MB Klubi juhtkond
MB Vene foorum
MB Eesti foorum
MB Klubid maailmas
MB Klassik
Oldtimer üritused
Muuseum & Näitused
Mercedes-Benz Eesti klubi on üks 75 ametlikust Mercedes-Benz klubist üle maailma.
Maailma MB klubide koduleheküljed
Mercedes-Benz Klubi meened
Mercedes-Benz Klubikaardiga saab allahindlust enam, kui 400 artiklilt.
MB Klubikaart
Viimased uudised Mercedes-Benz klubikaardi kohta.
§ 1. Käesoleva määrusega kehtestatakse liikluskord Eesti teedel.
§ 2. Käesolevas määruses kasutatavate terminite sisu seletatakse järgmiselt:
(2) Asula all mõistetakse vastavalt "Liiklusseaduse" § 4 lõikele 8 hoonestatud ala, mille sisse- ja väljasõiduteed on tähistatud asulas ettenähtud liikluskorda kehtestavate liiklusmärkidega.
(3) Auto all mõistetakse tulenevalt "Liiklusseaduse" lisast 1 sõitjate või veoste veoks või sõidukite haakes vedamiseks või eritööde tegemiseks ettenähtud vähemalt neljarattalist mootorsõidukit, mille valmistajakiirus ületab 25 km/h. Autoks loetakse ka kolmerattalist mootorsõidukit ja elektrikontaktliiniga ühendatud rööbasteta sõidukit. Autoks ei loeta mopeedi, mootorratast, traktorit ega liikurmasinat.
(4) Autorongi all mõistetakse tulenevalt "Liiklusseaduse" lisast 1 autost ja ühest või enamast haagisest koostatud sõidukite kombinatsiooni.
(7) Esmase juhtimisõiguse all mõistetakse isikule esmakordselt antud õigust juhtida mootorsõidukit "Liiklusseaduse" §-s 30 ettenähtud tingimustel.
(8) Haagise all mõistetakse tulenevalt "Liiklusseaduse" lisast 1 mootorsõidukiga haakes liikumiseks valmistatud või selleks kohandatud sõidukit.
(11) Jalakäija all mõistetakse vastavalt "Liiklusseaduse" § 7 lõikele 2 isikut, kes kasutab teed liiklemiseks jalgsi või ratastooliga. Jalakäija all mõistetakse ka isikut, kes kasutab liiklemiseks rula, rulluiske, -suuski, tõukeratast, -kelku või muid nendesarnaseid abivahendeid.
(13) Jalgrattatee all mõistetakse vastavalt "Liiklusseaduse" § 4 lõikele 5 jalgratta ja mopeediga liiklemiseks ettenähtud teeosa või sama otstarbega omaette teed, mis on tähistatud vastavate liiklusmärkide või teekattemärgistega.
(14) Juhi all mõistetakse vastavalt "Liiklusseaduse" § 7 lõikele 4 isikut, kes juhib sõidukit, juhib teel ratsa loomi või veoloomi, või isikut, kes ajab teel kariloomi. Juhi all mõistetakse õppesõidu ja sõidupraktika ajal ka sõiduõpetajat ja -juhendajat vastavalt "Liiklusseaduse" § 32 sätestatud tingimustele.
(15) Kategooriate all mõistetakse mootorsõidukite jaotamist juhtimisõiguse seisukohalt vastavalt "Liiklusseaduse" §-le 21.
(16) Kerghaagise all mõistetakse tulenevalt "Liiklusseaduse" lisast 1 haagist, mille registrimass ei ületa 750 kg.
(19) Kõnnitee all mõistetakse vastavalt "Liiklusseaduse" § 4 lõikele 4 jalakäija liiklemiseks ettenähtud teeosa või sama otstarbega omaette teed, mis võib olla tähistatud vastavate liiklusmärkide või teekattemärgistega.
(21) Liikleja all mõistetakse vastavalt "Liiklusseaduse" § 7 lõikele 1 isikut, kes osaleb liikluses jalakäija, sõitja või juhina.
(22) Liikluskorraldusvahendi all mõistetakse "Teeseaduse" (RT I 1999, 26, 377; 93, 831) § 10 lõike 2 alusel teede- ja sideministri poolt kehtestatud nõuetele vastavat foori, liiklusmärki ja teemärgist ning vilkurit, piiret, hoiatuslinti, tähisposti, tõkkepuud, ohutussaart või muud sarnast.
(23) Liiklusõnnetuse all mõistetakse vastavalt "Liiklusseaduse" §-le 56 juhtumit, kus vähemalt ühe sõiduki teel liikumise või teelt väljasõidu tagajärjel saab inimene vigastada või surma või tekib varaline kahju.
(24) Liikurmasina all mõistetakse tulenevalt "Liiklusseaduse" lisast 1 ratastel liikuvat, teatud kindla töö tegemiseks ettenähtud mootorsõidukit, mille suurim valmistajakiirus ületab 6 km/h, kuid ei ületa 40 km/h. Liikurmasinaks ei loeta auto alusel valmistatud eritöömasinat.
(26) Mootorratta all mõistetakse tulenevalt "Liiklusseaduse" lisast 1 külghaagisega või külghaagiseta kaherattalist mootorsõidukit, mille sisepõlemismootori töömaht on üle 50 cm3 või valmistajakiirus on üle 45 km/h.
(27) Mootorsõiduki all mõistetakse vastavalt "Liiklusseaduse" § 12 lõikele 2 mootori jõul liikuvat sõidukit. Mootorsõiduki all ei mõisteta mootoriga jalgratast, mopeedi ega mootori jõul liikuvat rööbassõidukit.
(28) Mopeedi all mõistetakse tulenevalt "Liiklusseaduse" lisast 1 kahe- või kolmerattalist sõidukit, mille sisepõlemismootori töömaht ei ületa 50 cm3 ja valmistajakiirus ei ületa 45 km/h.
(30) Peatee all mõistetakse liiklusmärgiga "Peatee" tähistatud teed kogu selle ulatuses. Ristmikul on sama tähendus ka liiklusmärgiga "Ristumine kõrvalteega" tähistatud teel ristuva või suubuva tee suhtes, kattega teel kruusatee või pinnastee suhtes ja kruusateel pinnastee suhtes. Kruusa- või pinnastee kattega lõik enne suubumist kattega teele ei muuda neid kattega teeks.
(32) Piiratud juhtimisõiguse all mõistetakse isiku õigust juhtida mootorsõidukit "Liiklusseaduse" §-s 23 nimetatud juhtudel ja korras.
(37) Ratastraktori all mõistetakse tulenevalt "Liiklusseaduse" lisast 1 mootorsõidukit, millel on rattad ja vähemalt kaks telge ja mille suurim valmistajakiirus ületab 6 km/h, kuid ei ületa 40 km/h. Ratastraktori põhifunktsiooniks on sellel paikneva või sellega haakes oleva masina või riistaga töötamine, paikse masina käitamine või haagise vedamine.
(40) Registrimassi all mõistetakse tulenevalt "Liiklusseaduse" lisast 1 juhi, sõitjate ja veosega täisvarustuses sõidukile registreerimisel määratud suurimat massi, mis ei tohi ületada valmistaja poolt lubatud suurimat massi.
(44) Sõiduki all mõistetakse vastavalt "Liiklusseaduse" § 12 lõikele 1 teel liiklemiseks ettenähtud või teel liiklevat liiklusvahendit, mis liigub mootori või muul jõul.
(46) Sõidutee all mõistetakse vastavalt "Liiklusseaduse" § 4 lõikele 3 sõidukite liikluseks ettenähtud teeosa. Teel võib olla mitu eraldusribadega eraldatud sõiduteed. Samal tasandil ristuvad sõiduteed moodustavad sõiduteede ristumisala. Sõiduteeäärt näitab vastav teekattemärgis; kui seda ei ole, siis teepeenra, eraldusriba, haljasala või muu riba äär või rentsli põhi või sõidutee äärekivi. Kui sõiduteega samal tasandil asuvad mõlemasuunalised trammiteed on sõidutee ühes servas, on rööbasteta sõidukite sõidutee ääreks sõiduteepoolne trammirööbas.
(47) Sõitja all mõistetakse vastavalt "Liiklusseaduse" § 7 lõikele 3 isikut, kes kasutab liiklemiseks sõidukit, kuid ei juhi seda.
(48) Tee all mõistetakse vastavalt "Teeseaduse" §-le 2 maanteed, tänavat, jalgteed ja jalgrattateed või muud sõidukite või jalakäijate liiklemiseks kasutatavat rajatist koos seda moodustavate sõidu- ja kõnniteede, teepeenarde, haljasalade, eraldus- või haljasribadega ning muude teehoiurajatistega. Termin hõlmab ka teega külgnevale alale sissesõidu või sealt väljasõidu teed ning parklat ja puhkekohta. Olenevalt pealiskihist jagunevad teed:
(49) Teega külgneva ala all mõistetakse vastavalt "Liiklusseaduse" § 4 lõikele 2 teeäärset piirkonda, kus asuv rajatis on juhile teelt näha ja kuhu võib viia juurdesõidutee.
(50) Tegeliku massi all mõistetakse tulenevalt "Liiklusseaduse" lisast 1 sõiduki massi antud hetkel koos juhi, sõitjate ja veosega. Autorongi tegeliku massi all mõistetakse kõikide kokkuhaagitud sõidukite tegelike masside summat.
(54) Tühimassi all mõistetakse tulenevalt "Liiklusseaduse" lisast 1 juhi, sõitjate ja veoseta täisvarustuses sõiduki massi, mille on määranud valmistaja.
(56) Õueala all mõistetakse vastavalt "Liiklusseaduse" § 4 lõikele 6 jalakäijate ja sõidukite üheskoos liiklemiseks ettenähtud teed, mis on tähistatud vastavate liiklusmärkidega.
(58) Ühissõidukiraja all mõistetakse vastavalt "Liiklusseaduse" § 4 lõikele 7 sõidutee osa, mis on ette nähtud liiklemiseks sõiduplaani kohaselt sõitvale bussile ja trollile, samuti sõitjaid vedavale taksole. Ühissõidukirada tähistatakse vastavate liiklusmärkide või teekattemärgistega.
§ 3. Sõidukite liiklus Eestis on parempoolne.
§ 4. Liikleja ja liikluse korraldaja peavad täitma käesoleva määruse nõudeid.
§ 5. Liikleja peab juhinduma käesoleva määruse lisas 1 kirjeldatud reguleerija märguandest ning täitma reguleerija ja kontrollija muud liiklusalast korraldust, liikluskorraldusvahendi nõuet ning kinni pidama sõidukile käesoleva määruse lisas 4 ettenähtud tunnusmärkide kasutamise korrast.
§ 6. Liikleja peab täitma reguleerija korraldust isegi siis, kui see on vastuolus käesoleva määruse või liikluskorraldusvahendi nõudega.
§ 7. Määruse lisa 2 kohase ajutise (teisaldatava alusega) ja alalise liiklusmärgi nõude vastuolu korral tuleb juhinduda ajutise liiklusmärgi nõudest.
§ 8. Liiklusmärgi ja lisa 3 kohase teemärgise nõude vastuolu korral tuleb juhinduda liiklusmärgi nõudest.
§ 9. Lisa 1 kohase foori lubav tuli või reguleerija lubav märguanne ei tühista lisa 2 kohase liiklusmärgi (välja arvatud hoiatusmärk "Ristumine kõrvalteega" ja eesõigusmärgid) ning lisa 3 kohase teemärgisega ettenähtud korda.
§ 10. Keegi ei tohi kahjustada ega liiklejate eest varjata liikluskorraldusvahendit, seda selleks volitusi omamata paigaldada, teisaldada või eemaldada.
§ 11. Keegi ei tohi oma tegevusega või tegevusetusega ohustada või takistada liiklust.
§ 12. Keegi ei tohi paigutada kõnniteele või teepeenrale seadmeid või materjale, mis ohustavad või põhjendamatult takistavad jalakäija, eriti vanuri ja invaliidi liikumist.
§ 13. Ohu tekitanud isik peab rakendama kõiki temale jõukohaseid meetmeid ohu kõrvaldamiseks või selle kahjulike tagajärgede vähendamiseks.
§ 14. Liikleja ja muu isik peavad täitma "Liiklusseaduses" sätestatud ja seaduse alusel kehtestatud õigusaktide nõudeid.
§ 15. Juht ei tohi põhjustada ebamugavusi teisele inimesele ega kahju teed ümbritsevale keskkonnale liigse müra, tolmu ja heitgaasiga, mida antud oludes on võimalik vältida. Tuleb hoiduda otsasõidust loomale või linnule.
§ 16. Õuealal ja elamupiirkonnas ei või seisva sõiduki mootor töötada kauem kui kaks minutit.
§ 17. Mootorsõidukid, välja arvatud eritalituse sõidukid, ei või sõita, peatuda ega parkida väljaspool teed kohtades, mis ei ole ette nähtud mootorsõidukite liikluseks. Nendes kohtades võib liigelda ainult maaomaniku loal.
§ 18. Mootorsõidukit ei tohi pesta veekogus ega kaldal lähemal kui 10 m veepiirist, kui kohapeal puudub teade teistsuguse korra kohta.
§ 19. Liikleja ei tohi:
§ 20. Sõiduki müra ja heitgaasi saasteainesisaldus ei tohi ületada "Liiklusseaduse" § 13 lõike 5 alusel keskkonnaministri poolt kehtestatud normi.
§ 21. Asulateel, välja arvatud teel, kus sõidukitele kehtestatud suurim kiirus ei ületa 20 km/h, peab jalakäija liikuma kõnniteel, selle puudumisel teepeenral. Nimetatud kohtade puudumise või käimiseks sobimatuse korral võib käia sõiduteel ainult selle ääre lähedal, sõidukeid takistamata.
§ 22. Kahesuunalisel asulavälisel teel, kus puudub kõnnitee, peab jalakäija liikuma ainult vasakpoolsel teepeenral, viimase puudumise või käimiseks sobimatuse korral aga sõiduteel selle vasaku ääre lähedal, sõidukeid takistamata, kusjuures halva nähtavuse korral või pimeda ajal valgustamata teel tohib sõiduteel liikuda ainult ühes reas.
§ 23. Teel, millel on eraldusriba, ei tohi liikuda sõiduteel eraldusriba kõrval ega piki eraldusriba, kui sellel pole kõnniteed.
§ 24. Organiseeritud inimrühm, välja arvatud käesoleva määruse §-s 58 nimetatud koolieelikute ja algklasside õpilaste rühm, võib liikuda ainult sõidutee parema ääre lähedal või jalakäijat takistamata ka kõnniteel, kõige rohkem neli inimest kõrvuti. Rühma juht peab tagama ohutuse asjakohaste vahenditega (märgulipud, pimeda ajal helkurid, laternad vms).
§ 26. Jalakäija tohib ületada teed käigusilla või -tunneli kaudu, sõiduteed aga ülekäigurajal (väljumata selle piirest), ristmikul või muus kohas vastavalt määruse §-dele 27-35.
§ 27. Kui käigusillale või -tunnelisse mineku koht, ülekäigurada või ristmik ei ole kaugemal kui 100 m, peab jalakäija sõiduteed ületama ainult nende kaudu. Nimetatud kohtadest kaugemal kui 100 m tohib jalakäija sõiduteed ületada ainult siis, kui tee on mõlemas suunas hästi näha ja sellega ei tekitata ohtu liikluses.
§ 28. Reguleerimata ristmikul ei tohi jalakäija takistada ristmikule lähenevat sõidukit ja ristmikku otse ületavat sõidukit.
§ 29. Kui reguleerimata kohas sõiduteed ületav jalakäija on peatunud sõidukile tee andmiseks, võib ta edasi minna alles siis, kui on veendunud ülemineku ohutuses.
§ 30. Jalakäija peab sõidutee ületama lühimat teed mööda, ohutussaarte olemasolul nende kaudu.
§ 31. Reguleerimata ülekäigurajal peab jalakäija enne sõidutee ületamist hindama läheneva sõiduki kaugust ja kiirust, andma juhile võimaluse kiiruse sujuvaks vähendamiseks või peatumiseks ja veenduma, et juht on teda märganud ning tee ületamine on ohutu.
§ 32. Reguleeritaval ristmikul või ülekäigurajal peab jalakäija sõidutee ületamisel juhinduma foorituledest, reguleerija olemasolul aga tema märguannetest.
§ 33. Reguleeritaval ristmikul, kus ülekäigurada ei ole teekattel tähistatud, peab jalakäija ületama sõidutee kõnniteede kulgemise suunas, ohutussaartel asuvate fooride korral aga nende saarte kaudu. Kui roheline tuli lubab jalakäijal ristmikku ületada kõikidel sinna suubuvatel teedel korraga, tohib ta üle minna mis tahes suunas. Kui ristmikul jalakäijafoor puudub, peab jalakäija juhinduma sõidukifoori tuledest.
§ 34. Kui jalakäija sõiduteel olles süttib jalakäijafoori punane tuli, selle foori puudumisel sõidukifoori kollane tuli või reguleerija tõstab käe üles, peab jalakäija sõltuvalt oma asukohast sõiduteel jätkama liikumist ainult kuni lähima ohutussaareni, selle puudumisel - kuni suunavööndite eraldusjooneni või, olles sõidutee teisel poolel, lõpetama ohutussaare puudumisel sõidutee ületamise.
§ 35. Sõiduteed ületades ei tohi jalakäija asjatult viivitada ega peatuda.
§ 36. Jalakäija ei tohi:
1) ületada sõiduteed kohas, kuhu on jalakäijaliikluse tõkestamiseks paigaldatud piire, ja asulas eraldusribaga teel - väljaspool ülekäigurada;
§ 37. Jalakäija tohib ühissõidukit oodata ooteplatvormil, selle puudumisel aga ainult kõnniteel või teepeenral.
§ 38. Ühissõidukipeatuses, kus puudub ooteplatvorm, tohib ühissõidukile minekuks sõiduteele astuda alles pärast ühissõiduki peatumist. Pärast ühissõidukist väljumist peab jalakäija kohe lahkuma sõiduteelt.
§ 39. Sõitja tohib sõidukisse siseneda ja sellest väljuda ainult siis, kui sõiduk seisab.
§ 40. Sõiduki ust ei tohi avada enne peatumist. Ukse avamine ei tohi ohustada ega takistada teist liiklejat.
§ 41. Sõiduteepoolselt küljelt või tagant tohib sõitja rööbasteta sõidukisse siseneda ja sellest väljuda ainult siis, kui see on ohutu ega takista teist liiklejat.
§ 42. Sõidukis, millel on turvavööd, peab sõitja olema turvavööga nõuetekohaselt kinnitatud, välja arvatud käesoleva määruse §-s 69 nimetatud juhtudel.
§ 43. Sõitja ei tohi sõidu ajal tõmmata juhi tähelepanu sõiduki juhtimiselt kõrvale.
§ 44. Juht ei tohi oma tegevusega ohustada jalakäijat ega rikkuda tema riietust (nt pritsida pori, vett vms). Eriti tähelepanelik tuleb olla lapse, vanuri ning haigustunnuste ja puudega inimese suhtes.
§ 45. Juht peab andma jalakäijale teed:
§ 46. Lähenedes reguleerimata ülekäigurajale, peab juht vähendama kiirust või peatuma, et anda teed ülekäigurajal teed ületavale või ülekäigurajal teeületamisvõimalust ootavale jalakäijale.
§ 47. Kui reguleerimata ülekäiguraja ees on pärisuunavööndis seisma jäämas või seisma jäänud sõiduk, ei tohi juht sellest sõidukist mööduda vahetult enne ülekäigurada ega ülekäigurajal, jäämata seisma ülekäiguraja ees. Ülekäigurajale tohib sõita pärast käesoleva määruse § 46 nõuete täitmise võimalikkuses veendumist.
§ 48. Kui reguleerimata ülekäiguraja ees seisma jäänud sõiduki ja ülekäigurajale läheneva sõiduki vahele jääb vaba sõidurada, ei pea juht ülekäiguraja ees seisma jääma, kuid peab arvestama käesoleva määruse §-s 46 sätestatut.
§ 49. Kui vastassuunalise vööndi poolel on reguleerimata ülekäiguraja nähtavus varjatud seisva sõiduki või muu takistuse tõttu, peab juht sõidu jätkamisel olema eriti ettevaatlik, et mitte ohustada ülekäigurajal olevat jalakäijat.
§ 50. Ülekäigurajale tohib sõita vaid siis, kui juht on kindel, et tal ei tule sellel seisma jääda.
§ 51. Ülekäigurajal ei tohi tagasi pöörata.
§ 52. Kui foorituli või reguleerija märguanne keelab sõita reguleeritavale ülekäigurajale, tuleb peatuda stoppjoone või stoppjoonemärgi ees; kui neid ei ole, siis ülekäiguraja ees.
§ 53. Kui reguleeritav ülekäigurada tuleb ületada kõrvalepöörde lõpul, võib juht juhul, kui tema sõidusuunas pole stoppjoont või stoppjoonemärki, ületada ülekäiguraja, andes teed lubava fooritule ajal sõiduteed ületavale jalakäijale.
§ 54. Juht peab igal pool andma teed valge kepiga märku andvale pimedale jalakäijale.
§ 55. Juht peab arvestama, et lapse areng ei võimalda veel liiklusolusid terviklikult hinnata.
§ 56. Nähes teel või tee ääres last, tuleb olla eriti tähelepanelik ja sõita kiirusega, mis võimaldab ohtu vältida.
§ 57. Koolieelikut saatev täiskasvanu peab jälgima last ja vältima lapse ootamatut sattumist sõiduteele.
§ 58. Koolieelikute ja algklasside õpilaste rühm võib liikuda ainult täiskasvanute saatel, kaks last kõrvuti, kõnniteel, selle puudumisel teepeenral, seejuures valgustamata asulateel ning asulavälisel teel ainult valge ajal ja kahesuunalise liikluse korral vasakpoolsel teepeenral.
§ 59. Juht peab andma teed:
§ 60. Kui lapse pikkus ei võimalda teda nõuetekohaselt kinnitada auto turvavööga, tuleb omaette istuva lapse sõidutamisel sõiduautos, millel on turvavööd, kasutada tema pikkusele ja kaalule vastavat turvatooli, -hälli või muud nõuetekohast turvavarustust. Sõiduauto esiistmel tohib last sõidutada ainult siis, kui ta on turvavarustuse abil nõuetekohaselt kinnitatud.
§ 61. Sõiduauto tagaistmel tohib täiskasvanud sõitjal süles olla üks alla 12-aastane laps tingimusel, et last süles hoidev sõitja on turvavööga nõuetekohaselt kinnitatud ja kõik autos olevad istekohad on hõivatud. Sõiduauto esiistmel ei tohi last süles hoides sõidutada.
§ 62. Käesoleva määruse §-des 60 ja 61 esitatud nõuded ei ole kohustuslikud asulasõidul takso tagaistmel omaette istuva või täiskasvanu süles oleva lapse sõidutamisel.
§ 63. Alla 12-aastast last ei tohi sõidutada mootorratta tagaistmel.
§ 64. Juht peab olema tähelepanelik teel ja teeservas seisvate või liikuvate vähekaitstud liiklejate suhtes, vältima nende ohustamist ja neile kahju tekitamist.
§ 65. Juhil on keelatud juhtimise ajal tegelda toimingutega, mis võivad segada juhtimist või liikluskeskkonna tajumist.
§ 66. Juht ei tohi pargitud sõidukiga sulgeda teiste sõidukite liiklust sissesõidul õuedele ja teega külgnevatele aladele ega takistada jalakäijate liikumist ülekäiguradadel ja ristmikel kõnniteede kulgemise suunas.
§ 67. Juht võib kasutada asulasisesel teel sõidu ajal telefoni üksnes käsi vabaks jätva abivahendi olemasolul.
§ 68. Juht on kohustatud:
§ 69. Turvavöö ei pea olema kinnitatud:
§ 70. Mootorsõidukijuhil ja trammijuhil peavad olema kaasas ning ta peab esitama politseiametniku või muu selleks seadustega volitatud isiku nõudel seadustest tulenevalt:
§ 71. Juht peab võimaldama kontrollida sõidumeeriku ja kiirusepiiriku olemasolu sõidukil, millel need on kohustuslikud, ning sõidumeeriku salvestuslehtede andmete alusel sõidu- ja puhkeaja nõuetest kinnipidamist.
§ 72. Kontrollimiseks vajalikud dokumendid peab mootorsõiduki juht andma kontrollijale juhikohalt lahkumata, autost läbi avatud küljeakna. Juht ja sõitja peavad jääma oma kohale ja võivad sõidukist lahkuda ainult kontrollija loal või korraldusel.
§ 73. Juhil on õigus nõuda kontrollijalt ametitunnistust või muud tema volitusi tõendavat dokumenti ja teha sellelt vajalikke märkmeid.
§ 74. Mootorsõiduki ja trammi juht peab tundma esmaabivõtteid, abistama liiklusõnnetuses kannatada saanud, abitus seisundis olevat inimest ning kohale kutsuma kiirabi (päästeteenistuse). Ainult erandjuhul, kui kiirabi (päästeteenistust) ei ole võimalik kohale kutsuda ja transportimine pole kannatanule ohtlik, tohib teda haiglasse saata teise sõidukiga või viia sinna oma sõidukiga.
§ 75. Juht, kelle mootorsõiduk kuulub juriidilisele isikule (välja arvatud diplomaatiline esindus, konsulaarasutus või rahvusvaheline organisatsioon) ega ole eriotstarbeline, peab edasilükkamatul juhul minema oma sõidukiga politsei kasutusse sõiduks sündmuskohale või loodusõnnetuse piirkonda ning vältimatu arstiabi vajaja toimetamiseks haiglasse või õiguserikkuja toimetamiseks politseisse.
§ 76. Juht ei tohi olla:
1) joobeseisundis. Joobeseisund on vastavalt "Liiklusseaduse" § 20 lõikele 3 alkoholi, narkootilise või psühhotroopse aine tarvitamisest põhjustatud terviseseisund, mis avaldub häiritud või muutunud kehalistes või psüühilistes funktsioonides ja reaktsioonides;
§ 77. Juhtimist ei tohi üle anda isikule, kes on käesoleva määruse §-s 76 nimetatud seisundis.
§ 78. Mootorsõiduki ja trammi juhtimist ei tohi üle anda isikule, kellel puudub vastav juhiluba.
§ 79. Kui trammi ja rööbasteta sõiduki liikumisteed ristmikevahelisel alal lõikuvad, peab teed andma rööbasteta sõiduki juht.
§ 80. Juht, kelle sõidukile ühissõidukirajad ei ole sõitmiseks määratud, kasutab neid radasid erandina järgmiselt:
1) liiklusmärgiga "Ühissõidukirada" tähistatud rajale, mis on pärisuunalise sõidutee serval ega ole muust sõiduteest pidevjoonega eraldatud, tuleb reastuda enne pööret või peatumist; ka pöörde lõpetamisel tohib sellele rajale sõita, kuid seejärel tuleb sealt kohe lahkuda;
2) liiklusmärgiga "Ühissõidukirajaga tee" tähistatud teel olevast ühissõidukirajast tohib kohas, kus liikluskorraldusvahend seda ei keela, ainult risti üle sõita.
§ 81. Asulas peab juht andma teed tähistatud peatusest välja sõitvale D-kategooria ühissõidukile.
§ 82. Suunamärguanne tuleb vastavalt liiklusolukorrale anda õigel ajal, kuid mitte hiljem kui 3 sekundit enne sõidu, manöövri või peatumise alustamist. Suunatulemärguanne peab jätkuma manöövri ajal ja tuleb lõpetada kohe pärast manöövrit, käemärguande võib lõpetada vahetult enne sõidu alustamist, manöövrit või peatumist.
§ 83. Juht, kelle sõiduki ehituses pole suuna- või stopptulesid ette nähtud, peab andma märku käega järgmiselt:
§ 84. Helisignaali tohib anda vaid ohu tekkimisel või väljaspool asulat liikleja tähelepanu äratamiseks.
§ 85. Tulesid võib vilgutada ainult liikleja tähelepanu äratamiseks.
§ 86. Hoiatusmärguandmine ei anna juhile eesõigust.
§ 87. Seisval sõidukil peavad põlema ohutuled:
§ 88. Sõitval sõidukil peavad põlema ohutuled pimeda ajal või halva nähtavuse korral, kui kas või üks tagumine ääretuli ei põle.
§ 89. Ohukolmnurka peab mootorsõiduki (välja arvatud soolomootorratta) juht kasutama:
2) ohutulede puudumisel - käesoleva määruse §-s 88 nimetatud juhul, kinnitatuna sõidukile tagant nähtavale kohale;
3) sõltumata ohutulede olemasolust - käesoleva paragrahvi punktis 1 nimetatud nõude kohaselt, kui hädapeatunud või liiklusõnnetuses osalenud sõiduk asub sõiduteel halva või piiratud nähtavusega kohas või kui veos on niisuguses kohas sõiduteele kukkunud või sinna voolanud.
§ 90. Kui hädapeatunud sõidukit, sellelt kukkunud või sellest välja voolanud veost ei olnud võimalik teelt omal jõul kõrvaldada, peab juht selle tähistama käesoleva määruse § 87 või § 89 kohaselt, teatama juhtumist viivitamatult politseisse või teeomanikule (-valdajale) ja võtma tarvitusele abinõud ohu kiireks kõrvaldamiseks või selle kahjulike tagajärgede vähendamiseks.
§ 91. Enne sõidu, manöövri või peatumise alustamist peab juht veenduma, et see on ohutu ega takista teisi liiklejaid ja teel töötajaid. D-kategooria ühissõidukijuht peab veenduma, et talle antakse käesoleva määruse § 81 kohaselt teed.
§ 92. Juht peab andma teed järgmiselt:
1) parklast, puhkekohast, teega külgnevalt alalt, õuealalt või nende juurdesõiduteelt või pinnasteelt teele sõites - igale teel liiklejale;
2) sõiduteelt ära sõites - jalakäijale ja jalgratturile kõnniteel või teepeenral ning jalgratturile ja mopeedijuhile jalgrattateel või teepeenral.
§ 95. Teel, kus pärisuunas on kaks või enam teekattemärgistega tähistatud sõidurada, ei tohi tiheda liikluse korral, kui kõik rajad on ühtlaselt koormatud, ees sõitvatest sõidukitest mööduda sagedaste ümberreastumistega.
§ 97. Enne pööret peab juht aegsasti suunduma sõidutee pärisuunavööndi vastava ääre lähedale. Nõue ei kehti sõitmisel ringliiklusega ristmikule ja pöörde korral, mida vastav liikluskorraldusvahend lubab teha ka mujalt.
§ 98. Pöördel tuleb ristmikul sõita nii, et sõiduteede ristumisalalt välja sõites ei satuta vastassuunavööndisse.
§ 99. Kui juht ei saa ristmikul või ristmikevahelisel teel sõiduki suure pöörderaadiuse või sõidutee seisundi tõttu pöörata käesoleva määruse §-de 97, 98 ja 109 nõuete kohaselt, võib nendest kõrvale kalduda - kaasa arvatud teepeenrale sõitmine - tingimusel, et ei ohustata ega takistata teist liiklejat ega rikuta tee mullet.
§ 100. Pöörates ristmikevahelisel teel vasakule või tagasi, peab juht andma teed vastusõitvale ja temast möödasõidul olevale juhile.
§ 101. Eraldusribaga teel tohib väljaspool asulat vasakule või tagasi pöörata vaid kohas, kus on vastav liiklusmärk "Sõidurajad ja -suunad", ja tagasi pöörata vaid kohas, kus on märk "Tagasipöördekoht".
§ 102. Tagasi pöörata ei tohi:
§ 103. Kui teel on aeglustusrada, peab pöörata kavatsev juht aegsasti siirduma sellele rajale ja vähendama kiirust ainult seal.
§ 104. Kui teele sõitmiseks on kiirendusrada, peab juht sõitma sellel ja liiklusvooluga ühinemisel andma teed teel sõitvale juhile. Teel sõitev juht ei tohi põigata kiirendusrajale, kui see takistab seal sõitvat juhti.
§ 105. Tagurdamisel ei tohi juht ohustada ega takistada teist liiklejat.
§ 106. Ühesuunalisel teel tohib vastassuunas tagurdada ainult manöövriks.
§ 107. Teekattemärgistega sõiduradadeks jaotatud sõiduteel tuleb sõita raja piirides.
§ 108. Kahesuunalise liiklusega sõiduteel, mille kogulaiuses on neli või enam sõidurada, ei tohi sõita vastassuunavööndis.
§ 109. Kahesuunalise liiklusega sõiduteel, mille kogulaiuses on kolm teekattemärgistega tähistatud sõidurada, ei tohi sõita äärmisele vasakpoolsele, vastassuunarajale. Keskmist rada võib kasutada ainult möödasõiduks või ümberpõikeks ning tuleb kasutada ümberreastumiseks enne vasak- või tagasipööret.
§ 110. Sõidukiga, mida pole nimetatud käesoleva määruse §-des 111 ja 112, tohib asula sõiduteel sõita pärisuunavööndis mis tahes rajal eeldusel, et täidetakse käesoleva määruse § 80 nõudeid. Asulavälisel teel tuleb sõita sõidutee parempoolse ääre lähedal. Kui pärisuunavööndis on mitu tähistatud sõidurada, siis tohib vasakpoolseid radasid kasutada ainult juhul, kui parempoolsed on hõivatud.
§ 111. Ühelgi sõiduteel, kus pärisuunavööndis on kolm või enam tähistatud sõidurada, ei tohi C-kategooria sõidukiga sõita kaugemal teisest rajast, kui käesoleva määrusega ei ole sätestatud teisiti.
§ 112. Sõidukiga, mille suurim kiirus ei tohi ületada 40 km/h või mis muul liiklusvoolust sõltumatul põhjusel ei saa sõita nimetatust kiiremini, tuleb sõita äärmisel parempoolsel rajal, kui käesoleva määrusega ei ole sätestatud teisiti.
§ 113. Mootorsõidukil või autorongil, mis ei tohi või ei saa sõita kiiremini kui 40 km/h, peab olema taga vasakul äärel või keskel käesoleva määruse lisa 4 kohane aeglase sõiduki tunnusmärk.
§ 114. Kattega teel tohib sõita ainult mootorsõidukiga, mis toetub tee pinnale pneumaatiliste või elastsest materjalist rehvide või roomikutega.
§ 115. Trammiliiklust takistamata tohib rööbasteta sõidukiga sõita või seisma jääda sõiduteega samal tasandil asuval pärisuunalisel trammiteel ainult siis, kui sõiduradade arv ei ole määratud liiklusmärgiga "Sõidurajad ja -suunad". Kui trammiliiklust takistatakse, tuleb trammitee vabastada. Kõrval asuvad juhid peavad seda võimaldama.
§ 116. Vastassuunalisel trammiteel sõita ei tohi.
§ 117. Kõnniteel ja jalgrattateel tohib liikuda vaid tööülesandeid täitva mootorsõidukiga, kui ülesande täitmine sõiduteelt ei ole võimalik.
§ 118. Teepeenral tohib mootorsõidukiga sõita ainult käesoleva määruse §-des 99, 136, 138, 141 ja 145 ettenähtud korras.
§ 119. Haljasalale ei tohi ilma selle omaniku (valdaja) loata sõita ühegi sõidukiga.
§ 120. Eraldusribal ei tohi sõita ühegi sõidukiga peale hooldustöid tegeva sõiduki.
§ 121. Kui pööratakse teele, mille ette on pandud liiklusmärk "Sõit muutsuunaliiklusega teele", tuleb sõita äärmisele parempoolsele rajale. Sealt võib suunduda vasakpoolsetele radadele vaid pärast seda, kui juht on kindel, et pärisuunas võib sõita ka teistel radadel.
§ 122. Sõites mööda veekogu ületavat jääteed, peab juht järgima "Teeseaduse" alusel kehtestatud nõudeid.
§ 123. Juht peab kohandama oma sõiduki kiiruse selliseks, mis arvestab tema sõidukogemusi, teeolusid, tee ja sõiduki seisundit, veose iseärasusi, ilmastikutingimusi, liikluse tihedust ning muid liiklusolusid, et ta suudaks peatada sõiduki eespoolse nähtavusulatuse piires ning teel etteaimatava mis tahes takistuse ees. Juht peab vähendama kiirust ning vajaduse korral peatuma, kui tingimused seda nõuavad, eriti siis, kui nähtavus on halb.
§ 124. Suurim lubatud sõidukiirus:
§ 125. Liiklusmärgid "Suurim kiirus" või "Kiiruse piirangu ala", mis piiravad kiiruse 30 km/h või alla selle, osutavad juhile ohtlikku teelõiku või ala, millel täiendavad hoiatusmärgid või teemärgised võivad puududa.
§ 126. Juht ei tohi sõita kiiremini:
§ 127. Õppesõidu ajal ja esmase või piiratud juhtimisõigusega juht ei tohi sõita kiiremini kui 90 km/h. Õppesõiduautol peab olema eest ja tagant nähtav käesoleva määruse lisa 4 kohane õppesõidu-tunnusmärk, teistel juhtudel - algaja juhi tunnusmärk.
§ 128. Juht ei tohi:
§ 129. Juht peab vastavalt kiirusele hoidma sellist pikivahet, mis võimaldab vältida otsasõitu ees ootamatult pidurdanud või peatunud sõidukile.
§ 130. Sõitmisel peab juht hoidma ohutut külgvahet.
§ 131. Asulavälisel teel, millel pärisuunas on üks sõidurada, peab juht, kes ei sõida sellel teelõigul lubatud suurima kiirusega, hoidma niisugust pikivahet, et temast möödasõitnu saaks tagasi reastuda. Nõue ei kehti, kui juht ise valmistub möödasõiduks, kui liiklus on tihe või kui sellel teelõigul ei tohi mööda sõita.
§ 132. Enne möödasõidu alustamist peab juht veenduma, et:
§ 133. Kui möödasõidu ajal ilmneb takistus või liiklusoht, mida juht ei saanud ette näha või ei osanud õigesti hinnata enne möödasõidu alustamist, tuleb möödasõit katkestada. Kui möödasõidu katkestanud juht tahab naasta pärisuunavööndisse, peavad taga sõitvad juhid seda võimaldama.
§ 134. Juht, kellest mööda sõidetakse, ei tohi möödasõitu takistada sõidukiiruse suurendamisega ega muul viisil.
§ 135. Mööda sõita ei tohi:
§ 136. Asulavälisel teel, kus sõidutee seisund või tihe vastassuunaliiklus ei võimalda mööda sõita sõidukist, mis ei sõida sellel teelõigul lubatud suurima kiirusega, peab viimase juht hoiduma võimalikult paremale ja vajaduse korral peatuma, et lubada mööda enda taha kogunenud sõidukid.
§ 137. Pärisuunavööndis ei tohi ees sõitvast sõidukist mööduda:
§ 138. Vastusõitvast sõidukist möödumisel tuleb kitsal sõiduteel hoiduda võimalikult paremale, vajaduse korral võib sõita teepeenrale.
§ 139. Kui möödumine on raskendatud takistuse tõttu, peab teed andma juht, kelle ees see takistus on.
§ 140. Liiklusmärgiga "Järsk lang" tähistatud langul peab takistuse juures teed andma laskuv juht.
§ 141. Asulateel tuleb sõiduk peatada või parkida sõiduteel selle parempoolse ääre lähedal või parempoolsel teepeenral nii, et jalakäijale jääks teepeenral vabaks vähemalt 0,75 m laiune käiguriba. Sama korra kohaselt tohib asulas sõidukit peatada ja parkida ka tee vasakul poolel ühesuunalisel teel ja sellisel kahesuunalisel teel, mille keskel pole trammiteed ning kus mõlemas suunas on üks sõidurada, mida teineteisest eraldab katkendjoon või mille puudumisel sõidutee on alla 9 m lai, arvestamata sõiduteelaiendina ehitatud parklat.
§ 142. Asula sõiduteel tohib sõidukeid peatada või parkida ühes reas, haagiseta kaherattalisi mootorrattaid, jalgrattaid ja mopeede kõrvuti kahes reas, kusjuures sõiduki pikitelg peab olema rööpne sõiduteeäärega ja takistuse puudumisel ei tohi sõiduk olla kaugemal kui 0,2 m sõiduteeäärest. Nõue ei kehti sõidukite kohta, mis on pargitud käesoleva määruse punkti § 143 kohaselt.
§ 143. Asulas tohib alla 6 m pikkust A- ja haagiseta B-kategooria ning haagiseta D1-alakategooria sõidukit parkida ka:
1) sõiduteel selle ääre suhtes nurgi - seal, kus seda näitab liikluskorraldusvahend või on olemas sõiduteelaiend;
§ 144. Paragrahvis 143 nimetamata mootorsõidukeid ei tohi selle paragrahvi punktides 1, 2 ja 3 mainitud kohtades parkida ühelgi viisil.
§ 145. Asulavälisel teel tuleb sõiduk peatada või parkida parempoolsel teepeenral. Kui seda nõuet ei ole võimalik täita, peab sõiduk asuma teel võimalikult paremal. Sõidukeid tohib peatada ja parkida ainult ühes reas, sõiduki pikitelg peab olema rööpne sõiduteeäärega.
§ 146. Pimeda ajal tohib väljaspool asulat sõidukit parkida ainult parklas või puhkekohas.
§ 147. Peatuda ega parkida ei tohi eraldusribapoolsel sõiduteeäärel, välja arvatud liikluskorraldusvahendiga näidatud kohas.
§ 148. Kui parkimiskohad pole tähistatud, tuleb sõiduk parkida nii, et põhjendamatult ei vähendataks parkimiskohtade arvu.
§ 149. Enne sõiduki juurest lahkumist peab juht rakendama abinõusid, mis väldiksid sõiduki iseenesliku liikuma hakkamise ja tõkestaksid selle omavolilise kasutamise.
§ 150. Seisva sõiduki uksi ei tohi avada või hoida avatuna, kui see on ohtlik või takistab teisi liiklejaid.
§ 151. Peatuda ei tohi:
8) D-kategooria ühissõiduki peatuskoha teelaiendil või teekattemärgisel "Ühissõidukipeatus", nende puudumisel aga peatuse poolel lähemal kui 15 m liiklusmärgile "Bussi- või trollipeatus" või "Taksopeatus", kui see takistab vastavalt kas D-kategooria ühissõidukite või sõitjate veoks ettenähtud taksode liiklust;
9) lähemal kui 15 m enne liiklusmärki "Trammipeatus";
§ 152. Parkida ei tohi:
4) väljaspool asulat eesõigusmärgiga "Peatee" tähistatud tee sõiduteel;
§ 153. Paragrahvi 151 punktis 8 nimetatud D-kategooria ühissõiduki peatuskohas võivad peatuda D-kategooria ühissõidukid, taksopeatuses võivad peatuda ning parkida sõitjate veoks ettenähtud taksod.
§ 154. Ristmikule lähenedes peab juht olema ettevaatlik ja arvestama selle iseärasusi.
§ 155. Pööret lõpetades peab juht andma teed jalakäijale, kes ületab sõiduteed, millele juht pöörab, ning jalgratturile ja mopeedijuhile, kes ületab seda mööda jalgrattateed.
§ 156. Pöörates vasakule või tagasi peab rööbasteta sõiduki juht andma teed juhile, kes sõidab vastassuunast otse või paremale või on temast möödasõidul. Samamoodi peavad omavahel toimima trammijuhid.
§ 157. Paragrahvis 156 nimetatud nõue ei kehti, kui vasakule või tagasi pööratakse reguleerimata eriliigiliste teede ristmikul, olles peateel, mille suund muutub, või reguleeritaval ristmikul ajal, mil põleb vasakule osutav roheline nooltuli nooltuledega fooris või lisasektsioonidega fooris koos rohelise põhitulega.
§ 158. Sõiduteede ristumisalale ei tohi sõita, kui tekkinud ummik sunniks juhti peatuma nii, et ta takistaks teist liiklejat.
§ 159. Reguleerimata eriliigiliste teede ristmikul peab kõrvalteel sõitev juht andma teed juhile, kes läheneb ristmikule või liigub sellel mööda peateed, sõltumata tolle juhi sõidusuunast.
§ 160. Reguleerimata samaliigiliste teede ristmikul peab rööbasteta sõiduki juht - kui eesõigusmärgid ei näita teisiti - andma teed paremalt läheneva rööbasteta sõiduki juhile. Samamoodi peavad omavahel toimima trammijuhid. Rööbasteta sõiduki juht peab andma teed trammijuhile, sõltumata trammi sõidusuunast.
§ 161. Reguleerimata eriliigiliste teede ristmikul, kus peatee või sõidueesõigusega tee suund muutub, peavad peateel või sõidueesõigusega teel sõitvad juhid omavahel järgima samaliigiliste teede ristmiku ületamise nõudeid. Samamoodi peavad omavahel toimima kõrvalteel sõitvad juhid.
§ 162. Kui reguleerimata ristmikul juht ei tea, mis liiki teel ta on, peab ta arvestama, et asub kõrvalteel.
§ 163. Kui foorituli või reguleerija märguanne lubab sõita trammil ja rööbasteta sõidukil korraga, on eesõigus trammil.
§ 164. Kui juht sõidab lisasektsioonidega foori rohelise nooltule suunas ajal, mil põleb punane või kollane põhituli, peab ta andma teed mis tahes teisest suunast sõitvale juhile.
§ 165. Kui ristmikul on kõrvuti paigaldatud ümar- ja nooltuledega foorid, sõidetakse nooltuledega osutatavas suunas ainult rohelise nooltule põledes.
§ 166. Foori lubava tule ajal ristmikule sõitnud juht peab sealt kavatsetud suunas ära sõitma, sõltumata ristmikul olevate teiste fooride tuledest. Kui aga ristmikul oleva foori juures on stoppjoon või stoppjoonemärk, peab ta selle foori tuledest juhinduma.
§ 167. Foori lubava tule süttimisel peab juht andma teed juhile, kes lõpetab ristmiku ületamist, ja veel sõiduteel olevale jalakäijale.
§ 168. Foori või reguleerija keelava märguande korral tuleb peatuda stoppjoone või stoppjoonemärgi ees. Selle puudumisel võib sõita kuni ristuva sõidutee ääreni, takistamata jalakäijat.
§ 169. Kui ristmikul on parempöörderada muust sõiduteest eraldatud ohutussaarega ja enne ristmikku paremal pool foori ei ole, tuleb paremale pöörata, sõltumata ristmikul olevate fooride tuledest.
§ 170. Raudtee ületamisel peab liikleja olema eriti tähelepanelik. Nähes või kuuldes lähenevat raudteesõidukit, tuleb sellele teed anda. Juht peab sõitma sellise kiirusega, et ta oleks vajaduse korral võimeline sõiduki sujuvalt peatama käesoleva määruse §-s 174 ettenähtud kohas. Liikleja peab arvestama liiklusmärke, heli- ja valgussignaale, tõkkepuu asendit ja reguleerija korraldusi.
§ 171. Raudteed ei tohi ületada:
§ 172. Tõkkepuuta ja foorita raudteeülesõidukohale ei tohi juht sõita veendumata, et ei lähene raudteesõidukit.
§ 173. Juht ei tohi:
§ 174. Lähenevale raudteesõidukile tee andmiseks ning muul juhul, mil raudteed ületada ei tohi, peab juht peatuma tõkkepuu ees, selle puudumisel vähemalt 10 m kaugusel esimesest rööpast, liiklusmärgi "Peatu ja anna teed" olemasolul aga selle ees.
§ 175. Kui sõiduki (autorongi) laius koormaga või ilma on üle 5 m, kõrgus üle 4,5 m või pikkus üle 24 m, tohib raudteeülesõidukohta ületada ainult raudteeomaniku (-valdaja) loal. Niisugust luba on vaja ka mootorsõidukile, mille valmistajakiirus on alla 8 km/h, ning roomiksõidukile.
§ 176. Liikleja peab ületama raudtee viivituseta.
§ 177. Hädapeatuse korral raudteeülesõidukohal peab juht hoolitsema selle eest, et inimesed lahkuksid sõidukist, ja tegema kõik temast sõltuva, et vabastada ülesõidukoht. Kui ülesõidukohta ei ole võimalik liiklustakistusest vabastada, peab juht jääma selle juurde ja raudteesõiduki ilmumisel liikuma sellele kiiresti vastu, andes peatumismärku - tehes käega ringikujulisi liigutusi. Pimeda ajal tuleb käes hoida süüdatud valgusallikat.
§ 178. Sõidu ajal peavad mootorsõidukil põlema lähi-, ääre- ja numbrituled. Trammil peavad sõidu ajal põlema lähi- ja ääretuled. Haagisel peavad sõidu ajal põlema ääre- ja numbrituled. Valge ajal võib lähitulede asemel kasutada päevatulesid.
§ 179. Kaugtulesid võib kasutada sõidul pimeda ajal või halva nähtavuse korral.
§ 180. Eesmised udutuled võivad põleda sõidu ajal ainult koos lähituledega või lähitulede asemel, kui nähtavus on halb.
§ 181. Tagumised udutuled võivad põleda sõidu ajal ainult asulavälisel teel, kui:
§ 182. Halva nähtavuse korral või pimeda ajal valgustamata teel seisval mootorsõidukil ja selle haagisel peavad põlema ääre- ja numbrituled. Täiendavalt võib kasutada ka ohutulesid.
§ 183. Asulas võib käesoleva määruse §-s 182 nimetatud ääre- ja numbritulede asemel kasutada mõlema- või liiklusepoolseid seisutulesid juhul, kui
§ 184. Käesoleva määruse §-de 182 ja 183 nõuded ei laiene peatunud ja parkinud sõidukile, mis asub:
§ 185. Sõiduki töötuled võivad põleda ainult seoses tööülesande täitmisega. Need ei tohi pimestada teist juhti.
§ 186. Autorongil (välja arvatud kerghaagisega autorong), millel puuduvad ees ülemised gabariidituled, peab veduki kabiini või kere esiosa kohal olema käesoleva määruse lisa 4 kohane valgustatud autorongi-tunnusmärk.
§ 187. Sõitjaid ja veoseid tohib vedada ainult viisil, mis ei takista juhtimist ega piira juhi vaatevälja, ei varja sõiduki tulesid, registreerimis- ja tunnusmärke ega juhi märguandeid.
§ 188. Sõitjaid tohib vedada ainult valmistaja poolt sõidukis ettenähtud kohtadel ja viisil. Madelauto kastis tohivad sõita vaid veost saatvad või veose järele minevad isikud tingimusel, et nende jaoks on allpool luukide ülemist serva istumiseks sobiv ja ohutu koht.
§ 189. Lasterühma vedaval bussil peab ees ja taga olema käesoleva määruse lisa 4 kohane lasterühma-tunnusmärk.
§ 190. Veos peab olema paigutatud, kinnitatud ja kaetud nii, et see ei ohustaks inimesi, ei rikuks looduskeskkonda, ei põhjustaks varalist kahju ega takistaks liiklust. Näiteks ei tohi veos lohiseda, olla kukkumisohus, kukkuda teele, tekitada tolmu või liigset müra.
§ 191. Sõites viadukti, elektri- või sideliini vms alt läbi, peab juht alati veenduma, et see on ohutu.
§ 192. Sõiduki üksainuski mõõde koormaga või koormata ei tohi üldjuhul ületada "Liiklusseaduse" § 15 lõike 1 alusel teede- ja sideministri poolt kehtestatud suurimat lubatud suurust.
§ 193. Kui sõiduki üksainuski mõõde koormaga või koormata ületab § 192 kohaselt kehtestatud suuruse, võib sõidukit kasutada "Teeseaduse" §-s 35 sätestatud korras.
§ 194. Sõiduk või koorem peab olema tähistatud käesoleva määruse lisa 4 kohaste tunnusmärkidega ja pimeda ajal järgmiste tuledega, kui
1) sõiduki laius koormaga või ilma ületab § 192 kohaselt kehtestatud suuruse või kui koorem ulatub sõiduki külgservast väljapoole - äärmistes külgpunktides ees ja taga vastavate laiveose-tunnusmärkidega ning ees valgete või kollaste ja taga punaste ääretuledega;
2) sõiduki (autorongi) pikkus koormaga või ilma ületab § 192 kohaselt kehtestatud suuruse - taga vastava(te) pikk- või raskeveose-tunnusmärgiga (-märkidega);
3) koorem ulatub sõidukist ette- või tahapoole rohkem kui 1 m - kõige kaugemas väljaulatuvas punktis vastava väljaulatuva veose tunnusmärgiga ja eesmise tunnusmärgi juures valge või kollase ning tagumise tunnusmärgi juures punase märgutulega;
4) C-kategooria auto registrimass on üle 12 t või haagise registrimass on üle 3,5 t - taga vastava(te) pikk- või raskeveose-tunnusmärgiga (-märkidega).
§ 195. Autorongi koosseisus oleva haagise registrimass ei tohi ületada vedukiga vedada lubatud haagise suurimat registrimassi. Veduki ja haagise registrimasside summa ei tohi ületada "Liiklusseaduse" § 15 lõike 2 alusel teede- ja sideministri poolt kehtestatud suurust.
§ 196. Sõiduki tegelik mass ei tohi ületada registrimassi, mis tahes telje koormus aga registreerimisel määratud väärtust, kui selle kohta pole "Teeseaduse" § 35 lõike 2 alusel kehtestatud korras välja antud eriluba.
§ 197. Kui koormaga või koormata sõiduki või autorongi tegelik mass või teljekoormus ületavad "Liiklusseaduse" § 15 lõike 2 alusel teede- ja sideministri poolt kehtestatud suurust, võib sõidukit kasutada "Teeseaduse" §-s 35 sätestatud korras.
§ 198. Ohtliku veose vedu toimub "Autoveoseaduse" (RT I 2000, 54, 346) § 23 punkti 1 alusel teede- ja sideministri poolt kehtestatud veoeeskirja järgi. Ohtlikku veost vedaval sõidukil peab olema ettenähtud kohtades vastav ohumärgis ja käesoleva määruse lisa 4 kohane ohtliku veose tunnusmärk.
§ 199. Kiirteel ei tohi:
§ 200. Hädapeatunud mootorsõidukil tuleb sisse lülitada ohutuled ja sõiduk eemaldada sõiduteelt. Kui sõidukit pole võimalik sõiduteelt eemaldada, tuleb sõidukist vähemalt 100 m tahapoole panna teele ohukolmnurk.
§ 201. Sõidul tunnelis, sõltumata selle valgustusest, peavad mootorsõidukil põlema kaug- või lähituled ning gabariidi- ja numbrituled.
§ 202. Tunnelis ei tohi:
§ 203. Jalakäija tohib õuealal liikuda kogu tee ulatuses. Jalakäija ei tohi juhti põhjendamatult takistada.
§ 204. Juht ei tohi õuealal jalakäijat ohustada ega takistada, vajaduse korral tuleb sõiduk peatada.
§ 205. Sõiduk tohib õuealal jalakäijate vahetus läheduses liikuda jalakäija kiirusega, mujal mitte kiiremini kui 20 km/h.
§ 206. Mootorsõiduk võib õuealale sõita vaid peatumiseks või parkimiseks.
§ 207. Õuealal tohib parkida ainult A- ja B-kategooria ning D1-alakategooria sõidukit. Seda tohib teha ainult tähistatud parklas, selle puudumisel aga teel kohas, kus parkimine ei takista jalakäijat ega muuda võimatuks teiste sõidukite liiklust.
§ 208. Liikumispuudega inimene, kes liigub inimjõul või mootori jõul, kuid jalakäija kiirusega liikuva ratastooliga, võib kasutada kõnniteed või selleks kõlblikku teepeenart.
§ 209. Liikumispuudega juht, kelle sõidukil on "Liiklusseaduse" lisast 2 tulenevalt käesoleva määruse lisa 5 kohane parkimiskaart, võib:
§ 210. Liikumispuudega või pimedat inimest teenindava sõiduki juht, kelle sõidukil on käesoleva määruse lisa 5 kohane parkimiskaart, võib asulas peatuda peatumist keelavate liiklusmärkide mõjupiirkonnas liikumispuudega või pimeda inimese sõidukisse pealevõtmiseks või sõidukist väljalaskmiseks.
§ 211. Liikumispuudega või pimedat inimest teenindava sõiduki juht, kelle sõidukil on käesoleva määruse lisa 5 kohane parkimiskaart ja kes talutab liikumispuudega või pimedat inimest kavatsetud kohta ja tagasi, võib asulas peatuda § 209 punktis 1 nimetatud tingimusel.
§ 212. Sõitjaid tohib olla pukseeritava mootorsõiduki juhikabiinis ja pukseeritavas sõiduautos ainult juhul, kui pukseeritava sõiduki roolis on juht.
§ 213. Pukseeritavas mootorsõidukis (autorongis) ei pea olema juhti vaid pukseerimisel sellise jäiga ühenduslüliga, mis tagab pukseeritava mootorsõiduki (autorongi) juhitavuse.
§ 214. Ühtki inimest ei tohi olla pukseeriva mootorsõiduki veoplatvormil ega sellele osaliselt toetatud sõidukis.
§ 215. Painduv ühenduslüli peab jätma sõidukite vahemaaks 4-6 m ja selle keskosa peab olema selgesti nähtavalt tähistatud.
§ 216. Pukseeritaval mootorsõidukil (autorongil) peavad igal ajal põlema ohutuled. Ohutulede puudumisel peab pukseeritavale mootorsõidukile (autorongile) olema pandud taha, nähtavale kohale, ohukolmnurk.
§ 217. Pukseerida ei tohi kiiremini kui 50 km/h.
§ 218. Pukseerida ei tohi:
1) painduva ühenduslüliga - kiilasjääl, või niisugust mootorsõidukit (autorongi), millel ei tööta sõidupidur või rool;
2) vardakujulise jäiga ühenduslüliga - mootorsõidukit (autorongi), millel ei tööta rool;
3) mis tahes jäiga ühenduslüliga - mootorsõidukit (autorongi), mille tegelik mass on suurem pukseeriva sõiduki tegelikust massist, juhul kui pukseeritaval mootorsõidukil ei tööta sõidupidur;
§ 219. Liikluses kasutatava mootorsõiduki, trammi ja nende haagiste tehnoseisund ja varustus peavad vastama seadustega ettenähtud korras kehtestatud nõuetele.
§ 220. Mootorsõiduk ja haagis peavad olema registreeritud, neil peavad olema ettenähtud kohas puhtad, kaitsekatteta ja nõutavalt kauguselt selgesti loetavad registreerimismärgid.
§ 221. Ei tohi kasutada sõidukit (välja arvatud Eestis tähtajaliselt arvele võetud teise riigi sõiduk), millel on Eesti riiklik registreerimismärk ja teise riigi tunnusmärk.
§ 222. Riigist väljasõidul peab olema mootorsõidukile taha paigaldatud käesoleva määruse lisa 4 kohane riigi tunnusmärk.
§ 223. Kui teel olles tekib rike, mis võib ohustada liiklust, peab juht püüdma seda kõrvaldada. Kui see on võimatu ja tegu pole rikkega, mis tehnonõuetele mittevastavuse tõttu keelab sõiduki kasutamise, tohib ettevaatlikult, rikke iseloomu arvestades, sõita mööda lühimat teed ainult remondikohani.
§ 224. Sõidukis ei tohi olla seadmeid, mis võimaldavad avastada liiklusjärelevalve kiirusemõõteseadet või häirida selle tööd.
§ 225. Kui on juhtunud liiklusõnnetus, peab asjaosaline juht:
§ 226. Kui liiklusõnnetuses on kannatanuid, peab juht:
§ 227. Kui inimesed liiklusõnnetuses viga ei saanud, õnnetuses osalenud juhid või juht ja kahju saaja(d) on juhtumi põhjusi hinnates vastutuse küsimuses ühel meelel, on oma arvamuse kirjalikult vormistanud, nimetades kahju tekitamise eest vastutava isiku, ja sellele alla kirjutanud, ei ole vaja liiklusõnnetusest politseile teatada.
§ 228. Liiklusõnnetuses osalenud juhid ei tohi tarvitada alkoholi, narkootikumi või psühhotroopset ainet kuni asjaolude selgitamiseni sündmuskohal.
§ 229. Mopeedijuht peab olema vähemalt 14-aastane, jalgrattur sõiduteel sõites vähemalt 10 aastat vana. Õuealal jalgratturi vanuse alammäär ei kehti.
§ 230. 10-15-aastasel jalgratturil ja 14-15-aastasel mopeedijuhil peab mujal kui õuealal olema kaasas käesoleva määruse ja ohutu sõidu võtete tundmist tõendav tunnistus.
§ 231. Mopeedijuhil ja tema sõiduki sõitjal peab olema peas kaitsekiiver.
§ 232. Jalgrattal peab olema:
§ 233. Mopeedi tehnoseisund peab vastama valmistaja nõuetele. Mopeedil peab sõites ees põlema valge tuli.
§ 234. Jalgratta ja mopeediga peab sõitma jalgrattateel, selle puudumisel sõidutee äärmisel parempoolsel rajal, välja arvatud käesoleva määruse § 97 kohase manöövri ajal. Jalgrattaga võib sõita ka teepeenral, kui see on selleks kõlblik, ohustamata jalakäijat.
§ 235. Kui teel on omaette jalgrattatee ja tee reguleerimata ristumiskoht, peavad jalgrattur ja mopeedijuht andma teed teel liiklejale, kui teeandmise kohustus pole liikluskorraldusvahenditega seatud teisiti.
§ 236. Jalgrattur ja mopeedijuht ei tohi:
§ 237. Asulas tohib ratsutada ja loomveokiga sõita sõidutee äärmisel parempoolsel rajal, asulavälisel teel - pärisuunalisel teepeenral, teepeenra puudumisel või liikumiseks sobimatuse korral aga sõidutee parempoolse ääre lähedal.
§ 238. Loomveokil peab olema veeremistõkis või seisupidur.
§ 239. Liikudes pimeda ajal või halva nähtavuse korral, peab loomveokil ja käsikärul, mis on üle 1 m lai, olema vasakul küljel ees valge ja taga punase tulega latern või üks niisuguste tuledega latern. Loomveokil peab taga olema kaks sõiduki külgede lähedale kinnitatud punast helkurit.
§ 240. Loomveokil, mis ei ole üle 1 m lai, peab taga vasaku külje lähedal olema punane helkur.
§ 241. Kariloomi tohib ajada ainult valge ajal ja võimalikult tee parempoolse ääre lähedal. Ajajaid peab olema nii palju, et oleks tagatud ohutus ja loomade kooshoidmine. Vajaduse korral tuleb loomad rühmitada.
§ 242. Kariloomi ei tohi:
§ 243. Vabariigi Valitsuse 26. oktoobri. 1994. a määrus nr 394 "Liikluseeskirja kinnitamine" (RT I 1994, 76-78,1327; 1995, 52, 842; 53, 853; 1996, 79, 1405; 1997, 51, 828; 1998, 100, 1623) tunnistatakse kehtetuks.
Teede- ja sideminister Toivo JÜRGENSON
Vabariigi Valitsuse 2. veebruari 2001. a määruse nr 48 "Liikluseeskiri"
4. Kollase vilkuva tulega foor. Osutab reguleerimata ristmikku, ülekäigurada või muud ohtlikku kohta. Sama tähendus on fooride 1-3 kollasel vilkuval tulel.
Fooris 51-53 on kolm püstjalt asetsevat valget tuld. Ülemine tuli kujutab S-tähte, keskmine rõht- ja alumine püstkriipsu. Viimase ülaots võib osutada pöörde suunda. Sisselülitatud tuled tähendavad järgmist: ülemine keelab sõita, keskmine keelab sõita ja teatab tulede vahetumisest, alumine lubab sõita.
Foori vasakpoolses sektsioonis võib põleda kaldristikujuline punane tuli, parempoolses - allasuunatud noole kujuline roheline tuli, mis vastavalt keelab või lubab sõita rajal, mille kohal foor asub. Võidakse kasutada ka vahesektsiooni, milles võib koos rohelisega vilkuda või pidevalt põleda ülalt kaldu alla suunatud kollane nool. Vahesektsiooni noole põlemine näitab, et see sõidusuund suletakse peatselt ja sellelt rajalt tuleb ümber reastuda noolega osutatavas suunas.
8. Jalgrattafoor. Reguleerib jalgrataste ja mopeedide sõitu nendele eraldatud rajal või jalgrattateel.
Foori kuju, tulede asetus ja tähendus on sama mis fooril 11. Foori 81 tuledel on jalgratta kujutis. Foor 82 ühtib kujunduselt fooriga 11, temaga kohakuti on lisateatetahvel 847.
Märkus. Rühmadesse 1, 2, 8 ja 9 kuuluvate fooride juures võidakse kasutada sekundinäidikut, mis teatab, mitu sekundit jääb aega tule vahetumiseni.
http://www.riigiteataja.ee/liiklus.html
info@clubmb.ee


Eelnõu kooskõlast põhiseadusega
haldusreform | Avaldatud: 13. märts 2009 | Kommenteerimine suletud
Ajakirjanduses on viidatud võimalikule haldusterritoriaalse korralduse reformi seaduse eelnõu vastuolule Eesti Vabariigi põhiseadusega (edaspidi Põhiseadus), tegemata üldjuhul siiski täpsustust, mida selle vastuoluna silmas peetakse. Siseministeerium peab seetõttu vajalikuks peatuda lühidalt eelnõu Põhiseadusele vastavuse küsimusel.
Eelnõu välja töötades analüüsiti selle sätete kooskõla nii Põhiseaduse kui ka Euroopa kohaliku omavalitsuse hartaga (edaspidi EKOH). Kohaliku omavalitsuse puhul on keskseks küsimuseks kohaliku omavalitsuse autonoomia põhimõtte rakendamine, mis sisaldub Põhiseaduse § 154 esimeses lõigus ning mille kohaselt otsustavad ja korraldavad kõiki kohaliku elu küsimusi kohalikud omavalitsused, kes tegutsevad seaduste alusel iseseisvalt. EKOH sõnastab nimetatud põhimõtte artikkel 3 lõikes 1 nii „Kohalik omavalitsus tähendab kohalike võimuorganite õigust ja võimet seaduse piires ja kohalike elanike huvides korraldada ja juhtida valdavat osa nende vastutusalasse kuuluvast ühiskonnaelust.”. Seaduste alusel iseseisev tegutsemine ehk Põhiseaduses toodud seadusereservatsioon võimaldab riigil vajadusel teha kohaliku elu küsimuste otsustamises ja korraldamises siiski muudatusi. Eesti Vabariigi põhiseaduse kommenteeritud väljaandes[1] selgitatakse kohaliku omavalitsuse autonoomia (kohaliku omavalitsuse universaalpädevus) ulatust järgmiselt: „Iseseisvuse põhimõtte realiseerimiseks on vaja tunnustada kohaliku omavalitsuse õigust otsustada sisemise korralduse küsimused oma äranägemisel, koostada oma arengukava, eelarve jne”. Samas selgitatakse ka seda, et kohaliku omavalitsuse autonoomia ei saa olla absoluutne ning teatud juhtudel osutub vajalikuks riigipoolne sekkumine kohaliku omavalitsuse sisemise korralduse küsimuste otsustamisse, tsiteerin: „Seadusandja võib seadusega piirata kohaliku omavalitsuse iseseisvust kohaliku elu küsimuste lahendamisel, s.t. teha kõrgendatud avalikust huvist tulenevalt mõne kohaliku elu küsimuse lahendamine kohustuslikuks või kirjutada ette selle lahendamise põhimõtted”. Eelnõu eesmärgiks on tagada kohaliku omavalitsuse üksuste majanduslik toimetulek ja avalike teenuste ühtlane tase kogu Eesti territooriumil läbi omavalitsuste tugevdamise ja kohaliku demokraatia arendamise, luues sellega eeldused piirkonna tasakaalustatud arenguks. Eelnõu eesmärgi saavutamisega kaasneb kodanike jaoks avalike teenuste keskkonna oluline paranemine, mis tähendab omakorda seda, et kodanike põhiõigused saavad kindlama kaitse, mis on kahtlemata kõrgendatud avalikku huvi kandev eesmärk. Pealegi on eelnõus kohaliku omavalitsuse sisepädevuse reguleerimine jäetud endiselt vabaks, st eelnõuga ei võeta kohaliku omavalitsuse üksustelt õigust määrata oma organite, asutuste ja ettevõtete sisemist struktuuri ning töökorda. Kuivõrd haldusterritoriaalset korraldust muudetakse eelnõus Vabariigi Valitsuse algatusel, ei saa antud juhul tugineda Eesti territooriumi haldusjaotuse seaduses ja kohaliku omavalitsuse üksuste ühinemise soodustamise seaduses sätestatud vabatahtliku kohaliku omavalitsuse üksuste ühinemise regulatsioonile, sest on võimalik, et liituvad kohaliku omavalitsuse üksused ei suuda leppida kõigis ühinemise tulemusena tekkivates organisatoorsetes küsimustes omavahel kokku. Seetõttu peeti vajalikuks ja põhjendatuks tuua üldised valdade ja linnade liitmisega seonduvad organisatoorsed ja põhimõttelised küsimused seaduseelnõusse ja jätta kohalikku arengut, kordasid ja valikuid puudutavad küsimused liitumise tulemusena tekkiva omavalitsuse volikogu otsustada.
Eelnõu §-s 5 on sätestatud ülesanded, milles kohaliku omavalitsuse üksuste volikogud peavad omavahel enne valdade ja linnade liitmise lõplikku otsustamist kokku leppima. Nimetatud loetelu on järgmine:
1) teostada hiljemalt 90 päeva enne uue volikogu valimisi koostöös asjaomaste volikogudega kohaliku omavalitsuse volikogu valimise seaduses sätestatud valimistoimingud, välja arvatud nimetatud seaduse § 7 lõikes 1 sätestatud otsuse tegemine (järgmise volikogu liikmete arvu nimetamine);
2) leppida hiljemalt 90 päeva enne volikogu korralisi valimisi teiste asjaomaste volikogudega kokku uue kohaliku omavalitsuse üksuse põhimääruse ja teiste õigusaktide vajalike muudatuste ettevalmistamine. Juhul, kui volikogud ei suuda valimisringkondade arvus kokku leppida, moodustatakse moodustuva kohaliku omavalitsuse üksuse territooriumil üks valimisringkond. Eelduslikult suudavad kohaliku omavalitsuse üksused valla või linna huvides siiski kokku leppida optimaalse lahenduse ning sunniviisil ühe valimisringkonna moodustamine kõne alla ei tule. Kokkuleppeliselt moodustatud valimisringkondade arvust olenevalt osutuksid moodustuvas uues volikogus demokraatlikel alustel valituks ka n-ö ääremaa valdade esindajad.
Põhiseaduse §-s 158 nähakse ette, et kohaliku omavalitsuse üksuste piire ei tohi muuta vastavate omavalitsuste arvamust ära kuulamata. Arvamuse küsimine ehk konsulteerimise nõue sisaldub ka EKOH artikkel 4 punktis 6, mis sätestab, et kohalike võimuorganitega konsulteeritakse õigeaegselt ja sobival viisil kõigi neid otseselt puudutavate küsimuste planeerimise ja otsustamise osas niipalju kui võimalik. Lisaks sisaldub EKOH artiklis 5 nõue, et muudatusi kohalike omavalitsuste võimupiirides ei tohi tehta kõnealuse kohaliku kogukonnaga eelnevalt nõu pidamata. Kavandatavate muudatuste ulatust ning eeltoodud sätteid silmas pidades on ka eelnõusse sisse kirjutatud nõue küsida volikogudelt ja kohalikelt elanikelt haldusterritoriaalse korralduse muutmise osas arvamust.
Eelnõu § 2 lõige 6 näeb ette haldusterritoriaalse korralduse muutmise sätestava Vabariigi Valitsuse määruse sisu, mille osas konsulteeritakse eelnevalt valla- või linnavolikogudega, maakonna kohaliku omavalitsuse üksustega ning üleriigiliste kohaliku omavalitsuse üksuste liitudega. Nimetatud määruses sätestatakse liitumise tulemusena moodustatavate kohaliku omavalitsuse üksuste:
1) nimi ja staatus (avalik-õigusliku juriidilise isiku nimi valla või linna staatuses). Kohaliku omavalitsuse üksusele määratakse nimi kohanimeseaduses sätestatud tingimustel ja korras,
2) asukoht, valla omavalitsusorganite ja ametiasutuste asukoht ning juriidiline aadress,
3) volikogu koosseisu liikmete arv vastavalt kohaliku omavalitsuse volikogu valimise seaduse § 7 lõikes 2 sätestatud volikogu liikmete miinimumarvule,
4) piirid kooskõlas Eesti territooriumi haldusjaotuse seaduse §-ga 4,
5) haldusterritooriumile jääva asustusüksuse liik, nimi ja lahkmejooned vastavalt Eesti territooriumi haldusjaotuse seaduse §-le 6.
Sekkumise ulatus ei ole antud juhul ülemäärane ning on proportsionaalne taotletava eesmärgiga.
Eelnõu Põhiseadusele vastavuse osas on kõhelenud Tallinna Tehnikaülikooli sotsiaalteaduskonna dekaan professor Sulev Mäeltsemees, kuigi arvamuse esitamise hetkeks ei olnud eelnõu veel avalikustatudki ( Eesti Päevaleht, Postimees). Professor Mäeltsemehe sõnavõtu kommenteerimiseks selgitame, et oleme eelnõus 15 valda + 5 linna kava koostades lähtunud Põhiseaduse § 155 esimesest lõigust, mis sätestab, et kohaliku omavalitsuse üksused on vallad ja linnad. Eelnõus võetakse valdade ja linnade liitmisel aluseks Eesti territooriumi maakondlik haldusjaotus vastavalt Eesti territooriumi haldusjaotuse seaduse (ETHS) § 2 lõikele 1, mis sätestab, et Eesti territooriumi haldusjaotus on Eesti territooriumi jaotus maakondadeks, valdadeks ja linnadeks. ETHS § 2 lõike 2 kohaselt teostatakse maakonnas seaduse alusel riiklikku haldamist maavanema ja valitsusasutuste poolt. Muud staatust, kui territoriaalset tähendust, maakonnale kehtivas seaduses ei omistata. Maakonnasuuruse valla moodustamine ei tähenda seda, et moodustatakse haldusüksustena uued, Põhiseaduses käsitlemata moodustised, mis ei ole valla või linna staatuses. Territoriaalselt säilivad endised maakonnapiirid (maakond ei ole käsitletav omavalitsusüksusena), mille piirides moodustatakse uued vallad.
Rõhutame ka üle, et eelnõuga ei kavandata muuta senist osavaldade ja linnaosade õiguslikku staatust. Osavaldasid ja linnaosi ei saa käsitleda teise tasandi omavalitsusena. Nimelt kehtiv kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 56 võimaldab volikogul moodustada kohaliku võimu detsentraliseerimiseks valla või linna maa-alal ja koosseisus osavalla või linnaosa põhimääruse alusel tegutseva üksuse – osavalla või linnaosa.
Väidetavalt on ühe põhiseadusliku probleemina kuskil välja toodud ka kohaliku omavalitsuse volikogu valimiste toimumise kaheldav võimalikkus aastal 2011. Selgitan, et kui valimised toimuvad eelnõu kohaselt 2011. aastal Riigikogu valimistega samal ajal, siis ei minda vastuollu Põhiseaduses sätestatud üldreegliga, mille kohaselt toimuvad volikogu valimised kord nelja aasta tagant. Põhiseaduse § 156 sätestab, et kohaliku omavalitsuse esinduskogu on volikogu, kes valitakse vabadel valimistel neljaks aastaks. Seadusega võib volikogu volituste perioodi lühendada seoses kohaliku omavalitsuse üksuste ühinemise või jagunemisega või volikogu tegutsemisvõimetusega. Kuna põhiseaduses võimaldatakse volikogu valimised korraldada ka korraliste valimiste vahelisel perioodil ning see võimalus on juba aastal 2006.a sätestatud ka kehtiva kohaliku omavalitsuse volikogu valimise seaduse §-s 571 (Korraliste valimiste vahelisel perioodil toimuva uue kohaliku omavalitsuse üksuse volikogu valimiste erisused), siis ei suuda Siseministeerium siinkohal tuvastada põhiseaduslikku probleemi.
Eeltoodust tulenevalt oleme seisukohal, et eelnõuga kavandatava reformi elluviimiseks ei ole vajadust Põhiseadust muuta, kuna eelnõu on nii Põhiseaduse kui ka EKOH-iga kooskõlas. Ka riigikontrolör on avalikult märkinud, et reformikava elluviimiseks ei ole Põhiseaduse muutmine vajalik, kuna reformi tulemusel ei teki Eestis mitmetasandilist kohalikku omavalitsust, juurde ei looda ka uusi omavalitsusüksuste liike.
[1] Juura, Õigusteabe AS, Tallinn 2002, kommentaar nr 7 Põhiseaduse § 154 kohta, lk 646.
Postitatud rubriiki Mitmesugust märksõnaga autonoomia, põhiseadus. Talleta püsiviide. Kommenteerimine on suletud.
« President Ilves toetab tugevate omavalitsuste teket
Milleks meile haldusreform? »


Valga Vallavolikogu tööst osavõtu eest hüvituse ja tasu maksmise kord – Riigi Teataja
Valga Vallavolikogu tööst osavõtu eest hüvituse ja tasu maksmise kord
Valga Vallavolikogu tööst osavõtu eest hüvituse ja tasu maksmise kord - sisukord
§ 2 Vallavolikogu esimehe ja aseesimehe hüvitus
§ 3 Vallavolikogu fraktsiooni esimehe, komisjoni esimehe, volikogu liikme ja komisjoni liikme tasu
§ 4 Vallavolikogu liikme kulutuste hüvitamine
§ 5 Tasu ja hüvituse väljamaksmine
RT IV, 12.04.2018, 52
Vastu võetud 06.04.2018 nr 29
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 17 lõike 3, § 22 lõike 1 p 21 ja 22 alusel.
Valga Vallavolikogu liikmetele tasu ja hüvituste maksmise korraga (edaspidi määrus) määratakse kindlaks Valga Vallavolikogu (vallavolikogu) esimehele ja aseesimehele töötasu või hüvituse ning vallavolikogu fraktsioonide esimeestele, vallavolikogu komisjonide esimeestele, vallavolikogu komisjonide liikmetele vallavolikogu tööst osavõtu eest tasu ja vallavolikogu ülesannete täitmisel tehtud kulutuste eest hüvituse suurus ja maksmise põhimõtted.
§ 2. Vallavolikogu esimehe ja aseesimehe hüvitus
(1) Vallavolikogu esimehele makstakse igakuiselt hüvitust 80 % vallavanema töötasust ja hüvitust isikliku sõiduauto kasutamise eest 0,30 eurot arvestusliku sõidukilomeetri eest, kuid mitte rohkem kui 335 eurot kuus. Vallavolikogu esimehe kasutusse antavalt mobiiltelefoninumbrilt võetavate teenistusalastele kõnedele ei kehtestata limiiti.
(2) Vallavolikogu aseesimehele makstakse igakuiselt hüvitust 300 eurot.
§ 3. Vallavolikogu fraktsiooni esimehe, komisjoni esimehe, volikogu liikme ja komisjoni liikme tasu
(1) Maksta volikogu tööst osavõtu eest tasu volikogu istungi(te) või komisjoni koosoleku(te) toimumise kuude eest:
1) volikogu fraktsiooni esimees 200 eurot
2) komisjoni esimees 200 eurot;
3) volikogu liige 150 eurot;
4) komisjoni liige, kes ei ole vallavolikogu liige 50 eurot.
(2) Mitmel ametpositsioonil volikogu liikmele makstakse tasu ühekordses ja võimalikest kõrgeimas määras.
§ 4. Vallavolikogu liikme kulutuste hüvitamine
Vallavolikogu liikmele makstakse vallavolikogu ülesannete täitmisel isikliku sõiduauto kasutamise või ühistranspordi kasutamisega seotud kulutuste eest hüvitust kuludokumentide alusel, kuid mitte rohkem kui 15 eurot kuus.
§ 5. Tasu ja hüvituse väljamaksmine
(1) Volikogu esimehe tasu või hüvitus (v.a isikliku sõiduauto kasutamise eest makstav hüvitus), aseesimehe hüvitus ja volikogu liikme tasu makstakse selleks õigustatud isiku ühekordse avalduse alusel.
(2) Määruse paragrahvides nr 2 ja nr 4 toodud kulude olemasolul esitatakse sõidupäevik või avaldus, millele on lisatud kuludokumendid. Esitatavad dokumendid esitatakse elektroonselt ja digiallkirjastatuna või paberkandjal volikogu kantseleile kord kvartalis viimase kuu viimasel päeval. Nõuetekohaselt esitatud kuludokumendid edastab volikogu kantselei vallavalitsuse rahandusteenistusele.
(3) Määruses sätestatud tasult ja volikogu esimehe ning aseesimehe hüvituselt peetakse kinni üksikisiku tulumaks, kohustusliku kogumispensioni makse ning arvestatakse ja makstakse sotsiaalmaks seaduses sätestatud tingimustel ja korras.
(4) Määruses sätestatud tasud ja hüvitused kantakse avalduse esitaja arveldusarvele hiljemalt tasu ja hüvituse maksmise kohustuse tekke kuule järgneva kuu 15. kuupäevaks.
Määrus jõustub 01.mail 2018.


Miks kohtus vahel õnnelikuks ei saa? | Juriidiline esmaabi
← Mis oleks õiglane elatis lapsele?
Viivisemäär 0,15% päevas tarbijalepingus on tühine →
1-16-10888 17. juuni 2018
Teet Järveti kaitsja vandeadvokaat Kalle-Kaspar Sepperi kassatsioon Tallinna Ringkonnakohtu 13. novembri 2017. a otsuse peale kriminaalasjas Teet Järveti süüdistuses KarS § 402-3 lg 1, § 344 lg 1 - § 22 lg 2, § 345 lg 1 - § 22 lg 2, § 184 lg 2 p 1 järgi.
1-17-7206 17. juuni 2018
Ardo Remmelga (Remmelgas) kaitsja vandeadvokaat Margus Viira kassatsioon Tallinna Ringkonnakohtu 14. veebruari 2018. a otsuse peale kriminaalasjas Ardo Remmelga süüdistuses KarS § 136 lg 2 ja § 141 lg 2 p 1 järgi.
1-16-7179 14. juuni 2018
Aleksandr Demtšihhini kaitsja vandeadvokaat Vladimir Sadekovi kassatsioon Tartu Ringkonnakohtu 14. detsembri 2017. a otsuse peale kriminaalasjas Aleksandr Demtšihhini süüdistuses KarS § 141 lg 2 p-de 1 ja 6, § 121 lg 2 p-de 2 ja 3, § 120 lg 1, § 179 lg 1 ning § 186 lg 1 järgi.
1-17-11509 12. juuni 2018
Lõuna Ringkonnaprokuratuuri juhtivprokurör Kairi Kaldoja määruskaebus Tartu Ringkonnakohtu 7. veebruari 2018. a määruse peale kriminaalasjas Ahto Pindise süüdistuses KarS § 423-1 järgi.
1-17-11610 10. juuni 2018
XXX kaitsja vandeadvokaat Raivo Lausi määruskaebus Tallinna Ringkonnakohtu 12. märtsi 2018. a määruse peale. Kahtlustatava XXX vahistuse tähtaja pikendamine ning vahistuse kergemaliigilise tõkendiga asendamata jätmine.
1-17-1629 10. juuni 2018
A. K. kaitsja vandeadvokaadi vanemabi Marko Paabumetsa kassatsioon Tartu Ringkonnakohtu 22. novembri 2017. a otsuse peale kriminaalasjas A. K. süüdistuses KarS § 141 lg 2 p-de 1 ja 6 ning § 121 järgi.
1-17-11113 7. juuni 2018
Kahtlustatava XXX kaitsja ning kolmandate isikute XXX ja XXX esindaja vandeadvokaat Madis Uusoru määruskaebus Tallinna Ringkonnakohtu 25. jaanuari 2018. a määruse peale. Kahtlustatava XXX ning kolmandate isikute XXX ja XXX varale Eesti Vabariigi kasuks kohtuliku hüpoteegi seadmine.
2-16-6665 12. juuni 2018
2-16-6665 Brave Capital OÜ kassatsioonkaebus ja Arco Vara AS vastukassatsioonkaebus Tallinna Ringkonnakohtu 9.10.2017. a otsuse peale Brave Capital OÜ hagis Arco Vara AS vastu domeeninime kasutamise lõpetamise ja üleandmise nõudes ning Arco Vara AS vastuhagis Brave Capital OÜ vastu kaubamärgiomaniku ainuõiguse tühistamiseks
2-15-123028 12. juuni 2018
2-15-123028 OÜ ABCDENT kassatsioonkaebus Tallinna Ringkonnakohtu 15.01.2018. a otsuse peale OÜ ABCDENT hagis Jelena Pankrati vastu võlgnevuse väljamõistmiseks
2-10-11168 12. juuni 2018
2-10-11168 Janek Kaskpeit kassatsioonkaebus Tartu Ringkonnakohtu 31.01.2018. a otsuse peale Janek Kaskpeidi hagis Jaan Valtsovi vastu 3966 euro 48 sendi saamiseks ning Jaan Valtsovi vastuhagis Janek Kaskpeidi vastu 3195 euro 38 sendi saamiseks
2-15-8794 12. juuni 2018
2-15-8794 Ene Limberg kassatsioonkaebus Tartu Ringkonnakohtu 9.11.217. a otsuse peale Liina Karlsoni hagis Ene Limbergi vastu võlgnevuse ja viivise väljamõistmiseks
2-16-13032 12. juuni 2018
2-16-13032 Kinnine menetlus
2-17-16889 12. juuni 2018
2-17-16889 Mait Schmidt määruskaebus, Martin Viilep määruskaebus ja Urmas Kaasik määruskaebus Tallinna Ringkonnakohtu 30.11.2017. a määruse peale Aktsiaseltsi TREF Nord hagis Mait Schmidti, Urmas Kaasiku ja Martin Viilepi vastu kahjuhüvitise ja viivise väljamõistmiseks. Hagi tagamine
2-16-14166 10. juuni 2018
2-16-14166 Kinnine menetlus
3-16-586 6. juuni 2018
Toomas Kulderknupu kassatsioonkaebus Tallinna Ringkonnakohtu 20.09.2017 otsuse peale haldusasjas nr 3-16-586 kaebuses nõuetega: tuvastada Maanteeameti poolt kaebajale kuuluva sõiduki liiklusregistrisse registreerimisega viivitamise õigusvastasus; tuvastada Maksu- ja Tolliameti poolt kaebajalt ja kolmandalt isikult kaebajat puudutava teabe ja dokumentide kont […]
3-14-50103 6. juuni 2018
Esveko Wood OÜ kassatsioonkaebus Tallinna Ringkonnakohtu 28.09.2017 otsuse peale kaebuses Maksu- ja Tolliameti 20.12.2013 maksuotsuse tühistamiseks
3-17-2610 6. juuni 2018
X määruskaebus Tartu Ringkonnakohtu 25.01.2018 määruse peale tema kaebuses ja esialgse õiguskaitse taotluses seoses suitsetamise keelamisega Viru Vanglas
3-15-2221 6. juuni 2018
X kassatsioonkaebus Tartu Ringkonnakohtu 18. aprilli 2017. a otsuse peale haldusasjas nr 3-15-2221 kaebuses Põlva vallavanema 5. augusti 2015. a käskkirja õigusvastaseks tunnistamise, teenistusest vabastamise aluse muutmise ja hüvitise nõudes
3-17-1152 5. juuni 2018
M. P ja K. P määruskaebused Tallinna Ringkonnakohtu 28. augusti 2017. a määruse peale haldusasjas nr 3-17-1152 kaebuses Tallinna Linnaplaneerimise Ameti tegevuse peale
3-15-2943 3. juuni 2018
A. J. kassatsioonkaebus Tartu Ringkonnakohtu 19.10.2017 otsuse peale kaebuses Viru Vangla tekitatud kahju hüvitamiseks
3-16-1759 31. mai 2018
A kassatsioonkaebus Tallinna Ringkonnakohtu 15.09.2017 otsuse peale haldusasjas nr 3-16-1759 kaebuses Lasnamäe Linnaosa Valitsuse sotsiaalhoolekande osakonna otsuse, sotsiaalhoolekande komisjoni protokolli ja Harju maavanema vaideotsuse tühistamiseks
5-18-3 5. juuni 2018
Anatoli Zõbini kaebus Vabariigi Valimiskomisjoni 22.05.2018. a otsuse nr 52 peale
5-17-43 7. mai 2018
Tartu Ringkonnakohtu taotlus tunnistada põhiseadusega vastuolus olevaks kõrgemate riigiteenijate ametipalkade seaduse § 2 lg 2 osas, milles see võimaldab maa- ja halduskohtu kohtunike ametipalka võrreldes eelmise aasta ametipalgaga vähendada.
5-18-1 11. apr. 2018
Tallinna Ringkonnakohtu taotlus tunnistada Eesti Vabariigi põhiseadusega vastuolus olevaks tsiviilkohtumenetluse seadustiku § 182 lõige 2 punkt 1 osas, milles see ei võimalda kohtul isiku sissetulekust maha arvata sättes nimetamata vältimatuid kulutusi
5-17-42 9. apr. 2018
Tallinna Ringkonnakohtu taotlus tunnistada kooseluseaduse rakendusaktide andmata jätmine õigusvastaseks ja põhiseadusega vastuolus olevaks
Üleminek töövõimetuspensionilt töövõimetoetusele
Tulundusühistu reservkapitali piiramatu kogumise kohustus
Arvamus põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seaduse muutmise seaduse eelnõu kohta
Alla kolmeaastaste laste asendushooldus
Kooliskäimine teises vahetuses
Lapsehoolduspuhkuse saamise tingimused
Tervishoiuteenuse hind ravikindlustuseta inimesele
Tabivere Sotsiaalkeskuse teenuste hinnakujundus ja maamaks Tartu vallas
391,057 külastust


text:
Lapse seaduslik äraviimine - Tšehhi
Vanem, kellel puudub teise vanema nõusolek lapse riigist väljaviimiseks, peab hankima selleks kohtu nõusoleku.
Kui vanemad ei jõua oma hooldusõiguse teostamisel kokkuleppele küsimuses, mis on eelkõige lapse huvisid silmas pidades lapse jaoks oluline, teeb otsuse kohus ühe vanema taotlusel (muudetud seaduse nr 89/2012 (tsiviilseadustik) § 877). Olulise küsimusena käsitatakse ka lapse viimist teise riiki.
Lapse pikaajaliseks riigist väljaviimiseks (st mitte puhkusele sõiduks) on alati vajalik teise vanema nõusolek, v.a juhul, kui teise vanema hooldusõigust on piiratud või temalt on hooldusõigus ära võetud. Vanema nõusolek on vajalik olenemata sellest, kas kohus on otsuse vanemliku vastutuse (hooldusõiguse) kohta juba teinud või mitte. Abielus vanemaid ja vanemaid, kes ei ole abielus, ei eristata.
Kui teine vanem lapse riigist väljaviimiseks nõusolekut ei anna, teeb vanema nõusoleku asemel otsuse kohus (muudetud seaduse nr 89/2012 (tsiviilseadustik) § 877).
Ei, ajutist riigist väljaviimist, st puhkuse veetmist ühe vanemaga, üldiselt ei käsitata olulise küsimusena muudetud seaduse nr 89/2012 (tsiviilseadustik) § 877 tähenduses.
Lapse seaduslik äraviimine - Iirimaa
Kui teine vanem ei ole lapse eestkostja ja kui puuduvad lapse ilma vanema nõusolekuta äraviimist keelavad kohtumäärused.
Kui enne lapse/laste kohtu tööpiirkonnast ära viimist ei ole esitatud taotlust eeskoste, isikuhooldusõiguse ega suhtlusõiguse kohta.
Kui teine vanem on lapse eestkostja
kui lapse äraviimine mõjutab isikuhooldusõigust ja/või suhtlusõigust
kui on tehtud kohtumäärus, millega nõutakse teise vanema või mõne muu konkreetselt märgitud isiku nõusolekut enne lapse teise riiki viimist.
Kohtule võib esitada taotluse lapse seaduslikuks äraviimiseks.
Viimati uuendatud: 15/06/2017
Lapse seaduslik äraviimine - Kreeka
Lapse seaduslik äraviimine - Prantsusmaa
Lapse seaduslik äraviimine - Küpros
Ainuhooldusõigust omav vanem võib lapse seaduslikult viia teise riiki ilma teise vanema nõusolekuta.
Kui vanematel on alaealise lapse ühine hooldusõigus, on lapse teise riiki viimiseks vajalik teise vanema nõusolek. Lapse teise riiki viimine ilma teise vanema nõusolekuta kujutab endast kuritegu karistusseadustiku artikli 154 kohaselt.
Lapse võib viia teise riiki teise ühist hooldusõigust omava vanema nõusolekuta perekonnakohtu asjakohase otsuse alusel.
Kui puudub nõusolek lapse ajutiseks või püsivaks teise riiki viimiseks, on vajalik kohtuotsus. Kui nõusolek on olemas, siis selle nõusoleku väljendamiseks ei ole konkreetset vormi.
Lapse seaduslik äraviimine - Leedu
Lapse seaduslik äraviimine - Luksemburg
Lapse ajutiseks viimiseks teise riiki ei ole reeglina teise vanema nõusolekut vaja. Kui vanematel on ühine hooldusõigus, võivad mõlemad vanemad lapsega reisida ilma teise vanema sõnaselge nõusolekuta. Teise vanema eeldatavat või sõnaselget nõusolekut ei ole vaja ka siis, kui lapse suhtes on ainuhooldusõigus ühel vanemal.
Hooldusõiguseta vanem võib viia lapse ajutiselt teise riiki ilma teise vanema nõusolekuta, kui laps viibib tema juures suhtlusõiguse raames. Kui laps viibib vanema juures suhtlusõiguse raames, võib lapse viia ilma teise vanema nõusolekuta muusse riiki kas lühemaks ajaks (nt piiriülene ostlemine) või pikemaks ajaks (nt puhkusereis).
See, milliseid isikut tõendavaid dokumente või muid dokumente võib ajutise välismaal viibimise korral vaja minna, sõltub sihtriigis kehtestatud õigusnõuetest.
Lapse teise riiki viimiseks püsivalt või ajutiselt mõjuvatel põhjustel (nt põhjalikumaks raviks) on alati vajalik mõlema vanema nõusolek, kui vanematel on ühine hooldusõigus. Elukoha (domicile) või viibimiskoha (résidence) üleviimist teise riiki käsitatakse püsiva äraviimisena ning see eeldab mõlema vanema nõusolekut. Ainuhooldusõiguse korral ei ole teise vanema nõusolek vajalik. Samas võib teise vanema taotluse korral suhtluskorda kohandada.
Tõendamise eesmärgil peab vanemate nõusolek olema antud kirjalikult. Vanemad võivad selle dokumendi koostada ise. Kui vastuvõttev riik seda nõuab, võivad vanemad paluda kohtul oma nõusolek registreerida.
Kui üks vanem ei anna nõusolekut lapse teise riiki viimiseks, lahendab lapse teise riiki viimise taotluse perekonnaasju lahendav kohtunik (juge aux affaires familiales).
Nagu märgitud küsimustele nr 1–3 antud vastustes, erinevad sätted sõltuvalt sellest, kas laps viiakse teise riiki ajutiselt või püsivalt.
Iga kord, kui laps läheb ilma vanemateta ajutiselt välismaale, peab tal olema riigist lahkumiseks luba (dokument, milles vanem annab alaealisele loa lahkuda Luksemburgi territooriumilt).
Vanemad saavad selle loa vormistada, kasutades vallalt saadavat loavormi. Üldjuhul nõuavad vallad sellise vormi eest halduskulude katteks lõivu. Lõivu suurus võib valla kaupa erineda.
Kuigi selle vormi kasutamine ei ole kohustuslik, nõuavad seda mitmed välisriigi asutused lapse sisenemise lubamiseks oma territooriumile.
Kui lapsega on kaasas vaid üks vanem, oleks siiski hea, kui tal oleks olemas teise vanema luba, sest mõned riigid nõuavad seda.
Lapse seaduslik äraviimine - Malta
Asjaolud erinevad sõltuvalt olukorrast, kuid tavaliselt ei ole vaja küsida teise vanema nõusolekut siis, kui tema elukoht on teadmata. Tsiviilseadustiku artikli 56 lõikes 5 on sätestatud, et kohus võib võtta mis tahes vanemalt vanema õigused ja sellest tulenevalt ei pea see vanem, kellel on lapse hooldusõigus, küsima luba vanemalt, kellelt on tema vastav õigus ära võetud.
Vanem peaks siiski alati tagama, et tal on õigus viia laps teise riiki ilma teise vanema nõusolekuta. Selleks peaks ta küsima luba pädevalt kohtult, s.t tsiviilkohtu perekonnaasjade osakonnalt.
Arvesse tuleks võtta nõukogu määruse (EÜ) nr 2201/2003 artikli 2 lõiget 9, milles on sätestatud, et mõiste „eestkosteõigus” hõlmab lapse isiku eest hoolitsemisega seotud õigusi ja kohustusi, eeskätt õigust määrata lapse elukoht. Sellest tulenevalt on olemas võimalus, et see vanem, kellel on lapse ainuhooldusõigus, võib lapse seaduslikult teise riiki viia ilma teise vanema nõusolekuta.
Lapse viimiseks teise riiki on siseriiklike õigusnormide kohaselt alati vaja teise vanema nõusolekut, eelkõige juhul, kui lapse teise riiki viimisega rikutakse selle teise vanema konkreetset õigust. Selliseks õiguseks võib muu hulgas olla suhtlusõigus ja õigus osaleda lapse elukorraldust (sealhulgas lapse elukohta, elukeskkonda ja kultuurikeskkonda) käsitlevate otsuste tegemises. Sellisel juhul võib vanem, kes nõusolekut ei anna, vaidlustada lapse teise riiki viimise erinevatel alustel, näiteks selle alusel, et lapse teise riiki viimise tulemusena ei saa ta kasutada oma suhtlusõigust.
Lapse võib viia teise riiki teise vanema nõusolekuta, kui selleks on loa andnud pädev kohus.
Jah, ajutise äraviimise korral kohaldatakse samu eeskirju. Vanema nõusoleku võib anda järgmise avaldusega:
Mina, allakirjutanu, __________________________________________ (alaealise ees- ja perekonnanimi, sünniaeg, ID-kaardi nr) vanemana olen nõus, et minu poeg/tütar (valida sobiv sõnastus) lahkub Malta saarelt _________________ _______________________________________ (saarelt lahkumise põhjus) eesmärgil ja et eemalviibimine on tähtajatu / eemalviibimine kestab _______________(märkida periood)(valida sobiv sõnastus).
Vanema allkiri ning tema ees- ja perekonnanimi ning ID-kaardi number
Viimati uuendatud: 07/07/2017
Lapse seaduslik äraviimine - Portugal
Eriti oluliste küsimuste eest vastutavad mõlemad vanemad (tsiviilseadustiku artiklid 1901, 1902, 1911 ja 1912).
Kui vanemad lähevad lahku (lahutus või kooselu lõpetamine), jäävad eriti oluliste küsimuste eest vastutavaks mõlemad (tsiviilseadustiku artikli 1906 lõige 1), välja arvatud juhul, kui kohus otsustab põhjendatult, et vastutus peaks jääma ainult ühele vanemale, või kui vastutuse jagamine ei ole lapse parimates huvides (tsiviilseadustiku artikli 1906 lõige 2).
Eriti olulisi küsimusi ei ole täpselt määratletud. Need tähendavad piiratud hulka lapse elu aspekte või lapse põhiõigustega seotud tõsiseid ja harvaesinevaid eksistentsiaalseid küsimusi.
Lapse elukoha määramine või valimine, st tema elukoha üle otsustamine on eriti oluline küsimus. Selle otsuse eest vastutavad mõlemad vanemad. Kui vanemad ei jõua selles küsimuses kokkuleppele, määrab lapse elukoha kohus (tsiviilseadustiku artikli 1906 lõige 5).
Seega võib üks vanem viia lapse teise vanema nõusolekuta seaduslikult teise riiki ainult juhul, kui tal on lapse ainuhooldusõigus või kui lapse elukoha on kindlaks määranud või seda on muutnud kohus, lubades lapse teise riiki viia.
Nõusolek on vajalik, kui vanematel on ühine hooldusõigus, see üldreegel on sätestatud tsiviilseadustiku artikli 1906 lõikes 1.
Kui üks vanem ei anna lapse teise riiki viimiseks nõusolekut ja vanematel on ühine hooldusõigus, saab lapse teise riiki viia ainult kohtu otsusega (tsiviilseadustiku artikli 1906 lõige 5).
Õigusteoorias ja kohtupraktikas ei ole ajutist äraviimist puhkuse või vaba aja veetmise eesmärgil peetud eriti oluliseks küsimuseks, kui äraviimine ei nõua lapse elukeskuse muutmist. Erandiks on äraviimine riikidesse, kus on relvastatud konflikt või mis on märkimisväärselt ebaturvalised või kus levib pandeemia, mis seab ohtu lapse tervise ja turvalisuse.
Ajutist äraviimist ravi eesmärgil tuleb siiski pidada eriti oluliseks küsimuseks, mis nõuab mõlema vanema nõusolekut, olenevalt asjaomasest ravist ja selle võimalikust mõjust lapse põhiõigustele. See võib hõlmata ulatuslikke raviprotseduure (keemiaravi, eksperimentaalravi) või vajadust last saata, kuna ta ei mõista meditsiinitöötajate kasutatavat keelt või kuna meditsiinitöötajatel võib olla raske või võimatu lapselt sümptomite kohta täpset teavet saada, mistõttu vajatakse tõlkimist.
Välismaalaste ja piiriteenistusel (SEF) on tüüpvormid, mida tuleb kasutada alaealiste äraviimise korral. Need leiab järgmistelt veebilehtedelt:
Tüüpvorm (Portugali kodanikust alaealise äraviimine):
Tüüpvorm (välisriigi kodanikust alaealise äraviimine):
Viimati uuendatud: 13/08/2018
Lapse seaduslik äraviimine - Slovakkia
Kui laps viiakse teise riiki ainult lühiajaliselt, nt lühiajaliste õpingute, sugulaste külastamise, laagris osalemise, puhkuse vms eesmärgil. Oluline on, et lapsel ei ole kavatsust jääda ega vanemal last jätta teise riiki püsivalt elama.
Kui küsimus on püsivalt välisriiki kolimises.
Sel juhul tuleb pöörduda eestkostekohtu (poručenský súd) poole, kes lahendab selle hooldusõiguse olulise küsimuse. Täpsemalt, kohus saab lubada lapse püsivalt välisriiki viia.
Vt eespool. Sellised vormid puuduvad.
Lapse seaduslik äraviimine - Soome
Lapse seaduslik äraviimine - Rootsi
Kui lapse hooldusõigus on kahel vanemal, on lapse isikliku eluga seotud küsimustes, sealhulgas nii lühiajalise välisriiki reisimise kui ka püsiva ärakolimise jaoks põhimõtteliselt vajalik nende ühine otsus. Kui laps elab koos ainult ühega hooldusõigust omavatest vanematest, siis leitakse, et lapsega koos elaval vanemal on õigus otsustada selle üle, kus laps oma vabal ajal viibib, sealhulgas on sellel vanemal õigus otsustada lühiajaliste välisreiside üle, kui sellega ei rikuta lapse õigust suhelda teise hooldusõigust omava vanemaga.
Ainuhooldusõigust omaval vanemal on õigus võtta laps endaga välisreisidele kaasa või viia laps püsivalt teise riiki ilma teise vanema nõusolekuta. Juhul kui lapsel on siiski õigus suhelda teise vanemaga, peaks lapse hooldusõigust omav vanem sellega arvestama. Teine vanem, kellega lapsel on õigus suhelda, võib esitada avalduse suhtlusõigust käsitleva otsuse täitmiseks lapse uues elukohariigis, kui see on võimalik uue elukohariigi õigusnormide kohaselt. Kõnealune teine vanem võib samuti taotleda suhtlusõigust 1980. aasta Haagi konventsiooni alusel, kui seda konventsiooni kohaldatakse selles riigis, kus laps elab. Kui ainuhooldusõiguse saanud vanem ei täida suhtlusõigust käsitlevat otsust ning jätab sellega rahuldamata lapse vajaduse olla lähedastes ja heades suhetes mõlema vanemaga, siis mõjutab see tavaliselt Rootsi kohtu hinnangut hooldusõiguse küsimuses mis tahes hilisema kohtuvaidluse korral. Seega vastutavad vanemad ühiselt selle eest, et suhtlusõiguse kasutamine toimiks ladusalt.
Nagu nähtub küsimusele nr 1 antud vastusest, võivad hooldusõigust jagavad vanemad teha ühiselt otsuseid küsimustes, mis on seotud lapsega, sealhulgas tema välismaal viibimisega. Küsimusele nr 1 antud vastuse põhjal võib samuti järeldada, et isegi kui hooldusõigus on ainult ühel vanematest, peaks see vanem teatavates olukordades lapse mis tahes lühiajaliste välisreiside või püsivamat laadi eemalviibimise korraldamisel võtma arvesse teise vanema suhtlusõigust. Lapse ebaseaduslik teise riiki viimine võib Rootsi õigusaktide kohaselt olla kuritegu.
Kui vanematel on lapse suhtes ühine hooldusõigus, siis võib üks vanem teha teatavates olukordades otsuseid üksi. Sellist võimalust saab kasutada juhul, kui teine vanem ei saa osaleda otsuste tegemises eemalviibimise või haiguse tõttu või muul põhjusel ja otsuse tegemist oleks väga raske edasi lükata. Lapse tuleviku seisukohast väga olulisi otsuseid saab sellisel moel teha samuti üksnes juhul, kui see on vajalik lapse huvides. Peale selle on ka kohaliku omavalitsuse sotsiaalhoolekande komiteel õigus teha otsuseid psühhiaatrilise või psühholoogilise ravi kohta, kui see on vajalik lapse huvides, ning seda isegi juhul, kui raviga nõustub ainult üks vanematest.
Samu sätteid kohaldatakse ainuhooldusõiguse saanud vanema suhtes. Kui laps elab koos ainult ühega hooldusõigust omavatest vanematest, siis leitakse, et lapsega koos elaval vanemal on õigus otsustada selle üle, kus laps oma vabal ajal viibib, sealhulgas on sellel vanemal õigus otsustada lühiajaliste välisreiside üle (vt küsimusele nr 1 antud vastus). Kui vanematel on ühine hooldusõigus, siis võib üks vanematest viia lapse teise riiki psühhiaatrilise või psühholoogilise ravi eesmärgil ilma teise vanema nõusolekuta, kui selle kohta on olemas kohaliku omavalitsuse sotsiaalhoolekande komitee otsus (vt küsimusele nr 3 antud vastus).
Viimati uuendatud: 04/07/2017

matches:
kohus
§ 877
kohus
kohus
§ 877
§ 877
kohus
kohus
kohus
kohus


text:
IURIS Tekstiteenused - Ajaveeb
Kas käsitama või käsitlema?
Toimetamise käigus on mul tulnud väga sageli parandada sarnassõnade käsitlema ja käsitama väärkasutust. Kui sõna käsitlema tähendus on millegagi tegelema või midagi arutama, siis käsitama tähendab aru saama, mõistma, tarvitama, rakendama.
Toon siinkohal paar näidet, millest tulevad ilmekalt esile eksimused nende sõnade kasutuses:
Tegevuskohana tuleb käsitleda keskkonnaluba vajava tegevuse asukohta. → Tegevuskohana tuleb käsitada keskkonnaluba vajava tegevuse asukohta.
Selles näitelauses on tahetud öelda, et tegevuskohana tuleb mõista keskkonnaluba vajava tegevuse asukohta ja seega tuleks siin kindlasti asendada sõna käsitleda sõnaga käsitada.
Järgmises näitelauses on aga olukord vastupidine:
Nimetatud küsimust käsitatakse § 6 lg-s 3. → Nimetatud küsimust käsitletakse § 6 lg-s 3.
Siinkohal tahetakse teada anda, et küsimus leiab kajastust § 6 lg 3 p-s 4, mitte aga seda, et küsimust mõistetakse § 6 lg 3 p 4 tähenduses.
Seega on oluline teadvustada nende õigustekstides sageli esinevate sarnassõnade tähenduserinevusi, et tagada teksti ühene mõistetavus.
Paragrahv, lõige, punkt …
Õigustekstides ei saa enamasti üle ega ümber erinevatele õigusakti paragrahvidele, lõigetele jt jaotistele viitamisest. Kuidas seda aga nii teha, et lõpptulemus oleks korrektne?
Õigustekstides leiduvate jaotiste lühendid on: § (paragrahv), lg (lõige), p (punkt), ap (alapunkt) ja art
(artikkel). Käänamisel lisatakse neile käändelõpp alates sisseütlevast käändest, mitte aga omastavast käändest, nagu pahatihti tekstides kohata võib. Seega ei lisandu lühenditele käändelõppude märkimisel ka tüvevokaali i (mitte §-is 5, vaid §-s 5).
Lisaks on oluline meelde jätta, et käändelõpp märgitakse üksnes kõige viimase alajaotuse lühendile (mitte §-s 6 lg 4 p 2, vaid § 6 lg 4 p-s 2).
Loetelude puhul on oluline kasutada alati ka mitmuse tunnust (lg-tes 1, 4 ja 7).
Kui viitamisel on tegemist loetelurühmadega, siis tuleb need eraldada semikooloniga ja viimase loetelurühma ette kirjutada ning (§-des 5 ja 8; § 6 lg-tes 1 ja 3 ning § 6 lg 1 p-s 2).
NB! Veel mõningaid olulisi seiku, mis tasuks kindlasti meelde jätta:
Mitmust ei väljendata topelt paragrahvi märgiga §§ (mitte §§ 5 ja 7, vaid §-d 5 ja 7).
Alajaotuse tähise ja sellele järgneva numbri vahel peab alati olema tühik (mitte §9, vaid § 9).
Sõna või kasutamine nõuab alati ainsust (mitte §-des 6 või 8, vaid §-s 6 või 8).
Kui soovitakse osundada kindlale alajaotuse vahemikule, siis on oluline silmas pidada, et kasutataks kindlasti mõttekriipsu, mitte aga sidekriipsu (seega mitte §-des 6-9, vaid §-des 6–9). Lisaks on võimalik vahemikku tähistada ka järgarve kasutades, nt 6.–9. §-s.
Kas tõenäoliselt või ilmselgelt?
Õigustekste toimetades on minu tähelepanu köitnud sõna ilmselt mitmetähenduslikkus ja sellest tulenevad ohud teksti mõistmisele. Nimelt võib ilmselt tähistada nii millegi toimumise tõenäosust kui ka kindlat asjade seisu. Seetõttu paneb mind imestama fakt, et sõna ilmselt meie õiguskeeles (eeskätt aga just seaduskeeles) nii laialdaselt kasutusel on. Sõna ilmselt võib leida pea igast seadusest ja kahjuks jääb enamikul juhtudest lahtiseks, kumba tähendust sõna ilmselt konkreetsel juhul kannab.
Esimese näite tooksin keskkonnaseadustiku üldosa seadusest (KeÜS § 46):
Keskkonnaloa andmise menetlusest ilmselt puudutatud isikute teavitamine avatud menetluse korral.
Nimelt võib siinkohal jääda arusaamatuks, kas isikud, keda avatud menetluse korral teavitatakse, on keskkonnaloa andmise menetlusest tõenäoliselt või ilmselgelt puudutatud.
Teise näite valisin äriseadustikust (ÄS § 366 lg 3):
Kui sundlõpetamise aluseks oleva puuduse või muu asjaolu saab ilmselt kõrvaldada, määrab kohus aktsiaseltsile eelnevalt tähtaja puuduse või asjaolu kõrvaldamiseks.
Taaskord jääb lahtiseks, kas puuduse või muu asjaolu, mis on sundlõpetamise aluseks, saab kõrvaldada kindlasti või puudub selles osas igasugune kindlus.
Seega oleks minu soovitus kasutada õiguskeeles nende kahe tähenduse eristamiseks pigem sõnu tõenäoliselt ja ilmselgelt, mitte aga mitmetähenduslikku sõna ilmselt.

matches:
§ 6
§ 6
§ 6
§ 6
§ 6
§ 6
§ 6
§9
§ 9
§ 46
§ 366
kohus