text:
1) põllumajandusliku majandustegevusega tegelev ettevõtja äriseadustiku tähenduses, kes on põllumajandusliku majandustegevusega tegelenud vähemalt kaks taotluse esitamise aastale vahetult eelnenud majandusaastat ning kelle omatoodetud põllumajandustoodete või nende töötlemisel saadud toodete müügitulu kas koos või eraldi ületas mõlemal majandusaastal 4000 eurot ning moodustas mõlemal majandusaastal üle 50 protsendi kogu müügitulust;
(9) Toetust taotleva ettevõtja, lõikes 2 nimetatud lepinguga projekti kaasatud ettevõtja ning lõike 1 punktis 2 nimetatud mittetulundusühingu või tulundusühistu liikme taotluse esitamise aastale vahetult eelnenud kahe majandusaasta aruanded peavad taotluse esitamise hetkeks olema äriregistrist kättesaadavad.
(1) Toetust võib taotleda kuni viie aasta pikkuse projekti elluviimiseks, mille eesmärk on lühikeste tarneahelate või kohalike turgude kaudu Euroopa Liidu toimimise lepingu I lisaga hõlmatud põllumajandustoodetest I lisaga hõlmatud või I lisaga hõlmamata toodete turustamisvõimaluste arendamine.
1) toodete turustamiseks vajaliku seadme ostmine ja paigaldamine;
6) toodete turustamiseks vajaliku tarkvaralahenduse ostmine;
7) toetatavate tegevuste elluviimisega seotud isikliku sõiduauto kasutamise kulud, kui selle üle peetakse arvestust Vabariigi Valitsuse 14. juuli 2006. a määruse nr 164 „Teenistus-, töö- või ametiülesannete täitmisel isikliku sõiduauto kasutamise kohta arvestuse pidamise ja hüvitise maksmise kord” § 4 kohaselt;
(4) Projekti tutvustavate müügiedendustegevuste puhul on toetatavad järgmised tegevused:
1) toidumesside, -festivalide või -laatade korraldamine ja nendel osalemine;
2) teabe levitamine, mille eesmärk on suurendada üldsuse teadlikkust lühikeste tarneahelate ja kohalike turgude kaudu turustatavatest toodetest.
(2) Käibemaks on abikõlblik üksnes Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1303/2013, millega kehtestatakse ühissätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi, Euroopa Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondi ning Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta, nähakse ette üldsätted Euroopa Regionaalarengu Fondi, Euroopa Sotsiaalfondi, Ühtekuuluvusfondi ja Euroopa Merendus- ja Kalandusfondi kohta ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EÜ) nr 1083/2006 (ELT L 347, 20.12.2013, lk 320–469), artikli 69 lõike 3 punkti c kohaselt.
(5) Müügiedendustegevuste abikõlblikud kulud on:
1) riigisisesel toidumessil, -festivalil või -laadal osalemise korral osalemistasu, stendi pinna üür või rent, stendi kujunduse kulud, stendi sisustuse üür või rent, stendil kasutatava teenuse kulud, sealhulgas elektri-, vee- ja internetikulud, üritusel osaleva ühe eksponendi ja taotleja ühe esindaja sõidu- ja majutuskulud;
2) riigisisese toidumessi, -festivali või -laada korraldamisel toimumiskoha, ruumi, sisustuse ja tehnika üür ning tehnika ja sisustuse veokulud, seda teenindava personali kulud ning seda tutvustava teabematerjali koostamise ja trükkimise kulud;
3) projekti teavituskampaania väljatöötamisel reklaamikulud, sealhulgas reklaami kujundamise, tootmise ja trükkimise kulud;
4) projekti tutvustava teabematerjali koostamise, trükkimise ja levitamise kulud;
5) projekti tutvustamiseks vajaliku teabe avaldamise kulud televisioonis, raadios, trükimeedias ja veebikeskkonnas;
6) projekti tutvustamiseks korraldatava ürituse puhul ruumide, sisustuse ja tehnika üür või rent ning seda teenindava personali kulud.
7) muud kulud, mis ei ole projekti elluviimisega otseselt seotud.
4) haagise ostmise abikõlbliku kulu maksumusest ja üüri või rendi abikõlblikust suurusest.
(2) Isikliku sõiduauto kasutamisel antakse toetatavate tegevuste elluviimiseks toetust kuni 0,3 eurot ühe sõidetud kilomeetri kohta.
(4) Toetust antakse kuni 90 protsenti projekti haldamisega seotud abikõlblike kulude maksumusest, kuid mitte rohkem kui viis protsenti projekti elluviimiseks taotletava toetuse summast.
4) omatoodetud põllumajandustoodete või nende töötlemisel saadud toodete müügitulu suurus taotluse esitamise aastale eelnenud kahel majandusaastal;
(5) Taotleja, § 3 lõikes 2 nimetatud lepinguga projekti kaasatud ettevõtja ning § 3 lõike 1 punktis 2 nimetatud mittetulundusühingu või tulundusühistu liige esitab taotluse esitamise aastale vahetult eelnenud kahe majandusaasta bilansi ja kasumiaruande ärakirja, kui tegemist on raamatupidamise seaduse kohaselt tekkepõhist raamatupidamise arvestust pidava füüsilisest isikust ettevõtjaga.
2) paragrahvi 6 lõigetes 1 ja 5 nimetatud juhul vähemalt kolme hinnapakkuja hinnapakkumuse ärakiri ning § 6 lõigetes 2 ja 4 nimetatud juhul vähemalt ühe hinnapakkuja hinnapakkumuse ärakiri;
3) ärakiri dokumendist, mis tõendab, et parendatav lao- või müügipind kuulub taotleja omandisse või taotleja kasuks on seatud kasutusvaldus või on antud taotlejale kirjaliku lepingu alusel kasutamiseks vähemalt viieks aastaks arvates PRIA poolt viimase toetusosa väljamaksmisest.
(7) Kui toetust taotleb mittetulundusühing või tulundusühistu, esitab taotleja koos taotlusega projektis osalevate liikmete nimekirja.
(2) PRIA esitab Maksu- ja Tolliametile (edaspidi MTA) pärast taotluse esitamise tähtaja viimast päeva nimekirja taotlejatest, § 3 lõikes 2 nimetatud lepinguga projekti kaasatud ettevõtjatest ning § 3 lõike 1 punktis 2 nimetatud mittetulundusühingu või tulundusühistu liikmetest, kes tegutsevad füüsilisest isikust ettevõtjatena, nende tuludeklaratsiooni vormi E andmete saamiseks. MTA edastab PRIA-le nimetatud füüsilisest isikust ettevõtjate taotluse esitamise aastale vahetult eelnenud aasta ja vahetult eelnenud teise aasta tuludeklaratsioonide vormi E andmed.
(1) Toetuse saaja viib projektis kavandatud tegevused ellu ja esitab tegevuste elluviimist tõendavad dokumendid olenevalt projekti pikkusest kuni viie aasta jooksul arvates PRIA poolt taotluse rahuldamise otsuse tegemisest, kuid mitte hiljem kui 2023. aasta 31. detsembril.
(2) Projektis kavandatud tegevuste elluviimist tõendavaid dokumente võib toetuse saaja PRIA-le esitada kuni neljas osas ühel kalendriaastal.
1) tagama tegevuse kestuse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1303/2013 artiklis 71 sätestatud tingimustel, sealhulgas toetuse eest ostetud vara, nii asju kui ka õiguseid, säilitama ja kasutama sihtotstarbeliselt vähemalt viis aastat arvates PRIA poolt viimase toetusosa väljamaksmisest;
6) säilitama toetusega seotud dokumente vähemalt viis aastat arvates PRIA poolt viimase toetusosa väljamaksmisest.
(4) Toetuse saajal ei ole olla riikliku maksu võlga või riikliku maksu võla tasumine on ajatatud. Maksuvõla tasumise ajatamise korral on maksud, mille tasumise tähtaeg on möödunud, tasutud ettenähtud summas.
(5) Toetuse saaja suhtes ei tohi olla algatatud likvideerimismenetlust ega nimetatud pankrotiseaduse kohaselt ajutist pankrotihaldurit või välja kuulutatud pankrotti.
8) isikliku sõiduauto kasutamise korral sõidukulude tõendamiseks ärakiri sõidupäevikust, mis sisaldab sõidukit kasutava isiku ees- ja perekonnanime, sõiduauto riikliku registreerimismärgi andmeid, sõiduauto spidomeetri kaugusmõõdiku alg- ja lõppnäitu ning iga toetatava tegevuse elluviimiseks tehtud sõidu kuupäeva.

matches:
§ 4
§ 3
§ 3
§ 6
§ 3
§ 3


text:
Ülle Madise: ametnik peab inimese mure lahendama, mitte seda uksest välja menetlema | Õiguskantsler /g,""),i=t[r]||t._default;e=i[1]+e+i[2],n.innerHTML=e;for(var a=i[0]+1;a--;)n=n.lastChild}else n.innerHTML=e,n=n.lastChild;return n};!function(){function e(){if(!o.isReady){try{document.documentElement.doScroll("left")}catch(t){return void setTimeout(e,1)}o.ready()}}var t,n,o=function(e,t){},r=(window.jQuery,window.$,!1),i=[];o.fn={ready:function(e){return o.bindReady(),o.isReady?e.call(document,o):i&&i.push(e),this}},o.isReady=!1,o.ready=function(){if(!o.isReady){if(!document.body)return setTimeout(o.ready,13);if(o.isReady=!0,i){for(var e,t=0;e=i[t++];)e.call(document,o);i=null}o.fn.triggerHandler&&o(document).triggerHandler("ready")}},o.bindReady=function(){if(!r){if(r=!0,"complete"===document.readyState)return o.ready();if(document.addEventListener)document.addEventListener("DOMContentLoaded",n,!1),window.addEventListener("load",o.ready,!1);else if(document.attachEvent){document.attachEvent("onreadystatechange",n),window.attachEvent("onload",o.ready);var t=!1;try{t=null==window.frameElement}catch(i){}document.documentElement.doScroll&&t&&e()}}},t=o(document),document.addEventListener?n=function(){document.removeEventListener("DOMContentLoaded",n,!1),o.ready()}:document.attachEvent&&(n=function(){"complete"===document.readyState&&(document.detachEvent("onreadystatechange",n),o.ready())}),window.jQuery=window.$=o}();var n=function(){var e=document.getElementById("block-delta-blocks-logo"),t=highContrast.logoPath;if(document.querySelectorAll&&"undefined"!=typeof t&&null!==e){var n=e.querySelectorAll("img");"undefined"==typeof n[0].logoPathOriginal&&(n[0].logoPathOriginal=n[0].src),n[0].src=t}},o=function(){var e=document.getElementById("block-delta-blocks-logo"),t=highContrast.logoPath;if(document.querySelectorAll&&"undefined"!=typeof t&&null!==e){var n=e.querySelectorAll("img");"undefined"!=typeof n[0].logoPathOriginal&&(n[0].src=n[0].logoPathOriginal)}},r=function(){var o=highContrast.cssFilePath;if("undefined"!=typeof o){var r=document.getElementById("high-contrast-css");null===r&&(r=t('')),e.parentNode.insertBefore(r,e.nextSibling)}n(),Cookies.set("highContrastActivated","true","/")},i=function(){var e=document.getElementById("high-contrast-css");null!==e&&e.parentNode.removeChild(e),o(),Cookies.set("highContrastActivated","false","/")},a=function(){var e=Cookies.get("highContrastActivated");return"undefined"==typeof e?!1:"false"===e?!1:!0},d=function(){a()?(i(),Cookies.set("highContrastActivated","false","/")):(r(),Cookies.set("highContrastActivated","true","/"))},c=function(){var e=highContrast.link;e=t(e),e.onclick=function(){return d(),this.blur(),!1},document.getElementById("skip-link").appendChild(e)};drupalHighContrast.enableStyles=r,drupalHighContrast.disableStyles=i,drupalHighContrast.toggleHighContrast=d,a()&&r(),$.fn.ready(function(){a()&&n(),c()})}();
Postimees, 10. juuli 2019
Õiguskantsler Ülle Madise sõnul näitab ühe pere aastaid lahenduseta olnud reostunud kaevuvee juhtum, et mõni ametnik eelistab inimese mure lahendamise asemel seda menetleda. Sellist käitumist ei saa vabandada hirmuga, et kui riik ühe inimese mure ära lahendab, hakkavad teised äkki sama tahtma.
Milles see asja kese helendava kaevuvee juhtumi puhul on? Meil on siis liiga palju riiki ikkagi, kui kaks asutust ei saa selgeks teha, kes peaks inimese mure lahendama?
Seda on raske öelda, millal ametnike tahe ja julgus otsustada ära kadus. Ei taha ka üldistada, sest ametnikke on erinevaid.
Meie ametkonna praktikas on väga häid juhtumeid, kus näiteks üksi elava pensionäri vigane aadress on märgitud registris õigeks, ametnik on selle nimel bürokraatiatõkkeid ületades pingutanud ja pensionär on toetuse kätte saanud, või puudega lapse mure leidlikult kõrvaldatud. Aga kahjuks on ka teisi juhtumeid − nii ka selle helendava kaevuvee juhtumi puhul −, kus ametnikud ei sea sihiks mitte inimese muret lahendada, vaid oma uksest välja menetleda. Ajada segast juttu, et see pole meie pädevuses, see pole nonde pädevuses. See pole üldse inimese asi, millise asutuse pädevuses mis on. Õiguskantslerit ongi selleks vaja, et seda meelde tuletada.
Selle juhtumi asjaolude väljaselgitamine ja olukorra lahendamine on nii keskkonnaameti kui ka keskkonnainspektsiooni ning tõenäoliselt ka omavalitsuse pädevuses. Kõigil on oma töö ja oma osa ja see pole mingi vabandus, et meie ei saa üksi kõike ära teha. Riigis ei saa tihtipeale üks asutus kõiki asju ära lahendada. Küll aga saab võtta vastutava rolli, et mitte jätta enne järele, kui asi on lahendatud.
Tõstsite küsimuse, kuhu ametnike julgus on kadunud. Aga nad peavad ju täitma seadust, mis julgust seal saab olla? Nad ei tohi üle astuda, loomingulised lahendused ei ole seaduste raamides ju kuigi sallitud.
Vastupidi. Põhiseadus näeb ette, et inimese mure tuleb mistahes seaduslikul viisil ära lahendada võimalikult kiiresti ja sisuliselt. Kaevujuhtumis − seadused on olemas ja piisavad selleks, et selgeks saada, kust reostus tuleb, reostajad korrale kutsuda ja vajaduse korral kaev korda teha. Olen kuulnud väidet, justkui ei tohiks Kassinurme talu muret seadusekohaselt lahendada, sest siis tahtvat teised ka maksumaksja kulul uut kaevu. Kui riik ei suuda põhjavee reostamist takistada, tulebki põhjendatud juhtudel ka teisi aidata, loomulikult. Kui keegi oma kaevuvee teadlikult rikub, ehitab septikuid jm rajatisi, mis ei vasta nõuetele, on seegi võimalik kindlaks teha ja sel juhul on inimene ise süüdi ja talle ei hüvitata midagi. Sarnast juttu oleme kuulnud mujalgi.
Kui mõni Abhaasia eestlane saab kodakondsuse...
Täpselt nii. Seadust tuleb täita näoga inimese poole. Kui kellelgi teisel on samuti õigus hüvele, siis neil kõigil on õigus saada seaduses ette nähtud hüved kätte. Kui on neid, kes pahatahtlikult oma kaevu mürgitavad või esitavad võltsdokumente, siis peab riigil olema ka võimekus teha asjad selgeks ja öelda „ei“. See ei ole õigustus, et äkki teised hakkavad ka tahtma.
Ühelt poolt justkui pole mõnel ametnikul julgust, nagu ütlesite, teiselt poolt on ka poliitikuid, kes ütlevad, et ametnikud juhivadki riiki, ei lase poliitikutel teha häid asju. On meil ametnike riik?
Ametnikud on inimesed. Olen selles sfääris töötanud 22 aastat ja minu kogemus on, et enamik inimesi tahab teha oma tööd hästi ja pälvida heakskiitu. Aga silma hakkavad loomulikult need, kes oma rolli Eesti rahva teenimisel rikuvad.
Olen näinud mitut tüüpi rikkumisi. Esimene tüüp on ametnik, kes jätab oma töö tegemata, kuna ta osutub pugejaks: kiidab poliitiku soovil takka põhiseaduse vastastele või Eestile kahjulikele otsustele. Tegelikult on ametniku ülesanne öelda ka oma ministrile, et see või see plaan on põhiseadusega vastuolus, aga ministri poliitilisi eesmärke saaks saavutada näiteks nii. Ametnik ei tohi olla poliitik, ta peab toetama legaalsetel valimistel mandaadi saanud poliitikute suundi, aitama leida realiseeritavad lahendused.
On ametnikke, kes kasutavad oma positsiooni isikliku agenda ajamiseks. Realiseerida oma maailmavaadet, öelda, et üks või teine asi on põhiseaduse vastane, kuigi tegelikult ei ole. Või öelda, et mingit asja nii või naa lahendada ei saa, kuna siis tahavad teised ka. Seda oleme me ka näinud.
Siis on kolmas grupp ametnikke, kes väga tahaks tööd teha, aga kes on surutud kunagise tulemusjuhtimise rakendamise tõttu väga kitsastesse raamidesse. Ja on ära võetud julgus parimat tahtes eksida. Kui ta on tahtnud parimat, on püüdnud kasutada näiteks maksuseaduse vähekasutatud norme, et õigluse huvides teha otsuseid, ja kui see halduskohtus loetakse siiski õigusvastaseks, siis selle pärast pole vaja ametnikku karistada. Seda tuleb teha siis, kui ametnik jätab teadlikult oma ülesanded täitmata.
Meie praktika on see, et väga paljude ametnikega on võimalik mõistlikult asjad läbi arutada ja nad mõistavad, et tuleb lahendada, mitte menetleda.
Poliitikud valitakse nelja aasta tagant uuesti ja valimistel tuleb lubada uuendusi, ringitegemisi. Aga ametnikud justkui hoiavad mingit joont, mis on pikemalt kokku lepitud. See stabiilsus on ju ka väärtus.
Kui räägime Eesti positsioonist rahvusvahelisel areenil, siis oleks stabiilsuse hoidmine väga mõistlik. Ükskõik, kes on võimul ja kui teravad on huvirühmade vahelised vaidlused, siis mina ütleksin, et vaidleme kodus, aga väljapoole hoiame Eesti kuvandit, et tegu on ühe väikese, ausa, nutika, reeglitest kinni pidava riigiga, kes lihtsalt niisama ei hulla. Siin on stabiilsus kindlasti väga suur väärtus.
See puudutab ka riigikaitset. Kui räägime muutuse valmidusest riigis sees, siis kohati tahetakse muuta seda, mis töötab hästi. Sest seda on lihtne muuta. Aga neis asjus, mis inimestele päriselt korda lähevad, millest sõltub Eesti saatus, kiputakse alla andma. Nii et ma ootaks vähem ladva ilulõikust. Sinna on aastate jooksul läinud väga palju energiat ja kasu pole sellest midagi. Reforme on vaja tänapäeva töö ja sotsiaalsete tagatiste alal, ettevõtluse toetamisel. Kuulasin ühe majandusteadlase loengut, ta ütles, et parim on, kui meil on katsetamas palju vabu, riskialteid ettevõtjaid, see suurendab rahva heaolu. Oluline on, et inimene saaks end tööga ära elatada. Inimõiguste tunnetamisel on päris probleem ilmajäetus, kõige laiemas tähenduses.
Kas meie välispoliitiline stabiilsus on viimasel ajal kuidagi ohus? Euroopas on ju hulk riike, kellel on olemas kogemus paremkonservatiividega valitsuses. Nad peaks ju meid hästi mõistma, ega arvama, et midagi on drastiliselt muutunud.
Väga tahaks loota, et Eesti ei ole kahju saanud, aga olen alati soovitanud, et teiste vigadest tasub õppida ja neid enda huvides ära kasutada. Isegi siis, kui teised annavad vahel segaseid sõnumeid või seavad kahtluse alla rahvusvahelise õiguse püsimise ja sellest kinnipidamise vajaduse, ei ole meil kohustust minna sama teed. Aga ma pole välispoliitika ekspert ja loodan, et asjad on hästi. Paljud riigid, kes on kas suuremad või kelle geopoliitiline asend on parem, on tõepoolest kasutanud välispoliitikat sisepoliitiliste asjade ajamiseks, aga see ei tähenda, et Eesti saaks seda endale lubada.
Praeguseks on uuesti kordunud kohtunike peade veeremise tsitaat. Seda kontekstis, kus Riigikohus leidis, et välismaal kooselu sõlminud paaril on õigus sellele ka Eestis. On neid, kes leiavad, et kohus on asunud Riigikogu asemel seadusi tegema. Kohus ise on selle muidugi ümber lükanud.
Kohus ei saanudki teistsugust otsust teha. Et kooseluseadus on praak, see on ju teada. Ei olnud ühtegi põhjust eraldada sellest rakendusakte. Rõhuv enamus täiendustest, mida selle seaduse rakendamiseks vaja on, ei nõua parlamendi koosseisu enamust. Ühiskondlikku pinget polnud vaja poliittehnoloogilistel põhjustel üles jätta.
Aga et see seadus selline on, pole kohtu süü. Riigi Teatajas on kooseluseadus märgitud kehtivana ja täitmiseks kohustuslik kõikidele notaritele, ametnikele, kohtunikele. Seaduse lüngad tuleb täita põhiseaduse alusel. Eesti riigiõiguse teooria selle kohta, kuidas sisustada abielu, kooselu, perekonda, tugineb osaliselt inimõiguste kohtule, aga ka rahvusvahelistele uuringutele. Ühist majapidamist jagavate tugeva hingelise seosega inimeste õigused peavad olema kaitstud. Eesti on selle kohustuse võtnud ja see on ka põhiseaduse sisu. Nii et teistsugust otsust kohus langetada ei saanud. Küll aga jagan kriitikat kooseluseaduse vastuvõtmise protsessi pihta. Aga kui kohtuotsus ei meeldi, tuleb muuta seadust. Siin ei saa süüdistada kohtunikke, kes tegid oma tööd.
Ilmselt on hulk inimesi, kes siiski leiavad, et riigikogu teeb seadused ning siis vaieldakse mingi asi Riigikohtuni, kus kohus ütleb rahvaesindajate asemel, kuidas asjad peaksid olema.
Õnneks pole Eesti päris sellele teele liikunud. Kindlasti on neid lahendeid, mille üle tahaks samade argumentidega vaielda, aga õnneks on neid vähe. Niikaua kui ka kohtuotsused on erialaajakirjanduses juriidilisest küljest kritiseeritavad, niikaua kui Eestis on vaba ajakirjandus ja väljendusvabadus, ma ei kardaks, et kohus politiseerub. Meie süsteem on piisavalt avatud. Aga on muidugi riike, kus kohus on politiseeritud ja ma ei soovitaks seda Eestil eeskujuks võtta. Lõppastmes asjatundlik ja sõltumatu, autoriteetne kohus on kasulik meile kõikidele.
Loomulikult on igaühel õigus esitada oma argumente, miks ta leiab, et oleks tulnud teha teistsugune otsus. Küll aga ei tohiks rünnata kohut kui institutsiooni ega kohtunikke isiklikult. Kohtunikel on katseaeg, distsiplinaarvastutus, vajadusel ka kriminaalvastutus tahtlikult seadusevastase otsuse tegemise eest. Nad kontrollivad üksteist, neid kontrollib teatud ulatuses justiitsminister ja ka õiguskantsler.
Institutsioonide ründamine alatu poliitilise võitluse võttena on pika ajalooga. Esimest korda hakkasin seda tänu ühele Ameerika professorile märkama kahekümne aasta eest. Eestiski on see 15 aastat tuntud nähtus. Too professor rääkis õhinal sellest, kuidas üks alatu poliitilise võitluse võte on hakata ühiskonna institutsioone alusetult kritiseerima. Selleks et odavalt populaarsust ja tähelepanu saada, rünnatakse asjatult kohtuid, ajakirjandust, valimisi kui selliseid. Mõnel hinnangul aitab see oma valijale seletada, miks ei näita valimistulemus kogu rahva toetust, mida väideti endal olevat.
Siin pole muud retsepti, kui hoolitseda selle eest, et valimised, ajakirjandus ja kohtud oleksid väga professionaalsed ja sõltumatud ja niisugustena ka näiksid. Et inimesed, kes on seotud valimiste korraldamisega, ajakirjandusega, kohtutega, peaksid alati silmas hoida oma institutsiooni sisuliselt sõltumatu ja asjatundlikuna. Kui on vigu, tuleb neid tunnistada ja parandada.
Kes kaitseb kohtuid, kui neile öeldakse, et seal peaks pead veerema?
Kohtunikud ise, meie kõik, ka mina oma ametis. Mida selgemad, õiglasemad ja arusaadavamad on kohtulahendid, mida autoriteetsemad ja selgema jutuga on kohtunikud, seda vähem võimalust on neid rünnata.
Kui palju tajutakse, et kohtuotsust kritiseerides kritiseeritakse tihtilugu hoopis seadusi ja seadusandjat?
Paljud ei taju. Kohus ei loo Eestis seadust – on riike, kus kohtunikke valitakse, kus seadusi vähe ja pretsedentidega seadusi luuakse –, aga siin peab kohtunik rakendama seadust. Paljudes seadustes on siiski jäetud kaalutlemisruum. Vaidlus käib tihti selle üle, kas üks või teine vabaduse piirang on põhiseaduspärane. Kohtunik peab elu normiga kokku viima, see nõuab sügavaid teadmisi ja veenvat loogilist argumentatsiooni. See ongi kohtuniku kui inimese töö. Küllap on ka juhtumeid, kus kohtunik on seadust ebaõiglaselt rakendanud. Tavaliselt need vead parandatakse järgmises kohtuastmes. Kindlasti on olukordi, kus vaidlevad pooled on läinud kohtusse kindla veendumusega, et õigus on neil. Sellisel juhul ükskõik mis otsus kohtult seda veendumust ei murra.
Kas teie tajute, et Eestis on selles, kuidas seadused sünnivad, mingid pimedad nurgad? Et me ei tea, kust tulevad mingid mõtted, mingid alged seadusteks, vahel ka eelnõude toorikud Riigikogu liikmete või valitsuse liikmete lauale?
Lubamatu on just see osa, mis jääbki läbipaistmatuks. Ka meie näeme oma töös, et korraga ilmub eelnõu teisele lugemisele mingi väga põhimõtteliste muudatuste pakett. Selline, mis keerab asja täiesti pea peale, toob sisse täiesti uue teema, mida pole arutatud. Näiteks märkasime, et isikuandmete kaitse rakendusseadusesse taheti korraga panna vanglaametile õigus teha tohutult laia inimeste hulga andmebaas. Väga kuulus juhtum on helded taastuvenergiatasud, mis loovad ettevõtetele maksumaksja arvel pikaks ajaks õiguspärase ootuse. Kui hiljem hakatakse rida ajama, kust see kõik tuli, kehitatakse õlgu. Ainsad, kes saavad esitada küsimusi, kust need muudatused tulid ja mis on nende sisu, on Riigikogu liikmed ise. See peaks kajastuma ka eelnõu teise lugemise seletuskirjas, kes mingi muudatuse tõi.
Teine pime sektor on see, kust ministeeriumid tellivad mõne poliitilise seisukoha toetuseks pealtnäha sõltumatuid analüüse ja ekspertiise. See on väga huvitav teema. Kolmas on eelnõude väljast tellimine. Erasektorisse on mingitel põhjustel viidud päris suur summa Euroopa Liidu raha ja vastu saadud midagi, mida seesama poliitikakujundamise eest vastutav ametkond ei oska põhjendada ega seletada. Pahatihti kasutatakse välist ekspertiisi selleks, et peita tegelikke motiive, tegelikke huvirühmi.
Siingi on lahendus olemas: otsustamisprotsess peab olema avalikkusele teada ja võim jagatud paljude vahel, tugev kodanikuühiskond ja vaba ajakirjandus toovad pahelised teod välja.
Peaks meil olema mingid selged lobireeglid, et kõik teaksid avalikult, kes Riigikogus või valitsuses parasjagu kelle juures on käinud?
Enne peaks uurima teiste riikide kogemust. Just kogemust, mitte norme ja seadusi. Seadus ei asenda südametunnistust. Me võime seadusega tõmmata mingi piiri, millest üle ei tohi lobist või suhtekorraldaja astuda, aga sellest pole Eesti oludes suurt kasu. See on omamoodi võluv, et me oleme kuskil kõik koos – samas laulukooris, lapsed samas lasteaias, korterinaabrid või klassivennad. See on väikerahva võlu ja valu. Kui keegi tahab ministrile või olulisele ametnikule läheneda ja talle mõnd oma huvi peale suruda, siis see on igal juhul võimalik, on meil seadus või ei ole. Aga sel juhul peaks olema südametunnistus ja ametiau. Kuulata võibolla ära, aga öelda, et ma lähtun oma ülesannetest, otsin parimat erapooletut lahendust.
Kas vähemused vajavad praegu Eestis rohkem kaitset kui mõned aastad tagasi?
Teadlasena ei saa siin anda vastust ilma alusuuringuteta. Ühe asjaga on mindud võibolla liiale ja mitte ainult siin, kui vaadata, mida kirjutavad Der Spiegel, Economist, Frankfurter Allgemeine. Identiteedipoliitika ja pealesurutud ülemäärane poliitkorrektsus, need pididki välja kutsuma vastulöögi. Kui ülevalt alla inimestele kogu aeg dotseeritakse, kuidas on õige öelda, kuidas mõelda ja tunda, siis täiskasvanud inimesed hakkavad vastu. Veendumusi ei saa jõu või seadusega murda. Nendest saab heal juhul välja kasvada. Enda ja teiste ebatäiuslikkusega tuleb leppida, aga kunagi ei tohi loovutada headust ega ausust. Kui teised on sinust erinevad, kuuluvad mõnda vähemusse – Eestis on õnneks ka kõik poliitilised erakonnad vähemused, kellelgi pole absoluutset enamust –, siis sulle ei pruugi meeldida teistsugune maailmavaade, aga sa ei pea olema ebainimlik ja vastik selle maailmavaate kandja vastu. Miks peaks selle vastu võitlema, kui kellelgi teisel on natuke parem, ilma et minul on halvem? Ka liidrid peaksid vältima asjatut ässitamist. Asjatu ässitamine ja aus otsekohesus on kaks eri asja. Otsekohesus on kohane, aga asjatu ässitamine üldse mitte.
Mul on tekkinud arusaam, et meie valimistega on midagi valesti. Teie kantseleist on tulnud mõtteid, kuidas teha ringi valimisringkondi, veel tuleks muuta reklaamipiiranguid, siis ka keelatud annetuste piiranguid. Kas valimised on ajale jalgu jäänud?
Me jälgime hoolega valimisi, ausad valimised on erakordselt tähtsad. Meil on tulemas õige varsti põhjalik vastus elektroonilise hääletamise kohta. Ringkondadega on see probleem, et kuna palju inimesi on kolinud, Tallinn, Tartu ja nende ümbrus on kasvanud, on õiglane, et kandidaatide pingutus ja häältesaagi kaal oleks üle riigi võimalikult hästi võrreldav.
Sellest veel olulisem probleem on ikka ja jälle poliitika rahastamine. Üks murekoht on erakondade sidusorganisatsioonid, mille kaudu on võimalik rahastamispiiranguid rikkuda. Kui sul on MTÜ ja see teeb maailmavaatele või kandidaadile reklaami ning kasutab välisriikide raha, juriidiliste isikute raha, siis see on valemäng. See on lubamatu. Ma soovitaks eelistada lahendusi, mis väljendusvabadust ei piira. Igal MTÜ-l on õigus valimisolukorras oma seisukohti avaldada, aga järelevalvajatel peab olema ka õigus esitada küsimusi.
Teine probleem on see, et seaduse järgi on ka äriühingutel keelatud anda poliitikas osalejale tasuta või soodustusega pinda, ruume, reklaame. Kui ta seda teeb, tuleb vahe deklareerida annetusena. Kui mõni ärimees toetab üht või teist maailmavaadet ja pakub temale kuuluvatel reklaamipindadel reklaamivõimalust, peab seal olema hinnakiri. Ja see pole nii, et ta oma sõpradele annab tasuta.

matches: Riigikohus kohus Kohus Kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus


text:
esitatud 29. jaanuaril 2020(1)
Kohtuasi C‑762/18
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Rayonen sad Haskovo (Haskovo rajoonikohus, Bulgaaria))
Kohtuasi C‑37/19
(Eelotsusetaotlused – Sotsiaalpoliitika – Direktiiv 2003/88/EÜ – Artikkel 7 – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 31 – Töötajate ohutuse ja tervise kaitse – Töötaja, kes on õigusvastaselt töölt vabastatud ja kohtuotsusega tööle ennistatud – Ilma jätmine õigusest tasustatud põhipuhkusele, mida ei kasutatud töölepingu ülesütlemise ja tööle ennistamise vahelisel ajavahemikul – Kasutamata jäänud põhipuhkuse eest rahalise hüvitise saamise õiguse puudumine samal ajavahemikul, juhul kui töösuhe hiljem lõpetatakse)
1. Kas töötajal on õigus tasustatud põhipuhkusele ajavahemiku eest alates töölepingu ülesütlemisest kuni tööle ennistamiseni, kui on kindlaks tehtud, et töötaja tööleping öeldi õigusvastaselt üles? Sisuliselt käsitlevad need kaks eelotsusetaotlust sama küsimust ning puudutavad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/88/EÜ tööaja korralduse teatavate aspektide kohta artikli 7 tõlgendamist.(2)
2. Need taotlused esitati kahes eraldi kohtuvaidluses, millest esimese pooled on QH ja Varhoven kasatsionen sad na Republika Bulgaria (Bulgaaria kõrgeim kassatsioonikohus) (edaspidi „VKS“) ning teise kohtuasja pooled CV ja tema endine tööandja Iccrea Banca SpA Istituto Centrale del Credito Cooperativo (edaspidi „Iccrea Banca“). Isegi kui käesolevaid eelotsusetaotlusi ei ole menetluse kirjalikus ja suulises osas liidetud, on nende menetluste raames tõstatatud küsimused sarnased. Seega on otstarbekas kahes kohtuasjas teha üks ettepanek.
3. Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklis 31 „Head ja õiglased töötingimused“ on sätestatud:
2. Igal töötajal on õigus maksimaalse tööaja piirangule ning igapäevastele ja -nädalastele puhkeaegadele ja iga-aastasele tasulisele puhkusele.“
2. Direktiiv 2003/88
4. Direktiivi 2003/88 artikkel 7 „Põhipuhkus“ sätestab:
5. Tööseadustiku (Kodeks na truda) artikli 224 lõige 1 sätestab, et „[t]öölepingu lõppemisel on töötajal õigus nõuda kasutamata jäänud tasustatud põhipuhkuse hüvitamist rahas […], kui puhkuse nõue ei ole aegunud.“
6. Tööseadustiku artikli 354 lõikes 1 on sätestatud, et „töötamise aja hulka arvestatakse lisaks aeg, mille kestel ei olnud töösuhet […], kuna […] töötaja või teenistuja oli töötu töölepingu ülesütlemise tõttu, mis on pädevate asutuste poolt tühiseks tunnistatud, alates töölepingu ülesütlemisest kuni tööle ennistamiseni“.
7. 8. aprilli 2003. aasta seadusandliku dekreedi nr 66, millega rakendatakse direktiive 93/104/EÜ(3) ja 2000/34/EÜ(4) tööaja korralduse teatavate aspektide kohta (Decreto legislativo 8 aprile 2003, n. 66, Attuazione delle direttive 93/104/CE e 2000/34/CE concernenti taluni aspetti dell’organizzazione dell’orario di lavoro; GURI nr 87, 14.04.2003), artikli 10 kohaselt ei või tasustatud põhipuhkust asendada vastava hüvitisega kasutamata jäänud puhkuse eest, välja arvatud töösuhte lõpetamise korral.
8. 7. detsembri 2000. aasta riikliku hoiu- ja laenuühistute kollektiivlepingu (Contratto collettivo nazionale di lavoro (CCNL) per le Banche di Credito Cooperativo, Casse Rurali ed Artigiane), mis on ratione temporis kohaldatav, artiklis 52 on sätestatud, et „[õ]igusest puhkusele ei saa loobuda. […] Töösuhte lõppemise korral on töötajale, kellel on osaliselt või tervenisti kasutamata sama kalendriaasta põhipuhkus, mis on […] välja töötatud, ette nähtud kasutamata jäänud puhkusepäevade tasule vastav hüvitis. Töölt puudumise korral vähendatakse ette nähtud põhipuhkuse kestust nii mitme kaheteistkümnendiku võrra, kui mitu tervet kuud on töötaja töölt puudunud […]“.
9. Sama kollektiivlepingu artikli 53 kohaselt hüvitatakse kalendriaasta jooksul kasutamata jäänud puhkusepäevad ja/või „kaotatud riigipühade“ eest ette nähtud vabad päevad asjaomasel aastal saadud viimase töötasu põhjal.
A. Kohtuasi C‑762/18
10. QH töötas alates 1. septembrist 1985 muusikaõpetajana algkoolis. Koolidirektor otsustas 29. aprillil 2004 selle töösuhte lõpetada. QH esitas selle otsuse peale kaebuse Rayonen sad Plovdivile (Plovdivi rajoonikohus, Bulgaaria) ning töölepingu ülesütlemine tunnistati jõustunud otsusega tühiseks ja hageja ennistati tööle.
11. Koolidirektor lõpetas 13. novembri 2008. aasta otsusega QH teenistussuhte uuesti, kuid seda töölepingu ülesütlemist QH ei vaidlustanud.
12. QH esitas 1. juulil 2009 kooli vastu Rayonen sad Plovdivile (Plovdivi rajoonikohus) hagi, milles ta esitas nõude saada 7125 Bulgaaria leevi (ligikaudu 3641 eurot) suurust hüvitist 285 päeva pikkuse kasutamata tasustatud põhipuhkuse eest, nimelt 57 päeva eest igal aastal ajavahemikus 30. aprillist 2004 kuni 30. novembrini 2008. Lisaks nõudis ta 1100 leevi (ligikaudu 562 eurot) suurust hüvitist esimese summa hilinenud maksmise eest ajavahemikus 30. novembrist 2008 kuni 1. juulini 2009. Rayonen sad Plovdiv (Plovdivi rajoonikohus) jättis need nõuded 15. aprilli 2010. aasta otsusega rahuldamata.
13. QH esitas apellatsioonkaebuse Okrazhen sad Plovdivile (Plovdivi regionaalne kohus, Bulgaaria), kes kinnitas 10. veebruari 2011. aasta otsusega esimese astme kohtu otsust osas, milles sellega jäeti rahuldamata hageja nõuded, mis käsitlesid hüvitise maksmist. QH esitas Okrazhen sad Plovdivi (Plovdivi regionaalne kohus) otsuse peale VKSile kassatsioonkaebuse. VKS keeldus 25. oktoobri 2011. aasta määrusega andmast kassatsioonkaebusele menetlusluba.
14. Mis puudutab põhikohtuasja hageja tõstatatud materiaalõiguslikku küsimust, nimelt, kas töötajal, kellega sõlmitud töölepingu ülesütlemine on tühiseks tunnistatud, on õigus nõuda rahalist hüvitist kasutamata tasustatud põhipuhkuse eest vastavalt tööseadustiku artikli 224 lõikele 1 ajavahemiku eest alates töölepingu ülesütlemise kuupäevast kuni jõustunud kohtuotsuse alusel tööle ennistamise kuupäevani, leidis VKS, et Okruzhen Sad Plovdivi (Plovdivi regionaalne kohus) antud vastus on kooskõlas VKSi siduva kohtupraktikaga. Vastavalt sellele kohtupraktikale ei tööta töötaja tegelikult töösuhte lõpetamise ja jõustunud kohtuotsusega ülesütlemise tühisuse tuvastamise ning õigusvastaselt töölt vabastatud töötaja tööle ennistamise kuupäeva vahele jääval ajavahemikul. Järelikult ei ole asjaomasel töötajal selle ajavahemiku eest tööseadustiku artikli 224 lõike 1 alusel õigust tasustatud põhipuhkusele.
15. Seejärel esitas QH eelotsusetaotluse esitanud kohtule, Rayonen Sad Haskovole (Haskovo rajoonikohus, Bulgaaria) VKSi vastu hagi, mille esemeks oli hüvitis varalise kahju eest, mis tekkis hagejale seetõttu, et VKS pani oma 25. oktoobri 2011. aasta määrusega toime liidu õiguse rikkumise. QH leiab, et lisaks ELTL artikli 267 rikkumisele oleks VKS pidanud kohaldama direktiivi 2003/88 artikli 7 sätteid ja andma talle õiguse saada tasustatud põhipuhkust selle ajavahemiku eest, mil ta ei saanud põhipuhkust kasutada töölepingu õigusvastase ülesütlemise tõttu.
16. Neil asjaoludel, kaheldes, kas VKSi kohtupraktika on kooskõlas direktiivi 2003/88 artikli 7 sätetega, peatas Rayonen Sad Haskovo (Haskovo rajoonikohus) 26. novembri 2018. aasta otsusega, mis saabus Euroopa Kohtusse 4. detsembril 2018, menetluse, ja esitas Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas [direktiivi 2003/88] artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid ja/või kohtupraktika, mille kohaselt ei ole töötajal, kelle tööleping on õigusvastaselt üles öeldud ja kes on seejärel kohtuotsusega tööle ennistatud, õigust tasustatud põhipuhkusele ajavahemiku eest alates töölepingu ülesütlemisest kuni tööle ennistamiseni?
2. Kui esimesele küsimusele tuleb vastata jaatavalt, siis kas [direktiivi 2003/88] artikli 7 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid ja/või kohtupraktika, mille kohaselt ei ole asjaomasel töötajal töösuhte uuesti lõpetamise korral õigust nõuda kasutamata tasustatud põhipuhkuse hüvitamist rahas ajavahemiku eest alates töölepingu ülesütlemisest kuni tööle ennistamiseni?“
B. Kohtuasi C‑37/19
17. Iccrea Banca töötaja CV tööleping öeldi 11. juulil 2002 kollektiivse koondamise korras üles. CV kaebuse peale tegi Tribunale di Roma (Rooma kohus, Itaalia) korralduse ennistada ta tööle ning CV asus uuesti tööle 6. oktoobril 2003.
18. 13. oktoobri ja 15. novembri 2003. aasta kirjaga ütles Iccrea Banca uuesti CV töölepingu üles; ülesütlemine pidi jõustuma kohe ning sellega vabastati CV kohustusest etteteatamistähtajal tööd teha. Seejärel tunnistati need koondamised lõplike kohtuotsustega õigusvastaseks ning CV ennistati uuesti tööle. CV tööleping öeldi lõplikult üles 17. septembril 2010.
19. Vahepeal esitas CV Itaalia kohtutele hagi, et saada Iccrea Bancalt rahalist hüvitist 2003. ja 2004. aastal välja teenitud, kuid kasutamata jäänud tasustatud põhipuhkuse ja „kaotatud riigipühade“ eest.
20. Mis puudutab CV tõstatatud küsimust, siis Corte di appello di Roma (Rooma apellatsioonikohus, Itaalia) leidis, et väljatöötatud ja kasutamata jäänud puhkuse rahalist hüvitamist ei ole töölepingu ülesütlemise ja tööle ennistamise vahelise ajavahemiku eest ette nähtud, sest hüvitis peab tingimata olema seotud „kasutamata jäänud puhkusega“, millega antud juhul tegemist ei olnud, kuna CV kõnealusel ajavahemikul ei töötanud.
21. CV esitas selle kohtuotsuse peale kassatsioonkaebuse Corte suprema di cassazionele (Itaalia kassatsioonikohus). Olles meelde tuletanud direktiivi 2003/88 artikli 7 kohta käivat Euroopa Kohtu praktikat, rõhutas kassatsioonikohus mõningaid asjakohaseid aspekte enda riigisisesest kohtupraktikast, mis puudutab töölepingu ülesütlemist, tööle ennistamist ja õigust rahalisele hüvitisele.
22. Kuna Corte suprema di cassazionel (kassatsioonikohus) tekkis kahtlus, kas kõnealune kohtupraktika on harta artikliga 31 ja direktiivi 2003/88 artikliga 7 kooskõlas, otsustas ta 27. novembri 2018. aasta otsusega, mis saabus Euroopa Kohtusse 21. jaanuaril 2019, menetluse peatada ja esitada järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas direktiivi 2003/88 artikli 7 lõiget 2 ja [harta] artikli 31 lõiget 2 tuleb – ka neid eraldi vaadeldes – tõlgendada nii, et liikmesriigi õigusnormid või tavad, mis näevad ette, et kui töötaja ei ole saanud põhipuhkust enne töösuhte lõppemist kasutada tööandja õigusvastase teo tõttu (töölepingu ülesütlemise tõttu, mille liikmesriigi kohus on kohtuotsusega lõplikult tuvastanud, millega kaasneb tagasiulatuv töösuhte taastamine), ei teki tööandja teo ja sellele järgneva ennistamise vahelise ajavahemiku eest õigust väljatöötatud, kuid kasutamata jäänud põhipuhkuse (ja nn „kaotatud riigipühade“, oma laadilt ja funktsioonilt põhipuhkusega samaväärse õigusliku institutsiooni) rahalisele hüvitamisele, on nende liidu sätetega vastuolus?“
23. Kohtuasjas C‑762/18 esitasid oma kirjalikud seisukohad QH, VKS, Bulgaaria, Itaalia ja Poola valitsus ning Euroopa Komisjon. Kohtuasjas C‑37/19 esitasid kirjalikud seisukohad CV, Iccrea Banca, Itaalia ja Poola valitsus ning komisjon.
24. Kõik menetlusosalised peale VKSi ja Iccrea Banca esitasid Euroopa Kohtule suulised seisukohad 11. detsembril 2019 peetud kohtuistungil.
A. Euroopa Kohtu pädevus ja küsimuste vastuvõetavus
1. Euroopa Kohtu pädevus kohtuasjas C‑762/18
25. Esiteks leiab Bulgaaria valitsus, et Euroopa Kohus ei ole pädev vaatama läbi Rayonen Sad Haskovo (Haskovo rajoonikohus) esitatud küsimusi, kuna hageja tööleping öeldi esimest korda üles 29. aprillil 2004, st enne Bulgaaria Vabariigi Euroopa Liiduga ühinemist 1. jaanuaril 2007. Euroopa Kohus ei ole pädev vastama liikmesriigi kohtu liidu õiguse tõlgendamist puudutavale eelotsuse küsimusele, kui faktilised asjaolud, mille suhtes seda õigust tuleb kohaldada, on toimunud enne selle liikmesriigi ühinemist Euroopa Liiduga.
26. Sellega seoses tuleb märkida, et nagu tuleneb akti Bulgaaria Vabariigi ja Rumeenia ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu aluslepingutesse(5) tehtavate muudatuste kohta artiklist 2, on aluslepingute sätted ning institutsioonide poolt enne ühinemist vastuvõetud aktid – nagu direktiiv 2003/88 – Bulgaaria suhtes siduvad alates liiduga ühinemise kuupäevast, mistõttu neid kohaldatakse enne ühinemist tekkinud olukordade tulevaste tagajärgede suhtes.(6)
27. Käesolevas asjas vastab tõele, et esimene vaidlusalune töölepingu ülesütlemine leidis aset enne Bulgaaria liiduga ühinemist. Siiski ei ole vaidlustatud seda, et töölepingu ülesütlemise tühisuse tuvastamine ja tööle ennistamine toimusid pärast kõnealust ühinemist. Erinevalt Bulgaaria valitsuse seisukohast olen ma arvamusel, et esitatud küsimused puudutavad pigem töölepingu ülesütlemise ja sellele järgnenud tööle ennistamise õigusvastasuse õiguslikke tagajärgi, mitte konkreetset töölepingu ülesütlemist. Sellisena on need aspektid ja nende õiguslik toime piisavalt autonoomsed ning puudutavad selgelt ka pärast 2007. aasta jaanuari toimunud sündmusi nii, et need õigustavad Euroopa Kohtu pädevust käesolevas kohtuasjas.(7)
28. Eeltoodust tuleneb, et Bulgaaria valitsuse argumendid, mis on esitatud Euroopa Kohtu pädevuse kohta eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustele vastata, tuleb tagasi lükata. Minu arvates on direktiiv 2003/88 ratione temporis kohaldatav osas, mis puudutab pärast 1. jaanuari 2007 tekkinud õiguslikke tagajärgi.
29. Teiseks väidavad nii VKS kui ka Bulgaaria valitsus, et hageja ei olnud esimese töölepingu ülesütlemise kuupäeva ja tema tööle ennistamise kuupäeva vahelisel ajavahemikul „töötaja“ direktiivi 2003/88 tähenduses ega kuulunud seega selle direktiivi ega üldiselt liidu õiguse kohaldamisalasse, mistõttu ei ole Euroopa Kohus pädev eelotsuse küsimustele vastama.
30. See argument tuleb samuti tagasi lükata. Nimelt puudutavad eelotsuse küsimused just õigust tasustatud põhipuhkusele, mis on seotud töötaja ebaseadusliku töölepingu ülesütlemise ja pärast kohtuotsuse tegemist tööle ennistamisega. Teisisõnu soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas ajavahemikku, mis jääb töötaja õigusvastase töölt vabastamise ja samale töökohale ennistamise vahele, tuleb samastada tegelikult töötatud ajaga tööle ennistatud töötaja tasustatud põhipuhkuse õiguse kindlaksmääramisel või mitte. Kuna õigus tasustatud põhipuhkusele on ette nähtud direktiivis 2003/88, kuulub see Euroopa Kohtu tõlgendamispädevusse.
2. Kohtuasjas C‑37/19 esitatud küsimuse vastuvõetavus
31. Oma menetlusdokumentides väitis Itaalia valitsus, et Corte suprema di cassazione (kassatsioonikohus) esitatud küsimus tuleb tunnistada vastuvõetamatuks faktilise konteksti puudulikkuse tõttu ja selle tõttu, et puuduvad viited asjakohastele riigisisestele õigusaktidele või tavadele.
32. Kõigepealt tuleb meenutada, et kuigi Euroopa Kohtu ülesanne ei ole ELTL artikli 267 raames otsustada, kas riigisisene õigusnorm on liidu õigusega kooskõlas, ega tõlgendada riigisiseseid õigus- või haldusnorme, võib ta siiski anda liikmesriigi kohtule kõik liidu õiguse tõlgendamise juhtnöörid, mis võimaldavad viimasel seda kooskõla hinnata, et lahendada tema menetluses olev kohtuasi.(8)
33. Sellega seoses piisab, kui märkida, et kuigi on tõsi, et kõikide eelotsusetaotluse esitanud kohtus menetletava kassatsioonkaebuse põhjendamiseks esitatud väidete selgitused võivad tekitada segadust, määratleb Corte suprema di cassazione (kassatsioonikohus) siiski selgelt eelotsuse küsimusega seotud väite ja asjaolud, mille pinnalt küsimus tekib. Lisaks määrab eelotsusetaotluse esitanud kohus täpselt kindlaks liidu õigusaktid, mille tõlgendamine on vajalik, ja liikmesriigi kohtupraktika, mis võib nende aktidega vastuolus olla.
34. Seega nähtub nendest eelotsusetaotluse aspektidest selgelt, et vastus esitatud küsimusele on tarvilik eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses oleva kohtuvaidluse lahendamiseks ning on järelikult vastuvõetav.
B. Esimene küsimus kohtuasjas C‑762/18
35. Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas direktiivi 2003/88 artikli 7 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid ja/või kohtupraktika, mille kohaselt töötajal, kelle tööleping on õigusvastaselt üles öeldud ja kes on hiljem kohtuotsusega töökohale ennistatud, ei ole õigust tasustatud põhipuhkusele ajavahemikul töölepingu ülesütlemise kuupäevast tööle ennistamise kuupäevani.
36. Raamistik, milles direktiivi 2003/88 artikli 7 lõiget 1 tõlgendada tuleb, on nüüd selgelt välja kujunenud.
37. Esiteks on direktiivi 2003/88 artikli 7 lõike 1 sõnastusest selge, et igal töötajal on õigus vähemalt neljanädalasele tasustatud põhipuhkusele – õigus, mida tuleb Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt pidada liidu sotsiaalõiguse olulise tähtsusega põhimõtteks.(9) Tuleb ka märkida, et iga töötaja õigus tasustatud põhipuhkusele kui liidu sotsiaalõiguse oluline põhimõte, mis peegeldub direktiivi 93/104 artiklis 7 ja direktiivi 2003/88 artiklis 7, on sõnaselgelt ette nähtud harta artikli 31 lõikes 2.(10) Sellest järeldub seega, et õigust tasustatud põhipuhkusele ei tohiks tõlgendada kitsalt.(11)
38. Teiseks on kohane meeles pidada direktiivi 2003/88 artikli 7 lõikega 1 igale töötajale antud õiguse tasustatud põhipuhkusele eesmärki, milleks on võimaldada töötajale puhkust tema töölepingust tulenevate ülesannete täitmisest ning anda talle aega lõõgastumiseks ja huvialadega tegelemiseks.(12) See eesmärk, mis eristab õigust tasustatud põhipuhkusele muid eesmärke teenivatest teist liiki puhkustest, lähtub siiski eeldusest, et töötaja on arvestusperioodil tegelikult töötanud.(13)
39. Nimelt, nagu Euroopa Kohus on 4. oktoobri 2018. aasta kohtuotsuses Dicu (C‑12/17, EU:C:2018:799) täpsustanud, „[e]eldab [e]esmärk võimaldada töötajale puhkust nimelt, et see töötaja on täitnud tööülesandeid, mistõttu tuleb talle direktiivis 2003/88 ette nähtud ohutuse ja tervise kaitse tagamiseks anda aega puhkamiseks, lõõgastumiseks ja huvialadega tegelemiseks. Seetõttu tuleb tasustatud põhipuhkuse kestus üldjuhul kindlaks määrata lähtuvalt ajast, mille jooksul on töölepingu alusel tegelikult töötatud.“(14)
40. Kolmandaks on sellegipoolest selge – kasutades kohtujurist Mengozzi sõnastust –, et teatud konkreetsetes olukordades „näi[b] Euroopa Kohus murdvat lahutamatuna tundunud seose ühelt poolt tegeliku töö tegemise ja teiselt poolt õiguse tasustatud põhipuhkusele vahel.“(15)
41. See seos on katkenud seetõttu, et Euroopa Kohus tunnustas töötaja tahtest sisuliselt sõltumatuid asjaolusid, mille puhul ei saa liikmesriik õigust tasustatud põhipuhkusele seada sõltuvusse tingimusest, et töötaja on tegelikult töötanud. Näidete hulka kuuluvad seni haiguspuhkus(16) ja lapsehoolduspuhkus.(17) See kohtupraktika ei ole seevastu kohaldatav sellise töötaja olukorras, kes kasutas arvestusperioodil vanemapuhkust,(18) ega töötajale, kelle töökohustuste täitmine (samuti tööandja kohustus neile palka maksta) on peatatud 100% lühendatud tööaja põhimõtte rakendamise tõttu (Kurzarbeit Null).(19)
42. Vastamaks Rayonen Sad Haskovo (Haskovo rajoonikohus) esitatud esimesele küsimusele, tuleb sellega seoses niisiis kindlaks teha, kas sellise töötaja olukord, kes ei saanud töölepingu õigusvastase ülesütlemise tõttu töötada ja kes hiljem kohtuotsusega töökohale ennistati, „erineb põhimõtteliselt“(20) olukorrast, kus töötaja on töövõimetu haiguse või lapsehoolduspuhkuse tõttu.
43. Võttes arvesse kriteeriume, mis on nõutavad arvestusperioodil tegelikult töötamise erandi tegemise tingimuste täitmiseks, et oleks võimalik tasustatud põhipuhkust kasutada, ei arva ma, et põhikohtuasjas vaidluse all olev olukord erineb põhimõtteliselt haiguspuhkusest või lapsehoolduspuhkusest.
44. Käesolevas ettepanekus esitatud kohtupraktika põhjal võib tõepoolest järeldada, et selle erandi kohaldamise peamised kriteeriumid on esiteks, et töölt puudumine on ettearvamatu,(21) ja teiseks, et see on töötaja tahtest sõltumatu.(22) Teisisõnu iseloomustab neid olukordi see, et need vastavad füüsilisele või psüühilisele seisundile, mida talutakse.(23)
45. Viimast kriteeriumi on kasutatud sõnaselgelt ka Rahvusvahelise Tööorganisatsiooni 24. juuni 1970. aasta konventsiooni nr 132 tasulise põhipuhkuse kohta muudetud redaktsiooni artikli 5 lõikes 4 töölt puudumiste kohta, mis „tuleb arvata tööaja hulka“. Nagu on aga märgitud direktiivi 2003/88 põhjenduses 6 ja nagu Euroopa Kohus on korduvalt rõhutanud, tuleb selle direktiivi tõlgendamisel arvesse võtta ka kõnealuse konventsiooni põhimõtteid.(24)
46. Lisaks iseloomustavad olukordi, kus erandit tunnustatakse, ka töötajal tekkinud teatud füüsilised või psüühilised takistused(25) või vajadus kaitsta erilist bioloogilist suhet.(26)
47. Mulle näib, et kõik need kriteeriumid on täidetud olukorras, kus töötaja tööleping öeldi üles õigusvastaselt, kuid ennistati pärast kohtuotsusega töökohale. Sellises olukorras olev töötaja ei ole tõepoolest saanud täita oma töökohustusi põhjusel, mis ei olnud ettearvatav ja tema tahtest sõltumatu.
48. Põhimõttelisest aspektist ei näi õiglasena, et töötaja, kellele ei antud võimalust töölepingu ülesütlemise perioodil töötada tegude tõttu, mis on oma määratluse poolest tööandja rikkumised, peaks selle tulemusel kannatama. Teisisõnu, juhul kui tööandja poleks toime pannud rikkumist, mis tõi kaasa töötajaga töölepingu ülesütlemise, oleks töötaja asjaomasel ajavahemikul töötanud, ning seetõttu ei tohiks selle tagajärjel seada ohtu tema õigust tasustatud põhipuhkusele. Selles kontekstis on tarvilik meenutada, et tööandja peab tagama, et töötajatele antakse võimalus kasutada oma õigust tasustatud põhipuhkusele.(27)
49. Lisaksin ka, et nendel asjaoludel ei ole erand kohaldatav tööandjatele, kelle jaoks võib esineda risk, et töötajal kogunevad liiga pikad eemalolekuperioodid, ning kes peavad toime tulema nende ajavahemike põhjustatud raskustega töö korraldamisel.(28)
50. Esiteks, seda erandit võib kohaldada vaid „konkreetseid asjaolusid arvesse võttes“.(29) Teiseks peab tööandja, kes ei anna töötajale võimalust oma õigust tasustatud põhipuhkusele kasutada, tagajärgede eest vastutama, kusjuures eeldatakse, et tööandja mis tahes eksimus selles osas ei oma tähtsust.(30) Peab siiski märkima, et see kehtib ka töötaja suhtes, kelle tööleping on õigusvastaselt üles öeldud. Teatud mõttes ei lubatud sel töötajal tööandja eksimuse tõttu õigel ajal kasutada õigust tasustatud põhipuhkusele.
51. Neil asjaoludel ei saa seega tõdeda, et tegemist oli „konkreetsete asjaoludega“, mida Euroopa Kohus on oma varasemas kohtupraktikas sõnaselgelt maininud. Vastasel korral ei saa välistada ohtu, et tööandja, kes on töötaja töölepingu õigusvastaselt üles öelnud, võib oma kohustustest vabaneda. Sellist olukorda tuleb siiski vältida.(31)
52. Erandi selline tõlgendus on kooskõlas ka juba nimetatud põhimõttega, mille kohaselt ei saa põhiõigust tasustatud põhipuhkusele tõlgendada kitsalt. Sellest järeldub, et mis tahes erandit direktiiviga 2003/88 kehtestatud tööaja korralduse alasest Euroopa Liidu süsteemist tuleb tõlgendada nii, et selle kohaldamisala piirdub vaid sellega, mis on rangelt vajalik selleks, et kaitsta erandiga kaitstavaid huve.
53. Eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes järeldan ma seega, et kui riigisisesed õigusnormid näevad ette, et töötaja, kelle tööleping on õigusvastaselt üles öeldud, tuleb töökohale ennistada, siis on direktiivi 2003/88 artikli 7 lõikega 1 ja harta artikli 31 lõikega 2 vastuolus liikmesriigi õigusnormid, kohtupraktika või tavad, mille kohaselt sellel töötajal ei ole õigust tasustatud põhipuhkusele alates töölepingu ülesütlemise päevast kuni tööle ennistamise kuupäevani.
C. Teine küsimus kohtuasjas C‑762/18 ja küsimus kohtuasjas C‑37/19
54. Kohtuasjas C‑762/18 esitatud teise küsimusega ja kohtuasjas C‑37/19 esitatud küsimusega soovivad eelotsusetaotluse esitanud kohtud sisuliselt teada, kas direktiivi 2003/88 artikli 7 lõiget 2 ja harta artikli 31 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus liikmesriigi sellised õigusnormid, kohtupraktika või tavad, mille kohaselt ei ole töösuhte lõppedes õigust saada hüvitist väljateenitud, kuid kasutamata põhipuhkuse eest olukorras, kus töötaja ei saanud puhkust enne töösuhte lõppemist kasutada töölepingu õigusvastase ülesütlemise tõttu, mille liikmesriigi kohus on tuvastatud ning mille osas ta on määranud tagasiulatuvalt töösuhte taastamise, tööandja õigusvastase teo ja hilisema tööle ennistamise vahelise ajavahemiku eest.
55. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on õigus saada põhipuhkust ainult üks kahest komponendist, mida õigus tasustatud põhipuhkusele kui liidu sotsiaalõiguse oluline põhimõte hõlmab; teine komponent on õigus saada tasu.(32)
56. Esiteks järeldub sellest, et kui töötaja ei saa enne töösuhte lõpetamist oma põhipuhkuse kasutamise õigust teostada temast sõltumatutel asjaoludel, tuleb talle maksmisele kuuluvat rahalist hüvitist arvestada nii, et see asetaks töötaja olukorda, mis on sarnane olukorraga, milles ta oleks olnud, kui ta oleks töösuhte ajal kõnealust õigust kasutanud.(33) Euroopa Kohus on juba otsustanud, et õigus rahalisele hüvitisele põhipuhkuse eest, mida ei ole töösuhte lõppedes kasutatud, on „tasustatud“ põhipuhkuse lahutamatu osa.(34)
57. Teiseks on samuti selge, et direktiivi 2003/88 artikli 7 lõige 2 ei esita rahalise hüvitise nõude tekkimisele muid tingimusi kui see, et ühest küljest on töösuhe lõppenud ning teisest küljest ei ole töötaja kasutanud kogu põhipuhkust, mida tal oli õigus saada töösuhte lõppemise kuupäeval.(35) Lisaks ei oma direktiivi 2003/88 artikli 7 lõikes 2 sätestatud rahalise hüvitise nõude tekkimisel tähtsust töösuhte lõpetamise põhjus.(36)
58. Nagu ma juba selgitasin, tuleb esimesele küsimusele vastata, et töötajal, kelle tööleping on õigusvastaselt üles öeldud ja kes hiljem töökohale ennistati, peab olema õigus tasustatud põhipuhkusele ajavahemiku eest alates töölepingu ülesütlemisest kuni tööle ennistamiseni. Sellest järeldub seega, et teisele küsimusele tuleb vastata, et direktiivi 2003/88 artikli 7 lõiget 2 ja harta artikli 31 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, kohtupraktika või tavad, mille kohaselt töösuhte lõppedes keeldutakse maksmast rahalist hüvitist väljateenitud, kuid kasutamata tasustatud põhipuhkuse eest olukorras, kus töötaja ei saanud puhkust enne töösuhte lõppemist kasutada töölepingu õigusvastase ülesütlemise tõttu, mille liikmesriigi kohus on tuvastanud ning mille osas on ta määranud tagasiulatuvalt töösuhte taastamise, tööandja õigusvastase teo ja hilisema tööle ennistamise vahelise ajavahemiku eest.
59. Kui aga töötaja asus töölepingu õigusvastase ülesütlemise ja esimesele töökohale ennistamise vahelise ajavahemiku jooksul tööle uuele töökohale, siis ei saa ta esimesele tööandjalt nõuda rahalist hüvitist uuel töökohal töötatud ajavahemikule vastava kasutamata põhipuhkuse eest. Neil konkreetsetel asjaoludel tooks esimeselt tööandjalt rahalise hüvitise täies ulatuses saamine kaasa tasustatud põhipuhkusega seotud õiguste kumuleerumise viisil, mis ei kajasta enam tasustatud põhipuhkuse õiguse tegelikku eesmärki.
60. Lisaks läheks see kaugemale põhimõttest, mille Euroopa Kohus sõnastas näiteks kohtuasjas Dicu,(37) mille kohaselt ei tohi töötaja õigust tasustatud põhipuhkusele kahjustada sündmuste tõttu, mis ei kuulu sisuliselt tema kontrolli alla. Nii nagu töötaja ei peaks kannatama tööandja õigusvastase teo tõttu, mis seisnes töölepingu ülesütlemises, ei tohiks töötaja sellest ka kasu teenida, saades tasustatud põhipuhkuse eest rahalist hüvitist suuremas ulatuses kui see, millele tal oleks olnud õigus, kui töölepingut ei oleks üles öeldud.
61. Võib lisada, et neil konkreetsetel asjaoludel oli töötajal võimalus puhata tööst, mida ta oma uue töölepingu alusel pidi tegema, või tal on kokkuvõttes õigus saada uuelt tööandjalt rahalist hüvitist kõnealuse lepingu alusel töötatud ajavahemiku eest.
VI. Kokkuvõte
62. Sellest tulenevalt teen esitatud põhjendusi arvestades Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Rayonen Sad Haskovo (Haskovo rajoonikohus, Bulgaaria) ja Corte suprema di cassazione (Itaalia kassatsioonikohus) esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1. Juhul kui riigisisesed õigusnormid näevad ette, et töötaja, kelle tööleping on õigusvastaselt üles öeldud, tuleb töökohale ennistada, tuleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 4. novembri 2003. aasta direktiivi 2003/88/EÜ tööaja korralduse teatavate aspektide kohta artikli 7 lõiget 1 ja Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 31 lõiget 2 tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, kohtupraktika või tavad, mille kohaselt ei ole sellel töötajal õigust tasustatud põhipuhkusele ajavahemiku eest alates töölepingu ülesütlemisest kuni tööle ennistamiseni.
2. Direktiivi 2003/88 artikli 7 lõiget 2 ja harta artikli 31 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, kohtupraktika või tavad, mille kohaselt ei ole töösuhte lõppedes õigust saada hüvitist väljateenitud, kuid kasutamata põhipuhkuse eest olukorras, kus töötaja ei saanud puhkust enne töösuhte lõppemist kasutada töölepingu õigusvastase ülesütlemise tõttu, mille riigisisene kohus on tuvastanud ning mille osas ta on määranud tagasiulatuvalt töösuhte taastamise, tööandja õigusvastase teo ja hilisema tööle ennistamise vahelise ajavahemiku eest, välja arvatud ajavahemiku eest, mille vältel see töötaja töötas teise tööandja heaks.
3 Nõukogu 23. novembri 1993. aasta direktiiv, mis käsitleb tööaja korralduse teatavaid aspekte (EÜT 1993, L 307, lk 18).
4 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. juuni 2000. aasta direktiiv, millega muudetakse nõukogu direktiivi 93/104 (EÜT 2000, L 195, lk 41).
5 ELT 2005, L 157, lk 203.
6 Vt analoogia alusel 14. veebruari 2019. aasta kohtuotsus Milivojević (C‑630/17, EU:C:2019:123, punkt 42).
7 Vt a contrario 11. mai 2011. aasta kohtumäärus Semerdzhiev (C‑32/10, ei avaldata, EU:C:2011:288, punktid 27 ja 29).
8 Vt selle kohta 9. septembri 2003. aasta kohtuotsus Jaeger (C‑151/02, EU:C:2003:437, punkt 43) ja 18. septembri 2019. aasta kohtuotsus VIPA (C‑222/18, EU:C:2019:751, punkt 28).
9 Vt selle kohta 26. juuni 2001. aasta kohtuotsus BECTU (C‑173/99, EU:C:2001:356, punkt 43); 20. jaanuari 2009. aasta kohtuotsus Schultz-Hoff jt (C‑350/06 ja C‑520/06, EU:C:2009:18, punkt 54) ja 4. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus Dicu (C‑12/17, EU:C:2018:799, punkt 24).
10 Vt selle kohta 6. novembri 2018. aasta kohtuotsus Bauer ja Willmeroth (C‑569/16 ja C‑570/16, EU:C:2018:871, punkt 58). Vt ka õiguse tasustatud põhipuhkusele töötaja põhiõigusena veel ühe kvalifitseerimise näite kohta 12. juuni 2014. aasta kohtuotsus Bollacke (C‑118/13, EU:C:2014:1755, punkt 22) ja 6. novembri 2018. aasta kohtuotsus Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften (C‑684/16, EU:C:2018:874, punkt 31).
11 Vt selle kohta 8. novembri 2012. aasta kohtuotsus Heimann ja Toltschin (C‑229/11 ja C‑230/11, EU:C:2012:693, punkt 23) ning 29. novembri 2017. aasta kohtuotsus King (C‑214/16, EU:C:2017:914, punkt 58).
12 Vt selle kohta 20. jaanuari 2009. aasta kohtuotsus Schultz-Hoff jt (C‑350/06 ja C‑520/06, EU:C:2009:18, punkt 25), 4. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus Dicu (C‑12/17, EU:C:2018:799, punkt 27) ja 6. novembri 2018. aasta kohtuotsus Bauer ja Willmeroth (C‑569/16 ja C‑570/16, EU:C:2018:871, punkt 41).
13 Vt selle kohta 4. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus Dicu (C‑12/17, EU:C:2018:799, punkt 28).
14 Selle kohtuotsuse punkt 28.
15 Kohtujurist Mengozzi ettepanek kohtuasjas Dicu (C‑12/17, EU:C:2018:195, punkt 21).
16 Vt selle kohta 20. jaanuari 2009. aasta kohtuotsus Schultz-Hoff jt (C‑350/06 ja C‑520/06, EU:C:2009:18, punkt 41); 24. jaanuari 2012. aasta kohtuotsus Dominguez (C‑282/10, EU:C:2012:33, punkt 20) ja 4. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus Dicu (C‑12/17, EU:C:2018:799, punkt 29).
17 Vt selle kohta 18. märtsi 2004. aasta kohtuotsus Merino Gómez (C‑342/01, EU:C:2004:160, punktid 33 ja 41).
18 Vt selle kohta 4. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus Dicu (C‑12/17, EU:C:2018:799, punkt 31).
19 Vt selle kohta 8. novembri 2012. aasta kohtuotsus Heimann ja Toltschin (C‑229/11 ja C‑230/11, EU:C:2012:693, punkt 26).
20 Euroopa Kohus kasutas sellist sõnastust oma 8. novembri 2012. aasta otsuses Heimann ja Toltschin (C‑229/11 ja C‑230/11, EU:C:2012:693, punkt 27).
21 Vt selle kohta 20. jaanuari 2009. aasta kohtuotsus Schultz-Hoff jt (C‑350/06 ja C‑520/06, EU:C:2009:18, punkt 51) ja 4. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus Dicu (C‑12/17, EU:C:2018:799, punkt 32). Vt ka a contrario 8. novembri 2012. aasta kohtuotsus Heimann ja Toltschin (C‑229/11 ja C‑230/11, EU:C:2012:693, punkt 29).
22 Vt selle kohta 29. novembri 2017. aasta kohtuotsus King (C‑214/16, EU:C:2017:914, punkt 49) ja 4. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus Dicu (C‑12/17, EU:C:2018:799, punkt 32).
23 Vt selle kohta Gardin, A., „Acquisition de droits à congés payés par un salarié en congé parental: l’assimilation à du temps de travail effectif ne s’impose pas. Note sous CJUE 4 octobre 2018“, Revue de jurisprudence sociale, 2/19, lk 83.
24 Vt selle kohta 20. jaanuari 2009. aasta kohtuotsus Schultz-Hoff jt (C‑350/06 ja C‑520/06, EU:C:2009:18, punktid 37 ja 38); 4. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus Dicu (C‑12/17, EU:C:2018:799, punkt 32) ja 6. novembri 2018. aasta kohtuotsus Bauer ja Willmeroth (C‑569/16 ja C‑570/16, EU:C:2018:871, punkt 81).
25 Vt selle kohta 4. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus Dicu (C‑12/17, EU:C:2018:799, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika).
26 Vt selle kohta 4. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus Dicu (C‑12/17, EU:C:2018:799, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika).
27 Vt selle kohta 6. novembri 2018. aasta kohtuotsus Kreuziger (C‑619/16, EU:C:2018:872, punkt 51).
28 Vt selle erandi kohta 22. novembri 2011. aasta kohtuotsus KHS (C‑214/10, EU:C:2011:761) ja 29. novembri 2017. aasta kohtuotsus King (C‑214/16, EU:C:2017:914).
29 Vt selle kohta 29. novembri 2017. aasta kohtuotsus King (C‑214/16, EU:C:2017:914, punktid 55 ja 56).
30 Vt selle kohta 29. novembri 2017. aasta kohtuotsus King (C‑214/16, EU:C:2017:914, punktid 61 ja 63).
31 Vt selle kohta 6. novembri 2018. aasta kohtuotsus Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften (C‑684/16, EU:C:2018:874, punkt 43).
32 Vt selle kohta 20. jaanuari 2009. aasta kohtuotsus Schultz-Hoff jt (C‑350/06 ja C‑520/06, EU:C:2009:18, punkt 60); 12. juuni 2014. aasta kohtuotsus Bollacke (C‑118/13, EU:C:2014:1755, punkt 20); 29. novembri 2017. aasta kohtuotsus King (C‑214/16, EU:C:2017:914, punkt 35) ja 6. novembri 2018. aasta kohtuotsus Bauer ja Willmeroth (C‑569/16 ja C‑570/16, EU:C:2018:871, punktid 39 ja 58).
33 Vt selle kohta 20. jaanuari 2009. aasta kohtuotsus Schultz-Hoff jt (C‑350/06 ja C‑520/06, EU:C:2009:18, punkt 61) ja 29. novembri 2017. aasta kohtuotsus King (C‑214/16, EU:C:2017:914, punkt 52).
34 6. novembri 2018. aasta kohtuotsused Bauer ja Willmeroth (C‑569/16 ja C‑570/16, EU:C:2018:871, punktid 58 ja 83) ning Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften (C‑684/16, EU:C:2018:874, punktid 72 ja 75).
35 Vt selle kohta 12. juuni 2014. aasta kohtuotsus Bollacke (C‑118/13, EU:C:2014:1755, punkt 23) ja 6. novembri 2018. aasta kohtuotsus Bauer ja Willmeroth (C‑569/16 ja C‑570/16, EU:C:2018:871, punkt 44).
36 Vt selle kohta 20. juuli 2016. aasta kohtuotsus Maschek (C‑341/15, EU:C:2016:576, punkt 28) ja 6. novembri 2018. aasta kohtuotsus Bauer ja Willmeroth (C‑569/16 ja C‑570/16, EU:C:2018:871, punkt 45).
37 4. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus Dicu (C‑12/17, EU:C:2018:799).

matches: kohus Kohus Kohus Kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus kohus Kohus kohus Kohus kohus Kohus


Vana laenu “katmisest” uue laenuga | Juriidiline esmaabi
RSS	Vana laenu “katmisest” uue laenuga
…Peenem sõna siis “laenu refinantseerimine” – ehk olukord, kus vana laenu maksmiseks võetakse samalt laenuandjalt uus laen – reeglina raha reaalselt uue laenuga laenuvõtja kontole ei laeku, küll aga antakse laenuvõtjale uus tähtaeg laenu tasumiseks, lisaks muutub nt intressimäär, makstakse lepingu sõlmimise tasu jne. Pole just esimene kord, kus pankade poolt sellist skeemi kasutatakse. Tänasest siis ka Riigikohtu uus seisukoht nimetatud teemal – 3-2-1-169-13 . Täpsemalt antakse üldsusele selgitus, et laenu refinantseerimise puhul ei ole tegemist mitte uue laenuga, vaid varasema laenulepingu muutmisega ning seetõttu ei tohi arvestada nn “uue laenu” viiviseid vana laenu viiviste ning intresside pealt. Viiviseid saab arvestada üksnes vanalt põhivõlalt.
Nt. kui laenusaaja sai esimest korda laenuandjal laenu 1000 eurot, millele oli enne teise laenulepingu sõlmimist intresse kogunenud 200 eurot ning viiviseid 400 eurot, siis laenu refinantseerimisel (“uue laenu vormistamisel sama laenuandjaga”), oletame, et summas 1600 eurot + lepingu sõlmimise tasu 200, tuleb edaspidi viiviseid arvestada ikkagi üksnes 1000 euro pealt, mitte 1800 pealt nagu laenuandjatel valdavalt senini tavaks oli. Mõned olulisemad väljaütlemised ülalnimetatud lahendis:
– Laenulepingu refinantseerimine raha üle kandmata on pigem varasema laenulepingu muutmine kui uue laenulepingu sõlmimine (p 17)
– VÕS § 113 lg 6 esimest lauset ei saa tõlgendada selliselt, et see hõlmaks üksnes varem sõlmitud kokkuleppeid intressilt (sh viiviselt) viivise arvestamise kohta. See säte keelab nimetatud kokkulepped ka pärast intressi (sh viivise) sissenõutavaks muutumist. Sätte kohaldamist ei saa vältida ainuüksi seeläbi, et asendada üks võlasuhe teisega, nagu on väitnud hageja ja millest on lähtunud ka kohtud. Tulenevalt intressilt (sh viiviselt) viivise arvestamise keelust on refinantseerimislepingus, mille järgi laenuandja ja laenusaaja lepivad kokku maksetähtaja pikendamises (millega võib kaasneda ka teiste lepingutingimuste muutumine), lubatud arvestada intressi ja viivist üksnes esialgse laenulepingu järgselt põhivõlalt. (p 29) (vt näidet ülal)
– Laenuandja ülesanne on hagi esitamisel selgitada oma nõude arvestust ja koosseisu … Arvestuses tuleb välja tuua, milline osa hagiavalduses refinantseerimislepingu järgi nõutavast summast moodustab 2006. a laenulepingu (I laenuleping) järgse põhivõla, milline osa intressi ja milline osa lepingu mittetäitmisest tuleneva viivise. Samuti tuleb arvestuses näidata 2006. a laenulepingu järgse viivise kujunemine ja selge arvestus. Kui hageja nõutav ja refinantseerimislepingu järgi põhivõlana näidatav summa koosneb veel mingitest tasudest, tuleb ka need arvestuses välja tuua. Selle arvestuse järgi on kohtul võimalik kindlaks teha, millises ulatuses on refinantseerimisleping tühine, kuna see on vastuolus keeluga arvestada viivist ka intressilt ja viiviselt. (p 30)
Ülalnimetatu teeb laenuandjast hageja elu keerulisemaks, sest hagi koostamisel peab ta täpselt ära näitama, kuidas võlgnetavad summad on tekkinud ning näitama ära ka nn vana lepingu põhivõlgnevuse, intressivõlgnevus ning viivisevõlgnevuse.
– viivisemäära sätestamine fikseerimata (ja teisele poolele ettenähtamatu) suurusena tüüptingimuses, seotuna laenuandja ühepoolselt kehtestatava hinnakirjaga, on tõenäoliselt teist poolt ebamõistlikult kahjustav ja seega tühine tüüptingimus VÕS § 42 mõttes (p 32)
St laenuandja pisikeses kirjas tüüptingimustes ei saa määratleda viivisemäära nö “ujuvana”.
– Kui lepingutasu lugeda tasuks krediiditähtaja pikendamise eest, saab ka seda põhimõtteliselt vaadelda osana raha kasutamise eest (intressina), võib keelatud olla sellelt viivise arvestamine (p 34).
Sildid:intress, laenu refinantseerimine, laenuleping, viivis	Kommentaarid
Laenuleping, Lepinguõigus, Tarbijakrediidileping, Võlaõigus
← Radiaatorite eemaldamiseks on vajalik korteriomanike nõusolek
Inkassofirma kui võimalik kolmnurkkelm →
Populaarseimad postitused	Suhtluskorra rikkumise eest 9500.- € valuraha	Koduse testamendi koostamine.	Mis oleks õiglane elatis lapsele?	Kuidas kontrollida eraisiku tausta?	Elatise vähendamine alla miinimummäära	Tüüpilised vead elatise hagis.	Täispikk näide avaldusest töövaidluskomisjonile - TLS § 82 lg 1 alusel töölepingu lõpetamine	Välismaal elavast lapsest.	Ühemehefirma lõpetamine muutub lihtsamaks	Kinkelepingu riigilõivust.	Rubriigid	Andmekaitseõigus
RIIGIKOHUS SÕNAB:	Tsiviilkolleegium3-2-1-25-17 25. apr. 2017Schöttli Keskkonnatehnika Aktsiaselts kassatsioonkaebus Tallinna Ringkonnakohtu 02.11.2016. a otsuse peale Schöttli Keskkonnatehnika Aktsiaseltsi hagis Aktsiaseltsi ELVESO vastu tasu ja viivise nõudes3-2-1-14-17 25. apr. 2017A.A kassatsioonkaebus Tallinna Ringkonnakohtu 29.07.2016. a otsuse peale N.I hagis A.A vastu ühisvara jagamiseks ja A.A vastuhagis ühisvara jagamiseks3-2-1-111-16 25. apr. 2017I.N, M.N kassatsioonkaebus Tartu Ringkonnakohtu 1. aprilli 2016 otsuse peale Swedbank AS hagis I.N ja M.N vastu tehingu tagasivõitmiseks3-2-1-23-17 25. apr. 2017Margit Hansmer kassatsioonkaebus Tallinna Ringkonnakohtu 30.11.2016. a otsuse peale Margit Hansmeri hagis Meelis Loo vastu 11 090 euro väljamõistmiseks3-2-1-34-17 25. apr. 2017Osaühing Hexanor Haldus kassatsioonkaebus Tallinna Ringkonnakohtu 06.12.2016. a otsuse peale Osaühing Hexanor Haldus hagis Pärnu mnt.67A OÜ vastu kahju hüvitamiseks Kriminaalkolleegium3-1-1-12-17 27. apr. 2017Riigiprokuratuuri ja Heigo Loogi kaitsja vandeadvokaat Küllike Nammi määruskaebused Tartu Ringkonnakohtu 10. jaanuari 2017. a määruse peale Heigo Loogi vangistusest tingimisi enne tähtaega vabastamata jätmise menetluses.3-1-2-3-17 25. apr. 2017Põhja Ringkonnaprokuratuuri abiprokurör Kristina Kivi teistmisavaldus Harju Maakohtu 20. jaanuari 2016. a otsuse peale kriminaalasjas J. B. süüdimõistmises KarS § 199 lg 1 - § 25 lg 2 järgi.3-1-1-10-17 24. apr. 2017Kohtuvälise menetleja Politsei- ja Piirivalveameti kassatsioon Tartu Maakohtu 12. oktoobri 2016. a otsuse peale Galina Gerassimenko väärteoasjas liiklusseaduse § 236 lg 1 ning § 223 lg 1 järgi3-1-1-21-17 17. apr. 2017Armen Andranikyani kaitsja vandeadvokaadi vanemabi Marina Leisi kassatsioon Harju Maakohtu 12. detsembri 2016. a otsuse peale Armen Andranikyani väärteoasjas liiklusseaduse § 203 ja § 227 lg 2 järgi.3-1-1-13-17 16. apr. 2017Olavi Roosi kaitsja vandeadvokaat Rene Varuli kassatsioon Tartu Ringkonnakohtu 26. septembri 2016. a otsuse peale kriminaalasjas Olavi Roosi süüdistuses KarS § 197 lg 2 järgi. Halduskolleegium3-3-1-92-16 25. apr. 20173-3-1-2-17 25. apr. 20173-3-1-1-17 18. apr. 20173-3-1-84-16 18. apr. 20173-3-1-90-16 11. apr. 20173-3-1-68-16 4. apr. 20173-3-1-86-16 28. märts 2017 Põhiseaduslikkuse JV3-4-1-16-16 30. märts 20173-4-1-15-16 28. märts 20173-4-1-11-16 8. veebr. 20173-4-1-14-16 26. jaan. 20173-4-1-18-16 12. jaan. 20173-4-1-3-16 19. dets. 20163-4-1-12-16 23. nov. 2016 Euroopa Inimõiguste KohusTekkis viga, ilmselt see uudisevoog ei tööta. Proovi hiljem uuesti. ÕiguskantslerAmeti- ja töökohtade ühitamatusest kohalikul tasandilVeskitaguse tee kasutamisestKautsjoni põhiseaduspärasus Riigikogu valimistelJahiseaduse § 25 vastavus põhiseaduseleRiigieksamite korduvsooritamineÕppetundide arvNutiseadmete kasutamise piirang õpilaskodusRelvasoetamisloa ja relvaloa andmist välistavate tervisehäirete loeteluVolikogu otsus külade elanike algatuse suhtesMüügisaali mõistestArhiiv	Arhiiv
jaanuar 2017 juuni 2016 mai 2016 veebruar 2016 november 2015 juuni 2015 märts 2015 veebruar 2015 jaanuar 2015 november 2014 september 2014 juuli 2014 juuni 2014 mai 2014 aprill 2014 märts 2014 veebruar 2014 jaanuar 2014 detsember 2013 november 2013 oktoober 2013 juuli 2013 juuni 2013 märts 2013 veebruar 2013 detsember 2012 november 2012 september 2012 august 2012 juuli 2012 juuni 2012 märts 2012 veebruar 2012 jaanuar 2010 november 2009 oktoober 2009 september 2009 august 2009 juuli 2009 juuni 2009 mai 2009 aprill 2009 märts 2009 veebruar 2009 Statistika	340,333 külastust