 1200; 81, 1361 ja 1362; 87, 1468; 1998, 28, 356; 36/37, 552; 40, 614; 107, 1762; 111, 1833; 1999, 10, 155; 16, 271 ja 274; 27, 391; 29, 398 ja 401; 58, 608; 95, 843 ja 845) paragrahvi 42 lõike 2 punkti 1 ja paragrahvi 49 lõike 1 punktide 9 ja 10 ja paragrahvi 64 lõike 2 punkti 1 ja «Avaliku teenistuse seaduse» (RT I 1995, 16, 228; 1999, 7, 112; 10, 155; 16, 271 ja 276) paragrahvi 10 lõike 4 alusel ning kooskõlas «Veterinaarkorralduse seaduse» (RT I 1999, 58, 608; 80, õiend; 97, 861) paragrahvi 51 lõike 1 punktiga 2.
VETERINAAR- JA TOIDUINSPEKTSIOONI ÜMBERKORRALDAMINE
§ 1. Veterinaar- ja Toiduinspektsiooni ümberkorraldamine
(1) Korraldan ümber Põllumajandusministeeriumi valitsemisalas oleva Veterinaar- ja Toiduinspektsiooni ja moodustan alates 1. aprillist 2000. a Veterinaar- ja Toiduameti.
(2) Kinnitan Veterinaar- ja Toiduameti eelarve 2000. aastal 67 280 100 krooni suuruses.
(3) Moodustan Veterinaar- ja Toiduinspektsiooni valduses oleva riigivara ja asjaajamise üleandmiseks komisjoni järgmises koosseisus:
esimees – Helje Veer, riigivara haldamise büroo juhataja;
liikmed – Hendrik Kuusk, veterinaaria- ja toiduosakonna juhataja kohusetäitja;
– Reet Linsmann, Veterinaar- ja Toiduinspektsiooni pearaamatupidaja;
– Ago Pärtel, Veterinaar- ja Toiduinspektsiooni peadirektor.
(4) Lõikes 3 nimetatud komisjonil anda Veterinaar- ja Toiduinspektsiooni tervikvara koos bilansist tulenevate õiguste ja kohustustega ning asjaajamine üle Veterinaar- ja Toiduametile 1. aprilli 2000. a seisuga.
VETERINAAR- JA TOIDUAMETI PÕHIMÄÄRUS
(1) Veterinaar- ja Toiduamet (edaspidi amet) on Põllumajandusministeeriumi valitsemisalas tegutsev valitsusasutus, millel on juhtimisfunktsioon ja mis teostab riiklikku järelevalvet ning kohaldab riiklikku sundi seaduses ettenähtud alustel ja ulatuses.
(3) Ametil on väikese riigivapi kujutise ja oma nimega pitsat, eelarve ja pangaarve ning kehtestatud korras registreeritud sümboolika.
(4) Ameti kulud kaetakse riigieelarvest.
(5) Amet on aruandekohustuslik põllumajandusministri ees, kes suunab ja koordineerib tema tegevust Põllumajandusministeeriumi kantsleri kaudu ning teostab tema tegevuse üle teenistuslikku järelevalvet.
(6) Amet asub Tallinnas. Tema postiaadress on Väike-Paala 3, 11415 Tallinn.
(7) Ameti kohalike asutuste postiaadressid tuuakse ära nende põhimäärustes.
§ 3. Ameti tegevusvaldkonnad ja ülesanded
(1) Ameti tegevusvaldkonnaks on veterinaariat, toiduohutust ja loomakaitset reguleerivate õigusaktide täitmise korraldamine ning riikliku järelevalve teostamine ja riikliku sunni kohaldamine ameti omistatud pädevuse piires seaduses ettenähtud alustel ja ulatuses.
2) teostab ametile omistatud pädevuse piires loomade, loomsete saaduste, toidutoorme ja toidu kontrolli;
3) korraldab ja teostab toidu käitlemisettevõtete tunnustamist;
8) korraldab ameti järelevalveametnike ja volitatud veterinaararstide erialast koolitust;
9) väljastab veterinaarteenuse osutamise tegevuslube ja uuendtoidu käitlemise lube;
10) volitab tegevusluba omavat veterinaararsti kontrollima järelevalveobjekti seisundit;
11) valitseb ameti valdusse antud riigivara;
12) teeb koostööd teiste valitsusasutuste ja valitsusasutuste hallatavate riigiasutuste, kohalike omavalitsuste ning erialaliitude ja ühendustega, samuti teiste riikide vastavate asutuste ja rahvusvaheliste organisatsioonidega ametile omistatud pädevuse piires;
13) valmistab ette ja teostab veterinaaria-, toidu- ja loomakaitsealaseid projekte, osaleb teiste nimetatud valdkondi puudutavate riiklike või rahvusvaheliste projektide ettevalmistamisel ja läbiviimisel;
14) täidab muid talle seaduste, Riigikogu otsuste, Vabariigi Presidendi seadluste, Vabariigi Valitsuse määruste ja korralduste ning põllumajandusministri määruste ja käskkirjadega pandud ülesandeid.
(3) Kui lõigetes 1 ja 2 loetletud ülesannete täitmiseks on vajalik õigustloovate aktide kehtestamine või muutmine, on ametil õigus ette valmistada esitamiseks põllumajandusministrile nende õigustloovate aktide eelnõud.
(4) Amet kasutab järelevalve teostamisel Veterinaar- ja Toidulaboratooriumi, «Veterinaarkorralduse seaduse» paragrahvi 6 kohaselt volitatud laboratooriumi, veterinaarlaboratooriumi tegevusluba omava laboratooriumi ja «Toiduseaduse» (RT I 1999, 30, 415; 58, 608) paragrahvi 52 või 53 alusel volitatud laboratooriumide teenuseid.
§ 4. Ameti juhtimine
(1) Ametit juhib peadirektor, kelle nimetab ametisse ja vabastab ametist põllumajandusminister kantsleri ettepanekul.
1) juhib ametit ja korraldab ameti kohalike asutuste juhtide kaudu ameti kohalike asutuste tööd;
2) on aruandekohustuslik põllumajandusministri ees;
3) teostab teenistuslikku järelevalvet ameti ja selle kohalike asutuste ametiisikute tegevuse üle põllumajandusministri määratud ulatuses ja korras;
5) nimetab ametisse ja vabastab ametist ameti koosseisu kuuluvad ametnikud, sõlmib, muudab ja lõpetab töölepingud ameti abiteenistujatega;
6) nimetab ametisse ja vabastab ametist kohalike asutuste juhid kooskõlastatult põllumajandusministri ja piirkondliku maavanemaga, ameti Piiriteenistuse direktori kooskõlastatult põllumajandusministriga;
7) kinnitab teenistujate ametijuhendid, ameti sisekorraeeskirja ja asjaajamiskorra, raamatupidamise sise-eeskirja ning struktuuriüksuste põhimäärused, kinnitab teenistujate palgad ning otsustab lisatasude ja toetuste maksmise kooskõlas kehtivate õigusaktidega ja ameti eelarvega;
8) korraldab ameti valdusesse antud riigivara heaperemehelikku kasutamist ja selle säilimist kooskõlas «Riigivaraseadusega» (RT I 1995, 22, 327; 1996, 36, 738; 40, 773; 48, 942; 81, 1446; 1997, 45, 724; 1998, 30, 409; 1999, 10, 155; 16, 271) ning vastutab selle eest;
9) moodustab vajadusel ajutisi komisjone ning kaasab eksperte ameti pädevuses olevate ülesannete lahendamisse, määrab nende ülesanded;
10) teeb koostööd teiste valitsus- ja riigiasutuste, teiste riikide vastavate asutuste ja rahvusvaheliste organisatsioonide, kohalike omavalitsuste ning erialaliitude ja ühendustega;
11) esitab põllumajandusministrile ettepanekuid ameti ja selle kohalike asutuste tulude ja kulude eelarve kohta ning valvab eelarve täpse ja otstarbeka täitmise üle;
12) esitab põllumajandusministrile ettepanekuid ameti tegevusvaldkonna korraldamiseks;
13) annab seaduse, Vabariigi Valitsuse määruse või korralduse või põllumajandusministri määruse või käskkirja alusel teenistusalastes küsimustes käskkirju;
14) täidab muid ülesandeid, mis talle on pandud seaduse, Vabariigi Valitsuse määruse ja korraldusega ning põllumajandusministri määruse ja käskkirjaga;
15) vastutab ameti tegevust korraldavate õigusaktide täpse ja otstarbeka täitmise eest;
16) vastutab temale ameti põhimäärusega pandud ülesannete ja peadirektori ametijuhendiga kehtestatud teenistuskohustuste, samuti muude ühekordsete ülesannete õiguspärase, täpse ja õigeaegse täitmise eest või teatab nende täitmise takistusest.
(3) Ameti peadirektoril on asetäitjad, kelle ametiülesanded määrab peadirektor.
(4) Peadirektori äraolekul asendab teda üks peadirektori asetäitjatest, peadirektori ja peadirektori asetäitjate üheaegsel äraolekul paneb põllumajandusminister peadirektori ettepanekul peadirektori ülesanded ühele ameti osakonnajuhatajatest.
§ 5. Ameti struktuur
(1) Põllumajandusminister määrab ameti struktuuri ning kinnitab peadirektori ettepanekul teenistujate koosseisu, teenistujate palgamäärad ning kohalike asutuste põhimäärused.
(2) Ametil on kohalikud täidesaatva riigivõimu volitusi omavad asutused.
(3) Ameti struktuuriüksuseks on osakond.
(4) Osakonda juhib osakonnajuhataja, kes vastutab osakonnale pandud ülesannete õiguspärase, täpse ja õigeaegse täitmise eest. Osakonnajuhataja äraolekul asendab teda peadirektori poolt määratud ametnik.
(5) Osakonna ülesanded ja juhtimine ning osakonnajuhataja asendamine sätestatakse osakonna põhimäärusega, mille kinnitab ameti peadirektor oma käskkirjaga.
(6) Osakonna koosseisus võivad olla bürood, mille ülesanded ja juhtimine sätestatakse osakonna põhimäärusega. Bürood juhib büroojuhataja.
(7) Ameti osakonnad ja nende ülesanded on:
1) loomatervishoiu ja loomakaitse osakond – vastavat valdkonda reguleerivatest õigusaktidest tulenevate nõuete täitmise järelevalve korraldamine ja teostamine, koolituste korraldamine loomade tervishoiu, loomsete saaduste, loomatervishoiu ja loomakaitse küsimustega tegelevatele järelevalveametnikele ja volitatud veterinaararstidele, osalemine loomatervishoiu- ja loomakaitsealaste õigusaktide eelnõude ettevalmistamises;
2) toiduosakond – vastavat valdkonda reguleerivatest õigusaktidest tulenevate nõuete täitmise järelevalve korraldamine ja teostamine ametile omistatud pädevuse piires, koolituste korraldamine toidukontrolli küsimustega tegelevatele järelevalveametnikele ja volitatud veterinaararstidele, osalemine toiduohutuse- ja toidukvaliteedialaste õigusaktide eelnõude ettevalmistamises;
3) üldosakond – ameti asjaajamise korraldamine, ameti ja selle kohalike asutuste raamatupidamise korraldamine, eelarveprojektide koostamine ning eelarve täitmise kontrollimine ja analüüsimine, ameti, tema struktuuriüksuste ja kohalike asutuste valduses oleva riigivara majandamine, ameti struktuuriüksuste ja kohalike asutuste asjaajamise juhendamine ning kontrollimine, personali- ja koolitustöö, ameti valduses olevate andmekogude säilivuse tagamine, ameti infotehnoloogilise teenindamise tagamine.
(9) Ameti kohalike asutuste ülesanded, juhtimine, struktuur ja muud asutuste tegevuse korraldamise sätted määratakse nende põhimäärusega, mille kinnitab minister.
(10) Ameti ametnike pädevuse järelevalve teostamisel määratleb peadirektor.
(11) Ameti koosseisu võib kuuluda nõunik, kelle ametiülesanded määrab peadirektor.
(12) Ameti kooseisu võib kuuluda jurist, kelle ametiülesanded määrab peadirektor.
§ 6. Ameti sümboolika
(1) Ametil on sõõrikujuline 35 mm läbimõõduga pitsat, mille keskel on riigivapi kujutis. Sõõri ülemist äärt mööda on sõnad «Veterinaar- ja Toiduamet». Ameti osakonnal võib olla oma nimega pitsat, kui see on ette nähtud osakonna põhimääruses.
(2) Ameti dokumendiplankidel kasutatakse väikese riigivapi kujutist. Ameti haldusdokumendid vormistatakse seaduse ja Vabariigi Valitsuse 2. juuli 1996. a määrusega nr 183 «Valitsusasutuste asjaajamiskorra aluste kinnitamine» (RT I 1996, 56, 1039; 1988, 118–120, 1904; 1999, 73, 695) ettenähtud korras.
(3) Ameti kirjaplangile vormistatud dokumentidele kirjutavad oma pädevuse piires alla peadirektor, peadirektori asetäitjad ja osakonnajuhatajad.
(4) Amet kasutab riigilippu vastavalt seadusele.
(1) Ameti peadirektor teostab teenistuslikku järelevalvet ameti koosseisu kuuluvate ametnike tegevuse üle seaduses ettenähtud korras.
(2) Ameti peadirektor võib teenistusliku järelevalve korras teha peadirektori asetäitjale, osakonnajuhatajale ja kohaliku asutuse juhile ülesandeks materjalide ja seletuste kogumise ametniku toimingu sooritamise asjaolude väljaselgitamiseks.
(1) Ameti ümberkorraldamine või tegevuse lõpetamine toimub seaduses sätestatud korras.
(2) Ameti kohalikud asutused moodustab, korraldab ümber või nende tegevuse lõpetab põllumajandusminister.
AMETI NING SELLE KOHALIKE ASUTUSTE STRUKTUUR JA TEENISTUJATE KOOSSEIS
§ 9. Kinnitan ameti ja selle kohalike asutuste struktuuri ning teenistujate koosseisu järgmiselt:
Ametikoht Ametikohtade arv
Nõunik 1
Loomatervishoiu osakond
Loomatervishoiubüroo
Büroojuhataja 1
Loomakaitsebüroo
Loomse päritoluga toiduhügieeni büroo
Peaspetsialist 7
Mitteloomse päritoluga toiduhügieeni büroo
Osakonnajuhataja- pearaamatupidaja 1
Vanemspetsialist 3
Spetsialist 12
Nooremspetsialist 3
Koristaja-majahoidja 1
Volitatud loomaarste 19
Volitatud loomaarste 4
Volitatud loomaarste 8
Spetsialist 6
Volitatud loomaarste 14
Nooremspetsialist 2
Volitatud loomaarste 15
Spetsialist 8
Nooremspetsialist 10
Volitatud loomaarste 18
Volitatud loomaarste 13
Nooremspetsialist 1
Volitatud loomaarste 12
Nooremspetsialist 4
Nooremspetsialist 5
Volitatud loomaarste 11
Katlakütja 2
VETERINAAR- JA TOIDUAMETI PIIRITEENISTUS
Direktori asetäitja – eelarve- ja haldusosakonna juhataja 1
Direktori asetäitja – järelevalve- ja personaliosakonna juhataja 1
Eelarve- ja haldusosakond
Büroojuhataja- pearaamatupidaja 1
Ökonomist 1
Arvutispetsialist 1
Arhivaar 1
Järelevalve- ja personaliosakond
Järelevalvebüroo
Tallinna Vanasadama piiripunkt
Tallinna Lennujaama piiripunkt
Peainspektor 2
Murati piiripunkt
Valga piiripunkt
Tartu piiripunkt
Pärnu piiripunkt
Saaremaa piiripunkt
Hiiumaa piiripunkt
Kõik kokku 334
Volitatud loomaarste kokku 206
§ 10. Pitsatite ja dokumendiplankide kasutamine
Amet võib kuni 31. detsembrini 2000. a kasutada pitsateid ja dokumendiplanke, millel on nimetus «Veterinaar- ja Toiduinspektsioon».
§ 11. Ministri määruste kehtetuks tunnistamine
Tunnistan kehtetuks põllumajandusministri 29. detsembri 1997. a määruse nr 19 «Veterinaar- ja Toiduinspektsiooni põhimääruse kinnitamine» (RTL 1998, 23, 151) ja põllumajandusministri 3. veebruari 2000. a määruse nr 4 «Veterinaar- ja Toiduinspektsiooni ning selle kohalike asutuste struktuuri ja teenistujate koosseisu kinnitamine» (RTL 2000, 28, 341).


text:
§ 18 Raseda ning emapuhkuse õigusega töötaja töötingimused
§ 59 Emapuhkus
§ 61 Lapsendajapuhkus
§ 62 Vanemapuhkus
§ 631 Puudega lapse vanema lapsepuhkus
§ 65 Eestkostja ja hooldaja õigus vanemapuhkusele, lapsepuhkusele, tasustamata lapsepuhkusele ning puudega lapse vanema lapsepuhkusele
RT I, 19.03.2019, 96
§ 18. Raseda ning emapuhkuse õigusega töötaja töötingimused
(1) Rasedal ja töötajal, kellel on õigus emapuhkusele, on õigus nõuda tööandjalt ajutiselt terviseseisundile vastavat tööd, kui töötaja terviseseisund ei võimalda töölepingus ettenähtud tööülesandeid täita kokkulepitud tingimustel.
(5) Emapuhkuse lõppemisel on naisel õigus kasutada paranenud töötingimusi, millele tal oleks tekkinud õigus äraoleku ajal.
(5) Käesoleva paragrahvi lõikes 4 sätestatud ületunnitöö tegemist ei saa nõuda alaealiselt, rasedalt ja töötajalt, kellel on õigus emapuhkusele.
§ 59. Emapuhkus
(9) Kui töötaja soovib kasutada puhkuse ajakavasse märkimata lapsepuhkust järjestikku rohkem kui 15 kalendripäeva, teatab töötaja tööandjale sellest vähemalt 30 kalendripäeva ette, kui pooled ei ole kokku leppinud teisiti.
§ 631. Puudega lapse vanema lapsepuhkus
(6) Puudega lapse vanema lapsepuhkuse nõue aegub selle sissenõutavaks muutumise kalendriaasta lõppedes.
§ 65. Eestkostja ja hooldaja õigus vanemapuhkusele, lapsepuhkusele, tasustamata lapsepuhkusele ning puudega lapse vanema lapsepuhkusele
(2) Lapse tegelikul hooldajal on õigus saada käesoleva seaduse §-s 62 ettenähtud vanemapuhkust.
(2) Puhkusetasu käesoleva seaduse §-s 651 ettenähtud puhkuse eest hüvitatakse riigieelarvest Sotsiaalministeeriumi valitsemisala eelarve kaudu.
(2) Põhipuhkuse andmise õiguse aluseks oleva aja hulka arvestatakse lisaks töötatud ajale ajutise töövõimetuse aeg, puhkuse aeg (välja arvatud vanemapuhkuse ja poolte kokkuleppel antud tasustamata puhkuse aeg), samuti aeg, kui töötajal on seaduse alusel õigus tööst keelduda käesoleva seaduse § 19 punktis 3 nimetatud juhul, ning muu aeg, milles pooled on kokku leppinud.
(6) Põhipuhkuse nõue aegub ühe aasta jooksul arvates selle kalendriaasta lõppemisest, mille eest puhkust arvestatakse. Aegumine peatub ajaks, kui töötaja kasutab emapuhkust, isapuhkust, lapsendajapuhkust või vanemapuhkust, samuti juhul, kui töötaja on ajateenistuses või asendusteenistuses.
(6) Töötajal on õigus puhkus katkestada, edasi lükata või enneaegselt lõpetada töötaja isikust tulenevatel olulistel põhjustel, eelkõige ajutise töövõimetuse, emapuhkuse või streigis osalemise tõttu. Töötajal on õigus nõuda kasutamata jäänud puhkuseosa vahetult pärast puhkuse kasutamist takistava asjaolu äralangemist või poolte kokkuleppel muul ajal. Töötaja on kohustatud tööandjale teatama puhkuse kasutamist takistavast asjaolust esimesel võimalusel.
1) naisel vahetult enne ja pärast emapuhkust või vahetult pärast vanemapuhkust;
2) mehel vahetult pärast vanemapuhkust või naise emapuhkuse ajal;
1) töötaja on rase või töötajal on õigus saada emapuhkust;
(1) Tööandja ei või töölepingut rasedaga ega naisega, kellel on õigus saada emapuhkust, ega isikuga, kes kasutab isapuhkust, lapsendajapuhkust või vanemapuhkust, üles öelda koondamise tõttu, välja arvatud tööandja tegevuse lõppemisel, tööandja pankroti väljakuulutamisel, kui tööandja tegevus lõpeb, või pankrotimenetluse lõpetamisel, pankrotti välja kuulutamata, raugemise tõttu.
(3) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 2 sätestatut kohaldatakse üksnes juhul, kui töötaja on teavitanud tööandjat oma rasedusest, emapuhkuse, isapuhkuse, lapsendajapuhkuse või vanemapuhkuse õigusest enne ülesütlemisavalduse kättesaamist või 14 kalendripäeva jooksul pärast seda. Tööandja nõudmisel peab töötaja esitama arsti või ämmaemanda väljastatud rasedust kinnitava tõendi, lapsendamist kinnitava kohtuotsuse või hoolduspere vanema lepingu.
(2) Raseda või emapuhkuse õigusega töötaja töölepingu ülesütlemine on tühine ka siis, kui naine temast mitteolenevatel põhjustel ei ole järginud käesoleva seaduse § 93 lõikes 3 nimetatud tähtaega.
(3) Kohus või töövaidluskomisjon ei rahulda käesoleva paragrahvi lõikes 2 sätestatud tööandja taotlust, kui töötaja on ülesütlemise ajal rase või töötajal on õigus saada emapuhkust või töötaja on valitud töötajate esindajaks, välja arvatud juhul, kui mõlemapoolseid huve arvestades ei ole see mõistlikult võimalik.
(2) Kui kohus või töövaidluskomisjon lõpetab töölepingu käesoleva seaduse § 107 lõikes 2 nimetatud juhul töötajaga, kes on rase, kellel on õigus saada emapuhkust või kes on valitud töötajate esindajaks, maksab tööandja töötajale hüvitist töötaja kuue kuu keskmise töötasu ulatuses. Kohus või töövaidluskomisjon võib hüvitise suurust muuta, arvestades töölepingu ülesütlemise asjaolusid ja mõlema poole huve.

matches:
§ 59
§ 61
§ 62
§ 631
§ 65
§ 18
§ 59
§ 631
§ 65
§ 19
§ 93
Kohus
kohus
§ 107
Kohus