Riigieelarve seaduses kohaliku omavalitsuse üksustele määratud toetusfondi vahendite jaotamise ja kasutamise tingimused ja kord – Riigi Teataja
Riigieelarve seaduses kohaliku omavalitsuse üksustele määratud toetusfondi vahendite jaotamise ja kasutamise tingimused ja kord
Riigieelarve seaduses kohaliku omavalitsuse üksustele määratud toetusfondi vahendite jaotamise ja kasutamise tingimused ja kord - sisukord
§ 1 Üldhariduskoolide pidamiseks antav toetus
§ 11 Huvihariduse ja huvitegevuse toetus
§ 12 Koolieelsete lasteasutuste õpetajate tööjõukulude toetus
§ 2 Toimetulekutoetuse maksmise hüvitis
§ 3 Vajaduspõhise peretoetuse maksmise hüvitis
§ 31 Matusetoetus
§ 32 Asendus- ja järelhooldusteenuse toetus
§ 4 Sotsiaaltoetuste ja -teenuste osutamise toetus
§ 41 Raske ja sügava puudega lastele abi osutamise toetus
§ 5 Saarvaldade ja saarelise osaga valdade täiendav toetus
§ 6 Rahvastikutoimingute hüvitis
§ 7 Keskkonnatasude jaotuspõhimõtte muutmise kompensatsioon
§ 71 Kaevandamisõiguse tasude muutmise kompensatsioon
§ 8 Kohalike teede hoiu toetus
§ 81 Jäätmehoolduse arendamise toetus
§ 9 Ümardamine, toetuse rahavooline kasutamine ja piirangud toetuse arvestamisel
RT I, 23.12.2019, 13
Vastu võetud 06.02.2015 nr 16
RT I, 10.02.2015, 8
jõustumine 13.02.2015
18.12.2015 RT I, 29.12.2015, 69 01.01.2016, osaliselt rakendatatakse 1. jaanuarist 2015. a.
18.02.2016 RT I, 23.02.2016, 1 26.02.2016, rakendatakse 1. jaanuarist 2016. a.
10.02.2017 RT I, 14.02.2017, 8 17.02.2017, rakendatakse 1. jaanuarist 2017. a.
17.03.2017 RT I, 21.03.2017, 13 24.03.2017, rakendatakse 1. jaanuarist 2017. a.
29.06.2017 RT I, 05.07.2017, 17 08.07.2017
25.01.2018 RT I, 30.01.2018, 14 02.02.2018, rakendatakse 1. jaanuarist 2018. a; osaliselt 01.05.2018
20.12.2018 RT I, 29.12.2018, 1 01.01.2019, osaliselt 01.03.2019 ja 31.12.2020
19.12.2019 RT I, 23.12.2019, 3 01.01.2020
Määrus kehtestatakse riigieelarve seaduse § 48 lõike 4 alusel.
[RT I, 21.03.2017, 13 - jõust. 24.03.2017, rakendatakse 1. jaanuarist 2017. a.]
§ 1. Üldhariduskoolide pidamiseks antav toetus
(1) Üldhariduskoolide pidamiseks antavat toetust antakse kohaliku omavalitsuse üksustele üldhariduskoolide õpetajate, direktorite ja õppealajuhatajate tööjõukuludeks ja täienduskoolituseks, õppekirjanduseks ja koolilõunaks.
[RT I, 23.02.2016, 1 - jõust. 26.02.2016, rakendatakse 1. jaanuarist 2016. a.]
(2) Õpetajate tööjõukulude toetuse arvutamiseks korrutatakse õpilaste arv määruse lisas 1 õppevormiti ja -liigiti toodud kohaliku omavalitsuse üksuse põhise koefitsiendi ja 1648 euroga.
[RT I, 23.12.2019, 3 - jõust. 01.01.2020]
(3) Lõike 2 alusel saadud korrutis korrutatakse gümnaasiumiastmes täiendava koefitsiendiga kohaliku omavalitsuse üksuses:
1) kus valla või linna haldusterritooriumil tegutseb üks munitsipaalgümnaasium ja statsionaarne õpe toimub vastavalt põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 21 lõikele 1 60/40 printsiibil eesti ja vene keeles või eelmise eelarveaasta 10. novembri seisuga on tehtud otsus sellise õppekorralduse rakendamiseks eelarveaasta jooksul, vastavalt määruse lisa 1 tabelile 3;
2) kus gümnaasiumiastme õpilaste arv valla või linna haldusterritooriumil peetavas ainsas munitsipaalgümnaasiumis on 43–250 õpilast ja kus gümnaasiumiharidust antakse statsionaarses õppes, vastavalt määruse lisa 1 tabelile 4.
(4) Õpetajate tööjõukulude toetust kasutatakse eraldi põhikooli ja gümnaasiumi õpetajate töö tasustamiseks. Kohaliku omavalitsuse üksus võib põhikooli õpetajate tööjõukulude toetust kasutada gümnaasiumiastme õpetajate töö tasustamiseks volikogu iga-aastase otsuse alusel. Otsuses põhjendatakse, kui suures ulatuses ja millistest kohaliku omavalitsuse üksuse koolivõrgu kujundamise otsustest tulenevatel asjaoludel kaetakse gümnaasiumiastme õpetajate tööjõukulusid põhikooli õpetajate tööjõukulude toetuse arvelt.
(5) Direktorite ja õppealajuhatajate tööjõukulude toetuseks antakse 92 eurot õpilase kohta.
(6) Õpetajate, direktorite ja õppealajuhatajate täienduskoolituse toetuseks antakse 12 eurot õpilase kohta. Kui õpetajate, õppealajuhatajate ja direktorite täienduskoolituse vajadus on kaetud, võib toetust kasutada nende tööjõukuludeks.
(7) Õppekirjanduse toetuseks antakse 57 eurot õpilase kohta. Eksternõppe ja üksikainete õppijate toetamiseks antakse toetust 1/5 sellest määrast.
(8) [Kehtetu - RT I, 29.12.2015, 69 - jõust. 01.01.2016]
(9) Koolilõuna toetust antakse 175 eurot statsionaarse õppe õpilase kohta.
[RT I, 30.01.2018, 14 - jõust. 02.02.2018, rakendatakse 1. jaanuarist 2018. a.]
(10) Põhikooli ja gümnaasiumi õpetajate tööjõukulude toetuse andmisel arvestatakse, et see ei väheneks õpilase kohta võrreldes eelmisel eelarveaastal antud toetusega.
(11) Lõikes 5 toodud direktorite ja õppealajuhatajate tööjõukulude ja lõikes 6 toodud täienduskoolituse toetuse andmisel arvestatakse, et see võrreldes 2014. aastal antud toetusega ei väheneks.
(12) Tegevuskulu toetust antakse tõhustatud tuge vajava statsionaarses õppes õppiva õpilase eest põhikoolis 1-kordses ja gümnaasiumis 1,7-kordses, mittestatsionaarses õppes õppiva õpilase eest põhikoolis 0,7-kordses ja gümnaasiumis 1,3-kordses ning erituge vajava õpilase eest 4-kordses vastava aasta kohta põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 83 lõike 7 alusel kehtestatud õppekoha tegevuskulu aastases piirmääras.
(13) Kihnu, Ruhnu ja Vormsi vallavalitsustele tagatakse õpetajate tööjõukulu Eesti Hariduse Infosüsteemis 10. novembri 2016. a seisuga märgitud õpetaja ametikoha kohta.
§ 11. Huvihariduse ja huvitegevuse toetus
(1) Huvihariduse ja huvitegevuse toetusest jaotatakse 50% huvihariduse ja huvitegevuse kättesaadavuse tagamise eesmärgil ning 50% mitmekesisuse tagamise eesmärgil kooskõlas noorsootöö seaduse § 151 lõigetega 1–3.
(2) Huvihariduse ja huvitegevuse kättesaadavuse tagamiseks ette nähtud vahendid jaotatakse järgmiselt:
1) 80% lähtuvalt toimetulekuraskustes peredes elavate 7–19-aastaste noorte arvust;
2) 10% lähtuvalt 7–19-aastaste noorte koguarvust;
3) 10% lähtuvalt 7–19-aastaste puudega noorte arvust.
(3) Huvihariduse ja huvitegevuse mitmekesisuse tagamiseks ette nähtud vahendid jaotatakse järgmiselt:
1) 90% lähtuvalt 7–19-aastaste noorte arvust;
2) 10% lähtuvalt 7–19-aastaste puudega noorte arvust.
(4) Lõigete 2 ja 3 alusel arvutatud tulemus jagatakse kohaliku omavalitsuse üksuse finantsvõimekust näitava näitajaga, mis saadakse tulumaksu, määratud maamaksu ja tasandusfondi laekumisega elaniku kohta suhestamisel riigi keskmisesse näitajasse.
(5) Lõike 3 alusel arvutatud tulemus korrutatakse piirkondlikku kättesaadavust iseloomustava näitajaga. Piirkondlikku kättesaadavust iseloomustav näitaja leitakse asustusüksuste koefitsientide kaalutud keskmisena. Asustusüksuse koefitsient on kuni viiekümne 7–19-aastaste noorte koguarvu korral 5 ning see väheneb iga täiendava noorega 0,01112 võrra, kusjuures negatiivne tulemus loetakse võrdseks nulliga.
(6) Toetuse jaotamisel võetakse aluseks arvnäitajad järgmistest allikatest:
1) toimetulekuraskustes peredes elavate 7–19-aastaste noorte arv toetuse andmise aastale eelneval eelarveaastal toimetulekutoetust ja vajaduspõhist peretoetust saanud peredes Sotsiaalministeeriumi andmetel;
2) 7–19-aastaste noorte arv toetuse andmise aasta alguse seisuga rahvastikuregistri andmetel;
3) 7–19-aastaste puudega noorte arv, kelle kohta on Sotsiaalkindlustusamet teinud puude raskusastme tuvastamise otsuse hiljemalt toetuse andmise aastale eelneva aasta 1. novembriks;
4) tulumaks ja määratud maamaks toetuse andmise aastale eelneval eelarveaastal Maksu- ja Tolliameti andmetel;
5) tasandusfond toetuse andmise aastale eelneval eelarveaastal Rahandusministeeriumi andmetel;
6) elanike arv eelneva eelarveaasta alguse seisuga rahvastikuregistri andmetel.
(7) Kohaliku omavalitsuse üksus peab toetuse kasutamisel lähtuma noorsootöö seaduse § 151 lõikes 4 toodud tingimustest ning:
1) toetuse andmise eesmärgist suurendada süsteemselt ja juhendatult korraldatud huvihariduses ja huvitegevuses osalevate noorte arvu osalemist takistavate kitsaskohtade lahendamisega, võttes seejuures esmajoones arvesse 7–19-aastaste noortega perede sotsiaal-majanduslikku olukorda, lasterikaste perede olukorda, nende noorte füüsilisi või psüühilisi erivajadusi ning regionaalsest paiknemisest tingitud huvihariduse ja huvitegevuse kättesaadavust;
2) lähtuma noorte vajadustest;
3) tagama süsteemse ja juhendatud huvihariduse ja huvitegevuse kättesaadavuse vähemalt kultuuri, spordi ning loodus-täppisteaduste ja tehnoloogia valdkondades;
4) tagama munitsipaal- ja eraõiguslike huvihariduse ning huvitegevuse pakkujate tegevuste sisust lähtuva võrdse kohtlemise.
(8) Kohaliku omavalitsuse üksus võib saadud toetust kasutada, kui tal on kehtiv noorsootöö seaduse § 152 lõikes 1 nimetatud kava.
[RT I, 05.07.2017, 17 - jõust. 08.07.2017]
§ 12. Koolieelsete lasteasutuste õpetajate tööjõukulude toetus
(1) Koolieelsete lasteasutuste õpetajate (edaspidi lasteaiaõpetaja) tööjõukulude toetust (edaspidi toetus) antakse kohaliku omavalitsuse üksustele vastavalt lõikele 2 lasteaiaõpetaja töötasu alammäära suurendamisega kaasnevate lisakulude osaliseks katmiseks (edaspidi tasandustoetus) ning ülejäänud vahendid jaotatakse kohaliku omavalitsuse üksuste vahel proportsionaalselt vastavalt valla või linna territooriumil elavate munitsipaal- ja eralasteaedades käivate eelkooliealiste laste arvule. Eelkooliealiste laste arv saadakse Eesti Hariduse Infosüsteemist (edaspidi EHIS) toetuse andmise aastale eelneva aasta 10. novembri seisuga.
(2) Tasandustoetuseks arvestatakse 2017. aastal 85% ja 2018. aastal 67% arvestuslikust lisakulu vajadusest koos tööjõukuludega kaasnevate maksude ja sotsiaalkindlustusmaksega. Arvestusliku lisakulu vajadus 2017. aasta septembrist detsembrini ja 2018. aastal leitakse, korrutades lõike 3 kohaselt vastavaks perioodiks nõutud alammäära ja kohaliku omavalitsuse üksuse 2017. aasta 1. aprilli seisuga kehtinud kõrgharidusega lasteaiaõpetaja töötasu alammäära vahe munitsipaallasteaedade lasteaiaõpetajate ametikohtade arvuga eelneva aasta 10. novembri seisuga EHIS-e andmetel. 2019. aastast alates hinnatakse tasandustoetus võrdseks 2018. aasta kohta arvutatud tasandustoetusega. Tasandustoetuse arvutamisel võetakse arvesse, et ühinemise tulemusena ei saaks ühinevad kohaliku omavalitsuse üksused kokku vähem toetust võrreldes olukorraga, kus nad ei oleks ühinenud.
(3) Kohaliku omavalitsuse üksusele antakse toetust juhul, kui tema vastaval aastal kehtiv lasteaiaõpetaja töötasu alammäär on:
1) 2017. aasta 1. septembrist vähemalt 840 eurot;
2) 2018. aasta 1. jaanuarist vähemalt 85% üldhariduskooli õpetaja töötasu alammäärast toetuse saamise aastal;
3) 2019. aasta 1. jaanuarist vähemalt 90% ning magistrikraadiga või sellega võrdsustatud tasemega lasteaiaõpetajal vähemalt 100% üldhariduskooli õpetaja töötasu alammäärast toetuse saamise aastal.
(4) Kohaliku omavalitsuse üksus võib toetust kasutada lasteaiaõpetajate ja tugispetsialistide tööjõukulude katmiseks või tugiteenuste kättesaadavuse tagamiseks.
(5) Kohaliku omavalitsuse üksus esitab andmed lasteaiaõpetajate kinnitatud töötasu alammäära kohta Haridus- ja Teadusministeeriumile hiljemalt toetuse andmise aasta 30. jaanuariks.
§ 2. Toimetulekutoetuse maksmise hüvitis
(1) Toimetulekutoetuse maksmise kulude hüvitamisel kohaliku omavalitsuse üksusele lähtutakse sotsiaalhoolekande seaduse § 156 lõikest 1.
(2) Rahandusministeerium jälgib jooksvalt toimetulekutoetuse maksmise hüvitise kasutamist. Kui rohkem kui ühel kohaliku omavalitsuse üksusel toimetulekutoetuse maksmise hüvitise aasta alguse jäägist ja jooksval aastal juurde antud vahenditest toetuse maksmiseks aasta lõpuni ei piisa, on Rahandusministeeriumil õigus ette valmistada ja Vabariigi Valitsusele otsustamiseks esitada korraldus täiendavate vahendite andmiseks eeldatava puudujäägi ulatuses. Täiendavate vahendite andmisel võetakse arvesse iga kohaliku omavalitsuse üksuse kulude muutust eelneva eelarveaastaga võrreldes ja toimetulekutoetuse väljamaksmiseks kasutada olevate vahendite mahtu.
(3) Kui kohaliku omavalitsuse üksusel lõigete 1 ja 2 alusel antud vahenditest ning eelmistel aastatel toimetulekutoetuse maksmiseks saadud vahendite jäägist toimetulekutoetuse maksmiseks ei piisa, võib ta esitada täiendavate vahendite saamiseks taotluse Rahandusministeeriumile.
(4) Rahandusministeerium kontrollib lõike 3 alusel esitatud taotluse põhjendatust, analüüsib vahendite kasutamist jooksval ja kahel eelneval aastal ning valmistab ette eelnõu täiendava hüvitise andmiseks. Rahandusministeerium esitab eelnõu viivitamata otsustamiseks Vabariigi Valitsusele.
(5) Rahandusministeeriumil on õigus põhjendamata taotlused kohaliku omavalitsuse üksusele tagastada.
(6) Toimetulekutoetuse menetlemise ja väljamaksmise kulud hüvitatakse sotsiaalhoolekande seaduse § 156 lõike 2 kohaselt.
[RT I, 29.12.2018, 1 - jõust. 01.01.2019]
§ 3. Vajaduspõhise peretoetuse maksmise hüvitis
[Kehtetu - RT I, 30.01.2018, 14 - jõust. 01.05.2018]
§ 31. Matusetoetus
(1) Matusetoetuse jaotamisel kohaliku omavalitsuse üksuste vahel lähtutakse sotsiaalhoolekande seaduse § 156 lõikest 36. Toetuse jaotamisel võetakse aluseks 19–64-aastaste isikute ning 65-aastaste ja vanemate isikute arv rahvastikuregistri andmetel vastava aasta alguse seisuga.
(2) Kohaliku omavalitsuse üksus võib matusetoetust kasutada matuse korraldamise kulude katmise toetamiseks (edaspidi toetuse maksmine) või kohaliku omavalitsuse üksuse korraldatud matuse kulude katmiseks. Isiku abivajadust hindamata võib maksta toetust, lähtudes lahkunu elukohast vastavalt lõigetele 3 ja 4 või lähtudes matuse korraldaja elukohast vastavalt lõigetele 5 ja 6.
(3) Kohaliku omavalitsuse üksus võib maksta toetust selle isiku matuse kulude katmiseks, kelle rahvastikuregistrijärgne elukoht asus surma registreerimisel tema territooriumil.
(4) Lõikes 3 nimetatud juhul tuleb kohaliku omavalitsuse üksusel maksta toetust samaväärselt ka matuse korraldajale, kelle rahvastikuregistrijärgne elukoht asub tema territooriumil ja kes taotleb toetust sellise isiku matuse kulude katmiseks, kellel puudus rahvastikuregistrijärgne elukoht või kelle eest ei olnud võimalik saada toetust lõike 3 alusel lahkunu elukohajärgsest kohaliku omavalitsuse üksusest.
(5) Kohaliku omavalitsuse üksus võib maksta toetust matuse korraldajale, kelle rahvastikuregistrijärgne elukoht asub tema territooriumil.
(6) Lõikes 5 nimetatud juhul tuleb kohaliku omavalitsuse üksusel maksta toetust samaväärselt ka selle isiku matuse kulude katmiseks, kelle rahvastikuregistrijärgne elukoht asus surma registreerimisel tema territooriumil ja kelle eest taotleb toetust matuse korraldaja, kellel puudub rahvastikuregistrijärgne elukoht või kellel ei olnud võimalik saada toetust lõike 5 alusel enda elukohajärgsest kohaliku omavalitsuse üksusest.
(7) Kohaliku omavalitsuse üksus ei pea maksma isiku abivajadust hindamata toetust, kui isikule on makstud toetust teisest kohaliku omavalitsuse üksusest.
[RT I, 29.12.2018, 1 - jõust. 01.03.2019]
§ 32. Asendus- ja järelhooldusteenuse toetus
(1) Toetuse kohaliku omavalitsuse üksuste vahel jaotamisel lähtutakse sotsiaalhoolekande seaduse § 156 lõikest 34. Toetuse jaotamisel võetakse aluseks järelhooldusel, hooldusperes asendushooldusel, asenduskodus asendushooldusel ja perekodus asendushooldusel olevate isikute arv ning eelmise eelarveaasta vahendite jääk sotsiaalteenuste ja -toetuste andmeregistri ja sotsiaalhoolekandealase statistika andmetel.
(2) Toetuseks kavandatud vahenditest 90% jaotamisel võetakse aluseks järelhooldusel, hooldusperes asendushooldusel, asenduskodus asendushooldusel ja perekodus asendushooldusel olevate isikute arv eelmise eelarveaasta 1. detsembri seisuga.
(3) Toetuseks kavandatud vahenditest 10% jaotamisel võetakse aluseks järelhooldusel, hooldusperes asendushooldusel, asenduskodus asendushooldusel ja perekodus asendushooldusel olevate isikute arvu netomuutus. Selleks jagatakse eelarveaastaks kavandatud summa proportsionaalselt teenusel olevate isikute arvuga vastavalt sotsiaalhoolekande seaduse § 156 lõikele 34 selliselt, et pooles ulatuses arvestatakse nende arvuga eelmise eelarveaasta 1. detsembri seisuga ja pooles ulatuses eelarveaasta 1. juuni seisuga. Täiendavat toetust antakse kohaliku omavalitsuse üksustele vahe ulatuses, mille võrra käesoleva lõike alusel arvutatud toetus on suurem kui käesoleva paragrahvi lõike 2 alusel arvutatud toetus.
§ 4. Sotsiaaltoetuste ja -teenuste osutamise toetus
[Kehtetu - RT I, 29.12.2018, 1 - jõust. 01.01.2019]
§ 41. Raske ja sügava puudega lastele abi osutamise toetus
Raske ja sügava puudega lastele abi osutamiseks antava toetuse kohaliku omavalitsuse üksuste vahel jaotamisel lähtutakse sotsiaalhoolekande seaduse § 156 lõikest 31. Toetuse jaotamisel võetakse aluseks nende raske ja sügava puudega laste arv, kelle kohta on Sotsiaalkindlustusamet teinud puude raskusastme tuvastamise otsuse hiljemalt eelneva aasta 1. novembriks.
§ 5. Saarvaldade ja saarelise osaga valdade täiendav toetus
[Kehtetu - RT I, 30.01.2018, 14 - jõust. 02.02.2018, rakendatakse 1. jaanuarist 2018. a.]
§ 6. Rahvastikutoimingute hüvitis
(1) Kohaliku omavalitsuse üksusele makstakse hüvitist jooksva aasta riigieelarve seadusega vastavale toimingule kehtestatud kulu hüvitamise määras jooksvale aastale eelneval aastal registreeritud järgmiste rahvastikutoimingute eest:
1) sünni registreerimine;
2) surma registreerimine;
3) andmekogusse kandmiseks isikukoodi andmine;
4) isikukoodi andmine Euroopa Liidu, Euroopa Majanduspiirkonna liikmesriigi ja Šveitsi Konföderatsiooni kodanikule elukoha esmakordsel registreerimisel Eestis;
5) hilisema isaduse omaksvõtu registreerimine;
6) abielu sõlmimine;
7) abielu lahutamine;
8) nime muutmine;
9) soo muutmise andmete registreerimine;
10) vaimulike juhendamine;
11) [kehtetu - RT I, 29.12.2018, 1 - jõust. 01.01.2019]
12) mitmekeelse standardvormi ja sellele lisatava rahvastikuregistri väljavõtte või korduva tõendi väljastamine, õigustatud huvi korral dokumendi väljastamine, korduva tõendi või muu perekonnasündmuse dokumendi väljastamine ning perekonnaseisudokumentide ja kohtuotsuste andmehõivekannete tegemine ja parandamine.
(11) Kohaliku omavalitsuse üksustele makstakse koolitusteks toetust rahvastikutoimingute hüvitiseks planeeritud vahenditest järgmiselt: Tallinna linnale 6000 eurot, Tartu linnale 1400 eurot ning Hiiumaa vallale, Jõhvi vallale, Narva linnale, Jõgeva vallale, Paide linnale, Haapsalu linnale, Rakvere linnale, Pärnu linnale, Põlva vallale, Rapla vallale, Saaremaa vallale, Valga vallale, Viljandi linnale ja Võru linnale igaühele 800 eurot.
(12) Rahvastikutoimingute hüvitiseks riigieelarvesse vastavaks aastaks planeeritud ja eelmisest eelarveaastast üle kantud vahendite jääk jaotatakse lõikes 11 nimetatud kohaliku omavalitsuse üksuste vahel. Jäägist jaotatakse kuni 25 000 eurot proportsionaalselt nende kohaliku omavalitsuse üksuste vahel, kelle eelmisel eelarveaastal menetletud ja hüvitamisele kuuluvate juhtumite arv on alla 2000, ning ülejäänud summa jaotatakse kõigi lõikes 11 nimetatud kohaliku omavalitsuse üksuste vahel proportsionaalselt.
(2) Kui eelarves planeeritud vahenditest hüvitise maksmiseks ei piisa, vähendatakse proportsionaalselt hüvitise määra ning vähendamisega tekkinud vahe kaetakse järgmisel aastal.
(3) Hüvitise kasutamise otsustab kohaliku omavalitsuse üksus.
§ 7. Keskkonnatasude jaotuspõhimõtte muutmise kompensatsioon
[Kehtetu - RT I, 21.03.2017, 13 - jõust. 24.03.2017, rakendatakse 1. jaanuarist 2017. a.]
§ 71. Kaevandamisõiguse tasude muutmise kompensatsioon
§ 8. Kohalike teede hoiu toetus
(1) Kohalike teede hoiu toetus jaotatakse kohaliku omavalitsuse üksuste vahel proportsionaalselt kohalike maanteede ja tänavate pikkusega, seejuures tänavate pikkus korrutatakse viiega. Teede pikkuse andmed saadakse teeregistrist.
(2) Toetust kasutatakse kohalike teede hoiuks.
§ 81. Jäätmehoolduse arendamise toetus
§ 9. Ümardamine, toetuse rahavooline kasutamine ja piirangud toetuse arvestamisel
(1) Riigieelarve seaduse § 48 lõike 6 alusel kehtestatavas Vabariigi Valitsuse korralduses määratakse toetused ja hüvitised euro täpsusega.
(2) Toetusfondi vahendite rahavoolise kasutamise aasta jooksul otsustab kohaliku omavalitsuse üksus.
(3) Käesoleva määruse alusel arvestatud kindlaks määratud toetusi vähendatakse proportsionaalselt, kui vastava aasta riigieelarves ette nähtud toetusfondi summa on väiksem käesoleva määruse alusel jaotatavast summast.
(1) Määrust rakendatakse 1. jaanuarist 2015. a.
(2) 2015. aasta vajaduspõhise peretoetuse maksmise hüvitise arvutamiseks korrutatakse 2014. aasta vajaduspõhise peretoetuse maksmise kulud kümnega ja lahutatakse saadud tulemusest eelmistel aastatel vajaduspõhise peretoetuse maksmiseks saadud vahendite jääk.
(21) Vajaduspõhise peretoetuse maksmise korraldamise kulude hüvitiseks antakse 2015. aastal toetust § 4 lõike 1 punktis 4 toodud määra kolmekordses suuruses.
[RT I, 29.12.2015, 69 - jõust. 01.01.2016, rakendatakse 1. jaanuarist 2015. a.]
(3) Määruse § 3 lõiget 1 rakendatakse 1. jaanuarist 2016. a.
(4) Määruse § 81 lõiget 2 rakendatakse 1. detsembrist 2017. a.
(5) Kohaliku omavalitsuse üksus esitab andmed lasteaiaõpetajate kinnitatud töötasu alammäära kohta Haridus- ja Teadusministeeriumile 2017. aastal hiljemalt 20. augustiks.
(6) 2018. aastal võetakse § 6 lõike 1 punktides 3–12 nimetatud juhtumite arvu leidmisel aluseks eelmisel eelarveaastal samas kohaliku omavalitsuse üksuses maavalitsuse registreeritud juhtumite arv.
(7) 2018. aastal makstakse kohaliku omavalitsuse üksustele uute ülesannetena üle tulevate rahvastikutoimingute korraldamise ettevalmistamiseks ja koolitusteks starditoetust rahvastikutoimingute hüvitiseks planeeritud vahenditest järgmiselt: Tallinna Linnavalitsusele 15 962 eurot, Hiiumaa Vallavalitsusele 6796 eurot, Jõhvi Vallavalitsusele 8830 eurot, Narva Linnavalitsusele 7796 eurot, Jõgeva Vallavalitsusele 6796 eurot, Paide Linnavalitsusele 6796 eurot, Haapsalu Linnavalitsusele 6796 eurot, Rakvere Linnavalitsusele 6796 eurot, Pärnu Linnavalitsusele 7796 eurot, Põlva Vallavalitsusele 6796 eurot, Rapla Vallavalitsusele 6796 eurot, Saaremaa Vallavalitsusele 6796 eurot, Tartu Linnavalitsusele 10 398 eurot, Valga Vallavalitsusele 6796 eurot, Viljandi Linnavalitsusele 6796 eurot ja Võru Linnavalitsusele 6796 eurot.
(8) 2020. aastal § 6 lõike 1 punkti 2 alusel surmade registreerimise eest hüvitist ei maksta.
Lisa 1 Valdade ja linnade üldhariduskoolide toetuse arvestamise aluseks olevad koefitsiendid
Lisa 2 Kaevandamisõiguse tasude muutmisega seotud arvestuslik tulude vähenemine


Juhtumi lõpetamise otsus - Konkurentsi olukord kinnisvara teenuste kaubaturul
Turu-uuringu eesmärk
Konkurentsiamet alustas 04.04.2001. a peadirektori asetäitja käskkirjaga nr 13-A juhtumi nr 13/01 menetlemist konkurentsiseaduse (RT I 1998, 30, 410) (edaspidi KonkS) § 39 lg 2 alusel eesmärgiga analüüsida konkurentsi olukorda kinnisvara teenuste kaubaturul ning kontrollida kaubaturul osalejate tegevuse vastavust konkurentsiseadusele. Sellekohase ametliku teate avaldas Konkurentsiamet 31.05.2001. a ajalehes "Eesti Päevaleht", paludes kolmandatel isikutel teatada antud juhtumiga seotud asjaoludest. Kolmandatelt isikutelt asjakohast teavet ei laekunud.
Käesoleva turu-uuringu eesmärgiks on analüüsida Eesti kinnisvara teenuste kaubaturgu üldiselt, lähtudes konkurentsiseaduse mõttest, sõltumata konkurentsiseaduse konkreetsest rakendumisest asjakohastes olukordades. Nimetatud põhjusel ei ole Konkurentsiamet turu-uuringu raames menetlenud ühtegi konkreetset võimalikku õiguserikkumist. Kõiki konkreetseid võimalikke õiguserikkumisi, nii kaebuse alusel kui ka omal initsiatiivil alustatavaid, menetletakse eraldi juhtumite raames.
Konkurentsiamet analüüsis turu-uuringu käigus kinnisvara hooldus-, vahendus-, arendus- ja hindamisteenust. Lisaks vaadeldi riigi kinnisvarapoliitikat läbi Riigi Kinnisvara AS-i. Menetlemise käigus saadi teavet Eesti Kinnisvara Hindajate Ühingult, Eesti Kinnisvarahindajatel Liidult, Eesti Kinnisvara Haldajate ja Hooldajate Liidult, Eesti Korteriühistute Liidult, Riigi Kinnisvara AS-lt ning muudest allikatest. Saadud teabe põhjal kaardistas Konkurentsiamet erinevate kinnisvaraga seotud teenuste pakkujad ning nendevahelised seosed. Erinevatelt erialaliitudelt laekunud teabe põhjal selgitati välja kinnisvaraga seotud teenuste turgudel toimuvad protsessid ning võimalikud tulevikusuundumused.
Vastavalt 1. oktoobril 2001. a jõustunud konkurentsiseaduse (RT I 2001, 56, 332; 2001 93, 565) §-le 87 lg 2 menetletakse juhtumeid, mille menetlemine on alustatud enne eelnimetatud seaduse jõustumist, juhtumi menetluse alustamise ajal kehtinud seaduse järgi.
Antud juhtumit on menetletud 1. oktoobril 1998. a jõustunud konkurentsiseaduse (RT I 1998, 30, 410; 1999, 89, 813; RT III 2000, 21, 232, RT I 2000, 53, 343) järgi.
Konkurentsiamet ei ole käesoleva turu-uuringu raames piiritlenud kaubaturgusid konkurentsiseaduse § 3 lg 1 mõistes ega hinnanud seetõttu ühegi ettevõtja võimalikku kaubaturgu valitsevat seisundit konkurentsiseaduse § 13 lg 1 mõistes. Konkurentsiamet on seisukohal, et üldjuhul saab ettevõtjat kaubaturgu valitsevas seisundis olevaks tunnistada lähtudes konkreetsetest asjaoludest. Samuti ei ole Konkurentsimamet menetlenud võimalikke ettevõtjatevahelisi konkurentsivabadust kahjustavaid kokkuleppeid või kooskõlastatud tegevusi konkurentsiseaduse § 4 mõistes. Konkurentsiamet ei ole, arvestades käesoleva turu-uuringu eesmärki, menetlenud konkreetseid võimalikke konkurentsiseaduse rikkumisi käesoleva juhtumi raames. Eeltoodu ei tähenda, et Eesti kinnisvaraga seotud teenuseid pakkuvate ettevõtjate poolt ei oleks käesoleva turu-uuringuga hõlmatud perioodil õiguserikkumisi toime panna võidud.
Lähtudes eeltoodust ning juhindudes kehtiva konkurentsiseaduse § 87 lg-st 2 ja kuni 30.09.2001. a kehtinud konkurentsiseaduse § 40 lg 3 p-st 1
Lõpetada juhtumi nr 13/01 menetlemine õiguserikkumise mittetuvastamisega.


Avaliku ürituse korraldamise kord – Riigi Teataja
Avaliku ürituse korraldamise kord - sisukord
§ 5 Avaliku ürituse loa andmata jätmine
§ 7 Avaliku ürituse korraldaja poolt makstavad maksud
§ 8 Avaliku ürituse korraldaja vastutus
4 AVALIKU ÜRITUSE LOA KEHTETUKS TUNNISTAMINE
§ 12 Kaubandus avalikul üritusel
§ 13 Spordiürituste korraldamine
§ 14 F3- ja F4-kategooria pürotehnilise tootega ilutulestiku korraldamine
§ 15 Avaliku koosoleku läbiviimine
RT IV, 27.02.2018, 4
(1) Määrusega kehtestatakse nõuded avalike ürituste korraldamiseks Põltsamaa vallas (edaspidi vald).
(2) Määruse tähenduses määratletakse Põltsamaa Vallavalitsust kui ametiasutust (edaspidi ametiasutus) ja kui täitevorganit (edaspidi vallavalitsus). Ametiasutuse sisemise töö korraldamine ja ülesannete jagamine määratakse vallavanema käskkirjaga või ametijuhendiga.
(3) Avalik üritus on avalikus kohas valla haldusterritooriumil korraldatav avalikkusele avatud koos olemine, mis ei ole hõlmatud spordiseaduse, korrakaitseseaduses avalikku koosolekut käsitleva osa ega mõne muu seadusega. Avalik üritus võib olla kõrgendatud turvariskiga üritus, millega kaasneb liikluse ümberkorraldamine, heli-, valgustehnika ja/või pürotehnika kasutamine, tuletööde (lõke, tõrvikud jne) tegemine, alkohoolsete jookide müümine või ajutise ehitise (tribüün, lava, suuremõõtmelise telgi või konstruktsiooni vms) või inimese elule ja tervisele ohtu kujutava muu lisainventari kasutamine.
(4) Avalikeks üritusteks määruse mõistes loetakse kontserdid, etendused, tantsuõhtud, näitused, filmivõtted, laadad, reklaamüritused, rongkäigud ja muud avalikkusele avatud üritused.
(5) Määrust kohaldatakse kooskõlas valla põhimääruse ja teiste õigusaktidega.
(6) Avalikel üritustel, mis on suunatud alaealistele, on keelatud alkohoolsete jookide ja tubakatoodete müümine ning tarvitamine.
(1) Avalikku üritust võib korraldada ainult haldusaktiga väljastatud avaliku ürituse korraldamise loa (edaspidi luba) alusel ja selles antud tingimusi arvestades.
(2) Loa saamiseks esitab avaliku ürituse korraldaja ametiasutusele allkirjastatud taotluse paberil või digitaalallkirjaga e-posti aadressil info@poltsamaa.ee. Loa taotlus koos kõigi nõuetekohaste dokumentidega ja nõusolekutega esitatakse hiljemalt 10 tööpäeva enne ürituse toimumist, kuid mitte varem kui kaks kalendrikuud enne ürituse toimumise päeva.
(3) Loa taotluse vormi kinnitab vallavalitsus korraldusega.
(4) Loa taotluse vorm on kättesaadav elektrooniliselt Põltsamaa valla veebilehel www.poltsamaa.ee või paberil valla kantseleis.
(5) Loa taotluses märgitakse ürituse kohta järgmised andmed:
2) ürituse kirjeldus, mille võib lisada taotlusele eraldi (sh sihtgrupp, eeldatav osalejate arv);
3) läbiviimise koht ning osavõtjate kogunemiskoht ja/või liikumismarsruut (nende olemasolu korral);
4) alguse ja lõpu kuupäev ning kellaaeg;
5) korraldaja ees- ja perekonnanimi, isikukood, elukoht. Kui korraldajaks on juriidiline isik, siis selle nimi, registrikood ja aadress ning vastutajaks määratud füüsilise isiku ees- ja perekonnanimi, isikukood, elukoht;
6) korraldaja kontaktandmed (telefon, e-posti aadress);
7) andmed heli- ja valgustehnika ja/või pürotehnika kasutamise kohta, juhul kui neid kasutatakse;
8) ürituse reklaam vallas – reklaami eksponeerimine valla kuulutuste stendidel ja tulpadel või reklaami paigaldamine muule reklaamikandjale;
9) meditsiinilise abi korraldus, kui tegemist on kõrgendatud turvariskiga üritusega;
10) kaubanduse korraldaja andmed, kaubandustegevuse liik ja alkohoolsete jookide sortiment, kui toimub kaubandustegevus;
11) liikluskorraldus ja parkimine, kui on vajadus muuta kehtivat liikluskorraldust ja parkimist;
12) turvalisus üritusel – turvalisuse eest vastutav isik ja tema kontaktandmed või turvaettevõtte kaasamine;
13) territooriumi heakorra tagamine – heakorra eest vastutav isik ja tema kontaktandmed või koristusfirma kaasamine;
14) loa kättetoimetamise soovitav viis.
1) kinnisasja omaniku või maa-ala omaniku nõusolek/kooskõlastus kinnisasja või maa-ala kasutamiseks;
2) turvaplaan ja turvalisusega seotud asendiplaan, kui avaliku üritusega kaasneb kõrgendatud turvarisk;
3) teede ja tänavate sulgemise loa taotlus vastavalt Põltsamaa Vallavolikogu (edaspidi vallavolikogu) kehtestatud teede ja tänavate sulgemise eeskirjale ning Politsei- ja Piirivalveametiga, Päästeametiga ning vajadusel ühistranspordifirmadega kooskõlastatud liikluskorraldusskeem, kui avaliku üritusega kaasneb liikluskorralduse muutmine;
4) avaldus reklaami/reklaamikandja paigaldamiseks, kui reklaami ei paigaldata vaid valla kuulutuste stendidele ja tulpadele.
(1) Taotlus registreeritakse ametiasutuse dokumendiregistris.
(3) Kui taotluses või lisadokumentides on jäetud esitamata nõutud andmed või dokumentides on muid puudusi või üritusest tulenevalt on vajalik esitada täiendavaid dokumente ja/või kooskõlastusi, määrab menetleja taotlejale tähtaja puuduste kõrvaldamiseks. Kui puudused kõrvaldatakse määratud tähtaja jooksul, võetakse taotlus menetlusse.
(4) Kui loa taotlus ei vasta esitatud nõuetele või ei ole esitatud õigeaegselt, jäetakse taotlus läbi vaatamata, teavitades sellest taotluse esitajat kirjalikult.
(5) Loa taotlused vaatab läbi ja otsustab avaliku ürituse lubamise või taotluse rahuldamata jätmise menetleja ning otsus vormistatakse haldusaktina.
(6) Menetleja annab avaliku ürituse läbiviimiseks loa viie tööpäeva jooksul alates nõuetekohase taotluse esitamisest või jätab käesoleva määruse § 5 sätestatud juhtudel loa andmata.
(7) Menetlejal on avaliku ürituse korraldamise lubamisel õigus:
1) näha avaliku korra, liikluse ja osavõtjate turvalisuse tagamiseks ette põhjendatud lisatingimusi;
3) kohustada ürituse korraldajat valla haljasalal või muul avalikul territooriumil toimuva ürituse korral korraldama ürituse territooriumi puhastamine ja/või haljasala taastamine.
(8) Loa andmise korral informeerib menetleja sellest viivitamatult Politsei- ja Piirivalveametit ja Päästeametit.
Avaliku ürituse luba vormistatakse haldusaktina, milles märgitakse:
2) andmed korraldaja kohta (nimi, isiku- või registrikood, aadress);
§ 5. Avaliku ürituse loa andmata jätmine
Avaliku ürituse loa võib jätta andmata, kui:
1) ametiasutuse esindaja põhjendatult ei kooskõlasta esitatud taotlust;
4) loa taotluses toodud avaliku ürituse läbiviimine ei ole lubatud Eesti Vabariigi või Põltsamaa valla õigusaktidest tulenevalt;
5) eelneva ühe aasta jooksul on korraldajale antud avaliku ürituse luba kehtetuks tunnistatud või avalik üritus oli peatatud või lõpetatud;
1) viima avaliku ürituse toimumisel selle läbi vastavalt loa taotluses märgitud ürituse vormile, iseloomule ja tingimustele ning vastavalt ürituse korraldamiseks saadud loale;
2) viibima avalikul üritusel kas ise või määrama selleks vastutava isiku;
4) tagama avaliku korra ja heakorra nõuete täitmise;
5) täitma avaliku ürituse läbiviimiseks ametiasutuse ja loa taotluse kooskõlastanud ametkondade esitatud tingimusi;
6) tagama, et alla 16-aastastele alaealistele suunatud avalik üritus lõpeks vähemalt pool tundi enne alaealiste liikumisvabaduse piirangu algust;
8) lõpetama avaliku ürituse ennetähtaegselt ohu tõrjumiseks, kui üritusel toimuv rikub avalikku korda ning võib ohustada osalejate elu ja tervist;
9) puhastama kasutatud ala, kaasa arvatud informatiivsed teated, hiljemalt 24 tunni jooksul pärast ürituse lõppu;
10) ürituse ärajäämisest viivitamatult kirjalikult teavitama ametiasutust ja loa taotluse kooskõlastanuid.
§ 7. Avaliku ürituse korraldaja poolt makstavad maksud
(1) Avaliku üritusega kaasneva välireklaami paigaldamisel valla haldusterritooriumile tuleb lähtuda vallavolikogu kehtestatud välireklaami paigaldamise eeskirjast. Välireklaami paigaldamine maksustatakse vastavalt kehtivale reklaamimaksule.
(2) Vallavalitsusel on õigus anda reklaamimaksu soodustusi ja vabastusi vallavolikogu kehtestatud tingimustel ja korras.
(3) Kui avaliku üritusega kaasneb valla haldusterritooriumil üldkasutatava tee, tänava, väljaku, pargi, puhkeala või selle osa sulgemine, on ürituse korraldaja kohustatud lähtuma vallavolikogu kehtestatud teede ja tänavate sulgemise eeskirjast.
(4) Vallavolikogu kehtestatud teede ja tänavate sulgemise maksu määruse kohaselt on vallavalitsusel õigus põhjendatud otsuse alusel anda maksusoodustust või vabastada maksu tasumisest:
§ 8. Avaliku ürituse korraldaja vastutus
(1) Avaliku ürituse ettevalmistamise ja toimumise eest vastutab ürituse korraldaja seaduses ettenähtud korras.
(2) Üritusega vallale tekitatud materiaalse kahju või vallale kaasnevad lisakulutused hüvitab korraldaja.
4. peatükk AVALIKU ÜRITUSE LOA KEHTETUKS TUNNISTAMINE
(1) Avaliku ürituse läbiviimiseks antud loa võib menetleja tunnistada kehtetuks, kui:
(2) Avaliku ürituse loa kehtetuks tunnistamisest teavitab menetleja korraldajat ning loa taotluse kooskõlastanud ametkondi.
(1) Korraldaja peab avaliku ürituse peatama allnimetatud juhtudel:
4) avaliku ürituse kooskõlastanu tingimusliku kooskõlastuse mittetäitmisel, kui sellega on kaasnenud oht avalikul üritusel osalejate turvalisusele.
§ 12. Kaubandus avalikul üritusel
Avalikul üritusel toimuva kaubandustegevuse korraldamisel lähtutakse kaubandustegevuse seadusest.
§ 13. Spordiürituste korraldamine
§ 14. F3- ja F4-kategooria pürotehnilise tootega ilutulestiku korraldamine
Avalikel üritustel või valla haldusterritooriumil ilutulestiku korraldamisel F3- ja F4- kategooria pürotehnilise tootega toimub loa taotlemine ja menetlemine lõhkematerjaliseaduse alusel.
§ 15. Avaliku koosoleku läbiviimine
1) Põltsamaa Linnavolikogu 29. jaanuari 2013 määrus nr 75 „Põltsamaa linnas avalike ürituste korraldamise kord“;
2) Pajusi Vallavolikogu 18. septembri 2014 määrus nr 9 „Avaliku ürituse korraldamise ja pidamise nõuded“.


text:
LEXTAL Archives - LEXTAL | The Baltic Law Firm
aprill 8, 2020 at 09:52
Kaupade rahvusvahelise autoveolepingu konventsiooni (edaspidi: CMR) artikkel 29 lg 1 piirab vedaja õigust tugineda nn kaalu järgi kahju hüvitamisele (CMR konventsiooni artikkel 23 lg 3) juhul, kui kahju on tekitatud tahtlikult tema õigusvastase tegevuse või kohustuste mittenõuetekohase täitmise tõttu (ingl: wilful misconduct). Nimetatut on praktikas Eesti õiguse osas tõlgendatud kui rasket hooletust (VÕS § 104 lg 4 sätestab, et raske hooletus on käibes vajaliku hoole olulisel määral järgimata jätmine). Kas see on aga õige?
Asjaolu, et CMR konventsiooni artikkel 29 lg 1 kohaldamise eeldusena käsitletakse „rasket hooletust“ vedaja poolt, tuletatakse mh Riigikohtu 26.03.2014 kohtuotsusest nr 3-2-1-191-13 ja 11.06.2014 kohtuotsuset nr 3-2-1-54-15, milles kohtud analüüsisid CMR artiklit 32, mis samuti inglisekeelses tekstis kasutab terminit „wilful misconduct“. Antud lahendites leiab Riigikohus, et CMR konventsiooni artikkel 32 tähenduses tuleb „wilful misconduct“ mõista Eesti õiguse mõistes raske hooletusena (viimase lahendi p 12). Riigikohus võtab tõlgendamisel mh aluseks Malcolm Clarke raamatu International Carriage of Goods by Road: CMR, 4th edition, 2003, tehes viite selle lk 293 jj.
Clarke, International Carriage of Goods by Road: CMR, 4th edition, 2003, lk 286-287 selgitab lahti, kust tekkis CMR konventsiooni artikkel 29. Artikkel 29 aluseks on 1929 aasta Varssavi konventsiooni artikkel 25.
Analoogne seisukoht tuleneb ka Malcolm A. Clarke raamatu „International Carriage of Goods by Road“ uustrükist aastast 2014 (sixth edition).
Malcolm Clarke, kui tunnustatuim Euroopa vastava valdkonna professor Cambrigde Ülikoolist, on põhjalikult analüüsinud CMR konventsiooni artikkel 29 sisu ja ulatust. Malcolm Clarke selgitab, et „tegemist on kindlasti “tahtliku õigusvastase tegevusega”, kui selle eesmärgiks on tekitada kahju….Kui pool, kes kahju tekitab ei ole teadlik, et tema tegevus suurendab riski, ei ole tegemist “tahtliku õigusvastase tegevusega.” Mõiste “tahtlik õigusvastane tegevus” ei hõlma “hooletust” ega “rasket hooletust”.
Veovaldkonnas on süü küsimuses ühtlustatud ideoloogia ja „wilful misconduct“ sisuks ettekavatsetud tegutsemine. Prantsuse keelne mõiste on dol.
Kui analüüsida Varssavi 1929 konventsiooni artiklit 25, siis on ilmne, et välistus ei kohaldu vaid otsese tahtluse ja kaudse tahtluse korral (….ettekavatsetud või hooletusest tingitud tegevuse või tegevusetusega, olles teadlik sellega tõenäoliselt kaasnevast kahjust).
Õiguskirjanduses tuuakse välja, et „CMR-i nõudeid menetlevad kohtud CMR konventsiooni artikli 29 tõlgendamisel siiski seni kaldunud ignoreerima preambulit ja muid sellega seoses olulisi sätteid. Selle asemel on nad enamasti CMR-i artikli 29 sõnastusest kinni hoidnud, ilma seda konteksti seadmata, tõlgendanud ja tõlgendades seda valesti, kuna kohtud on siseriikliku õiguse ja siseriikliku õiguse teooriate kujundava mõju all……….Võib järeldada, et CMR konventsiooni artikli 29 vastutust käsitlevad sätted ei hõlma rasket hooletust, vaid üksnes kahju tekitamise kavatsust või tegu või tegevusetust, mis oli hoolimatu ja teadmisega, et selline kahju võib tõenäoliselt tekkida, isegi juhul, kui lex fori on kohaldatud valesti“.
Üldteada asjaoluna on Eesti õiguse „eeskujuks“ olnud Saksamaa õigus. Ka võlaõigusseaduse veolepingu eeskujuks oli vastavalt HGB § 435. Võlaõigusseadus jõustus 01.07.2002.
VÕS III kommenteeritud väljaandes on veolepingu tõlgendamisel aluseks võetud just Saksamaa õigussüsteemi. See ei pruugi aga olla õige, kuna Saksamaa lähtus vanasti ebaõigest tõlkest (käesoleval ajal enam ei lähtu).
Nimelt osundatakse õiguskirjanduses, et „Siiani olid Saksamaa föderaalse ülemkohtu otsused (Bundesgerichtshof – BGH) põhinenud mittesiduval saksakeelsel tõlkel. Seetõttu olid keskse tähtsusega lahendis (IZR 128/81, 14. juuli 1983) viidatud saksakeelsele tõlkele mitte ainult CMR konventsiooni, vaid ka 1929 aasta Varssavi konventsiooni osas, väites, et see versioon ei käsitle “tahtlusega võrdset süüd” [dem Vorsatz gleichstehendes Verschulden], vaid ainult “võrdse hooletuse korral” [gleichstehende Fahrlassigkeit]. BGH ei võtnud siiski arvesse, et esiteks 1929 aasta Varssavi konventsiooni saksakeelne tõlge ei ole autentne ja teiseks, et see sisaldab väärat tõlget (“faute” on hüperonüüm tähendusele “Verschulden” [rikkumine], kuid mitte “Fahrlassigkeit” [hooletus]), mida ei leidu CMR-is. Selle põhjal võib öelda, et BGH on järjepidevalt liikunud kohtupraktikani, kus raske hooletus (“grobe Fahrlassigkeit”) ja tahtlus (“Vorsatz”) on piirideks. Kumbagi neist järeldustest poleks juhtunud, kui esialgseid tekste oleks tõlgendatud esiteks õigesti. Olukord muutus aga transpordiseaduse reformi jõustumisel 1. juulil 1998, mis sätestas HGB uue sõnastuse §-le 435, mille kohaselt rikkumine on võrdne wilful misconduct´iga [Vorsatz gleichstehendes Verschulden], kui kahju on tekkinud raske hooletusega ja teadmisega, et kahju tõenäoliselt juhtub. Pärast vastava muudatuse vastuvõtmist ei ole enam vedude puhul pärast 1. juulit 1998 pelgalt “raske hooletus” (“grobe Fahrlissigkeit”) enam hõlmatud CMR artikli 29 õiguslike tagajärgedega“.
Asjaolu, et Eesti ei ole enda võlaõigusseaduse vastavaid veolepingu sätteid muutnud, ei oma tähtsust – juhul, kui kohaldub ainult CMR konventsioon, võib esitada küsimuse, et millist süü vormi ikka CMR konventsiooni artikkel 29 lg 1 eeldab? Asjaolu, et Eesti õiguskirjanduses on tuginetud ekslikule Saksamaa valetõlke kasutamise tagajärjele, ei muuda võimalust, et CMR konventsiooni artikkel 29 lg 1 kohaldamine võib hoopis eeldada tahtlust (kaudset või otsest tahtlust).
CMR konventsiooni artikkel 29 lg 1 sätestab üheselt: „Vedajal ei ole õigust viidata käesoleva peatüki sätetele, millega välistatakse või piiratakse tema vastutust või millega kantakse tõendamiskohustus üle teisele poolele, kui kahju oli tekitatud tahtlikult tema õigusvastase tegevuse või kohustuste mittenõuetekohase täitmise tõttu, mis vastavalt asja läbivaatava kohtu või tribunali poolt kohaldatavale seadusele võrdsustatakse tahtliku õigusvastase tegevusega“.
CMR konventsiooni artikkel 29 lg 1 inglise keelne, originaaltekst, sätestab: „The carrier shall not be entitled to avail himself of the provisions of this chapter which exclude or limit his liability or which shift the burden of proof if the damage was caused by his wilful misconduct or by such default on his part as, in accordance with the law of the court or tribunal seised of the case, is considered as equivalent to wilful misconduct“.
Inglise keelse termini „wilful misconduct“ tähenduseks on Cambridge sõnaraamatu järgi: „intentional bad behaviour by a person or group in a position of authority“ (ehk tahtlik õigusvastane käitumine isiku või grupi poolt, kes on võimupositsioonil). Täpselt sama sisu annab vastavale terminile Oxfordi õigussõnaraamat (tahtlikult midagi valesti tegema või millegi tegemata jätmine või millegi tegemine või tegemata jätmine, mis näitab hoolimatut ükskõiksust tagajärgede suhtes).
Seega tuleneb nii eestikeelsest CMR konventsioonist, kui inglisekeelsest CMR konventsioonist, et artikkel 29 lg 1 kohaldamise eelduseks on tahtlus. Tahtlust ei saa sisustada raske hooletusena.
Asjaolu, et CMR konventsiooni artikkel 29 lg 1 sisuks on just ainult tahtlus, tuleneb üheselt laialdasest rahvusvahelisest praktikast ja õiguskirjandusest. Näiteks: “Hispaania tsiviilkoodeks eristab kavatsetust (“dolus”) ja hooletust (“culpa”). Vahepealseid vorme tsiviilõigus ei tunnusta. Sanchez-Gamborino selgitab, et Hispaania siseriiklike maanteevedude regulatsioon näeb ette vastutuspiirangute välistamise ainult juhul, kui tegemist on kavatsetusega, mitte raske hooletusega…Kui on tegemist raske hooletusega, peavad kohtud kohaldama CMR-i artiklites 23 ja 25 toodud vastutuse piiranguid.” Hollandi õiguse kohaselt saab vastutuse piiramist välistada üksnes CMR artikli 29 kohaselt, kui on tegemist hoolimatu käitumisega. Selleks, et lugeda käitumist “hoolimatuks teades, et kahju ilmselt tekib” on vaja, et pool, kes selliselt käitub, teab käitumisega kaasnevat riski ning on teadlik, et riski saabumise oht on oluliselt suurem, kui see, et risk ei saabu, kusjuures kumbki teadmine ei mõjuta isiku käitumist.” Portugalis kohaldatakse CMR-i artiklit 29 ainult tahtliku tegevuse puhul, mis eeldab, et seda, et inimene on kahju tekitamisest teadlik, mitte raske hooletuse korral. “Kreeka kohtupraktika kohaselt ei võrdsustata Kreeka õiguses CMR artiklis 29 toodud vedaja tahtlikku õigusvastast tegevust “raske hooletusega.” Tahtlik õigusvastane tegevus hõlmab vedaja tegevust või tegevusetust, kus vedaja on teadlik kahju tekkimise kõrgendatud riskist ja samal ajal ignoreerib või jääb ükskkõikseks selliste tagajärgede suhtes.”
Seega juhtumitel, kus vedaja vastu esitatakse nõue ja tuginetakse CMR konventsiooni artikkel 29 lg 1, võib kerkida küsimus, kas ikka on õigustatud raskele hooletusele tuginemine, kui õiguskirjandus ja rahvusvaheline praktika sisustavad antud artiklit tahtluse kaudu.
Kuigi võlaõigusseaduse kohaselt on süül kolm vormi (VÕS § 104 lg 2 sätestab, et süü vormid on hooletus, raske hooletus ja tahtlus), siis on Riigikohus enda 16.12.2015 kohtuotsuses nr 3-2-1-150-15 p-s 13 jaatanud ka kaudse tahtluse olemasolu: „Erinevalt otsesest tahtlusest, mis seisneb teo õigusvastasusest arusaamises, kahjulike tagajärgede ettenägemises ja soovimises, asendub kaudse tahtluse korral tagajärje ettenägemine tagajärje ettekujutamise ja tagajärje soovimine tagajärje möönmisega (vt Riigikohtu 14. märtsi 2006. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-6-06, p 12). Tegemist on tahtluse minimaalse vormiga, mille juures hõlmab toimimistahe võimalikuna ettenähtavat tulemust, s.t et isik peab õigusvastase tagajärje saabumist võimalikuks ning soovib teadlikult tegevusega jätkata, leppides võimalike tagajärgedega“.
Kuigi nimetatu osas ei ole meil lõpliku ja uut kohtupraktikat, tasub sellise vaidluse tekkides kaaluda, kas poleks mõistlikum tugineda nn tahtluse argumendile eeltoodud põhjustel.
Seega saab esitada küsimuse, et kas Eestis on senini „wilful misconduct“ terminit CMR konventsiooni artikkel 29 lg 1 mõistes sisustatud valesti ja õigeks vasteks raske hooletuse asemel oleksid kaudne- ja otsene tahtlus? Või kas tegemist on hoopis süü erivormiga, mis ei mahu otseselt ei kaudse tahtluse ega raske hooletuse alla (tulenevalt sellest, et eelduseks on ka „teadmine tõenäoliselt tekkivast kahjust“) vaid tegemist on vahepealse süü vormiga?
Täiendavate küsimuste korral võta Olaviga ühendust – olavi-jyri.luik@lextal.ee.
märts 30, 2020 at 09:54
Eriolukord Eestis on viinud selleni, et suur osa ettevõtteid töötab kodukontorite kaudu või on üldse suletud. Nii on pidanud uksed kinni panema kõik SPA-d, paljud hotellid, spordiklubid jne.
Paljudel ettevõtetel on sõlmitud koos varakindlustusega ka ärikatkemise kindlustus (ka ärikatkestuskindlustus, BI-kindlustus – business interruption insurance või business income Insurance).
Ärikatkemise kindlustus kui finantskahjude kindlustus katab sissetulekute ebapiisavuse, püsikulude, ettenägematute ärikulude ning rendi- või müügitulu kaotuse. Seega kätkeb vastav kindlustusliik endas eesmärki hüvitada kindlustusvõtjale kahju, mis tuleneb ettevõtte majandustegevuse katkemisest.
Nimetatu on tekitanud viimastel nädalatel ettevõtjatel ootuse ja küsimuse, kas koroonaviirusest tingitud majandustegevuse katkemise kahju peaks olema ärikatkemise kindlustuse alusel hüvitatav. Tihti eeldatakse, et kindlustusandja hüvitab ettevõtetele koroonaviirusest tingitud ärikatkemise tagajärjel saamata jäänud ärikasumi.
Kahjuks see nii ei ole. Ärikatkemise kindlustuse kindlustusjuhtumi eelduseks on varakindlustuse kindlustusjuhtumi toimumine, mis on alati ettevõtte vara füüsiline kahjustumine. Näiteks kui ettevõtte tootmishoones on tulekahju, hüvitab kindlustusandja ärikatkemise kindlustuse olemasolul ettevõttele saamata jäänud ärikasumi, kahju perioodi püsikulud (sh töötajate palgad koos riigimaksudega) ning muud kokkulepitud tulud või kulud.
Pandeemia aga ei ole varakindlustuse kindlustusjuhtum, kuna see ei põhjusta ettevõtte vara füüsilist kahjustumist. Pandeemia tõttu äritegevuse katkemist üldreeglina kindlustada ei saagi.
märts 24, 2020 at 11:58
Käes on aeg arendada e-teenuseid ja investeerida digitaalsetesse lahendustesse.
Viirus muudab tarbijate käitumist – inimesed pöörduvad digitaalsete lahenduste poole pretsedenditu kiirusega. Oleks naiivne arvata, et praegusel olukorral ei ole pikaajalist mõju pärast karantiini möödumist.
LEXTAL Next ja kogu LEXTALi meeskond on viinud kliendinõupidamised digitaalseks ja töötab kodust (seal kus vähegi võimalik). Meile on see lihtne, kuivõrd enamik meie tööst on rääkimine ja kirjutamine. Samas on turul palju näost-näkku teenuseid, mis ei pea seda mitte olema. Digitaliseerimise ja automatiseerimise rongile jõudmine on tähtsam nüüd kui iial varem. Kes jääb maha, see hiljem peale ei saa.
Inimesed ootavad aja möödudes üha enam häid digitaalseid ja kontaktivabu teenuseid. E-kaubandus kõikides jaemüügi sektorites ja toiduvedu juhivad hetkel seda digitaalset pealetungi nii Eestis kui välismaal. Teised sektorid peavad eeskuju võtma – vastasel juhul ootab neid paratamatu marginaliseerumine.
Personaalpangandus, meditsiin (eriti perearstid) ja veterinaariateenused peavad saama digitaalseks, kui nimetada vaid mõned. On teenuseid, mis vajavad füüsilist kohalolu, kuid mitte kõik – mitte isegi enamus.
Massilise digitaliseerimise laine toob kaasa palju õigusküsimusi. Lepingud, andmekaitse, küberturvalisus ja tegevuslubade küsimused. Seda nimekirja võiks veel pikalt täiendada.
Meie oleme valmis tegema oma osa. Kas ka sina?
The time to develop e-services and to invest into digital solutions is now.
The virus is changing how people act as consumers – people are going digital at an unprecedented rate. It would be naive to think that this will have no long-term effects on the behaviour of the once-quarantined population after the lock-down passes.
For the time being, LEXTAL Next and the LEXTAL team as a whole has moved all client meetings digital and is working (where possible) from home. For us it is easy, as most of our work is talking and writing anyway. But there are a lot of classically face-to-face businesses that do not have to be. Getting on the digitization and automation train is more important than ever. If you fall behind now there is no catching up.
People expect (and will expect more and more) good digital and contactless services. E-commerce in all retail sectors as well as food delivery is leading the charge on this in Estonia and other jurisdictions. Other sectors must follow suit if they do not wish to be marginalized.
Personalized banking, medicine (especially GPs and pharmacies) and veterinarians, to name a few, must become digital. Some things will always be face-to-face but not all – not most.
This new wave of mass digitization will bring about many legal issues. Contracts, data protection, cyber security, licensing matters and the list goes on.
We are ready to make the change and do our part. Are you?
märts 20, 2020 at 12:55
Hiljuti avaldas Andmekaitse Inspektsioon (AKI) uudise, milles selgitas, kas tööandjal on õigus koroonaviiruse leviku olukorras nõuda töötajalt terviseandmeid, et otsustada töötaja tööle lubamine.
Kokkuvõtlikult leiab AKI, et tööandja võib töötajalt küsida koroonaviiruse tuvastamise või selle sümptomite kohta. Kuid üldreeglina ei ole töötajal kohustust infot anda – see on vabatahtlik.
Raske on AKI seisukohaga täielikult nõustuda. GDPR-i (andmekaitse üldmääruse) artikkel 9 lg 2 punkt b näeb ette tööandjale õiguse terviseandmete töötlemiseks, kui töötlemine on vajalik tööõigusest tuleneva kohustuse täitmiseks. Tööõigus näeb ette tööandjale kohustuse tagada töökeskkond. Seega on tööandjal õigus töötajalt terviseandmeid nõuda.
Samas tuleb arvesse võtta ka minimaalsuse põhimõtet, mille järgi tuleb isikuandmeid töödelda nii vähe kui võimalik. Arusaadavalt ei pruugi terviseandmete töötlemine vajalik olla igas olukorras. Näiteks pole vaja infot koguda kontoritöötajatelt, kes teevad tööd kodust. Siiski on terviseandmete kogumine hädavajalik teenindus- ja tööstussektoris, kus töötajad peavad paratamatult tegema tööd füüsiliselt koos. Näiteks tehasetöölistelt, müüjatelt, ehitajatelt jne.
Seega on AKI avaldatud seisukoht liiga jäik. Andmekaitse ei tohi saada takistuseks tööohutuse –ja tervise kaitsele. Eriti olukorras, kus seadus terviseandmete töötlemist lubab.
Is the employer allowed to ask the employee whether he/she has the coronavirus?
Recently the Data Protection Inspectorate of Estonia (DPI) published news explaining whether an employer has the right to request health data from an employee to decide whether to allow the employee to work in the light of the coronavirus spread.
In a nutshell, the DPI finds that the employer may ask the employee whether he or she has been diagnosed with the coronavirus or has its symptoms. However, as a general rule, the employee is not obliged to provide such information – this is voluntary.
We do not fully agree with DPI’s position. Article 9(2)(b) of the GDPR (General Data Protection Regulation) provides the right of the employer to process health data where this is necessary to fulfil an obligation under the employment law. The employment law imposes an obligation on the employer to ensure a safe work environment. Therefore, the employer has the right to request health information from the employee.
At the same time, the principle of data minimisation must be taken into account. The processing of health data may not be necessary in all circumstances. For example, there is no need to collect such information from office workers who work from home. However, processing of health data is essential in the service and industry sectors, where employees inevitably have to work physically together. For example, factory workers, cashiers, builders, etc.
Therefore, the DPI’s position is too rigid. Personal data protection must not become an obstacle to the protection of safety and health at a workplace. Especially when the law permits the processing of health data.
märts 19, 2020 at 15:14
Värske info seoses COVID-19 toetusmeetmetega!
Värsket infot seoses COVID-19 toetusmeetmetega
Töötukassa plaanib hüvitada raskustesse sattunud ettevõtete töötajatele kahe kuu ulatuses 70 protsenti sissetulekust. Hüvitise saamiseks peab tööandja vastama vähemalt kahele punktile kolmest tingimusest: (a) ettevõtte käive peab olema langenud vähemalt 30 protsenti võrreldes eelmise aasta sama perioodiga; (b) ei ole vähemalt 30 protsendile töötajatest tööd anda; (c) töötajate palka on vähemalt 30 protsenti langetatud. Töötukassa hüvitab 70 protsenti eelmise 12 kuu keskmisest brutopalgast, aga mitte rohkem kui 1000 eurot. Tööandjal on omakorda kohustus maksta töötajale lisaks vähemalt 150 eurot, ka tööjõumaksud peab tasuma tööandja ise.
Meede ootab hetkel Vabariigi Valitsuse kinnitust. Plaanide kohaselt kehtestatakse toetusmeede tagasiulatuvalt alates 1. märtsist 31. maini, ent kompensatsiooni saab taotleda kuni kahe kuu töötasu ulatuses tööandja valitud perioodi eest selle kolme kuu sees.
Hüvitise taotlemise kord ja vormistusnõuded selguvad pärast valitsusepoolset kinnitust.
Свежая информация о мерах поддержки в связи с COVID-19
Эстонская касса по безработице планирует выплатить 70 процентов двухмесячной заработный платы работников тех предприятий, которые оказались в трудном положении. Для получения компенсации работодатель должен выполнить по крайней мере два из следующих условий: (a) oборот компании снизился как минимум на 30 % по сравнению с тем же периодом прошлого года; (b) нет возможности предоставить работу хотя бы 30% работникам; (c) заработная плата работников была понижена на хотя бы 30%. Касса по безработице компенсирует 70 процентов oт средней брутто-зарплаты предыдущих 12 месяцев, но не больше, чем 1000 €. Работодатель в свою очередь обязан выплатить работнику дополнительно хотя бы 150 €. Трудовые налоги также оплачиваются работодателем.
В настоящее время эта мера ожидает подтверждение правительства. Планируется, что данная мера поддержки будет введена задним числом с 1 марта по 31 мая. Компенсацию можно потребовать в размере двух месячный заработной платы за период, выбранный работодателем в течении этих трёх месяцев.
Процедура получения компенсации и формальности станут ясны после одобрения данных мер правительством.
Up-to-date information on COVID-19 support measures
The Unemployment Insurance Fund plans to reimburse 70 percent of up to two months´ salaries to employees of the companies who have economic difficulties. In order to be eligible for compensation, the employer must meet at least two of the following three conditions: (a) the company ‘s turnover must have fallen by at least 30 percent compared to the same period last year; (b) the company is not able to provide work for least 30% of the workforce; (c) salaries of the employees have been reduced by at least 30 percent. The Unemployment Insurance Fund reimburses 70 percent of the average gross salary for the previous 12 months, but not more than 1000 EUR. The employer, in turn, is obliged to pay the employee additionally at least 150 EUR, and the employment taxes shall be also paid by the employer.
The measure is currently pending the approval by the Government. It is planned that the support measure will be introduced retroactively from 1 March to 31 May, but compensation may be claimed for up to two months’ salary for the period chosen by the employer within this three month period.
Procedures and formalities for claiming the compensation will become clear after the Government´s approval.
Meditsiiniõigus, Üldine
märts 13, 2020 at 12:19
Praktilised juhised töötajatele ja tööandjatele COVID-19 eriolukorraga toimetulemiseks
Kallid kliendid, sõbrad ja tuttavad!
Tänasest 13.03.2020 kuulutas valitsus välja seoses COVID-19 levikuga eriolukorra, mis mõjutab ka meie majanduskeskkonda. Allpool mõned praktilised juhised, kuidas sellises olukorras tööd korraldada. Mida teha töötajatega, kui tööd ei ole või tööd ei saa teha?
Kuidas korraldada töö olukorras, kui töötajal ei ole võimalik piirangute tõttu töökohal viibida või oma tööülesandeid täita?
Teatud juhtudel väljastab perearst töötajale töövõimetuslehe. Kui aga töölt eemalejääval töötajal haigussümptomeid ja teadaolevat kokkupuudet nakatanuga ei ole, siis tuleks töötajal ja tööandjal omavahel kokku leppida, kuidas ajutine töökorraldus toimuma hakkab. See põhimõte kehtib olenemata sellest, kas töölt jäädakse eemale töötaja enda või tööandja algatusel.
Ühe lahendusena on pooltel võimalik kokku leppida ajutiselt kaugtöö tegemises. Seejuures tuleb meeles pidada, et tööandja ei saa sundida töötajat kaugtööd tegema ja töötaja ei saa kaugtööd nõuda. Kaugtöö tegemisel lepitakse tavaliselt kokku, kuidas omavahel suheldakse, millised on turvameetmed, kuidas korraldatakse tööohutusnõuete täitmine jne.
Kui kaugtöö tegemine ei ole võimalik või kui üks pooltest sellega ei nõustu, siis võivad tööandja ja töötaja kokku leppida kas tasustamata või tasustatud (lisa)puhkuse andmises. Ühepoolselt tööandja töötajat puhkusele saata ega töötasu maksmata jätta ei saa (v.a TLS § 37 kohaldamisel, vt all). Ka töötajal puudub seaduslik alus nõuda, et tööandja vabastataks ta töötamise kohustusest. Tööandjal ei ole kohustust võimaldada töötajale vaba aega ilma mõjuva põhjuseta, ent olukorras, kus valitsusasutused on väljastanud koju jäämise soovituse, on ühise lahenduse leidmine ilmselt vältimatu.
Mida saab tööandja teha, kui COVID-19 levik ja kehtestatud piirangud kahjustavad ajutiselt tööandja majandustegevust?
Eriolukorra kehtestamine ja sellega seoses paljude ettevõtete tegevuse piiramine kahjustavad ka majandust ning tekitavad tööandjatele raskusi. TLS § 37 lg 1 sätestab, et kui tööandja ei saa ettenägematutest, temast mitteolenevatest majanduslikest asjaoludest tulenevalt anda töötajale kokkulepitud ulatuses tööd, võib ta töötasu kuni kolmeks kuuks 12-kuulise ajavahemiku jooksul vähendada mõistliku ulatuseni, kuid mitte alla Vabariigi Valitsuse kehtestatud töötasu alammäära, kui kokkulepitud töötasu maksmine oleks tööandjale ebamõistlikult koormav. Seega on tööandjatel võimalus töömahu vähenemisel erakorraliselt töötasu ühepoolselt ajutiselt vähendada, kui tööandja võimekus tavapärast töötasu maksta on kahjustatud.
Töötajal on õigus keelduda töö tegemisest võrdeliselt töötasu vähendamisega. See tähendab, et kui tööandja soovib töötasu vähendada 50% võrra, siis ka töömahtu tuleb vähendada samas ulatuses. Eeltoodust hoolimata ei tohi töötasu vähendada alla Vabariigi Valitsuse kehtestatud töötasu alammäära (584 eurot).
Töötajal on TLS §-is 37 ette nähtud meetmete rakendamisel õigus tööleping üles öelda, teatades sellest tööandjale viis tööpäeva ette. Kui töötaja on töötasu vähendamise tõttu töösuhte lõpetanud (st TLS § 37 lg 5 alusel), siis tuleb talle maksta hüvitist samas ulatuses, mis koondamisel ehk töötaja ühe kuu tasu ulatuses. Samuti on töötajal õigus saada töötuskindlustushüvitist, kui tööleping on lõppenud sellel alusel.
Loodetavasti normaliseerub olukord kiiresti ning elu läheb oma tavalisse rütmi. Kindlasti tekib teil küsimusi, vastame nendele hea meelega. Igale olukorrale on lahendus!
Dear clients, friends and acquaintances!
Today, on March 13, 2020, the Estonian government declared a state of emergency regarding the spread of COVID-19, which will also affect our business environment. Below are some practical guidelines on how to handle this situation with respect of employment arrangements. What to do with employees if there is no work or work cannot be done?
How can work be organized in a situation where the employee is unable to be in the workplace or perform employment duties due to restrictions?
In certain cases, a doctor will issue an employee with a disability certificate. However, if the employee who has to remain at home has no symptoms of illness and no known exposure to the infected person, then the employee and the employer should agree on how the temporary work arrangement will be arranged. This principle applies irrespective of whether the employee remains away from work at the initiative of the employee or the employer.
One solution is for the parties to agree to remote work on a temporary basis. However, it must be remembered that the employer cannot force the employee to do telework and theemployee cannot demand telework. Also, without the agreement of the parties, remuneration conditions must not deteriorate as a result of teleworking. In the agreement for teleworking it is usually agreed on how to communicate with each other, what the security measures are, how employment safety is organized, and so on.
If teleworking is not possible or if one of the parties disagrees, the employer and the employee may agree to provide either unpaid or paid (additional) leave. The employer may not prescribe for vacation or cancel salary payments (except for the purposes of § 37 of the Employment Contracts Act, see below).
There is also no legal basis for an employee to require an employer to be relased from the obligation to work. There is no obligation on the employer to allow the employee time off without good reason, but in a situation where the authorities has issued a recommendation to stay home, finding a common solution is probably inevitable.
What can an employer do if the spread of COVID-19 and the restrictions imposed harm temporarily its economic activity?
Establishing a state of emergency and banning many events and limiting the activities of companies also damage the economy and create difficulties for employers. Section 37 (1) of the Employment Contractts Act provides that if an employer, due to unforeseen economic circumstances beyond its control, fails to provide an employee with work to the agreed extent, the employer may, for up to three months over a period of 12 months, reduce the wages to a reasonable extent, but not below the minimum wage established by the Government of the Republic, if payment of the agreed wages would be unreasonably burdensome for the employer.
Thus, the employers have the possibility of unilaterally reducing the wages by reducing the volume of work if the employer’s ability to pay normal wages is impaired.
The employee has the right to refuse to work in proportion to the reduction in pay. This means that if the employer wants to reduce salary by 50%, the amount of work must be reduced to the same extent. Notwithstanding the foregoing, wages may not be reduced below the minimum wage (EUR 584) established by the Government of the Republic.
The employer shall notify the trustees and employees of the reduction in wages at least 14 calendar days in advance.
The employee shall have the right to terminate the employment contract by giving notice to the employer five working days in advance of the measures provided for in § 37 of the Employment Contractts Act. If the employee has terminated his/her employment due to the reduction of his/her salary, he/she shall be compensated to the same amount as the redundancy, ie the employee’s monthly salary. An employee is also entitled to unemployment benefit if he/she terminates his/her contract of employment on that basis.
Hopefully the situation will return to normal and life returns to its usual rhythm soon. You may certainly have questions, we will be happy to answer them. There is a solution for every situation!
Tehingud, Üldine
märts 9, 2020 at 13:54
Üllar Talviste on raamatu “Investment Arbitration in Central and Eastern Europe: Law and Practice” kaasautoriks
Üllar Talviste aitas kaasa raamatu koostamisele, mis käsitleb Kesk- ja Ida-Euroopa investeerimist puudutava vahekohtumenetluse praktika põhjalikku ülevaadet! Raamat hõlmab Kesk- ja Ida-Euroopa riikide kohtupraktikat liikmesriikide majandusliku, poliitilise ning regulatiivse keskkonna kontekstis. Teos on hindamatu abivahend praktikutele, kes nõustavad selles piirkonnas tegutsevaid ettevõtteid ning neile, kes on muul viisil seotud Kesk- ja Ida-Euroopa riikides toimuvate vahekohtumenetlustega.
Tutvu raamatuga siin.
märts 4, 2020 at 09:38
Milline on tervishoiuteenuse kvaliteet ja kuidas seda parandada?
Terviseraadio.ee viimases saates rääkisid advokaadibüroo LEXTAL vandeadvokaat ja partner Olavi-Jüri Luik ja Sotsiaalministeeriumi tervishoiuvõrgu juht Heli Paluste tervishoiuteenustest ja selle kvaliteedist ning sellest, kuidas seda parandada. Kuidas on lood Eestis tervishoiuteenustega, kas patsiendikindlustus võib seda parandada?
Käesoleval hetkel on vastuvõtmisel nn patsiendikindlustuse seadus (sisult arsti/meditsiinitöötaja kohustuslik vastutuskindlustus – kaudselt analoogne liikluskindlustusega). Selle seaduseelnõu eesmärk on tagada kannatanute poolt hüvitiste saamine ning ka see, et arstid teavitaksid toimepandud ravivigadest (et ei toimuks juhtumite „mahavaikimist“). Arsti/meditsiinitöötaja kohustuslik vastutuskindlustus võimaldab selliseid asju lahendada. Analoogne seadus toimib Põhjamaades ja paljudes Euroopa riikides edukalt. Näiteks Soome patsiendikindlustussüsteemi kaudu registreeritakse aastas arstide vigade puhul umbes 9000 nõuet, millest umbes 7000 nõude korral saavad patsiendid hüvitise. Eesti vastavad arvud ei ole tänase seisuga võrreldavad.
Meil toimiva süsteemi probleemiks on see, et teise arsti vigadest ei ole võimalik õppida, kuivõrd toimepandud vigu üritatakse varjus hoida, kartes tsiviilõiguslikku ja karistusõiguslikku vastutust.
Kuula rohkem siit.
Üldine, Uncategorized @et, Uudised
veebruar 11, 2020 at 14:08
LEXTALi avalik praktikakonkurss kõigile õigusteaduse tudengitele! Kandideerida praktikale saab 11.02.2020 – 02.03.2020!
Miks tulla LEXTALisse praktikale?
Sest LEXTALi praktika eesmärk on anda noortele kolleegidele võimalus kiigata advokaadi tööellu. Veel enam – anda võimalus ise käsi külge panna.
Mida me lubame?
LEXTAL väärtustab noorte kolleegide südikust. LEXTALis on päris võimalus kirglikult oma õigusvaldkonnas tegijaks saada ka noortel kolleegidel. Meil ei paista silma ainult kaua tuntud tegijad, aga ka noored – seda näeb nii ajaleheveergudelt kui meie sotsiaalmeedia lehtedelt. Valdav osa LEXTALis tegutsevatest noortest kolleegidest on alustanud oma karjääri just LEXTALis praktikandina.
Teiseks pakub LEXTAL võimalust arendada reaalseid oskuseid – seda, mida ülikoolis ei ole paraku võimalik omandada. Praktika LEXTALis tähendab, et tudeng saab käed külge panna päris asjaajamisele – abistada advokaate alates tõendite kogumisest ja tehingute ettevalmistamisest kuni menetlusdokumentide koostamise ja close’imiseni. Meie ei pane praktikante tööülesandena arhiivi koristama.
Väärtustame tublisid praktikante. Konkursi alusel praktikakoha saanud tudengitele anname 4-6 nädalat kestva praktika eest stipendiumi 400 eurot (neto).
Kuidas näeb välja praktika advokaadibüroos LEXTAL?
Vaata ülevaadet praktikakonkursist siit: video
Tutvu praktikandi tagasisidega praktikale LEXTALis siit: video
Praktikale saab kandideerida:
Juhendaja Rauno Kinkari juurde IT/IP õiguse valdkonnas. Praktika toimumise vahemik on 2020. aasta mai/juuni;
Juhendaja Marge Männiko juurde kinnisvara- ja ehitusõiguse valdkonnas. Praktika toimumise vahemik on 2020. aasta mai/juuni;
Juhendaja Kristi Sild juurde tööõiguse valdkonnas. Praktika toimumise vahemik on 2020. aasta aprill/mai/september;
Juhendaja Ave-Ly Käsi juurde äriõiguse ja tsiviilkohtumenetluse valdkonnas. Praktika toimumise vahemik on 2020. aasta aprill – juuni/august – november;
Juhendaja Kadi Saluste juurde kindlustusõiguse ja tsiviilkohtumenetluse valdkonnas. Praktika toimumise vahemik on 2020. aasta aprill – august;
Juhendaja Magnus Brauni juurde pankrotiõiguse ja tsiviilkohtumenetluse valdkonnas. Praktika toimumise vahemik on 2020. aasta mai/juuni/august;
Juhendaja Katrin Orava juurde perekonna- ja pärimisõiguse valdkonnas. Praktika toimumise vahemik on 2020. aasta aprill/mai/juuni/august.
Kuidas praktikale kandideerida?
Saada hiljemalt 02.03.2020 e-kiri aadressile info@lextal.ee pealkirjaga “Praktikakonkurss – SINU NIMI”, millele lisa oma hinneteleht, CV ning motivatsioonikiri põhistusega huvi valdkonna ja advokaaditöö vastu (250 kuni 400 sõna). Sel aastal on võimalik tavapärase motivatsioonikirja asemel saata meile ka endast tehtud lühike video või enesetutvutus hoopis mõnes muus formaadis. Eristu, ole originaalne! Palun märgi videos/kirjas ära soovitud praktika pikkus, sobiv ajaperiood ja eelistatud valdkond (mitme valdkonna valimisel märgi ära, mis on esimene eelistus). Ära jää ootama viimast päeva – tee seda kohe!
LEXTAL avalikustab praktikakonkursi võitjad hiljemalt 16.03.2020.
Me ootame Sind huviga!
* LEXTALil on õigus muuta konkursi tingimusi.
* Kandideerida stipendiumiga praktikakohale saavad ka tudengid, kes on juba 2020 suveks praktikale kandideerimissoovist enne käesoleva konkursi väljakuulutamist teada andnud.
jaanuar 28, 2020 at 10:13
Suitsetamise eest tuleb trahvi maksta, kui teed seda valel ajal ja vales kohas. Eesti tahab trahvi maksta ka selle eest, et ta ei suuda suitsetamist oma riigis korralda nii, nagu Euroopa Liit, sh Eesti, on ühiselt kokku leppinud.
Tänaseks on Eesti hilinenud direktiivi ülevõtmisega lausa kahes teemas. Esiteks on siiani üle võtmata uudsete suitsuvabade tubakatoodete regulatsioon, mille eesmärk oli lubada siseturule sigarettidest vähem kahjulikud alternatiivid, neid karmilt reguleerides. Teiseks on üle võtmata jälgimissüsteemi nõuded, mille eesmärk on ohjata piiri- ja salakaubandust ning mis osas Euroopa Komisjon mitu korda rõhutas, et tähtaegne üle võtmine on väga tähtis. Kuid mõlemad teemad on endiselt riigikogus ooteasendis. Pärast 2019. aasta juunit pole nendega midagi juhtunud. Tubakaseaduse eelnõu seisab ja teise lugemise aeg on teadmata.
Euroopa Liidus kokkulepitud regulatsioonide ülevõtmisega viilijatele rakendub rikkumismenetlus. Ei maksa loota, et praegune rikkumine jääb Euroopa Komisjonil märkamata ja trahve ei järgne. Eriti kui venitamine jätkub. Riigile määratav trahv koosneb põhisummast ja päevasest karistusmaksest. Põhisumma suurusjärk võib arvatavasti jääda 258 000–400 000 euro ning igapäevase makse ühik 3000–4000 euro kanti. Miks Eesti ei suuda selles küsimuses täita endale võetud kohustusi ja ootab trahviarvet?
„Minu piip kui pigi piirakas, temas ikka puudub tubakas,“ laulsid mehed legendaarses filmis „Suvi.“ Selles vana laulu viisijupis kajastub praegune olukord, mitte küll täielikult, sest filmis proovis laulja sammalt suitsetada. Toona oli ajendiks suitsetaja rahapuudus, mitte soov asendada tervisele kahjulik toode vähemkahjulikuga. Euroopa Liidu loogika on see, et sigarettide piirangutele keeratakse vinti juurde, kuid samas lubatakse kõrvale uudsed suitsuvabad tubakatooted, mis on endiselt karmilt reguleeritud, kuid mille tervisekahjud võivad olla kuni 95% väiksemad kui sigarettidel. „Piibus“ on tubakas, aga see ei põle.
Eesti on ümbritsetud riikidest (sh Läti, Leedu), kus uudsed suitsuvabad tubakatooted on turule lubatud. Tegu on väga kiiresti kasvava piirikaubanduse artikliga, nagu ka Läti SuperAlko juht hiljuti teavitas. Venitamine toob kaasa musta turu kasvu ning riigieelarveliste laekumiste jätmise naaberriikidele. Tundub, et sissetuleku asemel meeldib riigile hoopis trahve maksta.
Nende teemadega edasine venitamine ei ole enam võimalik. Aastal 2020 peaks riik tegelema hoopis aktuaalsemate küsimustega sektoris, mitte sellega, mis pidi olema reguleeritud juba üle kolme aasta tagasi. Loodetavasti riigikogu mõistab, et probleem tuleb kiiresti ära lahendada ning viimased tubakaregulatsiooni küsimused saavad ka Eestis korda.
Vandeadvokaat ja partner Margus Reiland on nõustanud mitmeid tubakatööstuse äriühinguid seoses tubakaregulatsioonidega.

matches:
§ 104
Riigikohus
§ 435
§ 104
Riigikohus
§ 37
§ 37
§ 37
§ 37
§ 37


text:
InfoKuller - mai 2017 | KPMG | EE
› InfoKuller - mai 2017
InfoKuller - mai 2017
Maikuu InfoKuller keskendub peamiselt Riigikogus menetletava tulumaksuseaduse, käibemaksuseaduse ja liiklusseaduse muutmise seaduse eelnõule, millega pannakse krediidiasutustele avansilise tulumaksu maksmise kohustus, kehtestatakse panditulumaks kontsernisisestele laenudele, alandatakse regulaarselt makstavate dividendide tulumaksumäära, muudetakse sõiduautode erisoodustuse maksustamise aluseid, täiendatakse tööandja osalusoptsiooni maksuregulatsiooni ja tehakse muid erisoodustuste maksustamist puudutavaid muudatusi.
Lisaks toome lugejateni info finantskontode alase teabevahetuse regulatsioonist, pakendiaktsiisi muudatustest ja magustatud jookide maksustamispõhimõtetest.
Samuti leiate InfoKullerist ülevaate olulisematest kohtulahenditest.
Ettevõtlustulu lihtsustatud maksmine
• panditulumaks
Rahandusministeeriumi ettepaneku kohaselt maksustatakse alates 2018. aastast 20/80-lise tulumaksuga teistele kontserniliikmetele (v.a. ettevõtja enda tütarettevõtjad) antud laenud osas, mis ületab laenu andva ettevõtja omakapitali tehtud sissemaksete ja ettevõtja võetud laenude summa. Laenuna käsitletakse ka laenu tagamist (v.a. juhul kui tagatiseks on ettevõtja materiaalne põhivara), krediidilepingu sõlmimist ja muud majanduslikult samaväärset tehingut. Maksustamisele kuuluvad kõik pärast 30. juunit 2017 sõlmitud laenud ning ka varasemad laenud, mille tingimusi pärast nimetatud kuupäeva muudetakse ning mida ei tagastata 1. jaanuariks 2018. Juhul kui laen tagastatakse ettevõtjale kahe aasta jooksul, tagastatakse ka tasutud tulumaks. Kui laenu ei tagastata, käsitletakse laenu muu kasumieraldisena ning tasutud tulumaksusumma muutub lõplikuks. Panditulumaksu ei kohaldata krediidiasutustele.
Eelnõu kohaselt maksustatakse kasum, mis on väiksem või võrdne eelneva kolme aasta keskmise Eestis maksustamisele kuulunud jaotatud kasumiga, alates 2019. aastast 14/86-lise tulumaksumääraga. Üleminekusätete kohaselt rakendatakse 2019. aastal madalamat maksumäära dividendidele, mis vastavad 1/3-le 2018. aastal jaotatud kasumist ning 2020. aastal dividendidele, mis vastavad 1/3-le 2018. ja 2019. aastal jaotatud kasumist. Nimetatud piirmäärasid ületav osa kasumieraldistest maksustatakse jätkuvalt 20/80-lise maksumääraga. Lisaks on oluline märkida, et 14/86-lise tulumaksuga maksustatud dividendidelt, mida makstakse füüsilistele isikutele (nii resident kui ka mitteresident), tuleb täiendavalt kinni pidada 7% tulumaksu. Kinnipidamise kohustus tekib ka siis, kui füüsilisele isikule makstakse dividende tulumaksuseaduse § 50 lg 1 alusel ja 14/86-list tulumaksumäära on rakendanud tütarettevõtja, kellelt dividendid saadi.
Tulumaksuseaduse muudatuste kohaselt on alates 2018. aastast ettevõtte sõiduauto kasutamisel nii töö– kui ka isiklikeks sõitudeks erisoodustuse hinna aluseks sõiduauto mootori võimsus. Eelnõu kohaselt on maksubaasiks 1,96 €/kW ning 1,47 €/kW, kui sõiduauto on üle viie aasta vana. Lisaks näeb eelnõu ette seda, et kui ettevõtte sõiduauto kasutamine isiklikeks sõitudeks on välistatud, tehakse selle kohta märge liiklusregistrisse.Lisaks täpsustatakse eelnõuga kaubikute maksustamispõhimõtteid. Tulumaksuseaduse muudatustega nähakse ette, et lisaks turuhinnale võib kaubikute eratarbeks kasutamisel rakendada võimsuspõhist arvestust. Samuti täpsustatakse käibemaksuseaduses omatarbe mõistet, sätestades, et kui omatarbe moodustab tööandja kaubiku, takso või õppesõiduauto tasuta või soodushinnaga kasutada andmine tööülesannete või ettevõtlusega mitteseotud tegevuseks, on nimetatud käibe maksustatav väärtus tulumaksuseaduse alusel arvutatud erisoodustuse hind.Samuti muudetakse käibemaksuseadust osas, mis puudutab mahaarvatud sisendkäibemaksu korrigeerimist olukorras, kus sõiduauto kasutusotstarve on muutunud.
Alates 1. juulist 2017 täiendatakse tulumaksuseaduse § 48 muuhulgas osas, mis puudutab optsiooniprogrammide maksustamist. Kehtiva regulatsiooni kohaselt ei loeta juhul, kui osalusoptsiooni alusvara on osalus tööandjas või tööandjaga samasse kontserni kuuluvas äriühingus, erisoodustuseks osalusoptsiooni alusvaraks oleva osaluse omandamist, kui osalus omandatakse mitte varem kui kolme aasta möödumisel optsiooni andmisest. Eelnõu kohaselt arvestatakse nimetatud kolmeaastase tähtaja kulgemise algust optsioonilepingu sõlmimise kuupäevast ka siis, kui optsiooni alusvara muutub.Samuti täiendatakse seadust eranditega, mille puhul on võimalik optsioone realiseerida ka varem kui kolm aastat pärast optsioonilepingu sõlmimist, ilma et seda loetaks erisoodustuseks. Sellisteks eranditeks on olukord, kus optsioonilepingu kehtivuse ajal võõrandatakse kogu osalus tööandjas või temaga samasse kontserni kuuluvas äriühingus. Lisaks on erandiks see, kui töötajal tuvastatakse täielik töövõimetus või töötaja sureb. Nimetatud juhtudel ei loeta erisoodustuseks optsiooni alusvaraks oleva osaluse omandamist ulatuses, mis vastab proportsionaalselt optsiooni hoidmise ajale enne nimetatud sündmust.
— Erisoodustuseks ei loeta edaspidi tööandja ettevõtlusega seotud kulutusi töölepingu alusel töötava töötaja transpordiks elu- ja töökoha vahel, kui töötaja elukoht asub vähemalt 50 kilomeetri kaugusel töökohast või tööandja korraldab transporti bussiga. Kui transporti korraldatakse tööandja autoga, loetakse see käibemaksuseaduse tähenduses sõiduauto ettevõtluses kasutamiseks. Samuti ei loeta eelnõu kohaselt edaspidi erisoodustuseks tööandja ettevõtlusega seotud kulutusi töölepingu alusel töötava töötaja majutamiseks tingimustel, et töötaja elukoht asub vähemalt 50 kilomeetri kaugusel töökohast ja tal ei ole majutamise perioodil töökohale lähemal asuvat eluasemena kasutatavat kinnisvara. Lubatavad kulutused majutatava töötaja kohta on kuni 200 eurot kuus majutamise korral Tallinnas või Tartus ja kuni 100 eurot mujal.
Riigikogule esitatud eelnõu kohaselt on Eestis tegutsevad pangad ja välispankade filiaalid kohustatud edaspidi tasuma tulumaksu avansiliste maksetena eelmises kvartalis teenitud kasumilt. Maksustatava kasumi arvestamisel on õigus võtta arvesse ja viie aasta jooksul edasi kanda eelmiste maksustamisperioodide kahjumeid. Avansilise tulumaksu määr on 14%.
2017. aasta sügisest laiendatakse maksuhaldurite vahelist teabevahetust, mis on seotud teise riigi maksuresidentide erinevate rahaliste vahendite hoidmisega välisriigis. Sisu poolest on tegemist samalaadse teabevahetusega nagu FATCA teabevahetus USA-ga.
See põhineb põhimõtteliselt OECD vastaval teabevahetuse standardil. Finantskontode alane teabevahetus hõlmab kolme olulisemat aspekti:
1. Finantsteave, mida tuleb seoses avaldatavate kontodega edastada, hõlmab igat liiki investeerimistulu (sh intressi- ja dividenditulu, teatud kindlustuslepingutest saadud tulu ja muu tulu, mis on saadud seoses kontol olevate varade või kontoga seotud maksetega), kontojääke ja finantsvarade müügist saadud tulu.
2. Aruandekohustus on lisaks pankadele ja hoiuühingutele ka teistel finantsasutustel, näiteks maakleritel, teatud kollektiivsetel investeerimisüksustel ning teatud kindlustusseltsidel.
3. Teabevahetus puudutab isikuid, kelle elu- või asukoht või majanduslikud huvid on välisriigis ja kellel võiks olla välisriigis maksude maksmise kohustus. Avaldatavate kontode hulka kuuluvad füüsiliste isikute ja ettevõtete (sh trustid ja sihtasutused) kontod.
OECD standardiga on võimalik tutvuda siin.
Esimest korda esitatakse deklaratsioon 2016. aasta andmete kohta 30. juuniks 2017. Deklaratsioonide vormid on kehtestatud rahandusministeeriumi määrusega ja need on kättesaadavad e-maksuametis.
Rahandusministeerium on algatanud magustatud joogi maksu seaduse eelnõu. Seaduse eelnõu näeb ette selliste magustatud jookide maksustamise, mille suhkrusisaldus on vähemalt 5g/100ml joogi kohta või millele on lisatud magusainet. Lisaks näeb eelnõu ette ka selliste jookide maksustamise, mida tuleb tarbimiseks kas lahjendada või lahustada. Seadus peaks jõustuma 1. jaanuaril 2018.
Magustatud jookidele kehtivad maksumäärad on 0,1-0,3 eurot ühe liitri joogi kohta. Maksumäär sõltub suhkru/magusaine sisaldusest. Maksu hakkavad maksma joogitootjad ja maaletoojad siis, kui nad teevad joogid Eestis esmakordselt kättesaadavaks.
Maksust on vabastatud magustatud joogid, mida kasutatakse teiste magustatud jookide, toidu, ravimite või alkoholi tootmiseks. Samuti ei maksustata jooke, mis tuuakse Eestisse isiklikuks tarbimiseks reisijaga kaasas oleva kaubana või toimetatakse Eestist välja.
Magustatud joogi maksustamisperiood on kalendrikuu. Maks deklareeritakse ja tasutakse Maksu-ja Tolliametile maksustamisperioodile järgneva kuu 20. kuupäevaks.
Magustatud joogi maksu seadusega on võimalik tutvuda siin.
17. aprillil 2017 jõustusid õhukeste plastkandekottidega seotud pakendiseaduse muudatused.
Pakendiettevõtja on kohustatud üle 100-ruutmeetrise pindalaga müügikohas pidama arvestust tarbijatele müüdavate ja tasuta antavate õhukeste ning eriti õhukeste plastkandekottide kohta ning esitama andmed pakendiregistrisse.
Lisaks tuleb pakkuda tarbijale pakendiettevõtja müügikohas õhukeste plastkandekottide kõrval muid võimalusi kauba pakendamiseks ja vältida oksüdantide toimel lagunevate plastkandekottide müüki või nende tasuta andmist.
Alates 31. detsembrist 2018 ei tohi pakendiettevõtja müügikohas anda õhukesi ja eriti õhukesi plastkandekotte tarbijale tasuta, välja arvatud eriti õhukesed plastkandekotid (õhem kui 15 mikronit), mida kasutatakse hügieeni tagamiseks või lahtise toidukauba esmaseks pakendamiseks, et vältida toidu raiskamist.
Muudatuste eesmärgiks on vähendada 31. detsembriks 2019 plastkandekottide tarbimist alla 90 õhukese plastkandekoti inimese kohta aastas ja 31. detsembriks 2025 alla 40 õhukese plastkandekoti inimese kohta aastas. Tarbimiseesmärkidest jäetakse välja eriti õhukesed plastkandekotid.
Pakendiseadusega on võimalik tutvuda siin.
Olukord, kus töötuskindlustusmakset maksnud isikul puudub õigus saada töötuskindlustushüvitist, on vastuolus põhiseadusega
Riigikohus otsustas rahuldada õiguskantsleri taotluse ja tunnistada tööturuteenuste ja -toetuste seaduse § 6 lg 5 p 4 ja töötuskindlustuse seaduse § 6 lg 1 p 1 põhiseadusevastaseks ja kehtetuks osas, milles need välistavad töötuskindlustuse seaduse § 3 lg-s 1 nimetatud kindlustatule, kellel oleks töötuskindlustuse seaduse §-st 6 tulenevalt õigus saada töötuskindlustushüvitist, hüvitise maksmise ainuüksi põhjusel, et ta on äriühingu juhatuse liige.
Osaühingu omandis olevate korteriomandite ettevõtluses kasutamine ning vastavate tehingute maksustamine
Tartu Ringkonnakohas tegi 21. märtsil 2017 otsuse haldusasjas 3-15-1564, mis puudutab vara soetamist osaühingu omanikult ning selle edasist kasutamist ettevõtluses.
Vaidluses kostjana osalenud osaühing ostis ettevõtte omanikult korterid ning andis need seejärel omanikule üürile. Maksu- ja Tolliamet leidis, tuginedes muuhulgas ettevõtte majandusaasta aruandele, et ettevõtte omaniku tegelik soov oli saada dividende. Seega tegi Maksu- ja Tolliamet maksuotsuse ja määras osaühingule tasumiseks tulumaksu.
Ringkonnakohus asus antud asjas seisukohale, et tegemist ei ole varjatud dividendimaksega, kuna osaühingu omaniku poolt võõrandatud korteriomand on müüdud turutingimustel. See tähendab seda, et kummagi tehingu osapoole vara ei ole tehingu tulemusena suurenenud ega vähenenud. Seega ei saa tehingut käsitleda kasumi jaotamisena, sest makstud rahasumma ei ületa vastusoorituse väärtust.

matches:
§ 50
§ 48
Riigikohus
§ 6
§ 6
§ 3


text:
Varjatud struktuurid lavastavad poliitilisi kuritegusid | Virgo Kruve koduleht
HomepoliitikaVarjatud struktuurid lavastavad poliitilisi kuritegusid
Põhiseaduse § 22. järgi „kedagi ei tohi käsitada kuriteos süüdi olevana enne, kui tema kohta on jõustunud süüdimõistev kohtuotsus.” 14. veebruaril tegi Riigikohtu esimees Villu Kõve oma kõnes kohtunike iga-aastasel täiskogul ettepaneku muuta tähtajaliseks meedias kohtuprotsessi kajastamise piirang ning selgelt põhjendada sellise piirangu vajalikkust. „On aga kaheldav, kas kajastamise piirangu kehtestamist kohtuliku uurimise lõpuni saab lugeda põhjendatuks, eriti olukorras, kus mahukas kohtumenetlus vältab aastaid.” Meediat nimetas partneriks ja nende kohtust kõrvalejätmist võrdles asja kinni mätsimisega.
“Mingid KAPO lontis M-id aina hüppavad ja plõksivad.” Kaader ETV „Tujurikkuja” laulust „Kaunis maa 2” 2012.
Ajakirjanikud ei saa kajastada praegu toimuvaid kohtuprotsesse Tallinna sadama eksjuhtide üle, Danske panga töötajate seotust rahapesu kahtlusega ja Hubert Hirve kohtuprotsessi. Avalikkusele suleti Mati Alaveri dopingule kallutamise toimik. Praegune välisminister ja tookordne justiitsminister Urmas Reinsalu selgitas ERR-ile, et kohtuistungi kajastamist piirav norm sisaldus ärisaladuse direktiivi ülevõtmises ehk ärisaladuse kaitse erinevates menetlusliikides.
Poliitilised kohtuasjad
Viimase kuuga on tulnud mitu kohtuotsust, millega aastaid kestnud süüdistused meedias ei toonud süüdimõistvat kohtuotsust. Harju Maakohtus toimunud Tallinna linnapea Edgar Savisaare kriminaalasi lõpetati tema suhtes tervislikel põhjustel. Prokuratuuriga sõlmisid kokkuleppe Villu Reiljan, Hillar Teder ja Keskerakond aga see ei olnud süüdi mõistmine. Lõpuks tegi Harju maakohus 14. jaanuaril 2020 otsuse, millega mõistis õigeks ettevõtjad Aivar Tuulbergi ja Vello Kunmani, Alexander Kofkini osas lõpetati menetluse aegumise tõttu. Ainsana tõendati Kalev Kallo süü ja karistuseks määrati tingimisi 1,5 aastane vangistus. Otsus vaidlustatakse ja Savisaare-protsess lõppeb alles aasta(te) pärast. Prokuratuuri hea koostöö meediaga on muutunud kohtuväliseks karistuseks ja poliitilise võimu ümberjagamise vahendiks.
Kapo matkis kuritegu
Tartu abilinnapea Artjom Suvorovi(KE) kuriteo lavastus algas 7. jaanuaril 2016 kui kapo Lõuna osakonna direktor Janek Järva sai oma alluvalt avalduse kahtlusega, et abilinnapea oli 2015. aasta maikuust osalenud mitmete oma tuttavatega seotud rahastamistaotluste lahendamisel. Taotluste esitamise info oli avalikult Tartu kodulehel ja raha eraldati kollektiivse otsusega. Ettepanekud eelarvest toetusi maksta läbisid ka volikogu. Kohtuprotsess lõppes Tartu Ringkonnakohtu 25. oktoobri 2019 otsusega 1-18-3496. „Kohtukolleegiumi arvates ei ole mistahes selgitused, kuidas ja mis eelarve või fondide arvelt oleks linnal võimalik taotlejat aidata, kuritegelikud, nagu ka ideede väljapakkumine spordiklubi Tartusse tulemiseks.”
Kuriteo lavastamiseks oli kasutatud venekeelset inimest, kes palus abi eestikeelse taotluse esitamisel MTÜ-le rahalise toetuse saamisel. Selliste kohtumiste ajal andis kapo matkija 10. märtsil 2016 üle konjaki Remy Martin V.S.O.P ja 20. oktoobril 2016 konjaki Meukow Cognac XO ning lõpuks 16. jaanuaril 2017 Sportlandi kinkekaardid. Lisaks kahtlustati abilinnapead 5000 euro küsimises Mihkli nimega, et lahendada ühe inimese sotsiaaleluruumi üürilepingu mure ja talle sotsiaalkorter võõrandada(kelmus). Sellise tehingu võimatust teadis Suvorov eluasemekomisjoni liikme ja esimehena. Kohus kahtles tema vastu antud tunnistustes, mida ka kohtuprotsessi ajal muudeti.
Kuriteo toimepanemise provotseerimisele kulus 10 kuud, kokku kestis kohtumenetlus 834 päeva. Artjom Suvorovi õigusabi kulud olid Tartu Maakohtus 42 906 eurot ja Tartu Ringkonnakohtus 4190 eurot. Varjatud struktuuride tekitatud mainekahju ei hüvita keegi.
Lepp õigeks
6. veebruaril tegi Harju Maakohtu kohtunik Julia Vernikova otsuse mõista õigeks Tallinna TV eksjuht Toomas Lepp ja tema kaassüüdistatavad. „Esitatud süüdistuse raames ei ole kohus tuvastanud süüdistatavate käitumises neile inkrimineeritud kuriteo objektiivset koosseisu ja nii ei saa ka tuvastada teo õigusvastasust ja süüd.” Prokuratuur oli kahtlustanud 230 760 euro omastamist, sest Tallinna TV näidatud saateid oli tellitud firmalt KVA Telecom aga need valmistas Toomas Lepa äriühing Videomeedia OÜ. Kohus märkis otsuses: „Teenus oli osutatud, saated tehtud ja eetrisse läinud, raha maksti välja vastavalt esitatud arvetele ja kooskõlas sõlmitud lepingutega.” Märtsis selgub, kas prokuratuur kaebab otsuse edasi.
Süvariigi küsimus
4. veebruaril oli ETV saates „Esimene stuudio” intervjueeritav uus peaprokurör Andres Parmas, kellelt Andres Kuusk küsis: „Kas teie olete ka osa sellest kurikuulsast süvariigist?” Riigi peaprokurör vastase: „Mina seda monstrumit kunagi näinud ei ole.” Pärast Artjom Suvorovi kohtuotsust on selge, et struktuurides on kuritegusid lavastavad jõud, keda uus peaprokurör ei tunne.
Lisaks Savisaare-protsessile ja Toomas Lepale on süvariigi haardest veel vabanemata Tartu abilinnapea Valvo Semilarski(1-19-6293), Marti Kuusik ja Kajar Lember.
Artikkel ilmus 19.02.2020 ajalehes Kesknädal.
Katkendid Artjom Suvorovi kohtuotsusest 1-18-3496
Jälitustoimingu protokolle analüüsides ei tuvastanud kohus muud, kui abistava, sõbraliku ja inimliku iseloomuga suhtluse, kus A. Suvorov selgitas toetuste saamise protseduure, võimalusi ning lubas jagada infot, millises etapis on taotluse menetlemine./…/ Vestlusest ei saa teha järeldust, nagu lubaks A. Suvorov A.K. toetuse saamisel aidata, sest ta selgitab üheselt, et kõik on regelementeeritud ja range kontrolli all.
Esimese konjakipudeli üleandmise asjaoludest nähtuvalt oli A. Suvorov siiralt üllatunud („No mille eest?“) ning palus see tagasi võtta. Konjaki andmisele ei eelnenud mingeidki A. Suvorovi poolseid vihjeid, soove ega tahet nõustamise eest tasu saada. /…/ Kõrvaltvaatajale jääb mulje, et A. Suvorov andis survele järele, soovimata tegelikult konjakit vastu võtta. Ka kinkekaartide vastuvõtmise asjaolud ei anna alust arvata, et A. Suvorov tegutses altkäemaksu võtmise motiivil. Nimelt pöördus A. Suvorov koheselt linnapea poole küsimusega, kas pöörduda sisekontrolli või KAPO poole ning lähtus U. K. soovitusest kinkekaardid tagastada.
Kirjalikke ja isikulisi tõendeid kogumis hinnates ei tuvastanud kohus süüdistatava soovi või valmisolekut võtta vastu altkäemaks ning asuda vastutasuna oma ametiseisundit A. K. huvides ära kasutama.
Oma apellatsioonis palus prokuratuur mõista A. Suvorovile karistuseks 4 aastat vangistust. Karistuse hulka lugeda eelvangistuses viibitud 3 päeva.

matches:
§ 22
Kohus
kohus
Kohus
kohus
kohus