text:
URANTIA RAAMAT, 171. Kiri. Teel Jeruusalemma
URANTIA RAAMAT - 171. Kiri. Teel Jeruusalemma
§ 1. Lahkumine Pellast
§ 2. Kulude arvestamisest
§ 3. Reis Pereasse
§ 4. Õpetamine Liviases
§ 5. Pime mees Jeerikos
§ 6. Külaskäik Sakkeuse juurde
§ 7. „Kui Jeesus möödus”
§ 8. Mõistujutt naeladest
171. Kiri. Teel Jeruusalemma
PÄEV pärast mälestusväärset jutlust taevariigist teatas Jeesus, et asub homme koos apostlitega teele, sest tahab jõuda paasapühaks Jeruusalemma ja külastada teel arvukaid Lõuna-Perea linnu.
Esinemine taevariigi teemal ja teade, et ta kavatseb minna paasapühapidustustele, pani kõiki tema pooldajaid arvama, et ta läheb Jeruusalemma juutide ajalikku kuningriiki sisse juhatama. Ükskõik mida Jeesus taevariigi mitteainelisest olemusest ka ei rääkinud, ei suutnud ta oma juutidest kuulajate meelest eemale tõrjuda mõtet, et messias seab sisse mingisuguse oma rahva valitsuskorra, mille keskus on Jeruusalemmas.
Jeesuse sabati ajal peetud jutlus viis enamiku ta poolehoidjatest vaid veel enam segadusse, sest tema jutt oli valgustav vaid väga vähestele. Juhid said üht-teist aru tema õpetustest sisemise taevariigi, „teie sees oleva taevariigi” kohta, ent nad teadsid, et ta oli rääkinud ka ühest teisest, tulevasest taevariigist, ning uskusid, et ta läheb just nüüd Jeruusalemma seda rajama. Kui nad oma ootustes pettuma pidid, kuna juudid Jeesuse tagasi lükkasid ja hiljem Jeruusalemm peaaegu hävitati, klammerdusid nad ikka veel selle lootuse külge, uskudes siiralt, et Meister pöördub peagi maailma tagasi suure väe ja majesteetliku auhiilgusega tõotatud taevariiki rajama.
Tol pühapäeva õhtupoolikul tuli Jaakobus ja Johannes Sebedeuse ema Saloome koos oma kahe apostlist pojaga Jeesuse juurde ja püüdis, lähenedes talle nagu mõnele idamaa võimukandjale, saada Jeesuselt juba ette lubadust täita palve, mille ta kavatses Meistrile esitada. Meister aga ei tahtnud midagi lubada, vaid küsis naiselt: „Mida sa tahad, et ma sinu heaks teeksin?” Saloome vastas: „Meister, nüüd, mil sa lähed Jeruusalemma kuningriiki rajama, palun sinult juba ette tõotust, et sa annad minu poegadele enda juures auväärsed kohad, nii et üks istuks sinu kuningriigis su paremal ja teine vasakul käel.”
Kui Jeesus Saloome palvet kuulis, ütles ta: „Naine, sa ei tea, mida sa palud.” Ning vaadates seejärel kahele au taotlevale apostlile otse silma, ütles ta: „Ma tunnen ja armastan teid juba ammu; ma olen isegi elanud teie ema majas; Andreas on teinud teile ülesandeks alati minu juures olla, seepärast lubasite oma emal salaja minu juurde tulla ja selle näotu palve esitada. Aga ma küsin teilt, kas te olete valmis jooma sellest karikast, millest mina peagi joon.” Ja Jaakobus ja Johannes vastasid hetkegi mõtlemata: „Jah, Meister, oleme.” Jeesus ütles: „Mind kurvastab, et te ei teadnud, miks me Jeruusalemma läheme; olen kurb, et te ei saa minu taevariigi olemusest aru; olen pettunud, et te tõite oma ema seda minult paluma; ent ma tean, et oma südames te armastate mind. Seepärast teatan teile, et te joote tõepoolest minu kibedast karikast ja saate osa minu alandusest, ent kohad minu paremal ja vasakul käel ei ole minu anda. See au on jäetud neile, kelle on ametisse määranud minu Isa.”
Selleks ajaks oli keegi tolle vestluse kohta ka Peetrusele ja teistele apostlitele sõna saatnud ning nad olid äärmiselt nördinud, et Jaakobus ja Johannes olid taotlenud enda eelistamist neile ning läinud salaja oma emaga niisugust palvet esitama. Kui nad omavahel vaidlema hakkasid, kutsus Jeesus nad kõik kokku ja ütles: „Te saate väga hästi aru, kuidas paganate juhid oma alamaid valitsevad ja vägevad oma võimu kasutavad. Ent taevariigis on kõik teisiti. See, kes soovib teie seas suur olla, peab kõigepealt teiste teenijaks hakkama. See, kes soovib taevariigis esimene olla, peab teiste eest hoolt kandma. Ma kuulutan teile, et Inimese Poeg pole tulnud mitte selleks, et tema eest hoolt kantaks, vaid ta on tulnud ise hoolt kandma; ja nüüd lähen ma Jeruusalemma, et Isa tahet täites ja oma vendi teenides elu anda.” Neid sõnu kuuldes eemaldusid apostlid palvetama. Jaakobus ja Johannes vabandasid tol õhtul pärast Peetruse selgitustööd ülejäänud kümne ees ja vennad andsid neile andeks.
Paludes endale kohti Jeruusalemmas Jeesuse paremal ja vasakul käel, ei osanud Sebedeuse pojad aimatagi, et nende armastatud õpetaja ripub juba vähem kui kuu aja pärast Rooma ristil, ühel pool surev röövel ja teisel pool samuti keegi kurjategija. Ning nende ema, kes ristilöömise tunnistajaks sai, mäletas hästi rumalat palvet, mille ta oli esitanud Jeesusele Pellas, et tema apostlitest pojad auväärsed kohad saaksid.
1. Lahkumine Pellast
Esmaspäeva, 13. märtsi ennelõunal lahkus Jeesus koos kaheteistkümne apostliga lõplikult Pella laagrist, asudes teele lõuna poole Lõuna-Perea linnadesse, kus töötasid Abneri kaaslased. Nad veetsid seitsetkümmet külastades enam kui kaks nädalat ja läksid siis paasapühaks otse Jeruusalemma.
Kui Meister Pellast lahkus, järgnes talle ligikaudu tuhat jüngrit, kes olid apostlitega koos laagris elanud. Kuulnud tema kavatsusest minna Hesbonisse ja kuulanud tema jutlust „Kulude arvestusest”, jättis umbes pool sellest rühmast teel Jeerikosse Jordani koolmekohal ta maha. Nad läksid edasi Jeruusalemma, ülejäänud pool aga järgnes talle kahe nädala jooksul läbi Lõuna-Perea linnade.
Enamik Jeesuse otsestest poolehoidjatest sai üldiselt aru, et Pella laager jäeti maha, aga nad seletasid seda sellega, et Meister kavatseb minna lõpuks ometi Jeruusalemma Taaveti trooni nõutama. Enamik tema poolehoidjatest ei suutnudki mõista muud taevariigikäsitust: ükskõik mida ta neile ka ei õpetanud, ei loobunud nad juutide taevariigiideest.
Taavet Sebedeus sulges apostel Andrease korraldusel kolmapäeval, 15. märtsil Pella laagri. Tol ajal elas seal ligikaudu neli tuhat külastajat, arvestamata veel tuhandet või enamat inimest, kes elasid koos apostlitega niinimetatud õpetajate laagris ja olid koos Jeesuse ja kaheteistkümnega lõunasse siirdunud. Kui vastumeelne see Taavetile ka polnud, müüs ta kogu varustuse arvukatele ostjatele ja suundus saadud rahaga Jeruusalemma, kus andis selle hiljem üle Juudas Iskariotile.
Taavet oli Jeruusalemmas ka traagilisel viimasel nädalal ja viis oma ema pärast Jeesuse ristilöömist Betsaidasse tagasi. Taavet peatus Jeesust ja apostleid oodates Laatsaruse juures Betaanias ja teda ärritas tohutult, mil viisil variserid olid hakanud Laatsarust pärast tema elluäratamist taga kiusama ning ründama. Andreas oli käskinud Taavetil sõnumitoomisteenistuse lõpetada ja kõik tõlgendasid seda kui märki taevariigi peatsest rajamisest Jeruusalemmas. Taavet jäi nüüd tööta ja oli juba peaaegu otsustanud hakata omal algatusel Laatsaruse nördinud kaitsjaks, kui tema hoolealune peagi kiiruga Filadelfiasse põgenes. Nii siirdus ka Taavet ise Filadelfiasse, aidanud enne Martal ja Maarjal nende kinnisvara ära müüa, ning seal veetis ta koos Abneri ja Laatsarusega kogu ülejäänud elu, võttes oma finantsjuhtimise alla kõik need taevariigi suured omandid, mis Abneri eluajal Filadelfiasse olid koondunud.
Veidi pärast Jeruusalemma hävingut sai Pauluse ristiusu keskuseks Antiookia, Filadelfia jäi aga Abneri taevariigi keskuseks. Antiookiast levis Pauluse versioon Jeesuse õpetustest ja Jeesusest üle kogu läänemaailma; Filadelfiast levitasid misjonärid taevariigi Abneri versiooni üle kogu Mesopotaamia ja Araabia kuni hilisema ajani, mil need Jeesuse õpetuste kompromissitud saadikud jäid alla islami äkilisele tõusule.
2. Kulude arvestamisest
Kui Jeesus peaaegu tuhandest poolehoidjast saadetuna Jordani jõe Betaania ehk teise nimega Betabara koolmekohale jõudis, hakkasid jüngrid aru saama, et ta ei kavatse minna otse Jeruusalemma. Sel ajal kui nad kõhklesid ja omavahel vaidlesid, ronis Jeesus tohutule kivile ja kõneles teemal „Kulude arvestamisest”, nagu seda jutlust hiljem nimetama hakati. Meister ütles:
„Kui te tahate ikka veel mulle järgneda, peate olema nõus maksma selle eest, et te kogu südamest pühendute minu Isa tahte täitmisele. Kui tahate minu jüngrid olla, peate olema valmis hülgama oma isa, ema, naise, lapsed, vennad ja õed. Kui keegi teist tahab nüüd veel minu jünger olla, peab ta olema valmis loobuma isegi oma elust, nii nagu Inimese Poeg ohverdab peagi oma elu Isa tahte täitmise missiooni lõpuleviimiseks inimesena maa peal.
Kui te pole nõus täit hinda maksma, võite vaevalt küll minu jüngriks jääda. Enne kui te edasi lähete, peaksite korraks istuma ja arvestama kokku minu jüngriks olemise kulud. Kes teist võtaks ette vahitorni ehitamise oma maadele, ilma et ta oleks enne istunud ja kulud kokku arvestanud, et näha, kas tal on töö lõpuleviimiseks piisavalt raha? Kui te ei arvesta pärast vundamendi rajamist kulusid, võite avastada, et te ei saa alustatut lõpule viia, ja kõik teie naabrid hakkavad teid pilkama, öeldes: „Näe, see mees alustas ehitamist, aga ei suutnud oma tööd lõpule viia.” Ning samuti, missugune kuningas, valmistudes teise kuningaga sõdima, ei istuks kõigepealt ega arutleks, kas ta suudaks kümne tuhande mehega vastu astuda sellele, kes ründab teda kahekümne tuhandega? Kui kuningas ei ole oma vaenlasele vastu astumiseks valmis, saadab ta teise kuninga juurde, ükskõik kui kaugel too ka ei oleks, oma saadiku, et küsida, missugustel tingimustel võiks rahu sõlmida.
Nüüd peab igaüks teist maha istuma ja lugema kokku minu jüngriks olemise kulud. Nüüdsest ei saa te enam meile järgneda, kuulates õpetusi ja vaadates meie tegusid, vaid peate taluma kibedat tagakiusamist ja raskeid pettumusi, kui tunnistate seda evangeeliumi. Kui te pole nõus lahti ütlema sellest, kes te olete, ja pühendama sellele üritusele kõike, mis teil on, pole te väärt olema minu jüngrid. Kui olete endast oma südames juba võitu saanud, ei pea te kartma seda välist võitu, mille ülempreestrid ja saduserid saavutavad, kui Inimese Poja tagasi lükkavad ja ta pilkavate uskmatute kätte annavad.
Nüüd peaksite end uurima ja leidma põhjuse, miks te olete minu jüngrid. Kui otsite au ja hiilgust, kui olete ilmalikult meelestatud, olete nagu maitse kaotanud sool. Ja millega maitsestada seda, mida hinnatakse tema soolakuse pärast, kuid mis on oma maitse kaotanud? Niisugune vürts on kasutu, see sobib vaid prügi hulka visata. Nüüd olen ma teid hoiatanud, et te pöörduksite rahus oma kodudesse tagasi, kui te pole valmis koos minuga seda karikat tühjaks jooma, mida minu jaoks parasjagu täidetakse. Olen teile ikka ja jälle öelnud, et minu taevariik ei ole sellest maailmast, aga te ei usu mind. Kuulgu minu juttu see, kellel on kõrvad, et kuulda.”
Kohe pärast nende sõnade ütlemist asus Jeesus kaheteistkümne eesotsas teele Hesboni ja talle järgnes ligikaudu viissada inimest. Teine pool rahvahulgast läks pärast lühikest viivitust Jeruusalemma. Apostlid koos juhtivate jüngritega mõtlesid nende sõnade üle sügavalt järele, kuid klammerdusid siiski usu külge, et pärast seda lühikest õnnetut katsumusteperioodi rajatakse taevariik veel kindlasti mingil määral vastavalt nende kauahellitatud lootustele.
3. Reis Pereasse
Jeesus ja kaksteist apostlit, saadetuna mitmesajast jüngrist, liikusid Lõuna-Pereas ringi, külastades kõiki linnu, kus seitsekümmend jutlustajat töötasid. Selles piirkonnas elas palju paganaid ning et vaid vähesed neist läksid paasapühaks Jeruusalemma, jätkasid taevariigi sõnumitoojad oma õpetamis- ja jutlustamistööd.
Jeesus kohtas Hesbonis Abnerit ja Andreas andis seitsmekümnele korralduse paasapühapidustuste ajaks tööd mitte katkestada: Jeesus soovitas sõnumitoojatel jätkata oma tööd olenemata sellest, mis iganes Jeruusalemmas ka ei juhtuks. Ta andis Abnerile nõu lubada naiskorpusel paasapühaks Jeruusalemma minna, vähemalt neil, kes seda soovivad. Ning see oli viimane kord, mil Abner Jeesust inimesena nägi. Tema hüvastijätusõnad Abnerile olid: „Mu poeg, ma tean, et sa jääd taevariigile ustavaks, ja ma palun Isa, et ta annaks sulle tarkust armastada oma vendi ja neist aru saada.”
Linnast linna rännates olid paljud poolehoidjad neid maha jätnud ja Jeruusalemma läinud, nii et selleks ajaks, kui Jeesus hakkas paasapühale minema, oli talle järgnejate arv kahanenud alla kahesaja.
Apostlid said aru, et Jeesus läheb paasapühaks Jeruusalemma. Nad teadsid, et Suurkohus on levitanud kogu Iisraelis sõnumit Jeesuse surmamõistmise kohta ja käskinud kõigil, kes tema asukohta teavad, Suurkohut teavitada. Kuid hoolimata kõigest sellest polnud nad siiski nii suures ärevuses kui tookord, mil Jeesus oli neile Filadelfias teatanud, et kavatseb minna Betaaniasse Laatsarust vaatama. See suhtumise muutus tugevast hirmust tasase ootuse seisundini tulenes põhiliselt Laatsaruse elluäratamisest. Nad olid jõudnud järeldusele, et Jeesus võib hädaolukorda sattudes oma jumaliku võimu maksma panna ja oma vaenlasi häbistada. Selle lootuse ning sügavama ja küpsema usu tõttu oma Meistri vaimsesse võimu ilmutasidki ta lähemad pooldajad välist julgust ja järgnesid nüüd talle Jeruusalemma, hoolimata Suurkohtu avalikust teatest, et Jeesus peab surema.
Enamik apostleid ja paljud Jeesuse lähemad jüngrid ei pidanud ta surma võimalikuks. Uskudes, et ta on „ülestõusmine ja elu”, arvasid nad, et ta on surematu ja surma üle juba võidu saavutanud.
4. Õpetamine Liviases
Kolmapäeva, 29. märtsi õhtul jäi Jeesus, lõpetanud Lõuna-Perea linnade külastamise, oma poolehoidjatega Liviases laagrisse. Seloot Siimon ja Siimon Peetrus olid lasknud salaja sellesse paika toimetada üle saja mõõga ning tol õhtul Liviases võtsid nad relvad vastu ja jagasid välja kõigile, kes tahtsid neid salaja oma rüü all kanda. Siimon Peetrus kandis oma mõõka ka tol õhtul, mil ta Meistri reetis.
Neljapäeva varahommikul, enne teiste ärkamist, kutsus Jeesus Andrease ja ütles: „ärata oma vennad! Mul on neile midagi öelda.” Jeesus teadis mõõkadest, samuti seda, kes apostlitest oli relva saanud ja seda kandis, ent ta ei avaldanud neile kunagi, et ta sääraseid asju teab. Kui Andreas oli oma kaaslased äratanud ja nad olid teistest eemale kogunenud, ütles Jeesus: „Mu lapsed, te olete kaua minuga olnud ja ma olen õpetanud teile paljut, mida teil nüüd tarvis läheb, ent ma hoiatan teid, et te ei usaldaks meie ees seisvate katsumuste ajal ebakindlat lihalikku loomust ja inimlikke nõrkusi. Kutsusin teid siia omavahelisele vestlusele ütlemaks teile viimaks otse, et me läheme Jeruusalemma, kus Inimese Poeg on teatavasti juba surma mõistetud. Ma ütlen teile taas, et Inimese Poeg antakse ülempreestrite ja usujuhtide kätte, kes mõistavad ta süüdi ja annavad siis paganate kätte. Ning nad pilkavad Inimese Poega, isegi sülitavad tema peale ja piitsutavad teda ning saadavad ta surma. Kuid ärge kohkuge, kui nad Inimese Poja tapavad, sest ma teatan teile, et ta tõuseb kolmandal päeval üles. Olge ettevaatlikud ja pidage meeles, et ma olen teid hoiatanud.”
Apostlid olid taas hämmastunud ja jahmunud, ent nad ei suutnud tema juttu sõna-sõnalt võtta, sest nad ei saanud aru, et Meister mõtles just seda, mida ütles. Nad olid nii pimestatud oma vankumatust usust ajalikku maapealsesse kuningriiki keskusega Jeruusalemmas, et lihtsalt ei suutnud — ei tahtnud — Jeesuse öeldut sõna-sõnalt võtta. Nad mõtisklesid kogu päeva, mida need Meistri iseäralikud ütlused võisid tähendada. Ent keegi neist ei söandanud temalt nende kohta midagi küsida. Segaduses apostlid mõistsid alles pärast Meistri surma, et ta oli rääkinud neile otse ja sõnaselgelt oma eelseisvast ristilöömisest.
Siin Liviases tulid mõned sõbralikud variserid pärast hommikusööki Jeesuse juurde ja ütlesid: „Põgene siit kiiresti, sest Herodes soovib sind tappa, nagu ta tappis ka Johannese. Ta kardab rahva ülestõusu ja on otsustanud su surmata. Toome sulle selle hoiatuse, et sa saaksid põgeneda.”
Ja see oli osaliselt tõsi. Laatsaruse elluäratamine oli Herodeses hirmu ja ärevust tekitanud ning teades, et Suurkohus oli julgenud Jeesuse juba enne kohut süüdi mõista, otsustas Herodes kas Jeesuse tappa või oma valdustest välja ajada. Tegelikult soovis ta viimast, sest kartis Jeesust nii väga ja lootis, et ei pea teda hukkama.
Kui Jeesus variseride sõnu kuulis, vastas ta: „Ma tunnen Herodest ja tean hästi tema hirmu taevariigi evangeeliumi ees. Ent uskuge, talle meeldiks palju rohkem, kui Inimese Poeg läheks Jeruusalemma ning kannataks ja sureks ülempreestrite käes. Määrinud oma käed Johannese verega, ei taha ta eriti Inimese Poja surma eest vastutav olla. Minge ja öelge sellele rebasele, et Inimese Poeg jutlustab täna Pereas, homme läheb Juudamaale ja mõne päeva pärast lõpetab oma maise missiooni ning on valmis Isa juurde tõusma.”
Siis ütles Jeesus oma apostlite poole pöördudes: „Prohvetid on juba iidsetest aegadest Jeruusalemmas hukkunud ja ka Inimese Pojale on sobiv minna oma Isa maja linna, et teda inimliku vagatsemise hinnana ning usuliste eelarvamuste ja vaimupimeduse tulemusena ohvriks toodaks. Oo, Jeruusalemm, Jeruusalemm, mis tapab prohveteid ja pillub kividega tõeõpetajaid! Kui sageli oleksin ma tahtnud koguda sinu lapsi kokku, nii nagu kana kogub pesakonna oma tiibade alla, aga sa ei lasknud mul seda teha! Näe, su maja jäetakse peagi tühjana maha! Sa soovid veel korduvalt mind näha, aga ei näe. Siis sa otsid mind, aga ei leia.” Ja kui ta oli need sõnad öelnud, pöördus ta enese ümber seisjate poole ja ütles: „Mingem ikkagi Jeruusalemma paasapühale ja tehkem seda, mis meil taevase Isa tahte täitmiseks on sünnis teha.”
See oli segaduses ja hämmeldunud uskujaterühm, kes tol päeval Jeesusele Jeerikosse järgnes. Apostlid tunnetasid Jeesuse taevariigi-kuulutustes üksnes teatavat lõpliku triumfi nooti; nad lihtsalt ei suutnud sundida end aru saama hoiatustest ähvardava tagasilöögi ees. Kui Jeesus rääkis „kolmandal päeval ülestõusmisest”, arvasid nad, et see väide tähendab taevariigi kindlat võitu pärast mõnda ebameeldivat kokkupõrget juudi usujuhtidega. „Kolmas päev” oli juutide seas levinud väljend, mis tähendas „peagi” või „varsti pärast seda”. Kui Jeesus rääkis „ülestõusmisest”, arvasid nad, et ta räägib „taevariigi tõusust”.
Need uskujad olid tunnistanud Jeesust kui messiat, ent juudid ei teadnud peaaegu midagi kannatavast messiast. Nad ei mõistnud, et Jeesus saavutab oma surmaga palju niisugust, mida ta oma eluga iialgi ei saavutaks. Kui apostlitele andis julgust Jeruusalemma siseneda Laatsaruse elluäratamine, siis Meistrit toetas mälestus tema muutmisest sel annetumise katsumusteperioodil.
5. Pime mees Jeerikos
Neljapäeva, 30. märtsi õhtul lähenes Jeesus koos apostlitega ligikaudu kahesajast poolehoidjast koosneva rühma eesotsas Jeeriko müüridele. Kui nad linnavärava juurde jõudsid, kohtasid nad suurt hulka kerjuseid, kelle seas oli keegi Bartimeus, vana mees, kes oli juba noorena pimedaks jäänud. See pime kerjus oli Jeesusest palju kuulnud ja teadis, kuidas Jeesus oli Jeruusalemmas pimeda Joosija terveks ravinud. Jeesuse viimasest külaskäigust Jeerikosse oli ta saanud teada alles siis, kui too oli juba edasi Betaaniasse siirdunud. Bartimeus oli otsustanud, et kui Jeesus veel kunagi Jeerikot külastab, palub ta kindlasti, et Meister talle nägemise tagasi annaks.
Uudist Jeesuse lähenemisest oli kuulutatud kõikjal Jeerikos ja sajad linnaelanikud kogunesid teda tervitama. Kui see tohutu rahvahulk koos Meistriga linna tagasi tuli, teadis Bartimeus sammumüdinat kuuldes, et on toimumas midagi ebatavalist, ja küsis enda lähedal seisjatelt, mis on lahti. Üks kerjus vastas talle: „Jeesus Naatsaretlane läheb just mööda.” Kuuldes, et Jeesus on lähedal, hakkas Bartimeus valjusti hüüdma: „Jeesus, Jeesus, halasta mulle!” Kui ta ikka valjemini ja valjemini seda hüüdis, tulid mõned Jeesuse ligiduses kõndinud teda noomima, paludes tal vait olla, millest polnud aga kasu, sest mehe hüüded üksnes sagenesid ja valjenesid.
Kui Jeesus kuulis pimedat meest hüüdmas, peatus ta. Abipalujat nähes ütles Jeesus oma sõpradele: „Tooge see mees minu juurde.” Ning need läksid Bartimeuse juurde ja ütlesid: „Rõõmusta ja tule meiega, sest Meister kutsub sind.” Neid sõnu kuuldes heitis Bartimeus oma kuue kõrvale, hüppas keset teed ja lasi lähedalseisjatel end Jeesuse juurde juhtida. Jeesus küsis Bartimeuselt: „Mida sa minult ootad?” Ja pime mees vastas: „Tahaksin nägemist tagasi saada.” Seda palvet kuuldes ja tema usku nähes ütles Jeesus: „Sa hakkad nägema, mine oma teed, sinu usk on su terveks teinud.” Otsekohe sai ta oma nägemise tagasi ja jäi Jeesuse lähedale Jumalat ülistama, kuni Meister järgmisel päeval Jeruusalemma poole teele asus, seejärel aga asus rahva ees kuulutama, kuidas talle Jeerikos nägemine tagasi anti.
6. Külaskäik Sakkeuse juurde
Kui Meister koos saatjatega Jeerikosse jõudis, oli päike juba loojumas ja Jeesus tahtis seal öömajale jääda. Kui Meister tollihoonest möödus, viibis seal juhtumisi Sakkeus, peatölner ehk maksukoguja, kes soovis väga Jeesust näha. Peatölner oli väga rikas ja Galilea prohvetist palju kuulnud. Ta oli otsustanud, et kui Jeesus peaks veel Jeerikot külastama, vaatab ta järele, mis mees too on. Nüüd püüdiski Sakkeus läbi rahvasumma lähemale trügida, aga rahvast oli liiga palju ning et ta oli lühikest kasvu, ei näinud ta üle teiste peade. Nii järgnes peatölner rahvahulgale, kuni nad jõudsid kesklinna lähistele ja polnud enam tema majast kaugel. Näinud, et ta ei suuda läbi rahvahulga trügida, ja arvates, et Jeesus võib peatumata otse läbi linna minna, jooksis ta ette ja ronis ühe mooruspuu otsa, mille oksad ulatusid üle tee. Ta teadis, et nii võib mööduvat Meistrit hästi näha. Ja ta ei pidanud pettuma, sest Jeesus peatus, kui oli temani jõudnud, ja ütles üles Sakkeuse poole vaadates: „Tule, Sakkeus, ruttu alla, sest ma pean täna öösel sinu majas peatuma.” Kui Sakkeus neid üllatavaid sõnu kuulis, pidi ta rutuga alla ronides peaaegu kukkuma; Jeesuse ees seisatades väljendas ta suurt rõõmu, et Meister on nõus tema majas peatuma.
Nad läksid otseteed Sakkeuse koju ja Jeeriko elanikud olid väga üllatunud, et Jeesus oli nõus ööbima peatölneri juures. Kui Meister koos apostlite ja Sakkeusega enne sisenemist maja ees seisatas, ütles üks läheduses seisnud Jeeriko variser: „Näete, see mees läheb öömajale Aabrahami usust taganenud patuse poja juurde, kes oma rahvast röövib ja neilt raha välja pressib.” Neid sõnu kuulnud, vaatas Jeesus Sakkeust ja naeratas. Siis astus Sakkeus pingile ja ütles: „Jeeriko inimesed, kuulake mind! Ma võin küll olla tölner ja patune, aga suur Õpetaja on tulnud minu majja ööbima ja enne kui ta siseneb, luban ma teile, et annetan poole kõigist oma varadest vaestele ja et kui peaksin homsest alates veel kelleltki midagi ebaõiglaselt välja nõudma, tagastan selle neljakordselt. Ma hakkan kogu südamest pääsemise poole püüdlema ja õpin Jumala silmis õiglaselt käituma.”
Kui Sakkeus oli lõpetanud, ütles Jeesus: „Pääsemine on tulnud täna sellesse majja ja sinust on saanud tõeline Aabrahami poeg.” Ja pöördudes nende ümber kogunenud rahva poole, lisas: „ärge imestage minu sõnade üle ega solvuge meie tegude peale, sest ma olen alati kuulutanud, et Inimese Poeg on tulnud otsima ja päästma seda, mis on kadunud.”
Nad jäid ööseks Sakkeuse majja. Kui nad järgmisel hommikul tõusid, suundusid nad mööda „röövlite teed” Betaaniasse, et jõuda paasapühaks Jeruusalemma.
7. „Kui Jeesus möödus”
Jeesus tõi rõõmu kõikjale, kuhu läks. Ta oli täis lahkust ja tõde. Tema kaaslased ei lakanud kunagi imestamast tema suust tulevaid lahkeid sõnu. Meeldivust võib endas arendada, ent lahkus on sõbralikkuse hõng, mida õhkub armastusest täidetud hingest.
Headusega saavutatakse lugupidamine, aga kui see on lahkusetu, tõrjub see kiindumuse sageli tagasi. Headus on kõigile meeldiv vaid siis, kui see tuleb lahkest südamest. Headus mõjub vaid siis, kui see on meeldiv.
Jeesus mõistis inimesi hästi, seepärast võis ta avaldada tõelist osavõtlikkust ja ilmutada siirast kaastunnet. Ent ta tundis harva haletsust. Tema kaastunne oli küll piiritu, kuid ta osavõtlikkus oli praktiline, isiklik ja konstruktiivne. Lähedane tutvus kannatustega ei jätnud teda kunagi ükskõikseks ja ta suutis hoolitseda kitsikuses hingede eest nende enesehaletsust suurendamata.
Jeesus suutis inimesi nii palju aidata sellepärast, et armastas neid siiralt. Ta armastas tõeliselt iga meest, naist ja last. Ta võis olla nii truu sõber oma tähelepanuväärse taipamise tõttu — ta teadis põhjalikult, mis inimese südames ja meeles toimub. Ta oli huvitatud ja tähelepanelik vaatleja. Ta sai suurepäraselt aru inimeste vajadustest ja mõistis targalt nende inimlikke igatsusi.
Jeesus ei kiirustanud kunagi. Tal oli aega „mööda minnes” kaasinimesi lohutada. Ja ta sõbrad tundsid end alati tema juures vabalt. Ta oli võluv kuulaja. Ta ei hakanud kunagi pealetükkivalt oma kaaslaste hingedes sobrama. Kui ta januseid meeli ja hingi lohutas ning nende eest hoolitses, ei tundnud tema halastuse vastuvõtjad end niivõrd talle pihtivat, kuivõrd temaga vestlevat. Neil oli tema vastu piiritu usaldus, sest nad nägid, kui väga ta neisse usub.
Ta ei näidanud kunagi inimeste suhtes üles uudishimu ega avaldanud soovi neid suunata, juhtida ja kontrollida. Ta tekitas sügavat eneseusaldust ja suurt julgust kõigis, kellel oli õnn temaga koos olla. Kui ta inimesele naeratas, suutis see surelik edaspidi oma paljusid probleeme paremini lahendada.
Jeesus armastas inimesi nii väga ja nii targalt, et ei kõhelnud kunagi nende suhtes karmust ilmutamast, kui olukord niisugust distsiplineerimist nõudis. Sageli alustas ta inimese abistamist sellest, et palus ise temalt abi. Sel moel tekitas ta huvi ja tõi esile inimloomuse paremad jooned.
Meister oskas märgata päästvat usku naise tugevas ebausus, kui too püüdis terveneda tema rõivapalistuse puudutamise kaudu. Ta oli alati valmis jutluse katkestama või rahvahulga peatama, et hoolitseda üheainsa inimese vajaduste eest, olgu see või väike laps. Suuri asju ei juhtunud ainult sellepärast, et inimesed Jeesusesse uskusid, vaid ka seepärast, et Jeesus uskus nii väga inimestesse.
Enamiku tõeliselt tähtsaid asju ütles või tegi Jeesus vaid juhuslikult, „möödaminnes”. Meistri maises hoolekandetöös oli väga vähe ametlikku, planeeritut või ettekavatsetut. Lahkelt ja loomulikult jagas ta läbi elu rännates tervist ning puistas õnne. Oli sõna-sõnalt õige: „Ta käis ringi heategusid tehes”.
Ning Meistri poolehoidjatel kõigist ajastutest on kohane õppida samuti „möödaminnes” teenima — oma igapäevakohustusi täites isetult head tegema.
8. Mõistujutt naeladest
Kui nad Jeerikost lahkusid, oli lõuna juba peaaegu käes, sest nad olid olnud õhtul kaua üleval ning Jeesus oli Sakkeusele ja tema perele taevariigi evangeeliumi õpetanud. Umbes poolel teel Betaaniasse tegi reisiseltskond lõunapeatuse, kuna rahvahulk läks edasi Jeruusalemma poole, teadmata, et Jeesus ja apostlid kavatsevad tolle öö Õlimäel veeta.
Mõistujutt naeladest oli erinevalt kõigile jüngritele räägitud mõistujutust talentide kohta mõeldud peamiselt apostlitele ja põhines suures osas lool Arhelaosist ja tema asjatust katsest Juuda kuningriiki valitsema hakata. See on üks Meistri vähestest mõistujuttudest, mis toetus ajaloolisele isikule. Pole ime, et neile Arhelaos meelde tuli, sest Sakkeuse maja Jeerikos paiknes Arhelaosi rohkete kaunistustega palee lähedal ja tema veejuhe kulges piki seda teed, mida mööda nad olid Jeerikost lahkunud.
Jeesus ütles: „Te arvate, et Inimese Poeg läheb Jeruusalemma kuningriiki vastu võtma, aga ma ütlen teile, et te peate pettuma. Kas te ei mäleta üht vürsti, kes suundus kaugele maale kuningriiki omandama, aga enne kui ta naasta jõudis, saatsid tema maakoha elanikud, kes olid ta oma südametes juba tagasi lükanud, saadiku talle ütlema: „Me ei taha, et see mees meid valitseks”? Nii nagu lükati tagasi selle kuninga ilmalik valitsus, lükatakse tagasi ka Inimese Poja vaimne valitsus. Ma kordan jälle, et minu kuningriik ei ole sellest maailmast, aga kui Inimese Poja kätte oleks antud oma rahva vaimne valitsemine, oleks ta selle inimhingede kuningriigi vastu võtnud ja inimsüdamete võimupiirkonda valitsenud. Hoolimata sellest, et nad minu vaimse valitsemise tagasi lükkavad, tulen ma tagasi, et võtta teistelt vastu see vaimuriik, mida mulle praegu keelatakse. Te näete, kuidas Inimese Poeg praegu tagasi lükatakse, aga ühel teisel ajastul võetakse Aabrahami laste tagasilükatu vastu ja ülendatakse.
Ning nüüd, selle mõistujuttu tagasilükatud ülikuna, tahan ma kutsuda enda ette oma kaksteist sulast, eriülesannetega majapidajat, ja andes igaühele ühe naela, manitseda neid hoolikalt täitma minu korraldusi ja kauplema minu äraolekul usinalt neile usaldatud rahaga, et nad võiksid minu tagasi pöördudes, kui neilt aru päritakse, oma majandamist põhjendada.
Ja isegi kui see tagasilükatud Poeg ei tuleks tagasi, saadetaks seda kuningriiki vastu võtma mõni teine Poeg ja see Poeg kutsuks kõiki teid, et te talle oma majandamisest aru annaksite ja teenitud kasuga teda rõõmustada saaksite.
Ja kui need majapidajad hiljem aru andma kutsuti, tuli esimene ja ütles: „Isand, olen sinu naelale kümme juurde teeninud.” Ja ta isand ütles: „Hästi tehtud, oled hea sulane; kuna sa oled selles asjas ustavaks osutunud, annan sulle võimu kümne linna üle.” Ja teine tuli ja ütles: „Olen, isand, sinu jäetud naela viieks naelaks kasvatanud.” Ja isand vastas: „Panen su siis valitsejaks viie linna üle.” Ja nii jätkus, kuni tuli viimase sulase kord, kes teatas: „Isand, näe, siin on su nael, ma hoidsin seda hoolikalt selle räti sees. Ma tegin seda, sest kartsin sind; ma ei pidanud sind mõistlikuks, sest sa võtad sealt, kuhu sa pole pannud, ja püüad lõigata sealt, kuhu pole külvanud.” Seepeale ütles isand: „Sa hooletu ja truudusetu sulane, ma mõistan sinu üle kohut su enda sõnade järgi. Sa teadsid, et ma lõikan sealt, kuhu ma näiliselt pole külvanud; seepärast sa teadsid, et sinult päritakse aru. Seda teades oleksid sa võinud mu raha vähemalt pankurile anda, et sellelt minu tulekuni mulle korralikku kasu teenida.”
Ning siis ütles valitseja teistele juuresolijatele: „võtke sellelt laisalt sulaselt tema raha ja andke sellele, kellel on kümme naela.” Ja kui nood isandale meelde tuletasid, et sellel mehel on niigi kümme naela, ütles ta: „Igaühele, kellel on, antakse juurde, aga neilt, kellel ei ole, võetakse seegi vähene ära.””
Apostlid püüdsid aru saada selle mõistujutu ja varasema, talentidest kõnelnud mõistujutu erinevusest, ent Jeesus andis nende paljudele küsimustele ainult ühe vastuse: „Kaaluge hästi oma südames neid sõnu, kuni igaüks teist nende tõelise tähenduse leiab.”
Järgnevatel aastatel õpetas nende kahe mõistujutu tähendust väga hästi Naatanael, kes tegi Meistri õpetustest järgmised järeldused:
1. võimekus on eluvõimaluste tegelik mõõt. Teid ei panda kunagi tegema midagi, milleks te pole võimelised;
2. ustavus on inimese usaldusväärsuse eksimatu mõõt. Kes on ustav väikestes asjades, ilmutab ilmselt ustavust kõiges, kui ta on selleks suuteline;
3. kui võimalused on ühesugused, annab Meister vähemustavale väiksema hüvituse;
4. ta annab väiksemate võimaluste juures ilmutatud ühesuguse ustavuse eest ühesuguse hüvituse.
Kui nad olid lõunasöögi lõpetanud ja pooldehoidjate hulk oli asunud taas teele Jeruusalemma poole, seisis Jeesus apostlite ees teeäärse kaljueendi varjus ja osutas rõõmsameelse väärikuse ning lahke majesteetlikkusega läände, öeldes: „Tulge, vennad, mingem Jeruusalemma, et võtta vastu, mis meid seal ootab; nii saame täita kõiges taevase Isa tahet.”
Nii jätkasid Jeesus ja tema apostlid seda Meistri viimast sureliku kehas ettevõetud teekonda Jeruusalemma.

matches:
§ 1
§ 2
§ 3
§ 4
§ 5
§ 6
§ 7
§ 8


text:
Psühhiaatrilise sundravi osutajale esitatavad nõuded, psühhiaatrilise sundravi nõuded ja tervishoiuteenuse osutaja töökorraldus kohtu poolt määratud psühhiaatrilise sundravi kohaldamisel – Riigi Teataja
Psühhiaatrilise sundravi osutajale esitatavad nõuded, psühhiaatrilise sundravi nõuded ja tervishoiuteenuse osutaja töökorraldus kohtu poolt määratud psühhiaatrilise sundravi kohaldamisel
Psühhiaatrilise sundravi osutajale esitatavad nõuded, psühhiaatrilise sundravi nõuded ja tervishoiuteenuse osutaja töökorraldus kohtu poolt määratud psühhiaatrilise sundravi kohaldamisel - sisukord
§ 2 Nõuded psühhiaatrilise sundravi osutajale
§ 3 Psühhiaatrilise sundravi nõuded
§ 4 Tervishoiuteenuse osutaja töökorraldus sundravi kohaldamisel
RT I, 29.08.2011, 8
Vastu võetud 26.08.2011 nr 35
Määrus kehtestatakse «Psühhiaatrilise abi seaduse» § 17 lõike 2 alusel.
(1) Määrusega kehtestatakse nõuded psühhiaatrilise sundravi osutajale, psühhiaatrilisele sundravile ning psühhiaatrilise sundravi kohaldaja töökorraldusele.
(2) Psühhiaatrilise sundravi määrab kohus „Karistusseadustiku“ § 86 lõike 1 alusel.
§ 2. Nõuded psühhiaatrilise sundravi osutajale
(1) „Karistusseadustiku“ § 86 lõikes 2 nimetatud tegevusluba loetakse „Psühhiaatrilise abi seaduse“ § 6 lõike 2 ning „Tervishoiuteenuste korraldamise seaduse“ alusel antud ambulatoorse ja statsionaarse psühhiaatria tervishoiuteenuse osutamise tegevusloaks.
(2) Statsionaarse psühhiaatrilise sundravi osakonna või palatiploki personali koosseisus peab olema ühe ravialuse kohta vähemalt üks personali ametikoht.
(3) Tervishoiuteenuse osutaja tagab turvateenuse olemasolu statsionaarse psühhiaatrilise sundravi osakonnas või palatiplokis.
(4) Psühhiaatrilise sundravi osakonna või palatiploki ruumides peab tervishoiuteenuse osutaja võtma kasutusele füüsilised ja organisatoorsed turvameetmed, mis vähendavad ohtlike tegude toimepanemise riski ja takistavad ravialuse omavolilist lahkumist osakonnast või palatiplokist.
§ 3. Psühhiaatrilise sundravi nõuded
(1) Psühhiaatriline sundravi peab vastama „Võlaõigusseaduse“ §-s 762 kehtestatud standardile.
(2) Psühhiaatrilist sundravi osutatakse statsionaarse või ambulatsoorse tervishoiuteenusena. Psühhiaatrilist sundravi kohaldatakse algselt statsionaarse ravina.
(3) Ravi järjepidevuse tagamiseks jätkatakse statsionaarse sundravi asendamisel ambulatoorsega või ambulatoorse sundravi asendamisel statsionaarsega võimalusel ravi osutamist algse tervishoiuteenuse osutaja juures.
(4) Ambulatoorse psühhiaatrilise sundravi kohaldamiseks koostatakse raviplaan, mis peab kajastama vähemalt järgmiseid psühhiaatrilise sundravi elluviimisega seonduvaid asjaolusid:
1) külastuste sagedus ambulatoorse raviteenuse osutaja juures;
2) ravimite kasutamine ja raviprotseduuridel osalemine.
(5) Ambulatoorse psühhiaatrilise sundravi kohaldajat tuleb informeerida kõikidest asjaoludest, mis võivad mõjutada ravialuse ravi kulgu või viidata ravialuse ohtlikkuse suurenemisele. Samuti tuleb teavitada mõjuva põhjusega puudumistest kokkulepitud raviprotseduuridelt ja vastuvõtult.
(6) Statsionaarse psühhiaatrilise ravialuse arstlik läbivaatus komisjoni poolt toimub iga kuue kuu järel. Ambulatoorse psühhiaatrilise ravialuse arstlik läbivaatus komisjoni poolt toimub vähemalt üks kord aastas.
(7) Arstlikus komisjonis osaleb vähemalt kaks psühhiaatrit. Arstlik komisjon otsustab läbivaatuse käigus, kas asendada statsionaarne sundravi ambulatoorsega, asendada ambulatoorne sundravi statsionaarsega või kas ravialune oma psüühilise seisundi ja ohtlikkuse poolest vajab sundravi jätkamist.
§ 4. Tervishoiuteenuse osutaja töökorraldus sundravi kohaldamisel
(1) Ravialuse kohaletoimetamine statsionaarsele psühhiaatrilisele sundravile on kohtu pädevuses.
(2) Tervishoiuteenuse osutaja kehtestab psühhiaatrilise sundravi osakonna või palatiploki sisekorra eeskirja ja päevaplaani, mis võtab arvesse ravialuste terviseseisundit ja ohtlikkust iseendale ja teistele.
(3) Sundravi osutava tervishoiuteenuse osutaja töökorraldus peab tagama sundravialuste tugevdatud järelevalve vähendamaks ohtlike tegude toimepanemise riski ja takistamaks ravialuse omavolilist lahkumist.
(4) Igale ravialusele tehakse kirjalikult teatavaks isikule arusaadaval viisil asutuse sisekord ja päevaplaan ning tema õigused ja kohustused.
Määrus jõustub 1. septembril 2011. a.

matches:
§ 2
§ 3
§ 4
§ 17
kohus
§ 86
§ 2
§ 86
§ 6
§ 3
§ 4


text:
EUR-Lex - 62010CJ0477 - EN - EUR-Lex
EUR-Lex - 62010CJ0477 - EN
Document 62010CJ0477
Euroopa Kohtu otsus (kolmas koda), 28.6.2012.
Euroopa Komisjon versus Agrofert Holding a.s.
Apellatsioonkaebus – Juurdepääs institutsioonide dokumentidele – Määrus (EÜ) nr 1049/2001 – Ettevõtjate koondumiste kontrolli menetlust puudutavad dokumendid – Määrus (EÜ) nr 139/2004 – Juurdepääsu keelamine – Institutsioonide uurimise eesmärki, ärihuve, õigusnõustamist ja otsustamisprotsessi kaitsev erand.
Kohtuasi C-477/10 P.
Judgment of the Court (Third Chamber), 28 June 2012.#European Commission v Agrofert Holding a.s.#Appeal — Access to documents of the institutions — Regulation (EC) No 1049/2001 — Documents relating to merger control proceedings — Regulation (EC) No 139/2004 — Refusal of access — Exceptions relating to the protection of the purpose of investigations, commercial interests, legal advice and the decision‑making process of the institutions.#Case C-477/10 P.
ECLI identifier: ECLI:EU:C:2012:394
28. juuni 2012 ( *1 )
„Apellatsioonkaebus — Juurdepääs institutsioonide dokumentidele — Määrus (EÜ) nr 1049/2001 — Ettevõtjate koondumiste kontrolli menetlust puudutavad dokumendid — Määrus (EÜ) nr 139/2004 — Juurdepääsu keelamine — Institutsioonide uurimise eesmärki, ärihuve, õigusnõustamist ja otsustamisprotsessi kaitsev erand”
Kohtuasjas C-477/10 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 23. septembril 2010 esitatud apellatsioonkaebus,
Euroopa Komisjon, esindajad: B. Smulders, P. Costa de Oliveira ja V. Bottka, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,
Agrofert Holding a.s., asukoht Praha (Tšehhi Vabariik), esindajad: advokát R. Pokorný ja advokát D. Šalek,
kaebuse esitaja esimeses kohtuastmes,
Polski Koncern Naftowy Orlen SA, asukoht Płock (Poola), esindajad: advokaat S. Sołtysiński, advokaat K. Michałowska ja advokaat A. Krasowska-Skowrońska,
Taani Kuningriik, esindaja: S. Juul Jørgensen,
Rootsi Kuningriik, esindajad: K. Petkovska ja S. Johannesson,
arvestades kirjalikus menetluses ja 8. septembri 2011. aasta kohtuistungil esitatut,
olles 8. detsembri 2011. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
Apellatsioonkaebuses palub Euroopa Komisjon tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 7. juuli 2010. aasta otsus kohtuasjas T-111/07: Agrofert Holding vs. komisjon (edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”), millega Üldkohus tühistas komisjoni 13. veebruari 2007. aasta otsuse D (2007) 1360 (edaspidi „vaidlusalune otsus”), millega keelati juurdepääs dokumentidele juhtumis COMP/M.3543, mis puudutab Poola äriühingu Polski Koncern Naftowy Orlen SA (edaspidi „PKN Orlen”) ja Tšehhi äriühingu Unipetrol koondumist, mis toimus vastavalt nõukogu 20. jaanuari 2004. aasta määrusele (EÜ) nr 139/2004 kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle (EÜ ühinemismäärus) (ELT L 24, lk 1; ELT eriväljaanne 08/03, lk 40).
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 30. mai 2001. aasta määrusega (EÜ) nr 1049/2001 üldsuse juurdepääsu kohta Euroopa Parlamendi, nõukogu ja komisjoni dokumentidele (EÜT L 145, lk 43; ELT eriväljaanne 01/03, lk 331), mis põhineb eelkõige EÜ artikli 255 lõikel 2 (muudetuna ELTL artikkel 15), on kindlaks määratud nende institutsioonide dokumentidega tutvumise õiguse kasutamise põhimõtted, tingimused ja piirangud.
Selle määruse artikkel 4 „Erandid” on sõnastatud järgmiselt:
füüsilise või juriidilise isiku ärihuve, sealhulgas intellektuaalomandit,
kohtumenetlust ja õigusnõustamist,
kontrollimiste, uurimise või audiitorkontrolli eesmärki,
7. Lõigetes 1–3 sätestatud erandeid kohaldatakse üksnes nii kaua, kuni kaitse on dokumendi sisust lähtuvalt õigustatud. Erandeid võib kohaldada maksimaalselt 30 aasta jooksul. Dokumentide puhul, mille suhtes kehtivad erandid ja mis käsitlevad eraelu puutumatust või ärihuve, ning tundliku sisuga dokumentide puhul võib vajaduse korral jätkata erandi kohaldamist ka pärast selle tähtaja lõppu.”
Määruse nr 139/2004 artikkel 17 „Ametisaladus” on sõnastatud järgmiselt:
Selle määruse artikli 18 lõige 3 näeb ette:
„Komisjon lähtub oma otsuse tegemisel ainult väidetest, mille kohta osalised on saanud esitada oma märkused. Menetluste käigus peetakse täiel määral kinni õigusest kaitsele. Juurdepääs toimikutele on tagatud vähemalt otseselt seotud osalistele, kui seda ei takista ettevõtjate õigustatud huvi kaitsta oma ärisaladusi.”
Komisjoni 7. aprilli 2004. aasta määrus (EÜ) nr 802/2004, millega rakendatakse nõukogu määrust (EÜ) nr 139/2004 (ELT L 133, lk 1; ELT eriväljaanne 08/03, lk 88), võeti vastu volitusnormi alusel, mis on antud viimase artikli 23 lõikes 1. Määruse nr 802/2004 artikkel 17 „Juurdepääs toimikule ja dokumentide kasutamine” sätestab:
„1. Komisjon tagab taotluse korral osalistele, kellele ta on esitanud vastuväited, juurdepääsu toimikule, et võimaldada neil kasutada oma õigust kaitsele. Juurdepääs tagatakse pärast vastuväidetest teatamist.
2. Komisjon võimaldab toimikutele juurdepääsu ka muudele asjaomastele osalistele, keda on vastuväidetest teavitatud, kui see on vajalik nende märkuste ettevalmistamiseks.
3. Toimikule juurdepääsu õigus ei hõlma konfidentsiaalseid andmeid ega komisjoni või liikmesriikide pädevate asutuste ametialaseks kasutuseks mõeldud dokumente. Samamoodi ei hõlma toimikule juurdepääsu õigus komisjoni ja liikmesriikide pädevate asutuste vahelist või viimati nimetatute omavahelist kirjavahetust.
4. Toimikule käesoleva artikli alusel juurde pääsedes saadud dokumente võib kasutada ainult [määruse nr 139/2004] kohase menetluse kohaldamisel.”
Vaidluse taust ja dokumentidele juurdepääsu keelav otsus
Vaidlustatud kohtuotsus sisaldab järgmisi järeldusi:
[…] Komisjon andis 20. aprilli 2005. aasta otsusega [määruse nr 139/2004] artikli 6 lõike 1 punkti b alusel loa Poola äriühingul [PKN Orlen] omandada aktsiate ostmise teel kontrolli Tšehhi äriühingu Unipetrol üle, millest komisjonile teatati 11. märtsil 2005.
28. juuni 2006. aasta kirjas taotles hageja Agrofert Holding a.s. (edaspidi „Agrofert”) komisjonilt [määrusele nr 1049/2001] tuginedes juurdepääsu kõikidele avaldamata dokumentidele, mis puudutavad teatamismenetlust ja teatamiseelset menetlust seoses Unipetroli ülevõtmisega PKN Orleni poolt.
[Komisjoni konkurentsi peadirektoraat] jättis 2. augusti 2006. aasta kirjas dokumentidele juurdepääsutaotluse rahuldamata. Olles rõhutanud taotluse üldist iseloomu, leidis ta, et kõnealuste dokumentide suhtes olid kohaldatavad määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõigetes 2 ja 3 ette nähtud erandid. Ta lisas, et teatist esitavate osaliste ja kolmandate isikute esitatud dokumentide avalikustamine oleks vastuolus ametisaladuse hoidmise kohustusega, mis on ette nähtud [ELTL artiklis 339] ja [määruse nr 139/2004] artikli 17 lõigetes 1 ja 2. Ta täpsustas veel, et ka osaline juurepääs dokumentidele ei olnud võimalik ning ühegi argumendiga ei olnud tõendatud ülekaalukaid üldisi huve, mis õigustaksid avaldamist.
Hageja saatis 18. augustil 2006 komisjonile kordustaotluse […]. Ta vaidlustas komisjoni keelu, väites eelkõige, et talle oleks pidanud antama osaline juurdepääs taotletud dokumentidele. Lisaks viitas ta kõnealuste dokumentide avaldamist õigustavale ülekaalukale üldisele huvile, mis seisnes temale ja teistele Unipetroli vähemusaktsionäridele tekitatud kahjus.
Komisjoni peasekretariaat kinnitas [vaidlusaluse otsusega] dokumentidele juurdepääsu keelamist nimetatud neljale dokumendiliigile.
Esiteks leidis komisjon, et tema ja poolte vahel vahetatud dokumendid sisaldavad tundlikku äriteavet, mis puudutab teatist esitavate osaliste äristrateegiaid, müügimahtusid, turuosasid või kliendisuhteid. Määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimeses taandes ette nähtud ärihuve kaitsev erand on seega kohaldatav. […] Komisjon viitab ka määruse [nr 139/2004] artiklile 17, mis käsitleb ametisaladuse hoidmise kohustust […]. Komisjon lisab, et kuna koondumiste kontrolli menetluse eesmärk on kindlaks teha, kas teatatud toiming annab teatist esitavatele osalistele turuvõimu, mis võib konkurentsi oluliselt mõjutada, kuna kõik dokumendid, mille teatist esitavad osalised selle menetluse käigus esitasid, puudutavad igal juhul tundlikku äriteavet.
Komisjon on ühtlasi seisukohal, et määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes ette nähtud uurimist kaitsev erand on kohaldatav. Komisjoni sõnul peab koondumist puudutava menetlusega seotud isikutel olema õiguspärane ootus selle suhtes, et saadetud dokumentides sisalduvat tundlikku teavet ei avaldata. Komisjoni arvates halvendaks kõnealuste dokumentide avaldamine tema ja ettevõtjate vahelist vastastikuse usalduse õhkkonda […].
Teiseks märgib komisjon, et tema ja kolmandate isikute vahel vahetatud dokumendid jäävad määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimeses ja kolmandas taandes ette nähtud erandite alla samadel põhjustel, mis esitati seoses tema ja teatist esitavate osalistega vahetatud dokumentidega.
Neljandaks nimetab komisjon järgmised sisedokumendid:
[...] (dokument nr 1);
osakondadevaheline konsultatsiooniteade, mis sisaldas otsuse eelnõu teavitamise kohta (dokument nr 2);
õigusteenistuse vastus eelmise teate kohta (dokument nr 3);
selle eelnõu alane elektronposti teel toimunud kirjavahetus pädeva talituse ja õigusteenistuse vahel (dokument nr 4);
teiste asjaomaste talituste vastused kõnealusele konsultatsiooniteatele (dokument nr 5);
[...] (dokument nr 6);
[...] (dokument nr 7).
[Dokumente nr 1, 6 ja 7 selles menetluses ei käsitleta.]
Mis puudutab dokumente nr 2–5, siis on komisjon seisukohal, et nende avalikustamine kahjustaks oluliselt tema otsustamisprotsessi määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 3 teise lõigu tähenduses. Ta rõhutab nimetatud protsessi kollektiivset laadi ning tema teenistuste usalduse säilitamise vajadust. Komisjoni sõnul kajastavad need dokumendid teenistuse siseseid vabalt väljendatud arvamusi ja arutelusid. Käesoleval juhul kahjustaks nende avaldamine oluliselt sõltumatut arvamuse avaldamist […]. Lisaks vähendaks see […] teatisega seotud ettevõtete ja kolmandate isikute koostöövalmidust.
Komisjon leiab, et dokumendid nr 3 ja 4 on hõlmatud ka õigusnõustamist kaitsva erandiga, mis on ette nähtud määruse nr 1049/2001 […] artikli 4 lõike 2 teises taandes.
Komisjon lisab lõpetuseks, et käesolevas juhtumis viidatud dokumentide avaldamist ei saa õigustada ükski ülekaalukas üldine huvi ning samuti ei saa anda neile osalist juurdepääsu. Selles osas märgib komisjon, et kuivõrd komisjoni uurimise eesmärk oli kontrollida asjaomast koondumist puudutavaid turutingimusi […], siis järelikult on võimatu teha kindlaks neid komisjoni ja asjaomaste osaliste vahel vahetatud dokumentide osasid, „mis ei sisaldaks […] äriteavet või mis ei oleks seotud uurimisega ja mis oleksid iseenesest arusaadavad” […]. Lõpetuseks nimetab komisjon asjaolu, et kõnealust koondumist käsitleva otsuse avaldatud versioon sisaldab juba oma määratluse poolest avaldamisele kuuluvat teavet ja annab osalise juurdepääsu taotletud dokumentide neile osadele, mis ei ole hõlmatud kohaldatavate eranditega.”
13. aprillil 2007 esitatud hagiavalduses palus Agrofert Üldkohtul tühistada vaidlusalune otsus ja kohustada komisjoni taotletud dokumente talle edastama.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 39–41 lükkas Üldkohus hageja teise nõude vastuvõetamatuse tõttu tagasi, võttes arvesse, et kui institutsiooni akt tühistatakse, peab viimane ELTL artiklist 266 tulenevalt võtma vajalikud meetmed kohtuotsuse täitmiseks.
Vaidlusaluse otsuse tühistamise nõue tugines peamiselt väitele, et rikuti määrust nr 1049/2001. Seda väidet põhjendades kinnitas Agrofert, et määruse artikli 4 lõigetes 2 ja 3 ette nähtud erandite kohaldamine kõnealustele dokumentidele oli väär. Üldkohus hindas kõiki neid dokumendiliike, võttes arvesse iga erandit, millele vaidlustatud otsus tugines.
Komisjoni ja teatist esitavate osaliste ning komisjoni ja kolmandate isikute vahel vahetatud dokumentidele juurdepääsu keelamine
Ärihuve kaitsev erand, mis on ette nähtud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimeses taandes
Esiteks märgib Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 54 ja 55, et komisjoni ja teatist esitavate osaliste ning komisjoni ja kolmandate isikute vahel vahetatud dokumendid võisid sisaldada tundlikku äriteavet, mis olenevalt olukorrast võis olla hõlmatud ärihuve kaitsva erandiga, mis on ette nähtud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimeses taandes.
Teiseks märgib Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 57–60, et määruse nr 1049/2001 artiklis 4 ette nähtud erandeid tuleb tõlgendada ja kohaldada täht-tähelt, dokumentidele juurdepääsu taotluse lahendamisel nõutav hindamine peab olema konkreetne ning pelk asjaolu, et dokument puudutab erandiga kaitstud huvi, ei saa olla erandi kohaldamise põhjendamiseks piisav. Selle määruse artikli 4 lõigetest 1–3 tuleneb, et kõik seal mainitud erandid on määratletud „dokumendile” kohaldatavana. Järelikult saab institutsioon üksnes iga dokumendi konkreetse ja individuaalse hindamise teel kaaluda taotluse esitajatele osalise juurdepääsu andmise võimalust.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktide 61–64 kohaselt ei ilmne vaidlustatud otsuse põhjendustest mingil moel, et niisugune hindamine oleks tegelikult toimunud. See otsus teatab üldiselt ja abstraktselt, et ettevõtjate koondumise kontrolli menetluse laadi arvesse võttes puudutavad kõik teatist esitavate osaliste esitatud dokumendid kindlasti tundlikku äriteavet. Niisugused kinnitused on liiga ebamäärased ja üldsõnalised ning neid ei saa pidada õiguslikult piisavaks tõendiks selle kohta, et iga kõnealust dokumenti käesoleval juhul konkreetselt ja tõhusalt hinnati. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 65 leidis Üldkohus, et igal juhul oli võimalik koostada näiteks ülevaade komisjoni ja osaliste vahel vahetatud dokumentidest ning kirjeldada iga dokumendi sisu, avaldamata sealjuures teavet, mis peab jääma salastatuks.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktide 68–70 kohaselt lükkas Üldkohus tagasi komisjoni argumendi, mis tugines ELTL artiklist 339 ja määruse nr 139/2004 artiklist 17 tulenevale ametisaladuse hoidmise ja ärisaladuse kaitsmise kohustusele. Ta leidis, et üksnes teatav teave kuulub ärisaladuse alla ning et ametisaladuse hoidmise kohustus ei olnud niisuguse ulatusega, et see võiks õigustada üldist ja abstraktset dokumentidele juurdepääsu keelamist. Võttes arvesse, et kogu teave, mis koguti ettevõtjate koondumise kontrolli menetluse käigus, ei ole tingimata hõlmatud ametisaladusega, ei saa eespool viidatud sätetest tulenev ametisaladuse hoidmise ja ärisaladuse kaitsmise kohustus olla oma olemuselt selline, mis vabastaks komisjoni iga kõnealuse dokumendi konkreetsest hindamisest, mida nõuab määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõige 2. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 77 on öeldud, et kui määruse nr 1049/2001 alusel on esitatud juurdepääsutaotlus, siis ei vabasta komisjoni iga dokumendi konkreetse hindamise kohustusest ka asjaolu, et vastavalt määrusele nr 139/2004 saadavad osalised koondumise kontrolli menetluse raames dokumente konfidentsiaalselt.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 73–76 leiab Üldkohus, et juhul, kui käesolevas asjas saaks tugineda Roomas 4. novembril 1950 alla kirjutatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (edaspidi „Euroopa inimõiguste konventsioon”) artiklile 8, mis käsitleb õigust eraelu austamisele, ei saaks nimetatud säte vabastada komisjoni iga kõnealuse dokumendi konkreetsest ja tegelikust hindamisest. Vaidlustatud kohtuotsuse punktide 78–80 kohaselt – arvestades määruse nr 1049/2001 artikli 2 lõiget 3, mis tagab üldsuse juurdepääsu kõigile institutsiooni koostatud ja talle saadetud dokumentidele –, ei nõustunud Üldkohus pidama koondumise kontrolli menetluse käigus esitatud dokumente ilmselgelt kaetuks selle määruse artikli 4 lõike 2 esimeses taandes ette nähtud erandiga.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 81–89 jättis Üldkohus kõrvale ka argumendi, mis tugines PKN Orleni õiguspärasele ootusele selle suhtes, et koondumise kontrolli menetluse käigus saadetud dokumente ei avalikustata vastavalt määruse nr 139/2004 artiklile 17. Üldkohus nentis, et see säte ei anna täielikku õigust kõigi ettevõtjate saadetud dokumentide konfidentsiaalsusele, ja järeldas, et nendele dokumentidele juurdepääsu keelamiseks esitatud põhjendusi tuleb hinnata üksnes määruse nr 1049/2001 artiklis 4 ette nähtud erandite piires. Üldkohus leidis veel, et määruse nr 139/2004 artikli 17 lõikes 1 peetakse silmas vaid viisi, kuidas komisjon võib esitatud dokumente kasutada, ning see säte ei reguleeri määrusega nr 1049/2001 tagatud juurdepääsu dokumentidele.
Uurimise eesmärke kaitsev erand, mis on ette nähtud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes
Üldkohus möönis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 96–99, et koondumise kontrolli menetluse käigus esitatud dokumendid olid seotud uurimisega määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmanda taande tähenduses, ning tuletas meelde, et seda sätet tuleb tõlgendada nii, et seda saab kohaldada vaid juhul, kui kõnealuste dokumentide avalikustamine võib ohtu seada uurimise lõpuleviimise. Käesoleval juhul on komisjoni uurimine, mis päädis 20. aprilli 2005. aasta otsusega aktsepteerida koondumist, Üldkohtu arvates vaidlusaluse otsuse tegemise ajaks juba lõpetatud. Sellest tulenevalt ei saa nende dokumentide avalikustamine ohustada uurimise lõpuleviimist. Mis puudutab komisjoni argumenti, et nende dokumentide avaldamine halvendaks selle institutsiooni ja ettevõtjate vahelist vastastikuse usalduse õhkkonda ning kahjustaks koondumiste kontrolli menetluse tõhusust, siis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 100–103 väidab Üldkohus vastu, et niisugused järeldused on väga ebamäärased, üldsõnalised ja oletuslikud ning nende põhjal ei saa järeldada, et komisjoni väited kehtivad tegelikkuses iga kõnealuse dokumendi kohta.
Komisjoni ja teatist esitavate osaliste ning komisjoni ja kolmandate isikute vahel vahetatud dokumentidele osalise juurdepääsu keelamine, mis tugineb määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõikes 6 ette nähtud erandile
Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 107–113 leiab Üldkohus, et kuigi määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõige 6 ei sätesta, et osaline juurdepääs dokumentidele on igal juhul võimalik, näeb see säte siiski ette iga dokumendi konkreetse ja individuaalse hindamise. Dokumentide hindamine, mis on läbi viidud pigem dokumendiliikide kui nendes dokumentides sisalduvate konkreetsete andmete põhjal, on seega ebapiisav. Komisjoni argumentatsioon, mille kohaselt nii teatist esitavate osaliste kui kolmandate isikute esitatud teave on kõik omavahel seotud ja seetõttu ei ole võimalik tuvastada lõike, millele võib anda juurdepääsu, tuleb järelikult tagasi lükata niivõrd, kuivõrd komisjon näib seeläbi üldiselt ja iga dokumendi sisu konkreetselt ja individuaalselt läbi vaatamata eeldavat, et kõiki taotletud dokumentide kas või osaline avalikustamine kahjustaks kaitstud huve.
Neil asjaoludel tegi Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 116 järelduse, et vaidlusalune otsus tuleb tühistada selles osas, mis keelab juurdepääsu ühelt poolt komisjoni ja teatist esitavate osaliste ning teiselt poolt komisjoni ja kolmandate isikute vahel vahetatud dokumentidele, kuivõrd komisjon ei ole õiguslikult piisavalt tõendanud, et nende dokumentide avalikustamine kaitstud huve konkreetselt ja tegelikult kahjustaks.
Õiguslikule arvamusele juurdepääsu keelamine, mis tugineb määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 teises taandes ette nähtud erandile
Käesolev osa puudutab komisjoni õigusteenistuse vastust osakondadevahelisele konsultatsiooniteatele (sisedokument nr 3) ning koondumismenetlust puudutava otsuse eelnõu üle elektronposti teel toimunud kirjavahetust pädeva talituse ja õigusteenistuse vahel (sisedokument nr 4). Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 123 märkis Üldkohus, et määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 teises taandes ette nähtud erandi eesmärk on kaitsta institutsioonide huvi saada otsekohest, objektiivset ja kõikehõlmavat õiguslikku arvamust, kuid nagu ilmneb Euroopa Kohtu 1. juuli 2008. aasta otsuse liidetud kohtuasjades C-39/05 P ja C-52/05 P: Rootsi ja Turco vs. nõukogu (EKL 2008, lk I-4723) punktidest 42 ja 43, saab selle huvi kahjustamise ohule tugineda siis, kui ohtu võib mõistlikult ette näha ja see ei ole ainult oletuslik.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 125–128 rõhutab Üldkohus, et kuigi põhimõtteliselt on komisjonil võimalik tugineda üldistele eeldustele ja üldist laadi kaalutlustele, mida saab kohaldada teatavat liiki dokumentidele, peab ta siiski – vastavalt sellele, mida Euroopa Kohus on eespool viidatud kohtuotsuse Rootsi ja Turco vs. nõukogu punktis 50 selgitanud – igal üksikjuhul kontrollima, kas need üldist laadi kaalutlused on tõepoolest kohaldatavad ka konkreetse dokumendi suhtes, mille avalikustamist taotletakse. Vaidlustatud otsuses tugineb komisjon üldist laadi kaalutlusele, kontrollimata iga küsitud arvamuse osas konkreetselt, kas see kaalutlus on käesoleva juhtumi asjaoludel tegelikult kohaldatav. Komisjon ei ole seega näidanud, kuidas kõnealuste õiguslike arvamuste avalikustamine kujutab käesoleval juhul endast tõelist, mõistlikult prognoositavat ja mitte pelgalt oletuslikku ohtu nende arvamuste kaitsele. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 129–131 leidis Üldkohus lisaks, et läbipaistvus on nõutav ka siis, kui komisjon tegutseb haldusasutusena nagu käesoleval juhul, mitte aga seadusandjana, ning et iga üksiku juhu konkreetse hindamise kohustus kehtib ka siis, kui tegemist on väga lühikeste dokumentidega.
Neil asjaoludel tegi Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 132 järelduse, et taotluses nimetatud õiguslikele arvamustele juurdepääsu keeld tuleb tühistada, kuna komisjon ei ole tõendanud, et kõnealuste dokumentide avalikustamine ohustab õiguslike arvamuste kaitset konkreetselt ja tegelikult.
Komisjoni sisedokumentidele juurdepääsu keelamine, mis tugineb määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 3 teises lõigus ette nähtud otsustamisprotsessi kaitsvale erandile
Käesolev osa puudutab sisedokumente nr 2–5. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 138 ja 139 sedastas Üldkohus, et küsimus on komisjoni lõpliku otsuse ettevalmistavates dokumentides, mis sisaldavad arvamusi, ning et need dokumendid jäävad seega määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 3 teises lõigus ette nähtud erandi kohaldamisalasse, ning et sellele erandile võib tugineda isegi pärast seda, kui asjaomase institutsiooni otsus on vastu võetud. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 141–144 selgitas Üldkohus, et selle erandi kohaldamine eeldab igal juhul, et on tõendatud, et taotletud dokumentidele juurdepääs võib konkreetselt, tegelikult ja oluliselt kahjustada asjaomase institutsiooni otsustamisprotsessi ning et kahjustamise oht on mõistlikult prognoositav ega ole ainult oletuslik. Komisjoni väide, et taotletud dokumentide avalikustamine kahjustaks institutsiooni otsustamisprotsessi oluliselt, võttes arvesse selle protsessi kollektiivset laadi, oli esitatud üldiselt ja abstraktselt, ilma et seda oleks põhjendatud asjaomaste dokumentide sisuga seotud üksikasjalike argumentidega.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 146 nentis Üldkohus, et komisjon tugines oma hinnangus pigem taotletud dokumentide laadile kui nendes tegelikult sisalduvale teabele, samas kui see hinnang peab olema rajatud iga taotletud dokumendi konkreetsele ja tegelikule kontrollile. Üldkohus lükkas tagasi ka komisjoni väite tema teenistuste usalduskaitse ja sõnavabaduse kohta, leides, et see tundub liiga oletuslik. Eeltoodust tegi Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 147 järelduse, et asjaolu, et komisjoni teenistuste arvamused on esitatud ettevõtjate koondumiste kontrolli menetluse raames, ei saa tähendada seda, et kõnealune erand on põhimõtteliselt kohaldatav kõigile neid arvamusi sisaldavatele sisedokumentidele.
Neil asjaoludel tegi Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 150 järelduse, et komisjon ei ole õiguslikult piisavalt tõendanud, et määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 3 teises lõigus ette nähtud erand on taotletud dokumentidele kohaldatav.
Kõiki neid kaalutlusi arvestades järeldas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 154, et vaidlusalune otsus tuleb tühistada.
Poolte nõuded apellatsioonimenetluses
teha lõplik otsus apellatsioonkaebuses tõstatatud küsimustes, ja
mõista mõlema astme kohtukulud välja Agrofertilt.
Agrofert palub Euroopa Kohtul:
jätta apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata, ja
Rootsi Kuningriik palub Euroopa Kohtul:
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata, ja
mõista Rootsi Kuningriigi kohtukulud välja komisjonilt.
PKN Orlen palub Euroopa Kohtul:
mõista PKN Orleni mõlema astme kohtukulud välja Agrofertilt.
Komisjoni argumendid
Komisjon märgib esmalt, et Üldkohus ei ole oma otsuses üritanud saavutada tegelikku ja harmoonilist tasakaalu käesolevas asjas kohaldatavate määrustega nr 139/2004 ja nr 1049/2001 kehtestatud õigusliku regulatsiooni vahel, ja muutis seega dokumentide konfidentsiaalsuse reeglid koondumiste kontrolli valdkonnas kohaldamatuteks.
Esimene väide: määruse nr 1049/2001 väär tõlgendamine, kuna teatavaid määruse nr 139/2004 sätteid ei ole võetud arvesse määruse nr 1049/2001 artiklis 4 ette nähtud erandite tõlgendamisel
Komisjon kordab oma Üldkohtus esitatud argumenti, mille kohaselt ametisaladuse hoidmise kohustust sisaldavad ELTL artikkel 339 ja määruse nr 139/2004 artikkel 17 on asjassepuutuvad määruses nr 1049/2001 ette nähtud dokumentidega tutvumise õigusest tehtavate erandite tõlgendamisel ja kohaldamisel, et erinevate õigusaktide sidusa ja vastuoludeta tõlgendamise kaudu säilitada liidu õiguskorra ühtsus.
Komisjon märgib, et kuigi määrus nr 1049/2001 on üldkohaldatav õigusakt, on dokumentidega tutvumise õiguse piirid siiski sätestatud laias tähenduses ja neid tuleb seega tõlgendada õiguspäraseid avalikke või erahuve kaitsval viisil kõikides institutsioonide tegevusvaldkondades, ning seda enam on see nii, kui need huvid on teiste liidu õigusnormidega sõnaselgelt kaitstud. Seda kinnitavad ka 29. juuni 2010. aasta otsused kohtuasjades C-28/08 P: komisjon vs. Bavarian Lager (EKL 2010, lk I-6055, punktid 58, 59, 64 ja 65) ja C-139/07 P: komisjon vs. Technische Glaswerke Ilmenau (EKL 2010, lk I-5885, punktid 61 ja 63), kus Euroopa Kohus lükkas tagasi Üldkohtu tõlgenduse määrusele nr 1049/2001, kuna viimane ei olnud võtnud arvesse muid nende kohtuotsuste aluseks olnud kohtuasjades kohaldatavaid õigusakte. Euroopa Kohus kinnitas ka oma 21. septembri 2010. aasta otsuses liidetud kohtuasjades C-514/07 P, C-528/07 P ja C-532/07 P: Rootsi jt vs. API ja komisjon (EKL 2010, lk I-8533, punkt 84), et kohaldatavat õigust tuleb tõlgendada ühtselt.
Järeldus, milleni Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuses jõudis, loob vastuolu kohaldatavate õigusnormide vahel. Nimelt kehtestab määrus nr 139/2004 koondumiste kontrolli menetluses osalevatele ettevõtjatele kohustused, mis on teabe edastamise ja ärisaladuse avaldamise osas siduvad ja laiaulatuslikud, kuid neid kohustusi tasakaalustavad siiski selle määruse sätted, milles on ette nähtud tugevdatud kaitse tagatised. Nende tagatiste eesmärk on ühelt poolt kindlustada avalikes huvides koondumiste kontrollisüsteemi tõrgeteta toimimine ja teiselt poolt kaitsta asjaomaste ettevõtjate õiguspärast huvi selle vastu, et nende poolt komisjonile edastatud teavet kasutataks üksnes uurimiseesmärkidel.
Viidates nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) artiklile 28, rõhutab komisjon, et ettevõtjate ärisaladuse hoidmise kohustus, mis kehtib kõigis konkurentsivaldkondades, on mõeldud veel selleks, et tagada nende kaitseõigused, mis kuuluvad liidu õiguse aluspõhimõtete hulka ja mis tulenevad Euroopa inimõiguste konventsiooni artiklist 6, nagu Euroopa Kohus on selgitanud oma 15. oktoobri 2002. aasta otsuse liidetud kohtuasjades C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P-C-252/99 P ja C-254/99 P: Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon (EKL 2002, lk I-8375) punktis 299. Pealegi tuleb koondumiste kontrolli menetluses osalevate ettevõtjate poolt komisjonile saadetud teavet käsitada nende eraellu kuuluvana Euroopa inimõiguste konventsiooni artikli 8 tähenduses. Kuivõrd neid ettevõtjaid saab kohustada neile kuuluvat teavet komisjonile edastama, peavad selles artiklis nimetatud tingimused olema täidetud.
Määrusega nr 139/2004 kehtestatud raamistikus on toimikuga tutvumise õigus antud üksnes nendele osalistele, kes on menetlusega otseselt seotud, ja vajaduse korral teistele füüsilistele ja juriidilistele isikutele, kellel on piisav õiguslik huvi. Kõigil teistel taotlejatel, kellel niisugune huvi puudub, ei lubata dokumentidega tutvuda. Üldkohtu tõlgenduse kohaselt on niisugusel taotlejal määruse nr 1049/2001 alusel põhimõtteliselt õigus tingimusteta tutvuda kõikide asjaomaste dokumentidega ning lisaks võib ta neid mis tahes eesmärgil vabalt kasutada, mis on ilmselgelt vastuolus määrusega nr 139/2004. Üldkohus rikkus seega õigusnormi, kui ta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 88 järeldas, et määrusest nr 139/2004 tulenev kohustus lubada kogutud teavet kasutada üksnes teabenõuete eesmärgi saavutamiseks puudutab vaid viisi, kuidas komisjon võib esitatud teavet kasutada, ning sellega ei reguleerita dokumentidele juurdepääsu, mis on tagatud määrusega nr 1049/2001.
Komisjon väidab, et koondumiste kontrolli menetlusega seotud dokumentide osas tuleb analoogia põhjal kohaldada järeldusi, milleni Euroopa Kohus jõudis riigiabi järelevalvemenetlust käsitledes eespool viidatud kohtuotsuse komisjon vs. Technische Glaswerke Ilmenau punktides 54, 55, 61 ja 62, ning seeläbi tunnustada üldist eeldust, mille kohaselt see, et avalikustatakse üksnes koondumiste kontrolli menetluse tarbeks vahetatud dokumendid, mis ei ole kättesaadavad isikutele, kellel puudub piisav õigustatud huvi, põhimõtteliselt kahjustab uurimise eesmärgi kaitset. Üldkohus on seega rikkunud õigusnormi, jättes määruse nr 139/2004 sätted arvesse võtmata ja andes määrusele nr 1049/2001 ülimuslikkuse võrreldes liidu õiguse muude normidega, mis on samaväärne koondumiste kontrolli menetluse tõhusaks toimimiseks hädavajalike eeskirjade kasulikust mõjust ilmajätmisega. Komisjon viitab selles osas ka eespool viidatud kohtuotsuse komisjon vs. Bavarian Lager punktile 56.
Teine väide: määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõigete 2 ja 3 väär tõlgendamine
– Esimene osa: kohustus iga dokument konkreetselt ja individuaalselt läbi vaadata
Komisjon rõhutab, et Üldkohtu sõnul peab asjaomane institutsioon iga juurdepääsutaotluses viidatud dokumenti konkreetselt ja individuaalselt hindama, isegi kui on selge, et taotlus viitab erandiga kaitstud dokumentidele. Seda kohustust kohaldatakse kõikidele määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõigetes 1–3 nimetatud eranditele olenemata sellest, millisesse valdkonda taotletud dokumendid kuuluvad ja milline on selle valdkonna eripära. Üldkohus ei ole seega võtnud arvesse koondumiste kontrolli menetluses kohaldatavaid reegleid, samas kui Euroopa Kohus on riigiabi järelevalvemenetluse eripära põhjal oma eespool viidatud kohtuotsuses komisjon vs. Technische Glaswerke Ilmenau tunnustanud üldist eeldust, mille kohaselt kahjustab haldustoimiku dokumentide üldsusele avalikustamine põhimõtteliselt uurimise eesmärki, mistõttu – vastavalt sellele eeldusele – tuleb selles asjas keelata juurdepääs kõigile taotletud dokumentidele. Komisjon leiab, et sama järeldus tuleb teha ka käesolevas asjas.
– Teine osa: määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 kolmandas taandes ette nähtud uurimise eesmärki kaitsev erand
Mis puudutab Üldkohtu seisukohta, et nimetatud erandile saab tugineda üksnes pärast seda, kui koondumisotsus on vastu võetud ja haldusmenetlus lõpetatud, siis väidab komisjon vastu, et koondumiste kontrolli menetluses on ärihuve kaitsev erand ja uurimise eesmärke kaitsev erand omavahel tihedalt seotud ning kui haldusmenetlus on lõpetatud, ei kaota esitatud teave oma konfidentsiaalset iseloomu. Pealegi võib ärihuvide kaitse määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 7 kohaselt kesta isegi kauem kui 30 aastat. Teistsugusel lähenemisel oleks väga kahjulikud tagajärjed ettevõtjate valmisolekule teha komisjoniga koostööd. Rõhutades, et vastavalt asjaomase sätte sõnastusele peaks kõnealune erand kaitsma „uurimise eesmärki” ja mitte ainult uurimist ennast, märgib komisjon, et eespool viidatud kohtuotsuses komisjon vs. Technische Glaswerke Ilmenau käsitletav üldine eeldus peab olema kohaldatav isegi pärast lõplikku koondumisotsust.
– Kolmas osa: määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimeses taandes ette nähtud ärihuve kaitsev erand
Nimetatud erand puudutab komisjoni ja teatist esitavate osaliste ning komisjoni ja kolmandate isikute vahel vahetatud dokumente. Komisjon kordab oma seisukohta, et ettevõtjate koondumiste kontrolli puudutavad reeglid nõuavad hulgaliselt väga konfidentsiaalse teabe edastamist, mis on ilmselgelt kaitstud ärisaladuse hoidmise kohustusega, nagu näeb ette ELTL artikkel 339 ja määruse nr 139/2004 artikkel 17. Sellest järeldusest piisab, et lükata ümber Üldkohtu seisukoht, mille kohaselt tuleb iga asjaomase dokumendi konkreetse ja individuaalse hindamise teel kindlaks määrata, kas selle dokumendi avaldamine võiks kaitstud huve konkreetselt ja tegelikult kahjustada.
– Neljas osa: määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 3 teises lõigus ette nähtud otsustamisprotsessi kaitsev erand
Nimetatud erandile viidatakse seoses sisedokumentidega nr 2–5. Komisjon märgib, et määruse nr 802/2004 artikli 17 lõige 3 välistab sõnaselgelt sisedokumendid toimikuga tutvumise õiguse alt, kui see on pooltele antud selleks, et nad saaksid kasutada oma kaitseõigust. Nendele dokumentidele juurdepääsu piiramine on põhjendatud menetluse olemuse ja komisjoni kollektiivset laadi otsustamisprotsessiga, mis nõuab, et volinike kolleegiumi liikmete käsutuses oleks kogu teave, mis on vajalik otsuse vastuvõtmiseks avalikes huvides. Kui komisjoni talitused peaksid arvestama avalikustamise ohtu, tunneksid nad end tõenäoliselt vähem vabadena, et tuua esile võimalikke lünki otsuse eelnõus või väljendada lahknevaid arvamusi, ja see kahjustab otsustamisprotsessi. Sel põhjusel ei tohi need dokumendid olla kättesaadavad isegi pärast lõplikku koondumisotsust. Lisaks annab Üldkohtu tõlgendus määrusest nr 1049/2001 üldsusele suuremad õigused kui koondumiste kontrolli menetlusega otseselt seotud isikutele.
– Viies osa: määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 teises taandes ette nähtud õigusnõustamist kaitsev erand
Sellele erandile tuginetakse nimelt seoses sisedokumentidega nr 3 ja 4. Komisjon märgib, et ta kontrollis neid kahte arvamust konkreetselt ja individuaalselt ning jõudis selle tulemusel järeldusele, et need kuuluvad igal juhul täielikult selle erandi alla. Lisaks on komisjon uurinud võimaliku ülekaaluka üldise huvi olemasolu, mida nende dokumentide avalikustamine teenib, ja jõudnud järeldusele, et käesoleval juhul on ilmselgelt tegemist erahuviga, kuivõrd Agroferti nõude aluseks on „kahju, mis tekitati temale ja Unipetroli vähemusaktsionäridele”.
Teiste menetluspoolte argumendid
Agrofert, kaebuse esitaja Üldkohtus, väidab, et eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Technische Glaswerke Ilmenau ei ole käesolevas asjas asjakohane, kuna see puudutab riigiabimenetlust, kus toimikuga tutvumine on korraldatud teisiti. Agrofert jagab Üldkohtu seisukohta, mille kohaselt ei saa ainuüksi asjaoluga, et dokument on seotud huviga, mida kaitseb määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõigetes 2 ja 3 ette nähtud erand, selle erandi kohaldamist põhjendada. Komisjon oleks seega pidanud avalikustamise taotluse lahendama igas taotletud dokumendis sisalduvat teavet silmas pidades, mitte aga üldiselt.
PKN Orlen, kes astus Üldkohtus menetlusse komisjoni nõuete kaitseks, märkis, et ta tegi komisjoniga koostööd, olles täiesti kindel selles, et institutsioonile edastatud ärisaladust sisaldavaid dokumente, nagu ka kogu muud koondumiste kontrolli menetluse käigus toimunud teabevahetust kasutatakse üksnes uurimiseesmärkidel ega avalikustata kolmandatele isikutele. Ta võis määruse nr 139/2004 alusel seda igati põhjendatult uskuda. Liidu õigus ei saa ühe regulatsiooniga pakkuda tagatisi teabe ja dokumentide kaitseks ning teisega jätta see kaitse täiesti toimeta. Edastatud teabe laad ei muutu, kui koondumismenetlus on lõpule viidud. Pärast menetluse lõpetamist toimiku üldsusele kättesaadavaks tegemine tähendaks seda, et uurimise kaitset põhjendavatest kaalutlustest minnakse täiesti mööda.
Rootsi Kuningriik, kes astus Üldkohtus menetlusse Agroferti nõuete toetuseks, väidab, et tulenevalt määrusest nr 1049/2001 on dokumentidele juurdepääs üldreegel. Sellele reeglile kehtestatud erandeid tuleb seega tõlgendada täht-tähelt. Menetluse üksikasju, mida institutsioonid peavad juurdepääsutaotluse korral järgima, on Euroopa Kohus täpsustanud eespool viidatud kohtuotsuses Rootsi ja Turco vs. nõukogu, kus kohus kirjeldab kolme etappi, mis üldjuhul tuleb läbida, et teha kindlaks, kas juurdepääsutaotluse võib rahuldada. Üldkohus on vaidlustatud kohtuotsuses õigustatult sedastanud, et komisjon ei ole käesoleval juhul järginud kõiki asja läbivaatamise etappe.
Rootsi Kuningriigi väitel asjaolu, et dokumentidele juurdepääsu valdkonna konkreetsetes õigusnormides esineb erinevaid reegleid, ei tähenda seda, et neid õigusnorme, mille eesmärk on hoopis midagi muud kui määruses nr 1049/2001 ette nähtud eranditel, tuleb automaatselt käsitada viimase sätete suhtes ülimuslikena, kuna niisugune lähenemine muudaks määruse nr 1049/2001 sisutühjaks. Sellest tulenevalt on eespool viidatud kohtuotsuse komisjon vs. Technische Glaswerke Ilmenau ulatus piiratud riigiabi valdkonnaga. Järelikult ei ole olemas absoluutset õigust kõigi edastatud dokumentide konfidentsiaalsusele ning dokumentidele juurdepääsu saab keelata vaid määruses nr 1049/2001 ette nähtud erandite alusel.
Sissejuhatuseks tuleb märkida, et vaidlusaluses otsuses eristas komisjon ühelt poolt dokumente, mida nimetatud institutsioon oli kõnealuse koondumiste kontrolli menetluse käigus vahetanud teatist esitavate osalistega ja kolmandate isikutega ning mis olid kaetud nii määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimese ja kolmanda taandega, mis puudutavad ärihuvide ja uurimise eesmärgi kaitset, kui ka määruse nr 139/2004 artikliga 17, ning teiselt poolt sisedokumente, mille komisjoni teenistused olid koostanud koondumiste kontrolli käigus ja mis kuuluvad määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 teise taande ja lõike 3 teise lõigu alla, mis puudutavad vastavalt õigusnõustamise ja institutsiooni otsustamisprotsessi kaitset.
Sellist vahetegu ühelt poolt komisjoni ja nii teatist esitavate osaliste kui kolmandate isikutega vahetatud dokumentide ning teiselt poolt sisedokumentide vahel järgisid nimetatud institutsioon oma esimeses kohtuastmes esitatud kostja vastuses ja Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuses. Lisaks ehitas komisjon asjaomaste dokumentide samasugusele liigitusele üles ka oma apellatsioonkaebuse põhjendused. Sellest tulenevalt lähtub Euroopa Kohus oma hinnangus samast eristusest.
Oma apellatsioonkaebuse esimeses väites ja teise väite esimeses kuni kolmandas osas heidab komisjon Üldkohtule sisuliselt ette, et viimane ei ole arvesse võtnud määruse nr 139/2004 asjakohaseid sätteid, mis puudutavad tutvumist ettevõtjate koondumiste kontrolli menetluse dokumentidega, tõlgendamaks määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimeses ja kolmandas taandes ette nähtud erandeid dokumentidega tutvumise õigusest, mis puudutavad vastavalt ärihuvide ja uurimise eesmärkide kaitset.
Pidades silmas Euroopa Kohtu praktikat, mis käsitleb määruse nr 1049/2001 ja teatavate konkreetsete liidu õigusnormide seoseid ja on kujundatud eelkõige eespool viidatud kohtuotsustega komisjon vs. Bavarian Lager, komisjon vs. Technische Glaswerke Ilmenau ning Rootsi jt vs. API ja komisjon, siis on see etteheide põhjendatud.
Käesolev juhtum käsitleb nimelt määruse nr 1049/2001 seoseid ühe teise õigusaktiga, st määrusega nr 139/2004, mis reguleerib konkreetset liidu õiguse valdkonda. Neil kahel määrusel on erinevad eesmärgid. Esimene on suunatud avaliku võimu asutuste otsustamisprotsessi ja otsuste aluseks oleva teabe suurima võimaliku läbipaistvuse tagamisele. Selle määruse eesmärk on seega muuta dokumentidega tutvumise õiguse kasutamine võimalikult lihtsaks ja edendada head haldustava. Teise määruse eesmärk on tagada ametisaladuse hoidmine ühenduse mõõtmetega ettevõtjate koondumiste kontrolli menetlustes.
Neis määrustes ei ole sätteid, mis näeks sõnaselgelt ette neist ühe või teise ülimuslikkuse. Seega tuleb tagada, et mõlema määruse kohaldamine oleks vastastikku kooskõlas ning järjepidev.
Kuigi vastavalt Euroopa Kohtu praktikale on määruse nr 1049/2001 eesmärk anda üldsusele võimalikult laiaulatuslik õigus tutvuda institutsioonide dokumentidega, kehtivad selle õiguse suhtes, pidades silmas määruse artiklis 4 ette nähtud erandeid, siiski teatavad üldiste või erahuvidega põhjendatud piirangud (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Technische Glaswerke Ilmenau, punkt 51).
Käesolevas asjas puudutab Agroferti esitatud taotlus tervikuna kõiki avaldamata dokumente, mis on seotud kõnealuse koondumiste kontrolli menetlusega. Komisjon keeldus Agrofertile edastamast selle menetlusega seotud dokumente, mida ta teatist esitavate osaliste või kolmandate isikutega oli vahetanud, tuginedes määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimeses ja kolmandas taandes ette nähtud eranditele õigusest dokumentidega tutvuda, milleks olid vastavalt ärihuve ja uurimise eesmärki kaitsev erand.
Selles osas tuleb märkida, et liidu institutsioon võib tema valduses olevate dokumentidega tutvumise taotluse hindamisel võtta arvesse mitut määruse nr 1049/2001 artiklis 4 sätestatud keeldumise alust.
On selge, et kõnealused dokumendid on tegelikult seotud uurimisega käesoleva kohtuotsuse punktis 54 viidatud sätte kolmanda taande tähenduses. Pidades silmas koondumiste kontrolli menetluse eesmärki, milleks on kindlaks teha, kas teatatud toiming annab teatist esitavatele osalistele turuvõimu, mis võib konkurentsi oluliselt mõjutada, saab komisjon niisuguse menetluse käigus enda kätte tundlikku äriteavet, mis puudutab osalevate ettevõtjate äristrateegiaid, müügimahtusid, turuosasid või kliendisuhteid, mistõttu niisuguse menetluse dokumentidele juurdepääs võib kahjustada nimetatud ettevõtjate ärihuve. Ärihuve ja uurimise eesmärki kaitsev erand on seega käesoleval juhul tihedalt seotud.
Kindlasti ei piisa dokumendile juurdepääsu keelamise põhjendamiseks põhimõtteliselt sellest, et dokument puudutab mõnda määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõikes 2 nimetatud tegevust või huvi, kuna asjaomane institutsioon on kohustatud ka selgitama, kuidas juurdepääs sellele dokumendile võib konkreetselt ja tegelikult kahjustada huve, mida kaitseb mõni selles artiklis ette nähtud erand. Asjaomane institutsioon võib siiski võtta selles osas aluseks teatud liiki dokumentidele kohaldatavad üldised eeldused, kuna ühesuguste dokumentide avalikustamise taotluste suhtes saab kohaldada sarnaseid üldist laadi kaalutlusi (eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Technische Glaswerke Ilmenau, punktid 53 ja 54 ning seal viidatud kohtupraktika).
Mis puudutab riigiabi järelevalvemenetlust, siis leidis Euroopa Kohus, et niisugused üldised eeldused võivad tuleneda nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määrusest (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad [EÜ artikli 88] kohaldamiseks (EÜT L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339), ning mis reguleerib täpsemalt riigiabi valdkonda ja sisaldab abi uurimis- ja järelevalvemenetluse käigus saadud teabe ja dokumentidega tutvumist käsitlevaid sätteid (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Technische Glaswerke Ilmenau, punktid 55–57).
Niisugused üldised eeldused on ettevõtjate koondumiste kontrolli menetluse valdkonnas kohaldatavad seetõttu, et kõnealust menetlust reguleerivad õigusnormid näevad ühtlasi ette ranged nõuded selle kohta, kuidas käsitada nimetatud menetluse käigus saadud või koostatud teavet.
Määruse nr 139/2004 artikkel 17 ja artikli 18 lõige 3 ning määruse nr 802/2004 artikkel 17 reguleerivad ettevõtjate koondumiste kontrolli menetluse käigus kogutud teabe kasutamist tegelikult kitsendavalt, andes toimikule juurdepääsu üksnes „otseselt seotud osalistele” ja „muudele asjaomastele osalistele”, kui seda ei takista ettevõtjate õiguspärane huvi kaitsta oma ärisaladusi, ning nõudes, et kogutud teavet kasutatakse üksnes teabetaotluse, kontrollimise või arutelu eesmärgil ega avalikustataks teavet, mis oma laadi poolest on kaitstud ametisaladusega.
Kindlasti on erinev õiguslik sisu õigusel tutvuda haldustoimikuga koondumiste kontrolli menetluse raames ning õigusel tutvuda dokumentidega määruse nr 1049/2001 alusel, ent samas tekib nende teostamise seisukohalt ikkagi sarnane olukord. Nimelt võimaldab õigus tutvuda toimikuga, olenemata selle õiguslikust alusest, huvitatud isikutel saada komisjonile esitatud märkusi ja dokumente (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Technische Glaswerke Ilmenau, punkt 59).
Neis tingimustes oleks määruse nr 1049/2001 alusel üldise juurdepääsu andmine niisuguse menetluse käigus komisjoni ja teatist esitavate osaliste vahel vahetatud dokumentidele ka komisjoni kinnitusel oma olemuselt selline, mis ohustaks tasakaalu, mida liidu seadusandja soovis EÜ ühinemismäärusega tagada ühelt poolt asjaomaste ettevõtjate kohustuse edastada komisjonile potentsiaalselt tundlikku äriteavet, mis võimaldaks komisjonil hinnata kavandatava koondumise kokkusobivust ühisturuga, ja teiselt poolt tugevdatud kaitse tagamise vahel, seoses ametisaladuse ja ärisaladuse tõttu komisjonile edastatud teabega.
Kui määruse nr 1049/2001 alusel saaksid dokumentidele juurdepääsu muud isikud peale nende, kellel on koondumiste kontrolli eeskirjade alusel õigus toimikuga tutvuda, või nende, keda võib pidada seotud osalisteks, kuid kes ei ole kasutanud oma õigust teabega tutvuda või kellel ei ole võimaldatud seda õigust kasutada, muutuks selle määrusega kehtestatud kord küsitavaks.
Järelikult oleks Üldkohus pidanud määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimeses ja kolmandas taandes ette nähtud erandite tõlgendamisel tunnustama üldist eeldust, mille kohaselt kahjustab haldustoimiku dokumentide avalikustamine põhimõtteliselt koondumistehingus osalevate ettevõtjate ärihuve ning samuti ka selle koondumise uurimismenetluse eesmärki (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Technische Glaswerke Ilmenau, punkt 61).
Õigusnormi rikub ka vaidlustatud kohtuotsuse punktis 88 Üldkohtu poolt esitatud järeldus, mille kohaselt määrusest nr 139/2004 tulenev kohustus piirata koondumiste kontrolli menetluse käigus ettevõtjate poolt saadud teabe kasutamist puudutab vaid viisi, kuidas komisjon võib esitatud teavet kasutada, ega reguleeri määrusega nr 1049/2001 tagatud dokumentidele juurdepääsu.
Koondumiste kontrolli menetluse raames kaitstud õiguste olemust silmas pidades tuleb märkida, et käesoleva kohtuotsuse punktis 64 tehtud järeldus kehtib sõltumata sellest, kas juurdepääsutaotlus puudutab menetlust, mis on juba lõpetatud, või menetlust, mis alles kestab. Osalevate ettevõtjate majandustegevust puudutava tundliku teabe avaldamine võib nimelt kahjustada nende ärihuve, sõltumata veel kestvast kontrollimenetlusest. Võimalus, et peale kontrollimenetluse lõpetamist see teave avaldatakse, võib kahjustada ka ettevõtjate valmisolekut koostööks niisuguse menetluse toimumise ajal.
Pealegi tuleb rõhutada, et määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 7 kohaselt võib ärihuve või tundliku sisuga dokumente kaitsvaid erandeid kohaldada 30 aasta jooksul või vajaduse korral isegi pärast selle tähtaja lõppu.
Selline üldine eeldus ei välista võimalust tõendada, et vaidlusalune dokument, mille avalikustamist on taotletud, ei ole hõlmatud selle eeldusega või et esineb ülekaalukas üldine huvi, mis õigustab dokumendi avalikustamist määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 alusel (eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Technische Glaswerke Ilmenau, punkt 62).
Eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes tuleb järeldada, et kuna Üldkohus jättis arvesse võtmata ettevõtjate koondumiste kontrolli menetluse raames dokumentidele juurdepääsu reguleeriva süsteemi ja leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 63, 64, 66, 80, 101, 103, 104 ja 110–114 sisuliselt ekslikult, et käesolevas asjas ei ilmne selgelt, et oli alust keelata juurdepääs kõikidele komisjoni ja teatist esitavate osaliste ning komisjoni ja kolmandate isikute vahel vahetatud dokumentidele, mille suhtes Agrofert esitas juurdepääsutaotluse määruse nr 1049/2001 alusel, ilma et neid dokumente oleks eelnevalt konkreetselt ja individuaalselt hinnatud, siis on Üldkohus tõlgendanud vääralt selle määruse artikli 4 lõike 2 esimest ja kolmandat taanet.
Järelikult tuleb apellatsioonkaebuse esimese väite ja teise väite esimese kuni kolmanda osaga nõustuda ning sellest tulenevalt tühistada vaidlustatud kohtuotsus selles osas, millega tühistati vaidlusalune otsus komisjoni ja teatist esitavate osaliste ning komisjoni ja kolmandate isikute vahel vahetatud dokumentidele juurdepääsu keelamise kohta.
Komisjoni sisedokumentidele juurdepääsu keelamine
Juurdepääsu keelamine puudutab dokumente, mis komisjoni loetelus on tähistatud numbritega 2–5 ning esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 14 (vt käesoleva kohtuotsuse punkt 7).
Komisjoni seisukoht nende dokumentide osas, nagu selgub nii vaidlusalusest otsusest kui kostja vastusest Üldkohtus, aga ka komisjoni apellatsioonkaebuse teise väite neljandast ja viiendast osast, on rajatud argumendile, mille kohaselt nimetatud dokumentidele juurdepääsu keelamine on põhjendatud otsustamisprotsessi kaitsva erandiga määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 3 teise lõigu tähenduses ning dokumentide nr 3 ja 4 osas veel ka õigusnõustamist kaitsva erandiga vastavalt määruse artikli 4 lõike 2 teisele taandele.
Käesolevas kohtuasjas ei ole vaidlust selles, et sisedokumendid, millele taotleti juurdepääsu, kuuluvad institutsiooni otsustamisprotsessi kaitsva erandi kohaldamisalasse, ning et kaks neist, nimelt dokumendid nr 3 ja 4, kuuluvad samas ka õigusnõustamist kaitsva erandi kohaldamisalasse. Samuti on selge, et dokumentidele juurdepääsutaotluse esitamise hetkel oli koondumiste kontrolli menetlus, mille juurde need dokumendid kuulusid, lõpetatud ning komisjoni sellekohane otsus oli lõplikult jõustunud.
Selles osas tuleb märkida, et juhul kui, et koondumiste kontrolli menetluse käigus koostatud sisedokumentidele juurdepääsutaotluse esitamise hetkel oleks Üldkohus komisjoni asjakohase otsuse tühistanud oma lõplikult jõustunud kohtuotsusega, kuna viimase peale ei esitatud apellatsioonkaebust, ning kui komisjon ei oleks pärast seda tühistamisotsust jätkanud oma uurimistegevust eesmärgiga võtta nimetatud tehingu suhtes võimaluse korral vastu uus otsus, siis on Euroopa Kohus 21. juuli 2011. aasta otsuses kohtuasjas C-506/08 P: Rootsi vs. MyTravel ja komisjon (EKL 2011, lk I-6237, edaspidi „kohtuotsus MyTravel”) sisuliselt otsustanud, et niisugusele sisedokumendile juurdepääsu keelamiseks peab asjaomane institutsioon kõnealust dokumenti konkreetselt ja individuaalselt hindama ning täpselt põhjendama, miks ta leiab, et selle avalikustamine konkreetselt ja tegelikult kahjustaks määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 3 teises lõigu või artikli 4 lõike 2 teise taandega kaitstud huve.
Niisugune lahendus kehtib ka käesoleva juhtumi taolises olukorras, kus sisedokumentidele juurdepääsutaotlus oli esitatud siis, kui lõplikult oli juba jõustunud komisjoni otsus koondumiste kontrolli menetluse, mille juurde nimetatud dokumendid kuulusid, lõpetamise kohta, kuna selle otsuse peale ei olnud keegi kohtusse pöördunud.
Sarnastel juhtudel on komisjoni ülesanne tuua keelavas otsuses esile täpsed põhjused koos neid kinnitavate asjaoludega, pidades silmas erinevate taotletud dokumentide konkreetset sisu, mis võimaldaksid järeldada, et iga dokumendi avalikustamine võis oluliselt kahjustada selle institutsiooni otsustamisprotsessi (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus MyTravel, punktid 81, 82, 89, 90, 98, 102 ja 103).
Oluline on selles osas märkida, et tuginemine määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 3 teises lõigus ette nähtud erandile, mis on kohaldatav pärast otsuse tegemist, on piiritletud rangete tingimustega (vt selle kohta kohtuotsus MyTravel, punktid 78–80). Nimelt hõlmab see üksnes teatavat liiki dokumente ning keelamist põhjendavaks tingimuseks on see, et avalikustamine kahjustaks „oluliselt” institutsiooni otsustamisprotsessi.
Mis puudutab õigusnõustamist kaitsvale erandile tuginemist, siis tuleb omistada erilist tähtsust asjaolule, et käesolevas asjas oli komisjoni otsus lõplikult jõustunud ning liidu kohtutele ei olnud esitatud ühtki hagi selle otsuse seaduslikkuse vaidlustamiseks. Neil asjaoludel on asjaomase institutsiooni ülesanne selgitada, kuidas võiks juurdepääs sellele dokumendile konkreetselt ja tegelikult ning mitte üldistel ja abstraktsetel kaalutlustel kahjustada selle erandiga kaitstud huve (vt analoogia alusel kohtuotsus MyTravel, punktid 110, 115 ja 117).
Eeltoodut arvesse võttes tuleb järeldada, et käesolevas asjas ei rikkunud Üldkohus ühtki õigusnormi, kui ta vaidlustatud kohtuotsuse punktides 120–132 ja 137–147 sisuliselt järeldas, et komisjon oleks pidanud näitama, et kas või osaline juurdepääs igale taotletud sisedokumendile oleks võinud institutsiooni otsustamisprotsessi konkreetselt, tegelikult ja oluliselt kahjustada, ning täpsemalt, et õiguslikku arvamust sisaldavate dokumentide avalikustamine kujutab endast mõistlikult prognoositavat ja mitte pelgalt oletuslikku ohtu selle arvamuse kaitsele.
Järelikult tuleb apellatsioonkaebuse teise väite neljas ja viies osa tagasi lükata.
Vastavalt Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu teisele lausele võib Euroopa Kohus vaidlustatud kohtuotsuse tühistamise korral teha asja suhtes ise lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium seda lubab. Käesoleval juhul on see dokumentidele juurdepääsu keelamist puudutava vaidluse osas nii, mis vastab sellele osale vaidlustatud kohtuotsusest, mis tuleb käesoleva kohtuotsusega tühistada.
Euroopa Kohtul on vajalikud tõendid selleks, et langetada lõplik otsus Agroferti hagi nõuete osas, mis on suunatud selle vastu, et komisjon keelas juurdepääsu dokumentidele, mida ta vahetas teatist esitavate osaliste ja kolmandate isikutega, tuginedes ärihuve ja uurimise eesmärki kaitsvatele eranditele.
Mis puudutab erandite kohaldamist, siis Üldkohtule esitatud hagis väitis Agrofert esmalt, et määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimest ja kolmandat taanet tuleb tõlgendada nii, et asjaomane institutsioon peab iga juurdepääsutaotluses viidatud dokumenti konkreetselt ja individuaalselt hindama, ega kõik seal sisalduvad dokumendid ja kogu seal sisalduv teave ei ole nende eranditega kaitstud, ning ega seetõttu ei saa keelata juurdepääsu vaid dokumendi teatavatele lõikudele. Pealegi tugines komisjon vääralt määruse nr 139/2004 artiklile 17.
Nagu ilmneb eelkõige käesoleva kohtuotsuse punktidest 57–67, võimaldavad määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 esimene ja kolmas taane, tõlgendatuna ettevõtjate koondumiste kontrolli valdkonna eeskirju arvestades, komisjonil kohaldada üldist eeldust, mille kohaselt niisuguse kontrollimenetluse raames teatist esitavate osaliste ja kolmandate isikutega vahetatud dokumentide avalikustamine üldjuhul kahjustab osalevate ettevõtjate ärihuve ning selle menetlusega seotud uurimise eesmärke, ilma et komisjon peaks neid dokumente konkreetselt ja individuaalselt hindama. Järelikult tuleb Agroferti see argument tagasi lükata.
Teiseks märkis Agrofert Üldkohtus, et taotletud dokumentide avalikustamist nõuab ülekaalukas üldine huvi, mis käesolevas asjas seisneb kahjus, mida tekitati sellele osapoolele kui PKN Orlen’i poolt kõnealuse koondumise käigus omandatud Unipetroli vähemusaktsionärile.
Kuigi on selge, nagu nähtub ka käesoleva kohtuotsuse punktist 68, et eespool viidatud üldine eeldus ei välista huvitatud isikute õigust tõendada ülekaaluka üldise huvi olemasolu, mis õigustaks taotletud dokumentide avalikustamist, tuleb selles osas siiski märkida, et huvi, mille olemasolu väidab Agrofert, ei ole ülekaalukas üldine huvi määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõike 2 tähenduses. See argument ei ole seega põhjendatud.
Muud Agroferti poolt esimeses kohtuastmes esitatud argumendid ei ole samuti põhjendatud.
EL lepingu artikli 1 teise lõigu väidetav rikkumine ei ole eristatav väitest, et määruse nr 1049/2001 artikli 4 lõikes 2 viidatud erandeid kohaldati vääralt. Nimetatud artikli 1 teises lõigus üldisel viisil sätestatud avatuse põhimõte on nimelt selle määrusega täpsustatud.
Väide haldusomavoli kohta juurdepääsutaotluse lahendamisel, millega Agrofert heidab komisjonile ette tema kordustaotlusele vastamiseks ette nähtud tähtaegade ületamist, ei saa anda tulemusi. Kuivõrd komisjon vastas sellele taotlusele enne seda, kui Agrofert oli teinud tähtaegse vastuse puudumisest järeldused vastavalt määruse nr 1049/2001 artikli 8 lõikele 3, siis ei saa nimetatud ületamine muuta komisjoni vastust ebaseaduslikuks, mis õigustaks selle tühistamist.
Agroferti hagi Üldkohtule, milles ta palus tühistada vaidlusalune otsus selles osas, millega on keelatud juurdepääs komisjoni ja teatist esitavate osaliste ning komisjoni ja kolmandate isikute vahel PKN Orlen ja Unipetrol koondumise kontrolli käigus vahetatud dokumentidele, tuleb järelikult jätta rahuldamata.
Kodukorra artikli 122 esimene lõik sätestab, et kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu või kui see on põhjendatud ja Euroopa Kohus teeb ise kohtuasjas lõpliku otsuse, otsustab ta kohtukulude jaotuse.
Vastavalt kodukorra artikli 69 lõikele 2, mida kodukorra artikli 118 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Sama kodukorra artikli 69 lõike 3 alusel võib Euroopa Kohus määrata kulude jaotuse või jätta kummagi poole kohtukulud tema enda kanda, kui osa nõudeid rahuldatakse ühe poole, osa teise poole kasuks, või kui tegemist on eriliste põhjustega. Kodukorra artikli 69 lõike 4 esimese lõigu alusel kannavad menetlusse astuvad liikmesriigid ise oma kohtukulud ja kolmanda lõigu alusel võib Euroopa Kohus otsustada, et menetlusse astuja kannab ise oma kohtukulud.
Kuna komisjoni nõuded on osaliselt rahuldamata jäänud ja Agroferti hagi osaliselt rahuldamata jäetud, tuleb otsustada, et pooled kannavad ise oma kohtukulud nii esimeses kohtuastmes kui ka seoses käesoleva apellatsioonkaebusega.
PKN Orlen ja Rootsi Kuningriik kannavad oma kohtukulud ise.
Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 7. juuli 2010. aasta otsuse kohtuasjas T-111/07: Agrofert Holding vs. komisjon resolutsiooni punkt 2 selles osas, mis tühistab Euroopa Komisjoni 13. veebruari 2007. aasta otsuse D (2007) 1360, millega keelati juurdepääs komisjoni ja teatist esitavate osaliste ja kolmandate isikute vahel vahetatud dokumentidele juhtumis COMP/M.3543, mis puudutab Polski Koncern Naftowy Orlen SA ja Unipetroli koondumist.
Tühistada selle kohtuotsuse resolutsiooni punkt 3.
Jätta Agrofert Holding a.s. hagi Euroopa Liidu Üldkohtule nõudega tühistada Euroopa Komisjoni 13. veebruari 2007. aasta otsus D (2007) 1360, millega keelati juurdepääs komisjoni ja teatist esitavate osaliste ja kolmandate isikute vahel vahetatud dokumentidele juhtumis COMP/M.3543, mis puudutab Polski Koncern Naftowy Orlen SA ja Unipetroli koondumist, rahuldamata.
Jätta Euroopa Komisjoni ja Agrofert Holding a.s-i kohtukulud nii esimeses kohtuastmes kui ka seoses käesoleva apellatsioonkaebusega nende endi kanda.
Jätta Polski Koncern Naftowy Orlen SA ja Rootsi Kuningriigi kohtukulud nende endi kanda.

matches: Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus