Sotsiaalteenuse osutamise ja sotsiaaltoetuse maksmise kord – Riigi Teataja
Sotsiaalteenuse osutamise ja sotsiaaltoetuse maksmise kord
Sotsiaalteenuse osutamise ja sotsiaaltoetuse maksmise kord - sisukord
2 TEENUSE JA TOETUSE MENETLEMINE
§ 3 Teenuse ja toetuse taotlemine
§ 4 Teenuse ja toetuse andmine või andmisest keeldumine
§ 5 Sotsiaalkomisjon
§ 7 Järelevalve ja arvestuse pidamine
§ 8 Hiiumaa vallas korraldatavad teenused
§ 10 Tugiisikuteenuse hindamine, otsuse tegemine ja osutamine
3 TÄISEALISE ISIKU HOOLDUS
§ 12 Hooldusvajaduse hindamine ja hoolduse seadmine
§ 13 Hooldaja määramine
§ 14 Hooldajatoetuse määramine ja maksmine
§ 15 Hoolduse peatamine ja lõpetamine
§ 16 Hooldajatoetuse maksmise peatamine ja lõpetamine
4 PÄEVAKESKUSETEENUS
§ 17 Päevakeskuseteenus
§ 18 Turvakoduteenus
§ 19 Varjupaigateenus
§ 20 Võlanõustamisteenus
8 KODUTEENUS
§ 21 Koduteenus
§ 22 Koduteenuse vajaduse hindamine ja määramine
§ 23 Koduteenuse sisu
§ 24 Koduteenuse osutamine
§ 25 Koduteenuse osutamise lõpetamine
9 VÄLJASPOOL KODU OSUTATAV ÜLDHOOLDUSTEENUS
§ 26 Väljaspool kodu osutatav üldhooldusteenus
10 ISIKLIKU ABISTAJA TEENUS
§ 27 Isikliku abistaja teenus
§ 28 Õigustatud isik
§ 29 Isikliku abistaja teenuse vajaduse hindamine ja otsuse tegemine
11 SOTSIAALTRANSPORDITEENUS
§ 31 Teenuse taotlemine ja osutamine
§ 32 Teenuse finantseerimine ja selle eest tasumine
12 SAUNATEENUS
§ 33 Saunateenus
13 PÄEVA- VÕI LAPSEHOIUTEENUS
§ 34 Päeva- või lapsehoiuteenus
14 ELURUUMI TAGAMISE TEENUS
§ 35 Eluruumi tagamise teenus
15 ASENDUS- JA JÄRELHOOLDUSTEENUS
§ 37 Asendus-ja järelhooldusteenus
§ 38 Teenuse osutaja
§ 39 Asendus- ja järelhoolduse teenuse vajaduse hindamine ja teenusele suunamine
§ 40 Asendushooldus- ja järelhooldusteenuse rahastamise alused
§ 41 Lepingu sõlmimine
§ 42 Lepingu lõppemine ja lõpetamine
16 MUU TEENUS
§ 43 Muu teenuse korraldamine
§ 44 Toetused
2 SÜNNITOETUS
§ 45 Sünnitoetus
3 TÄIENDAV LAPSETOETUS
§ 46 Täiendav lapsetoetus
4 ESIMESSE KLASSI ASTUJA TOETUS
§ 47 Esimesse klassi astuja toetus
5 EAKA SÜNNIPÄEVATOETUS
§ 48 Eaka sünnipäevatoetus
6 HOOLDAJATOETUS TÄISEALISELE ISIKU HOOLDAJALE
§ 49 Hooldajatoetus täisealise isiku hooldajale
7 HOOLDAJATOETUS PUUDEGA LAPSE HOOLDAJALE
§ 50 Hooldajatoetus puudega lapse hooldajale
§ 51 Hooldajatoetuse mittemääramine
§ 52 Hooldajatoetuse maksmise lõpetamine
8 HOOLDUSPERETOETUS
§ 53 Hooldusperetoetus
9 MATUSETOETUS
§ 54 Matusetoetus
10 SÕIDUTOETUS
§ 55 Sõidutoetus
11 TERVISETOETUS
§ 56 Tervisetoetus
12 HUVITEGEVUSE TOETUS
§ 57 Huvitegevuse toetus
13 HOOLDEKODUTOETUS
§ 58 Hooldekodutoetus
14 MUU ÜHEKORDNE TOETUS
§ 59 Muu ühekordne toetus
15 RIIGIEELARVEST RASKE VÕI SÜGAVA PUUDEGA LASTELE ABI OSUTAMISEKS ERALDATUD TOETUS
§ 60 Riigieelarvest raske ja sügava puudega lastele abi osutamiseks eraldatud toetus
§ 61 Toetuse taotlemine ja määramine
5 MUU SOTSIAALABI
1 VÄLTIMATU SOTSIAALABI
§ 62 Vältimatu sotsiaalabi
2 VALLA EELARVEST RAHASTATAV TEGEVUS
§ 63 Vallavalitsuse poolt korraldatav või osutatav muu tegevus
§ 64 Teenuste ja toetuste taotluste vormid
§ 65 Määruste kehtetuks tunnistamine
RT IV, 05.09.2018, 1
Vastu võetud 23.08.2018 nr 30
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lg 1 punkti 5, § 22 lõike 2 ja sotsiaalhoolekande seaduse § 14 lõike 1 alusel.
(1) Määrusega sätestatakse sotsiaalhoolekandelise abi andmise tingimused ja kord rahvastikuregistri järgi Hiiumaa valla (edaspidi vald) elanikele.
(2) Korras reguleerimata küsimuses lähtutakse teenuse ja toetuse osas sotsiaalhoolekande seadusest.
(3) Sotsiaalhoolekandeline abi on sotsiaalteenuse (edaspidi teenus), sotsiaaltoetuse (edaspidi toetus), vältimatu sotsiaalabi ja muu abi määramise või andmisega seotud toimingute süsteem, mille eesmärk on toetada inimese iseseisvat töötamist ja toimetulekut ning aktiivset osalust ühiskonnaelus, ennetades sealjuures sotsiaalsete probleemide tekkimist või süvenemist üksikisiku, perekonna ja ühiskonna tasandil.
(4) Valitsus võib halduslepinguga volitada teenuse osutamise otsustamise eraõiguslikule juriidilisele või füüsilisele isikule või teise kohaliku omavalitsuse üksuse ametiasutusele.
1) rahaline hüvitis – isikule makstav toetus;
2) mitterahaline hüvitis - isikule osutatav teenus;
3) valla elanik - isik, kelle elukohaks rahvastikuregistris on Hiiumaa vald;
4) isik – isik, kellele osutatakse teenust või makstakse toetust;
5) lapsevanem – lapsevanem, lapse eestkostja või hooldaja, kes on perekonnas hooldamise lepingu alusel lapse esindaja;
6) isiku esindaja – isiku volitatud isik või tema eestkostja;
7) hooldusvajaduse hindamise test - metoodiline vahend, mis võimaldab hinnata isiku tervislikku seisundit, igapäevast toimetulekut teda ümbritsevas keskkonnas, kõrvalabi vajadust ja selle mahtu;
8) perekond – samas eluruumis elavad isikud, nende lapsed ja vanemad või muud üht või enamat tuluallikat ühiselt kasutavad või ühise majapidamisega isikud;
9) ülalpidamiskohustusega isik – perekonna- ja kooseluseaduse järgi seadusjärgne ülalpidaja;
10) toimetulek – isiku või perekonna majanduslik, füüsiline või sotsiaalne võime igapäevases elus toime tulla;
11) vallavalitsus – Hiiumaa Vallavalitsus ametiasutusena;
12) valitsus – Hiiumaa Vallavalitsus;
13) volikogu – Hiiumaa Vallavolikogu;
14) ametnik – vallavalitsuse sotsiaalosakonna ametnik ja osavalla sotsiaalvaldkonna ametnik;
15) osavalla valitsus – Emmaste, Kõrgessaare, Käina, Kärdla ja Pühalepa Osavalla Valitsus.
2. peatükk TEENUSE JA TOETUSE MENETLEMINE
§ 3. Teenuse ja toetuse taotlemine
(1) Teenuse ja toetuse saamiseks esitab isik või tema esindaja (edaspidi taotleja) taotluse vallavalitsusele või osavalla valitsusele, kui määrus ei sätesta teisiti. Erandina võib taotluse esitada haridusasutuse töötaja haridusasutuses õppiva lapse eest.
(2) Puudega isikule puudest tingitud teenuse või toetuse taotlemisel esitatakse koos taotlusega puuet tõendav dokument.
(3) Ametnikul on õigus asjaolude väljaselgitamiseks nõuda taotlejalt täiendavaid dokumente või teha taotleja juurde kodukülastus.
(4) Taotleja vastutab esitatud andmete õigsuse eest.
(5) Valeandmete alusel määratud ja väljamakstud toetus tuleb tagastada. Juhul, kui taotleja keeldub valeandmete alusel saadud toetust vabatahtlikult tagastamast, võib vallavalitsus anda ettekirjutuse sundtäitmisele täitemenetluse seadustikus sätestatud korras.
§ 4. Teenuse ja toetuse andmine või andmisest keeldumine
(1) Teenuse ja toetuse andmist korraldab vallavalitsuse sotsiaalosakond.
(2) Teenuse ja toetuse suuruse kehtestab valitsus.
(3) Sissetulekust mittesõltuva toetuse ja riigieelarvest makstava toetuse sh toimetulekutoetuse, matusetoetuse ning riigieelarvest rakse ja sügava puudega lastele abi osutamise toetuse andmise või sellest keeldumise otsustab ametnik 10 tööpäeva jooksul arvates toetuse maksmiseks viimase vajaliku dokumendi saamise päevast.
(4) Täisealise isiku hoolduse, turvakodu, varjupaigateenuse, võlanõustamiseteenuse, vältimatu abi, sotsiaaltransporditeenuse, koduteenuse andmise või sellest keeldumise otsustab ametnik 10 tööpäeva jooksul taotluse esitamisest.
(5) Otsuse tegemisel lähtutakse valla eelarves sotsiaalseks kaitseks eraldatud vahenditest (edaspidi eelarve), toetuse piirmäärast, isiku ja tema pereliikmete sissetulekust, varanduslikust seisust, eluasemekuludest ja isiku konkreetsest vajadusest.
(6) Tugiisikuteenuse, asendus- ja järelhooldusteenuse ja isikliku abistaja teenuse väljaspool kodu osutatava üldhooldusteenuse osutamise või sellest keeldumise otsustab ametnik ja lepingu teenuse osutamiseks sõlmib sotsiaalosakonna juhataja 10 tööpäeva jooksul otsuse tegemisest.
(7) Eluruumi tagamise teenuse andmise või sellest keeldumise otsustab valitsus korraldusega.
(8) Sissetulekust sõltuva toetuse määramise või sellest keeldumise otsustab sotsiaalkomisjoni ettepanekul valitsus.
(9) Teenuse või toetuse andmise või sellest keeldumise otsusest teatatakse toetuse taotlejale kas suuliselt või kirjalikult 10 tööpäeva jooksul, kusjuures teenuse või toetuse mitte andmisel põhjendatakse keeldumise otsust.
(10) Teenuse või toetuse võib jätta andmata järgmisel põhjusel:
1) taotleja on teadlikult esitanud valeandmed või andmeid varjanud;
2) taotlejal või tema perekonnal on piisavalt elatusvahendeid oma abivajaduse rahuldamiseks;
3) puudub alus toetuse saamiseks;
4) taotlemine ei ole piisavalt põhjendatud.
§ 5. Sotsiaalkomisjon
(1) Valitsus moodustab alatise sotsiaalkomisjoni sissetulekust sõltuva toetuse määramise ning muus teenuse ja toetuse andmist puudutavas küsimuses ettepaneku tegemiseks valitsusele
(2) Isik võib soovi korral osaleda sotsiaalkomisjoni töös teda puudutava küsimuse arutelul, samuti on sotsiaalkomisjonil õigus kutsuda isik koosolekule ja kuulata ära tema arvamus ning esitada täiendavaid küsimusi.
(3) Toetuse määramisel hindab sotsiaalkomisjon kaalutlusõiguse alusel toetuse taotleja individuaalset abivajadust, toimetulekuvõimet, majanduslikku olukorda, taotluse põhjendatust ning taotlusele lisatud dokumente.
(4) Valitsus võib kehtestada sotsiaalkomisjoni põhimääruse.
(1) Sissetulekust sõltuv toetus makstakse välja üks kord kuus valitsuse korralduse alusel ja kantakse taotleja pangakontole või makstakse pangakonto puudumisel sularahas valla kassast või taotleja soovil taotluses nimetatud isikule või teenust osutava füüsilise või juriidilise isiku pangakontole.
(2) Sissetulekust mittesõltuv toetus makstakse välja 10 tööpäeva jooksul arvates ametniku otsuse tegemisest ja kantakse taotleja pangakontole või pangakonto puudumisel sularahas valla kassast või taotleja soovil taotluses nimetatud isikule või kantakse teenust osutava füüsilise või juriidilise isiku pangakontole.
§ 7. Järelevalve ja arvestuse pidamine
Ametnik vastutab teenuse korraldamise ja toetuse määramise üle arvestuse pidamise eest ning sisestab andmed teenuse osutamise või toetuse määramise ja maksmise kasutamise kohta sotsiaalteenuste ja – toetuste andmeregistrisse.
§ 8. Hiiumaa vallas korraldatavad teenused
(1) Isikule täies ulatuses valla eelarvest finantseeritav teenus on:
2) täisealise isiku hoolduse teenus;
3) päevakeskusteenus;
6) võlanõustamisteenus.
(2) Omaosalusega teenus, mis on osaliselt valla eelarvest finantseeritav, mida isik saab valla toetuse tõttu soodsamalt teenuse tegelikust hinnast vastavalt kehtestatud hinnakirjale on:
5) päeva- või lapsehoiuteenus;
7) asendus- ja järelhooldusteenus;
8) muu teenus.
(3) Täielikult isiku finantseeritav teenus on väljaspool kodu osutatav üldhooldusteenus.
(4) Omaosalusega teenust võib mõjuval põhjusel osutada tasuta.
(5) Täielikult isiku finantseeritavat teenust võib mõjuval põhjusel selle korra § 58 kohaselt toetada.
(1) Tugiisikuteenus on lapsele, tema perele või täisealisele üksikisikule osutatav teenus, mille eesmärgiks on iseseisva toimetuleku toetamine olukorras, kus isik vajab sotsiaalse, majandusliku, psühholoogilise või tervisliku probleemi tõttu oma kohustuse täitmisel ja õiguse teostamisel olulisel määral kõrvalabi. Kõrvalabi seisneb juhendamises, motiveerimises ning isiku suurema iseseisvuse ja omavastutuse võime arendamises.
(2) Last kasvatavale isikule tugiisikuteenuse osutamisel on täiendav eesmärk lapse hooldamise ning turvalise ja toetava kasvukeskkonna tagamine, lapse arengu toetamine, sealhulgas vajadusel puudega lapse hooldustoimingute sooritamine.
(3) Lapsega peres jälgib tugiisik lapse turvalisust ning juhendab pereliiget lapse kasvatamisel ja õpetamisel.
§ 10. Tugiisikuteenuse hindamine, otsuse tegemine ja osutamine
(1) Tugiisikuteenuse määramiseks hindab ametnik isiku teenuse ning kõrvalabi vajadust. Kõrvalabi vajadust hinnatakse igal isikul eraldi.
(2) Isik võib teha ettepaneku, keda ta soovib tugiisiku teenuse vahetuks osutajaks. Kõrvalabi vajadusest lähtuvalt selgitab ametnik välja, kas taotlusel märgitud tugiisik vastab sotsiaalhoolekande seadusega teenust vahetult osutava isiku nõuetele ning on võimeline tugiisikuteenust taotletud kõrvalabi ulatuses isikule tagama. Vajadusel aitab ametnik leida sobiva tugiisiku.
(3) Sotsiaalosakonna juhataja koostab koostöös teenust saava isiku ja tugiisikuga teenuse osutamiseks lepingu, määrates selles kõrvalabi vajadusest tulenevad toimingud, sh teenuse osutamise sagedus ja kestus sõltuvalt teenuse vajaduse hindamise tulemustest.
(4) Isikul on õigus enne tugiisiku määramist omavahelise sobivuse hindamiseks temaga kohtuda.
(5) Tugiisik ei ole teenust vajava isiku perekonnaliige.
3. jagu TÄISEALISE ISIKU HOOLDUS
(1) Täisealise isiku hooldus on hoolduse seadmine ja hooldaja määramine täisealisele raske või sügava puudega isikule, kes vaimse või kehalise puude tõttu vajab abi oma õiguste teostamiseks ja kohustuste täitmiseks.
(2) Hooldus seatakse, kui isiku toimetulekut ei ole võimalik tagada muu teenuse, täiendava toetuse või muu abi osutamisega.
§ 12. Hooldusvajaduse hindamine ja hoolduse seadmine
(1) Isik või tema esindaja esitab taotluse puudega isiku hooldamiseks kirjaliku nõusoleku andnud isiku andmetega hoolduse seadmiseks ja hooldaja määramiseks.
(2) Esitatud taotluse alusel külastab ametnik 10 tööpäeva jooksul puudega isikut tema elukohas hooldusvajaduse väljaselgitamiseks.
(3) Hooldusvajaduse väljaselgitamisel täidab ametnik hindamistesti, mis sisaldab puudega isiku kõrvalabi vajadust ja tema võimet toime tulla igapäevaelu toimingutega.
(4) Ametnikul on õigus vajadusel kaasata hindamisprotsessi spetsialiste ja hooldusvajadus hinnatakse üle vähemalt kord kahe aasta jooksul.
(5) Hooldus seatakse tähtajaliselt kuni puudega isiku arstliku ekspertiisi otsuses märgitud tähtaja lõpuni või tähtajatu otsuse korral mitte kauemaks kui viieks aastaks.
(6) Hoolduse seadmisest võib keelduda, kui puudega isiku hooldusvajaduse hindamisest ei tulene vajadust hooldajat määrata või hooldust on võimalik tagada teise teenusega.
(7) Hoolduse seadmisel määratakse hooldaja ülesanded ning talle igakuiselt makstav toetus, mis määratakse hooldamisest tingitud ja hooldamisega seotud lisakulu osaliseks katmiseks.
§ 13. Hooldaja määramine
(1) Hooldajaks määratakse isik, kelle tegelik elukoht on valla territooriumil, kes on teovõimeline, kellel puudub raske või sügav puue ning kes on ametniku hinnangul sobiv hooldaja ülesandeid täitma.
(2) Hooldajaks võib määrata isiku, kellel on perekonnaseaduse kohane ülalpidamiskohustus hooldatava suhtes.
(3) Hooldajal võib olla kuni kaks hooldatavat.
§ 14. Hooldajatoetuse määramine ja maksmine
(1) Hooldajatoetuse määramise ja maksmise alus on arstliku ekspertiisi otsus hooldatavale puude raskusastme määramise kohta ja väljaselgitatud hooldusvajadus.
(2) Hooldajatoetust makstakse toetuse määramise päevale järgneva kuu 1. kuupäevast.
(3) Hooldajatoetus kantakse hooldaja pangakontole üks kord kalendrikuus jooksva kalendrikuu 25. kuupäevaks.
(4) Hooldajatoetust võib maksta tööl käivale hooldajale, kui on võimalik tagada hooldus.
(5) Hooldajatoetusest maksustatavad maksud tasub vallavalitsus vastavalt seadusandlusele.
§ 15. Hoolduse peatamine ja lõpetamine
(1) Isiku hooldus peatatakse:
1) hooldatava soovil;
2) muul hooldust takistaval asjaolul.
(2) Isiku hooldus lõpetatakse:
2) hooldaja soovil;
3) kui hooldaja ei täida ülesandeid nõuetekohaselt;
4) kui hooldatava hooldusvajadus on muutunud nii, et puudub selle teenuse vajadus;
5) hooldatava elukoha vahetumisel teise omavalitsusüksuse territooriumile;
6) hooldatava või hooldaja surma korral;
7) kui hooldaja on hoolduse seadmiseks teadlikult andmeid varjanud või esitanud valeandmeid;
8) muu hooldamist takistava asjaolu korral.
§ 16. Hooldajatoetuse maksmise peatamine ja lõpetamine
(1) Hooldaja on kohustatud viivitamata teavitama ametnikku asjaolu tekkimisest, mis toob kaasa isiku hoolduse peatamise või lõpetamise.
(2) Hoolduse peatamisel või lõpetamisel peatatakse või lõpetatakse hooldajatoetuse maksmine.
(3) Hooldajatoetuse maksmine peatatakse või lõpetatakse seda põhjustava asjaolu tekkimise kuule järgneva kuu 1. kuupäevast alates.
4. jagu PÄEVAKESKUSETEENUS
§ 17. Päevakeskuseteenus
(1) Päevakeskuseteenus on teenus, mille eesmärk on edendada ja säilitada sotsiaalsel sihtrühmal suhtlemis- ja tegutsemisaktiivsust, pakkudes eesmärgistatud ja mõtestatud tegevust läbi kultuurilise vabaaja veetmise, huvitegevuse, vabatahtliku töö, toimetuleku toetamise ja sotsiaalse aktiivsuse säilitamise.
(2) Päevakeskusteenus puudega isikule hõlmab lisaks selle paragrahvi lõikes 1 nimetatule ringitöö integreerimist tegevus- ja loovteraapiavõtetega ning individuaaltööd vastavalt vajadusele.
§ 18. Turvakoduteenus
(1) Turvakoduteenus on ajutise eluaseme, turvalise keskkonna ja esmase abi tagamine:
(2) Esmase abina tuleb isikule vajadusel tagada kriisiabi, mis taastab isiku psüühilise tasakaalu ja tegevusvõime igapäevaelus, ning teavitada isikut teistest abi saamise võimalustest. Tulenevalt isiku east ja vajadusest tagatakse ka tema hooldamine ja arendamine.
(3) Teenuse osutamise maht ja kestus sõltub teenuse vajaduse hindamise tulemustest.
(4) Turvakodu vajavale lapsele osutatakse teenust kuni lapsele turvalise elu ja kasvukeskkonna tagamiseni bioloogilises, eestkoste- või hooldusperekonnas või muus asendushoolduse vormis.
(5) Teenust osutatakse isikule koostöös teenuse osutaja ja vallavalitsusega.
(6) Vajadusel osutatakse abivajajale teenust vältimatu sotsiaalabina koheselt.
§ 19. Varjupaigateenus
(1) Varjupaigateenus on ajutise ööbimiskoha pakkumine täisealisele isikule, kes ei ole võimeline endale ööbimiskohta leidma. Ajutises ööbimiskohas peab olema tagatud voodikoht, pesemisvõimalus ja turvaline keskkond.
(2) Teenust osutatakse isikule koostöös teenuse osutaja ja vallavalitsusega, lähtudes kiireloomulise abi osutamise vajadusest.
(3) Teenust osutatakse isikule ametniku otsusega või erandjuhul vältimatu sotsiaalabina.
(4) Teenust vajavale isikule teenuse määramisel võetakse arvesse isiku tervislik seisund, iseseisva toimetuleku võime ning muu isiku ja tema juhtumiga seotud asjaolu.
(5) Vajadusel osutatakse abivajajale teenust vältimatu sotsiaalabina koheselt.
(6) Teenuse osutamise sagedus ja kestus sõltuvad teenuse vajaduse hindamise tulemustest.
§ 20. Võlanõustamisteenus
(1) Võlanõustamisteenus on isiku aitamine tema varalise olukorra kindlakstegemisel, võlausaldajaga läbirääkimiste pidamisel ja nõuete rahuldamisel, vältida uute võlgnevuste tekkimist toimetulekuvõime parandamise kaudu ning lahendada muid võlgnevusega seotud probleeme. Võlgnevuseks loetakse olukorda, kus isikule on esitatud nõue täita võlaõiguslikust suhtest või seadusest tulenev sissenõutavaks muutunud rahaline kohustus, mida isik ei ole võimeline iseseisvalt täitma.
(2) Võlanõustaja peab vastama sotsiaalhoolekande seaduses teenust vahetult osutavale isikule kehtestatud nõuetele.
(3) Ametnik teeb kindlaks teenuse vajaduse ning suunab vajadusel isiku teenusele.
(4) Teenust osutatakse isikule koostöös teenuse osutaja ja vallavalitsusega.
8. jagu KODUTEENUS
§ 21. Koduteenus
(1) Koduteenusega tagatakse täisealise isiku iseseisev ja turvaline toimetulek kodustes tingimustes ja väljaspool kodu, säilitades ja parandades tema elukvaliteeti.
(2) Koduteenus on teenus isikule, kellel on tuvastatud tervislikust seisundist, funktsioonihäirest või elukeskkonnast tingitud kõrvalabi vajadus ning kellele sobivaks teenuseks on hinnatud koduteenus või ei ole ülalpidamiskohustusega isikut või ülalpidamiskohustusega isik ei saa mõjuvatel põhjusel oma kohustust täita.
§ 22. Koduteenuse vajaduse hindamine ja määramine
(1) Koduteenuse vajaduse hindamiseks teeb ametnik koduteenust taotleva isiku juurde kodukülastuse, mille käigus hindab ta hooldusvajaduse hindamise testi ja vestluse abil teenust taotleva isiku toimetulekuvõimet ja kõrvalabi vajadust.
(2) Hindamisel selgunud koduteenust taotleva isiku kõrvalabi vajaduse ulatuse alusel sõlmitakse leping koduteenuse osutamiseks teenust vajava isiku või tema esindaja ja teenuse osutaja vahel.
(3) Kõrvalabi vajadusest tulenevad toimingud, mis tagavad isiku iseseisva toimetuleku kodustes tingimustes, loetletakse isiku hoolduskavas, mis on lepingu lisa.
(4) Kõrvalabi vajadust hinnatakse ja täpsustatakse iga isiku puhul eraldi. Koduteenuse osutamise perioodil kõrvalabi vajaduse muutumisel isiku tegevusvõime või elukeskkonna tõttu viib ametnik läbi korduvhindamise.
(5) Korduvhindamine viiakse läbi lähtuvalt isiku vajadusest, kuid mitte harvemini kui vähemalt kord kahe aasta jooksul. Selle tulemusel muudetakse vajadusel isiku hoolduskava.
§ 23. Koduteenuse sisu
(1) Teenus on abistamine igapäevaeluks vajalike toimingute sooritamisel ja asjaajamisel ja sisaldab:
1) toiduainete, majapidamistarvete, ravimite, tehniliste abivahendite ja valmistoiduga varustamist;
2) poe ja apteegi külastamist;
3) majapidamistoiminguid isikule kuuluvate vahenditega;
4) eluaseme kütmist ja veega varustamist;
5) vestluse ja teabe edastamist;
6) asjaajamist ametiasutustes;
7) transporditeenuse osutamist või korraldamist ravi- või mõne muu asutuse külastamisel;
8) riiete ja jalanõude hooldust, pesupesemise, suurpuhastuse korraldamist;
9) küttematerjali soetamise korraldamist;
10) muruniitmise ja lumelükkamise korraldamist;
11) abistamist remont- ja teenustööde korraldamisel;
12) suitsuanduri olemasolu ja korrasoleku kontrollimist ja küttekollete töökorras oleku visuaalset hindamist;
13) abistamist hügieenitoimingutel ja pesemisel või pesemise korraldamist.
(2) Koduteenuse paketid kehtestab valitsus korraldusega.
§ 24. Koduteenuse osutamine
(1) Koduteenust osutatakse isikule üldjuhul tööpäeviti.
(2) Koduteenuse osutamisel on maksimaalne hooldatav eluruumi pind ühe isiku kohta 51m2.
§ 25. Koduteenuse osutamise lõpetamine
(1) Ametnik lõpetab koduteenuse osutamise:
2) isiku kõrvalabi- või hooldusvajaduse vähenemisel;
3) koduteenuse asendamisel teiste teenustega;
4) isiku elukoha vahetumisel teise omavalitsusüksuse territooriumile;
5) kui isiku käitumine teeb võimatuks teenuse osutamise (agressiivsus, ebaviisakas käitumine, alkoholi või narkootilise ainete kuritarvitamine vms);
7) muul koduteenuse osutamist takistaval asjaolul.
(2) Ametnik peatab koduteenuse osutamise:
2) kui isik ei ole tasunud kahe kuu teenuse eest;
3) muul koduteenuse osutamist takistaval asjaolul.
9. jagu VÄLJASPOOL KODU OSUTATAV ÜLDHOOLDUSTEENUS
§ 26. Väljaspool kodu osutatav üldhooldusteenus
(1) Väljaspool kodu osutatav üldhooldusteenus on turvalise keskkonna ja toimetuleku tagamine täisealisele isikule, kes terviseseisundist, tegevusvõimest või elukeskkonnast tuleneval põhjusel ei suuda kodustes tingimustes ajutiselt või püsivalt iseseisvalt toime tulla ja kelle toimetulekut ei ole võimalik tagada teise teenuse või muu abi osutamisega.
(2) Teenuse vajaduse väljaselgitamisel täidab ametnik hindamistesti, mis sisaldab täisealise isiku kõrvalabi vajadust.
(3) Osaliselt valla eelarvest finantseeritavale väljaspool kodu osutatavale üldhooldusteenusele paigutatakse isik, kellel puudub ülalpidamiskohustusega isik või ta ei suuda põhjendatult talle seadusega pandud kohustust täita.
(4) Sotsiaalosakonna juhataja sõlmib väljaspool kodu osutatava üldhooldusteenuse lepingu juhtumipõhiselt teenuse osutaja ja isikuga, kui isikul puudub ülalpidamiskohustusega isik arvesse võttes teenust saava isiku majanduslikku olukorda, teenuse mahtu ja teenuse maksumust.
10. jagu ISIKLIKU ABISTAJA TEENUS
§ 27. Isikliku abistaja teenus
(1) Isikliku abistaja teenusega suurendatakse raske või sügava liikumis- või nägemispuudega täisealise isiku, iseseisvat toimetulekut ja osalemist kõigis eluvaldkondades.
(2) Isikliku abistaja teenus on eelkõige isiku abistamine nendes igapäevaelu tegevustes, milles isik vajab tulenevalt oma puudest füüsilist kõrvalabi. Isiklik abistaja aitab isikut tema igapäevaelu tegevustes, nagu liikumisel, söömisel, toidu valmistamisel, riietumisel, hügieenitoimingus, majapidamistöödes ja muus toimingus, milles isik vajab kõrvalabi.
§ 28. Õigustatud isik
(1) Isik peab olema võimeline vastu võtma oma elukorraldust puudutavaid otsuseid ning selgelt ja arusaadavalt oma vajadusest lähtuvalt isiklikku abistajat juhendama, välja õpetama ja andma tööjuhiseid.
(2) Esmajärjekorras on isikuks koolis või tööl käiv puudega isik.
(3) Teenust ei osutata tugeva sõltuvusprobleemiga isikule, lamajale haigele ega isikule, kes viibib ööpäevaringsel hooldusteenusel või kellele on määratud hooldaja.
§ 29. Isikliku abistaja teenuse vajaduse hindamine ja otsuse tegemine
(1) Teenuse vajaduse väljaselgitamisel täidab ametnik hindamistesti, kaasates vajadusel teenuse taotleja olukorra selgitamiseks spetsialiste.
(2) Kõrvalabi vajadust hinnatakse ja täpsustatakse iga isiku puhul eraldi. Teenuse osutamise perioodil kõrvalabi vajaduse muutumisel isiku terviseseisundi või elukeskkonna tõttu viib ametnik läbi korduva hindamise.
(3) Hindamisel võib tugineda spetsialisti ning rehabilitatsiooniplaani järgseid teenuseid osutava meeskonna soovitustele.
(4) Isik otsib endale isikliku abistaja ning esitab ametnikule kirjaliku nõusoleku andnud isiku andmed. Vajadusel ja võimaluste piires aitab isikliku abistaja leidmisel ametnik. Isikul on õigus enne teenust vahetult osutava isikliku abistaja määramist omavahelise sobivuse hindamiseks temaga kohtuda.
(5) Isiklik abistaja ei ole teenust vajava isiku perekonnaliige või ülalpidamiskohustusega isik, või isik, kes elab alaliselt või püsivalt samas eluruumis isikuga.
(6) Isikliku abistaja tööülesannete hulka ei kuulu füüsilise abistamisega mitteseotud tegevused, mida tavapäraselt osutab eriväljaõppe ja -ettevalmistusega isik.
(7) Sotsiaalosakonna juhataja koostab koostöös isiku ja isikliku abistajaga teenuse osutamiseks lepingu, määrates selles kõrvalabi vajadusest tulenevad toimingud, sh teenuse osutamise sagedus ja kestus sõltuvalt teenuse vajaduse hindamise tulemustest.
(8) Isikliku abistaja väljaõppe eest vastutab isik.
11. jagu SOTSIAALTRANSPORDITEENUS
Sotsiaaltransporditeenus on sõiduki kasutamise võimaldamine tööle või õppeasutusse sõitmiseks või avalike teenuste kasutamiseks puudega isikul, kes puudest tingituna ei saa kasutada ühistransporti või isiklikku sõiduautot või eakal, kes ei saa kasutada ühistransporti või kellel puuduvad võimalused kasutada isiklikku transporti.
§ 31. Teenuse taotlemine ja osutamine
(1) Teenuse saamiseks esitab teenusele õigustatud isik ametnikule taotluse, milles tellib sõidu, esitades kuupäeva, kellaaja ja sõidu alguspunkti ning sihtkoha.
(2) Isik või tema esindaja esitab tellimuse teenuse saamiseks maakonna piires vähemalt 3 tööpäeva, väljaspool maakonda vähemalt 7 tööpäeva enne soovitud sõiduaega.
(3) Teenuse andmise või teenuse andmisest keeldumise otsustab ametnik vastavalt teenuse osutamise võimalusele, teavitades taotlejat esimesel võimalusel.
(4) Taotluse teenuse saamiseks võib esitada ka telefoni teel, mil ametnik ise täidab kirjaliku taotluse.
(5) Isikut teavitatakse otsusest suuliselt teenuse osutamisest või keeldumisest hiljemalt taotluse esitamisele järgneval päeval.
(6) Teenuse osutamisest võib keelduda, kui teenuse osutajal ei ole võimalik teenust osutada muu sõidutellimuse täitmise tõttu.
(7) Teenuse saajate üle peab arvestust ametnik.
(8) Teenust osutatakse üldjuhul tööpäeval ja tööaja raames.
(9) Teenuse osutamise algus ja lõpp on teenuse osutaja ja isiku vahel kokku lepitud koht.
(10) Erandjuhul võib teenust osutada paragrahvis 1 nimetamata isikutele.
§ 32. Teenuse finantseerimine ja selle eest tasumine
(1) Tasuta teenust on õigus saada:
1) puudega lapsel ja tema saatjal;
2) raske või sügava nägemis- või liikumispuudega isikul ja tema saatjal;
3) riiklikul erihoolekandeteenusel oleval isikul;
4) erandjuhul muul abivajaval isikul.
(2) Soodustingimustel teenust on õigus saada:
1) eakal, kes ei saa kasutada ühistransporti või kellel puudub võimalus kasutada isiklikku transporti;
2) puudega isikul;
3) erandjuhul muul abivajaval isikul.
(3) Isik on kohustatud teenuse eest tasuma sularahas teenuse osutajale teenuse saamist kinnitava kviitungi alusel või vallavalitsuse arve alusel vallavalitsuse kassasse või ülekandega vallavalitsuse pangakontole.
(4) Väljaspool maakonda lisanduvad teenuse hinnale üleveokulu praamil.
(5) Teenuse osutaja esitab osavalla ametnikule iga kuu viimaseks tööpäevaks sõidutabeli. Sõidutabeli alusel väljastab raamatupidamine teenust saanud isikutele arved.
12. jagu SAUNATEENUS
§ 33. Saunateenus
(1) Saunateenusele on õigus eakal, puudega isikul, töötul ja paljulapselisel perel.
(2) Teenust osutatakse isiku suulise pöördumise alusel.
(3) Saunateenuse osutamise aeg ja koht avaldatakse Hiiumaa Teatajas ja valla kodulehel.
13. jagu PÄEVA- VÕI LAPSEHOIUTEENUS
§ 34. Päeva- või lapsehoiuteenus
(1) Päeva- ja lapsehoiuteenusega pakutakse arengut ning toimetulekut toetavat igapäevategevust ning toetatakse puudega last kasvatavat perekonda ja antakse võimalus lapsevanemale tööl käimiseks.
(2) Päeva- või lapsehoiuteenusele on õigus raske või sügava puudega või liitpuudega lapsel Lapsehoiuteenust on õigust taotleda raske või sügava puudega lapse seaduslikul esindajal kuni selle kalendriaasta lõpuni, kui laps saab 18-aastaseks ja kelle elukoht on valla territooriumil.
(3) Teenuse osutaja tagab teenuse ajal lapse hooldamise, arendamise ja turvalisuse.
(4) Teenuse osutaja sõlmib isiku seadusliku esindajaga lepingu, määrates selles muu hulgas teenuse vajadusest tuleneva toimingu ja teenuse osutamiseks olulised tingimused, milleks on vähemalt teenuse osutamise aeg ja koht.
14. jagu ELURUUMI TAGAMISE TEENUS
§ 35. Eluruumi tagamise teenus
(1) Eluruumi tagamine on teenus millega tagatakse eluruumi kasutamise võimalus isikule, kes ei ole sotsiaalmajanduslikust olukorrast tulenevalt võimeline enda ja oma perekonna vajadustele vastavat eluruumi tagama.
(2) Isikliku taotluse alusel hindab ametnik eluruumi tagamise vajadust ning edastab oma hinnangu valitsusele otsustamiseks.
(3) Valitsus jätab taotluse rahuldamata kui:
1) taotleja majanduslik või sotsiaalne olukord on paranenud enne otsuse tegemist;
2) taotleja või tema pereliige on oma teadliku tegevusega võõrandanud neile kuulunud vara.
(4) Eluruumi tagamine antakse üürilepinguga kasutamiseks kuni viieks aastaks.
(5) Üürilepingu võib ennetähtaegselt lõpetada:
3) eluruumi tagamise vajaduse äralangemisel;
4) kui üürnik või tema pereliikmed rikuvad üürilepingu tingimusi või majaelanike rahu;
5) kui üürnik on jätnud ilma mõjuva põhjuseta rohkem kui kolm kuud maksmata korteriüüri või tasumata kommunaalteenuste eest;
6) kui üürnik ilma mõjuva põhjuseta ei ole kolme kuu vältel eluruumi kasutanud.
(6) Valitsus kehtestab eluruumi kasutamise tingimused ja korra.
(1) Puudega isikul, kellel on puudest tingituna raskusi eluruumis liikumise, toimetuleku või suhtlemisega, aitab vallavalitsus eluruumi kohandamisel või sobivama eluruumi saamisel.
(2) Eluruumi kasutamise võimaluse tagamisel lähtutakse põhimõttest, et puudega isik saaks võimalikult kaua elada koduses keskkonnas.
15. jagu ASENDUS- JA JÄRELHOOLDUSTEENUS
§ 37. Asendus-ja järelhooldusteenus
(1) Asendushooldusteenus on teenus millega tagatakse pika- või lühiajaliselt lapse heaolu ja õigused, võimaldatakse lapsele tema põhivajaduste rahuldamiseks peresarnased elutingimused, luuakse lapsele turvaline ja arenguks soodne elukeskkond ning laps valmistatakse ette võimetekohaseks toimetulekuks täisealisena.
(2) Asendushooldusteenust osutatakse pikaajalise ööpäevaringse teenusena lapsele, kelle vanem on surnud, vanemale on tema piiratud teovõime tõttu määratud eeskostja, vanema hooldusõigus lapse suhtes on peatatud, piiratud või täielikult ära võetud või kes on vanemast eraldatud. Asendushooldusteenust võib osutada ka lühiajaliselt vanema nõusolekul perioodiliselt või ajutiselt kuni 90 päeva.
(3) Järelhooldusteenus on teenus millega toetatakse asendushoolduselt või eestkostelt lahkuva isiku iseseisvat toimetulekut ja õpingute jätkamist.
(4) Järelhooldusteenust osutatakse lähtuvalt juhtumiplaanist, mille alusel vallavalitsus tagab isikule eluaseme ning vajaduspõhised tugiteenused ja toetused.
§ 38. Teenuse osutaja
Asendushooldusteenust osutab hoolduspere, perekodu ja asenduskodu (edaspidi teenuse osutaja).
§ 39. Asendus- ja järelhoolduse teenuse vajaduse hindamine ja teenusele suunamine
(1) Asendushooldusteenusele suunamisel hindab ametnik lapse heaolust lähtuvalt asendushooldusteenuse osutaja valikut ja põhjendab oma valikut.
(2) Asendushooldusteenusele suunamisel hindab lastekaitsespetsialist lapse abivajadusest ja lapse heaolust lähtuvalt teenuse osutamise vajadust ja sobivust ning suunab lapse teenusele hooldusõigusliku vanema või füüsilisest isikust eestkostja nõusolekul.
(3) Järelhooldusteenust korraldav ametnik hindab koos isikuga teenuse vajadust juhtumikorralduslikul põhimõttel.
(4) Isik ja võimalusel tema vanem või füüsilisest isikust eestkostja peab olema kaasatud teenuse vajaduse hindamise ja teenusele suunamise protsessi.
(5) Otsuse teenusele suunamise kohta teeb sotsiaalosakonna juhataja lastekaitsespetsialisti ettepanekul.
§ 40. Asendushooldus- ja järelhooldusteenuse rahastamise alused
(1) Asendushooldus rahastatakse valla eelarvest ja asendushooldusel oleva isiku sissetulekutest ning tema isiklike kulude katmisel tuleb teha kulutusi sotsiaalhoolekande seaduses sätestatud määras.
(2) Lapse ülalpidamist ja erivajadusest tulenevaid lisavajadusi rahastatakse muu hulgas lapsele riigieelarvest igakuiseks ülalpidamisest ja puudest tingitud lisakulude osaliseks hüvitamiseks ettenähtud sissetulekutest.
(3) Hoolduspere vanemat, kes hooldab vähemalt nelja last, toetatakse vähemalt töölepingu seaduse alusel kehtestatud töötasu alammääras. Ühe lapse hooldamisel toetatakse hoolduspere vanemat vähemalt ühe neljandiku ulatuses nimetatud töötasu alammäärast.
(4) Järelhooldusteenust rahastatakse valla eelarvest ning järelhooldusteenusel oleva täisealise isiku sissetulekutest.
(5) Isiku isiklike kulude katteks peab valla eelarvest iga kuu tegema kulutusi vastavalt sotsiaalhoolekande seaduses sätestatule. Isiku isiklike kulude katmisel tuleb lähtuda sotsiaalhoolekandeseaduses sätestatud summa ulatusest.
(6) Teenuse osutaja muud kulutused ja nende hüvitamise kord lepitakse kokku osakonna juhataja ja asendushooldusteenuse osutaja vahel ning fikseeritakse teenuse osutamise lepingus.
(7) Teenuse osutaja muu kulu kokkuleppimisel arvestatakse isiku teenusel viibimise kestvust, õppimist väljaspool teenuse osutamise asukohta, isiku spetsiifilisi vajadusi vms ning ülalpidamist riigi- või valla eelarvest.
§ 41. Lepingu sõlmimine
(1) Sotsiaalosakonna juhataja sõlmib teenuseosutajaga lepingu enne isikule teenuse osutamise alustamist.
(2) Lepinguga sätestatakse vähemalt isikule osutatava teenuse sisu, maht, kestvus, rahastamine ning osapoolte õigused ja kohustused.
(4) Järelhooldusteenuse lepingu sõlmimisel peab isik olema lepingupooleks.
§ 42. Lepingu lõppemine ja lõpetamine
4) lepingupoolte vastastikusel kokkuleppel või muul seadusest tuleneval alusel.
2) lepingupoole või isiku surma korral.
16. jagu MUU TEENUS
§ 43. Muu teenuse korraldamine
Vallavalitsus võib korraldada isikule muu teenuse (psühholoogiline nõustamine, kriisiabi sh laste leinalaagris osalemine; tugirühmades ja tugiprogrammides osalemine; rehabilitatsiooniteenusel osalemine; erihoolekandeteenusel osalemine; toiduabi; tõlketeenus, viipekeele teenus ja muud toetavad teenused) osutamise, lähtudes isiku kõrvalabi vajadusest.
§ 44. Toetused
(1) Valla eelarvest makstavad toetused jagunevad sissetulekust mittesõltuvateks ja sissetulekust sõltuvateks toetusteks.
(2) Sissetulekust mittesõltuvad toetused on universaalse iseloomuga toetused konkreetselt määratletud sihtrühmale:
2) täiendav lapsetoetus;
4) eaka sünnipäevatoetus;
5) hooldajatoetus täisealise isiku hooldajale;
6) hooldajatoetus puudega lapse hooldajale;
7) hooldusperetoetus;
8) matusetoetus.
(3) Sissetulekust sõltuvale toetusele tekib õigus, kui isiku või perekonna kõigi liikmete eelmise kuu netosissetulekust jääb peale eluasemekulude tasumist ühe isiku kohta kätte vähem kui kahekordne kehtestatud riiklik toimetulekupiir.
(4) Sissetulekust sõltuva toetuse saamiseks esitatakse taotlus vallavalitsusele hiljemalt 15. kuupäevaks.
(5) Sissetulekust sõltuvad toetused on toimetulekuraskustes isikule ja perekonnale makstav:
1) sõidutoetus;
3) hooldekodu toetus;
4) huvialategevuse toetus;
5) muu ühekordne toetus.
6) riigieelarvest raske või sügava puudega lastele abi osutamiseks eraldatud toetus.
(6) Õnnetusjuhtumi ja muu ettenägematu asjaolu korral on õigus määrata toetus perekonnale, kes ei ole toimetulekuraskuses.
2. jagu SÜNNITOETUS
§ 45. Sünnitoetus
(1) Sünnitoetust makstakse taotluse alusel valla elanikuks sündinud isiku lapsevanemale.
(2) Mitmike sünni puhul makstakse sünnitoetust iga lapse kohta.
(3) Sünnitoetust on õigus saada ühel lapsevanemal, kes on vähemalt 6 kuud enne lapse sündi rahvastikuregistris valla elanik ning tingimusel, et laps on rahvastikuregistris valla elanik.
(4) Sünnitoetust makstakse mitte hiljem kui kolme kuu jooksul pärast lapse sündi.
3. jagu TÄIENDAV LAPSETOETUS
§ 46. Täiendav lapsetoetus
(1) Täiendavat lapsetoetust lapse ühe ja kahe aastaseks saamisel makstakse taotluse alusel lapsevanemale tingimusel, et laps on valla elanik.
(2) Mitmike puhul makstakse täiendavat lapsetoetust iga lapse kohta
(3) Täiendavat lapsetoetust makstakse mitte hiljem kui kolme kuu jooksul pärast lapse sünnipäeva.
4. jagu ESIMESSE KLASSI ASTUJA TOETUS
§ 47. Esimesse klassi astuja toetus
(1) Toetus makstakse rahvastikuregistri järgselt vallas elavale esimese klassi õpilasele, kes alustab õppetööd valla koolis või mujal asuvas erivajadusega laste õppeasutuses.
(2) Toetuse taotlemiseks esitab lapsevanem avalduse augustis.
(3) Teised toetuse maksmiseks vajalikud andmed kogutakse koostöös koolidega.
(4) Toetus makstakse lapsevanemale algava õppeaasta 15. septembriks.
5. jagu EAKA SÜNNIPÄEVATOETUS
§ 48. Eaka sünnipäevatoetus
(1) Eaka sünnipäevatoetust makstakse 70-nda, 75-nda, 80-nda, 85-nda, 90-nda ja iga järgneva sünnipäeva puhul.
(2) Sünnipäevatoetus makstakse üldjuhul ülekandega isiku pangakontole. Eaka soovil võib toetuse kanda mõnele muule pangakontole või pangakonto puudumisel maksta sularahas.
(3) Lisaks rahalisele toetusele õnnitletakse käesoleva paragrahvi lõikes 1 loetletud eakat sünnipäeval lillede ja õnnitluskaardiga.
6. jagu HOOLDAJATOETUS TÄISEALISELE ISIKU HOOLDAJALE
§ 49. Hooldajatoetus täisealise isiku hooldajale
(1) Hooldajatoetus määratakse ja makstakse selle määruse § 12 lg 7 alusel isikule, kes on selle korra alusel määratud hooldajaks puudega isikule.
(2) Hooldajatoetus määratakse hoolduse seadmise ja hooldaja määramise perioodiks.
(3) Hooldajatoetust makstakse igakuiselt jooksva kuu eest 25. kuupäevaks alates haldusakti jõustumisele järgnevast kuust.
7. jagu HOOLDAJATOETUS PUUDEGA LAPSE HOOLDAJALE
§ 50. Hooldajatoetus puudega lapse hooldajale
(1) Hooldajatoetus määratakse ja makstakse raske ja sügava puudega 3-18 aastase lapse hooldamise tõttu lapsevanemale.
3) eestkostja määramise kohtumäärus või perekonnas hooldamise leping.
(3) Ametnik hindab puudega lapse kõrvalabi vajadust kümne tööpäeva jooksul.
(4) Hooldajatoetus määratakse tähtajaliselt lapse puude raskusastme lõppemiseni.
(5) Hooldajatoetust makstakse igakuiselt jooksva kuu eest 25. kuupäevaks alates haldusakti jõustumisele järgnevast kuust.
(6) Isik on kohustatud teavitama ametnikku asjaolust, mis toob kaasa hooldajatoetuse maksmise lõpetamise või suuruse muutmise 10 päeva jooksul asjaolu ilmnemisest.
§ 51. Hooldajatoetuse mittemääramine
Hooldajatoetust ei määrata ametniku haldusaktiga, kui lapse hooldamine on püsivalt tagatud teiste sotsiaal- ja/või haridusteenusega, täiendava toetuse või muu abi osutamisega.
§ 52. Hooldajatoetuse maksmise lõpetamine
1) isiku või puudega lapse elama asumisel teise omavalitsusse;
3) puudega lapse või hooldaja surma korral;
4) lapse õppima asumisel õpilaskoduga õppeasutusse.
8. jagu HOOLDUSPERETOETUS
§ 53. Hooldusperetoetus
(1) Toetust makstakse hooldusperes viibiva lapse hooldamise ning ülalpidamis- ja isiklike kulude katteks hoolduspere vanemale, kellega sotsiaalosakonna juhataja on sõlminud hoolduspere lepingu.
(2) Hoolduspere vanem ei pea olema rahvastikuregistri andmetel valla elanik, kui lapse rahvastikuregistri järgne elukoht on valla territooriumil.
(3) Kui hooldusperes viibiva lapse ülalpidamiskulud ja lapse erivajadusest tulenevad lisakulutused on toetuse määrast suuremad, võib osakonna juhataja otsusega suurendada hoolduspere toetust vastavalt tegelikule vajadusele.
(4) Toetust makstakse igakuiselt hoolduspere lepingu kehtivuse ajal, määratud toetus kantakse taotluses näidatud pangakontole.
9. jagu MATUSETOETUS
§ 54. Matusetoetus
(1) Matusetoetus on ühekordne toetus matuse korraldamise kulu osaliseks hüvitamiseks.
(2) Matusetoetust makstakse isikule, kes kannab matuse korraldamise kulu rahvastikuregistri järgi valla elaniku surma korral.
(3) Tundmatu või omasteta surnud isiku matused korraldab ja kannab matuse korraldamise kulu valitsus.
(4) Kui surm on registreeritud väljaspool Eestit, lisatakse taotlusele isiku surma tõendav dokument, mille on välja andnud välisriigi asjaomane asutus.
(5) Kui isik sündis surnult, lisatakse taotlusele arstlik surmateatis.
(6) Matusetoetus määratakse, kui matusetoetuse avaldus on esitatud kuue kuu jooksul surmapäevast või surma registreerimisest arvates.
(7) Otsuse matusetoetuse määramise või määramata jätmise kohta teeb ametnik hiljemalt matusetoetuse taotlemiseks vajalike andmete saamise päevale järgneval tööpäeval.
(8) Matusetoetus makstakse matuseid korraldava isiku pangakontole või tema soovil sularahas kolme tööpäeva jooksul matusetoetuse määramise otsuse tegemisest arvates.
10. jagu SÕIDUTOETUS
§ 55. Sõidutoetus
Sõidutoetus määratakse raske või sügava puudega isikule, toimetulekuraskuses isikule haridus-, meditsiini- või rehabilitatsiooniasutusse või riiklikule erihoolekande teenusele sõiduks vaid juhul, kui põhjendatud juhul ei ole võimalik saada vallavalitsuse osutatavat transporditeenust.
11. jagu TERVISETOETUS
§ 56. Tervisetoetus
(1) Tervisetoetust makstakse toimetulekuraskuses isikule:
1) prillide ostmiseks;
2) retseptiravimi ostmiseks;
3) abivahendi ostmiseks või laenutamiseks;
4) haigla voodipäeva eest tasumiseks;
5) mähkmete jt hooldusvahendite ostmiseks;
6) ravikindlustuseta isikule esmaseks arstiabiks ja uuringuks vastavalt arvele.
(2) Tervisetoetuse maksmisel arvestatakse eelmise kahe kuu kuludokumente.
(3) Tervisetoetust makstakse mitte rohkem kui 30% isiku tasutavast summast. Põhjendatud juhul võib komisjon toetuse protsenti suurendada.
12. jagu HUVITEGEVUSE TOETUS
§ 57. Huvitegevuse toetus
Huvitegevuse toetust makstakse taotluse alusel lapsevanemale toimetulekuraskustes pere lapse huvikooli õppemaksu või huvialaringi ringitasu tasumiseks.
13. jagu HOOLDEKODUTOETUS
§ 58. Hooldekodutoetus
(1) Hooldekodutoetus makstakse hooldekodu kulu osaliseks tasumiseks ülalpidamiskohustusega isikule, kes ei ole suuteline oma tervisliku seisundi, töötuse või toimetulekuraskuste tõttu täies mahus katma hoolekandeasutuses üldhooldekoduteenust saava isiku ülalpidamisega seotud igakuist kohamaksu.
(2) Hooldekodutoetuse arvestamisel võetakse perekonna sissetulekute arvutamisel arvesse ka taotlejast eraldi elava pereliikme sissetulek juhul, kui viimane on perekonnaseaduse järgi kohustatud üleval pidama toetuse taotlejat või taotleja ülalpidamisel olevat isikut.
(3) Hooldustoetust ei maksta, kui taotleja või tema ülalpidamiskohustusega isikul on rahalisi vahendeid, vallas- või kinnisasju, mis võimaldavad hooldusteenuse eest tasuda või mida saab kasutada viisil, mis võimaldab tagada isiku ülalpidamise.
14. jagu MUU ÜHEKORDNE TOETUS
§ 59. Muu ühekordne toetus
Muu ühekordne toetus makstakse:
1) erakorralise eluasemekulu osaliseks hüvitamiseks;
2) õnnetusjuhtumi, tulekahju või veekahjustuse likvideerimisega seotud kulu osaliseks hüvitamiseks;
3) majanduslikult raske olukorra puhul, kuid määratud toetus ei või ühel eelarveaastal ületada kehtivat perekonna toimetulekupiiri;
4) muu põhjendatud kulu hüvitamiseks.
15. jagu RIIGIEELARVEST RASKE VÕI SÜGAVA PUUDEGA LASTELE ABI OSUTAMISEKS ERALDATUD TOETUS
§ 60. Riigieelarvest raske ja sügava puudega lastele abi osutamiseks eraldatud toetus
(1) Riigieelarve toetusfondist eraldatud toetust makstakse raske ja sügava puudega laste kuni selle kalendriaasta lõpuni, kui laps saab 18-aastaseks, lapsehoiu-, tugiisiku-, sotsiaaltranspordi- või muuks teenuseks, mis aitab vähendada raske ja sügava puudega lapse perekonna hoolduskoormust või puudest tulenevat lisavajadust.
(2) Riigieelarve toetusfondi kaudu eraldatavaid vahendeid kasutatakse raske ja sügava puudega lapse ja tema pere seotud toetava teenuse osutamiseks ja arendamiseks.
(3) Toetav teenus on:
§ 61. Toetuse taotlemine ja määramine
(1) Toetuse saamiseks esitab lapsevanem taotluse koos järgmiste lisadokumentidega:
4) kuludokument.
(3) Toetav teenus võib taotlejale olla tasuta või osaliselt tasuline. Tasu suurus oleneb teenuse mahust, maksumusest, teenust saava isiku perekonna majanduslikust olukorrast ning riigieelarve toetusfondi rahalisest võimalusest.
5. peatükk MUU SOTSIAALABI
1. jagu VÄLTIMATU SOTSIAALABI
§ 62. Vältimatu sotsiaalabi
(2) Vältimatut sotsiaalabi osutatakse isikule seni, kuni ta ei ole enam sotsiaalselt abitus olukorras.
2. jagu VALLA EELARVEST RAHASTATAV TEGEVUS
§ 63. Vallavalitsuse poolt korraldatav või osutatav muu tegevus
Valla eelarvest finantseeritakse eelarveliste vahendite piires muud tegevust, mille eesmärk on toetada valla erinevaid sihtrühmasid koolituste, infopäevade, jõulupakkide ja tunnustamisüritustega (beebipäevad, koolitused, tänuüritused, eakate üritused jms).
§ 64. Teenuste ja toetuste taotluste vormid
Määrusele vastavad teenuste ja toetuste taotluste vormid töötab välja vallavalitsuse sotsiaalosakond.
§ 65. Määruste kehtetuks tunnistamine
1) Emmaste Vallavolikogu 26.02.2016 määrus nr 47 „Koduteenuste loetelu, osutamise tingimused ja kord“;
2) Emmaste Vallavolikogu 26.02.2016 nr 41 „Sotsiaaltransporditeenuse osutamise kord Emmaste vallas“;
3) Emmaste Vallavolikogu 26.02.2016 määrus nr 40 „Sotsiaalkaitseks ettenähtud hüvitiste määramise ja maksmise kord Emmaste vallas“;
4) Emmaste Vallavolikogu 26.02.2016 määruse nr 44 „Emmaste valla eelarvest lapsehoiuteenuse rahastamise, lapsehoiuteenuse osutamise tingimused ja kord“;
5) Emmaste Vallavolikogu 26.02.2016 määrus nr 46 „Emmaste valla eelarvest makstavate toetuste määrade kehtestamine“;
6) Emmaste Vallavolikogu 26.02.2016 nr 45 „Tugiisikuteenuse osutamise kord“;
7) Hiiu Vallavolikogu 17.03.2016 määruse nr 61 „Sotsiaalhoolekandelise abi andmise tingimused ja kord“;
8) Käina Vallavolikogu 24.03.2016 määrus nr 47 „ Sotsiaalteenuste osutamise ja sotsiaaltoetuste maksmise kord“;
9) Käina Vallavolikogu 24.03.2016 määrus nr 52 „Koduteenuse osutamise kord“;
10) Käina Vallavolikogu 24.03.2016 määrus nr 49 „Sotsiaaltransporditeenuse osutamise kord“;
11) Käina Vallavolikogu 15.12.2016 määrus nr 68 „Hoolduse seadmise ja hooldaja määramise ning hooldajatoetuse maksmise kord“;
12) Pühalepa Vallavolikogu 17.12.2013 määruse nr 3 „Koduteenuste loetelu ning nende osutamise tingimused ja kord“;
13) Pühalepa Vallavolikogu 22.02.2010 määruse nr 3 „Hooldajatoetuse määramise ja maksmise kord“;
14) Pühalepa Vallavolikogu 17.12.2013 määruse nr 4 „Pühalepa valla eelarvest täiendavate sotsiaaltoetuste määramise ja maksmise ja soodustustega sotsiaalteenuste ning vältimatu sotsiaalabi osutamise kord“;
15) Pühalepa Vallavolikogu 28.10.2008 määruse nr 47 „Pühalepa valla sotsiaaleluruumide taotlemise, eraldamise ja kasutamise kord“;
16) Pühalepa Vallavolikogu 27.11.2012 määruse nr 44 „Täiendava lapsetoetuse taotlemise, määramise ja maksmise kord“;
17) Pühalepa Vallavolikogu 30.06.2008 määruse nr 45 „Koolimineku toetuse maksmise kord“;
18) Pühalepa Vallavolikogu 29.02.2016 määruse nr 5 „Pädevuse delegeerimine“;
19) Hiiumaa Vallavolikogu 21.12.2017 määruse nr 7 „Matusetoetuse määramise ja maksmise kord“;
20) Hiiumaa Vallavolikogu 19.04.2018 määruse nr 18 „Riigieelarvest raske ja sügava puudega lastele abi osutamiseks eraldatud toetuse kasutamise kord“.
Määrus jõustub alates 1. jaanuarist 2019.


2 Raieloa taotlemine ja andmine
§ 6 Raieloa andmine
§ 8 Erijuhtumid
§ 10 Eeskirja rikkumine
§ 11 Eeskirja rakendamine
RT IV, 04.02.2016, 55
Vastu võetud 27.08.2012 nr 21
RT IV, 04.09.2012, 32
jõustumine 15.09.2012
25.01.2016 RT IV, 04.02.2016, 8 07.02.2016
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lõike 3 punkti 1, § 22 lõike 2 ja looduskaitseseaduse § 45 alusel ning kooskõlas muinsuskaitseseaduse § 24 lõike 1 punktiga 9 ja veeseaduse § 29 lõike 4 punktiga 2.
(1) Raieloa andmise tingimused ja kord (edsapidi kord) reguleerib Elva linna haldusterritooriumil puu raieks või hoolduslõikuseks loa taotlemist, andmist ning loa andmisel võimalike kõrvaltingimuste seadmist.
(2) Käesolev kord ei reguleeri kasvava metsa raiet metsaseaduse tähenduses.
1) puu - puu, mille diameeter kännu kõrguselt (15 cm kõrguselt maapinnast) on vähemalt 20 cm ning puul on selgelt nähtav(ad) või määratav(a) tüvi(ed) ja võra;
2) raie - puu likvideerimine juurekaelalt;
3) hoolduslõikus - puu oste lõikamine võra olulise kujundamise teel, mille käigus säilitatakse puu elujõulisus;
4) raieluba - luba, mia annab õiguse puu raieks ja hoolduslõikuseks ning vajadusel määrab selle lisatingimused;
5) asendusistutus- raiutava puu asemele uue puu või põõsa istutus samal kinnistul või kokkuleppel muus kohas;
6) raierahu periood - ajavahemik lindude pesitsemise ja puude aktiivse vegetatsiooni ajal, millal puu raiumist võib mitte lubada (aprillist kuni juuli lõpuni).
(1) Puu raiet ja hoolduslõikust teostatakse Elva linnas korra kohaselt antud loa alusel, mille väljastab Elva Linnavalitsus
(edaspidi linnavalitsus).
1) puu raieks, mille diameeter kännu kõrguselt (15 cm kõrguselt maapinnast) on alla 20 cm;
5) linnavalitsuse poolt tellitud puude hoolduslõikuseks Elva linna avalikel aladel.
(3) Raieloa taotlemisel peab taotleja võimaldama linnavalitsuse esindajale juurdepääsu puule.
(4) Puu raiumise, hoolduslõikuse ja okste äraveoga kaasnevad kulud kannab isik, kellele luba on antud.
(5) Linnavalitsus võib puu raieks loa andmisel seada kõrvaltingimusi raiutud puu käitlemise, puu asendusistutuse korraldamise ning raie keelamise osas raierahu perioodil. Kõrvaltingimuste täitmisega kaasnevad kulud kannab isik, kellele luba on antud.
2. peatükk Raieloa taotlemine ja andmine
1) puu asukoha kinnistu omanik(ud) või omaniku(e) volitatud isik lihtkirjaliku volituse alusel;
2) Elva linna omandis oleva kinnistu korral kinnistu valitseja või valitsema volitatud isik või ettevõtja, kes teostab linna tellimusel ehitus-, kaeve- või hooldustöid või muu huvitatud isik;
4) erastatava maa korral maa erastamise taotleja ja tagastatava maa korral õigustatud subjektiks tunnistatud isik;
6) maareformi seaduse § 31 lõikes 2 nimetatud maal kasvava puu korral riik. Juhul kui riik ei esita taotlust, siis ametiasutus, kes nimetatud maad tegelikult hooldab.
(2) Taotleja esitab taotluse linnavalitsuse linnamajandusosakonnale (edaspidi osakond).
(3) Taotluse vorm on kättesaadav Elva linna veebilehel: www.elva.ee.
1) taotleja nime, isikukoodi või registrikoodi, vajadusel volitatud esindaja andmeid, kontaktaadressi, kontakttelefoni, e-posti aadressi;
6) kaasomadis oleva kinnistu korral kaasomanike allkirju;
8) kinnitust selle kohta, et taotleja taotleb enne raietööde algust luba elektripaigaldise või siderajatise omanikult, kui taotleja kavandab raiet elektripaigaldise või siderajatise kaitsevööndis.
(5) Raieloa taotlusele lisatakse:
(1) Taotlus registreeritakse linnavalitsuse dokumendiregistris.
(2) Taotlust menetleb osakond, kes:
3) vajadusel kaasab eksperte ning kuulab ära nende seisukohad;
4) taotluses märgitud männi, tamme või pärna raieks kaasab menetlusse linnavalitsuse poolt moodustatud raieloa andmise komisjoni;
5) küsib puu raie kohta seisukoha loodusobjekti valitsejalt, kui puud soovitakse raiuda kaitstavalt loodusobjektilt;
6) küsib puu raie kohta seisukohta Muinsuskaitseametilt, kui puud soovitakse raiuda kinnismälestisel või muinsuskaitsealal;
7) küsib puu raie kohta seisukohta Keskkonnaametilt, kui puud soovitakse raiuda vee või veekogu kallaste kaitsmiseks moodustatud veekaitsevööndis;
8) määrab vajadusel korra § 3 lõikes 5 sätestatud raieloa kõrvaltingimused.
(3) Raieloa taotluse menetlustähtaeg on 30 päeva arvates nõuetekohase taotluse esitamisest (koos vajalike lisade ja seisukohtadega).
(4) Taotluses ilmenud puuduste kõrvaldamiseks annab osakond taotlejale tähtaja puuduste kõrvaldamiseks. Tähtajaks puuduste kõrvaldamata jätmisel loa menetlus lõpeb.
(5) Männi, tamme või pärna raie menetlustähtaeg pikeneb raieloa andmise komisjoni otsuse saamiseni.
(6) Kui osakond peab vajalikuks tellida dendroloogilise hinnangu puu raie vajaduse kohta, pikeneb menetlustähtaeg kuni hinnangu saamiseni.
§ 6. Raieloa andmine
(1) Raieloa annab välja linnavalitsus.
[RT IV, 04.02.2016, 8 - jõust. 07.02.2016]
(2) [Kehtetu - RT IV, 04.02.2016, 8 - jõust. 07.02.2016]
(3) Loale kantakse taotleja andmed, raiekoha andmed, raiutavate puude liik ja arv, kaasnevad täiendavad tingimused ning tähtaeg, milleni raieluba on kehtiv.Taotluse osalisel rahuldamisel ka keeldumise põhjendused.
(4) Raieluba annab õiguse puu raieks ühe (1) aasta jooksul selle andmise kuupäevast.
Linnavalitsus võib raieloa andmisest keelduda, kui:
2) raie ei ole piisavalt põhjendatud või on esitatud valeandmed puu seisukorra kohta;
3) taotlus ei vasta korra § 4 esitatud nõuetele ja taotleja ei ole määratud tähtajaks esitanud täiendavaid dokumente ja selgitusi;
4) puu on elujõuline ning ei varjuta valgust, ei ohusta hoonet (vundamenti, katust), rajatist või avalikus kohas liiklejaid;
6) korra § 5 sätestatud komisjon ei ole andnud nõusolekut puu raiumiseks;
9) puu raiumine kahjustaks väärtuslikku loodus- ja kultuurmaastikku, rohevõrgustikku, rikuks vaateid või oleks muul viisil vastuolus avalike huvidega;
10) puu on riikliku või kohaliku looduskaitse all, on haruldane liigilt või mõõtmetelt või tegemist on olulise tähtsusega põlispuuga;
11) taotluse esitaja soovib teha raiumist raierahu perioodil.
§ 8. Erijuhtumid
(1) Tuulemurru korral ning kohest likvideerimist nõudvale avariiohtikule puule raieluba ei vormistata. Puu kasvukoha maa omanik või valdaja teatab osakonnale mahalangenud või ohtlike puude asukoha, arvu ja liigi esimesel võimalusel avastamise hetkest arvates ning korraldab avariiohtliku olukorra või tuulemurru likvideerimise.
(2) Osakond fikseerib korra § 8 lõikes 1 nimetatud olukorra ning vajadusel kontrollib kohapeal olukorra vastavust kirjeldatule.
(3) Kui raietööde teostamiseks on vajalik üldkasutatava ala ajutine sulgemine, on raieloa saajal kohustus taotleda sulgemisluba vastavalt Elva linna üldkasutatava ala ajutise sulgemise korrale.
[Kehtetu - RT IV, 04.02.2016, 8 - jõust. 07.02.2016]
§ 10. Eeskirja rikkumine
§ 11. Eeskirja rakendamine
Määrus jõustub 15. septembril 2012.


text:
1. jaanuarist 2011 kuni 30. juunini 2012 kehtinud riigilõivuseaduse § 57 lõigete 1 ja 22 koostoimes lisaga 1 põhiseaduslikkuse kontroll – Riigi Teataja
1. jaanuarist 2011 kuni 30. juunini 2012 kehtinud riigilõivuseaduse § 57 lõigete 1 ja 22 koostoimes lisaga 1 põhiseaduslikkuse kontroll
RT I, 19.04.2013, 3
Vastu võetud 11.04.2013
3-4-1-31-12
1. jaanuarist 2011 kuni 30. juunini 2012 kehtinud riigilõivuseaduse § 57 lõigete 1 ja 22 koostoimes lisaga 1 põhiseaduslikkuse kontroll osas, milles tsiviilasjas hinnaga üle 28 760 euro 24 sendi kuni 31 955 eurot 82 senti tuli hagiavalduselt ja apellatsioonkaebuselt tasuda riigilõivu 3195 eurot 58 senti
Tallinna Ringkonnakohtu 4. detsembri 2012. aasta määrus tsiviilasjas nr 2-11-26939
Tunnistada, et 1. jaanuarist 2011 kuni 30. juunini 2012 kehtinud riigilõivuseaduse (RT I 2010, 21, 107; RT I, 25.06.2012, 3) § 57 lõiked 1 ja 22 koostoimes lisaga 1 olid põhiseadusega vastuolus osas, milles tsiviilasjas hinnaga üle 28 760 euro 24 sendi kuni 31 955 eurot 82 senti tuli hagiavalduselt ja apellatsioonkaebuselt tasuda riigilõivu 3195 eurot 58 senti.
1. Tsiviilasjas nr 2-11-26939 esitas Eventus Ehitus OÜ 9. juunil 2011 Harju Maakohtule hagiavalduse OÜ Tallinna Elektrijaam vastu 29 545 euro 90 sendi ja lisanduva viivise saamiseks. Hageja tasus hagiavalduselt 2. juunil 2011 riigilõivu 3195 eurot 58 senti. Harju Maakohus jättis 13. aprilli 2012. aasta otsusega hagi täielikult rahuldamata ja menetluskulud hageja kanda.
2. Hageja esitas 14. mail 2012 Tallinna Ringkonnakohtule apellatsioonkaebuse, milles taotles maakohtu otsuse tühistamist ja maakohtule uueks läbivaatamiseks saatmist. Hageja tasus apellatsioonkaebuselt 14. mail 2012 riigilõivu 3195 eurot 58 senti. Tallinna Ringkonnakohus võttis 18. mai 2012. aasta määrusega apellatsioonkaebuse menetlusse.
3. Hageja esitas apellatsioonimenetluse ajal, 25. juulil 2012 Tallinna Ringkonnakohtule taotluse jätta põhiseadusvastasuse tõttu kohaldamata riigilõivuseaduse (RLS) § 57 lõiked 1 ja 22 koostoimes lisaga 1 osas, milles tsiviilasjas hinnaga üle 28 760 euro 25 sendi kuni 31 955 eurot 82 senti tuli hagiavalduse ja apellatsioonkaebuse esitamisel tasuda riigilõivu 3195 eurot 58 senti. Hageja taotles, et põhiseaduspäraseks riigilõivuks määrataks sama nõudesumma puhul kuni 31. detsembrini 2008 kehtinud riigilõivu määr 1406 eurot 6 senti ja et hagejale tagastataks enamtasutud riigilõiv.
4. Tallinna Ringkonnakohus tunnistas 4. detsembri 2012. aasta määrusega tsiviilasjas nr 2-11-26939 mainitud riigilõivuseaduse sätted hagiavalduse osas põhiseadusega vastuolus olevaks ja jättis kohaldamata ning rahuldas taotluse tagastada enamtasutud riigilõiv hagiavalduselt ja apellatsioonkaebuselt. Ringkonnakohus tegi 11. detsembril 2012 samas tsiviilasjas vigade parandamise määruse, millega parandas 4. detsembri 2012. aasta määruses sisalduva ilmse ebatäpsuse ja luges õigeks määruse resolutsiooni punkti 1 järgmiselt: „Tunnistada põhiseadusega vastuolus olevaks ja jätta kohaldamata kuni 30. juunini 2012 kehtinud RLS § 57 lõige 1 ja lisa 1 säte, mis koostoimes nägid ette kohustuse tasuda tsiviilasjas hinnaga üle 28 760 euro 25 sendi kuni 31 955 eurot 82 senti hagiavalduselt ja apellatsioonkaebuselt riigilõivu summas 3195 eurot 58 senti.“ Kohus jättis seejuures ekslikult resolutsioonis nimetamata RLS § 57 lõike 22, mis näeb tegelikult ette apellatsioonkaebuselt riigilõivu tasumise kohustuse. Samuti eksis kohus riigilõivu ette nägeva nõudesumma vahemiku kajastamisega. Riigilõivu 3195 eurot 58 senti tuli tasuda nõudesummalt üle 28 760 euro ja 24 sendi, mitte 25 sendi.
Tallinna Ringkonnakohtu määrus jõudis Riigikohtusse 4. detsembril 2012.
5. Tallinna Ringkonnakohus tegi 4. detsembril 2012 tsiviilasjas nr 2-11-26939 ka otsuse, millega jättis Harju Maakohtu otsuse muutmata ja hageja apellatsioonkaebuse rahuldamata ning apellatsiooniastme menetluskulud hageja kanda. Hageja esitas 27. detsembril 2012 ringkonnakohtu otsuse peale Riigikohtusse kassatsioonkaebuse, mille Riigikohus võttis 25. märtsil 2013 menetlusse (asi nr 3-7-1-2-974-12).
6. Hageja arvates on vaidlustatud riigilõivuseaduse sätted asjassepuutuvad. Tsiviilkohtumenetluse seadustiku (TsMS) § 150 lõike 1 punkt 1, lõige 4 ja lõige 6 lubavad esitada I ja II kohtuastmes enamtasutud riigilõivu tagastamise taotluse, sh põhiseadusvastasuse motiivil, menetluse jooksul II kohtuastmes.
7. Kostja hinnangul on vaidlustatud riigilõivuseaduse sätted asjassepuutuvad ja põhiseadusega vastuolus.
8. Õiguskantsler leiab, et Tallinna Ringkonnakohtu algatatud põhiseaduslikkuse järelevalve menetlus ei ole lubatav. Arvestades, et hageja ei esitanud riigilõivu suurust ettenägeva õigusnormi põhiseadusele vastavuse vaidlustamise taotlust selleks ettenähtud tähtaja jooksul hagi ja apellatsiooni menetlusse võtmise staadiumis, ei ole tema sellekohase hiljem esitatud taotluse läbivaatamine muus menetlusstaadiumis lubatav. Kohus on selle küsimuse lõplikult lahendanud. Kaebetähtaja ennistamine on lubatav üksnes mõjuval põhjusel.
10. Justiitsminister leiab, et asjassepuutuvad riigilõivuseaduse sätted on põhiseaduspärased.
11. Riigilõivuseaduse (RT I 2010, 21, 107; RT I, 25.06.2012, 3) § 57 „Hagiavalduse, avalduse ja kaebuse läbivaatamine“
12. Lisa 1 riigilõivuseaduse juurde „Riigilõivu täismäärad avalduse esitamise eest tsiviilkohtumenetluses“ (1. jaanuarist 2011 kuni 30. juunini 2012)
14. Säte, mille põhiseaduspärasust Riigikohus hindab, peab olema põhivaidluse lahendamisel asjassepuutuv (põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seaduse (PSJKS) § 14 lõige 2).
15. Kui menetlusosaline, kellelt nõutakse riigilõivu tasumist, lõivu suurusega ei nõustu, kuid maksab lõivu menetluse kiirema jätkumise huvides siiski ära, saab ta esitada avalduse enamtasutud riigilõivu tagastamiseks. TsMS § 150 lõike 1 punkt 1 ja lõige 4 ning RLS § 15 lõike 1 punkt 1 näevad ette, et isiku nõudel tagastab kohus, kelle menetluses asi viimati oli, tasutud riigilõivu enam tasutud osas, kui riigilõivu on tasutud ettenähtust rohkem.
16. Riigilõivu tasunud isik või isik, kelle eest lõiv tasuti, saab enamtasutud riigilõivu tagastamise taotluse esitamisel kohtulahendi jõustumiseni põhiseaduse (PS) § 15 lõike 1 alusel nõuda kohaldatud riigilõivumäära põhiseaduspärasuse kontrollimist (Riigikohtu üldkogu 28. veebruari 2013. aasta otsus asjas nr 3-4-1-13-12, punkt 36; 2. aprilli 2013. aasta määrus asjas nr 3-2-1-140-12, punkt 20).
17. Ringkonnakohus, lahendades hageja taotlust tunnistada hagiavalduselt ja apellatsioonkaebuselt tasutud riigilõiv põhiseadusvastaseks ja tagastada nõutud enamtasutud riigilõiv, pidi kontrollima, kas tasutud riigilõiv on põhiseaduspärane (PS § 15 lõige 2 ja § 152). Ringkonnakohus oleks pidanud vaidlusaluste sätete põhiseaduspärasuse korral tegema taotluse osas teistsuguse otsustuse kui nende sätete põhiseaduse vastasuse korral (vt ka Riigikohtu üldkogu 28. oktoobri 2002. aasta otsus asjas nr 3-4-1-5-02, punkt 15).
18. Seetõttu on praeguses asjas asjassepuutuvad sätted 1. jaanuarist 2011 kuni 30. juunini 2012 kehtinud redaktsioonis RLS § 57 lõiked 1 ja 22 koostoimes lisaga 1 osas, milles tsiviilasjas hinnaga üle 28 760 euro 24 sendi kuni 31 955 eurot 82 senti tuli hagiavalduselt ja apellatsioonkaebuselt tasuda riigilõivu 3195 eurot 58 senti.
19. Hageja Eventus Ehitus OÜ kasutas maakohtusse hagiavaldust esitades PS § 15 lõikest 1 tulenevat igaühe õigust oma õiguste ja vabaduste rikkumise korral kohtusse pöörduda. Maakohtu otsuse vaidlustamisel ringkonnakohtus kasutas hageja PS § 24 lõikes 5 sätestatud õigust kaevata enda kohta tehtud kohtuotsuse peale seadusega sätestatud korras edasi kõrgemalseisvale kohtule.
20. Hagiavalduselt ja apellatsioonkaebuselt riigilõivu tasumise nõue ja selle määr riivavad PS § 15 lõikes 1 ja § 24 lõikes 5 sätestatud põhiõigusi (vt nt Riigikohtu üldkogu 12. aprilli 2011. aasta otsus asjas nr 3-2-1-62-10, punkt 39). Riigikohus on kinnitanud kohtusse pöördumise või edasikaebeõiguse riive olemasolu ka juhul, kui riigilõiv oli enne põhiseaduse vastasuse väite esitamist juba tasutud (vt Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 28. juuni 2012. aasta otsus asjas nr 3-4-1-12-12 ja 11. detsembri 2012. aasta otsus asjas nr 3-4-1-23-12; üldkogu 28. veebruari 2013. aasta otsus asjas nr 3-4-1-13-12).
21. Praeguses põhiseaduslikkuse järelevalve asjas on asjassepuutuv riigilõivu määr 3195 eurot 58 senti, mida tuli tasuda hagiavalduse ja apellatsioonkaebuse esitamisel tsiviilasjas hinnaga üle 28 760 euro 25 sendi kuni 31 955 eurot 82 senti. Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium tunnistas 19. veebruari 2013. aasta otsusega asjas nr 3-4-1-28-12 põhiseadusega vastuolus olevaks riigilõivu 4154 eurot 25 senti, mida tuli kuni 30. juunini 2012 kehtinud RLS § 57 lõike 1 koostoimes lisaga 1 alusel hagiavalduselt tasuda tsiviilasjas hinnaga üle 44 738 euro 15 sendi kuni 51 129 eurot 31 senti. Samuti on Riigikohus tunnistanud 7. mai 2012. aasta otsusega asjas nr 3-4-1-7-12 apellatsioonkaebuse osas põhiseadusega vastuolus olevaks riigilõivumäära 4473 eurot 81 senti.
22. Kolleegiumi arvates ei ole põhjust hinnata praegu asjassepuutuva riigilõivu 3195 eurot 58 senti põhiseaduslikkust Riigikohtu senisest praktikast erinevalt. Ka sellises määras riigilõiv ei ole menetlusökonoomia ja õigusemõistmise kulude kandmises osalemise eesmärkide saavutamiseks vajalik abinõu.
23. Riigikohus on korduvalt leidnud, et võrreldes 1. jaanuarist 2011 kuni 30. juunini 2012 kehtinud riigilõivudega tagasid ka riigilõivud, mis kehtisid kuni 31. detsembrini 2008, menetlusökonoomia eesmärgi, kuid koormasid seejuures PS § 15 lõikes 1 sisalduvat kohtusse pöördumise õigust ja PS § 24 lõikes 5 sisalduvat edasikaebeõigust kasutavaid isikuid vähem (vt nt Riigikohtu üldkogu 29. novembri 2011. aasta otsus asjas nr 3-3-1-22-11, punktid 31.1 ja 31.4; Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 11. detsembri 2012. aasta otsus asjas nr 3-4-1-23-12, punkt 24). Nii oleks hagejal tulnud enne 1. jaanuari 2009 tasuda tsiviilasjas nr 2-11-26939 hagiavalduselt ja apellatsioonkaebuselt riigilõivu 1406 eurot 5 senti ehk rohkem kui kaks korda vähem. Seetõttu ei ole tsiviilasjas hinnaga üle 28 760 euro 24 sendi kuni 31 955 eurot 82 senti kohustus tasuda nii hagiavalduselt kui apellatsioonkaebuselt riigilõivu 3195 eurot 58 senti menetlusökonoomia tagamiseks proportsionaalne meede.
24. Asjassepuutuvas määras riigilõiv katab tõenäoliselt rikkalikult ka õigusemõistmise kulud neis kohtuastmetes. Justiitsministeeriumi andmetel oli 2010. aastal ühe tsiviilasja (v.a maksekäsu kiirmenetlus) keskmine arvestuslik kulu maakohtus 285 eurot, samas ringkonnakohtus oli arvestuslik kulu 700 eurot (Riigikohtu üldkogu 6. märtsi 2012. aasta otsus asjas nr 3-2-1-67-11, punkt 27.5). Seega ületab asjassepuutuv riigilõivu määr eeldatavat asja menetlemise kulu maakohtus üle kümne korra ja eeldatavat menetluskulu ringkonnakohtus üle nelja ja poole korra. Edasikaebeõiguse riive ebamõõdukust suurendab oluliselt see, et apellatsioonkaebuse esitamiseks tuleb hagi esitamisel juba tasutud lõiv samas ulatuses teist korda tasuda (Riigikohtu üldkogu 12. aprilli 2011. aasta otsus asjas nr 3-2-1-62-10, punkt 48.2). Isegi arvestades sellega, et praeguseks võib olla tsiviilasja läbivaatamise keskmine kulu maa- ja ringkonnakohtus mõnevõrra kõrgem, kataks tõenäoliselt ka oluliselt väiksem riigilõiv õigusemõistmise kulud, kuid oleks kohtusse pöörduda soovivale isikule vähem koormav (vt mutatis mutandis Riigikohtu üldkogu 6. märtsi 2012. aasta otsus asjas nr 3-2-1-67-11, punkt 27.5; nt Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 7. mai 2012. aasta otsus asjas nr 3-4-1-7-12, punkt 46). Seetõttu ei saa 3195 euro 58 sendi suurust riigilõivu pidada vajalikuks meetmeks, tagamaks menetlusosaliste osalemist menetluskulude kandmisel olukorras, kus hagi ja apellatsioonkaebuse menetlemise kulusid kohtus on võimalik katta märkimisväärselt madalama ning seega kohtusse pöörduda või edasikaebeõigust kasutada soovivaid isikuid vähem koormava riigilõivuga.
25. Riigikohus tunnistab PSJKS § 15 lõike 1 punkti 5 alusel, et 1. jaanuarist 2011 kuni 30. juunini 2012 kehtinud riigilõivuseaduse (RT I 2010, 21, 107; RT I, 25.06.2012, 3) § 57 lõiked 1 ja 22 koostoimes lisaga 1 olid PS § 15 lõikega 1 ja § 24 lõikega 5 ning §-ga 11 vastuolus osas, milles tsiviilasjas hinnaga üle 28 760 euro 24 sendi kuni 31 955 eurot 82 senti tuli hagiavalduselt ja apellatsioonkaebuselt tasuda riigilõivu 3195 eurot 58 senti.

matches:
§ 57
§ 57
§ 57
§ 57
§ 57
§ 57
Kohus
§ 57
kohus
Riigikohus
§ 150
Kohus
§ 57
Riigikohus
§ 14
§ 150
§ 15
§ 15
§ 15
§ 152
§ 57
§ 15
§ 24
§ 15
§ 24
Riigikohus
§ 57
Riigikohus
Riigikohus
§ 15
§ 24
Riigikohus
§ 15
§ 57
§ 15
§ 24


text:
esitatud 24. mail 2012(1)
Kohtuasi C‑190/11
Ahmad Yusufi ja
Kohtualluvus tsiviil- ja kaubandusasjades – Kohtualluvus tarbijalepingute puhul – Määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punkt c – Kohtuotsuse Pammer ja Alpenhof tõlgendamine – Tegevus, mis on interneti teel suunatud teise liikmesriiki – Kohtualluvuse piiramine sidevahendite teel sõlmitud tarbijalepingutegaI. Sissejuhatus
1. Käesoleva eelotsuse küsimusega soovib Oberster Gerichstshof Euroopa Kohtult teada, kas tarbijalepingud, millele eelnevad ettevalmistavad
toimingud internetis, tuleb sõlmida tingimata sidevahendi teel, kui tarbija soovib, et talle kohaldataks valikulist kohtualluvust,
mis on ette nähtud määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades(2) artiklites 15 ja 16.
2. Niimoodi sõnastatuna võiks küsimusele kergesti vastuse leida viidatud määruse artikli 15 lõike 1 punkti c sõnastusest, kui
seda piisavalt tähelepanelikult lugeda koostoimes selle seadusandliku taustaga. Siiski võiks hiljuti Euroopa Kohtu suurkoja
poolt tehtud otsuses kohtuasjas Pammer ja Alpenhof(3) esitatud ühte lõiku tõlgendada nii, et tingimuseks on seatud tarbijalepingu sõlmimine sidevahendi teel. Igal juhul on eelotsusetaotluse
esitanud kohus küsimuse esitanud just selle kahtluse kohta.
3. Käesoleva kohtuasja ja ettepaneku ese on seega selgitada mainitud kohtuotsuse Pammer ja Alpenhof viidatud lõigu ulatust, mille
kohta ütlen juba etteruttavalt, et minu arvates tuleb seda piirata tolle juhtumi konkreetsete asjaoludega, ilma et sellest
oleks vaja tuletada täiendavat üldist nõuet, mis piirab tarbijate puhul valikulist kohtualluvust.
4. Määruse nr 44/2001 II peatüki („Kohtualluvus”) 4. jaos („Kohtualluvus tarbijalepingute puhul”) asuvates artiklites 15 ja 16
on sätestatud järgmist:
„1. Küsimustes, mis on seotud lepinguga, mille isik ehk tarbija on sõlminud oma majandustegevusest või kutsealast sõltumatul eesmärgil,
määratakse kohtualluvus kindlaks käesoleva jao alusel, ilma et see mõjutaks artikli 4 ja artikli 5 punkti 5 kohaldamist, kui
tegemist on:
c) kõigil ülejäänud juhtudel lepinguga, mis on sõlmitud isikuga, kes tegeleb tarbija alalise elukoha liikmesriigis kutse-
või äritegevusega või kelle selline tegevus on mis tahes vahenditega suunatud nimetatud liikmesriiki või mitme liikmesriigi
hulgas ka nimetatud liikmesriiki, ning kui leping kuulub sellise tegevuse raamesse.
1. Tarbija võib algatada menetluse teise lepinguosalise vastu selle liikmesriigi kohtutes, kus on nimetatud osalise alaline elukoht,
või selle paiga kohtutes, kus on tarbija enese alaline elukoht.
5. Põhikohtuasja kassaator Daniela Mühlleitner, kelle elukoht on Schwanenstadt’is Austrias, otsis interneti teel kasutatud sõiduautot
isiklikuks tarbeks. Internetilehel www.mobile.de sisestas D. Mühlleitner soovitud sõiduauto omadused ning leidis teda huvitava
pakkumuselingi. Lingile klõpsates sattus ta Ahmad Yusufi ja Wadat Yusufi veebisaidile, kes on põhikohtuasja vastustajad ja
kelle elukoht on Hamburgis Saksamaal.
6. Vastustajate veebisaidil oli esitatud telefoninumber koos Saksamaa rahvusvahelise suunakoodiga. D. Mühlleitner helistas sellele
numbrile, kus talle vastas vastustajate ettevõtte töötaja. Talle teatati, et pakutud auto ei ole enam müüa, kuid talle anti
teada sarnastest pakkumustest. D. Mühlleitner nõustus sellega, et talle edastatakse e-posti teel täiendavat teavet teise sõiduki
kohta, sh selle fotod. Siseriiklikus kohtus on tuvastatud, et vastustajatega toimunud telefonikõne käigus teatas D. Mühlleitner,
et tema elukoht on Austrias, ja küsis, kas see tekitab probleeme sõiduauto ostmisel. Vastustajad teatasid, et mingeid takistusi
selles osas ei ole.
7. Mõni aeg hiljem reisis D. Mühlleitner Saksamaale ja sõlmis vastustajatega müügilepingu. Ta sai sõiduki kätte ja naasis oma
koju Austriasse, kus ta pärast arvukate puuduste tuvastamist ja pärast korduvaid viljatuks jäänud kontakte vastustajatega
pöördus Austria kohtute poole, et nõuda ostuhinna tagastamist ja kahjutasu.
8. Esimese astme kohus jättis hagi rahuldamata rahvusvahelise pädevuse puudumise tõttu, kuna ta leidis, et kostjate veebisaidi
pelk kättesaadavus Austrias ei õigustanud määruse nr 44/2001 artiklite 15 ja 16 järgse valikulise kohtualluvuse kohaldamist.
Apellatsioonikohus kinnitas esimese astme otsust ja eitas uuesti Austria kohtute pädevuse olemasolu. Selle kohtuotsuse peale
esitati kassatsioonkaebus Oberster Gerichtshofi, kes esitas käesoleva eelotsuse taotluse Euroopa Kohtule.
9. 22. aprillil 2011 registreeriti Euroopa Kohtu kantseleis eelotsuse küsimus, mille esitas Oberster Gerichtshof järgmises sõnastuses:
„Kas määruse (EÜ) nr 44/2001 (edaspidi „Brüsseli I määrus”) artikli 15 lõike 1 punkti c kohaldamise eeltingimusena peab tarbija
ja ettevõtja vaheline leping olema sõlmitud sidevahendi teel?”
10. Kirjalikke märkusi esitasid põhikohtuasja kassaator ja vastustajad, Portugali Vabariik, Tšehhi Vabariik, Itaalia Vabariik,
Poola Vabariik, Šveitsi Konföderatsioon ja komisjon.
11. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimuse vastus tuleneb selgelt määrusest nr 44/2001 ja Euroopa Kohtu praktikast. Nagu juba
käesoleva ettepaneku sissejuhatuses märkisin, on ainuke lahendust moonutav asjaolu kohtuotsuse Pammer ja Alpenhof üks punkt,
täpsemalt punkt 87, mille kohaselt tuleb mõista, et viidatud määruse artikli 15 lõike 1 punkti c kohaldamine sõltub sellest,
kas tarbijaleping on sõlmitud sidevahendi teel.(4) Siin ei tule seega seisukohta võtta viidatud sättes toodud seose kriteeriumi üle, mis keskendub tegevuse suunale. Käesolev
kohtuasi on piiratud eelneva küsimusega: kas sidevahendi teel sõlmitud lepingu olemasolu on vajalik, et viidata tarbijate
valdkonna valikulisele kohtualluvusele.
12. Allpool näitan, et see tingimus ei ole vajalik ei kohaldatavate õigusnormide ega ka kohtuotsuse Pammer ja Alpenhof alusel.
Kui säte nõuaks tarbijalepingu sõlmimist sidevahendi teel, siis oleks kohtualluvuse ulatus piiratud vähese arvu olukordadega,
see aga ei näi kuuluvat määruse eesmärkide hulka. Samuti eitavad kõik menetluses osalenud liikmesriigid ja ka komisjon, et
artikli 15 lõike 1 punkt c oleks piiratud sidevahendi teel sõlmitud tarbijalepingutega, ning leiavad, et viidatud sätet ei
tuleks tõlgendada tarbijat kahjustavalt.
13. Nõustun liikmesriikide ja komisjoniga. Oma seisukoha kinnitamiseks käsitlen esiteks artikli 15 lõike 1 punkti c seadusandlikku
tausta. Seejärel analüüsin sätet Euroopa Kohtu praktika, sh kohtuotsuse Pammer ja Alpenhof põhjal. Eeskätt analüüsin üksikasjalikult
selle kohtuotsuse punkti 87, mille sõnastus on käesoleva eelotsuse küsimuse aluseks.
A. Määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punkti c taust
14. Brüsseli 1968. aasta konventsioon, mis tänaseks on asendatud määrusega nr 44/2001, sisaldas valikulist kohtualluvust tarbijalepingute
puhul, mille sõnastus erines oluliselt kehtiva artikli 15 sõnastusest. Viidatud konventsiooni artikli 13 esimese lõigu punkti 3
kohaselt kohaldati valikulist kohtualluvust, kui taribjalepingu ese oli teenuste osutamine või kauba tarnimine ja kui „riigis,
kus on tarbija alaline elukoht, on lepingu sõlmimisele eelnenud temale adresseeritud konkreetne pakkumus või reklaam” või
„tarbija on selles riigis teinud lepingu sõlmimiseks vajalikud toimingud”.
15. Komisjon märkis õigesti, et Brüsseli konventsiooni tollase artikli 13 esimese lõigu punkti 3 sõnastus mõjutas peamiselt sidevahendi
teel sõlmitud tarbijalepinguid. Sättes mainitud kaks olukorda tekivad enamasti sellisel teel lepingu sõlmimisel, kuigi see
ei ole alati nii. Nimelt, nagu märgib komisjon, ei ole mingeid takistusi kohaldada Brüsseli konventsiooni tollase artikli 13
esimese lõigu punkti 3 olukorrale, kui ettevõtja läks tarbija koju, et sõlmida leping kohapeal.
16. Praeguse määruse nr 44/2001 artikliga 15 sisse viidud muudatusi põhjendab turustamise tehnikate areng, peamiselt elektroonilise
kaubanduse valdkonnas. See asjaolu ajendas komisjoni tegema ettepanekut Brüsseli konventsiooni tollase artikli 13 esimese
lõigu punkti 3 uue redaktsiooni kohta, mis jäi seadusandlikus protsessis sisuliselt muutmata ja mis kõrvaldas varasema nõude,
et tarbija pidi tegema oma riigis toimingud, mis olid vajalikud lepingu sõlmimiseks.(5) Nagu märkis komisjon artikli 15 eelnõu kommentaaris, siis see muudatus „tähendab, et artikli 15 esimese lõigu punkti 3 kohaldatakse
ka lepingutele, mis on sõlmitud liikmesriigis, mis ei ole tarbija elukohaliikmesriik”.(6) Komisjon lisas, et „see parandab tollases artiklis 13 esinenud olulise puuduse: asjaolu, et tarbija ei saanud viidata sellele
kaitsvale kohtualluvusele, kui teda teise lepingupoole algatusel ärgitati lahkuma oma elukohariigist, et sõlmida leping”.(7)
17. Nii Šveitsi Konföderatsioon kui ka komisjon viidatavad ka Pocar’i kirjale, mille väärtus nii artikli 15 kui ka Lugano konventsiooni
artikli 15 (identne määrusega nr 44/2001) tõlgendamisel on üldteada.(8) Käesoleva menetluse esemeks olevat sätet kommenteerides öeldakse viidatud tekstis otsesõnu, et seose kriteerium „ei sõltu
tarbija tegevuskohast või lepingu sõlmimiskohast, mis võib olla tarbija alalisest elu- või asukohariigist erinev: tähtsust omistatakse ainult teise poole tegevusele, mida
tuleb teostada tarbija alalises elu- või asukoha riigis või mis peab olema sellele riigile suunatud, sealhulgas elektrooniliste
vahenditega”.(9) Kirja kohaselt võib sellisel juhul „tarbija algatada [Lugano] konventsiooni artikli 16 kohaselt menetlust enda alalise elu-
või asukoha kohtutes, sõltumata lepingu sõlmimise kohast ja sõltumata kohast, kus saadi elektrooniliselt pakutud teenus”.(10)
18. Mõiste sellist tõlgendus leiab veelgi rohkem kinnitust, kui pöörata tähelepanu „tarbijalepingute” arvu kasvule, millele kohaldati
Brüsseli konventsiooni artiklit 13, mille ajakohastas määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punkt c. Kui Brüsseli konventsiooni
artikli 13 esimene lõik piiras selle artikli esimese lõigu punkti 3 kohaldamisala lepingutega, mille ese oli „teenuste osutamine
või kauba tarnimine”, siis määruse nr 44/2001 uue artikli 15 lõike 1 punkt c on sõnastatud laiemalt ning üldisemalt. Nimelt
viitab uus säte nüüd lepingutele üldiselt, kui tegemist on tarbija poolt kutselise müüjaga selle äri- või kutsetegevuse raames
sõlmitud lepingutega.
19. Määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punkti c sõnastuse muudatus võimaldas Euroopa Kohtul hiljuti kohtuasjas Ilsinger esile
tuua, et „kohaldamise eritingimused, mida nimetatud lepingud peavad täitma ning mis olid detailselt sätestatud Brüsseli konventsiooni
artikli 13 esimese lõigu punkti 3 alapunktides a ja b, [on] sõnastatud nüüd palju üldisemalt määruse nr 44/2001 artikli 15
lõike 1 punktis c, et tagada uute sidevahendite ja elektroonilise kaubanduse arengut arvestades tarbijate parem kaitse”.(11) Just seetõttu, et uus redaktsioon kaitseb rohkem tarbija huve, leidis Euroopa Kohus viidatud kohtuasjas Ilsinger – ja vastupidi
sellele, mida oli varem Brüsseli konventsiooni tõlgendamisel leitud –, et artikkel 15 „ei näi seevastu enam olevat piiratud
juhtumitega, mil pooled on võtnud [sünallagmaatilised] kohustused”.(12)
20. Teisalt on nõukogu ja komisjon teinud ühisdeklaratsiooni määruse nr 44/2001 artiklite 15 ja 73 kohta,(13) kus väljendati lähenemisviisi, mida Euroopa Kohus hiljem järgis viidatud kohtuasjas Ilsinger. Viidates nõudele, et peab esinema
tarbijaleping, märgivad need institutsioonid, et artikkel 15 „puudutab mitut turustamismeetodit, sealhulgas sidevahendi teel internetis sõlmitud lepingud”.(14) Kuidagi ei välistata tarbijalepingu sõlmimist muul viisil, kui sidevahendi teel, kinnitades sel moel sätte avarat tõlgendust
lepinguliste suhete valdkonnas.
21. Seega ei üritanud määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punkt c piirata tarbijalepingute arvu, millele kohaldatakse valikulist
kohtualluvust tarbijate valdkonnas, vaid vastupidi. Kui liidu seadusandja oleks soovinud piirata seda kohtualluvust sidevahendi
teel sõlmitud tarbijalepingutega, mille on liidu õigus pealegi ühtlustanud(15), siis on ilmne, et ta oleks seda teinud otsesõnu viidatud sättes.
22. Lõpuks ei ole artikli 15 lõike 1 punktis c kasutatud seose kriteerium – erinevalt sellest, mida kasutas Brüsseli konventsiooni
tollane säte – seotud mitte kohaga, kus tarbija asub, vaid äritegevusega, mis on suunatud tarbija elukohajärgsesse riiki. Seega sai oluliseks kriteeriumiks see territoorium, kus tahab tegutseda isik, kes soovib kaupa või teenust turustada.(16) Kui müüja poolt aktiivselt taotletud turg hõlmab sellise tarbija elukohariiki, kellega ta astub lepingulistesse suhetesse,
siis tuleb mõista, et tema tegevus on suunatud sellesse riiki.
23. Seetõttu toob uus määruse nr 44/2001 artikkel 15 sisse väga olulise fookusemuudatuse, võrreldes varem Brüsseli konventsioonis
sätestatud reegliga – muudatuse põhjus on nimelt võimaldada seda, et tarbija, kes teeb ettevalmistavaid toimingud elektrooniliste
sidevahendite teel, oleks ka siis, kui ta läheb teise lepingupoole liikmesriiki lepingut sõlmima, endiselt kaitstud artikli 15
lõike 1 punktiga c.
B. Määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punkt c ja selle normatiivne ja kohtupraktika kontekst
24. Peale siin tõlgendatava sätte eelkäijate kinnitavad ka muud elemendid – seekord de lege data – teesi, et määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punkt c ei ole piiratud vaid sidevahendi teel sõlmitud tarbijalepingutega.
25. Tarbijatele ette nähtud valikulise kohtualluvuse eesmärk on kaitsta tarbijat, kes on lepingulises suhtes nõrgem pool ja kes
vajab erilist kaitset. Nii on märgitud sõnaselgelt määruse nr 44/2001 põhjenduses 13, mille kohaselt kindlustus-, töö- ja
tarbijalepingute puhul tuleks „nõrgemat poolt kaitsta soodsamate kohtualluvuse eeskirjadega kui üldised eeskirjad”.(17)
26. Samuti ei viita määruse nr 44/2001 artikli 15 ega ka artikli 16 redaktsioon kordagi otsesõnu sidevahendi teel sõlmitud lepingutele.
Pigem vastupidi kinnitavad sätte eelkäijad (nagu on esitatud käesoleva ettepaneku punktides 16–20) seda, et määruses nr 44/2001
tarbijatele ette nähtud valikuline kohtualluvus hõlmab ka neid olukordi, kus lepingupool või tarbija lähevad teise poole elu-
või asukohta, et sõlmida leping.(18)
27. Kui määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punkti c tuleks tõlgendada nii, et seda kohaldatakse üksnes sidevahendi teel sõlmitud
tarbijalepingutele, siis jääks välja rida olukordi, kus tarbija osaleb. Selliste juhtumite osakaal on eksponentsiaalselt kasvanud
elektroonilise kaubanduse tekkega, kus on tavaline, et esiteks pakkuja reklaamib ennast internetis ja suunab ennast kindlale
turule oma veebisaidi kaudu, ja teiseks hangib tarbija teavet ja otsustab lepingu sõlmida sellise reklaami põhjal, mida ta
võrgus nägi. Kohtuasjas Pammer ja Alpenhof esitatud ettepanekus mainis kohtujurist Trstenjak raviteenuseid, mida reklaamitakse
veebilehel, kus kutsutakse otseselt teiste liikmesriikide residendist tarbijaid otsustama selle kliiniku teenuste kasuks.(19) Siin võib käsitleda ka õrna kauba ostmist, kus teises liikmesriigis elavale tarbijale saadetakse e-kirjaga reklaam ja kus
tarbija lepib müüjaga kokku, kuid eelistab kaubale isiklikult järele minna, ning sellel hetkel sõlmitakse ka leping.
28. Eelmised näited kirjeldavad seda, kuidas pelgalt lepingu sõlmimiseks ja kauba või teenuse saamiseks teise kohta liikumine
välistaks tarbija määruse nr 44/2001 artiklite 15 ja 16 valikulise kohtualluvuse kaitse alt. Seega on raske nõustuda, et see
asjaolu on iseenesest piisav, et viia tulemuseni, mis oleks selgelt vastuolus eesmärgiga, mida taotlevad määruse nr 44/2001
tarbijavaldkonnanormid.
29. Kui nõustuda sätte kitsendava tõlgendusega, siis toimuks valikulise kohtualluvuse välistamine nimelt sellise teguri tõttu,
mis selle asemel, et kaitset vähendada, peaks just tugevdama tarbija kaitset määruse nr 44/2001 teel: tarbija piiriülene liikumine.
Oleks paradoksaalne, et sellise instrumendi nagu määruse nr 44/2001 kohaldatavus sõltub ühe lepingupoole liikumatusest, eriti
veel nõrgema poole omast, keda see õigusakt väidab eriti soodsalt kohtlevat.(20)
30. Kui vaadelda teisi õigusakte, mis on seotud määrusega nr 44/2001, siis need võimaldavad kinnitada, et sidevahendi teel sõlmitud
leping ei ole vajalik. Näiteks määruse nr 593/2008 lepinguliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta(21) põhjenduses 25 ja artiklis 6 on sätestatud kollisiooninorm tarbijalepingute puhul, milles seose element on kooskõlas määruse
nr 44/2001 artikli 15 kohtupädevuse reegliga. Määrus nr 593/2008 ei viita kordagi sidevahendi teel sõlmitud tarbijalepingule,
vaid üksnes tarbija elukohaliikmesriiki suunatud kaubandusliku tegevuse tähtsusele. Lepingule kohaldatava õiguse kindlaksmääramise
hetkel ei oma tähtsust, kas tarbija teise lepingupoole eelneva tegevuse tagajärjel liikus teise liikmesriiki või mitte. Igatahes
ei ole midagi öeldud selles kohta, et leping peab olema sõlmitud sidevahendi teel.
31. Siiani ei ole Euroopa Kohtu praktikas selles küsimuses kategoorilist seisukohta võetud. Siiski on üksikuid viiteid, mis näitavad
teatavat kalduvust tõlgendada määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punktis c sätestatud „lepingu” mõistet laiendavalt.
32. Juba viidatud kohtuotsuses Ilsinger märkis Euroopa Kohus seda, kui oluline on, et praegune määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1
punkt c käsitleb „kõiki lepinguid nende esemest olenemata”, kui tarbija on need sõlminud kutselise müüjaga ning leping kuulub
viimase kutse‑ või äritegevuse raamesse.(22) See omadus – ja lepingu eseme ebaolulisus – on veelgi olulisem, kui võrrelda seda sätte varasema redaktsiooniga Brüsseli
konventsioonis, mis piiras kohtualluvuse lepingutega, mille ese on „teenuste osutamine või kauba tarnimine”. Nagu käesoleva
ettepaneku punktis 20 on märgitud, aitas selle sätte ajalooline tõlgendamine Euroopa Kohtul kohtuasjas Ilsinger laiendada
tarbijalepingute ringi, millele kohaldatakse määruse nr 44/2001 artikli 16 järgset valikulist kohtualluvust. Nimelt ei kahelnud
Euroopa Kohus, kui ta jättis kõrvale varasema kohtupraktika, mis tugines Brüsseli konventsiooni tollase artikli 13 tõlgendusele,
millega piirati selle kohaldamist sünallagmaatiliste tarbijalepingutega.(23) Pärast määruse nr 44/2001 jõustumist ja sätte uut sõnastust märgiti kohtuotsuses Ilsinger, et ühepoolsete tarbijalepingute
välistamisel puudus alus.
33. Viidatud kohtuasjas Ilsinger tehtud ettepanekus jõudis kohtujurist Trstenjak samale järeldusele. Peale kohtuotsuses esitatud
põhjuste tõi kohtujurist välja selle, kui oluline on, et määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punkti c algusesse lisati märge
„kõigil ülejäänud juhtudel”.(24) Olen nõus, et see lauseosa on piisavalt väljendusrikas, ja on ilmne, et mõiste „kõigil” võtab aluse mis tahes tõlgenduselt,
mis piirab nende tarbijalepingute ringi, millele seda sätet kohaldatakse.
34. Lõpuks toob eelnev meid otse kohtuotsuseni Pammer ja Alpenhof ja eriti selle kõnealuse punktini 87. Viidatud kohtuotsuses
tõlgendas Euroopa Kohtu suurkoda esimest korda määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punkti c, et selgitada, millal on kutse-
või äritegevus, mida esitletakse veebisaidil, „suunatud” mingisse liikmesriiki. Kohtuotsus loetleb rea kriteeriume ja analüüsib
siis kummagi kohtuasja aluseks olevaid faktilisi asjaolusid. Viidates kohtuasjale Alpenhof, kus vaieldi Saksa kohtute pädevuse
üle lahendada vaidlus Saksamaal elava tarbija ja Austrias asuva hotelli omaniku vahel, märkis Euroopa Kohus:
„85 Kohtuasjas, mille poolteks on hotell Alpenhof ja O. Heller, näib esinevat terve rida […] elemente, mis võivad oma laadist
tulenevalt olla tõenduseks, et ettevõtja suunab tegevust mõnda teise või mitmesse teise liikmesriiki peale Austria Vabariigi.
Siseriikliku kohtu ülesanne on kontrollida, kas see on nii.
86 Hotell Alpenhof väidab siiski, et leping sõlmitakse tarbijaga kohapeal, mitte distantsilt, samuti toimub kohapeal toavõtmete
üleandmine ning hotelliarve tasumine, nii et määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punkt c ei saa olla kohaldatav.
87 Asjaolu, et võtmed antakse tarbijale üle ning tarbija peab arve tasuma liikmesriigis, kus on ettevõtja asukoht, ei takista
mainitud sätte kohaldamist, kui broneerimine ja kinnitus selle kohta on toimunud distantsilt, nii et tarbija on astunud distantsilt
lepingulisse suhtesse.”(25)
35. Nii on märgitud selles kohtuotsuses.
36. Nagu algusest peale on märgitud, küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus nimetatud punkti 87 sõnastuse alusel, kas Euroopa
Kohtus soovis piirata määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punkti c ulatust üksnes sidevahendi teel sõlmitud tarbijalepingutega.
Nagu ma juba etteruttavalt märkisin, leian, et vastus peab olema eitav, ja seda mitte üksnes juba esitatud argumentide tõttu,
vaid ka kohtuotsuse Pammer ja Alpenhof enda sisu tõttu.
37. Kui Euroopa Kohus tõi välja, et hotell Alpenhofi juhtumis oli leping sõlmitud sidevahendi teel, siis tegi ta seda üksnes selleks,
et rõhutada ühte asjaolu, aga mitte määruse nr 44/2001 kohustusliku nõude täitmist. See nähtub ka kohtuotsuse terviklikust
tõlgendamisest, sest kohtuasja Pammer asjaolusid käsitledes koostoimes kohtuasjaga Alpenhof, ei viidata kordagi viidatud asjas
poolte vahel sõlmitud lepingu liigile – olgu see siis sõlmitud sidevahendi teel või koha peal. Eelnevale lisandub kohtuasjas
Pammer ja Alpenhof esitatud kohtujurist Trstenjaki ettepanek, milles on otseselt tagasi lükatud idee, et määruse nr 44/2001
artikli 15 lõike 1 punkti c tuleks kohaldada üksnes sidevahendi teel sõlmitud tarbijalepingutele.(26)
38. Minu arvates rõhutab kohtuotsuses Pammer ja Alpenhof punkt 87 asjaolu, et leping sõlmiti sidevahendi teel mitte seetõttu,
et nõuda seda kui eeldust, vaid nimelt selleks, et välistada viidatud artikli 15 lõike 1 punkti c liiga kitsendav tõlgendamine.
Viide sidevahendi teel sõlmitud lepingule on tehtud eesmärgiga rõhutada seda, kui oluline on, et esinevad lepingut ettevalmistavad
toimingud, mis tehti interneti teel, mis omakorda tugineb veebi kaudu tarbija elukoha piirkonda suunatud teabele. Ma saan
viitest sidevahendi teel sõlmitud lepingule aru nii, et Euroopa Kohus soovis esile tuua, et nimetatud juhtumis esinesid mitte
üksnes ettevalmistavad toimingud, mis olid tehtud enne tarbija saabumist hotelli Alpenhof, vaid ka seda, et poolte vahel oli
enne võtmete üleandmist juba sõlmitud leping.
39. Kokkuvõttes leian, et määruse nr 44/2001 artikli 15 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et see ei nõua, et tarbija ja ettevõtja
vaheline leping sõlmiti sidevahendi teel.
40. Esitatud argumentide põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Oberster Gerichthofi esitatud eelotsuse küsimusele järgmiselt:
„Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades
artikli 15 lõike 1 punkti c kohaldamise eeltingimusena ei pea tarbija ja ettevõtja vaheline leping olema sõlmitud sidevahendi
teel.”
2 –	Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrus (EÜT L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42).
3 –	7. detsembri 2010. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑585/08 ja C‑144/09 (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, lk I‑0000).
4 –	Peale viidatud punkti kohtuotsusest Pammer ja Alpenhof on ka õiguskirjanduses arvamusi, mis otseselt pooldavad seda, et
tarbijaleping sõlmitakse tingimata sidevahendi teel. Vt näiteks Kropholler, J. ja von Hein, J.,Europäisches Zivilprozessrecht, 9. tr, Art. 15 EuGVO Rn. 27 ja von Hein, J.,Juristenzeitung, 2011, lk 957.
5 –	Komisjoni 14. juuli 1999. aasta ettepanek: nõukogu Brüsseli määrus (EÜ) kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja
täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (KOM (1999) 348 (lõplik)).
6 –	Eelmises joonealuses märkuses viidatud komisjoni ettepanek, lk 16.
8 –	Seletuskiri tsiviil- ja kaubandusasjade kohtualluvuse ja neid käsitlevate kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise konventsiooni
kohta, millele kirjutati alla 30. oktoobril 2007 Luganos, kirja koostas Fausto Pocar ja see avaldati Euroopa Liidu teatajas
23. detsembril 2009 (C 319/1).
9 –	Eelmises joonealuses märkuses viidatud Pocari kiri, punkt 83 (kohtujuristi kursiiv).
10 –	Ibid. (kohtujuristi kursiiv).
11 –	14. mai 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑180/06: Ilsinger (EKL 2009, lk I-3961, punkt 50).
12 –	Eelmises joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Ilsinger, punkt 51.
13 –	Nõukogu ja komisjoni ühisdeklaratsioon määruse nr 44/2001 artiklite 15 ja 73 kohta, kättesaadav inglise keeles aadressil
http://ec.europa.eu/civiljustice/homepage/homepage_ec_en_declaration.pdf.
14 –	Ingliskeelses versioonis: „This provision relates to a number of marketing methods, including contracts concluded at a distance through the Internet”; prantsuskeelses versioonis: „Cette disposition concerne plusieurs méthodes de commercialisation, dont les contrats conclus à distance par l’intermédiaire d’Internet”; saksakeelses versioonis: „Diese Bestimmung betrifft mehrere Absatzformen, darunter Vertragsabschlüsse im Fernabsatz über Internet”; või itaaliakeelses versioonis: „Detta disposizione riguarda diversi metodi di vendita, fra cui i contratti conclusi a distanza via Internet”.
15 –	Vt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. mai 1997. aasta direktiivi 97/7/EÜ tarbijate kaitse kohta sidevahendi teel sõlmitud
lepingute korral (EÜT L 144, lk 19; ELT eriväljaanne 15/03, lk 319) artikli 2 punkt 1, mis sisaldab sidevahendi teel sõlmitud
lepingu iseseisvat määratlust järgmises sõnastuses: „tarnija ja tarbija vahel sõlmitav kauba ja teenuste leping sellise kaugmüügi
või -teenuste osutamise skeemi alusel, mida pakub tarnija, kasutades üksnes üht või mitut sidevahendit kuni lepingu sõlmimiseni,
viimane kaasa arvatud”.
16 –	Vt Virgós Soriano, M. ja Garcimartín Alférez, F., Derecho Procesal Civil Internacional. Litigación Internacional, 2 tr., Civitas, Madrid, 2007, lk 171 ja 172.
17 –	Määruse nr 44/2001 artiklite 15 ja 16 ja ka nende eelkäijatest Brüsseli konventsiooni sätete tarbijakaitse eesmärgi kohta
vt muuhulgas 21. juuni 1978. aasta otsus kohtuasjas 150/77: Bertrand (EKL 1978, lk 1431, punktid 14–18); 19. jaanuari 1993. aasta
otsus kohtuasjas C‑89/91: Shearson Lehman Hutton (EKL 1993, lk I‑139, punktid 13–16); 3. juuli 1997. aasta otsus kohtuasjas
C‑269/95: Benincasa (EKL 1997, lk I‑3767, punktid 13 ja 14); 20. jaanuari 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑464/01: Gruber (EKL 2005,
lk I‑439, punkt 32) ja eespool viidatud kohtuotsus Pammer ja Alpenhof, punkt 57.
18 –	Vt selle kohta Leible, S. ja Müller, M., Neue Juristische Wochenschrift, 2011, lk 497 ja Mankowski,P., Praxis des Internationalen Privat- und Verfahrensrechts, 2009, lk 242 jj.
19 –	18. mai 2010. aasta ettepanek, 28. joonealune märkus.
20 –	Sellega seoses tuleb meenutada, et määruse nr 44/2001 põhjenduses 1 on märgitud, et selle õigusakti keskne eesmärk on tagada
isikute vaba liikumine: „Ühendus on seadnud eesmärgiks säilitada ning arendada vabadusel, turvalisusel ja õiglusel rajanevat
piirkonda, kus on tagatud isikute vaba liikumine. Sellise piirkonna järkjärguliseks loomiseks peaks ühendus muu hulgas võtma
siseturu nõuetekohaseks toimimiseks vajalikud meetmed seoses õigusalase koostööga tsiviilasjades”.
21 –	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määrus (EÜ) nr 593/2008 lepinguliste võlasuhete suhtes kohaldatava
õiguse kohta (Rooma I) (ELT L 177, lk 6), mis asendas Lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse konventsiooni, mis
avati allakirjutamiseks Roomas 19. juunil 1980 (EÜT 1980, L 266, lk 1; konsolideeritud versioon: ELT 2005, C 334, lk 1). Määrust
nr 593/2008 kohaldatakse lepingutele, mis on sõlmitud alates 17. detsembrist 2009.
22 –	Eespool viidatud kohtuotsus Ilsinger, punkt 50.
23 –	20. jaanuari 2005. aasta otsus kohtuasjas C-27/02: Engler (EKL 2005, lk I‑481, punktid 34–37).
24 –	11. september 2008. aasta ettepanek (punkt 40).
25 – Kohtujuristi kursiiv.
26 –	Eespool viidatud ettepanek, punkt 55.

matches: kohus kohus Kohus Kohus Kohus kohus Kohus Kohus