Meetme „Internetiühenduste kättesaadavuse parandamine uue põlvkonna elektroonilise side võrgu kasutuselevõtuga piirkondades” tingimused – Riigi Teataja
Meetme „Internetiühenduste kättesaadavuse parandamine uue põlvkonna elektroonilise side võrgu kasutuselevõtuga piirkondades” tingimused
Meetme „Internetiühenduste kättesaadavuse parandamine uue põlvkonna elektroonilise side võrgu kasutuselevõtuga piirkondades” tingimused - sisukord
§ 7 Toetuse määr ja taotluse finantseerimise tingimused
§ 11 Taotluse registreerimine, taotluse ja taotleja vastavaks tunnistamine
§ 121 Taotluse rahuldamise otsuse muutmine või kehtetuks tunnistamine
§ 13 Toetuse väljamaksete teostamise tingimused
§ 15 Toetuse saaja õigused
§ 16 EASi kohustused
§ 17 EASi õigused
RT I, 19.08.2015, 13
Vastu võetud 10.02.2011 nr 3
RT I, 15.02.2011, 4
Määrus kehtestatakse „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seaduse” § 12 lõike 4 alusel.
(1) Määrusega sätestatakse „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seaduse” § 3 lõike 3 alusel Vabariigi Valitsuse poolt heaks kiidetud ja Euroopa Komisjoni poolt kinnitatud „Elukeskkonna arendamise rakenduskava” (edaspidi rakenduskava) prioriteetse suuna 4 „Piirkondade terviklik ja tasakaalustatud areng” meetme „Internetiühenduste kättesaadavuse parandamine uue põlvkonna sidevõrgu kasutuselevõtuga piirkondades” (edaspidi meede) raames antava struktuuritoetuse (edaspidi toetus) taotluste esitamise ja menetlemise ning toetuse kasutamise tingimused ja kord.
(2) Meetme abikõlblikuks sihtpiirkonnaks § 5 lõigetes 1 ja 2 nimetatud toetatavate tegevuste osas on see osa Eesti territooriumist, kus uue põlvkonna elektroonilise side baasvõrgu infrastruktuur puudub määral, mis võimaldaks sideettevõtjatel pakkuda kiiret lairibateenust lõppkasutajale. Sellisteks piirkondadeks on paikkonnad, mis asuvad väljaspool olemasoleva baasvõrgu mõjupiirkonda.
(3) Meetme raames antav toetus on riigiabi „Konkurentsiseaduse” § 30 lõike 1 mõistes.
(4) Riigiabi andmisel lähtutakse järgmistest alusdokumentidest:
1) Euroopa Komisjoni (edaspidi komisjon) teatis „Ühenduse suunised riigiabieeskirjade kohaldamiseks seoses lairibavõrkude kiire kasutuselevõtuga” (ELT C 235, 30.09.2009, lk 7–25);
2) Ühenduse raamistik riigiabi jaoks, mida antakse avalike teenuste eest makstava hüvitisena (ELT C 297, 29.11.2005, lk 4–7);
3) riigiabi loa taotlus nr 3721 „Üle-Eestilise lairiba internetiühendust võimaldava jätkusuutliku infrastruktuuri rajamine” (Establishment of a sustainable Infrastructure permitting Estonia-wide Broadband Internet Connection);
4) komisjoni 20.07.2010 otsus „Riigiabi N 196/2010 – Eesti. Üle-Eestilise lairiba internetiühendust võimaldava jätkusuutliku infrastruktuuri rajamine”;
5) komisjoni 20.12.2011 otsus „Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 kohaldamise kohta üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid osutavatele ettevõtjatele avalike teenuste eest makstava hüvitisena antava riigiabi suhtes” (ELT L 7, 11.01.2012, lk 3–10).
1) uue põlvkonna elektroonilise side võrk – elektroonilise side võrk „Elektroonilise side seaduse” § 2 punkti 8 tähenduses, mis hõlmab nii baas- kui juurdepääsuvõrgu osi ja mis terviklikult väljaarendatuna võimaldab kiire lairibateenuse osutamist lõppkasutajale;
2) uue põlvkonna elektroonilise side baasvõrk – uue põlvkonna elektroonilise side võrgu valguskaablitel põhinev osa, mis ühendab võrgusõlmi või juurdepääsuvõrke ning mis võimaldab hulgimüügitasandil võrguteenuse pakkumist sideettevõtjatele ja mida toetatakse käesoleva meetme raames;
3) baasvõrgu mõjupiirkond – paikkond, mille valdav osa elanikest paikneb üldjuhul kuni 1,5 km raadiuses olemasoleva või rajatava uue põlvkonna elektroonilise side baasvõrgu lõpp-punktidest;
4) sideettevõtja – elektroonilise side ettevõtja „Elektroonilise side seaduse” § 2 punkti 5 tähenduses;
5) kiire lairibateenus – elektroonilise side teenus, mis võimaldab andmeedastust allalaadimiskiirusega 100 Mbit/s või enam;
6) paikkond – arvestuslik territoriaalne üksus kasusaajate koguhulga määratlemiseks rajatavate elektroonilise side baasvõrkude suhtes. Paikkonna moodustavad asustusüksused või nende grupid, mille valdav osa elanikkonnast paikneb kompaktselt ühe või mitme omavahel vahetus naabruses asetseva baasvõrgu lõpp-punkti mõjupiirkonnas;
7) kasusaaja – kiire lairibateenuse potentsiaalne lõppkasutaja, sh elanik, ettevõte, kohaliku omavalitsuse üksus, valla või linna ametiasutus ja valla või linna ametiasutuse hallatav asutus, riigi- või valitsusasutus, mis asub puuduliku lairibaühendusega paikkonnas ja ise ei osuta üldkasutatavat elektroonilise side teenust;
8) üldist majandushuvi pakkuv teenus – rajatava elektroonilise side baasvõrgu hulgimüügitasandi võrguteenuse pakkumine sideettevõtjatele mittediskrimineerival viisil, mille tulemusena võimaldatakse puuduliku lairibaühendusega piirkondades uue põlvkonna elektroonilise side võrgu kaudu kõikidele lõppkasutajatele universaalne juurdepääs kiirele lairibaühendusele;
9) omafinantseering – toetuse saaja rahaline panus projekti. Omafinantseeringu hulka arvatakse ainult toetuse saaja tehtavad abikõlblikud kulud. Omafinantseeringut toetuse hulka ei arvata, samuti ei saa toetust kasutada omafinantseeringuks;
10) liigne hüvitis – toetatavate tegevuste elluviimise tulemusena saadav ülemäärane hüvitis „Ühenduse raamistik riigiabi jaoks, mida antakse avalike teenuste eest makstava hüvitisena” (ELT C 297, 29.11.2005, lk 4–7) punktide 2.4 ja 3 mõistes.
(1) Meetme rakendusasutus on Rahandusministeerium Vabariigi Valitsuse 19. aprilli 2007. a määruse nr 111 „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse andmist korraldavate asutuste määramine” tähenduses.
(2) Meetme rakendusüksus on Ettevõtluse Arendamise Sihtasutus (edaspidi EAS) Vabariigi Valitsuse 19. aprilli 2007. a määruse nr 111 „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse andmist korraldavate asutuste määramine” tähenduses.
(1) Meetme eesmärgiks on internetiühenduste kättesaadavuse parandamine piirkondades, kus uue põlvkonna elektroonilise side võrgu infrastruktuuri puudumise tõttu ei ole kiire lairibateenus lõppkasutajatele kättesaadav, ja seeläbi nende piirkondade konkurentsivõime tõstmine.
(2) Meetme eesmärk saavutatakse uue põlvkonna elektroonilise side baasvõrgu infrastruktuuri rajamise ja selle abil üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamise võimaldamise kaudu meetme sihtpiirkondades viisil, mis tagab perspektiivis suurima võimaliku kasusaajate arvu.
(1) Meetme raames toetatakse valguskaablitel põhineva elektroonilise side baasvõrgu rajamist koos vajalike rajatistega meetme sihtpiirkonnas koos sihtpiirkonnast väljuvate trassilõikudega, mis on vajalikud piirkonna ühendamiseks olemasoleva baas- ja magistraalvõrguga. Väljaspool meetme sihtpiirkonda võib luua ühendusi juurdepääsuvõrgu rajatisteni, kui need asuvad kavandatava trassilõigu vahetus läheduses.
(2) Täiendavate tegevustena lisaks lõikes 1 nimetatud tegevusele toetatakse järgmisi kavandatavate investeeringuobjektidega kaasnevaid tegevusi:
1) projekteerimistööde ja projekteerimiseks vajalike ehitusgeoloogiliste ja -geodeetiliste tööde läbiviimine ning tegevusega piiritletav geomeetriline planeerimine;
2) kavandatavale ehitustööle „Ehitusseaduse” alusel kehtestatud korras omanikujärelevalve läbiviimine;
3) kavandatava investeeringuobjekti olemasolevate elektrivõrkude ja elektroonilise side võrkudega ühendamine.
1) selliste uue põlvkonna elektroonilise side baasvõrgu trassilõikude rajamine, millega ei kaasne lisandväärtust meetme sihtpiirkonna kasusaajate seisukohast;
2) uue põlvkonna elektroonilise side juurdepääsuvõrgu ja selle osade rajamine, sealhulgas juurdepääsuvõrgu seadmete ostmine ja paigaldamine;
3) rajatava uue põlvkonna elektroonilise side baasvõrgu haldamisega seotud tegevused;
4) [Kehtetu - RT I, 26.06.2013, 6 - jõust. 29.06.2013]
5) baasvõrgu infrastruktuuri arendamisega seotud investeeringute asendamine, mida toetuse saaja või temaga juriidiliselt seotud sideettevõtja on juba oma kehtivates investeeringukavades lähima kolme aasta jooksul omavahenditest planeerinud.
(1) Meetme raames on abikõlblikud need toetuse saaja kulud, mis on otseselt vajalikud § 5 lõigetes 1–2 nimetatud toetatavate tegevuste elluviimiseks ja projekti eesmärkide saavutamiseks (sh arvestades Vabariigi Valitsuse 30. augusti 2007. a määruse nr 211 „Struktuuritoetuse andmisest ja kasutamisest teavitamise, selle avalikustamise ning toetusest rahastatud objektide tähistamise ja Euroopa Liidu osalusele viitamise tingimused ja kord” § 2 lõikest 2 tulenevaid nõudeid).
(2) Piiratud ulatuses on abikõlblikud järgmised kulud:
1) ehitusliku projekteerimise, ehitusgeoloogiliste ja -geodeetiliste uurimistööde tegemise, keskkonnamõjude hindamise ja ehitusprojektide ekspertiiside kulud 15% ulatuses projekti abikõlblike kulude kogumahust;
2) projektijuhtimisega seotud kulud kuni 2,5% ulatuses projekti abikõlblike kulude kogumahust;
3) omanikujärelevalve läbiviimisega seotud kulud kuni 1% projekti abikõlblike kulude kogumahust.
(3) Abikõlblikud on kulud, mis on tehtud ja mille kohta on sõlmitud lepingud pärast taotluse esitamist EASis või taotluse rahuldamise otsusega määratletud hilisemast tähtajast kuni projekti abikõlblikkuse lõppkuupäevani.
1) Vabariigi Valitsuse 31. jaanuari 2007. a määruse nr 26 „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse kulude abikõlblikkuse või mitteabikõlblikkuse määramise tingimused ja kord” §-s 15 nimetatud kulud;
5) kulud, mis on varem riigieelarvelistest, Euroopa Liidu või välisvahendite toetustest hüvitatud;
6) toetusest rajatud infrastruktuuri haldamise ja opereerimisega seotud kulud;
8) üldkulud, mööbli ja kontoritehnika soetamise kulud;
9) ruumide rendi- ja üürikulud;
10) projekti elluviimiseks uue juriidilise isiku või tema struktuuri loomise ja toimimise kulud;
11) liiklusvahendite soetamise, rentimise või liisimise kulud;
12) muud toetatavate tegevustega mitteseotud ning projekti elluviimise seisukohalt põhjendamatud ja ebaolulised kulud.
(5) Käibemaks on abikõlblik, kui on võimalik tõendada, et abikõlbliku kulu teinud isikul ei ole vastavalt käibemaksu reguleerivatele õigusaktidele õigus projekti raames tasutud käibemaksu oma maksustavast käibest maha arvata või käibemaksu tagasi taotleda ning temale ei hüvitata käibemaksu muul moel. Kui selle osas ei ole võimalik kindlust saavutada, tuleb käibemaksu käsitleda mitteabikõlbliku kuluna.
(6) Kavandatavad kulud peavad olema põhjendatud, läbipaistvad ja kirjeldatud taotluses.
§ 7. Toetuse määr ja taotluse finantseerimise tingimused
(3) Maksimaalne toetus projekti kohta on 639 116 eurot.
(4) Investeeringuobjektile kehtivad järgmised nõuded:
1) investeeringuobjekt on tehnoloogiliselt sõltumatu, võimaldades kogu ulatuses pakkuda kiiret lairibateenust mistahes tehnoloogiat või tehnoloogiate kombinatsiooni kasutades;
2) taotleja peab tagama investeeringuobjekti projektikohase sihtotstarbe säilimise vähemalt seitsme aasta jooksul pärast projekti abikõlblikkuse perioodi lõppu;
3) investeeringuobjekt peab jääma taotleja omandisse või valdusesse vähemalt seitsmeks aastaks projekti abikõlblikkuse perioodi lõppemisest arvates.
(1) Projekti abikõlblikkuse perioodi alguskuupäevaks on taotluse EASile esitamise kuupäev või taotleja poolt taotluses määratud sellest hilisem kuupäev.
(2) Projekti abikõlblikkuse perioodi lõppkuupäev on taotluses määratud kuupäev, mis ei tohi olla hilisem kui 31. detsember 2015. aastal.
(1) Meetme raames saavad taotlejaks olla sihtasutused ja mittetulundusühingud, juhul kui nende organisatsioonide põhikirjaliste tegevuste hulka kuulub projektis kavandatud tegevuste elluviimine.
4) taotleja peab kinnitama nõutavate vahendite olemasolu toetuse omafinantseerimiseks vastavalt §-s 7 sätestatud piirmääradele ja tingimustele;
6) taotleja peab olema projekti raames loodava või soetatava eseme omanik või valdaja või üks omanikest või valdajatest. Mitut juriidilist isikut hõlmava ühisprojekti puhul peab taotleja olema vähemalt ühe projekti raames rajatava infrastruktuuriobjekti omanik. Maareformi seaduse § 31 lõikes 2 nimetatud maa puhul peab riigimaa ajutine valitseja olema vastu võtnud tehnovõrgu või -rajatise rajamiseks maa piiratud asjaõigusega koormamisega seotud otsuse; kui nimetatud maal asub kohaliku omavalitsuse üksusele kuuluv ehitis, peab eelnimetatud otsuse vastu võtma kohaliku omavalitsuse üksus;
7) taotleja peab järgima projektiga seotud hangete läbiviimisel „Riigihangete seaduses” kehtestatud üldpõhimõtteid.
(1) Taotlusi saab esitada taotlusvooru raames.
(2) Taotlusvoorus toetuseks eraldatavate vahendite mahu kinnitab valdkonna eest vastutav minister. Taotlusvooru tähtpäeva kinnitab valdkonna eest vastutav minister oma käskkirjaga ning EAS kuulutab välja vähemalt kaks kuud enne taotlusvooru tähtpäeva EASi veebilehel ja üleriigilises päevalehes.
(3) Kui meetme eelarvesse täiendavate vahendite suunamisega jääb taotlusvoorus osa käesoleva paragrahvi lõike 2 alusel kinnitatud vahenditest katmata, uuendab EAS taotlusvoorus rahuldamata jäetud positiivse hinnangu saanud taotluste menetluse vastavalt § 12 lõikele 14.
(4) [Kehtetu - RT I, 26.06.2013, 6 - jõust. 29.06.2013]
(6) [Kehtetu - RT I, 26.06.2013, 6 - jõust. 29.06.2013]
(7) Taotlus koosneb korrektselt täidetud taotlusvormist ja selle lisadest. Taotlusvormi ja selle lisad kinnitab EAS, kooskõlastades need eelnevalt Rahandusministeeriumiga.
(8) Taotlusvormis peab olema välja toodud vähemalt järgmine informatsioon:
2) projekti eelarve koos maksumuse põhjendusega;
4) projekti aruannete esitamise graafik koos väljamaksete prognoosiga;
5) info taotleja kohta;
8) [Kehtetu - RT I, 26.06.2013, 6 - jõust. 29.06.2013]
9) projekti kavandatavad rahastamise allikad.
(9) Taotlusvormi lisadena tuleb esitada järgmised dokumendid:
1) toetuse taotleja ja taotlejas osalust omava juriidilise isiku, (sealhulgas taotleja asutaja ning juriidilise isiku, kelle senine majandustegevus hõlmab taotluses kirjeldatud projektiga samasisulisi investeeringuid ning kelle esindajad on taotleja juhatuse või nõukogu liikmeteks), kehtivad investeerimiskavad nende olemasolul juhul, kui toetuse saaja või toetust saavas organisatsioonis osalust omava juriidilise isiku senine majandustegevus hõlmab projektiga samasisulisi investeeringuid lähima 3 aasta perspektiivis;
2) erapooletu eksperdi kinnitus investeeringuobjekti § 7 lõike 4 punktis 1 sätestatud tingimuse täitmise võimalikkuse kohta;
3) investeeringuobjekti võrgu infrastruktuuriga liitumise ja kasutamise tingimuste projekt, tagamaks tehnoloogiliselt sõltumatu ja kõikidele sideettevõtjatele võrdsetel alustel juurdepääsu võrgule;
4) hulgimüügitasandi juurdepääsu hinnakujunduspõhimõtted, kus kirjutatakse taotleja poolt lahti, kuidas plaanitakse tagada teenuse õiglane hinnapoliitika ja minimeerida võimalikku konkurentsimoonutust.
5) projekti omafinantseeringut tõendavad dokumendid;
7) taustainfo taotlejast (organisatsiooni CV);
8) projektijuhi ning teiste projekti juhtimisse kaasatud isikute elulookirjeldused (CV);
9) legendiga varustatud kaardipilt, kus on näidatud rajatava baasvõrgu trassilõikude paiknemine (elektrooniliselt).
(10) Taotlus peab vastama „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seaduse” § 15 lõikes 1 toodud nõuetele, määruses sätestatud meetme eesmärkidele ning käesolevas paragrahvis sätestatud nõuetele.
(11) Taotletava toetuse suurus ei tohi ületada § 7 lõikes 1 sätestatud toetuse määra ega § 7 lõikes 3 sätestatud maksimaalset toetuse suurust. Taotluses sisalduvate tegevuste raames tehtavad kulud peavad olema abikõlblikud vastavalt § 6 nõuetele.
(12) Esitamise hetkel peab taotlus sisaldama vähemalt taotlusvormis ja selle lisades sätestatud infot ulatuses, mis võimaldab hinnata projekti vastavust §-dele 5 ja 6.
(13) Hindamise tulemusena vastavalt § 12 lõikele 8 taotluse tingimusliku rahuldamise otsuse saanud taotlusele tuleb taotlejal taotluse tingimusliku rahuldamise otsuses sätestatud tähtpäevaks täiendavalt lisada järgmised dokumendid või täita muud EASi poolt tingimusliku otsusega seatud lisatingimused:
1) hanke tulemusel kujunenud projekti eelarve koos hanke aluseks oleva lähteülesande ja hankedokumentatsiooniga (sh hanketeated, hankest osavõtnud ettevõtete hinnapakkumiste, eduka pakkuja valimiste protokollidega jms);
2) kinnitus, et taotleja tagab projekti tulemusena loodud või soetatud vara säilimise ja kasutuse taotluses ning taotluse rahuldamise otsuses toodud eesmärkidel ja tingimustel seitsme aasta jooksul arvates projekti abikõlblikkuse perioodi lõppemisest ning mitte sooritama selle vara osas tehinguid, mis annavad nimetatud aja jooksul mõnele isikule või asutusele põhjendamatu eelisseisundi ega tehinguid, mille tulemusena vara kasutusse andmisel teenib taotleja puhastulu;
3) [Kehtetu - RT I, 26.06.2013, 6 - jõust. 29.06.2013]
5) paberkandjal või elektrooniliselt e-posti teel „Ehitusseadusega” kooskõlas olev ehituslik projektdokumentatsioon, mis rajatiste puhul vastab majandus- ja kommunikatsiooniministri 17. septembri 2010. a määruse nr 67 „Nõuded ehitusprojektile” ning Vabariigi Valitsuse 22. juuni 2006. a määruse nr 140 „Nõuded sideteenuse osutamisele ja sidevõrkude tehnilised nõuded” nõuetele;
6) dokumendid, mis kinnitavad maa omandi- või kasutusõigust projekti kestel ning seitsme aasta jooksul arvates projekti abikõlblikkuse perioodi lõppemisest. Maareformi seaduse § 31 lõikes 2 nimetatud maa puhul on nimetatud dokumendiks riigimaa ajutise valitseja tehnovõrgu või -rajatise rajamiseks riigimaa piiratud asjaõigusega koormamisega seotud otsus. Juhul kui nimetatud maal asub kohaliku omavalitsuse üksusele kuuluv ehitis, on nimetatud dokumendiks kohaliku omavalitsuse üksuse vastav otsus;
7) vajadusel keskkonnamõjude hinnang vastavalt „Keskkonnamõju hindamise ja keskkonnajuhtimissüsteemi seadusele”;
8) taotleja poolt võetud finantskohustuste loetelu, sh teistest siseriiklikest või Euroopa Liidu toetustest kavandatud investeeringud meetme abikõlbliku perioodi kohta.
(14) Juhul kui tingimusliku rahuldamise otsuse saanud projekti raames ei ole hankelepingut veel sõlmitud, peab hankemenetluses edukaks tunnistatud pakkumuse jõusoleku aeg pärast lõike 13 punktis 1 nõutud dokumentide esitamist EASis olema vähemalt 40 tööpäeva.
(15) Taotlus esitatakse läbi EASi kodulehel asuva e-teeninduse portaali, digitaalselt allkirjastatuna elektrooniliselt või paberkandjal kirjalikult. Paberkandjal esitamise korral esitatakse lisaks elektrooniliselt ka täidetud taotlusvorm ja legendiga varustatud kaardipilt, kus on näidatud rajatava baasvõrgu trassilõikude paiknemine.
§ 11. Taotluse registreerimine, taotluse ja taotleja vastavaks tunnistamine
(1) Voorulise taotlemise puhul esitatakse taotlused EASi kindlaksmääratud tähtpäevaks. Pärast määratud tähtpäeva möödumist esitatud taotlused jätab EAS läbi vaatamata.
(2) [Kehtetu - RT I, 26.06.2013, 6 - jõust. 29.06.2013]
(3) Teate taotluse registreerimise kohta saadab EAS taotlejale 3 tööpäeva jooksul arvates taotluse registreerimisest EASis.
(4) EAS viib taotleja ja taotluse osas läbi vastavuskontrolli.
(5) Kui taotlus ei vasta meetme tingimustes kehtestatud nõuetele, on EASil õigus nõuda taotluse vastavusse viimist meetme tingimustes sätestatud nõuetega või täiendava dokumentatsiooni esitamist või muudatuste tegemist taotluses üldjuhul 10 tööpäeva jooksul arvates vastava nõude esitamisest.
(61) Juhul kui mitme taotluse raames kavandatakse samade kasusaajate teenindamiseks mõeldud trassilõikude rajamist, küsib EAS vastava sihtpiirkonna kohaliku omavalitsuse üksuse käest, millise taotleja poolt kavandatud projekti eelistatakse.
(9) Taotluse menetlemise aeg taotluse registreerimise hetkest kuni tingimusliku rahuldamise või rahuldamata jätmise otsuse tegemiseni on üldjuhul kuni 45 tööpäeva. Hiljemalt 45 tööpäeva möödumisel vooru tähtpäevast tehakse taotlejale teatavaks taotluse tingimusliku rahuldamise või rahuldamata jätmise otsus. Taotluse tingimusliku rahuldamise otsuse vaatab EAS uuesti üle hiljemalt 30 tööpäeva jooksul pärast § 10 lõike 13 punktides 1-8 nõutud dokumentide esitamist. Hiljemalt 30 tööpäeva möödumisel pärast § 10 lõike 13 punktides 1-8 nõutud dokumentide esitamist tehakse taotlejale teatavaks lõplik taotluse rahuldamise või rahuldamata jätmise otsus.
(10) [Kehtetu - RT I, 27.01.2012, 1 - jõust. 30.01.2012]
(11) [Kehtetu - RT I, 27.01.2012, 1 - jõust. 30.01.2012]
(12) [Kehtetu - RT I, 27.01.2012, 1 - jõust. 30.01.2012]
(13) [Kehtetu - RT I, 27.01.2012, 1 - jõust. 30.01.2012]
(1) Nõuetele vastavaid taotlusi hindab EAS käesoleva paragrahvi lõikes 6 nimetatud hindamiskriteeriumite alusel ning lähtudes hindamismetoodikast, mille kinnitab EAS kooskõlastatult Rahandusministeeriumiga. Hindamismetoodika koostamisel lähtub EAS lõikes 6 toodud hindamiskriteeriumitest. Hindamismetoodika avalikustatakse EASi veebilehel.
(2) EAS moodustab taotluste hindamiseks hindamiskomisjoni, mille koosseis kooskõlastatakse eelnevalt Rahandusministeeriumiga.
(3) Hindamiskomisjoni koosseis esitatakse Rahandusministeeriumile kooskõlastamiseks hiljemalt 30 kalendripäeva enne taotlusvooru tähtpäeva saabumist.
(4) Hindamiskomisjoni liikmed peavad deklareerima oma erapooletust ja sõltumatust hinnatavatest projektidest ja taotlejatest. Hindamiskomisjoni koosseis avalikustatakse EASi veebilehel.
(5) EAS kaasab vajadusel hindamisprotsessi täiendavaid eksperte, kelle eksperthinnanguid hindamiskomisjon hindamisel arvestab.
(51) Hindamiskomisjon lähtub hinnangute andmisel Rahandusministeeriumi avaldatud olemasoleva elektroonilise side baasvõrgu mõjupiirkonnast väljaspool asuvate paikkondade kaardistusest ning vajadusel käesoleva määruse § 11 lõikes 61 esitatud informatsioonist.
(6) Hindamiskomisjon hindab vastavaks tunnistatud taotlusi järgmiste hindamiskriteeriumide lõikes:
1) projektiga kavandatavate trassilõikude mõjupiirkonda jäävate potentsiaalsete kasusaavate elanike orienteeruv arv ja selle suhe projekti raames rajatava elektroonilise side baasvõrgu pikkusesse;
2) projektiga kavandatavate trassilõikude marsruudi optimaalsus ja asjakohasus konkreetse sihtpiirkonna elektroonilise side baasvõrguga varustamise seisukohast;
3) olemasoleva baasvõrguga ühendamiseks kasutatavate lahenduste ratsionaalsus ja põhjendatus.
(7) Käesoleva paragrahvi lõike 6 punktides 1–3 loetletud hindamiskriteeriumite lõikes hinnatakse taotlusi skaalal 0–4. Taotluse hindamisel antud maksimaalne koondhinne moodustub käesoleva paragrahvi lõike 6 punktides 1–3 loetletud hindamiskriteeriumide alusel antud hinnete kaalutud keskmiste summeerimisel.
(8) Tingimusliku rahuldamise otsusega võib rahuldada taotlusi, mis on käesoleva paragrahvi lõike 6 punktides 2 ja 3 toodud hindamiskriteeriumite lõikes saanud hindeks vähemalt 2 ning käesoleva paragrahvi lõike 6 punktides 1–3 toodud hindamiskriteeriumite koondhindeks vähemalt 2,5.
(9) ) Juhul kui taotlus ei ületa käesoleva paragrahvi lõikes 8 sätestatud lävendit, teeb EAS taotluse rahuldamata jätmise otsuse. Hindamiskomisjon võib põhjendatud juhtudel teha ettepanekuid projekti koosseisust käesoleva paragrahvi lõike 6 punktides 2 ja 3 toodud hindamiskriteeriumite lõikes küsitavate trassilõikude välja arvamiseks, trassilõikude muutmiseks või juurdelisamiseks ning hinnata projekti korrigeeritud kujul uuesti. Juhul kui korrigeeritud kujul terviklikult uuesti hinnatud projekt ületab käesoleva paragrahvi lõikes 8 sätestatud lävendi, võib hindamiskomisjon teha ettepaneku taotluse tingimuslikuks või osaliseks tingimuslikuks rahuldamiseks.
(10) Kui pärast § 10 lõike 13 punktides 1-8 nõutud dokumentide esitamist selgub, et projekti eesmärgid või tegevused on oluliselt muutunud saadab EAS taotluse uuesti hindamisele vastavalt käesolevas paragrahvis sätestatud nõuetele. Kui pärast taotluse tingimusliku rahuldamise otsuse tegemist hanke tulemusena selgub täpne projekti abikõlblike kulude eelarve, võib taotluse rahuldamise otsuses sätestada uue maksimaalse toetussumma vastavalt hanke tulemustele, juhul kui seda võimaldab meetme eelarve, ilma taotlust uuesti hindamata.
(11) Taotluse tingimusliku rahuldamise otsuse põhjal ei teki otsuse saajal õigust toetuse väljamaksetele. Õigus toetusega seotud väljamaksetele tekib toetuse saajal pärast § 10 lõike 13 punktides 1-8 nõutud dokumentide esitamist ning EASi poolset lõplikku taotluse rahuldamise otsust.
(12) EASi poolt kuuluvad rahuldamisele nõuetele vastavaks tunnistatud ja tingimusliku rahuldamise otsuse saanud taotlused, mis vastavad kõikidele §-s 10 toodud nõuetele. EAS võib teha taotluse rahuldamise otsuse, kui tingimusliku rahuldamise otsuses sätestatud tähtajaks on esitamata § 10 lõike 13 punktides 4 ja 6 nõutud dokumendid ning kehtestada taotluse rahuldamise otsuses tingimusi ja sätestada tähtaeg nimetatud dokumentide esitamiseks.
(121) Taotluste osas, mille puhul taotleja ei ole taotluse tingimusliku rahuldamise otsuses sätestatud tähtpäevaks esitanud § 10 lõike 13 punktides 1-8 nõutud dokumente, teeb EAS taotluse rahuldamata jätmise otsuse, välja arvatud kui on esitamata § 10 lõike 13 punktides 4 ja 6 nõutud dokumendid.
(13) Taotlused, mis on käesoleva paragrahvi lõike 6 punktides 2 ja 3 toodud hindamiskriteeriumite lõikes saanud hindeks vähemalt 2 ning käesoleva paragrahvi lõike 6 punktides 1–3 toodud hindamiskriteeriumite koondhindeks vähemalt 2,5, järjestatakse pingeritta. Võrdse väärtusega koondhinde saanud taotluste puhul eelistatakse taotlusi, mis on saanud hindamiskomisjonilt käesoleva paragrahvi lõike 6 punktis 1 toodud hindamiskriteeriumi osas kõrgema hinde. Pingereas olevate taotluste kohta, mille summa ületab taotlusvooru eelarvet, teeb EAS taotluse rahuldamata jätmise otsuse.
(14) Kui taotlusvooru eelarvesse lisandub vahendeid, mis võimaldab täiendavate kohustuste võtmist, uuendab EAS käesoleva paragrahvi lõikes 13 nimetatud rahuldamata jäetud taotluste menetluse. Vastavalt pingerea järjestusele küsib EAS taotlejalt, kelle taotluses märgitud summa ületas algselt taotlusvooru eelarvet, kas taotleja on valmis taotluses kirjeldatud projekti esitatud kujul meetme abikõlblikkuse perioodi jooksul ellu viima. Kui taotleja on valmis projekti esitatud kujul ellu viima, siis teeb EAS taotluse tingimusliku rahuldamise otsuse taotlust uuesti hindamata. Pingeritta kantud taotluste, mille summa ületab meetme taotlusvooru kohustustega katmata vahendeid, rahuldamata jätmise otsuseid ei muudeta.
(15) Taotluse rahuldamise, tingimusliku rahuldamise või rahuldamata jätmise kohta vormistab EAS otsuse. Otsuse vormi kooskõlastab EAS Rahandusministeeriumiga. Taotluse rahuldamata jätmise otsuses tuuakse välja rahuldamata jätmise põhjused. Taotluse rahuldamise otsuses täpsustatakse toetuse saaja õigusi ja kohustusi ning kehtestatakse tingimusi.
(16) Taotluse rahuldamise otsuses sätestatakse muuhulgas:
2) maksimaalne võimalik toetuse suurus eurodes;
3) projekti rakendamise piirkond;
6) toetuse saaja kohustused, sealhulgas enne 31.12.2011 taotluse tingimusliku rahuldamise otsuse saanud projektide puhul komisjoni 20.07.2010 otsuse „Riigiabi N 196/2010 – Eesti. Üle-Eestilise lairiba internetiühendust võimaldava jätkusuutliku infrastruktuuri rajamine” punktis 66 sätestatud nõuded;
61) toetuse saaja kohustused, sealhulgas viide komisjoni 20.12.2011 otsusele „Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 106 lõike 2 kohaldamise kohta üldist majandushuvi pakkuvaid teenuseid osutavatele ettevõtjatele avalike teenuste eest makstava hüvitisena antava riigiabi suhtes” ning otsuse artiklis 4 toodud nõuded, v.a enne 31.12.2011 taotluse tingimusliku rahuldamise otsuse saanud projektide puhul;
9) toetuse tagasinõudmise alused;
10) tingimusliku otsuse puhul tähtpäev otsuses sätestatud tingimuste täitmiseks, mis üldjuhul ei ületa 12 kuud.
§ 121. Taotluse rahuldamise otsuse muutmine või kehtetuks tunnistamine
(3) Taotluse rahuldamise otsuse muutmise otsustab EAS üldjuhul 30 tööpäeva jooksul vastavasisulise taotluse registreerimise hetkest. Täiendavate asjaolude ilmnemisel on EASil õigus taotluse menetlemist pikendada kuni 21 tööpäeva võrra.
§ 13. Toetuse väljamaksete teostamise tingimused
(3) Toetuse saaja esitab EASile taotluse rahuldamise otsuses toodud tähtajal projekti vahe- või lõpparuande. Toetuse saaja võib esitada vahearuande iga kolme kuu järel või harvem. Põhjendatud juhtudel võib toetuse saaja esitada vahearuandeid sagedamini.
(5) Väljamakseid osaliselt tasutud kuludokumentide alusel on võimalik teha ainult põhjendatud juhtudel ning vahe- ja lõpparuannete raames rahandusministri 1. märtsi 2007. a määruse nr 15 „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse väljamaksmise tingimused ja kord” §-s 6 sätestatud korras. Kui toetuse saaja ei esita EASile tasumist tõendavaid dokumente ettenähtud ajal, võib rakendusüksus nõuda toetuse „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seaduse” § 26 alusel toetuse saajalt tagasi.
(6) Ettemakseid toetuse saajale on võimalik teha rahandusministri 1. märtsi 2007. a määruses nr 15 „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse väljamaksmise tingimused ja kord” sätestatud korras. Ettemakse teostamise taotlusele peab olema lisatud kulutuste prognoos, milles näidatakse eraldi toetuse ja omafinantseeringu osa, ning muud EASi nõutud dokumendid.
(7) Pärast vahe- või lõpparuande heakskiitmist EASi poolt esitab toetuse saaja EASile toetuse väljamaksmiseks vastavasisulise taotluse (edaspidi maksetaotlus).
(9) Kulude tekkimist tõendavateks dokumentideks on vastava majandustehingu toimumist tõendavad raamatupidamise algdokumendid, sealhulgas arved, saatelehed, tööde vastuvõtu aktid ja lepingud. Kulude asjakohasust tõendavateks dokumentideks on muuhulgas kirjalikud tööd, tööde vastuvõtu aktid, omahinna kalkulatsioonid ja fotod teavitamiskohustuse täitmise tõendamiseks.
(10) EAS menetleb lõikes 7 nimetatud maksetaotlust 16 tööpäeva jooksul pärast maksetaotluse toetuse saajalt laekumist. Toetuse väljamakse toetuse saajale tehakse korrektsete andmete korral 5. tööpäeval pärast EASi poolse maksetaotluse kontrolli lõppu vastavalt rahandusministri 1. märtsi 2007. a määrusele nr 15 „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse väljamaksmise tingimused ja kord”.
(11) EAS võib teha taotluse maksmisest osalise või täieliku keeldumise otsuse juhul, kui:
4) projekt või toetuse saaja teised projektid on seotud tagasimaksega kuni tagasinõutava summa lõpliku tagasimaksmiseni.
3) tagastama toetuse „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seaduse” § 26 lõikes 1 toodud juhtudel või kui EAS nõuab seda vastavalt nimetatud seaduse § 26 lõikes 2 toodud juhtudel;
6) taotlema EASilt nõusolekut kui muutub projekti eelarves konkreetsele tegevusele ettenähtud eelarverea maht teise eelarverea mahu arvelt rohkem kui 10%;
7) taotlema EASilt nõusolekut taotluses sisalduva projekti elluviimise tähtaja pikendamiseks, peatamiseks või tegevuste muutmiseks;
8) võimaldama teostada EASil järelevalvetoiminguid või auditit ning omafinantseeringu kasutamist kajastavate kulu- ja maksedokumentide, soetatud seadmete, materjalide ja teostatud tööde, sh võimaldama kontrollijal juurdepääsu kõikidesse ruumidesse ja territooriumidele, mida toetuse saaja omab, rendib või mis tahes muul moel kasutab;
13) järgima hangete läbiviimisel „Riigihangete seaduses” kehtestatud põhimõtteid või hankijana „Riigihangete seaduse” mõistes järgima hangete läbiviimisel „Riigihangete seaduses” kehtestatud nõudeid;
14) esitama võimalusel vähemalt kolm võrreldavat hinnapakkumist juhul, kui toetuse saajale ei laiene riigihangete läbiviimise kohustus;
15) näitama, et tegemist on toetuse abil elluviidava projektiga, kasutades selleks ettenähtud sümboolikat ja teavitustegevusi;
16) säilitama taotluse, toetuse ja projekti teostamisega seonduvat dokumentatsiooni ja materjali vähemalt 2025. aasta 31. detsembrini või komisjoni 20.12.2011 otsuse artiklis 8 toodud tähtajani, vastavalt hilisema tähtaja saabumisele;
17) viivitamatult kirjalikult informeerima EASi kõigist esitatud andmetes toimunud muudatustest või asjaoludest, mis mõjutavad või võivad mõjutada toetuse saaja poolt oma kohustuste täitmist, sh nime, aadressi ja põhimäärusest, põhikirjast tulenevate või volitatud esindajate muutumisest, ümberkujundamisest, pankroti väljakuulutamisest või likvideerija määramisest, tegevuse lõpetamisest jms ka siis, kui eelnimetatud muudatused on registreeritud avalikus registris või avalikustatud massiteabevahendite kaudu;
18) viivitamatult kirjalikult informeerima EASi projekti teostamise käigus ilmnenud projekti negatiivse tulemuse suurest tõenäosusest või vältimatusest ning projekti edasise jätkamise kaheldavast otstarbekusest;
19) viivitamatult kirjalikult informeerima EASi projekti teostamise baasiks oleva majandusüksuse või terviklikuks üksuseks oleva majandusüksuse osa ja nendesse kuuluvate asjade või õiguste üleandmise otsuse vastuvõtmisest;
20) viivitamatult kirjalikult informeerima EASi projekti tulemusena saadud puhastulust, mida ei ole enne taotluse rahuldamise otsust arvesse võetud, projekti kestel ja projekti vara kasuliku eluea jooksul, aga mitte pärast „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seaduse” § 26 lõikes 5 sätestatud tähtaega;
21) tagama projekti tulemusena loodud või soetatud vara säilimise ja kasutuse taotluses ning taotluse rahuldamise otsuses toodud eesmärkidel ja tingimustel seitsme aasta jooksul alates projekti abikõlblikkuse perioodi lõppemise kuupäevast toetuse kaasabil soetatud vara kasutamisel;
22) kooskõlastama EASiga toetuse eest loodud ja soetatud vara osas õiguste üleandmise korral üleandmise tingimused ning edasise vastutuse vara sihtotstarbelise kasutuse eest;
23) viivitamatult kirjalikult informeerima EASi toetuse eest loodud ja soetatud vara osas õiguste üleandmisest pärast seitsme aasta möödumist projekti abikõlblikkuse perioodi lõppemisest kuni projekti vara kasuliku eluea lõppemiseni, aga mitte pärast „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seaduse” § 26 lõikes 5 sätestatud tähtaega;
24) esitama enne tehingu teostamist projektide tulemusel soetatud või parendatud objektide võõrandamise korral projekti vara kasuliku eluea jooksul, aga mitte pärast „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seaduse” § 26 lõikes 5 sätestatud tähtaega, EASile objekti turuväärtust tõendava hindamisakti, mis võetakse aluseks projekti puhastulu hindamisel;
25) vastavuses „Riigihangete seaduse” põhimõtetega tagama projekti tulemusena rajatud sidevõrgu infrastruktuuri kasutuselevõtu sihtpiirkonnas võrguteenust pakkuvate sideettevõtete poolt kolme aasta jooksul investeeringuobjekti valmimisest arvates;
26) tagama üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamise projekti tulemusena rajatud uue põlvkonna elektroonilise side baasvõrgu infrastruktuuri kaudu projekti piirkonnas vähemalt 7 aasta jooksul pärast projekti abikõlblikkuse perioodi lõppu;
27) üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamisel tagama võrdsetel alustel juurdepääsu toetuse objektile kõikidele elektroonilise side baasvõrku rentivatele sideettevõtjatele ning võimaldama neil paigaldada oma seadmeid ja kasutada seadmete jaoks ettenähtud ruumi investeeringuobjekti võrgusõlmedes ja võrgu lõpp-punktides;
28) tagama projekti tulemusena rajatud elektroonilise side baasvõrgu infrastruktuuri rentivatele sideettevõtjatele võimaluse ise otsustada, millist tehnoloogiat nad lõppkasutajatele ühenduste pakkumiseks kasutavad ning otsustada, milline on nende pakutavate ühenduste andmeedastuse kiirus, eeldusel, et see võimaldab pakkuda andmesideühendust vastavalt § 2 punktis 5 sätestatud kiirusele, ja seda, milliseid teenuseid nad oma ühendustega pakuvad;
29) tagama hulgimüügitasandi võrguteenuse sellise hinnakujunduse, mis võimaldab projekti rakendamise piirkonnas kiire lairibaühenduse jaeteenuste pakkumist sarnaselt normaalse turukonkurentsiga piirkondadele;
30) mitte pakkuma ise jaemüügi teenust lõppkasutajale;
31) tõestama, et hulgimüügitasandi võrguteenuse eest küsitav hind on mõistlik ja mittediskrimineeriv;
32) tegema koostööd Konkurentsiametiga hulgimüügitasandi võrguteenuse hinnakujunduse võrdlusuuringu teostamisel;
33) võimaldama vajadusel „Konkurentsiseaduse” ja „Elektroonilise side seaduse” alusel tegutsevatel Konkurentsiametil ja Tehnilise Järelevalve Ametil sisulise järelevalve teostamist toetatava objektiga seonduvate tehniliste aspektide (sh andmesideühenduse kiirus, tehnoloogia neutraalsus jm), hinnakujunduse jm osas;
34) avalikustama projekti tulemused, sh toetuse saaja kodulehel ja ehitisregistris vastavalt „Ehitusseadusele”;
35) tagama mehhanismi olemasolu võimaliku liigse hüvitamise väljaselgitamiseks ja vältimiseks;
36) maksma liigse hüvitisena saadud toetuse EASile tagasi, kui ta on toetatava tegevuse elluviimisel saanud liigset hüvitist;
37) maksma EASi poolt tagasinõutava toetuse tagasinõudmise otsuses märgitud summas ja tähtpäevaks tagasi;
38) täitma muid õigusaktides sätestatud kohustusi.
§ 15. Toetuse saaja õigused
2) saada EASilt informatsiooni ja nõuandeid, mis on seotud §-s 14 nimetatud kohustuste täitmisega.
§ 16. EASi kohustused
2) paragrahvi 14 punktides 6 ja 7 nimetatud muudatuste puhul (v.a projekti elluviimise tähtaja pikendamine) on EAS enne otsuse langetamist kohustatud küsima Rahandusministeeriumi hinnangut muudatuse otstarbekuse kohta. Muudatustaotlus rahuldatakse kehtestatud taotluse rahuldamise otsuse muutmisega;
3) heaks kiitma või tagasi lükkama § 14 punktis 4 nimetatud aruanded hiljemalt 25 tööpäeva jooksul nende laekumisest. EAS on kohustatud viivitamatult teavitama toetuse saajat § 14 punktis 4 nimetatud aruannete ja § 13 lõikes 7 nimetatud väljamaksetaotluse heakskiitmise või tagasi lükkamise otsusest;
5) tegema vajadusel koostööd „Konkurentsiseaduse” ja „Elektroonilise side seaduse” alusel tegutsevate Konkurentsiameti ja Tehnilise Järelevalve Ametiga sisulise järelevalve teostamisel toetatava objektiga seonduvate tehniliste aspektide (sh andmesideühenduse kiirus, tehnoloogia neutraalsus jm), hinnakujunduse jm hindamisel;
51) korraldama korrapäraseid kontrolle toetuse saaja võimaliku liigse hüvitamise väljaselgitamiseks vastavalt komisjoni 20.12.2011 otsuse artiklile 6;
52) esitama Rahandusministeeriumile vajalikud andmed komisjoni 20.12.2011 otsuse artiklis 9 sätestatud aruandluse koostamiseks;
6) säilitama taotluse ja projektide menetlemisega seotud dokumentatsiooni vähemalt 2025. aasta 31. detsembrini või komisjoni 20.12.2011 otsuse artiklis 8 toodud tähtajani, vastavalt hilisema tähtaja saabumisele.
§ 17. EASi õigused
61) nõuda toetuse saajalt tagasi liigse hüvitisena saadud toetus;
8) taotleja poolt §-s 14 ja taotluse rahuldamise otsusega sätestatud kohustuste mittetäitmise korral nõuda toetus osaliselt või täielikult tagasi kooskõlas „Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seaduses” ja selle alusel antud õigusaktides sätestatuga;


Albu vallas üldhooldekoduteenuse osutamise kord – Riigi Teataja
Albu vallas üldhooldekoduteenuse osutamise kord
Albu vallas üldhooldekoduteenuse osutamise kord - sisukord
§ 3 Teenuse taotlemine
§ 4 Teenuse osutamine
§ 5 Lepingu lõpetamine
§ 6 Teenuse eest tasumine
§ 7 Jõustumine
RT IV, 02.12.2011, 12
Vastu võetud 24.05.2007 nr 6
KO 2007, 112, 1346
24.09.2009 KO 2009, 147, 1966 01.10.2009
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lg 1 ja 2, § 22 lg 1 p 5, sotsiaalhoolekande seaduse § 8 p 2, § 10 p 6, § 27 lg 1 p 4, perekonnaseaduse §-de 64–69, Albu Vallavolikogu 19. mai 2000. a määruse nr 14 „Ahula Sotsiaalse Varjupaiga põhimääruse” alusel.
Albu vallas üldhooldekoduteenuse osutamise kord reguleerib üldhooldekoduteenuse osutamist Albu vallas.
(1) Üldhooldekoduteenust (edaspidi teenus) osutatakse rahvastikuregistri andmetel Albu vallas elavatele eakatele ning puudega isikutele, kes erivajaduste või sotsiaalse olukorra tõttu ei ole suutelised iseseisvalt kodustes tingimustes elama, vajavad kõrvalabi ning hooldust ja kelle toimetulekut ei ole võimalik tagada teiste sotsiaalteenuste või muu abi osutamisega;
(2) Väljastpoolt Albu valda pärit isikutele osutatakse teenust vaba koha olemasolul kooskõlastatult isiku elukohajärgse kohaliku omavalitsuse üksusega.
(3) Teenust ei osutata isikutele, kes:
1) põevad nakkushaigusi;
2) on enesele või teistele ohtlikud oma psüühika- ja käitumishäirete tõttu.
§ 3. Teenuse taotlemine
(1) Teenust vajav isik (edaspidi taotleja) esitab vallavalitsusele kirjaliku avalduse, milles põhjendab talle teenuse osutamise vajadust. Kui taotleja pole oma tervisliku seisundi tõttu võimeline avaldust esitama ning tal puuduvad seadusejärgsed ülalpidajad, võib avalduse esitada ka sotsiaaltöötaja, kes peab välja selgitama taotleja tegeliku tahte.
3) pensionitunnistuse koopia;
4) isiku sissetulekuid ja vara tõendavad dokumendid.
(3) Teenuse osutamise või sellest keeldumise määrab vallavalitsus.
(4) Vallavalitsusel on õigus teenuse osutamisest keelduda juhul, kui esitatud dokumentide põhjal selgub, et isiku toimetulekut on võimalik tagada teiste sotsiaalteenuste või muu abi osutamisega.
§ 4. Teenuse osutamine
(1) Teenust osutab Ahula Sotsiaalne Varjupaik (edaspidi hoolekandeasutus).
(2) Teenuse osutamise aluseks on taotleja ja hoolekandeasutuse juhataja vahel sõlmitud kahepoolne leping. Vajadusel sõlmitakse kolmepoolne leping, kus kolmandaks osapooleks on taotleja seadusjärgne ülalpidaja või väljaspoolt Albu valda pärit isiku puhul tema elukohajärgne kohaliku omavalitsuse üksus.
§ 5. Lepingu lõpetamine
(1) Leping lõpetatakse teenuse vajaduse lõppemisel või teenuse saaja soovil.
(2) Leping lõpeb teenuse saaja surma korral.
(3) Hoolekandeasutuse sisekorra eeskirja nõuete rikkumise tõttu hoolekandeasutusest välja arvamise otsustab hoolekandeasutuse juhataja.
§ 6. Teenuse eest tasumine
Teenuse eest tasumine toimub järgmiselt:
1) seadusjärgsete ülalpidajate olemasolul või nende puudumisel, kuid kinnisvara omamise korral, tasub teenuse saaja või tema seadusjärgne ülalpidaja teenuse hinna täies ulatuses;
2) seadusjärgsete ülalpidajate ja kinnisvara puudumise korral tasub teenuse saaja 100% puuetega inimeste sotsiaaltoetusest ja kuni 85% oma pensionist;
[KO 2009, 147, 1966 - jõust. 01.10.2009]
3) väljaspoolt Albu valda pärit isiku puhul, kellel puuduvad seadusjärgsed ülalpidajad, tasub teenuse saaja 85% oma pensionist ja ülejäänud osa teenuse hinnast tasub isiku elukohajärgne kohaliku omavalitsuse üksus.
Määrus jõustub 1. juunil 2007. a.


text:
Eelotsusetaotlus – Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Kohtualluvus ning kohtuotsuste täitmine tsiviil‑ ja kaubandusasjades – Määrused (EÜ) nr 44/2001 ja (EÜ) nr 1346/2000 – Vastavad kohaldamisalad – Kohtutäituri pankrot – Pankrotivara valitsemise ja likvideerimise eest vastutava pankrotihalduri esitatud hagi
Kohtuasjas C‑535/17,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Hoge Raad der Nederlandeni (Madalmaade kõrgeim kohus) 8. septembri 2017. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 11. septembril 2017, menetluses
NK, PI Gerechtsdeurwaarderskantoor BV ja PI pankrotihaldur,
koosseisus: Euroopa Kohtu asepresident R. Silva de Lapuerta (ettekandja) esimese koja presidendi ülesannetes, kohtunikud A. Arabadjiev, E. Regan, C. G. Fernlund ja S. Rodin,
arvestades kirjalikku menetlust ja 5. juuli 2018. aasta kohtuistungil esitatut,
– NK, PI Gerechtsdeurwaarderskantoor BV ja PI pankrotihaldur, esindajad: advocaat B. I. Kraaipoel, advocaat T. V. J. Bil, advocaat P. M. Veder ja advocaat R. J. M. C. Rosbeek,
– BNP Paribas Fortis NV, esindajad: advocaat F. E. Vermeulen ja advocaat R. J. van Galen,
– Euroopa Komisjon, esindajad: R. Troosters ja M. Heller,
olles 18. oktoobri 2018. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
1 Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil‑ ja kaubandusasjades (EÜT 2001, L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42) artikli 1 lõike 2 punkti b, nõukogu 29. mai 2000. aasta määruse (EÜ) nr 1346/2000 maksejõuetusmenetluse kohta (EÜT 2000, L 160, lk 1; ELT eriväljaanne 19/01, lk 191) artikli 4 lõiget 1 ja artiklit 13 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. juuli 2007. aasta määruse (EÜ) nr 864/2007 lepinguväliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta (Rooma II) (ELT 2007, L 199, lk 40) artiklit 17.
2 Taotlus on esitatud kohtuvaidluses, mille pooled on NK kui PI Gerechtsdeurwaarderskantoor BV ja PI pankrotihaldur (edaspidi „pankrotihaldur“) ja BNP Paribas Fortis NV (edaspidi „Fortis“) ning mis puudutab Madalmaades alustatud pankrotimenetluse raames pankrotihalduri poolt selle summa tasumise nõudmist, mille üks pankrotivõlgnikest võttis õigusvastaselt välja Belgias asuvas Fortise pangas avatud pangakontolt.
3 Määruse nr 1346/2000 põhjendustes 4, 6, 7 ja 23 on märgitud:
(7) [27. septembri] 1968. aasta Brüsseli konventsiooni kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil‑ ja kaubandusasjades [(EÜT 1972, L 299, lk 32), mida on muudetud 29. novembri 1996. aasta konventsiooniga Austria Vabariigi, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi ühinemise kohta (EÜT 1997, C 15, lk 1)] reguleerimisalasse ei kuulu maksejõuetute äriühingute või teiste juriidiliste isikute likvideerimismenetlustega seotud maksejõuetusmenetlused, kohtumenetlused, kohtuvälised kokkulepped ja muud sellised menetlused.
(23) Käesolevas määruses tuleks selle reguleerimisalasse kuuluvates küsimustes sätestada ühtsed kollisiooninormid, mis käesoleva määruse reguleerimisalas asendavad eri riikides kehtivaid rahvusvahelise eraõiguse sätteid. Kui ei ole sätestatud teisiti, kohaldatakse selle liikmesriigi seadusi, kus menetlus on algatatud (lex concursus). Kollisiooninorm peaks kehtima nii põhimaksejõuetusmenetluse kui ka kohalike menetluste suhtes; lex concursus määrab kindlaks kõik maksejõuetusmenetluste protsessuaalsed ja materiaalsed mõjud asjaomastele isikutele ja õigussuhetele. Selle alusel määratakse kindlaks ka maksejõuetusmenetluste algatamise, läbiviimise ja lõpetamise tingimused.“
4 Määruse artikli 3 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
5 Määruse artikkel 4 näeb ette:
6 Sama määruse artiklis 13 on sätestatud:
„Artikli 4 lõike 2 punkti m ei kohaldata juhul, kui kõiki võlausaldajaid kahjustanud tegevusest kasu saanud isik tõendab, et:
– kõnealuse tegevuse suhtes kohaldatakse menetlust algatava riigi seaduse asemel mõne teise liikmesriigi seadust,
– kõnealuse seaduse alusel ei ole võimalik tema tegevust mingil viisil vaidlustada.“
7 Määruse nr 44/2001 artikkel 1, mis käsitleb määruse reguleerimisala, on sõnastatud järgmiselt:
„1. Käesolevat määrust kohaldatakse tsiviil‑ ja kaubandusasjade suhtes igat liiki kohtutes. Eelkõige ei kohaldata seda maksu‑, tolli‑ ja haldusasjade suhtes.
a) füüsiliste isikute õigus‑ ja teovõime, abielusuhtest tulenevate varaliste õiguste, testamentide ja pärimise suhtes;
8 Määruse nr 864/2007 artikkel 17 on sõnastatud järgmiselt:
„Väidetavalt vastutava isiku käitumise hindamisel võetakse faktiliselt ja asjakohases ulatuses arvesse vastutuse aluseks oleva sündmuse toimumise kohas ja ajal kehtinud ohutus‑ ja käitumiseeskirju.“
9 PI oli kohtutäitur alates 2002. aastast kuni tema ametist vabastamiseni 2008. aasta detsembris. Oma kohtutäituri büroo tarbeks oli PI‑l avatud arvelduskonto Belgias Fortises. Sellele arvelduskontole pidid oma maksed tegema isikud, kellelt PI nõudis nende võlgade tasumist.
10 Aastal 2006 asutas PI Madalmaade õiguse alusel äriühingu PI Gerechtsdeurwaarderskantoor BV (edaspidi „PI.BV“), milles ta oli ainuosanik ja juhataja. Kõnealune äriühing pidi haldama PI kohtutäituri bürood ja selleks kandis PI äriühingule PI.BV üle kohtutäituri büroo vara, sealhulgas arvelduskonto Fortises. Samuti oli PI.BV‑l teises, Madalmaades asutatud pangas usalduskonto, millel oli hoiul kohtutäituri büroo ligikaudu 200 kliendi raha.
11 Ajavahemikus 23.–26. septembrini 2008 kandis PI internetipanga kaudu usalduskontolt kokku 550 000 eurot arvelduskontole Fortises. Mõni päev pärast seda võttis PI 2008. aasta 1. ja 3. oktoobri vahelisel ajal Fortises asuvalt arvelduskontolt välja 550 000 eurot sularahas. Kõnealune tegu kvalifitseeriti raha ebaseaduslikuks omastamiseks ja PI‑le mõisteti selle eest karistuseks vangistus.
12 PI.BV pankrot ja seejärel PI enda pankrot kuulutati välja vastavalt 23. juunil 2009 ja 2. märtsil 2010.
13 Nendes pankrotimenetlustes esitas pankrotihaldur rechtbank Maastrichtile (Maastrichti esimese astme kohus, Madalmaad) hagi nõudega mõista Fortiselt välja 550 000 eurot. Oma nõude põhjenduseks väitis ta, et Fortisel on tekkinud vastutus PI.BV ja PI võlausaldajate ühisuse ees, sest ta võimaldas takistamatult ja seega oma seadusest tulenevaid kohustusi rikkudes PI‑l välja võtta sularaha, põhjustades nii mõlema pankroti võlausaldajatele kahju.
14 Rechtbank Maastricht (Maastrichti esimese astme kohus) otsustas, et pankrotihalduri nõue on tema kohtualluvuses. Gerechtshof ’s-Hertogenbosch (’s‑Hertogenboschi apellatsioonikohus, Madalmaad) jättis 4. juuni 2013. aasta vaheotsusega selle otsuse muutmata, asudes seisukohale, et pankrotihalduri esitatud nõue põhineb PI ja PI.BV pankrotil ning kuulub seega määruse nr 1346/2000 kohaldamisalasse.
15 Selles olukorras mõistis rechtbank Maastricht (Maastrichti esimese astme kohus) lõpliku kohtuotsusega Fortiselt välja 550 000 eurot võlausaldajatele tekitatud kahju hüvitamiseks.
16 Apellatsioonimenetluses tegi Gerechtshof ’s-Hertogenbosch (’s‑Hertogenboschi apellatsioonikohus) 16. veebruaril 2016 vaheotsuse, milles asus seisukohale, et kuna ta on enda 4. juuni 2013. aasta vaheotsuses Madalmaade kohtualluvuse küsimuse juba lahendanud, ei saa ta põhimõtteliselt seda uuesti teha. Küll aga nentis Gerechtshof ’s-Hertogenbosch (’s‑Hertogenboschi apellatsioonikohus) 16. veebruari 2016. aasta vaheotsuses, et Euroopa Kohtu 4. septembri 2014. aasta otsusest Nickel & Goeldner Spedition (C‑157/13, EU:C:2014:2145) ja 11. juuni 2015. aasta otsusest Comité d’entreprise de Nortel Networks jt (C‑649/13, EU:C:2015:384) tuleneb, et Fortise väited, mille kohaselt on 4. juuni 2013. aasta vaheotsuses Madalmaade kohtualluvuse kohta tehtud otsus ebaõige, on a priori põhjendatud, mistõttu andis Gerechtshof ’s-Hertogenbosch (’s‑Hertogenboschi apellatsioonikohus) loa esitada selles küsimuses kassatsioonkaebus.
17 Peale selle asus Gerechtshof ’s‑Hertogenbosch (’s‑Hertogenboschi apellatsioonikohus) seisukohale, et pankrotihalduri poolt Fortise vastu esitatud hagi on nn Peeters/Gatzeni hagi, mille põhimõtted sõnastas Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaade kõrgeim kohus) oma 14. jaanuari 1983. aasta otsuses. Sellise Peeters/Gatzeni hagi alusel võib pankrotihaldur teatavatel juhtudel esitada deliktilisest või kvaasideliktilisest vastutusest tuleneva kahju hüvitamise hagi kolmanda isiku vastu, kes osales võlausaldajate ühisusele kahju tekitamises, ja seda ka juhul, kui pankrotivõlgnikul sellist nõuet ei ole. Nimetatud kohtupraktika kohaselt läheb kõnealuse, pankrotihalduri poolt kõigi võlausaldajate huvides esitatud hagi alusel väljamõistetu pankrotivarasse.
18 Pankrotihaldur esitas Gerechtshof ’s-Hertogenboschi (’s‑Hertogenboschi apellatsioonikohus) 16. veebruari 2016. aasta otsuse peale kassatsioonkaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule – Hoge Raad der Nederlandenile (Madalmaade kõrgeim kohus). Fortis esitas omakorda sama kohtuotsuse peale vastukassatsioonkaebuse, milles ta kritiseeris muu hulgas Gerechtshof ’s‑Hertogenboschi (’s‑Hertogenboschi apellatsioonikohus) järeldust, et pankrotihalduri esitatud hagi allub sellele kohtule määruse nr 1346/2000 alusel.
19 Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates esinevad põhjendatud kahtlused seoses küsimusega, kas Peeters/Gatzeni hagi tuleb käsitada nii, et selle suhtes on kohaldatavad ainult maksejõuetusmenetluse erinormid, mistõttu see jääb välja määruse nr 44/2001 kohaldamisalast.
20 Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud ka küsimus, kas hagile kohaldatava õiguse kindlaksmääramisel on alati otsustav see, kuidas kvalifitseeritakse hagi kohtualluvust käsitleva analüüsi raames, millest tulenevalt on määruse nr 1346/2000 artikli 4 kohaselt kohtualluvus ja kohaldatav õigus alati seotud.
21 Lõpuks palub eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitada, et juhul, kui kohaldatav materiaalõigus ja selle tagajärjel Peeters/Gatzeni hagi suhtes kohaldatav õigus on Madalmaade õigus, siis kas sellises olukorras tuleb konkreetse teo õigusvastasuse hindamisel siiski – analoogia alusel määruse nr 864/2007 artikliga 17 koostoimes määruse nr 1346/2000 artikliga 13 – arvesse võtta väidetavalt kahju põhjustanud teo toimepaneku kohas kehtinud selliseid ohutus‑ ja käitumiseeskirju nagu pankade finantstegevuse suhtes kehtivad eeskirjad.
22 Neil asjaoludel otsustas Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaade kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas kahju hüvitamise hagi, mille pankrotihaldur tulenevalt talle pankrotiseaduse artikli 68 lõikega 1 antud ülesandest hallata ja likvideerida pankrotivara esitab kõikide pankrotivõlausaldajate nimel kolmanda isiku vastu, kuna see kolmas isik on tegutsenud võlausaldajate suhtes õigusvastaselt, ja mille rahuldamise korral saadav tulu arvatakse pankrotivara hulka, kuulub [määruse nr 44/2001] artikli 1 lõike 2 punktis b sätestatud erandi alla?
2. Kui esimesele küsimusele vastatakse jaatavalt ja asjaomane hagi on seega hõlmatud [määrusega nr 1346/2000], siis kas kõnealuse hagi suhtes on nimetatud määruse artikli 4 lõike 1 kohaselt – nii selles osas, mis puudutab pankrotihalduri õigust hagi esitada, kui ka selles osas, mis puudutab selle hagi suhtes kohaldatavat materiaalõigust – kohaldatav selle liikmesriigi õigus, kelle territooriumil maksejõuetusmenetlus on algatatud?
3. Kui teisele küsimusele vastatakse jaatavalt, siis kas selle liikmesriigi kohtud, kelle territooriumil maksejõuetusmenetlus on algatatud, peavad – vajaduse korral analoogia alusel – arvesse võtma:
a) [määruse nr 1346/2000] artikli 13 sätteid selles tähenduses, et hagetav pool saab ennast pankrotihalduri poolt kõigi võlausaldajate huvides esitatud hagi vastu kaitsta sellega, et ta tõendab, et tema tegevus ei too kaasa vastutust, kui lähtuda õigusest, mis oleks olnud hagile kohaldatav juhul, kui hagi ei oleks esitanud mitte pankrotihaldur, vaid õigusvastasele teole tuginedes üks võlausaldajatest;
b) [määruse nr 864/2007] artikli 17 sätteid koosmõjus [määruse nr 1346/2000] artikliga 13, see tähendab väidetava kahju põhjustanud teo toimepaneku kohas kehtivaid ohutus‑ ja käitumiseeskirju, näiteks pankade finantstegevuse suhtes kehtivaid eeskirju?“
23 Oma esimese küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas määruse nr 44/2001 artikli 1 lõiget 1 ja lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et selline hagi nagu põhikohtuasjas käsitletav, millega nõutakse deliktilisest või kvaasideliktilisest vastutusest tuleneva kahju hüvitamist, mille on esitanud pankrotihaldur maksejõuetusmenetluses ja mille alusel väljamõistetu saab nõude rahuldamise korral võlausaldajate ühisus, on hõlmatud mõistega „tsiviil- ja kaubandusasjad“ selle sätte lõike 1 tähenduses ning kuulub seetõttu selle määruse materiaalsesse kohaldamisalasse.
24 Selle kohta tuleb märkida, et tuginedes muu hulgas ettevalmistavatele dokumentidele seoses 27. septembri 1968. aasta konventsiooniga kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil‑ ja kaubandusasjades („Brüsseli konventsioon“) – tekst, mis asendati määrusega nr 44/2001 –, otsustas Euroopa Kohus, et viimati nimetatud määrust ja määrust nr 1346/2000 tuleb tõlgendada nii, et välditaks nendes tekstides sätestatud õigusnormide mis tahes kattumist, ent ka õiguslünki. Nii kuuluvad hagid, mis määruse nr 44/2001 artikli 1 lõike 2 punkti b kohaselt ei kuulu selle määruse kohaldamisalasse, sest need on seotud „pankrotimenetluste, maksejõuetute äriühingute või teiste juriidiliste isikute likvideerimismenetluste, kohtumenetluse, kompromissi tegemise ja muude selliste menetlustega“, määruse nr 1346/2000 kohaldamisalasse. Vastupidi kuuluvad hagid, mis ei ole määruse nr 1346/2000 artikli 3 lõike 1 kohaldamisalas, määruse nr 44/2001 kohaldamisalasse (9. novembri 2017. aasta kohtuotsus Tünkers France ja Tünkers Maschinenbau, C‑641/16, EU:C:2017:847, punkt 17).
25 Euroopa Kohus on ka tõdenud, et liidu seadusandja tahe oli – nagu on muu hulgas märgitud määruse nr 44/2001 põhjenduses 7 – anda selle määruse artikli 1 lõikes 1 sisalduvale mõistele „tsiviil‑ ja kaubandusasjad“ lai tähendus ning seega määrusele lai kohaldamisala. Seevastu määruse nr 1346/2000 kohaldamisala ei tohiks vastavalt selle põhjendusele 6 laialt tõlgendada (9. novembri 2017. aasta kohtuotsus Tünkers France ja Tünkers Maschinenbau, C‑641/16, EU:C:2017:847, punkt 18).
26 Euroopa Kohus on leidnud, et üksnes hagid, mis tulenevad otseselt maksejõuetusmenetlusest ja mis on sellega tihedalt seotud, ei kuulu Brüsseli konventsiooni ja hiljem määruse nr 44/2001 kohaldamisalasse (vt selle kohta 22. veebruari 1979. aasta kohtuotsus Gourdain, 133/78, EU:C:1979:49, punkt 4, ning 19. aprilli 2012. aasta kohtuotsus F‑Tex, C‑213/10, EU:C:2012:215, punktid 22 ja 24). Järelikult kuuluvad määruse nr 1346/2000 kohaldamisalasse ainult sellistele tunnustele vastavad hagid (vt selle kohta 9. novembri 2017. aasta kohtuotsus Tünkers France ja Tünkers Maschinenbau, C‑641/16, EU:C:2017:847, punkt 19 ja seal viidatud kohtupraktika).
27 Peale selle võeti just see kriteerium – nagu see arendati välja Euroopa Kohtu praktikas seoses Brüsseli konventsiooni tõlgendamisega – määruse nr 1346/2000 põhjendusse 6, et piiritleda selle määruse eset, ning seda kriteeriumi kinnitati Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. mai 2015. aasta määruses (EL) 2015/848 maksejõuetusmenetluse kohta (ELT 2015, L 141, lk 19), mis ei ole käesoleva kohtuasja suhtes ajaliselt kohaldatav, kuid mille artiklis 6 on ette nähtud, et hagid, mis tulenevad otseselt maksejõuetusmenetlusest ja on sellega tihedalt seotud, alluvad selle liikmesriigi kohtule, kelle territooriumil on algatatud asjaomane maksejõuetusmenetlus.
28 Määrav kriteerium, millest lähtudes teeb Euroopa Kohus kindlaks hagi valdkonna, ei ole mitte menetluslik kontekst, mille raames hagi esitatakse, vaid hagi õiguslik alus. Selle lähenemise kohaselt tuleb kontrollida, kas õigus või kohustus, mis on hagi aluseks, tuleneb tsiviil‑ ja kaubandusõiguse üldnormidest või maksejõuetusmenetlust reguleerivatest erinormidest (4. septembri 2014. aasta kohtuotsus Nickel & Goeldner Spedition, C‑157/13, EU:C:2014:2145, punkt 27; 9. novembri 2017. aasta kohtuotsus Tünkers France ja Tünkers Maschinenbau, C‑641/16, EU:C:2017:847, punkt 22, ning 20. detsembri 2017. aasta kohtuotsus Valach jt, C‑649/16, EU:C:2017:986, punkt 29).
29 Esiteks asjaolu, et pärast maksejõuetusmenetluse alustamist esitas hagi selles menetluses nimetatud pankrotihaldur ja et viimati nimetatu tegutseb võlausaldajate huvides, ei muuda põhiosas selle hagi laadi, mis on maksejõuetusmenetlusest sõltumatu ja mille suhtes kohaldatakse materiaalõiguslikus mõttes jätkuvalt üldnorme (vt analoogia alusel 10. septembri 2009. aasta kohtuotsus German Graphics Graphische Maschinen, C‑292/08, EU:C:2009:544, punktid 31 ja 33, ning 4. septembri 2014. aasta kohtuotsus Nickel & Goeldner Spedition, C‑157/13, EU:C:2014:2145, punkt 29).
30 Teiseks on Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt selle üle otsustamisel, kas määruse nr 44/2001 artikli 1 lõike 2 punktis b ette nähtud erand on kohaldatav, määrav seose tugevus hagi ja maksejõuetusmenetluse vahel (9. novembri 2017. aasta kohtuotsus Tünkers France ja Tünkers Maschinenbau, C‑641/16, EU:C:2017:847, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).
31 Käesolevas asjas nähtub kõigepealt eelotsusetaotlusest, et Peeters/Gatzeni hagi, mis tunnistati esimest korda lubatavaks Hoge Raad der Nederlandeni (Madalmaade kõrgeim kohus) kohtupraktikas 14. jaanuari 1983. aasta kohtuotsusega, võib esitada pankrotihaldur kõigi võlausaldajate huvides oma üldise, selles valdkonnas riigisiseste õigusaktidega tunnustatud ülesande raames hallata ja likvideerida pankrotivara. Edasi tuleb märkida, et selle hagi rahuldamise korral väljamõistetu läheb kõigi võlausaldajate kasuks pankrotivarasse, et see jaotusettepaneku kohaselt ära jagataks. Sellise, maksejõuetusmenetluse ajal esitatud hagi üle otsustamisel ei tule ühelt poolt eraldi hinnata iga asjaomase võlausaldaja positsiooni ja teiselt poolt ei saa kolmas isik, kelle vastu hagi on esitatud, kaitsta end pankrotihalduri vastu väidetega, mis tal oleks eraldi iga võlausaldaja vastu.
32 Samas tuleb tõdeda, et kõik eespool punktis nimetatud Peeters/Gatzeni hagi tunnused kuuluvad menetluslikku konteksti, milles see hagi asub. Nimelt, kui selline hagi esitatakse maksejõuetusmenetluse ajal, siis on pankrotihaldur see isik, kes selle valdkonna riigisiseste õigusaktide kohaselt oma ülesande raames, mis seisneb pankrotivara haldamises ja likvideerimises, esitab selle hagi kõigi võlausaldajate huvides ja selle alusel väljamõistetu läheb pankrotivarasse.
33 Seejärel tuleb märkida, et Euroopa Kohtule esitatud toimiku materjalide põhjal on pankrotihalduri poolt Fortise vastu esitatud hagi deliktilisest või kvaasideliktilisest vastutusest tulenev hagi. Seega on niisuguse hagi eesmärk, et Fortiselt mõistetaks kahjuhüvitis välja seetõttu, et ta on väidetavalt rikkunud temal lasuvaid järelevalvekohustusi, millest tulenevalt oleks ta pidanud takistama PI‑l 550 000 euro suuruse summa sularahas väljavõtmist, kuivõrd sellega põhjustati pankrotihalduri väitel võlausaldajatele kahju.
34 Nende asjaolude põhjal on sellise hagi aluseks seega tsiviil‑ ja kaubandusõiguse üldnormid, mitte aga maksejõuetusmenetlust reguleerivad erinormid.
35 Lõpuks väärib märkimist, et kuigi põhikohtuasjas ei saa eitada seotust maksejõuetusmenetlusega, sest tegemist on pankrotihalduri poolt võlausaldajate huvides esitatud hagiga, saavad siiski – nagu nähtub Euroopa Kohtule esitatud toimikust – sellise hagi esitada võlausaldajad eraldi kas enne maksejõuetusmenetluse algust, selle ajal või pärast selle lõpetamist.
36 Neil asjaoludel tuleb nentida, et – nagu märkis ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 68 – sellist hagi nagu põhikohtuasjas käsitletav, mille ühelt poolt võib esitada võlausaldaja ise, nii et see ei kuulu pankrotihalduri ainupädevusse, ja mis teiselt poolt ei sõltu maksejõuetusmenetluse alustamisest, ei saa käsitada nii, et see on maksejõuetusmenetluse otsene ja lahutamatu tagajärg.
37 Seega tuleb tõdeda, et sellise hagi aluseks ei ole maksejõuetusmenetlust reguleerivad erinormid, vaid hoopis tsiviil‑ ja kaubandusõiguse üldnormid, mistõttu ei jää see hagi määruse nr 44/2001 kohaldamisalast välja.
38 Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et määruse nr 44/2001 artikli 1 lõiget 1 ja lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et selline hagi nagu põhikohtuasjas käsitletav, millega nõutakse deliktilisest või kvaasideliktilisest vastutusest tuleneva kahju hüvitamist, mille on esitanud pankrotihaldur maksejõuetusmenetluses ja mille alusel väljamõistetu saab nõude rahuldamise korral võlausaldajate ühisus, on hõlmatud mõistega „tsiviil‑ ja kaubandusasjad“ selle sätte lõike 1 tähenduses ning kuulub seetõttu kõnealuse määruse materiaalsesse kohaldamisalasse.
39 Kuna teine ja kolmas küsimus esitati üksnes juhuks, kui Euroopa Kohus otsustab, et selline hagi nagu põhikohtuasjas käsitletav kuulub määruse nr 44/2001 artikli 1 lõike 2 punktis b ette nähtud välistuse alla, ei ole neile küsimustele vaja vastata.
Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil‑ ja kaubandusasjades artikli 1 lõiget 1 ja lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et selline hagi nagu põhikohtuasjas käsitletav, millega nõutakse deliktilisest või kvaasideliktilisest vastutusest tuleneva kahju hüvitamist, mille on esitanud pankrotihaldur maksejõuetusmenetluses ja mille alusel väljamõistetu saab nõude rahuldamise korral võlausaldajate ühisus, on hõlmatud mõistega „tsiviil‑ ja kaubandusasjad“ selle sätte lõike 1 tähenduses ning kuulub seetõttu kõnealuse määruse materiaalsesse kohaldamisalasse.

matches: kohus kohus Kohus Kohus Kohus Kohus


text:
Rahvusvahelise lapseröövi suhtes tsiviilõiguse kohaldamise konventsioon – Riigi Teataja
Rahvusvahelise lapseröövi suhtes tsiviilõiguse kohaldamise konventsioon
RT II, 03.09.2015, 3
Vastu võetud 25.10.1980
Välisministeerium esitas Riigi Teatajas avaldamiseks rahvusvahelise lapseröövi suhtes tsiviilõiguse kohaldamise konventsiooni uue eestikeelse tõlke. [Dokument on varem avaldatud RT II 2001, 6, 33]
Konventsioonile alla kirjutanud riigid,
olles veendunud, et lapse hooldamisega seotud asjades on kõige tähtsam järgida lapse huve;
soovides rahvusvaheliselt kaitsta last tema õigusvastasest äraviimisest või kinnihoidmisest tulenevate kahjulike tagajärgede eest ning soovides luua menetlust, et tagada lapse viivitamatu tagastamine tema hariliku viibimiskoha riiki ja lapsega suhtlemise õiguse järgimine,
on otsustanud sõlmida konventsiooni ja leppinud kokku järgmises.
Konventsiooni eesmärk on tagada:
a) lepinguosalisse riiki õigusvastaselt viidud või lepinguosalises riigis õigusvastaselt kinni hoitava lapse viivitamatu tagastamine ja
b) ühe lepinguosalise riigi õigusega ette nähtud hooldus- ja suhtlusõiguse austamine teistes lepinguosalistes riikides.
Lepinguosalised riigid võtavad sobivaid meetmeid, et tagada konventsiooni eesmärkide täitmine oma territooriumil. Nad kasutavad selleks kõige kiiremat võimalikku menetlust.
Lapse äraviimine või kinnihoidmine on õigusvastane, kui:
a) sellega rikutakse ühis- või ainuhooldusõigust, mis oli antud isikule, asutusele või muule organile selle riigi õiguse alusel, kus oli lapse harilik viibimiskoht enne äraviimist või kinnihoidmist, ning
b) äraviimise või kinnihoidmise ajal teostati ühis- või ainuhooldusõigust või seda oleks tehtud, kui last ei oleks ära viidud ega kinni hoitud.
Punktis a nimetatud hooldusõigus tekib seaduse, kohtulahendi, haldusakti või selles riigis õigusliku toimega kokkuleppe alusel.
Konventsiooni kohaldatakse lapse suhtes, kelle harilik viibimiskoht oli lepinguosalises riigis vahetult enne hooldusõiguse või suhtlusõiguse rikkumist. Kui laps saab 16-aastaseks, siis tema suhtes konventsiooni enam ei kohaldata.
a) hooldusõigus – lapse isiku hooldamisega seotud õigus ja eelkõige õigus määrata lapse elukoht;
b) suhtlusõigus – õigus viia laps piiratud ajaks kohta, mis asub mujal kui lapse harilik viibimiskoht.
Lepinguosaline riik määrab keskasutuse, et täita konventsiooniga sellistele asutustele pandud kohustusi.
Liitriigid, mitme õigussüsteemiga riigid ja autonoomsete haldusüksustega riigid võivad nimetada rohkem kui ühe keskasutuse ning täpsustada nende pädevuse territoriaalset ulatust. Kui riik on nimetanud rohkem kui ühe keskasutuse, peab ta määrama asutuse, kellele tuleb esitada avaldused, et edastada need sobivale keskasutusele riigis.
Keskasutused teevad omavahel koostööd ja edendavad riigi pädevate asutuste koostööd, et laps viivitamata tagastada ja täita teisi konventsiooni eesmärke.
Keskasutused võtavad otse või vaheasutuse kaudu sobivaid meetmeid, et:
a) tuvastada õigusvastaselt ära viidud või kinni hoitud lapse asukoht;
b) vältida ajutiste abinõude kohaldumise või kohaldamise algatamise abil edasist kahju lapsele või huvitatud isikute huvide kahjustamist;
c) jõuda kokkuleppele lapse vabatahtlikus tagastamises või tekkinud olukorrale rahumeelse lahenduse tagamises;
d) vajaduse korral vahetada teavet lapse sotsiaalse tausta kohta;
e) anda üldteavet konventsiooni kohaldamisega seotud oma riigi õiguse kohta;
f) algatada kohtu- või haldusmenetlus või seda hõlbustada lapse tagastamiseks ja astuda vajaduse korral samme, et korraldada või tagada suhtlusõiguse tõhus teostamine;
g) vajaduse korral anda õigusabi ja -nõu või korraldada selle andmine, sealhulgas õigusnõustaja või advokaadi osalemine menetluses;
h) võtta vajalikke ja kohaseid haldusmeetmeid lapse ohutu tagastamise tagamiseks;
i) hoida üksteist kursis konventsiooni kohaselt tehtud toimingutega ja võimaluste piires kõrvaldada kõik konventsiooni kohaldamise takistused.
LAPSE TAGASTAMINE
Isik, asutus või muu organ, kes teatab, et laps on ära viidud või teda hoitakse kinni hooldusõigust rikkudes, võib taotleda lapse hariliku viibimiskoha järgselt keskasutuselt või muu lepinguosalise riigi keskasutuselt abi lapse tagastamise saavutamiseks.
Avaldus peab sisaldama:
a) avaldaja ja lapse äraviimises või kinnihoidmises süüdistatava isiku isikuandmeid;
b) võimaluse korral lapse sünnikuupäeva;
c) aluseid, millele tugineb avaldaja nõue laps tagastada;
d) kõiki teadaolevaid andmeid lapse arvatava asukoha ja selle isiku kohta, kellega laps võib koos olla.
Avaldusele võib lisada:
e) kõikide asjassepuutuvate otsuste või kokkulepete tõestatud koopia;
f) keskasutuse, lapse hariliku viibimiskoha riigi muu pädeva asutuse või pädeva isiku tõendi või kirjaliku tunnistuse lapse hariliku viibimiskoha riigi asjaomase õiguse kohta;
g) muud asjakohased dokumendid.
Kui artiklis 8 nimetatud avalduse saanud keskasutusel on alust arvata, et laps viibib teises lepinguosalises riigis, edastab ta viivitamata avalduse selle riigi keskasutusele ja teavitab olukorrast olenevalt kas avalduse saanud keskasutust või avaldajat.
Selle riigi keskasutus, kus laps viibib, võtab sobivaid meetmeid või algatab nende võtmise, et laps vabatahtlikult tagastataks.
Lepinguosalise riigi kohus või haldusorgan peab lapse tagastamise menetluses viivitamata tegutsema.
Kui asjaomane kohus või haldusorgan ei ole menetluse algusest arvates kuue nädala jooksul otsust teinud, võib avaldaja või avalduse saanud riigi keskasutus ise taotleda või paluda avalduse esitanud riigi keskasutust taotleda selgitust viivitamise põhjuste kohta. Kui avalduse saanud riigi keskasutus saab vastuse, edastab ta selle avalduse esitanud riigi keskasutusele või avaldajale.
Kui lapse äraviimine või kinnihoidmine on artikli 3 tähenduses õigusvastane ja lapse asukohaks oleva lepinguosalise riigi kohtus või haldusorganis toimuva menetluse alguskuupäevaks on lapse õigusvastasest äraviimisest või kinnihoidmisest möödunud alla aasta, nõuab asjaomane kohus või haldusorgan lapse viivitamatut tagastamist.
Ka siis, kui menetlust alustatakse pärast eelmises lõigus nimetatud aja möödumist, nõuab kohus või haldusorgan lapse tagastamist, välja arvatud juhul, kui leiab tõendust, et laps on uue keskkonnaga kohanenud.
Kui avalduse saanud riigi kohtul või haldusorganil on alust arvata, et laps on viidud kolmandasse riiki, võib menetluse peatada või lapse tagastamise avalduse jätta läbi vaatamata.
Eelmisest artiklist hoolimata ei ole avalduse saanud riigi kohtul või haldusorganil kohustust anda korraldus lapse tagastamise kohta, kui lapse tagastamisele vastu olev isik, asutus või muu organ tuvastab, et:
a) lapse eest hoolitsenud isik, asutus või muu organ ei ole lapse äraviimise või kinnihoidmise ajal teostanud oma hooldusõigust või et ta on nõustunud lapse äraviimisega või kinnihoidmisega või on selle hiljem heaks kiitnud või
b) valitseb tõsine oht, et lapse tagastamine võib talle põhjustada füüsilisi või psüühilisi kannatusi või muul viisil panna lapse talumatusse olukorda.
Kohus või haldusorgan võib keelduda lapse tagastamist nõudmast, kui laps on juba sellises vanuses või sellise küpsusastmega, kus on õige tema arvamusega arvestada, ning ta ei soovi tagasi minna.
Selles artiklis nimetatud asjaolude kaalumisel peab kohus või haldusorgan arvestama lapse sotsiaalset tausta käsitlevat teavet, mille on andnud lapse hariliku viibimiskoha keskasutus või muu pädev asutus.
Tuvastamaks, kas lapse äraviimine või kinnihoidmine oli õigusvastane artikli 3 tähenduses, võib avalduse saanud riigi kohus või haldusorgan võtta vahetult arvesse lapse hariliku viibimiskoha riigis kehtivat õigust või selle riigi kohtuotsust või haldusakti, olenemata sellise kohtuotsuse või haldusakti ametlikust tunnustamisest lapse hariliku viibimiskoha riigis, ilma et selliseks arvessevõtmiseks peaks läbima asjakohase riigi õiguse sisu kindlakstegemiseks ette nähtud erimenetlust või lahendite tunnustamiseks ette nähtud korda, mis kuuluks muudel juhtudel kohaldamisele.
Lepinguosalise riigi kohus või haldusorgan võib enne lapse tagastamise nõudmist kohustada avaldajat hankima lapse hariliku viibimiskoha riigi haldusorganilt otsuse või muu kinnituse selle kohta, et lapse äraviimine või kinnihoidmine oli õigusvastane konventsiooni artikli 3 tähenduses, kui sellist otsust või kinnitust on selles riigis võimalik saada. Oma võimaluste kohaselt aitavad lepinguosaliste riikide keskasutused seda otsust või kinnitust hankida.
Kui selle riigi kohus või haldusorgan, kuhu laps on viidud või kus teda kinni hoitakse, saab teate lapse õigusvastase äraviimise või kinnihoidmise kohta artikli 3 tähenduses, ei tohi ta teha sisulist otsust lapse hooldusõiguse kohta senikaua, kuni on otsustatud, et last ei tagastata konventsiooni alusel või juhul, kui konventsioonikohast avaldust pole esitatud mõistliku aja jooksul pärast teate kättesaamist.
Ainuüksi asjaolu, et hooldusõigust puudutav otsus on tehtud või et seda tunnustatakse avalduse saanud riigis, ei saa olla konventsiooni järgi lapse tagastamisest keeldumise alus, kuid avalduse saanud riigi kohus või haldusorgan võib konventsiooni kohaldades arvestada sellise otsuse tegemise põhjusi.
See peatükk ei piira kohtu või haldusorgani õigust määrata lapse tagastamist mis tahes ajal.
Lapse tagastamise kohta konventsiooni alusel tehtud otsust ei loeta hooldusõiguse küsimuse sisuliseks otsustuseks.
Lapse tagastamisest artikli 12 alusel võib keelduda, kui lapse tagastamist ei võimalda avalduse saanud riigi inimõiguste ja põhivabaduste kaitse põhimõtted.
Avaldus suhtlusõiguse tõhusa teostamise korraldamiseks või tagamiseks esitatakse lepinguosalise riigi keskasutusele samal viisil kui lapse tagastamise avaldus.
Keskasutustel on artiklis 7 sätestatud koostöökohustused, et soodustada suhtlusõiguse rahumeelset kasutamist ja selle õiguse teostamisega seotud tingimuste täitmist. Keskasutused võtavad meetmeid, et kõrvaldada võimaluse korral kõik suhtlusõiguse kasutamist takistavad asjaolud.
Keskasutus võib otse või vaheasutuse kaudu algatada menetluse või aidata algatada menetlust, mille eesmärk on kaitsta suhtlusõigust ja tagada sellega seotud tingimuste täitmine.
Kohtu- või haldusmenetluskulude hüvitamise tagamiseks ei pea konventsiooni kohaselt maksma kautsjonit ega andma muud tagatist.
Konventsiooni kontekstis ei nõuta dokumentide legaliseerimist ega muude sarnaste vorminõuete täitmist.
Avalduse saanud riigi keskasutusele saadetav avaldus, teade või muu dokument peab olema avalduse esitanud riigi keeles ja tõlgitud avalduse saanud riigi ametlikku keelde või ühte ametlikest keeltest või kui see pole võimalik, siis inglise või prantsuse keelde.
Siiski võib lepinguosaline riik teha artikli 42 alusel reservatsiooni, mille kohaselt ta on vastu oma keskasutusele saadetavas avalduses, teates või muus dokumendis kas inglise või prantsuse keele, kuid mitte mõlema keele kasutamisele.
Lepinguosalise riigi kodanikul ja isikul, kellel on lepinguosalises riigis harilik viibimiskoht, on õigus saada konventsiooni kohaldamist puudutavates asjades õigusabi ja -nõu igas lepinguosalises riigis samadel tingimustel nagu selle riigi kodanikul või isikul, kellel on selles riigis harilik viibimiskoht.
Konventsiooni kohaldamise kulud kannab keskasutus.
Lepinguosalise riigi keskasutus ja muu asjaomane ametiasutus ei tohi kehtestada konventsiooni alusel esitatava avalduse kohta lõivu. Eeskätt ei või avaldajalt nõuda menetluskulude ega advokaadi või õigusnõustaja osalemise kulude hüvitamist. Siiski võivad need asutused nõuda lapse tagastamisega seotud kulude hüvitamist.
Lepinguosaline riik võib aga artikli 42 alusel tehtava reservatsiooniga teatada, et ta võtab advokaadi või õigusnõustaja osalemise või kohtumenetluse kulude tasumise kohustuse enda kanda üksnes siis, kui kulud saab hüvitada tema riigi õigusabisüsteemi kaudu.
Konventsiooni kohaselt lapse tagastamist nõudes või suhtlusõiguse nõuet esitades võib kohus või haldusorgan vajaduse korral kohustada lapse ära viinud või teda kinni hoidnud või suhtlusõiguse kasutamist takistanud isikut hüvitama avaldaja või tema nimel tehtud sõidukulud, lapse asukoha kindlaksmääramise kulud, avaldaja esindaja kulud ja lapse tagastamise kulud.
Kui on ilmne, et konventsiooni nõudeid ei ole täidetud, või kui avaldus on muul viisil põhjendamata, ei ole keskasutus kohustatud avaldust rahuldama. Avalduse rahuldamata jätmise põhjused peab keskasutus tegema viivitamata teatavaks avaldajale või keskasutusele, mille kaudu avaldus esitati.
Keskasutus võib nõuda, et avaldusele lisataks volikiri, millega antakse talle õigus tegutseda avaldaja nimel või määrata selleks esindaja.
Konventsiooniga ei välistata isiku, asutuse või muu organi õigust väita, et on rikutud hooldusõigust või suhtlusõigust artikli 3 või artikli 21 tähenduses, ega õigust pöörduda konventsiooni sätetele tuginedes või tuginemata otse lepinguosalise riigi kohtu või haldusorgani poole.
Lepinguosalise riigi keskasutusele või otse lepinguosalise riigi kohtule või haldusorganile kooskõlas konventsiooniga esitatud avaldus ning sellele lisatud või keskasutuse esitatud dokumendid ja muu teave on lubatav ka teiste lepinguosaliste riikide kohtutes ja haldusorganites.
Kui riigi eri haldusüksustes kohaldatakse lapse hooldusõiguse suhtes vähemalt kaht erinevat õiguskorda, loetakse
a) selle riigi harilikuks viibimiskohaks harilikku viibimiskohta ühes riigi haldusüksuses;
b) hariliku viibimiskoha riigi õiguseks selle haldusüksuse õigust, kus laps harilikult viibib.
Kui riigis kohaldatakse lapse hooldusõiguse asjades vähemalt kaht erinevat õiguskorda eri kategooriatesse kuuluvate isikute suhtes, loetakse riigi õiguseks õiguskorda, millele riigi õigus viitab.
Riik, mille haldusüksustel on laste hooldusõiguse suhtes omad õigusnormid, ei ole kohustatud konventsiooni kohaldama juhul, kui ka ühtse õigussüsteemiga riiki ei oleks selleks kohustatud.
Kui lepinguosaline riik on nii käesoleva konventsiooni kui ka alaealiste kaitse suhtes ametiasutuste volitusi ja kohaldatavat õigust käsitleva 5. oktoobri 1961. aasta konventsiooni osaline, on nende kohaldamisel ülimuslik käesolev konventsioon. Muul juhul ei piirata konventsiooniga õigusvastaselt ära viidud või kinni hoitud lapse tagastamise või suhtlusõiguse taotlemisel päritoluriigi ja sihtriigi vahel sõlmitud ühegi rahvusvahelise kokkuleppe või sihtriigi muu õigusakti kohaldamist.
Lepinguosalised riigid kohaldavad konventsiooni üksnes õigusvastase äraviimise ja kinnihoidmise suhtes, mis pannakse toime pärast konventsiooni jõustumist nendes riikides.
Kui artikli 39 või 40 alusel esitatakse deklaratsioon, loetakse eelmises lõikes nimetatud lepinguosaliseks riigiks haldusüksust või haldusüksusi, mille suhtes konventsiooni kohaldatakse.
Konventsiooniga ei keelata kahel või enamal lepinguosalisel riigil sõlmida lapse tagastamise kohta kehtestatud piirangute vähendamiseks omavahel kokkuleppeid, mis kalduvad piirangut sisaldavatest konventsiooni sätetest kõrvale.
Konventsioonile võivad alla kirjutada kõik riigid, kes olid Haagi Rahvusvahelise Eraõiguse Konverentsi liikmed selle 14. istungjärgu ajal.
Konventsioon ratifitseeritakse või kiidetakse heaks ning selle ratifitseerimis- või heakskiitmiskiri antakse hoiule Madalmaade Kuningriigi Välisministeeriumile.
Iga muu riik võib konventsiooniga ühineda.
Ühinemiskiri antakse hoiule Madalmaade Kuningriigi Välisministeeriumile.
Konventsioon jõustub ühineva riigi suhtes kolmanda kuu esimesel päeval pärast ühinemiskirja hoiuleandmist.
Konventsioon kehtib üksnes ühineva riigi ja nende lepinguosaliste riikide vahel, kes on tema ühinemise deklaratsiooniga heaks kiitnud. Samuti peab sellise deklaratsiooni tegema iga riik, kes ratifitseerib või kiidab konventsiooni heaks pärast muu riigi ühinemist. Deklaratsioon antakse hoiule Madalmaade Kuningriigi Välisministeeriumile, kes saadab diplomaatiliste kanalite kaudu igale lepinguosalisele riigile deklaratsiooni tõestatud koopia.
Konventsioon jõustub ühineva riigi ja riigi ühinemise deklaratsiooniga heaks kiitnud riigi suhtes kolmanda kuu esimesel päeval pärast heakskiitmisdeklaratsiooni hoiuleandmist.
Konventsioonile alla kirjutades, seda ratifitseerides või heaks kiites või sellega ühinedes võib riik deklareerida, et konventsiooni kohaldatakse kõigile territooriumidele, mille rahvusvaheliste suhete eest ta vastutab, või vähemalt ühele neist. Deklaratsioon hakkab kehtima hetkel, mil konventsioon riigi suhtes jõustub.
Deklaratsioonist ja konventsiooni hilisemast laiendamisest teistele territooriumidele teatatakse Madalmaade Kuningriigi Välisministeeriumile.
Lepinguosaline riik, millel on vähemalt kaks erineva õiguskorraga haldusüksust, võib konventsioonile alla kirjutades, seda ratifitseerides või heaks kiites või sellega ühinedes deklareerida, et konventsiooni kohaldatakse kõigile haldusüksustele või ainult ühele või mitmele neist; lepinguosaline riik võib konventsiooni kohaldamiseks haldusüksuse suhtes koostada alati uue deklaratsiooni.
Igast sellisest deklaratsioonist teatatakse Madalmaade Kuningriigi Välisministeeriumile, nimetades sõnaselgelt haldusüksused, millele konventsiooni kohaldatakse.
Kui lepinguosalisel riigil on valitsemissüsteem, mille puhul täitevvõim, kohtuvõim ja seadusandlik võim on jagatud riigi kesk- ja muu võimu vahel, ei mõjuta konventsiooni allakirjutamine, ratifitseerimine, heakskiitmine või konventsiooniga ühinemine või artikli 40 kohase deklaratsiooni esitamine võimujaotust selles riigis.
Riik võib hiljemalt konventsiooni ratifitseerides, heaks kiites või sellega ühinedes või koos artiklis 39 või 40 nimetatud deklaratsiooniga teha artiklis 24 või artikli 26 lõikes 3 nimetatud reservatsiooni või mõlemad reservatsioonid. Muid reservatsioone teha ei tohi.
Riik võib reservatsiooni igal ajal tagasi võtta. Tagasivõtmisest teatatakse Madalmaade Kuningriigi Välisministeeriumile.
Reservatsioon kaotab jõu kolmanda kuu esimesel päeval pärast eelmise lõike kohast tagasivõtmist.
Konventsioon jõustub kolmanda kuu esimesel päeval pärast seda, kui kolmas ratifitseerimis-, heakskiitmis- või ühinemiskiri on artiklite 37 ja 38 kohaselt hoiule antud.
Pärast seda jõustub konventsioon:
1) selle ratifitseerinud, heaks kiitnud või sellega ühinenud riigi suhtes kolmanda kuu esimesel päeval pärast ratifitseerimis-, heakskiitmis- või ühinemiskirja hoiuleandmist;
2) kooskõlas artikliga 39 või 40 territooriumi või haldusüksuse suhtes, millele konventsiooni kohaldatakse, kolmanda kuu esimesel päeval pärast nimetatud artiklites sätestatud teatamist.
Konventsioon kehtib artikli 43 lõike 1 kohase jõustumise päevast alates viis aastat, ka nende riikide suhtes, kes on konventsiooni ratifitseerinud või heaks kiitnud või sellega ühinenud hiljem.
Kui denonsseerimisi ei ole, pikeneb konventsiooni kehtivus automaatselt iga viie aasta järel.
Denonsseerimisest teatatakse Madalmaade Kuningriigi Välisministeeriumile vähemalt kuus kuud enne viieaastase kehtivusaja lõppemist. Denonsseerimine võib piirduda kindla territooriumi või haldusüksusega, millele konventsiooni kohaldatakse.
Denonsseerimine kehtib ainult selle riigi suhtes, kes on sellest teatanud. Teiste lepinguosaliste riikide suhtes jääb konventsioon kehtima.
Madalmaade Kuningriigi Välisministeerium teeb Haagi Rahvusvahelise Eraõiguse Konverentsi liikmesriikidele ja artikli 38 kohaselt ühinenud riikidele teatavaks:
1) artiklis 37 nimetatud allakirjutamised, ratifitseerimised ja heakskiitmised;
2) artiklis 38 nimetatud ühinemised;
3) kuupäeva, mil konventsioon artikli 43 alusel jõustub;
4) artiklis 39 nimetatud laienemised;
5) artiklites 38 ja 40 nimetatud deklaratsioonid;
6) artiklis 24 ja artikli 26 lõikes 3 nimetatud reservatsioonid ning artiklis 42 nimetatud reservatsioonide tagasivõtmised;
7) artiklis 44 nimetatud denonsseerimised.
Selle kinnituseks on nõuetekohaselt volitatud isikud konventsioonile alla kirjutanud.
Koostatud 25. oktoobril 1980 Haagis inglise ja prantsuse keeles; tekstid on võrdselt autentsed ja ühes eksemplaris, mis antakse hoiule Madalmaade Kuningriigi valitsuse arhiivi, ja teksti kinnitatud koopia saadetakse diplomaatiliste kanalite kaudu igale Haagi Rahvusvahelise Eraõiguse Konverentsi 14. istungjärgul osalenud liikmesriigile.

matches: kohus kohus kohus kohus Kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus