Viljandi linna eelarvest mittetulundusliku tegevuse toetamise kord – Riigi Teataja
Viljandi linna eelarvest mittetulundusliku tegevuse toetamise kord
Viljandi linna eelarvest mittetulundusliku tegevuse toetamise kord - sisukord
§ 2 Toetuste liigid ja valdkonnad
§ 5 Taotluse nõuetele vastavuse kontrollimine
§ 6 Projektitoetuse taotluste hindamine
§ 7 Tegevustoetuse taotluste hindamine
§ 8 Toetuse eraldamise otsustamine
§ 9 Pikaajalise tegevustoetuse määramine
§ 11 Toetuse väljamaksmine ja järelevalve
RT IV, 08.05.2018, 1
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 1 punkti 5, spordiseaduse § 3 punkti 2, noorsootöö seaduse § 8 lõigete 2 ja 3 alusel.
(1) Viljandi linna eelarvest mittetulundusliku tegevuse toetamise kord (edaspidi kord) sätestab Viljandi linna (edaspidi linna) eelarvest mittetulundusliku tegevuse toetuse andmise kriteeriumid ja toetuse taotlemise, taotluse menetlemise, toetuse eraldamise ja toetuse kasutamise üle järelevalve teostamise korra.
(2) Määruse eesmärk on reguleerida omaalgatusliku ja mittetulundusliku tegevuse toetamist linna eelarveliste vahendite abil.
(3) Korra alusel antakse valdkondlikust toetuste eelarvest mittetulunduslikuks tegevuseks rahalist projekti- või tegevustoetust spordi, kultuuri, hariduse, noorsootöö ning sotsiaalkaitse edendamiseks, kusjuures toetuse taotleja tegevus peab toimuma linnaelanike huvides ning kaasa aitama linna arengukava elluviimisele.
(4) Viljandi Linnavalitsus (edaspidi linnavalitsus) kinnitab hiljemalt ühe kuu jooksul pärast eelarve linnavolikogus vastuvõtmist projektitoetuste ja tegevustoetuste eelarvete jaotuse käesoleva korra § 2 lõigetes 1 ja 2 nimetatud toetuse liikide ja valdkondade vahel (edaspidi valdkondlik toetuste eelarve). Linnavalitsusel on õigus valdkondlike toetuste eelarveid alaeelarvetega muuta.
§ 2. Toetuste liigid ja valdkonnad
1) projektitoetus (kohalikule elanikkonnale suunatud või kohalike elanike korraldatavate sündmuste ja ühistegevuste teostamiseks);
2) tegevustoetus (igapäevase tegevuse korraldamiseks, arendamiseks, tutvustamiseks ja tegevuse jätkusuutlikkuse tagamiseks).
(2) Toetused jagunevad:
1) spordivaldkonna toetusteks;
2) kultuurivaldkonna toetusteks;
3) haridusvaldkonna toetusteks;
4) noorsootöövaldkonna toetusteks;
5) sotsiaalvaldkonna toetusteks.
(1) Toetust võib määrata taotlejale:
1) kes on Viljandi linnas või linnaelanike huvides tegutsev juriidiline isik (edaspidi taotleja);
2) kellel ei ole taotluse esitamise ajal ega ka toetuse väljamaksmise ajal rahalisi võlgnevusi linna ees;
3) kellel ei ole taotluse esitamise ajal ega ka toetuse väljamaksmise ajal Maksu- ja Tolliameti andmetel maksuvõlgnevusi või kelle maksuvõlad on ajatatud;
4) kellel on varasemate toetuste kasutamise aruanded linnale nõuetekohaselt esitatud;
5) kellel on projektitoetuse taotlemisel oma- ja kaasfinantseering eelarves kokku vähemalt 70% projekti kogumaksumusest v.a laste, noorte-, eakate või puuetega isikute tegevusteks või projektideks raha taotlemisel, mil linnale kuuluvate ruumide või rajatiste rendikulu osas võib toetust määrata kuni 100%.
6) kellel on spordi- või kultuurivaldkonna tegevustoetuse taotluses antud nõusolek toetuse saamise aastal kuni kahel korral osaleda linnavalitsuse soovil linna esindades linna korraldatud või maakondlikel või üleriigilistel üritustel, saamata selle eest täiendavat tasu.
(2) Toetuse taotlemisel on abikõlblikud kulud, mis on otseselt vajalikud taotluses nimetatud eesmärkide saavutamiseks ja on kooskõlas käesoleva korra § 1 lõikes 3 nimetatud tegevusega.
(3) Käesoleva korra alusel ei anta toetust:
1) põhivara soetamiseks;
2) laenu- või liisingumaksete tasumiseks;
3) toitlustuskuludeks, v.a laste- ja noortelaagrite tegevuse toetamisel;
4) turismiobjektide või vaatamisväärsuste külastamiseks.
(4) Korra alusel ei toetata linnavalitsuse ametiasutuse hallatavat asutust ega selle huvi- või spordiringi, kultuurikollektiivi, stuudiot, treeningrühma.
(5) Kui taotleja küsib projektitoetust tegevusele, milleks talle samaks perioodiks juba tegevus- või projektitoetus määratud on, siis sama tegevust projektitoetuste voorust üldjuhul ei rahastata.
(1) Projektitoetuse saamiseks tuleb linnavalitsusele esitada vormikohane taotlus:
1) esimeses taotlusvoorus osalemiseks taotletava toetuse abikõlblikule perioodile eelneva aasta 1. novembriks;
2) teises taotlusvoorus osalemiseks taotletava toetuse kasutamise aasta 1. veebruariks;
3) kolmandas taotlusvoorus osalemiseks taotletava toetuse kasutamise aasta 1. maiks;
4) neljandas taotlusvoorus osalemiseks taotletava toetuse kasutamise aasta 1. augustiks.
(2) Projektitoetuse abikõlblik periood on:
1) esimeses taotlusvoorus taotlemise kalendriaasta 1. jaanuar kuni 31. detsember;
2) teises taotlusvoorus taotlemise kalendriaasta 1. veebruar kuni 31. detsember;
3) kolmandas taotlusvoorus taotlemise kalendriaasta 1. mai kuni 31. detsember;
4) neljandas taotlusvoorus taotlemise kalendriaasta 1. august kuni 31. detsember.
(3) Tegevustoetuse saamiseks tuleb linnavalitsusele esitada vormikohane taotlus taotletava toetuse abikõlblikule perioodile eelneva aastal 20. septembriks. Tegevustoetust võib taotleda kuni neljaks aastaks.
(4) Tegevustoetuse abikõlblik periood on 1. jaanuar kuni 31. detsember.
(5) Kulude eest tasumise hiliseim kuupäev võib olla toetuse aruande esitamise tähtpäev.
(6) Info taotlusvooru avanemise kohta avaldatakse linna veebilehel hiljemalt üks kuu enne taotluste esitamise tähtaega.
(7) Kui taotluse esitamise tähtaeg satub riigipühale või muule puhkepäevale, loetakse tähtpäev saabunuks puhkepäevale järgneval esimesel tööpäeval. Tähtaja määramisel loetakse päevaks ajavahemikku keskööst keskööni.
(8) Taotlus esitatakse linnavalitsusele elektrooniliselt ja digiallkirjastatult aadressile viljandi@viljandi.ee või paberkandjal allkirjastatult aadressile Linnu 2, Viljandi. Kui linnavalitsus avab taotluste ja aruannete esitamiseks elektroonilise keskkonna, siis esitatakse linnavalitsuse poolt määratud tähtajast alates taotlused ja aruanded eelistatult selle keskkonna kaudu.
(9) Taotluses või selle lisades tuleb esitada vähemalt järgmine informatsioon:
2) projekti või tegevuse toimumise aeg ja koht;
3) projekti või tegevuse eesmärk, sihtgrupp, täpne kirjeldus;
4) projekti tulemus ja oodatav mõju;
5) projekti või tegevuse eelarve, näidates mh ära omafinantseeringu ja kaasfinantseerijad ning linnalt taotletava summa kasutamise kuluread;
6) taotleja kinnitus, et ta on teadlik toetuse taotlemise tingimustest ning vastab taotlejale esitatavatele nõuetele.
(10) Üks taotleja võib kalendriaastas esitada ühe tegevustoetuse taotluse ja mitu projektitoetuse taotlust.
(11) Taotluste vormid kinnitab linnavalitsus.
(12) Tegevustoetuste määramisel ja linnavolikogule pikaajaliste tegevustoetuste ettepaneku tegemisel ei tohi linnavalitsus ületada linna eelarvestrateegias sätestatud konkreetse kalendriaasta valdkondlike tegevustoetuste kogusummat.
(13) Kui tegevustoetuste määramisel jääb linnavalitsusel valdkondlikust eelarvest osa kasutamata, kantakse see konkreetse aasta sama valdkonna projektitoetuste eelarvesse.
§ 5. Taotluse nõuetele vastavuse kontrollimine
(1) Linnavalitsus kontrollib taotleja ja taotluse nõuetele vastavust ning esitatud andmete õigsust (edaspidi tehniline kontroll) 10 kalendripäeva jooksul selle taotlusvooru, millest toetust taotletakse, tähtpäevale järgnevast tööpäevast alates. Linnavalitsusel on õigus kontrollimisse kaasata eksperte.
(2) Spordi-, kultuuri-, haridus- ja noorsootöövaldkonna toetuste taotluste menetlemise eest vastutab haridus- ja kultuuriameti juhataja, sotsiaalvaldkonna toetuste menetlemise eest vastutab sotsiaalameti juhataja.
(3) Menetlusse võetakse tähtaegselt ja vormikohaselt esitatud taotlused.
(4) Kui taotluse tehnilise kontrolli käigus selgub, et taotlus ei vasta nõuetele, antakse taotlejale viis tööpäeva puuduste kõrvaldamiseks. Kui taotleja ei kõrvalda määratud tähtajaks puudusi, jätab linnavalitsus taotluse läbi vaatamata.
(5) Taotluse läbi vaatamata jätmisest ning selle põhjusest või taotluse volikogu komisjonile edasiseks menetlemiseks suunamisest teavitatakse taotlejat kirjalikult 30 kalendripäeva jooksul taotluse esitamisest.
(6) Projektitoetuse aruande esitamisega hilinenud taotleja projektitoetuste taotlused jäetakse järgneva kuue kalendrikuu jooksul alates hilinenud aruande laekumise kuupäevast läbi vaatamata. Taotluse läbivaatamata jätmisest ning selle põhjusest teavitatakse taotlejat kirjalikult 10 kalendripäeva jooksul läbivaatamata jätmise otsuse tegemisest alates.
(7) Nõuetele vastavatest taotlustest koostab käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud isik valdkondlikud koondtabelid. Koondtabelite vormid kinnitab linnavalitsus.
(8) Kui taotleja on tegevustoetust taotlenud mitmeks aastaks, esitab linnavalitsus põhjendatud juhtudel linnavolikogule ettepaneku pikaajalise tegevustoetuse määramiseks.
§ 6. Projektitoetuse taotluste hindamine
(1) Projektitoetusi hindavad:
1) haridus- ja noorsootöövaldkonnas linnavolikogu hariduskomisjon;
2) sotsiaalvaldkonnas linnavolikogu sotsiaalkomisjon;
3) kultuuri- ja spordivaldkonnas linnavolikogu kultuurikomisjon.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud komisjonidel (edaspidi komisjon) on õigus kaasata komisjoni töösse eksperte. Kaasatud ekspertidel ei ole hääleõigust.
(3) Komisjoni liige peab taotluse üle ettepaneku või otsuse tegemisel kinni pidama korruptsioonivastases seaduses sätestatud toimingupiirangutest.
(4) Komisjoni liikmed saavad linnavalitsuselt menetlusse võetud taotluste nimekirjad individuaalsetel hindamislehtedel (määruse lisa 1) ja juhendmaterjali, kuidas linnavalitsuse dokumendiregistrist menetlusse võetud taotlusi vaadata. Komisjoni liikmed täidavad individuaalsed hindamislehed iseseisvalt enne komisjoni koosolekut, lähtudes hindamiskriteeriumitest, nende osakaaludest ja hindepunktidest (määruse lisa 2). Hindamislehtede täitmiseks on komisjoni liikmetel aega 10 kalendripäeva. Täidetud hindamislehed saadetakse viis kalendripäeva enne komisjoni koosolekut komisjoni esimehele või täidetakse vastavas elektroonilises keskkonnas.
(5) Komisjoni liikmed arvestavad hindamisel kas projekt, millele toetust taotletakse:
1) on vastavuses käesoleva korra § 1 lõikes 3 nimetatud tegevustega;
2) toimub linna haldusterritooriumil või on seotud linna esindamisega;
3) on suunatud linnaelanikele või on nende huvides;
4) omab mõju kogukonna koostööle ja kaasamisele;
5) on suunatud koostööle ja suhete arendamisele sõpruslinnadega;
6) on eelarvestatud läbimõeldult;
7) on arvestatava otseste kasusaajate hulgaga;
8) omab kaasfinantseerijaid.
(6) Enne komisjoni koosolekut korraldab komisjoni esimees individuaalsete hindamislehtedel esitatud ettepanekute kandmise koondhindamislehele (määruse lisa 3).
(7) Taotluste rahuldamine toimub koondhinnete paremusjärjestuse alusel, mille põhjal teeb komisjon kaalutletud otsuse.
(8) Projektide toetamisel jagatakse linnaeelarves vastavale valdkonnale ettenähtud summadest toetusteks:
1) esimeses taotlusvoorus kuni 40% aastaeelarve kogusummast;
2) teises taotlusvoorus kuni 25% aastaeelarve kogusummast;
3) kolmandas taotlusvoorus kuni 20% aastaeelarve kogusummast;
4) neljandas taotlusvoorus kuni 15% aastaeelarve kogusummast.
(9) Taotlusvoorus jagamata jäänud projektitoetuse vahendid suunatakse järgmisesse taotlusvooru.
(10) Käesoleva korra § 6 lõike 1 punktides 1-3 nimetatud komisjon võib põhjendatud juhtudel käesoleva paragrahvi lõikes 8 nimetatud proportsioone muuta.
(11) Komisjoni koosoleku protokoll esitatakse linnavalitsusele hiljemalt viie tööpäeva jooksul pärast komisjoni koosoleku toimumist. Komisjoni koosoleku protokollile lisatakse toetuse saajate valdkondlikud nimekirjad, näidates iga toetuse puhul ära toetuse eesmärgi, toetuse summa ning kulude abikõlbliku perioodi.
§ 7. Tegevustoetuse taotluste hindamine
(1) Nõuetekohaselt esitatud tegevustoetuse taotlusi hindab ja toetuse eraldamise või mitteeraldamise otsustab linnavalitsus.
(2) Tegevustoetuste hindamine toimub vastavalt käesoleva määruse lisas 2 nimetatud hindamiskriteeriumitele, nende osakaaludele ja hindepunktidele.
(3) Hindamisel arvestatakse, kas:
1) taotleja tegevus on vastavuses käesoleva korra § 1 lõikes 3 nimetatud tegevustega;
2) taotleja tegevus toimub linna haldusterritooriumil või on seotud linna esindamisega;
3) taotleja tegevus on suunatud linnaelanikele või on nende huvides;
4) taotleja tegevus omab mõju kogukonna koostööle ja kaasamisele;
6) taotleja tegevus on jätkusuutlik;
7) taotleja tegevus on uudne või traditsioone jätkav;
8) taotleja tegevus on arvestatava otseste kasusaajate hulgaga;
9) taotleja tegevus omab kaasfinantseerijaid;
10) eelarve on esitatud selgelt ja arusaadavalt ning vastavalt nõuetele.
§ 8. Toetuse eraldamise otsustamine
(1) Projektitoetuse taotluse rahuldamise, osalise rahuldamise või rahuldamata jätmise kinnitab volikogu komisjoni otsuse alusel linnavalitsus oma korraldusega, hiljemalt 10 tööpäeva jooksul pärast volikogu komisjoni protokolli saamist. Linnavalitsusel ei ole õigust muuta volikogu komisjonide poolt otsustatud toetuse saajaid ja toetussummasid. Projektitoetuse taotluse osalise rahuldamise korral informeeritakse toetuse taotlejat sellest enne linnavalitsuse korralduse andmist.
(2) Tegevustoetuse taotluse rahuldamise või rahuldamata jätmise kohta teeb linnavalitsus otsuse hiljemalt 20. novembriks.
(3) Linnavalitsuse otsus vormistatakse korraldusega, milles märgitakse:
2) projektitoetusel projekti nimi ja eesmärk, tegevustoetusel tegevuse eesmärk;
3) eraldatav summa või põhjus taotluse osalise või täieliku rahuldamata jätmise kohta;
4) aruande esitamise viis ja tähtaeg ja kuludokumentide abikõlblikkuse periood;
5) spordi- või kultuurivaldkonna üle 300 eurose tegevustoetuse saaja kohustus linnavalitsuse soovil kuni kahel korral toetuse saamise kalendriaastal Viljandi linna esindada kas linna enda korraldatud või muudel maakondlikel või üleriigilistel üritustel.
6) toetuse saaja kohustus toetuse kasutamisel teavitada avalikkust, et toetaja on Viljandi Linnavalitsus, sh kui toetuse saajal on veebileht, siis kohustus viidata veebilehel toetuse saamisele.
7) toetuse tagasimaksmise kohustus juhtudel, mis on sätestatud käesoleva korra § 11 lõikes 10.
(4) Linnavalitsuse korraldus toetuse eraldamise või eraldamata jätmise kohta edastatakse taotlejale 10 kalendripäeva jooksul korralduse vastuvõtmisest arvates.
(5) Rahastamisleping sõlmitakse vaid pikaajalise tegevustoetuse saajatega. Muudel juhtudel kantakse toetus 30 kalendripäeva jooksul linnavalitsuse korralduse vastuvõtmisest taotleja arvelduskontole korralduse alusel.
§ 9. Pikaajalise tegevustoetuse määramine
(1) Pikaajalise tegevustoetuse andmise kohta järgnevatel eelarveaastatel teeb linnavolikogu linnavalitsuse ettepanekul otsuse hiljemalt 31. detsembriks.
(2) Linnavolikogu otsuses märgitakse vähemalt:
1) tegevustoetuse saaja nimi;
2) tegevuse eesmärk;
3) eraldatavad summad aastate kaupa.
(3) Linnavolikogu otsuse pikaajalise tegevustoetuse määramise kohta ja rahastamislepingu allkirjastamiseks edastab linnavalitsus taotlejale 10 kalendripäeva jooksul linnavolikogu otsuse vastuvõtmisest arvates.
(4) Rahastamislepingu vormi kinnitab linnavalitsus. Rahastamisepingus sätestatakse muuhulgas:
2) aruande esitamise tingimused ja linnavalitsuse õigused toetuse sihipärase kasutamise kontrollimisel;
3) toetuse saaja kohustus toetuse kasutamisel teavitada avalikkust, et toetaja on Viljandi linnavalitsus, sh kui toetuse saajal on veebileht, siis kohustus viidata veebilehel toetuse saamisele.
4) toetuse tagasimaksmise kohustus juhtudel, mis on sätestatud käesoleva korra § 11 lõikes 10.
5) toetuse saaja muud kohustused.
(5) Kui toetuse taotleja ei tagasta allkirjastatud rahastamislepingut 30 kalendripäeva jooksul või pooled ei jõua rahastamislepingu sõlmimises kokkuleppele, kaotab toetuse taotleja rahastamislepingu sõlmimiseks õiguse ja toetuse andmise menetlus loetakse lõppenuks linnavalitsuse korraldusega.
(1) Toetuse saajal on õigus rahastamislepingu sõlmimisest keelduda ja seega toetusest loobuda, kui ilmnevad asjaolud, mis ei võimalda toetuse saajal rahastamislepingut korrektselt täita. Samuti on toetuse saajal õigus rahastamisleping ennetähtaegselt lõpetada, kui ilmnevad rahastamislepingu täitmist takistavad vältimatud asjaolud.
(2) Toetusest loobumise või rahastamislepingu ennetähtaegse lõpetamise kohta esitab toetuse saaja linnavalitsusele avalduse, milles märgitakse ära toetusest või rahastamislepingust taganemise põhjus ning kuupäev, millal soovitakse rahastamislepingut lõpetada ja tagastatakse juba väljamakstud toetus.
§ 11. Toetuse väljamaksmine ja järelevalve
(1) Toetus kantakse linnavalitsuse korralduse või rahastamislepingu alusel taotleja arvelduskontole korralduses või rahastamislepingus märgitud tähtajaks ja summas. Toetuse ositi ülekandmisel kantakse viimane toetuse osa taotleja arvelduskontole hiljemalt 20. detsembril. Pikaajalise tegevustoetusest võib enne valdkondlike eelarvete kinnitamist ühes kalendrikuus välja maksta 1/12 kalendriaastaks määratud summast.
(2) Taotlejale, kellele on tegevustoetus määratud, kuid kes ei esitanud enne selle väljamaksmist eelmise perioodi toetuse kasutamise aruannet tähtaegselt, otsustab toetuse väljamaksmise, osalise väljamaksmise või mitteväljamaksmise linnavalitsus kaalutlusotsuse alusel tingimusel et aruanne on esitatud. Toetuse väljamaksmise otsustamiseks peab taotleja esitama põhjendatud taotluse.
(3) Projektitoetuse saaja on kohustatud toetuse kasutamise kohta esitama vormikohase aruande toetust saanud tegevuse või sündmuse toimumisele järgneva 30 kalendripäeva jooksul. Vastavasisuline kirjalik teave saadetakse taotlejale projekti lõppkuupäevale järgneval päeval ning teavitatakse kohustuste täitmise korral rakendatavatest meetmetest.
(4) Tegevustoetuse saaja on kohustatud toetuse kasutamise kohta esitama vormikohase aruande hiljemalt toetuse saamise aastale järgneva aasta 15. jaanuariks. Vastavasisuline kirjalik teave saadetakse 30 kalendripäeva enne aruande esitamise tähtpäeva ning teavitatakse kohustuste täitmise korral rakendatavatest meetmetest.
(5) Aruannete vormid kinnitab linnavalitsus. Aruanne peab sisaldama toimunud projekti või tegevuse sisulist kirjeldust ning infot tulude ja kulude kohta vastavalt taotluses esitatud eelarvele. Kulude kohta esitatakse vormikohases tabelis vähemalt toetussumma ulatuses kuludokumentide ja nende tasumist tõendavate dokumentide andmed (sh nimetus, number, kuupäev, sisu, summa).
(6) Aruande menetlemisel kontrollitakse:
1) kas tehtud kulutused on tegevuste ja kululiikide lõikes sihipärased;
2) kas toetuse saaja tegevus vastab taotlusele ja toetuse eraldamise otsusele.
(7) Toetuse sihipärast kasutamist kontrollib linnavalitsus, määrates järelevalvet teostama volitatud isikud, kellel on õigus:
1) nõuda toetuse sihipärast kasutamist tõendavaid dokumente;
2) kontrollida toetuse saajat tema poolt osutatud tegevuskohas;
4) esitada linnavalitsusele ettepanek rahastamislepingu lõpetamiseks ja põhjendatud juhul ka toetussumma osaliseks või tervikuna tagasinõudmiseks toetuse saajast tulenevatel asjaoludel.
(8) Kui aruanne sisaldab puudusi, antakse kuni 10 kalendripäeva puuduste kõrvaldamiseks.
(9) Toetuse saaja on kohustatud tagastama projekti elluviimisel või tegevuse läbiviimisel kasutamata jäänud vahendid 10 kalendripäeva jooksul alates toetuse kasutamise aruande esitamisest. Juhul, kui toetusest jääb kasutamata vähem kui 20 eurot, ei pea taotleja kasutamata jäänud osa linnale tagastama.
(10) Linnavalitsusel on õigus korralduse alusel nõuda toetuse tagasimaksmist kui:
4) taotleja ei ole võimaldanud toetuse sihtotstarbelise kasutamise kontrollimist;
5) taotleja ei ole tähtaegselt esitanud aruannet toetuse kasutamise kohta;
6) muudel toetuse määramise korralduses või rahastamislepingus sätestatud juhtudel.
(11) Kui taotleja ei ole tähtaegselt esitanud aruannet tegevustoetuse kasutamise kohta, siis küsitakse toetuse tagasinõudmisel iga aruande esitamisega hilinetud kalendripäeva kohta tagasi 0,3% toetuse summast. Kui tagasiküsimise otsustamisel on linnal taotlejale välja maksmata toetusi, tasaarveldatakse tagasinõutud summa veel välja maksmata toetuse summaga.
(12) Kui määratud tegevus- või projektitoetustest jääb eelarveaastas osa välja maksmata või laekub toetuste eelarvesse tagasi sihtotstarbeliselt kasutamata jäänud vahendeid, kantakse need summad sama valdkonna projektitoetuste eelarvesse.
(13) Kui toetuse saaja soovib muuta toetuse sihtotstarvet võrreldes taotluses või linnavalitsuse korralduses näidatud sihtotstarbega, esitatakse vastav põhjendatud taotlus linnavalitsusele.
(14) Sihtotstarbe muutmise lubamise otsustab toetust määranud organ, tegevustoetuste osas teeb muudatuse kinnitamise või mittekinnitamise otsuse linnavalitsus ning projektitoetuste osas teeb muudatuse kinnitamise või mittekinnitamise otsuse linnavolikogu komisjon, mis toetuse algselt määras. Linnavolikogu komisjoni otsuse kinnitab linnavalitsus algset toetuse määramise otsust muutva korraldusega.
(1) Tunnistada kehtetuks Viljandi Linnavolikogu 30.06.2016 määrus nr 91 Tegevus- ja projektitoetuse andmise kord.
Lisa 1 Individuaalne hindamisleht
Lisa 2 Hindamiskriteeriumid, nende osakaalud ja hindepunktid
Veaparandus - Parandatud ilmne ebatäpsus lisa 2 punktis 2. Riigi Teataja seaduse § 10 lg 3 alusel ja arvestades Viljandi Linnavalitsuse 31.05.2018 taotlust nr 13-13/18/1908.
Lisa 3 Koondhindamisleht


text:
Euroopa Komisjon - Euroopa Justiitsvõrgustik - Kohtute pädevus - Rootsi
> Kohtute pädevus
Viimati muudetud: 31-08-2006
Kohtute pädevus - RootsiKäesolevat lehekülge ei eksisteeri enam. Esialgset keeleversiooni on ajakohastatud ning selle võib nüüd leida Euroopa e-õiguskeskkonna portaalist.
Kas ma pean pöörduma üldtsiviilkohtu või erikohtu poole? B.
Kuidas ma saan teada, millisesse kohtusse ma pean pöörduma, kui asi kuulub üldtsiviilkohtute pädevusse? I.
Kas madalama ja kõrgema astme üldtsiviikohtute vahel on erinevusi ja kui on, siis milline neist on pädev otsustama minu kohtuasjas? II.
Pädev kohus 1.
Territoriaalse kohtualluvuse üldreegel 2.
Erandid üldreeglist a)
Millal ma võin valida kostja elukohajärgse kohtu ja mõne muu kohtu vahel? b)
Millal ma pean valima kostja elukohajärgse kohtu asemel mõne muu kohtu? c)
Kas pooled võivad ise omistada kohtualluvuse kohtule, kellel seda muul juhul ei oleks? C.
Kuidas ma saan teada, millise kohtu poole ma pean pöörduma, kui asi kuulub erikohtute pädevusse? A. Kas ma pean pöörduma üldtsiviilkohtu või erikohtu poole?
Tsiviilõiguslikke vaidlusi menetletakse üldjuhul üldkohtus. Kaebus tuleb esitada piirkonnakohtusse, kellel on vastav pädevus.Rootsis on kaks erikohut, kes menetlevad teatud liiki tsiviilasju, töökohus (Arbetsdomstolen) ja kaubanduskohus (Marknadsdomstolen). Samuti on teatud piirkonnakohtud, kes tegelevad teatavat liiki kohtuasjadega. Nende kohtute pädevust käsitletakse allpool punktis C.Mõningaid tsiviilõiguslikke vaidlusi menetlevad organid, kes ei ole tõelised kohtud. Vahemenetluse raames lihtsustatud menetlust kasutades võib täitevteenistus kohustada vaidluse poolt tegema makset või muid toiminguid (vt Õiguskorraldus - Rootsi). Võimuorganite poolt tehtud otsuseid võib vaidlustada piirkonnakohtus. Teatud liiki renti või üüri puudutavaid vaidlusi menetletakse üüri- või rendikohtutes. B. Kuidas ma saan teada, millisesse kohtusse ma pean pöörduma, kui asi kuulub üldtsiviilkohtute pädevusse?
I. Kas madalama ja kõrgema astme üldtsiviikohtute vahel on erinevusi ja kui on, siis milline neist on pädev otsustama minu kohtuasjas?
Peaaegu kõiki tsiviilasju menetletakse esmalt madalama astme kohtus,
piirkonnakohtus.
II. Pädev kohus
1. Territoriaalse kohtualluvuse üldreegel
Üldreegli kohaselt tuleb kohtuasi algatada kostja elukohas. Füüsilise isiku elukohaks loetakse
koht, kus ta on elanikuks registreeritud. Juriidiliste isikute asukohaks
loetakse tavaliselt nende peakontori asukoht.
Rootsi kohtus on võimalik
kohtuasi algatada ka siis, kui isik ei ela Rootsis. Kui kostjal ei ole
alalist elukohta, võib kohtuasja algatada kohas, kus ta viibib, või mõnedel
juhtudel kohas, kus ta viimati elas või viibis. Mõnede tsiviilvaidluste puhul
võib Rootsis kohtuasja algatada isegi siis, kui kostja on välisriigi elanik.
Olulise tähtsusega sellise kohtualluvuse puhul on omandi olemasolu Rootsis
või see, et leping on sõlmitud Rootsis.
kohtuasjade puhul on oluline meeles pidada, et Rootsi kohtualluvuse reegleid
kohaldatakse üksnes siis, kui tegemist on Rootsi kohtualluvusega. Enamikul
juhtudel on Rootsi kohtualluvusega tegemist siis, kui Rootsi kohtul on
siseriikliku õiguse alusel pädevus. Selles seoses on vaja arvestada ka
kohalduda võivaid rahvusvahelisi kokkuleppeid. Rootsi jaoks on kõige
tähtsamad neist Brüsseli I määrus, Brüsseli konventsioon ja Lugano
konventsioon, mis kõik reguleerivad kohtualluvust, kui kostja on määruse või
konventsioonidega hõlmatud riigi elanik. Eriti tuuakse neis õigusaktides
esile, et kohtualluvuse aluseid, mis määravad kindlaks, et maksmise kohustust
puudutava menetluse võib algatada kohas, kus kostjal on vara, ei või
kohaldada isiku suhtes, kes on liikmesriigi või konventsiooni osalisriigi
elanik.
2. Erandid üldreeglist
a) Millal ma võin valida kostja elukohajärgse kohtu ja mõne muu kohtu vahel?
On mitmeid kohtualluvuse reegleid, mis näevad ette, et kohtuasja võib algatada ka muus kohtus kui kostja elukohajärgne kohus. Mitmetes rahvusvahelistes lepingutes, nagu Brüsseli I määrus ja Brüsseli ja Lugano konventsioon, on ka konkureeriva kohtualluvuse reeglid. Üles
Kõige olulisemad Rootsi võistleva kohtualluvuse reeglid on järgmised:Igaüks, kes on kannatanud kahju, võib algatada kohtuasja kahju tekitamise või kahju ilmnemise kohas. Üldiselt ei kohaldata seda reeglit lepingu rikkumise korral. Kuriteoga tekitatud kahju hüvitamise menetluse võib algatada seoses kuriteo eest vastutusele võtmisega. Tarbijad võivad algatada menetluse firma vastu väikseid rahasummasid hõlmavates tarbijakohtuasjades oma asukohajärgses kohtus.Lepingust tulenevaid võlanõudeid puudutavates kohtuasjades võib kohtuasja teatud juhtudel algatada lepingu sõlmimise kohas. Teiselt poolt ei ole Rootsi õiguses sätteid, mis viitaksid lepingu täitmise koha kohtu kohtualluvusele. Ettevõtte vastu suunatud kohtuasja, mis puudutab äritegevusega seoses tekkinud vaidlust, võib mõnedel juhtudel algatada ettevõtte tegevuskohas. Lapse eestkostet, eluaset ja külastamisõigusi puudutavaid kohtuasju menetletakse tavaliselt lapse elukohas (vt ka Vanemlik vastutus – Rootsi)Lapse toetamist puudutavaid kohtuasju algatatakse tavaliselt kostja elukohas, isaduse tuvastamise hagisid, abieluasju ja vanemlikku vastutust puudutavaid asju (laste eestkoste ja eluase) võib menetleda ka muus kohtus.
b) Millal ma pean valima kostja elukohajärgse kohtu asemel mõne muu kohtu?
Rootsi õigussüsteem sisaldab mitmeid välistava kohtualluvuse reegleid, mis sätestavad, et kohtuasi tuleb algatada teatud kohtus. Välistava kohtualluvuse reegleid on ka mitmetes rahvusvahelistes lepingutes, nagu Brüsseli I määrus ja Brüsseli ja Lugano konventsioon. Kui mõne sellise reegliga seotud kohtuasi algatatakse välistava kohtualluvusega kohtu asemel mõnes muus kohtus, siis ei ole sellel kohtul õigust seda kohtuasja menetleda. Üles
Rootsi välistava kohtualluvuse kõige olulisemad reeglid on järgmised:Enamik maaõigusega seotud vaidlusi tuleb menetleda maatüki asukohajärgses kohtus. Mõningaid omandiga seotud vaidlusi tuleb menetleda maakohtus või rendi- või üürikohtus. Ka siin sõltub see omandi asukohast. Pärandiõigust puudutavaid kohtuasju tuleb menetleda surnu elukohajärgses kohtus. Abieluga ja omandi jagamisega seotud abikaasade vahelisi vaidlusi menetletakse ühe poole elukohajärgses kohtus. Kui vaidlust tuleb menetleda töökohtus või kaubanduskohtus, ei saa kohtuasja algatada kostja asukohajärgses üldkohtus. Enamiku keskkonnaõigust, mereõigust, tööstus- ja intellektuaalomandi õigust ja perekonnaõigust puudutavate vaidluste puhul, millel on rahvusvaheline mõõde, kehtivad erireeglid, mis annavad kohtualluvuse üksnes ühele kohtule. Svea apellatsioonikohtu ainupädevusse kuuluvad teatud välismaa kohtute otsuste jõustumisega seotud hagid.
c) Kas pooled võivad ise omistada kohtualluvuse kohtule, kellel seda muul juhul ei oleks?
Pooled võivad sõlmida kokkuleppe, mille kohaselt võib või peab vaidluse
lahendama üksnes teatud kindel kohus. See kokkulepe peab olema kirjalik.
Kokkuleppes võib sätestada, et teatud kohtul on välistav kohtualluvus. Samuti
on võimalik kokku leppida, et pädevus on mõnel muul kohtul kui sellel, kellel
oleks üldjuhul pädevus. Pooled võivad pädevuse anda ka mitmele kohtule. Põhimõtteliselt on kohus, kellele pooled on pädevuse andnud, kohustatud
algatatud kohtuasja menetlema. Siiski ei kohaldata seda põhimõtet, kui
kokkulepe on vastuolus ühega välistava kohtualluvuse reeglitest. Kui üks
pooltest esitab vastuväite, et kindla kohtu määramise kokkulepe on kehtetu,
peab kohus ka vastuväidet arutama sellise võimalusega, et sellel kohtul ei
ole vastavat pädevust. Üles
Kohtul, kellel muul juhul ei oleks pädevust, võib olla pädevus, kui kostja
ei esita vastuväidet sellele, et asja menetleb vale kohus (nn vaikiv
kokkulepe). Sellega ei ole siiski tegemist juhul, kui kohaldatakse välistava
kohtualluvuse reegleid; kohus peab seda küsimust omal algatusel kaaluma.
Siiski ei aruta kohus automaatselt küsimust, kas kohtuasja algatamine on vastuolus
üldreeglitega, võistleva kohtualluvuse reeglitega või teatud kindla kohtu
määramise kokkuleppega. Igasugused vastuväited kohtu pädevuse puudumise kohta
tuleb esitada esimesel korral, kui pooled esitavad kohtuasjas oma seisukohad.
Kui aga kostja ei esita üldse oma seisukohti ja kohus peab tegema tagaselja
otsuse, peab ta arutama oma pädevuse küsimust.
C. Kuidas ma saan teada, millise kohtu poole ma pean pöörduma, kui asi kuulub erikohtute pädevusse?
Tsiviilvaidlustega
tegeleb kaks erikohut. Töökohus menetleb töösuhetege seotud vaidlusi, st
vaidlusi, mis puudutavad suhteid tööandja ja töötaja vahel, ja kaubanduskohus
menetleb konkurentsiõigust ja turundust puudutavaid vaidlusi.
Teatud piirkonnakohtud
tegelevad teatud liiki tsiviilasjadega. 25 Rootsi piirkonnakohut on ka
maakohtuteks. Need kohtud tegelevad sundvõõrandamist ja kõlvikute jagamist
puudutavate kohtuasjadega. Keskkonnakoodeksiga reguleeritud kohtuasju
menetletakse viies piirkonnakohtus, mis on ka keskkonnakohtuteks. Mereõiguse
alaseid kohtuasju menetletakse seitsmes piirkonnakohtus, mis on
merekohtuteks. Tööstus- ja intellektuaalse omandi, eelkõige patendialaste
vaidluste kohta on erireeglid, mis annavad Stockholmi piirkonnakohtule
ainupädevuses. Sarnaseid sätteid kohaldatakse mitmetele rahvusvahelise
ulatusega perekonnaõiguse asjadele.
« Kohtute pädevus - Üldteave | Rootsi - Üldteave »

matches: kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus


text:
Kolleegiumil puudub varasem praktika suitsetavate ja mittesuitsetavate kinnipeetavate ühisesse jalutusboksi paigutamise kohta. Seisukoht, et kaebaja hoidmine ühe tunni vältel pealt lahtises vabalt liikuva õhuga jalutusboksis ei saanud talle tekitada kannatusi, mis tingiks kahju hüvitamise, on oletuslik ja vastuolus elulise usutavuse kriteeriumiga. Veenev ei ole seisukoht, et kaebajal oli võimalik valida endale sobiv koht, kus ülejäänud kinnipeetavate suitsetamine teda ei häiriks. 3 × 5 m suuruses boksis, kus viibis lisaks kaebajale veel neli kinnipeetavat, ei pruukinud kaebajal sellist võimalust olla. Tõendada tuleb ka väidet, et jalutusboksis vahetub õhk selleks piisavalt hästi, et mittesuitsetaja ei peaks suitsu sisse hingama. TubS § 29 kohaselt on suitsetamine keelatud näiteks ühistranspordi ootekojas (p 10) ja jalakäijate tunnelis (p 18), mis on samuti osaliselt avatud ruumid. (p-d 13, 15)
On tõsi, et ükski õigusakt ei keela otsesõnu suitsetavate ja mittesuitsetavate kinnipeetavate hoidmist ühes jalutusboksis. VangS § 4^1 lg 1 sätestab aga, et kinnipeetavat koheldakse viisil, mis austab tema inimväärikust ning kindlustab, et karistuse kandmine või vahi all viibimine ei põhjusta talle rohkem kannatusi või ebameeldivusi kui need, mis paratamatult kaasnevad vanglas kinnipidamisega. VangS § 55 lg 2 alusel tuleb kinnipeetavale võimaldada jalutuskäik värskes õhus vähemalt üks tund päevas. PS § 28 lg 1 sätestab igaühe õiguse tervise kaitsele. (p 14)
Sõltumata võimalikust tervisekahjust alandab väärikust isiku asetamine olukorda, kus ta on sunnitud suitsu sisse hingama. Õiguspärane ei ole sundida kinnipeetavat valima, kas jätta kasutamata oma õigus viibida värskes õhus või taluda jalutusboksis suitsetamist. VSKE § 82 lg-st 1 tulenevalt soodustatakse vanglas suitsetamisest loobumist. Ka selle eesmärgiga on vastuolus suitsetamisest loobunud kinnipeetava hoidmine samas jalutusboksis suitsetajatega. (p 16)
Vanglas on kambrites suitsetamine keelatud (VSKE § 8^2 lg 2, TubS § 30 lg 2 p 1). Mittesuitsetaja paigutamine suitsetajaga ühte kambrisse ei ole sel juhul keelatud (RKHK otsus asjas nr 3-3-1-76-11, p 15). Mittesuitsetaja õigusi saab aga rikkuda see, kui vangla ei suuda tagada kambrites suitsetamiskeelu järgimist. Keelust kinnipidamist tuleb rangelt kontrollida ja tagada, et oleks täielikult välistatud suitsetamine neis ruumides, kus teised isikud on sunnitud viibima enda tahte vastaselt. Suitsetamine tuleb välistada vangla enda initsiatiivil, seega sõltumata kaebaja või muude kinnipeetavate kaebustest. Vangla ei saa vabandada enda kohustuste täitmata jätmist väitega, et keeldu rikuvad kinnipeetavad. Vajadusel tuleb vanglal paigutada suitsetavad ja mittesuitsetavad kinnipeetavad eraldi kambritesse. EIK on pidanud võimalikuks lugeda EIÕK art 3 rikkumiseks mittesuitsetava kinnipeetava paigutamine ühte kambrisse suitsetava kinnipeetavaga (vt EIK 30.07.2013 otsus asjas nr 19730/10: Toma Barbu vs. Rumeenia, p 61). (RKHK otsus asjas nr 3-3-1-6-14, p 13) Isiku hoidmine vastu tema tahtmist ruumis, kus suitsetatakse, on käsitatav tervise õigusvastase kahjustamisena ja see toob kaasa õiguse nõuda kahju hüvitamist. (p 10) Kaebajale ei saa ette heita, et ta ei teatanud vanglale korra rikkumisest. Kaebaja on õigesti välja toonud, et vanglale kambrikaaslaste peale kaebamine võinuks kaasa tuua olulise julgeolekuohu. Nii vangla sisekorraeeskirjade täitmise kui ka julgeoleku tagamine vanglas on vanglateenistuse ametnike ülesanne (VangS § 66 lg 2). (p 11)
Vt ka annotatsiooni otsusele asjas nr 3-3-1-6-14.
Vanglas on kambrites suitsetamine keelatud (VSKE § 82 lg 2, TubS § 30 lg 2 p 1). Mittesuitsetaja paigutamine suitsetajaga ühte kambrisse ei ole sel juhul keelatud (RKHK otsus asjas nr 3-3-1-76-11, p 15). Mittesuitsetaja õigusi saab aga rikkuda see, kui vangla ei suuda tagada kambrites suitsetamiskeelu järgimist. Keelust kinnipidamist tuleb rangelt kontrollida ja tagada, et oleks täielikult välistatud suitsetamine neis ruumides, kus teised isikud on sunnitud viibima enda tahte vastaselt. Vajadusel tuleb vanglal paigutada suitsetavad ja mittesuitsetavad kinnipeetavad eraldi kambritesse. Isiku hoidmine vastu tema tahtmist ruumis, kus suitsetatakse, on käsitatav tervise õigusvastase kahjustamisena ja see toob kaasa õiguse nõuda kahju hüvitamist. EIK on pidanud võimalikuks lugeda EIÕK art 3 rikkumiseks mittesuitsetava kinnipeetava paigutamine ühte kambrisse suitsetava kinnipeetavaga (vt EIK 30.07.2013 otsus asjas nr 19730/10: Toma Barbu vs. Rumeenia, p 61). (RKHK otsus asjas nr 3-3-1-6-14, p 13) (p 10)
Üldteada on asjaolu, et passiivne suitsetamine kahjustab tervist. Väärikust alandab isiku asetamine olukorda, kus ta on sunnitud suitsu sisse hingama. Kui RVastS § 9 lg-s 1 sätestatud õiguste rikkumine (väärikuse alandamine ja tervise kahjustamine) on piisavalt intensiivne, ei pea mittevaralise kahju hüvitamist nõudev isik täiendavalt tõendama valu ja kannatusi, vaid hüvitiseks tuleb kohtu kaalutlusõiguse alusel maksta mõistlik rahasumma. Õiguspärane ei ole sundida kinnipeetavat valima, kas jätta kasutamata oma õigus viibida värskes õhus või taluda jalutusboksis suitsetamist. Sellised kannatused ei ole otseselt vajalikud kinnipidamise režiimi järgimiseks, mistõttu võib tegemist olla inimväärikuse alandamisega (vt ka EIK otsus Toma Barbu vs. Rumeenia, p-d 56 ja 61). (p 16)
Vanglas on kambrites suitsetamine keelatud (VSKE § 82 lg 2, TubS § 30 lg 2 p 1). Mittesuitsetaja paigutamine suitsetajaga ühte kambrisse ei ole sel juhul keelatud (RKHK otsus asjas nr 3-3-1-76-11, p 15). Mittesuitsetaja õigusi saab aga rikkuda see, kui vangla ei suuda tagada kambrites suitsetamiskeelu järgimist. Keelust kinnipidamist tuleb rangelt kontrollida ja tagada, et oleks täielikult välistatud suitsetamine neis ruumides, kus teised isikud on sunnitud viibima enda tahte vastaselt. Suitsetamine tuleb välistada vangla enda initsiatiivil, seega sõltumata kaebaja või muude kinnipeetavate kaebustest. Vangla ei saa vabandada enda kohustuste täitmata jätmist väitega, et keeldu rikuvad kinnipeetavad. Vajadusel tuleb vanglal paigutada suitsetavad ja mittesuitsetavad kinnipeetavad eraldi kambritesse. Isiku hoidmine vastu tema tahtmist ruumis, kus suitsetatakse, on käsitatav tervise õigusvastase kahjustamisena ja see toob kaasa õiguse nõuda kahju hüvitamist. EIK on pidanud võimalikuks lugeda EIÕK art 3 rikkumiseks mittesuitsetava kinnipeetava paigutamine ühte kambrisse suitsetava kinnipeetavaga (vt EIK 30.07.2013 otsus asjas nr 19730/10: Toma Barbu vs. Rumeenia, p 61). (RKHK otsus asjas nr 3-3-1-6-14, p 13) (p 10)
Kaebajale ei saa ette heita, et ta ei teatanud vanglale korra rikkumisest. Kaebaja on õigesti välja toonud, et vanglale kambrikaaslaste peale kaebamine võinuks kaasa tuua olulise julgeolekuohu. Nii vangla sisekorraeeskirjade täitmise kui ka julgeoleku tagamine vanglas on vanglateenistuse ametnike ülesanne (VangS § 66 lg 2). Eeltoodud põhjustel ei mõjuta kahjunõude eduväljavaateid küsimus, kas kaebaja pöördus kambris suitsetamise tõttu vangla poole. (p 11)
Üldteada on asjaolu, et passiivne suitsetamine kahjustab tervist. Kuna selle mõju on kumulatiivne ega pruugi igaühel avalduda, on üldjuhul keerukas või isegi võimatu tõendada sellest tekkinud tervisekahju. Sellises olukorras tuleb tervisekahju eeldada. Sõltumata eeltoodust alandab ka väärikust isiku asetamine olukorda, kus ta on sunnitud suitsu sisse hingama. Kui RVastS § 9 lg-s 1 sätestatud õiguste rikkumine on piisavalt intensiivne, ei pea mittevaralise kahju hüvitamist nõudev isik täiendavalt tõendama valu ja kannatusi, vaid hüvitiseks tuleb kohtu kaalutlusõiguse alusel maksta mõistlik rahasumma. VSKE § 82 lg 1 järgi soodustatakse vanglas suitsetamisest loobumist. Selle eesmärgiga on vastuolus suitsetamisest loobunud kinnipeetava hoidmine samas jalutusboksis suitsetajatega. Õiguspärane ei ole sundida kinnipeetavat valima, kas jätta kasutamata oma õigus viibida värskes õhus või taluda jalutusboksis suitsetamist. Sellised kannatused ei ole otseselt vajalikud kinnipidamise režiimi järgimiseks, mistõttu võib tegemist olla inimväärikuse alandamisega (vt ka EIK otsus Toma Barbu vs. Rumeenia, p-d 56 ja 61). (p 16)
On tõsi, et ükski õigusakt ei keela otsesõnu suitsetavate ja mittesuitsetavate kinnipeetavate hoidmist ühes jalutusboksis. VangS § 4^1 lg 1 sätestab aga, et kinnipeetavat koheldakse viisil, mis austab tema inimväärikust ning kindlustab, et karistuse kandmine või vahi all viibimine ei põhjusta talle rohkem kannatusi või ebameeldivusi kui need, mis paratamatult kaasnevad vanglas kinnipidamisega. VangS § 55 lg 2 alusel tuleb kinnipeetavale võimaldada jalutuskäik värskes õhus vähemalt üks tund päevas. PS § 28 lg 1 sätestab igaühe õiguse tervise kaitsele. (p 14) Üldteada on asjaolu, et passiivne suitsetamine kahjustab tervist. Väärikust alandab isiku asetamine olukorda, kus ta on sunnitud suitsu sisse hingama. Kui RVastS § 9 lg-s 1 sätestatud õiguste rikkumine (väärikuse alandamine ja tervise kahjustamine) on piisavalt intensiivne, ei pea mittevaralise kahju hüvitamist nõudev isik täiendavalt tõendama valu ja kannatusi, vaid hüvitiseks tuleb kohtu kaalutlusõiguse alusel maksta mõistlik rahasumma. Õiguspärane ei ole sundida kinnipeetavat valima, kas jätta kasutamata oma õigus viibida värskes õhus või taluda jalutusboksis suitsetamist. Sellised kannatused ei ole otseselt vajalikud kinnipidamise režiimi järgimiseks, mistõttu võib tegemist olla inimväärikuse alandamisega (vt ka EIK otsus Toma Barbu vs. Rumeenia, p-d 56 ja 61). (p 16)
Kahju hüvitamise kaebuse esitamisel tasumisele kuuluv riigilõiv arvutatakse nõudest tervikuna, mitte selle osadest lähtudes. Seetõttu tuleb kohtul isikule menetlusabi andmisel võtta aluseks kogu nõudelt arvutatav riigilõivu summa. Kohus peab otsustama isiku vabastamise riigilõivu tasumisest proportsionaalselt nõude perspektiivika osaga, kuna see aitab kaasa sellele, et isikud esitaksid kahju hüvitamise nõudeid mõistlikus suuruses. Mida suurem on perspektiivikas osa kogu kahju hüvitamise nõudest, seda väiksema riigilõivu peaks isik osalise menetlusabi andmise korral tasuma.
Kohus ei ole menetlusabi korras isikut riigilõivu tasumisest osaliselt vabastades seotud RLS § 571 lg-s 2 toodud riigilõivu alammääraga ja võib määrata isikule tasumiseks riigilõivu ka summas, mis jääb alla nimetatud sätetes toodud alammäära. Alammäär kehtib kogu nõudelt tasumisele kuuluva riigilõivu suhtes, mitte selle summa suhtes, mille kohus menetlusabi korras isikule riigilõivuna tasumiseks määrab.
3-3-1-95-10 Riigikohus 16.05.2011
Mittevaralise kahju hüvitamise kaebuse esitamisel sõltub riigilõivu tasumisest vabastamine sellest, kui intensiivselt on sekkutud õigusesse, mille rikkumise eest nõutakse mittevaralist kahju. Distsiplinaarkaristusena kartserisse paigutamine on rangeim mõjutusvahend, mis riivab oluliselt kinnipeetava vabadusõigust ning toob kaasa muude õiguste ja vabaduste täiendava kitsendamise. Seetõttu ei saa kaebuses väidetavat ebaõiget kartserikaristuse määramist käsitada väheintensiivse riivena.
3-3-1-75-10 Riigikohus 20.12.2010
Riigilõivust vabastamise küsimuses ei kehti jätkuvuse põhimõte. HKMS § 91 lg 1 kolmanda lause kohaselt ei too riigilõivu tasumisest vabastamine halduskohtus automaatselt kaasa riigilõivu tasumisest vabastamist apellatsioonkaebuse esitamisel. Ringkonnakohus võib, tuginedes esitatud apellatsioonkaebusele, võtta riigilõivuvabastuse küsimuses teise seisukoha. Küll peab ringkonnakohus põhjendama, miks ei ole esitatud kaebus käsitatav riigilõivuvaba kaebusena. Jätkuvuse põhimõte puudub ka juhtumil, mil vaidluse all on küsimus, kas kaebajal on kaebuses toodud faktilistest asjaoludest lähtuvalt üldse riigilõivu tasumise kohustust või mitte.
3-3-1-79-10 Riigikohus 11.11.2010
Riigilõivust vabastamise taotluse rahuldamata jätmisel tuleb jätta kaebus käiguta ja anda kaebajale uus tähtaeg riigilõivu tasumiseks (vt Riigikohtu 22.09.2010 määruse haldusasjas 3-3-1-40-10 p-i 14). Üksnes määratud tähtpäevaks riigilõivu tasumata jätmise korral tekib kohtul õigus kaebus läbi vaatamata jätta ning see kaebuse esitajale tagastada.
Üldjuhul tuleb maksejõuetu isik riigilõivu tasumisest osaliselt või täielikult vabastada. Riigilõivust vabastamise taotluse võib jätta rahuldamata üksnes siis, kui õigust, mida kaebusega kaitsta soovitakse, ei saa pidada kaebaja jaoks oluliseks või kui kaebus on perspektiivitu (vt Riigikohtu 22.06.2010 määruse haldusasjas 3-3-1-20-10 p-i 15). Eelöeldust tulenevalt ei pea kohus riigilõivust vabastamise taotluse rahuldamata jätmiseks andma hinnangut nii kaitstava õiguse olulisusele kui ka kaebuse perspektiivikusele. Mõlemad alused eraldiseisvana on piisavaks põhjenduseks taotluse rahuldamata jätmisel.
3-3-1-67-10 Riigikohus 04.11.2010
Riigikohtu 15.02.2006.a määruses haldusasja nr 3-3-1-80-05 väljendatud seisukohta, et lahendi tegemisel tuleb arvestada, et isik ei saa olla maksejõuline ühes ja maksejõuetu teises samal ajal toimuvas kohtumenetluses. See seisukoht on kohaldatav juhul, kui teises kohtuasjas on tuvastatud taotleja maksejõuetus ja taotleja varaline seisund pole oluliselt muutunud. Ainuüksi asjaolust, et kaebaja on tasunud ühes kohtuasjas riigilõivu, ei saa järeldada maksejõulisust teises kohtuasjas. Vt ka kohtuasja nr 3-3-1-20-10 annotatsiooni.
3-3-1-64-10 Riigikohus 04.10.2010
HKMS § 91 lg 1 esimest lauset tuleb tõlgendada selliselt, et isiku maksevõime riigilõivu tasumisest vabastamise otsustamiseks tuvastatakse kaebuse või kui riigilõivu tasumisest vabastamise taotlus esitatakse pärast kaebuse esitamist, siis nimetatud taotluse esitamise seisuga. Nende sissetulekute arvestamine, mis laekusid alles pärast kaebuse esitamist, on ekslik (vt Riigikohtu 22.06. 2010 määruset asjas 3-3-1-20-10 ning 23.09.2010 määruse asjas 3-3-1-25-10).
3-3-1-40-10 Riigikohus 22.09.2010
Tulenevalt HKMS § 84 lg-st 2 peab ringkonnakohus pärast riigilõivust vabastamise taotluse rahuldamata jätmist apellatsioonkaebuse käiguta jätma ja andma kaebajale uue tähtaja riigilõivu tasumiseks. Üksnes määratud tähtpäevaks riigilõivu tasumata jätmisel saab ringkonnakohus jätta kaebuse läbi vaatamata ning selle HKMS § 33 lg 3 p 3 alusel tagastada.
Kohtupraktikas on põhjendatud huvina käsitatav ka preventiivne huvi, vältimaks haldusorgani jätkuvat või korduvat õigusvastast tegevust isiku suhtes (vt Riigikohtu otsuseid haldusasjades nr 3-3-1-24-10, 3-3-1-100-09 ning 3-3-1-88-08). Tuvastamiskaebuse esitamisel on preventiivne huvi piisavaks põhjendatud huviks, kui kaebuse rahuldamine võib soodustada kaebaja õiguste kaitset tulevikus. Preventiivset huvi ei saa aga pidada piisavaks, kui tuvastamiskaebuse rahuldamine ei saaks õigusliku olukorra või faktiliste asjaolude muutumisest tingituna üldse aidata kaasa kaebuse eesmärkide saavutamisele. Käesoleval juhul on tuvastatud faktiliste asjaolude muutumine, mistõttu vangla kirja ja toimingute õigusvastasuse tuvastamine ei saa aidata kaasa kaebaja eesmärgi saavutamisele ega vältida vangla jätkuvat või korduvat õigusvastast tegevust tema suhtes. Pelgalt hüpoteetiline võimalus sattuda uuesti osakonda, kus helistamist võidakse piirata, ei põhjenda piisavat preventiivset huvi tuvastamiskaebuse esitamiseks.
Riigikohtu halduskolleegiumi praktika kohaselt võib küll toimingu õigusvastasuse tuvastamine isiku jaoks olla iseendast moraalseks väärtuseks ning samaaegselt sisaldada märguannet haldusorganile tema tegevuse lubamatuse kohta, kuid eelnimetatu ei ole reeglina piisavaks põhjendatud huviks kohtusse pöördumiseks (vt Riigikohtu 19.04.2010 otsust asjas nr 3-3-1-4-10).

matches:
§ 29
§ 4
§ 55
§ 28
§ 82
§ 8
§ 30
§ 66
§ 82
§ 30
§ 9
§ 82
§ 30
§ 66
§ 9
§ 82
§ 4
§ 55
§ 28
§ 9
Kohus
Kohus
§ 571
kohus
Riigikohus
Riigikohus
§ 91
Riigikohus
kohus
Riigikohus
Riigikohus
§ 91
Riigikohus
§ 84
§ 33


Heiksi blogi: Prokurör Eve Soostar: "Hülgamine ei tekita loomale füüsilisi ega vaimseid kannatusi!"
Prokurör Eve Soostar: "Hülgamine ei tekita loomale füüsilisi ega vaimseid kannatusi!"
"Hülgamine ei tekita loomale füüsilisi ega vaimseid kannatusi!"
Prokurör Eve Soostari allkirja kandvast kriminaalmenetluse alustamata jätmise teatest saab nii välja lugeda küll. Jutt on hiljuti loomasõprade seas palju pahameelt tekitanud juhtumist, kui Keila elaniku Triin Viljuse tuttav koera Sinirebase tänaval asuvasse varjupaika pingi külge seotuna jättis ja seejärel lahkus.
Eestimaa Loomakaitse Liit tegi selle kohta mõistagi avalduse politseisse, sest Loomakaitseseaduse (LoKS) § 4 lg 1 kohaselt on looma suhtes lubamatu tegu looma hukkumist, vigastamist või talle valu ja välditavaid füüsilisi ja vaimseid kannatusi põhjustav tegu, nagu looma sundimine talle üle jõu käivatele pingutustele, loomavõitluse korraldamine, looma hülgamine või abitusse seisundisse jätmine, loomale kannatusi põhjustav aretustegevus ja muu sarnaste tagajärgedega tegu, mis ei ole tingitud looma ravimisest, muust veterinaarsest menetlusest ega hädaolukorrast.
Tõttöelda olen ma üsna sõnatu ja hämmingus, sest see on absoluutselt uus tase prokuratuuri poolt - kriminaalmenetlust ei alustata, sest hülgamine ei põhjusta looma hukkumist, vigastamist, valu või füüsilisi ja vaimseid kannatusi ......
Mnjah, see pole mingi raketiteadus ja kõik tundub seaduses selge olema! Aga ma lihtsalt ei saa enam aru, mis kuradi moodi on võimalik seadust väänata ja ikka selleks, et uurimisasutused saaksid menetlusest hoiduda, kirjutataksegi lõdva randmega kokku täiesti suvaline juriidiline pask! Kuul pähe õigusemõistjad ja seaduseväänajad!!!
Ka politsei saatis meid pikalt ja nende arust on samuti koera hülgamine täitsa okey tegevus:
Teatis kriminaalmenetluse alustamata jätmises nr 17231701xxx
29.09.2017 registreeriti politsei ühtses infosüsteemis juhtum 2317,17,000xxxx selle kohta, et Loomade Hoiupaiga territooriumile toodi koer, kes seoti pingi külge ja jäeti sinna maha.
Eestimaa Loomakaitse Liidu poolt saadetud avaldusest nähtub, et 21.09.2017 toodi Tallinnas Sinirebase 24 asuvasse Loomade Hoiupaiga territooriumile koer, kes jäeti pingi külge seotuna Loomade Hoiupaiga territooriumile ning isik, kes koera oli toonud, lahkus. Hoiupaiga töötaja poolt tehti kindlaks looma omanik, kes ei olnud huvitatud koera endale tagasi võtmisest.
"Seoses sellega, et koerale ei olnud tekitatud tervise kahjustusi, puudub alus kriminaalmenetluse alustamiseks KarS § 264 lg 3 alusel, sest julm kohtlemine karistusseadustiku mõistes tähendab põhimõttelist ja erilist hoolimatust looma tervise ja heaolu vastu.
Samuti puudub alus kriminaalmenetluse alustamiseks KarS § 264 lg 2 alusel, sest avalikus kohas asuvast hoiupaigast koerast möödujad ei saanud teada, et tegemist on hüljatud loomaga, mistõttu ei olnud võimalik, et nad oleks leidnud, et antud juhtumi puhul on tegemist looma suhtes lubamatu teo toimepanemisega. Samuti peab avalikus kohas toime pandud süüteo puhul olema riivatud inimeste õigustunne. Seoses sellega, et koer toodi Loomade Hoiupaiga juurde, kus on eeldatav loomade viibimine, siis polnud mööduvatel inimestel alust arvata, et tegemist on looma hülgamisega.
Riiklikku ja haldusjärelevalvet loomakaitseseaduse ja selle alusel kehtestatud õigusaktide nõuete täitmise üle teostavad Veterinaar- ja Toiduamet ning Keskkonnainspektsioon.
Kuriteoteate läbivaataja kohuseks on kontrollida esitatud materjalide pinnalt, kas kriminaalmenetluse ajendil on võimalik sedastada kriminaalmenetluse alus ehk kuriteo tunnused, st avalduses toodud sündmuse kirjeldus peab vastama karistusseadustiku (KarS) eriosa süüteokoosseisule. Kriminaalmenetlus kui karistusõiguslik reageering on olemuslikult kõige tõsisem sekkumine isikuvabadustesse ja selle alustamine peab olema äärmiselt põhjendatud.
Antud materjalide põhjal ei ole alust kriminaalmenetluse alustamiseks KarS § 264 lg 1 p 2, 3 alusel, sest ei ole tuvastatav, et looma suhtes pandi toime lubamatu tegu julmal viisil ja avalikus kohas. Samuti ei ole võimalik koguda täiendavaid tõendeid. Vastavalt Kriminaalmenetluse seadustiku §199 lg 1 p 1 sätetele ei alustata kriminaalmenetlust, kui puudub kriminaalmenetluse alus.
Lähtuvalt eeltoodust ja tuginedes olemasolevatele materjalidele on 29.09.2017 Politsei- ja Piirivalveameti Põhja prefektuuri Lääne-Harju politseijaoskonna ennetus- ja menetlustalituse menetlusteenistuse koostatud kriminaalmenetluse alustamata jätmise materjal nr 17231701952.
Vastavalt KrMS §207 lg.1 ja lg.3 sätetele võib kannatanu esitada kaebuse kriminaalmenetluse alustamata jätmise peale Põhja Ringkonnaprokuratuurile (aadress: Tatari 39, Tallinn 10134) käesoleva teate saamisest alates kümne päeva jooksul."
Pahameelt avaldas telefonis minu blogiloo peale ka Triin Viljus isiklikult. Jutt ei olnud sõna-sõnalt selline ja teen lihtsalt lühikokkuvõtte:
"Ma salvestan selle kõne, et seda kohtus teie vastu kasutada. Loomade Hoiupaik salvestas samuti kõne, aga mulle sellest teada ei antud ning seetõttu nad seda kohtus ega mujalgi kasutada ei saa ega tohigi!"
"Tehke, mis tahate ja salvestage terviseks! Mind juriidilised nüansid ei huvita."
"Miks te sellist jama kirjutasite?"
"Ma ei kirjutanud jama vaid hoiupaik just nii väitis. Ma lähtusin politseile esitatud avaldusest ja me ei tee uisapäisa politseile tööd juurde vaid iga avaldus on läbi kaalutud."
"Te ju nägite videost, et mina ei sidunud koera pingi külge vaid seda tegi meesterahvas!"
"Ja siis? Koer oli ju teie ja eelnevalt just teie vestlesite varjupaigaga selle koera teemal."
"Ma ei nõudnud koera tapmist vaid lihtsalt küsisin neilt kas ma peaksin koera magama panema, kui nad teda vastu ei võta?"
"Varjupaiga inimesed väitsid muud, aga see polegi oluline - teie koer hüljati teie teadmisel ja see on fakt!"
"Aga teie ei tohi sellest kirjutada!"
"Vaadake, ma olen nagu tšuktši, kes laulab sellest, mida näeb. Ja nüüd ma kribasingi koera hülgamisest, sest see ju tegelikult toimus!"
"Aga võtke loost välja minule kuuluva auto number! See käib tundlike isikuandmete alla!"
"Ahaaa, see oli veel ka teie auto? Seda ma ei teadnud, aga fakt on see, et just sellest autost koer välja tiriti ja hiljem pingi külge seoti! Lisaks ei liigitu mingi massina nummer kuidagi delikaatsete isikuandmete alla ja seega ma ei muuda midagi!"
"Pärast teie lugu olen ma saanud isegi tapmisähvardusi!"
"Mina pole kedagi vägivallale õhutanud vaid rääkisin lihtsalt ühe koera hülgamisest!"
"Hästi, minu jurist võtab teiega ühendust!"
"Ärgu mind vaevaku ja võtku ühendust hoopis liidu juristidega. Kohtumiseni kohtus!"
Loomulikult tegi loomakaitse liit uue avalduse Riigiprokuratuurile, aga tõenäoliselt saadetakse meid ka sealt pikalt, sest meil pole KAEBEÕIGUST! Seejärel pöördume kohtu poole, aga küllap sealgi kordub sama stsenaarium, sest kehtiva korra kohaselt saab edasi kaevata vaid "ASJA OMANIK" ehk loomapiinaja! Vat see on ka tase kuubis Eesti õigusruumis!!!
Asi läheb karmiks ja nüüd on viimane aeg oma nahka päästma hakata. Sestap kallid loomahülgajad ja -piinajad võtke vastu mu siiramaid vabandused, et teie igati õigustatud ja inimlikest tegevustest valesti aru sain. Ma lihtsalt oma lollusest arvasin, et kehtivad seadused on ülimuslikud ja neid tuleb täita. Tõenäoliselt, loll nagu ma olen, sain neist ka ise valesti aru - süüdi-süüdi-süüdi ja enda õigustuseks pole mul enam midagi öelda.
Ma tänan eraldi prokurör Eve Soostarit ja politseimajor Jaanika Sood oma silmade avamise eest ja nõustun, et taasiseseisvunud Eesti Vabariigi Riigikogu poolt esimesena kehtestatud Loomakaitseseadus oli valminud kiirustades ja koostatud lausidiootide poolt. Ma tänan ja vabandan südamest.
Lisaks teen praegusele Riigikogule ja Maaeluministeeriumile ettepaneku Loomakaitseseadus kehtetuks kuulutada, sest seda ei täideta nagunii ja iga tädike-onuke võib seda tõlgendada nagu parasjagu heaks arvab. Kui te päris kehtetuks kuulutada ei taha, siis võtke vähemalt see neetud hülgamist puudutav punkt sealt välja - see tekitab tavainimestes lihtsalt segadust!
Ja kordame nüüd veel kord üheskoos kõik üle, et tulevikus tublide inimeste solvamist vältida:
"Loomahülgaja on tubli ühiskonna liige ja loomade hülgamine ei tekita elukatele mitte vähimalgi määral vaimseid ega füüsilisi kannatusi! Kõik hüljatud loomad on surnud tegelikult õnnest!"
Ja veel üks kord:
Tublid! Istuge 5+! Mina tänan!