text:
16. juuni 2015(*)
Eelotsusetaotlus – Majandus- ja rahanduspoliitika – Euroopa Keskpanga (EKP) nõukogu otsused eurosüsteemi poolt riigivõlakirjade järelturul teostatavate rahapoliitiliste otsetehingute tehniliste üksikasjade kohta – ELTL artiklid 119 ja 127 – EKP ja Euroopa Keskpankade Süsteemi pädevus – Rahapoliitika ülekandemehhanism – Hindade stabiilsuse säilitamine – Proportsionaalsus – ELTL artikkel 123 – Euroala liikmesriikide monetaarse rahastamise keeld
Kohtuasjas C‑62/14,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Bundesverfassungsgericht’i (Saksamaa) 14. jaanuari 2014. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 10. veebruaril 2014, menetlustes
Bruno Bandulet jt,
Roman Huber jt,
Johann Heinrich von Stein jt,
koosseisus: president V. Skouris, asepresident K. Lenaerts, kodade presidendid A. Tizzano, L. Bay Larsen (ettekandja), T. von Danwitz, A. Ó Caoimh ja J.‑C. Bonichot, kohtunikud J. Malenovský, E. Levits, A. Arabadjiev, M. Berger, A. Prechal, E. Jarašiūnas, C. G. Fernlund ja J. L. da Cruz Vilaça,
arvestades kirjalikus menetluses ja 14. oktoobri 2014. aasta kohtuistungil esitatut,
– P. Gauweiler, esindajad: Rechtsanwalt W.‑R. Bub ja D. Murswiek,
– B. Bandulet jt, esindaja: K. A. Schachtschneider,
– R. Huber jt, esindajad: Rechtsanwältin H. Däubler-Gmelin ning C. Degenhart ja B. Kempen,
– J. H. von Stein jt, esindaja: Rechtsanwalt M. C. Kerber,
– Fraktion DIE LINKE im Deutschen Bundestag, esindajad: H.‑P. Schneider, A. Fisahn ja Rechtsanwalt G. Gysi,
– Deutscher Bundestag, esindaja: C. Calliess,
– Saksamaa valitsus, esindajad: T. Henze, J. Möller ja U. Häde,
– Iirimaa, esindajad: E. Creedon, G. Hodge ja T. Joyce, keda abistasid M. Cush, SC, N. J. Travers, SC, J. Dunne, BL, ja D. Moloney, BL,
– Kreeka valitsus, esindajad: S. Charitaki, S. Lekkou ja M. Skorila,
– Hispaania valitsus, esindajad: A. Rubio González, A. Sampol Pucurull ja E. Chamizo Llatas,
– Prantsuse valitsus, esindajad: F. Alabrune, G. de Bergues, D. Colas ja F. Fize,
– Küprose valitsus, esindajad: K. K. Kleanthous ja N. Ioannou,
– Poola valitsus, esindajad: B. Majczyna, C. Herma ja K. Maćkowska,
– Portugali valitsus, esindajad: L. Inez Fernandes, P. Machado ja L. Duarte,
– Soome valitsus, esindajad: J. Heliskoski ja H. Leppo,
– Euroopa Parlament, esindajad: A. Neergaard, U. Rösslein ja E. Waldherr,
– Euroopa Komisjon, esindajad: B. Martenczuk, C. Ladenburger, B. Smulders ja J.‑P. Keppenne,
– Euroopa Keskpank (EKP), esindajad: C. Zilioli, C. Kroppenstedt, keda abistas Rechtsanwalt H.‑G. Kamann,
olles 14. jaanuari 2015. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
1 Eelotsusetaotlus puudutab Euroopa Keskpanga (EKP) nõukogu 6. septembri 2012. aasta otsuste, mis käsitlevad eurosüsteemi poolt riigivõlakirjade järelturul teostatavate rahapoliitiliste otsetehingute tehnilisi üksikasju (edaspidi „OMT otsused”), kehtivust ning küsimust, kuidas tõlgendada ELTL artikleid 119, 123 ja 127 ning protokolli (nr 4) Euroopa Keskpankade Süsteemi ja Euroopa Keskpanga põhikirja kohta (ELT 2012, C 326, lk 230; edaspidi „EKPS‑i ja EKP protokoll”) artikleid 17−24.
2 Taotlus on esitatud seoses mitme põhiõiguste kaitse kaebusega ja põhiseaduslike institutsioonide vahelise vaidluse menetlusega, mille esemeks on Deutsche Bundesbanki (Saksamaa Liitvabariigi keskpank) abi nende otsuste rakendamisel ning Bundesregierungi (Saksamaa Liitvabariigi valitsus) ja Deutscher Bundestagi (Saksamaa Liitvabariigi parlamendi alamkoda) väidetav tegevusetus seoses nende otsustega.
OMT otsused
3 EKP nõukogu 5. ja 6. septembril 2012 toimunud 340. istungi protokolli kohaselt „kiitis [see organ] heaks rahapoliitiliste otsetehingute (OMT) peamised aspektid, mis esitatakse pärast istungit avaldatavas pressiteates [(edaspidi „pressiteade”)]”.
4 Protokollis nimetatud pressiteade on sõnastatud järgmiselt:
„Vastavalt 2. augusti 2012. aasta teatele võttis EKP nõukogu seoses teatavate tehniliste üksikasjadega, mis puudutavad eurosüsteemi rahapoliitilisi otsetehinguid riigivõlakirjade järelturul, täna vastu otsused, mille eesmärk on tagada rahapoliitika nõuetekohane ülekandumine ja rahapoliitika ühtsus. Kõnealuseid tehinguid nimetatakse rahapoliitilisteks otsetehinguteks (Outright Monetary Transactions, OMT) ja neid tehakse järgnevalt kirjeldatud raamistiku kohaselt.
Rahapoliitiliste otsetehingute vajalik tingimus on Euroopa Finantsstabiilsuse Fondi/Euroopa stabiilsusmehhanismi (edaspidi vastavalt „EFSF” ja „ESM”) kohase programmiga seotud range ja tõhus tingimuslikkus. Need programmid võivad esineda täieliku EFSF/ESM makromajandusliku kohandamisprogrammina või ennetava programmina (täiendavate tingimustega seotud krediidiliin – Enhanced Conditions Credit Line), tingimusel et need sisaldavad EFSF‑i/ESM‑i võimalust teha oste esmasturul. Samuti tuleb riigispetsiifilise tingimuslikkuse kujundamisse ja sellise programmi üle järelevalve teostamisse kaasata IMF.
EKP nõukogu kavandab rahapoliitilisi otsetehinguid ulatuses, milles need on põhjendatud rahapoliitika seisukohast, eeldusel et programmi tingimuslikkus on terves ulatuses täidetud, ning lõpetab need siis, kui nende eesmärk on saavutatud või kui ei järgita makromajanduslikku kohandamisprogrammi või ennetavat programmi.
Pärast põhjalikku hindamist otsustab EKP nõukogu rahapoliitiliste otsetehingute alustamise, jätkamise ja peatamise täieliku kaalutlusõiguse alusel ja tegutsedes vastavalt oma rahapoliitikaalastele volitustele.
Rahapoliitilised otsetehingud nähakse vastavalt eeltoodule ette EFSF‑i/ESM‑i makromajanduslike kohandamisprogrammide ja ennetavate programmide jaoks tulevikus. Neid võib kaaluda ka liikmesriikide puhul, kelle suhtes rakendatakse käesoleval ajal makromajanduslikku kohandamisprogrammi, kui taastub nende juurdepääs võlakirjaturule.
Tehingud keskenduvad tulukõvera lühemale osale ning eelkõige riigivõlakirjadele, mille lunastamistähtaeg on üks kuni kolm aastat.
Rahapoliitilistel otsetehingutel ei ole ettemääratud mahupiire.
Eurosüsteem kavatseb rahapoliitilisi otsetehinguid käsitlevas õigusaktis selgitada, et ta aktsepteerib euroala riikide väljastatud ja eurosüsteemi poolt rahapoliitiliste otsetehingutega ostetud võlakirjade puhul vastavalt nende tingimustele samasugust (pari passu) kohtlemist nagu eraõiguslike või muude võlausaldajate puhul.
Rahapoliitiliste otsetehingute kaudu tekkiv likviidsus steriliseeritakse täielikult.
Rahapoliitiliste otsetehingute kogumaht ja turuväärtus avaldatakse kord nädalas. Rahapoliitiliste otsetehingute keskmine kestus ja jaotus riikide kaupa avaldatakse kord kuus.
Tänase rahapoliitika otsetehinguid käsitleva otsuse järgselt loetakse väärtpaberituruprogramm (Securities Markets Programme, SMP) lõppenuks. SMP‑ga lisatud likviidsus absorbeeritakse jätkuvalt nagu varem ja olemasolevaid väärtpabereid hoitakse SMP portfellis kuni tähtaja lõppemiseni.”
Põhikohtuasjad ja eelotsusetaotlus
5 Mitu üksikisikute rühma, millest ühel on rohkem kui 11 000 allakirjutanut, esitasid eelotsusetaotluse esitanud kohtule erinevad põhiõiguste kaitse kaebused, mis käsitlevad OMT otsuseid ja nende otsustega seoses Bundesregierungi ja Deutscher Bundestagi väidetavat tegevusetust. Lisaks esitas Fraktion DIE LINKE im Deutschen Bundestag põhiseaduslike institutsioonide vahelise vaidluse menetluses taotluse, et tuvastataks teatavad kohustused, mis on Deutscher Bundestagil nende otsustega seoses.
6 Põhikohtuasja kaebajad põhjendavad neid kaebusi esiteks väitega, et OMT otsused koos kujutavad endast ultra vires akti, kuna need väljuvad EKP volituste piiridest ja nendega on rikutud ELTL artiklit 123, ning teiseks väitega, et nende otsustega on rikutud Saksamaa põhiseaduses (Grundgesetz) sätestatud demokraatia põhimõtet ja seetõttu kahjustatud Saksamaa põhiseaduslikku identiteeti.
7 Bundesverfassungsgericht (Saksamaa Liitvabariigi konstitutsioonikohus) märgib, et kui OMT otsused väljuvad EKP volituste piiridest või kui nendega on rikutud ELTL artiklit 123, tuleb need erinevad kaebused rahuldada.
8 Sellega seoses rõhutab nimelt Bundesverfassungsgericht ELL artikli 5 lõigetes 1 ja 2 sätestatud pädevuse andmise põhimõttele viidates, et demokraatia nõuete täitmiseks peavad EKPS‑i volitused olema kitsalt piiritletud ja nende piiride järgimine peab olema allutatud täies ulatuses kohtulikule kontrollile. Bundesverfassungsgerichti sõnul nähtub Euroopa Kohtu praktikast, et selline kontroll ei ole EKP sõltumatusega vastuolus, kuna kõnealune sõltumatus seondub ainult EKP‑le aluslepingutega antud pädevusega, mitte aga tema volituste mahu ja ulatusega.
9 Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib täiendavalt, et isegi kui neid otsuseid tuleb käsitada nii, et nendega ainult teavitatakse ette tulevaste aktide vastuvõtmisest, ei muuda see põhikohtuasja kaebajate kaebusi vastuvõetamatuks, kuivõrd riigisiseste menetlusnormide kohaselt võib ennetav õiguskaitse olla nõutav nende tagajärgede vältimiseks, mida ei saa enam heastada.
10 Neil asjaoludel otsustas Bundesverfassungsgericht menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. a) Kas EKP nõukogu 6. septembri 2012. aasta otsus rahapoliitiliste otsetehingute tehniliste üksikasjade kohta on vastuolus ELTL artikliga 119 ja ELTL artikli 127 lõigetega 1 ja 2 ning EKPS‑i ja EKP protokolli artiklitega 17–24, kuna see ületab nimetatud normidega reguleeritud EKP volitusi rahapoliitika teostamisel ning sekkub liikmesriikide pädevusse?
Kas EKP volituste ületamine tuleneb eelkõige sellest, et EKP nõukogu 6. septembri 2012. aasta otsus:
i) on seotud EFSF‑i või ESM‑i majanduspoliitiliste abiprogrammidega (tingimuslikkus)?
ii) näeb ette ainult konkreetsete liikmesriikide riigivõlakirjade ostmise (valikulisus)?
iii) näeb kohandamisprogrammi kohaldavate riikide riigivõlakirjade ostmise ette lisaks EFSF‑i või ESM‑i abiprogrammidele (paralleelsus)?
iv) võib kõrvale hoida EFSF‑i või ESM‑i abiprogrammide piirangutest ja tingimustest (möödahiilimine)?
b) Kas EKP nõukogu 6. septembri 2012. aasta otsus rahapoliitiliste otsetehingute tehniliste üksikasjade kohta on vastuolus ELTL artiklis 123 sätestatud eelarve monetaarse rahastamise keeluga?
Kas EKP nõukogu 6. septembri 2012. aasta otsuse kooskõla ELTL artikliga 123 on välistatud eelkõige seetõttu, et kõnealune otsus:
i) ei näe riigivõlakirjade ostmisele ette mingit koguselist piirangut (maht)?
ii) ei näe ette viitaega riigivõlakirjade esmasturul emiteerimise ja nende Euroopa Keskpankade Süsteemi (EKPS) poolt järelturul ostmise vahel (turuhinna kujunemine)?
iii) lubab kõikide omandatud riigivõlakirjade hoidmist kuni nende lunastustähtpäevani (turuloogikasse sekkumine)?
iv) ei sisalda spetsiifilisi nõudeid omandatavate riigivõlakirjade krediidikvaliteedile (kohustuste täitmata jätmise risk)?
v) näeb ette EKPS‑i võrdse kohtlemise riigivõlakirjade eraõiguslikust isikust omanike ja teiste omanikega (võlausaldajate nõuete väärtuskärbe)?
2. Teise võimalusena juhuks, kui Euroopa Kohus leiab, et EKP nõukogu 6. septembri 2012. aasta otsus rahapoliitiliste otsetehingute tehniliste üksikasjade kohta ei saa Euroopa Liidu institutsiooni õigusaktina olla ELTL artikli 267 esimese lõigu punkti b alusel esitatava taotluse ese:
a) siis kas ELTL artikleid 119 ja 127 ning EKPS‑i ja EKP protokolli artikleid 17–24 tuleb tõlgendada nii, et need lubavad eurosüsteemil – alternatiivselt või kumulatiivselt,
i) teha riigivõlakirjade ostmise sõltuvaks EFSF‑i või ESM‑i majanduspoliitiliste abiprogrammide olemasolust ja nende järgimisest (tingimuslikkus)?
ii) osta ainult konkreetsete liikmesriikide riigivõlakirju (valikulisus)?
iii) osta kohandamisprogrammi kohaldavate riikide riigivõlakirju lisaks EFSF‑i või ESM‑i abiprogrammidele (paralleelsus)?
iv) kõrvale hoida EFSF‑i või ESM‑i abiprogrammide piirangutest ja tingimustest (möödahiilimine)?
b) Kas ELTL artiklit 123 tuleb eelarve monetaarse rahastamise keeldu arvestades tõlgendada nii, et eurosüsteemil on – alternatiivselt või kumulatiivselt – lubatud,
i) osta riigivõlakirju ilma koguselise piiranguta (maht)?
ii) osta riigivõlakirju ilma minimaalse viitajata pärast nende esmasturul emiteerimist (turuhinna kujunemine)?
iii) hoida kõiki omandatud riigivõlakirju kuni nende lunastustähtpäevani (turuloogikasse sekkumine)?
iv) omandada riigivõlakirju ilma minimaalsete nõueteta krediidikvaliteedile (kohustuste täitmata jätmise risk)?
v) aktsepteerida EKPS‑i võrdset kohtlemist riigivõlakirjade eraõiguslikust isikust omanike ja teiste omanikega (võlausaldajate nõuete väärtuskärbe)?
vi) mõjutada hinna kujunemist ostukavatsusest teatamisega või muul viisil, mis on tihedas ajalises seoses euroala liikmesriikide võlakirjade emiteerimisega (esmaomandamiseks julgustamine)?”
11 Itaalia valitsus märgib, et Euroopa Kohus ei saa käesolevat eelotsusetaotlust arutada, sest eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates ei ole vastus, mille Euroopa Kohus eelotsusetaotlusele annab, lõplik tõlgendus ja siduv. Nimelt leiab Itaalia valitsus, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates on temal lõplik vastutus kõnealuste otsuste kehtivuse üle otsustamisel, võttes seejuures arvesse Saksamaa põhiseadusega ette nähtud tingimusi ja piire.
12 Sellega seoses tuleb küll möönda, et Euroopa Kohus tunnistas kohtuasjas Kleinwort Benson (C‑346/93, EU:C:1995:85), et ta ei ole pädev selles kohtuasjas otsust tegema, kui eelotsusetaotluse esitanud kohtule ei ole Euroopa Kohtu tõlgendus siduv. Euroopa Kohtul ei ole nimelt eelotsusemenetluses selliste vastuste andmise pädevust, millel on ainult soovituslik toime (vt selle kohta kohtuotsus Kleinwort Benson, C‑346/93, EU:C:1995:85, punktid 23 ja 24).
13 Kõnealuses kohtuasjas ei olnud liidu õiguse tõlgendamine aga vajalik, sest Euroopa Kohus pidi tõlgendama liidu õigusakti selleks, et eelotsusetaotluse esitanud kohus saaks otsustada riigisisese õiguse kohaldamise üle olukorras, kus riigisiseses õiguses ei olnud otsest ja tingimusteta viidet liidu õigusele, vaid piirdutud oli sellega, et liidu akt oli võetud eeskujuks, kusjuures viimase sõnastus oli esitatud ainult osaliselt (vt selle kohta kohtuotsused Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio, C‑217/05, EU:C:2006:784, punkt 21, ja Les Vergers du Vieux Tauves, C‑48/07, EU:C:2008:758, punkt 24).
14 Samas tuleb tõdeda, et käesoleva kohtuasja asjaolud erinevad selgesti kohtuotsuse Kleinwort Benson (C‑346/93, EU:C:1995:85) aluseks olnud asjaoludest, kuna praeguses asjas puudutab eelotsusetaotlus otseselt liidu õiguse tõlgendamist ja kohaldamist, mistõttu mõjutab käesolev kohtuotsus konkreetselt põhikohtuasja lahendamist.
15 Sellega seoses olgu meenutatud, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt näeb ELTL artikliga 267 kehtestatud kord ette otsese koostöö Euroopa Kohtu ja liikmesriikide kohtute vahel (vt eelkõige kohtuotsused SAT Fluggesellschaft, C‑364/92, EU:C:1994:7, punkt 9, ja ATB jt, C‑402/98, EU:C:2000:366, punkt 29). Selles menetluses, mis põhineb liikmesriikide kohtute ja Euroopa Kohtu ülesannete selgel eristamisel, on igasugune faktiliste asjaolude hindamine liikmesriigi kohtu pädevuses, kellel tuleb konkreetse kohtuasja eripärasid arvestades hinnata nii eelotsuse vajalikkust asjas otsuse langetamiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust (vt selle kohta eelkõige kohtuotsused WWF jt, C‑435/97, EU:C:1999:418, punkt 31, ja Lucchini, C‑119/05, EU:C:2007:434, punkt 43), samas kui Euroopa Kohus on pädev otsustama üksnes liidu õigusnormide tõlgenduse või kehtivuse üle, lähtudes talle liikmesriigi kohtu poolt esitatud asjaoludest (kohtuotsus Eckelkamp jt, C‑11/07, EU:C:2008:489, punkt 52).
16 Samuti tuleb meenutada Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikat, millest nähtub, et eelotsusemenetluses tehtud Euroopa Kohtu otsus on käsitletavate liidu institutsioonide aktide tõlgenduse või kehtivuse küsimustes liikmesriigi kohtule põhikohtuasja lahendamisel siduv (vt eelkõige kohtuotsused Fazenda Pública, C‑446/98, EU:C:2000:691, punkt 49, ja Elchinov, C‑173/09, EU:C:2010:581, punkt 29).
17 Eeltoodust tulenevalt tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtu eelotsusetaotlusele vastata.
18 Iirimaa ning Kreeka, Hispaania, Prantsuse, Itaalia, Madalmaade, Portugali ja Soome valitsus ning Euroopa Parlament, Euroopa Komisjon ja EKP väidavad erinevate põhjendustega, et eelotsusetaotlus või selle teatavad küsimused ei ole vastuvõetavad.
19 Kõigepealt väidab Itaalia valitsus, et põhikohtuasi on fabritseeritud ja kunstlik. Põhikohtuasjades esitatud kaebustel ei ole nimelt eset, kuna ei ole tõendatud, et põhikohtuasja kaebajad vajavad ennetavat kaitset või on neile kahju tekkimise oht, kuid ka seetõttu, et Deutscher Bundestagi väidetavat tegevusetust ei saa iseenesest mingil viisil kvalifitseerida. Eelotsusetaotluse esitanud kohus oleks pidanud tunnistama need kaebused ka vastuvõetamatuks, kuna need puudutavad liidu akte, mis ei ole õigusaktid. Lisaks ei teki põhikohtuasjas tegelikult küsimust pädevuse ilmselge ületamise kohta, mis puudutab Saksamaa põhiseaduslikku identiteeti.
20 Lisaks leiab Itaalia valitsus, et küsimused on abstraktsed ja hüpoteetilised, kuna need põhinevad real hüpoteesidel, mis puudutavad muu hulgas seoseid riigivõlakirjade omandamise ja majandusabi programmide järgimise vahel, nende omandamiste suhtes mahuliste piirangute puudumist või EKP‑le kahjumi tekkimise riskide arvesse võtmata jätmist.
21 Kreeka valitsus väidab samuti, et esitatud küsimused on hüpoteetilised, kuna EKP ei võtnud ühtegi meedet, mis mõjutaks otseselt neid õigusi, mis põhikohtuasja kaebajatel on liidu õigusest tulenevalt. Soome valitsus peab omakorda teist küsimust vastuvõetamatuks, sest see puudutab EKP ja euroala riikide keskpankade hüpoteetilist tegevust.
22 Edasi väidab Hispaania valitsus, kes küll ei esita sõnaselgelt vastuvõetamatuse vastuväidet, et eelotsusetaotluse aluseks olev liikmesriigi menetlus on vastuolus ELTL artiklitega 263 ja 267 kehtestatud liidu õigusaktide kehtivuse kontrollimise süsteemiga, kuna selles on võimalik esitada otse kaebus liidu õigusakti kehtivuse vaidlustamiseks, järgimata seejuures tühistamishagidele ELTL artiklis 263 esitatud vastuvõetavuse tingimusi.
23 Lõpuks väidavad Iirimaa ning Kreeka, Hispaania, Prantsuse, Itaalia, Madalmaade ja Portugali valitsus ning parlament, komisjon ja EKP, et esimene küsimus on vastuvõetamatu, sest kehtivuse kontrollimise küsimus ei saa käsitleda sellist ettevalmistavat või ilma õiguslike tagajärgedeta akti nagu OMT otsused.
24 Mis puudutab esiteks väiteid, et põhikohtuasi on fabritseeritud ja kunstlik ning eelotsuse küsimused hüpoteetilised, siis tuleb kooskõlas käesoleva kohtuotsuse punktiga 15 märkida, et üksnes asja menetleval ja selle lahendamise eest vastutaval liikmesriigi kohtul on kohtuasja eripärasid arvesse võttes õigus hinnata eelotsuse vajalikkust asjas otsuse tegemiseks ning Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust. Seega, kui esitatud küsimused puudutavad liidu õigusnormi tõlgendamist või kehtivust, on Euroopa Kohus põhimõtteliselt kohustatud otsuse tegema (vt selle kohta kohtuotsus Melloni, C‑399/11, EU:C:2013:107, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).
25 Järelikult kehtib eeldus, et liidu õigust puudutavad küsimused on asjakohased. Euroopa Kohus võib keelduda liikmesriigi kohtu esitatud eelotsuse küsimusele vastamast vaid siis, kui on ilmne, et küsimuses osutatud liidu õigusnormi tõlgendusel või kehtivuse kontrollimisel ei ole mingit seost põhikohtuasja asjaolude või esemega, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi või õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (vt selle kohta kohtuotsus Melloni, C‑399/11, EU:C:2013:107, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).
26 Käesolevas asjas põhinevad Itaalia valitsuse argumendid, mille kohaselt on põhikohtuasi fabritseeritud ja kunstlik ning esitatud küsimused hüpoteetilised, selle kritiseerimisel, et põhikohtuasja kaebusi peetakse vastuvõetavaks ning kuidas eelotsusetaotluse esitanud kohus hindas asjaolusid riigisiseses õiguses ette nähtud kriteeriumide kohaldamisel. Samas ei ole Euroopa Kohtu ülesanne seada kahtluse alla seda hinnangut, mis käesolevas menetluses kuulub liikmesriigi kohtu pädevusse (vt selle kohta kohtuotsus Lucchini, C‑119/05, EU:C:2007:434, punkt 43), ega kontrollida, kas otsus eelotsusetaotlus esitada on vastu võetud kohtukorraldust ja ‑menetlust reguleerivate riigisiseste õigusnormide kohaselt (kohtuotsus Schnorbus, C‑79/99, EU:C:2000:676, punkt 22 ja seal viidatud kohtupraktika). Järelikult ei ole need argumendid piisavad, et ümber lükata eelmises punktis nimetatud asjakohasuse eeldust.
27 Mis puudutab Kreeka ja Soome valitsuse esile toodud asjaolu, et pressiteates teada antud riigivõlakirjade ostmise programmi ei ole rakendatud ja et seda saab teha alles pärast uute õigusaktide vastuvõtmist, siis ei jäta see asjaolu, nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus märkis, põhikohtuasja kaebusi ilma nende esemest, kuna Saksa õigus võimaldab teatavatel tingimustel niisuguses olukorras ennetavat õiguskaitset.
28 Kuigi põhikohtuasja kaebused, mille eesmärk on ära hoida ohustatud õiguste rikkumist, peavad paratamatult põhinema prognoosidel, mis on oma olemuselt ebakindlad, on need eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul Saksa õiguses siiski lubatud. Kuna ELTL artiklis 267 ette nähtud menetluses on üksnes eelotsusetaotluse esitanud kohus pädev tõlgendama riigisisest õigust (kohtuotsus Križan jt, C‑416/10, EU:C:2013:8, punkt 58), ei saa selle asjaolu põhjal, et OMT otsuseid ei ole veel rakendatud ja et seda saab teha alles pärast uute õigusaktide vastuvõtmist, eitada, et eelotsusetaotlus on kõnealuse kohtu menetluses olevate vaidluste lahendamiseks objektiivselt vajalik (vt analoogia alusel kohtuotsus Bosman, C‑415/93, EU:C:1995:463, punkt 65).
29 Mis puudutab teiseks väidetavat vastuolu põhikohtuasja riigisisese menetluse ning ELTL artiklitega 263 ja 267 kehtestatud süsteemi vahel, siis tuleb märkida, et Euroopa Kohus on korduvalt avaldanud oma seisukohta nende eelotsusetaotluste vastuvõetavuse kohta, mis käsitlevad teisese õiguse aktide kehtivust ja mis on esitatud õiguspärasuse kontrollimise menetluses (judicial review), mis on ette nähtud Ühendkuningriigi õiguses. Tuginedes asjaolule, et riigisisese õiguse alusel võisid huvitatud isikud esitada kaebuse selleks, et kontrollitaks liidu õigusakti rakendamisele suunatud Ühendkuningriigi valitsuse kavatsuse või kohustuse õiguspärasust, leidis Euroopa Kohus, et eraõiguslike isikute võimalus viidata liikmesriigi kohtus liidu üldakti kehtetusele ei sõltu sellest, kas mainitud üldakti osas on riigisisese õiguse alusel juba tegelikult võetud rakendusmeetmeid. Piisab sellest, et liikmesriigi kohtu menetluses on reaalne õigusvaidlus, mille käigus niisuguse akti kehtivuse küsimus kaudselt üles kerkib (vt selle kohta kohtuotsused British American Tobacco (Investments) ja Imperial Tobacco, C‑491/01, EU:C:2002:741, punktid 36 ja 40, ning Intertanko jt, C‑308/06, EU:C:2008:312, punktid 33 ja 34). Samas nähtub eelotsusetaotlusest, et käesolevas asjas on see tingimus täidetud.
30 Mis puudutab kolmandaks konkreetselt esimest küsimust puudutavaid argumente, mis on esitatud käesoleva kohtuotsuse punktis 23, siis olgu märgitud, et eelotsusetaotluse esitanud kohus pöördub käesolevas asjas Euroopa Kohtu poole selleks, et viimati nimetatu selgitaks, kas ELTL artiklit 119, artikli 123 lõiget 1 ja artikli 127 lõikeid 1 ja 2 ning EKPS‑i ja EKP protokolli artikleid 17–24 tuleb tõlgendada nii, et need lubavad EKPS‑il vastu võtta sellise riigivõlakirjade järelturul ostmise programmi, nagu on teada antud pressiteates.
31 Eeltoodut arvestades tuleb eelotsusetaotlus vastuvõetavaks tunnistada.
32 Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma küsimustega, mida tuleb käsitleda koos, sisuliselt selgitust selle kohta, kas ELTL artiklit 119, artikli 123 lõiget 1 ja artikli 127 lõikeid 1 ja 2 ning EKPS‑i ja EKP protokolli artikleid 17–24 tuleb tõlgendada nii, et need lubavad EKPS‑il vastu võtta sellise riigivõlakirjade järelturult ostmise programmi, nagu on teada antud pressiteates.
ELTL artikkel 119, ELTL artikli 127 lõiked 1 ja 2 ning EKPS‑i ja EKP protokolli artiklid 17–24
33 Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud küsimus, kas selline riigivõlakirjade järelturul ostmise programm, nagu on teada antud pressiteates, võib kuuluda esmase õigusega kindlaks määratud EKPS‑i pädevusse.
– EKPS‑i pädevus
34 Kõigepealt tuleb märkida, et ELTL artikli 119 lõike 2 kohaselt hõlmab liikmesriikide ja liidu tegevus ühisraha, mille nimetus on euro, ning ühtse rahapoliitika ja vahetuskursipoliitika määratlemist ja teostamist (kohtuotsus Pringle, C‑370/12, EU:C:2012:756, punkt 48).
35 Konkreetselt seoses rahapoliitikaga nähtub ELTL artikli 3 lõike 1 punktist c, et liidul on ainupädevus nende liikmesriikide, mille rahaühik on euro, rahapoliitika valdkonnas (vt selle kohta kohtuotsus Pringle, C‑370/12, EU:C:2012:756, punkt 50).
36 ELTL artikli 282 lõike 1 kohaselt teostab EKP koos euro kasutusele võtnud ja eurosüsteemi moodustavate liikmesriikide keskpankadega liidu rahapoliitikat (kohtuotsus Pringle, C‑370/12, EU:C:2012:756, punkt 49). ELTL artikli 282 lõige 4 näeb ette, et EKP võtab vajalikke meetmeid oma ülesannete täitmiseks vastavalt ELTL artiklitele 127–133 ja artiklile 138 ning EKPS‑i ja EKP põhikirjas sätestatud tingimustele.
37 Selles raamistikus on ELTL artikli 127 lõike 2 kohaselt EKPS‑i ülesanne see poliitika määratleda ja seda rakendada.
38 Täpsemalt nähtub ELTL artikli 129 lõikest 1 koostoimes EKPS‑i ja EKP protokolli artikli 12 lõikega 1, et EKP nõukogu määratleb liidu rahapoliitika ja et EKP juhatus teostab seda poliitikat kooskõlas EKP nõukogu suuniste ja otsustega.
39 Lisaks ilmneb kõnealuse protokolli artikli 12 lõike 1 kolmandast lõigust, et võimalikuks ja kohaseks peetaval määral võib EKP kasutada riikide keskpanku tehinguteks, mis moodustavad osa EKPS‑i ülesannetest, kusjuures need pangad on protokolli artikli 14 lõike 3 kohaselt kohustatud toimima kooskõlas EKP suuniste ja juhistega.
40 ELTL artiklist 130 nähtub ka, et EKPS on liidu rahapoliitika määratlemise ja teostamise ülesande täitmisel sõltumatu. Artikli sõnastusest tuleneb, et see säte pakub EKPS‑ile ja tema otsuseid tegevatele organitele kaitset sellise välise mõju eest, mis võib mõjutada EKPS‑ile EL toimimise lepingu ning EKPS‑i ja EKP protokolliga pandud ülesannete täitmist. Seega peab nimetatud artikkel sisuliselt kaitsma EKPS‑i igasuguse poliitilise surve eest, et ta saaks tulemuslikult taotleda oma ülesannetega seotud eesmärkide saavutamist tänu sellele, et ta teostab sõltumatult talle sel otstarbel esmase õigusega antud eripädevust (vt selle kohta kohtuotsus komisjon vs. EKP, C‑11/00, EU:C:2003:395, punkt 134).
41 Kooskõlas ELL artikli 5 lõikes 2 sätestatud pädevuse andmise põhimõttega peab EKPS tegutsema talle esmase õigusega antud volituste piires ja ta ei saa õiguspäraselt vastu võtta ja rakendada programmi, mis väljub esmase õigusega rahapoliitikale määratud valdkonnast. Selle põhimõtte järgimise tagamiseks alluvad EKPS‑i aktid aluslepingutega ette nähtud tingimustel Euroopa Kohtu kohtulikule kontrollile (vt selle kohta kohtuotsus komisjon vs. EKP, C‑11/00, EU:C:2003:395, punkt 135).
42 Sellega seoses olgu märgitud, et EL toimimise lepingus puudub küll rahapoliitika täpne definitsioon, kuid selles on ühtaegu määratletud rahapoliitika eesmärgid ja vahendid, mis EKPS‑il on selle poliitika teostamiseks (vt selle kohta kohtuotsus Pringle, C‑370/12, EU:C:2012:756, punkt 53).
43 ELTL artikli 127 lõike 1 ja artikli 282 lõike 2 kohaselt on liidu rahapoliitika esmane eesmärk säilitada hindade stabiilsus. Need sätted näevad veel ette, et ilma et see piiraks kõnealust eesmärki, toetab EKPS liidu üldist majanduspoliitikat, selleks et kaasa aidata liidu eesmärkide saavutamisele, nagu need on esitatud ELL artiklis 3 (vt selle kohta kohtuotsus Pringle, C‑370/12, EU:C:2012:756, punkt 54).
44 EKPS‑i ja EKP protokolli iseloomustavad seega selged volitused, mille peamine eesmärk on säilitada hindade stabiilsus. Nende volituste eripära rõhutavad veel EKPS‑i ja EKP põhikirja teatavate osade muutmise menetlused.
45 Seoses EKPS‑ile nende eesmärkide saavutamiseks esmase õigusega antud vahenditega tuleb esile tõsta, et EKPS‑i ja EKP protokolli IV peatükis, milles on täpsustatud EKPS‑i rahapoliitilised funktsioonid ja toimingud, on loetletud vahendid, mida EKPS võib rahapoliitika teostamisel kasutada.
– Rahapoliitika piiritlemine
46 Euroopa Kohtu praktikast nähtub, et sellele küsimusele vastamisel, kas konkreetne meede kuulub rahapoliitika alla, tuleb peamiselt aluseks võtta asjaomase meetme eesmärgid. Olulised on ka vahendid, mis on meetmes nende eesmärkide saavutamiseks ette nähtud (vt selle kohta kohtuotsus Pringle, C‑370/12, EU:C:2012:756, punktid 53 ja 55).
47 Mis puudutab esiteks sellise programmi, nagu põhikohtuasjas käsitletud, eesmärke, siis ilmneb pressiteatest, et programmi eesmärk on tagada ühtaegu nii rahapoliitika nõuetekohane ülekandumine kui ka rahapoliitika ühtsus.
48 Ühelt poolt aitab samas rahapoliitika ühtsuse tagamise eesmärk kaasa rahapoliitika eesmärkide saavutamisele, kuna see poliitika peab ELTL artikli 119 lõike 2 kohaselt olema „üht[n]e”.
49 Teiselt poolt on eesmärk tagada rahapoliitika nõuetekohane ülekandumine ühtviisi sobiv, et tagada selle poliitika ühtsus ja aidata kaasa selle esmasele eesmärgile, milleks on hindade stabiilsuse säilitamine.
50 EKPS‑i võime mõjutada oma rahapoliitiliste otsustega hindade kujunemist sõltub nimelt suurel määral nende impulsside ülekandmisest, mille EKPS saadab rahaturul erinevatele majandussektoritele. Järelikult võib rahapoliitika ülekandemehhanismi toimimise häire muuta EKPS‑i otsused mõnel euroala osal asjatuks ja seega seada kahtluse alla rahapoliitika ühtsuse. Kuivõrd ülekandemehhanismi toimimise häire kahjustab EKPS‑i meetmete tõhusust, siis on ka paratamatult häiritud viimati nimetatu võime tagada hindade stabiilsus. Järelikult võib seda ülekandemehhanismi tagavaid meetmeid seostada ELTL artikli 127 lõikes 1 sätestatud esmase eesmärgiga.
51 Seda analüüsi ei saa kahtluse alla seada asjaolu, et selline programm, nagu on teada antud pressiteates, võib teataval juhul aidata samuti kaasa majanduspoliitika alla kuuluvale euroala stabiilsusele (vt selle kohta kohtuotsus Pringle, C‑370/12, EU:C:2012:756, punkt 56).
52 Nimelt ei või rahapoliitika meedet võrdsustada majanduspoliitika meetmega üksnes seetõttu, et sellel meetmel võib olla kaudne mõju euroala stabiilsusele (vt analoogia alusel kohtuotsus Pringle, C‑370/12, EU:C:2012:756, punkt 56).
53 Mis puudutab teiseks sellise programmi, nagu on teada antud pressiteates, eesmärkide saavutamiseks kasutatavaid vahendeid, siis on selge, et niisuguse programmi elluviimine hõlmab riigivõlakirjade järelturul tehtavaid rahapoliitilisi otsetehinguid.
54 Samas nähtub EKPS‑i ja EKP protokolli IV peatükis asuva artikli 18 lõikest 1 selgesti, et esmasest õigusest tulenevate EKPS‑i eesmärkide saavutamiseks ja ülesannete täitmiseks võivad EKP ja riikide keskpangad tegutseda rahaturgudel, müües ja ostes otse likviidseid väärtpabereid eurodes. Pressiteates kirjeldatud EKP nõukogu kavandatavates tehingutes kasutatakse seega esmases õiguses ette nähtud rahapoliitika vahendit.
55 Seoses pressiteates teada antud programmi valikulisusega tuleb meenutada, et selle programmi eesmärk on kõrvaldada rahapoliitika ülekandemehhanismi häireid, mis tekivad teatavate liikmesriikide emiteeritud riigivõlakirjade erilise olukorra tõttu. Neil tingimustel ei saa ainult asjaolu, et kõnealune programm piirdub konkreetselt nende riigivõlakirjadega, tähendada iseenesest, et EKPS‑i kasutatavad vahendid ei kuulu rahapoliitika alla. Peale selle ei pane ükski EL toimimise lepingu säte EKPS‑ile kohustust tegutseda rahaturgudel üldiste meetmetega, mis oleks tingimata kohaldatavad kõikidele euroala riikidele.
56 Neid asjaolusid silmas pidades tuleb järeldada, et arvestades niisuguse programmi, nagu anti teada pressiteates, eesmärke ja nende saavutamiseks ette nähtud vahendeid, kuulub selline programm rahapoliitika valdkonda.
57 Seda järeldust ei saa muuta asjaolu, et sellise programmi rakendamine on tehtud sõltuvaks tingimusest, et täielikult peab olema järgitud EFSF‑i või ESM‑i makromajanduslikke kohandamisprogramme.
58 Välistatud ei ole küll see, et sellise tunnusega riigivõlakirjade ostmise programm võib kaudselt suurendada motivatsiooni neid kohandamisprogramme järgida ja soodustab seega teataval määral kohandamisprogrammidega taotletavate majanduspoliitika eesmärkide saavutamist.
59 Siiski ei saa see kaudne mõju tähendada, et niisugune programm tuleb liigitada majanduspoliitika meetmeks, kuna ELTL artikli 119 lõikest 2, artikli 127 lõikest 1 ja artikli 282 lõikest 2 tuleneb, et ilma et see piiraks hindade stabiilsuse eesmärki, toetab EKPS liidu üldist majanduspoliitikat.
60 Olgu lisatud, et EKPS tagab sellega, et ta täiesti iseseisvalt teeb pressiteates teada antud programmi rakendamise sõltuvaks tingimusest, et täielikult peab olema järgitud EFSF‑i või ESM‑i makromajanduslikke kohandamisprogramme, et ta ei anna neile liikmesriikidele, kelle riigivõlakirju ta omandab, rahastamise võimalusi, mille abil need liikmesriigid saaksid kõrvale kalduda nendest kohandamisprogrammidest, millega nad on nõustunud. EKPS tagab seega, et tema võetud rahapoliitika meetmed ei kahjusta liikmesriikide majanduspoliitika tõhusust.
61 Kuna EKPS on ka vastavalt ELTL artikli 127 lõikele 1 koostoimes ELTL artikli 119 lõikega 3 kohustatud kinni pidama juhtpõhimõttest, mille kohaselt peab riigi rahandus olema usaldusväärne, siis ei saa sellises programmis, nagu on teada antud pressiteates, kehtestatud tingimusi, millega saab välistada, et see programm suurendab liikmesriikide motivatsiooni halvendada oma eelarveolukorda, käsitada nii, et see programm väljub esmase õigusega rahapoliitikale seatud piiridest.
62 Olgu lisatud, et asjaolu, et asjassepuutuv liikmesriik järgib täielikult kohustusi, mis tulenevad kohandamisprogrammist, millega ta on nõustunud, ei ole piisav eeldus EKPS‑i sekkumiseks sellise programmi raames, nagu anti teada pressiteates, kuna selle sekkumise rangeks eelduseks on rahapoliitika ülekandemehhanismi häirete olemasolu või rahapoliitika ühtsus.
63 Seega ei tähenda asjaolu, et riigivõlakirjade omandamist järelturult, tingimusega, et järgitakse makromajanduslikku kohandamisprogrammi, sai käsitada majanduspoliitika alla kuuluvana, kui seda tegi ESM (vt selle kohta kohtuotsus Pringle, C‑370/12, EU:C:2012:756, punkt 60), et sama kehtib siis, kui seda vahendit kasutab EKPS niisuguse programmi raames, nagu anti teada pressiteates.
64 Sellega seoses on nimelt otsustava tähtsusega erinevus ESM‑i ja EKPS‑i taotletavate eesmärkide vahel. Kuigi käesoleva kohtuotsuse punktidest 48–52 nähtub, et sellist programmi, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, saab rakendada ainult niivõrd, kuivõrd see on vajalik hindade stabiilsuse säilitamiseks, on ESM‑i sekkumine suunatud iseenesest euroala stabiilsuse säilitamisele, kusjuures viimati nimetatud eesmärk ei kuulu rahapoliitika alla (vt selle kohta kohtuotsus Pringle, C‑370/12, EU:C:2012:756, punkt 56).
65 Selle analüüsi tulemusel tuleb kõrvale jätta ka võimalus, et selline programm, nagu anti teada pressiteates, võib mööda hiilida tingimustest, mis piiravad ESM‑i tegevust järelturul, kuna EKPS‑i sekkumine ei pea asendama ESM‑i sekkumist viimati nimetatu eesmärkide saavutamiseks, vaid see programm tuleb vastupidi rakendada sõltumatult, võttes aluseks rahapoliitika enda eesmärgid.
66 ELTL artikli 119 lõikest 2 ja artikli 127 lõikest 1 koostoimes ELL artikli 5 lõikega 4 tuleneb, et rahapoliitika valdkonda kuuluva võlakirjade omandamise programmi saab õiguspäraselt vastu võtta ja seda saab õiguspäraselt rakendada ainult siis, kui selles sisalduvad meetmed on rahapoliitika eesmärkidega proportsionaalsed.
67 Sellega seoses tuleb meenutada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt nõuab proportsionaalsuse põhimõte, et liidu institutsioonide aktid oleksid vastava õigusaktiga taotletavate õiguspäraste eesmärkide saavutamiseks sobivad ega läheks kaugemale sellest, mis on nende eesmärkide saavutamiseks vajalik (vt selle kohta kohtuotsus Association Kokopelli, C‑59/11, EU:C:2012:447, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
68 Mis puudutab neist tingimustest kinnipidamise üle teostatavat kohtulikku kontrolli, siis peab EKPS sellist vabaturutehingute programmi, nagu anti teada pressiteates, välja töötades ja rakendades tegema tehnilist laadi valikuid ja keerulisi prognoose ning andma kompleksseid hinnanguid, mistõttu tuleb selles osas tunnustada tema ulatuslikku kaalutlusõigust (vt analoogia alusel kohtuotsused Afton Chemical, C‑343/09, EU:C:2010:419, punkt 28, ja Billerud Karlsborg ja Billerud Skärblacka, C‑203/12, EU:C:2013:664, punkt 35).
69 Kui aga liidu institutsioonil on lai kaalutlusõigus, omandab teatavate menetluslike tagatiste järgimise kontrollimine põhimõttelise tähtsuse. Nende tagatiste hulka kuulub EKPS‑i kohustus uurida hoolsalt ja erapooletult kõiki konkreetses olukorras tähtsust omavaid asjaolusid ja põhjendada oma otsuseid piisavalt.
70 Sellega seoses tuleb meenutada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikas on leitud, et kuigi liidu akti põhjendused, mis on nõutud ELTL artikli 296 lõikes 2, peavad näitama selgelt ja ühemõtteliselt asjaomase akti vastuvõtja arutluskäiku, nii et huvitatud isikutel oleks võimalik tutvuda võetud meetme põhjendustega ning Euroopa Kohus võiks teostada selle üle kontrolli, ei ole sellegipoolest nõutav, et põhjendused sisaldaksid kõiki asjakohaseid õiguslikke ja faktilisi asjaolusid. Põhjendamiskohustuse järgimise hindamisel tuleb ka arvestada mitte ainult akti sõnastust, vaid ka selle konteksti ning kõiki vastavat küsimust reguleerivaid õigusnorme (vt selle kohta kohtuotsus komisjon vs. nõukogu, C‑63/12, EU:C:2013:752, punktid 98 ja 99 ning seal viidatud kohtupraktika).
71 Kuigi põhjendamiskohustuse järgimise kontrollimine on võimalik ainult ametlikult vastu võetud otsuse alusel, tuleb käesoleval juhul siiski märkida, et pressiteatest ja ka õigusaktide eelnõudest, mida arutati EKP nõukogu istungil, millel kõnealune pressiteade heaks kiideti, on võimalik välja lugeda pressiteates teada antud programmi peamised tunnused ning need võimaldavad Euroopa Kohtul oma kontrolli teostada.
72 Mis puudutab esiteks küsimust, kas selline programm, nagu anti teada pressiteates, on sobiv EKPS‑i eesmärkide saavutamiseks, siis nähtub pressiteatest ja EKP selgitustest, et programm põhineb euroala majandusliku olukorra analüüsil, mille kohaselt olid ajal, kui kõnealusest programmist teada anti, erinevate euroala riikide võlakirjade intressimäärad äärmiselt volatiilsed ning väga suurte erinevustega. EKP väitel ei olnud need erinevused põhjustatud ainult makromajanduslikest erinevustest nende riikide vahel, vaid olid osaliselt tingitud sellest, et teatud liikmesriikide emiteeritud võlakirjade eest nõuti liiga suuri riskipreemiaid, millega taheti maandada euroala lagunemise riski.
73 EKP sõnul nõrgestas see eriline olukord tugevalt EKPS‑i rahapoliitika ülekandemehhanismi, mis tõi kaasa pankade refinantseerimistingimuste ja laenukulude fragmenteerumise, mille tulemusel oli EKPS‑i poolt majandusele suunatud impulsside mõju euroala olulises osas märkimisväärselt piiratud.
74 Euroopa Kohtule käesolevas menetluses edastatud asjaoludest ei nähtu, et see euroala majandusliku olukorra analüüs, mis oli olemas põhikohtuasjas käsitletud programmist teadaandmise ajal, sisaldab ilmselget hindamisviga.
75 Selles osas ei saa eelotsusetaotluse esitanud kohtu mainitud asjaolu, et kõnealusele põhjendatud analüüsile on vastu vaieldud, olla sellisena piisav, et seada see järeldus kahtluse alla, kuna arvestades sellega, et rahapoliitika küsimused tekitavad tavaliselt palju poleemikat ja et EKPS‑il on lai kaalutlusõigus, ei saa viimaselt nõuda enamat, kui et ta kasutab oma majanduslikku asjatundlikkust ja tema kasutuses olevaid vajalikke tehnilisi vahendeid, et teostada see analüüs väga hoolsalt ja täpselt.
76 Ent käesoleva kohtuotsuse punktides 72 ja 73 kirjeldatud olukorras võib nende liikmesriikide võlakirjade omandamine järelturult, mille intressimäära peab EKP äärmuslikuks, aidata neid määrasid langetada, hajutades põhjendamatu kartuse euroala lagunemise pärast, ja seega aidata kaasa sellele, et liiga suured riskipreemiad vähenevad või kaovad sootuks.
77 Selles kontekstis võis EKPS õigustatult leida, et selline intressimäärade areng on sobiv selleks, et soodustada EKPS‑i rahapoliitika ülekandumist ja tagada rahapoliitika stabiilsust.
78 Seega on selge, et konkreetse riigi võlakirjade intressimäärad mõjutavad otsustavalt selle riigi erinevate majandustegevuses osalejate suhtes kohaldatavate intressimäärade kindlaksmääramist, selliseid võlakirju omavate finantsasutuste portfellide väärtust ja nende asutuste võimet tagada likviidsus. Seetõttu saab liikmesriigi võlakirjade eest nõutavate liiga suurte riskipreemiate kõrvaldamise või vähendamisega vältida seda, et nende volatiilsus ja suurus takistab EKPS‑i rahapoliitika otsuste mõju ülekandumist selle riigi majandusele ja seab kahtluse alla selle poliitika ühtsuse.
79 Pealegi ei ole EKP kinnitusele, et ainult põhikohtuasjas käsitletava programmi väljakuulutamisest piisas soovitud mõju saavutamiseks − nimelt taastada rahapoliitika ülekandemehhanism ja rahapoliitika stabiilsus –, käesolevas menetluses vastu vaieldud.
80 Eeltoodust tuleneb, et niisugustes majanduslikes tingimustes, nagu EKP kirjelduse kohaselt esinesid pressiteate ajal, võis EKPS õiguspäraselt leida, et selline programm, nagu anti teada pressiteates, on sobiv selleks, et aidata kaasa EKPS‑i eesmärkide saavutamisele ning seega hindade stabiilsuse säilitamisele.
81 Neil tingimustel tuleb teiseks kontrollida, kas selline programm ei lähe ilmselgelt kaugemale sellest, mis on vajalik nende eesmärkide saavutamiseks.
82 Sellega seoses olgu märgitud, et pressiteate sõnastusest nähtub selgelt, et põhikohtuasjas käsitletav programm lubab omandada riigivõlakirju järelturult üksnes selles ulatuses, milles see on vajalik programmi eesmärkide saavutamiseks, ja et omandamine lõpetatakse kohe, kui need eesmärgid on saavutatud.
83 Samuti tuleb märkida, et põhikohtuasjas käsitletava programmi väljakuulutamisele pressiteates järgneb vajaduse korral teine etapp, nimelt programmi rakendamine, mis sõltub rahapoliitika nõuete põhjalikust hindamisest.
84 Pealegi tuleb tõdeda, et põhikohtuasjas käsitletavat programmi ei ole rohkem kui kaks aastat pärast sellest teadaandmist rakendatud, kuna EKP nõukogu arvates ei olnud programmi kohaldamine euroala majandusliku olukorraga põhjendatud.
85 Lisaks asjaolule, et sellise programmi, nagu anti teada pressiteates, rakendamine on rangelt seotud programmiga taotletavate eesmärkidega, tuleb nentida, et programmi potentsiaalne ulatus on mitmel viisil piiratud.
86 Nimelt ilmneb, et sellise programmi raames saab EKPS omandada ainult nende liikmesriikide võlakirju, kelle suhtes kohaldatakse makromajanduslikku kohandamisprogrammi ja kellel on uuesti juurdepääs võlakirjaturule. Peale selle keskendub põhikohtuasjas käsitletav programm riigivõlakirjadele, mille lunastustähtaeg on alla kolme aasta, kusjuures EKPS jätab endale võimaluse omandatud võlakirjad igal ajal uuesti maha müüa.
87 Neist asjaoludest nähtub ühelt poolt, et selline programm, nagu anti teada pressiteates, puudutab lõpuks ainult piiratud osa euroala riikide emiteeritud riigivõlakirjadest, mistõttu on kohustused, mida EKP võib niisuguse programmi rakendamisel võtta, tegelikult piiritletud ja piiratud. Teiselt poolt saab sellist programmi kohaldada ainult siis, kui neist riikidest teatud riikide olukorra tõttu on osutunud ESM‑i sekkumine põhjendatuks, kusjuures see sekkumine ei ole veel lõppenud.
88 Neil tingimustel ilmneb, et EKPS sai õiguspäraselt vastu võtta programmi, mille maht on niiviisi piiratud, ilma et ta oleks pidanud enne selle rakendamist kindlaks määrama mahulist piirangut, kuivõrd selline piirang võib ka vähendada programmi tõhusust.
89 Seoses eelotsusetaotluse esitanud kohtu kahtlustega, mis puudutavad selle programmi valikulisust, tuleb meenutada, et programmi eesmärk on kõrvaldada EKP rahapoliitika häireid, mis tekivad teatavate liikmesriikide riigivõlakirjade erilise olukorra tõttu. Neis tingimustes võis EKPS õiguspäraselt leida, et võlakirjade ostmise valikuline programm võib osutuda vajalikuks nende häirete kõrvaldamisel, keskendades EKPS‑i tegevuse nendele euroala osadele, mida häired iseäranis puudutavad, ja vältides seega programmi ulatuse tarbetut laienemist kaugemale sellest, mis on vajalik programmi eesmärkide saavutamiseks, või hoides ära programmi tõhususe vähenemist.
90 Lisaks tuleb tuvastada, et selline programm, nagu anti teada pressiteates, määrab kindlaks liikmesriigid, kelle võlakirju võib omandada, kriteeriumide alusel, mis on seotud taotletavate eesmärkidega, mitte suvalise valiku tulemusel.
91 Kolmandaks kaalus EKPS asjassepuutuvaid erinevaid huve niisugusel viisil, et asjaomase programmi rakendamisel välditakse tegelikult selliste probleemide tekkimist, mis ei ole programmiga taotletud eesmärkidega ilmselgelt proportsionaalsed.
92 Eeltoodust tuleneb, et sellise programmiga, nagu anti teada pressiteates, ei rikuta proportsionaalsuse põhimõtet.
ELTL artikli 123 lõige 1
93 Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tekkinud küsimus, kas ELTL artikli 123 lõikega 1 on kooskõlas selline riigivõlakirjade järelturul ostmise programm, nagu on teada antud pressiteates.
94 ELTL artikli 123 lõikest 1 nähtub, et selle sätte kohaselt on keelatud EKP ja liikmesriikide keskpankade arvelduslaenud või mingit muud tüüpi laenuvõimalused liidu ja liikmesriikide avaliku võimu organitele ja avalik-õiguslikele isikutele, samuti on keelatud osta neilt otse võlakohustusi (kohtuotsus Pringle, C‑370/12, EU:C:2012:756, punkt 123).
95 Järelikult on nimetatud sätte kohaselt keelatud igasugune EKPS‑i finantsabi andmine liikmesriigile (vt selle kohta kohtuotsus Pringle, C‑370/12, EU:C:2012:756, punkt 132), kusjuures siiski ei ole üldiselt välistatud EKPS‑i võimalust osta sellise riigi võlausaldajatelt selle riigi poolt varem emiteeritud väärtpabereid.
96 EKPS‑i ja EKP protokolli artikli 18 lõike 1 kohaselt on EKPS‑il lubatud tema eesmärkide saavutamiseks ja ülesannete täitmiseks tegutseda rahaturgudel, sealhulgas müües ja ostes otse likviidseid väärtpabereid, mille hulka kuuluvad ka riigivõlakirjad, ilma et see luba sõltuks eritingimustest, kui just ei eirata vabaturutehingute endi olemust.
97 EKPS ei saa siiski õiguspäraselt omandada järelturult riigivõlakirju niisugustel tingimustel, mille tulemusel oleks tema sekkumisel samasugune mõju nagu riigivõlakirjade omandamisel otse liikmesriikide avaliku võimu organitelt ja avalik-õiguslikelt isikutelt, kuivõrd sellega seatakse kahtluse alla ELTL artikli 123 lõikes 1 sätestatud keelu tõhusus.
98 Peale selle tuleb selleks, et teha kindlaks selle sättega kooskõlas olevad riigivõlakirjade omandamise vormid, võtta arvesse sättega taotletavat eesmärki (vt analoogia alusel kohtuotsus Pringle, C‑370/12, EU:C:2012:756, punkt 133).
99 Selleks tuleb meenutada, et ELTL artiklis 123 ette nähtud keeld sätestati esimest korda EÜ asutamislepingu artiklis 104, mis lisati EÜ asutamislepingusse Maastrichti lepinguga (hiljem EÜ artikkel 101).
100 Samas nähtub viimati nimetatud lepingu ettevalmistavatest materjalidest, et ELTL artikli 123 eesmärk on innustada liikmesriike järgima usaldusväärset eelarvepoliitikat, vältides seejuures olukorda, et eelarvepuudujäägi monetaarne rahastamine või avalik-õiguslike isikute eelisjuurdepääs rahaturgudele ei too kaasa liikmesriikide ülemäärast võlakoormust või eelarvepuudujääki (vt majandus- ja rahaliidu loomise eesmärgil Euroopa Majandusühenduse asutamislepingu muutmist käsitleva lepingu eelnõu, Bulletin des Communautés européennes, lisa 2/91, lk 22 ja 52).
101 Seetõttu ei tohiks, nagu on rõhutatud nõukogu 13. detsembri 1993. aasta määruse nr 3603/93 [ELTL] artiklis [123] ja artikli [125] lõikes 1 nimetatud keeldude kohaldamiseks vajalike määratluste täpsustamise kohta (EÜT L 332, lk 1; ELT eriväljaanne 10/01, lk 27) põhjenduses 7, järelturul tehtud oste kasutada ELTL artikli 123 eesmärgist möödahiilimiseks.
102 Sellest järeldub − nagu märkis ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 227 −, et kui EKP omandab järelturult riigivõlakirju, peab ta oma sekkumise siduma piisavate garantiidega, mis võimaldaksid tema sekkumise ühitada ELTL artikli 123 lõikest 1 tuleneva monetaarse rahastamise keeluga.
103 Mis puudutab sellist programmi, nagu anti teada pressiteates, siis tuleb esiteks märkida, et EKPS ei või sellise programmi raames omandada riigivõlakirju otse liikmesriikide avaliku võimu organitelt ja avalik-õiguslikelt isikutelt, vaid saab seda teha ainult kaudselt, see tähendab järelturult. Põhikohtuasjas käsitletavas programmis ette nähtud EKPS‑i sekkumist ei saa seega samastada liikmesriigile antava finantsabiga.
104 Teiseks tuleb aga rõhutada, et EKPS‑i sekkumisel võiks olla reaalselt samasugune mõju nagu riigivõlakirjade omandamisel otse liikmesriikide avaliku võimu organitelt ja avalik-õiguslikelt isikutelt, kui esmasturul riigivõlakirju potentsiaalselt omandavatel majandustegevuses osalejatel oleks kindlus, et EKPS ostab need võlakirjad sellise tähtaja jooksul ja tingimustel, mis võimaldab neil osalejatel faktiliselt tegutseda EKPS‑i jaoks vahendajana nende võlakirjade omandamisel otse asjassepuutuva liikmesriigi avaliku võimu organitelt ja avalik-õiguslikelt isikutelt.
105 Samas nähtub EKP käesolevas menetluses esitatud selgitustest, et sellise programmi rakendamine, nagu anti teada pressiteates, peab olema allutatud niisugustele tingimustele, mille eesmärk on hoida ära seda, et EKPS‑i sekkumistel järelturul oleks samasugune mõju nagu riigivõlakirjade omandamisel otse esmasturult.
106 Selles osas nähtub EKP poolt käesolevas menetluses esitatud otsuse‑ ja suuniste eelnõudest, et EKP nõukogu pädevuses peaks olema otsustamine sellise programmiga ette nähtud järelturul sekkumiste ulatuse, alguse, jätkamise ja peatamise üle. Lisaks täpsustas EKP Euroopa Kohtus, et EKPS kavatseb ühelt poolt kinni pidada minimaalsest tähtajast väärtpaberi esmasturul emiteerimise ja selle järelturult ostmise vahel, ning teiselt poolt välistada selle, et ta annab eelnevalt teada oma otsusest niisuguseid oste teha või plaanitud ostude mahust.
107 Kuna nende garantiidega saab vältida seda, et riigivõlakirjade emiteerimise tingimusi moonutatakse kindla teadmisega, et EKPS ostab need võlakirjad pärast nende emiteerimist, siis saab nende garantiidega välistada, et sellise programmi rakendamisel, nagu anti teada pressiteates, oleks praktikas samasugune mõju nagu riigivõlakirjade omandamisel otse liikmesriikide avaliku võimu organitelt ja avalik-õiguslikelt isikutelt.
108 Hoolimata neist garantiidest võib küll EKPS‑i sekkumine, nagu märkis eelotsusetaotluse esitanud kohus, evida teatavat mõju riigi võlakohustuste esmas‑ ja järelturu toimimisele. See asjaolu ei ole siiski otsustava tähtsusega, sest see mõju, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 259, on järelturult omandamiste, mis on EL toimimise lepinguga lubatud, olemuslik tagajärg, mis on pealegi vältimatu, et võimaldada nende omandamiste tõhusat kasutamist rahapoliitika raames.
109 Kolmandaks, kui sellise programmiga, nagu anti teada pressiteates, võiks asjassepuutuvatel liikmesriikidel kaduda motivatsioon järgida usaldusväärset eelarvepoliitikat, siis hiiliks see programm mööda käesoleva kohtuotsuse punktis 100 mainitud ELTL artikli 123 lõike 1 eesmärgist. Kuna ELTL artikli 119 lõikest 2, artikli 127 lõikest 1 ja artikli 282 lõikest 2 tuleneb, et ilma et see piiraks hindade stabiilsuse eesmärki, toetab EKPS liidu üldist majanduspoliitikat, siis ei saa EKPS‑i tegevus, mida ta teostab ELTL artikli 123 alusel, kahjustada selle poliitika tõhusust nii, et see võtab asjassepuutuvatelt liikmesriikidelt motivatsiooni järgida usaldusväärset eelarvepoliitikat.
110 Lisaks tähendab rahapoliitika teostamine pidevat intressimäärade ja pankade refinantseerimistingimuste mõjutamist, mis paratamatult mõjutab liikmesriikide eelarvepuudujäägi rahastamise tingimusi.
111 Igal juhul tuleb tõdeda, et pressiteates teada antud programmi tunnuste põhjal on välistatud, et seda saaks käsitada niisuguse programmina, mis võtab liikmesriikidelt motivatsiooni järgida usaldusväärset eelarvepoliitikat.
112 Sellega seoses tuleb esiteks märkida, et kõnealune programm näeb ette riigivõlakirjade omandamise ainult sellises ulatuses, mis on vajalik rahapoliitika ülekandemehhanismi ja rahapoliitika ühtsuse tagamiseks, ning et omandamine lõpetatakse kohe, kui need eesmärgid on saavutatud.
113 EKPS‑i sekkumise piiramine tähendab esiteks, et liikmesriigid ei saa oma eelarvepoliitikat kindlaks määrata sellele teadmisele tuginedes, et EKPS ostab tulevikus nende riigivõlakirjad järelturult, ning teiseks, et seda programmi ei saa rakendada viisil, millega kaasneks euroala liikmesriikide riigivõlakirjade suhtes kohaldatavate intressimäärade ühtlustumine, olenemata erinevustest nende riikide makromajanduslikus või eelarveolukorras.
114 Sellise programmi vastuvõtmine ja rakendamine ei võimalda seega liikmesriikidel teostada eelarvepoliitikat, mille puhul ei ole arvesse võetud asjaolu, et puudujäägi korral peavad nad leidma rahastamise turgudelt, samuti ei kaitse see liikmesriike nende tagajärgede eest, mis võivad sellest aspektist tekkida nende makromajandusliku või eelarveolukorra muutumise tulemusel.
115 Teiseks tuleb märkida, et põhikohtuasjas käsitletava programmiga kaasneb terve hulk garantiisid, mis peaksid piirama programmi mõju liikmesriikide motivatsioonile järgida usaldusväärset eelarvepoliitikat.
116 Kuivõrd EKP piiras seda programmi teatavat liiki võlakirjadele, mille on emiteerinud ainult need liikmesriigid, kelle suhtes kohaldatakse makromajanduslikku kohandamisprogrammi ja kellel on uuesti juurdepääs võlakirjaturule, siis vähendas ta tegelikult nende riigivõlakirjade hulka, mida võib selle programmi raames potentsiaalselt omandada, piirates seega programmi mõju ulatust euroala riikide rahastamise tingimustele.
117 Peale selle piirab pressiteates teada antud programmi mõju riikide motivatsioonile järgida usaldusväärset eelarvepoliitikat ka EKPS‑i võimalus omandatud võlakirjad igal ajal uuesti maha müüa. Nimelt nähtub sellest, et nende võlakirjade turult äravõtmise tagajärjed on potentsiaalselt ajutised. See võimalus laseb EKPS‑il ka kohandada oma programmi vastavalt asjassepuutuvate liikmesriikide suhtumisele, eelkõige riigivõlakirjade omandamise piiramise või peatamisega, kui liikmesriik muudab oma emiteerimise taktikat nii, et ta emiteerib rohkem lühiajalisi võlakirju, et finantseerida oma eelarvet nende võlakirjade abil, mida EKPS‑i sekkumine võiks potentsiaalselt puudutada.
118 Asjaolu, et EKPS‑il on ka võimalus hoida omandatud võlakirju kuni nende lunastustähtpäevani, ei ole selles osas otsustava tähtsusega, sest selle võimaluse eelduseks on, et niisugune tegevus peab olema taotletavate eesmärkide saavutamiseks vajalik, ning see ei anna mingil juhul asjassepuutuvatele majandustegevuses osalejatele kindlust, et EKPS seda võimalust kasutab. Lisaks tuleb märkida, et selline praktika ei ole kuidagi välistatud EKPS‑i ja EKP protokolli artikli 18 lõikega 1 ning see ei tähenda loobumist võla tagasimaksmisest, mida emiteeriv liikmesriik peab tegema, kui kohustuse täitmise aeg on saabunud.
119 Nähes ka ette ainult nende liikmesriikide riigivõlakirjade omandamise, kellel on uuesti juurdepääs võlakirjaturule, välistab EKPS rakendamiseks mõeldud programmist need liikmesriigid, kelle finantsseisund on nii halb, et neil ei ole enam võimalik saada rahastamist turult.
120 Lõpuks, kuna riigivõlakirjade omandamine on tehtud sõltuvaks tingimusest, et täielikult peab olema järgitud asjassepuutuvatele liikmesriikidele kohaldatavaid struktuurilise kohandamise programme, siis on välistatud, et selline programm, nagu anti teada pressiteates, võiks ajendada liikmesriike loobuma nende eelarve konsolideerimisest seetõttu, et nad tuginevad rahastamisvõimalustele, mis võivad avaneda sellise programmi rakendamisega.
121 Eeltoodust tuleneb, et selline programm, nagu anti teada pressiteates, ei võta asjassepuutuvatelt liikmesriikidelt motivatsiooni järgida usaldusväärset eelarvepoliitikat. Järelikult ei keela ELTL artikli 123 lõige 1 EKPS‑il niisugust programmi vastu võtta ja rakendada sellistel tingimustel, millistel EKPS‑i sekkumisel ei ole samasugust mõju nagu riigivõlakirjade omandamisel otse liikmesriikide avaliku võimu organitelt ja avalik-õiguslikelt isikutelt.
122 Seda järeldust ei saa kahtluse alla seada sellise programmi tunnused, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus küll eraldi kirjeldas, kuid mida eelmistes punktides esitatud analüüsis ei käsitletud.
123 Seega asjaolu, et selle programmiga võiks EKP‑le kaasneda oluline kahjumi tekkimise risk, ei nõrgesta ka selle eelduse tõelevastavuse korral mingil viisil kõnealuse programmiga seotud garantiisid, mille eesmärk on tagada, et liikmesriigid ei kaota motivatsiooni järgida usaldusväärset eelarvepoliitikat.
124 Sellega seoses olgu märgitud, et need garantiid sobivad ka selleks, et vähendada EKP kahjumi tekkimise riski.
125 Peale selle tuleb märkida, et selline keskpank nagu EKP on kohustatud tegema otsuseid, millega kaasneb EKP‑le sarnaselt vabaturutehingutega paratamatult kahjumirisk ning et EKPS‑i ja EKP protokolli artiklis 33 on täpselt ette nähtud viis, kuidas EKP kahjum tuleb jaotada, ilma et konkreetselt oleks piiritletud riskid, mida EKP võib rahapoliitika eesmärkida saavutamiseks võtta.
126 Kui ka eeliskohtlemisest loobumise tulemusel peab EKP teataval juhul taluma väärtuskärbet, mille on otsustanud teised asjassepuutuva liikmesriigi võlausaldajad, siis tuleb tõdeda, et tegemist on järelturult võlakirjade omandamisega paratamatult kaasneva riskiga, kusjuures aluslepingute autorid on järelturult võlakirjade omandamise tehinguks loa andnud, ilma et nad oleksid seda sidunud nõudega, et EKP‑le tuleks anda eelisõigusega võlausaldaja staatus.
127 Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud eelotsuse küsimustele vastata, et ELTL artiklit 119, artikli 123 lõiget 1 ja artikli 127 lõikeid 1 ja 2 ning EKPS‑i ja EKP protokolli artikleid 17–24 tuleb tõlgendada nii, et need lubavad EKPS‑il vastu võtta sellise riigivõlakirjade järelturult ostmise programmi, nagu on teada antud pressiteates.
128 Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
ELTL artiklit 119, artikli 123 lõiget 1 ja artikli 127 lõikeid 1 ja 2 ning protokolli (nr 4) Euroopa Keskpankade Süsteemi ja Euroopa Keskpanga põhikirja kohta artikleid 17–24 tuleb tõlgendada nii, et need lubavad Euroopa Keskpankade Süsteemil (EKPS) vastu võtta sellise riigivõlakirjade järelturult ostmise programmi, nagu on teada antud Euroopa Keskpanga (EKP) nõukogu 5. ja 6. septembril 2012 toimunud 340. istungi protokollis nimetatud pressiteates.

matches: kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus kohus Kohus kohus Kohus Kohus kohus kohus kohus Kohus kohus kohus Kohus kohus


Külavanema statuut ja külakoosolekute läbiviimise kord – Riigi Teataja
Külavanema statuut ja külakoosolekute läbiviimise kord
Külavanema statuut ja külakoosolekute läbiviimise kord - sisukord
§ 3 Külavanema kandidaadile esitatavad nõuded
§ 4 Külavanema valimised
§ 5 Külavanema õigused
§ 6 Külavanema kohustused
§ 7 Külavanema volituste kestuse periood
§ 8 Külavanema volituste lõppemine
§ 9 Külavanema töö tasustamine ja tegevuse kulude kompenseerimine
§ 10 Külakoosolekute läbiviimise kord
§ 11 Kohaliku omavalitsuse kohustused
RT IV, 30.12.2014, 42
Vastu võetud 15.12.2014 nr 14
Määrus reguleerib külavanema valimise korda, kandidaadile esitatavaid nõudeid, õigusi ja kohustusi, volituste kestuse perioodi ja külavanemale kulutuste hüvitamise korda ning külakoosolekute läbiviimise korda Vormsi vallas.
(1) Külaelanik on isik, kelle alaline elukoht Eesti Rahvastikuregistris on registreeritud vastavas Vormsi valla külas.
(2) Talu käesoleva määruse tähenduses on Vormsi valla vastavas külas asuv elamu või suvila (eluruum), mille aadressile on registreeritud vähemalt üks külaelanik.
(3) Külavanem on külaelanike ning nende ühiste huvide esindaja, kes juhindub oma tegevuses küla ühistest seisukohtadest, kehtivatest õigusaktidest, valla ja piirkonna arengukavadest. Olukordades, kus tegevus ei ole määratletud olemasolevate seadustega, tegutseb külavanem headest tavadest lähtudes.
(4) Talu esindaja on talu poolt valitud isik, kellel on külakoosolekul otsuse langetamiseks hääletamise õigus.
§ 3. Külavanema kandidaadile esitatavad nõuded
(1) Külavanemaks võib valida vähemalt 18-aastase külaelaniku.
(2) Külavanema kandidaadiks saab esitada külaelaniku, kes on andnud kandideerimiseks kirjaliku nõusoleku.
§ 4. Külavanema valimised
(1) Külavanem valitakse külavanema valimise koosolekul, mis korraldatakse külaelanike algatusel.
(2) Külavanema valimisel on hääleõigus küla igal talul.
(3) Hääletatakse põhimõttel, et igal talul ehk nn „suitsul” on üks hääl. Erandi moodustavad kortermajad ja reaalosadeks jagatud talud, kus iga korteri või reaalosa käsitletakse eraldi taluna v.a juhul kui tegemist on ühe leibkonnaga. Esindajal on õigus hääletada ainult ühe talu nimel. Kui talu esindaja ei ole külaelanik käesoleva määruse mõistes, siis peab ta esitama külakoosoleku juhatajale talu külaelaniku poolt temale antud kirjaliku volituse.
(4) Teade külavanema valimise koosoleku toimumise koha, aja ja päevakorra kohta saadetakse vallavalitsusele vähemalt kaks nädalat enne koosoleku toimumist, mis avaldatakse koos külavanema valimise korraga valla kodulehel.
(5) Külavanema valimise koosolekul valivad külaelanikud koosoleku juhataja. Koosoleku juhataja juhib koosolekut ja viib läbi hääletamise.
(6) Külavanema kandidaadi võib üles seada iga täisealine külaelanik.
(7) Külavanem valitakse salajase hääletuse teel.
(8) Hääletamise korraldamiseks valivad külaelanikud endi hulgast kolmeliikmelise komisjoni. Komisjon loeb hääled kõigi juuresolekul ja tulemused avalikustatakse koheselt.
(9) Külavanema valimise koosolek on otsustusvõimeline kui koosolekul osalevad vähemalt pooled küla talude esindajatest. Valituks osutub kandidaat, kes saab koosolekul osalenud talude poolthäälte enamuse.
(10) Mitme küla peale võib valida ühe külavanema.
(11) Külavanema valimise koosolek protokollitakse. Protokollile kirjutavad alla koosoleku juhataja ja protokollija. Protokoll koos koosolekul osalejate registreerimislehega esitatakse vallavalitsusele kümne päeva jooksul koosoleku toimumise päevast arvates. Protokolli alusel kinnitab vallavalitsus külavanema.
§ 5. Külavanema õigused
1) kutsuda kokku külaelanike koosolekuid ja algatada külaelu probleemide lahendamiseks arutelusid;
2) teha vallavalitsusele ja volikogule ettepanekuid külaelanike huvisid puudutavate küsimuste arutamiseks;
3) osaleda ettepanekutega ja avaldada arvamust volikogu komisjonide koosolekutel kui arutatakse otseselt vastavat küla puudutavaid küsimusi. Koosolekute toimumisest informeeritakse eelnevalt külavanemat;
4) juhtida külaelanike ning küla territooriumil viibivate füüsiliste ja juriidiliste isikute tähelepanu heakorra, avalikku käitumist jms puudutavatele probleemidele ning teha sellekohaseid märkusi;
5) astuda külavanema kohalt tagasi;
6) saada tagasivalituks uueks ametiajaks.
§ 6. Külavanema kohustused
Külavanem on kohustatud:
1) koordineerima küla ühistegevust;
2) kutsuma kokku külakoosoleku kui selle kohta on soovi avaldanud vähemalt 1/3 küla elanikest;
3) kutsuma vähemalt üks kord aastas kokku küla koosoleku ja andma aru oma tegevuse kohta külavanemana;
4) edastama külakoosoleku otsused vallavalitsusele;
5) edastama külaelanikele vallavalitsuselt saadud informatsiooni ja külaelanike pöördumiste vastused ning mujalt saadud küla puudutavat informatsiooni.
§ 7. Külavanema volituste kestuse periood
Külavanem valitakse kuni kolmeks aastaks.
§ 8. Külavanema volituste lõppemine
Külavanema volitused lõpevad:
1) uue külavanema valimisega;
2) külavanema tagasiastumisega. Külavanem võib külavanema ametist tagasi astuda, esitades sellekohase avalduse külakoosolekul. Koosoleku juhataja märgib avaldusele koosoleku toimumise kuupäeva ning esitab avalduse vallavalitsusele kümne tööpäeva jooksul;
3) külavanema tagasikutsumisega. Koosolek võib külavanema mõjuvatel põhjustel tagasi kutsuda. Külavanema tagasikutsumine otsustatakse külaelanike koosolekul. Koosoleku võib kokku kutsuda vähemalt 1/3 täisealistest külaelanikest. Koosoleku toimumisest tuleb teavitada vähemalt kaks nädalat enne koosoleku toimumist. Külavanem loetakse tagasi kutsutuks, kui selle poolt hääletab 2/3 talude esindajatest. Koosoleku juhataja edastab protokolli koos koosolekul osalenud külaelanike registreerimise lehega vallavalitsusele kümne tööpäeva jooksul koosoleku toimumisest arvates;
4) süüteos süüdimõistva kohtuotsuse jõustumisega.
§ 9. Külavanema töö tasustamine ja tegevuse kulude kompenseerimine
Vallavalitsuse poolt antud ülesannete täitmiseks sõlmib vallavanem külavanemaga lepingu, kus nähakse vajadusel ette külavanema kulutuste hüvitamine valla eelarvest.
§ 10. Külakoosolekute läbiviimise kord
(1) Külakoosolekud kutsub kokku külavanem.
(2) Külakoosoleku kokkukutsumise ettepaneku võib teha iga külaelanik.
(3) Külakoosolekul võivad osaleda kõik külaelanikud, kinnisvaraomanikud ja teised huvitatud isikud, hääletada saavad ainult talude esindajad.
(4) Külakoosolekul registreeritakse talude esindajad ja protokollitakse otsused.
(5) Külakoosolek langetab otsuseid avaliku hääletamise teel. Külakoosolek on otsustusvõimeline kui koosolekul osalevad vähemalt pooled küla talude esindajatest.
(6) Külakoosoleku otsuste vastvõtmisel hääletatakse põhimõttel, et küla igal talul on üks hääl. Erandi moodustavad kortermajad ja reaalosadeks jagatud talud, kus iga korteri või reaalosa käsitletakse eraldi taluna v.a juhul kui tegemist on ühe leibkonnaga. Esindajal on õigus hääletada ainult ühe talu nimel. Kui talu esindaja ei ole külaelanik käesoleva määruse mõistes, siis peab ta esitama külakoosoleku juhatajale talu külaelaniku poolt temale antud kirjaliku volituse.
§ 11. Kohaliku omavalitsuse kohustused
(1) Vallavalitsus kinnitab nõuetekohaselt esitatud dokumentide alusel külavanema.
(2) Vallavalitsus tagab külavanemale tema tegevuseks vajaliku teabe kohalikust omavalitsusest (riigi ja kohaliku omavalitsuse õigusaktidest, sh valla arengukavast, eelarvest, asjaajamise korrast jne).
(3) Vallavalitsus tagab otseselt külaelanike huvisid puudutavate otsuste arutelude juurde külavanema kutsumise, teavitades külavanemat neli päeva ette.
(4) Vajadusel abistab vallavalitsus külavanemat volikogus või vallavalitsuses arutamisele tulevate küsimuste ettevalmistamisel.
(5) Võimaldama küla teadete avaldamise valla ajalehes ja kodulehel.
(2) Kahe nädala jooksul arvates käesoleva määruse jõustumisest teavitab vallavalitsus valla elanikke külavanema valimise võimalustest ja korrast valla kodulehel.


§ 84 Alkoholiseaduse muutmine
§ 85 Alkoholi-, tubaka-, kütuse- ja elektriaktsiisi seaduse muutmine
§ 86 Autoriõiguse seaduse muutmine
§ 87 Autoveoseaduse muutmine
§ 88 Kriminaalmenetluse seadustiku muutmine
§ 89 Kultuuriväärtuste väljaveo, ekspordi ja sisseveo seaduse muutmine
§ 90 Käibemaksuseaduse muutmine
§ 91 Loomade ja loomsete saadustega kauplemise ning nende impordi ja ekspordi seaduse muutmine
§ 92 Loomatauditõrje seaduse muutmine
§ 93 Maagaasiseaduse muutmine
§ 94 Majandustegevuse seadustiku üldosa seaduse muutmine
§ 95 Maksukorralduse seaduse muutmine
§ 96 Pakendiaktsiisi seaduse muutmine
§ 97 Põllumajandusloomade aretuse seaduse muutmine
§ 98 Ravimiseaduse muutmine
§ 99 Relvaseaduse muutmine
§ 100 Riigipiiri seaduse muutmine
§ 101 Söödaseaduse muutmine
§ 102 Taimede paljundamise ja sordikaitse seaduse muutmine
§ 103 Toiduseaduse muutmine
§ 104 Tolliseaduse kehtetuks tunnistamine
§ 105 Tubakaseaduse muutmine
§ 106 Vedelkütuse erimärgistamise seaduse muutmine
§ 107 Vedelkütuse seaduse muutmine
§ 108 Veterinaarkorralduse seaduse muutmine
§ 109 Väetiseseaduse muutmine
§ 110 Väärteomenetluse seadustiku muutmine
08.06.2017 otsus nr 104
4) autoveoseaduse §-s 7 nimetatud nõuetele vastavate veokorraldajate nimed, isikukoodid ja ametipädevust tõendavate dokumentide koopiad;
§ 84. Alkoholiseaduse muutmine
Alkoholiseaduses tehakse järgmised muudatused:
„(6) Liidu alkoholina käsitatakse käesolevas seaduses alkoholi, mis on liidu kauba staatuses Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (ELT L 269, 10.10.2013, lk 1–101) (edaspidi tolliseadustik), artikli 5 punkti 23 tähenduses.”;
2) paragrahvi 1 lõikest 7 jäetakse välja sõna „ühenduse”;
3) paragrahvi 40 lõike 11 teine lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Piirangut ei kohaldata rahvusvaheliseks liikluseks avatud lennujaama ainult reisijatele ette nähtud alal asuvas müügikohas ja rahvusvahelisi reise teostava vee- või õhusõiduki pardal.”;
4) paragrahvi 52 lõigetes 2–4 asendatakse sõna „tolliterminal” sõnadega „ajutise ladustamise koht” vastavas käändes.
§ 85. Alkoholi-, tubaka-, kütuse- ja elektriaktsiisi seaduse muutmine
„§ 4. Ajutine aktsiisivabastus ja tolli peatamismenetlus
(1) Ajutine aktsiisivabastus käesoleva seaduse tähenduses on maksukohustuse peatamine väljaspool tolli peatamismenetlust oleva aktsiisikauba tootmisel, ladustamisel, lähetamisel ja veol käesolevas seaduses sätestatud korras.
(2) Tolli peatamismenetlus käesoleva seaduse tähenduses on kauba ajutine ladustamine või eriprotseduurile (välja arvatud lõppkasutuse tolliprotseduur) suunamine Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (ELT L 269, 10.10.2013, lk 1–101) (edaspidi tolliseadustik), tähenduses.”;
2) paragrahvist 9, § 10 lõikest 1, § 11 lõikest 1, § 22 lõike 1 punktist 2 ja § 24 lõikest 7 jäetakse välja sõna „ühenduse”;
3) paragrahvi 24 lõige 31 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(31) Aktsiisilaopidaja arvab maksustamisperioodi jooksul tekkinud aktsiisimaksukohustuse summast maha aktsiisisumma, mis on arvutatud aktsiisikaubalt, mille ta on müünud sama maksustamisperioodi jooksul rahvusvaheliseks liikluseks avatud lennujaama ainult reisijatele ette nähtud alal asuvast müügipunktist ekspordiks.”;
4) paragrahvi 25 lõige 4 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(4) Võlgnik deklareerib ja maksab aktsiisi tollialastes õigusaktides sätestatud korras. Isik, kes impordib aktsiisikaupa käesoleva seaduse § 10 lõikes 2 nimetatud territooriumidelt, deklareerib ja maksab aktsiisi võlgnikuga samadel põhimõtetel.”;
„(7) Aktsiisikaup loetakse liiduvälisest riigist soetatuks, kui reisija ei ole maksuhaldurit või Politsei- ja Piirivalveametit kirjalikult teavitanud piiri ületamisel Eestist liiduvälisesse riiki viidavast aktsiisikaubast ja selle kogusest.”;
6) paragrahvi 28 lõige 3 tunnistatakse kehtetuks;
7) paragrahvi 31 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(3) Maksukorralduse seaduses reguleerimata juhtudel kohaldatakse tagatise aktsepteerimisel, kasutamisel ja vabastamisel tollialastes õigusaktides tollivõla kohta sätestatut.”;
8) paragrahvi 42 lõike 2 punktis 1 asendatakse sõna „tolliseaduses sätestatud tollieeskirjade” sõnadega „tollialaste õigusaktide”;
9) paragrahvi 455 lõike 2 esimene lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Aktsiis tagastatakse alkoholilt ja tubakatoodetelt, mida müüakse rahvusvaheliseks liikluseks avatud lennujaama ainult reisijatele ettenähtud alal asuvas müügipunktis toimetamiseks liiduvälisesse riiki.”;
10) paragrahvi 491 lõike 4 punkt 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„2) alkohol võõrandatakse sellise laeva või õhusõiduki pardal, mis sõidab ärilisel eesmärgil väljaspool Eestit, ja rahvusvaheliseks liikluseks avatud lennujaama ainult reisijatele ettenähtud alal asuvas müügipunktis;”;
11) paragrahvi 50 lõikes 1 asendatakse sõna „tolliterminali” sõnadega „ajutise ladustamise kohta”;
12) paragrahvi 61 lõike 11 esimene lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Tubakatoode loetakse maksumärgistatuks ka siis, kui maksumärk on kinnitatud ainult tubakatoote rühmapakendile, tingimusel et tubakatoode võõrandatakse reisijale rühmapakendis liikmesriikidevahelist reisi tegeva õhusõiduki või laeva pardal kaasaviimiseks või rahvusvaheliseks liikluseks avatud lennujaamas ainult reisijatele ettenähtud alal asuvas müügipunktis.”.
§ 86. Autoriõiguse seaduse muutmine
Autoriõiguse seaduse § 27 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Käesoleva seaduse §-s 26 nimetatud tasu maksavad salvestusseadmete ja salvestuskandjate tootja, importija, müüja ning isik, kes toob salvestusseadmeid ja -kandjaid Euroopa Ühenduse tolliterritooriumilt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (ELT L 269, 10.10.2013, lk 1–101), artikli 4 tähenduses Eestisse.”.
§ 87. Autoveoseaduse muutmine
Autoveoseaduse § 5 lõikes 5 asendatakse tekstiosa „tolliseaduse §-des 73–79” tekstiosaga „tolliseaduse §-des 69–73”.
§ 88. Kriminaalmenetluse seadustiku muutmine
Kriminaalmenetluse seadustiku § 212 lõike 2 punkt 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„2) Maksu- ja Tolliamet maksu- ja tollialases kuriteos, narkootilise ja psühhotroopse aine üle piiri toimetamisega seotud kuriteos ning karistusseadustiku §-s 4211 nimetatud teos, välja arvatud juhul, kui teo objektiks oli radioaktiivne aine, lõhkeaine või laskemoon koguses, mis ületab relvaseaduse § 46 lõikes 5 sätestatud piirmäära, või relvade laskekõlbmatuks muutmise tehnilistele nõuetele täielikult mittevastav tulirelv, ning karistusseadustiku §-s 4212 nimetatud teos, kui selle objektiks oli inimõiguste rikkumiseks kasutatav kaup või sellega seotud teenus;”.
§ 89. Kultuuriväärtuste väljaveo, ekspordi ja sisseveo seaduse muutmine
Kultuuriväärtuste väljaveo, ekspordi ja sisseveo seaduses tehakse järgmised muudatused:
„(2) Käesolevas seaduses reguleerimata küsimustes juhindutakse tollialastest õigusaktidest Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (ELT L 269, 10.10.2013, lk 1–101) (edaspidi tolliseadustik), tähenduses.”;
2) paragrahvi 1 lõike 3 punkti 1 teine ja kolmas lause tunnistatakse kehtetuks;
3) paragrahvi 1 täiendatakse lõikega 31 järgmises sõnastuses:
„(31) Käesolevas seaduses kasutatakse mõisteid „reeksport” ja „transiit” tolliseadustiku tähenduses. Taasväljavedu käesoleva seaduse tähenduses on reeksport ja eelnevalt Eesti territooriumile toimetatud kultuuriväärtuse väljavedu teise Euroopa Liidu liikmesriiki.”;
4) paragrahvi 3 lõikes 2 asendatakse sõna „Ühenduse” sõnaga „Liidu”.
§ 90. Käibemaksuseaduse muutmine
1) paragrahvi 3 lõike 6 punkt 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„1) võlgnik Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (ELT L 269, 10.10.2013, lk 1–101) (edaspidi tolliseadustik), tähenduses;”;
2) paragrahvi 5 lõike 1 punktid 2 ja 3 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
„2) imporditollimaksudest osalise vabastusega ajutise impordi tolliprotseduuril oleva liiduvälise kauba reeksport liidu tolliterritooriumilt;
3) seestöötlemise tolliprotseduuril oleva liiduvälise kauba reeksport liidu tolliterritooriumilt või toimetamine liiduvälisesse riiki suunduvale vee- või õhusõidukile kaasavõetava varuna, varuosadena, lisavarustusena või tarbevaruna;”;
„(4) Kauba ekspordina käsitatakse ka kauba võõrandamist ühendusevälisesse riiki suunduvale reisijale rahvusvaheliseks liikluseks avatud lennujaama ainult reisijatele ettenähtud alal asuvas müügipunktis.”;
„(6) Rahvusvahelise lennujaama ainult reisijatele ettenähtud alal asuvas müügipunktis võõrandatava kauba ekspordina käsitamise korra kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.”;
5) paragrahvi 6 lõike 1 punkt 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„1) liiduvälise kauba vabasse ringlusse lubamise tolliprotseduurile või imporditollimaksudest osalise vabastusega ajutise impordi tolliprotseduurile suunamine;”;
6) paragrahvi 6 lõike 1 punktist 3, § 11 lõikest 6, § 13 lõikest 1, § 15 lõike 6 punktist 1 ja § 29 lõikest 13 jäetakse välja sõna „ühenduse”;
7) paragrahvi 6 lõike 2 punktist 1 jäetakse välja sõnad „või tagasimaksesüsteemiga seestöötlemise tolliprotseduurile”;
„(3) Kui reisija on importinud kaupa üle käibemaksuvaba väärtuselise piirmäära, moodustavad imporditud kauba maksustatava väärtuse selle ostuhind ja kõik impordimaksud. Ostuhinna tõendab reisija maksedokumentide alusel. Kui need puuduvad või toll kahtleb põhjendatult, et deklareeritud väärtus ei vasta tegelikult makstud summale, määratakse tolliväärtus, kasutades tolliseadustiku artiklis 74 nimetatud meetodeid.”;
9) paragrahvi 13 lõige 4 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(4) Kui tolliterritooriumile toimetatud kaup imporditakse pärast selle eriprotseduurile suunamist, ei või imporditava kauba maksustatav väärtus olla üldjuhul väiksem, kui oleks olnud selle kauba maksustatav väärtus tolliterritooriumile toimetamisele vahetult järgnenud importimisel. Kui eriprotseduurile suunatud kauba importimisel deklareeritakse väiksem maksustatav väärtus, lähtub toll komisjoni rakendusmääruse (EL) 2015/2447, millega nähakse ette Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 952/2013 (millega kehtestatakse liidu tolliseadustik) teatavate sätete üksikasjalikud rakenduseeskirjad (ELT L 343, 29.12.2015, lk 558–893), artiklis 140 sätestatust. Kui tolliseadustiku artiklites 69–76 ja komisjoni rakendusmääruse (EL) 2015/2447 artiklites 127–146 sätestatud tingimused on täidetud ja väärtuse vähenemine tolli rahuldavalt põhjendatud, aktsepteerib toll deklareeritud maksustatavat väärtust. Kui maksustatava väärtuse vähenemine ei ole tolli rahuldavalt põhjendatud, määratakse tolliväärtus vastavalt tolliseadustiku artiklile 74.”;
10) paragrahvi 14 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(2) Seestöötlemise tolliprotseduuriga Eestisse sissetoodud kauba reekspordil või seestöötlemise loa alusel ekvivalentkaubast valmistatud toote eelneval ekspordil ei arvata töötlemiseks sissetoodud kauba väärtust või ekvivalentkauba väärtust maksustatava väärtuse hulka.”;
11) paragrahvi 15 lõike 3 punkt 7 tunnistatakse kehtetuks;
12) paragrahvi 15 lõike 3 punkt 8 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„8) liiduväline kaup, mis on suunatud tolliladustamise, vabatsooni, seestöötlemise, transiidi või imporditollimaksudest täieliku vabastusega ajutise impordi tolliprotseduurile, või ajutiselt ladustatud liiduväline kaup, tingimusel et seda kaupa ei ole viidud tollijärelevalve alt ebaseaduslikult välja ja ei ole tarbitud ega kasutatud muudel kui tollialastes õigusaktides tolliseadustiku tähenduses ettenähtud juhtudel;”;
13) paragrahvi 15 lõike 3 punktist 9 jäetakse välja sõnad „või vabaladu” vastavas käändes;
14) paragrahvi 17 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(2) Nõukogu määruses (EÜ) nr 1186/2009, millega kehtestatakse ühenduse tollimaksuvabastuse süsteem (ELT L 324, 10.12.2009, lk 23–57), välja arvatud artiklites 23, 24, 42, 44–52, 57 ja 58 ning artikli 67 lõike 1 punktis a ja artikli 68 lõike 1 punktis a, nimetatud kaupade ja tolliseadustiku 6. jaotise 2. peatükis nimetatud tollisoodustusega kaupade importi ei maksustata käibemaksuga tollimaksuvabastuse kohaldamiseks sätestatud tingimustel. Tolliseadustiku 6. jaotise 2. peatüki 1. jaos nimetatud tollisoodustusega kaupade importi ei maksustata käibemaksuga juhul, kui kauba on reimportinud selle kauba eksportinud isik. Käesolevas lõikes nimetatud kaupade importi ei maksustata käibemaksuga ka käesoleva seaduse § 6 lõikes 4 nimetatud impordi puhul, kui see on kooskõlas tollimaksuvabastuse kohaldamise nõuetega.”;
15) paragrahvi 17 lõike 21 punktis 5, § 29 lõikes 2 ning § 38 lõigetes 2 ja 51 asendatakse sõna „tollieeskirjad” sõnadega „tollialased õigusaktid” vastavas käändes;
16) paragrahvi 441 lõike 2 teine lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Maksukorralduse seaduses reguleerimata juhtudel kohaldatakse tagatise esitamisele, aktsepteerimisele, vabastamisele, kasutamisele ja selle suuruse arvutamisele tollialastes õigusaktides tollivõla kohta sätestatut.”.
§ 91. Loomade ja loomsete saadustega kauplemise ning nende impordi ja ekspordi seaduse muutmine
1) paragrahvi 1 lõike 3 punktis 2 asendatakse sõna „tollieeskirjadega” tekstiosaga „tollialaste õigusaktidega Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (ELT L 269, 10.10.2013, lk 1–101) (edaspidi tolliseadustik), tähenduses”;
„(8) Kaubasaadetise eest vastutav isik käesoleva seaduse tähenduses on füüsiline või juriidiline isik, kes vastutab kaubasaadetise importimisel tolliseadustikust tulenevate nõuete täitmise eest.”;
3) paragrahvi 7 lõike 1 punktis 1 asendatakse tekstiosa „EÜ Nõukogu määruse 2913/92/EMÜ artikli 79” tekstiosaga „tolliseadustiku artikli 201”;
4) paragrahvi 7 lõike 1 punktist 3, § 37 pealkirjast, lõike 1 sissejuhatavast lauseosast ning lõigetest 6 ja 7, § 38 pealkirjast, lõike 1 sissejuhatavast lauseosast ja punktist 2 ning lõigetest 3 ja 4, § 40 pealkirjast ning lõigetest 1, 2 ja 4, § 62 pealkirjast ja lõikest 1 ning § 72 lõigetest 1 ja 2 jäetakse välja tekstiosa „, vabaladu” vastavas käändes;
5) paragrahvi 7 lõikes 2 asendatakse tekstiosa „EÜ Nõukogu määruse 2913/92/EMÜ artikli 161” tekstiosaga „tolliseadustiku artikli 269”;
6) paragrahvi 8 lõike 4 punkt 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„3) käesolevas lõikes nimetatud kaup veetakse piiripunktist käesoleva lõike punktis 1 nimetatud ettevõttesse tolli järelevalve all.”;
7) paragrahvi 19 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(3) Käesoleva seaduse § 8 lõikes 3 nimetatud piiripunkt peab asuma Euroopa Liidu välispiiril asetsevas rahvusvaheliseks liikluseks avatud piiripunktis või piiripunkti vahetus läheduses. Piiripunkti asukoha peab olema aktsepteerinud Maksu- ja Tolliamet.”;
8) paragrahvi 35 lõike 1 kolmas lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Käesoleva seaduse § 32 lõike 1 punktis 3 nimetatud juhul jääb kaubasaadetis tolli järelevalve alla kuni kaubasaadetise sihtkohta jõudmiseni.”;
9) paragrahvi 36 lõikes 2 asendatakse tekstiosa „EÜ Nõukogu määruses 2913/92/EMÜ nimetatud protseduuri T1” sõnaga „tolliseadustiku”;
10) paragrahvi 37 lõike 1 sissejuhatavast lauseosast jäetakse välja tekstiosa „EÜ Nõukogu määruse 2913/92/EMÜ kohaselt”;
11) paragrahvi 39 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(3) Kaubasaadetise toimetamine piiripunktist mittenõuetekohase loomse toiduga väljaspool Euroopa Liidu territoriaalvett rahvusvahelisi vedusid teostavat laeva varustavasse ettevõttesse ning sellest ettevõttest sadamasse, kus mittenõuetekohane loomne toit laaditakse väljaspool Euroopa Liidu territoriaalvett rahvusvahelisi vedusid teostavale laevale, toimub tollijärelevalve all tolliseadustiku kohaselt.”.
§ 92. Loomatauditõrje seaduse muutmine
Loomatauditõrje seaduse § 184 lõikest 1, § 191 lõike 1 punktist 4, § 192 lõikest 51, §-st 193 ning § 586 pealkirjast ja lõikest 1 jäetakse välja tekstiosa „, vabalaos”.
§ 93. Maagaasiseaduse muutmine
Maagaasiseaduse § 7 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Gaasi import on gaasile vabasse ringlusse lubamise tolliprotseduuri kohaldamine Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (ELT L 269, 10.10.2013, lk 1–101), tähenduses.”.
§ 94. Majandustegevuse seadustiku üldosa seaduse muutmine
Majandustegevuse seadustiku üldosa seaduse § 2 lõike 5 punkt 4 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„4) tollialaste õigusaktide Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (ELT L 269, 10.10.2013, lk 1–101) (edaspidi tolliseadustik), tähenduses ajutise ladustamise koha ja tollilao pidaja, vabatsooni valdaja ning tolliagentuuri tegevus.”.
§ 95. Maksukorralduse seaduse muutmine
„(3) Käesolevas seaduses sätestatut kohaldatakse kaupade importimisel ja eksportimisel tasumisele kuuluvatele maksudele, kui tollialastes õigusaktides Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (ELT L 269, 10.10.2013, lk 1–101) (edaspidi tolliseadustik), tähenduses ei ole sätestatud teisiti.”;
2) paragrahvi 27 lõike 1 punkt 23 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„23) ajutise ladustamise koha, tollilao ja tolliagentuuri ning vabatsoonis tegutsemise loa omaniku nime, registrikoodi, loa numbri, juriidilise aadressi ja tegevuskoha aadressi;”;
3) paragrahvis 45, § 59 lõikes 3, § 87 lõikes 2, § 89 lõikes 1, § 90 lõikes 3, §-s 97, § 100 lõikes 1, § 105 lõigetes 1 ja 3 ning § 119 lõikes 2 asendatakse sõna „tollieeskirjad” sõnadega „tollialased õigusaktid” vastavas käändes;
4) paragrahvi 92 lõiget 1 täiendatakse punktiga 31 järgmises sõnastuses:
„31) kui tollivõlg tekib tolliseadustiku artiklites 79 ja 82 nimetatud alusel;”;
5) paragrahvi 117 täiendatakse lõikega 11 järgmises sõnastuses:
„(11) Kaupade importimise ja eksportimisega seonduvalt ekspordi- ja imporditollimaksult tasumisele kuuluva intressimäära kindlaksmääramisel lähtutakse tolliseadustiku artikli 114 lõikes 1 sätestatust.”;
6) paragrahvi 120 lõike 11 teine lause tunnistatakse kehtetuks;
7) paragrahvi 120 täiendatakse lõikega 4 järgmises sõnastuses:
„(4) Tollivõla tekkimisega seoses tasumisele kuuluvate tollimaksust erinevate maksude tasumise tagamiseks nõutava tagatise suuruse määramise ja arvutamise alused kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.”.
§ 96. Pakendiaktsiisi seaduse muutmine
Pakendiaktsiisi seaduses tehakse järgmised muudatused:
„2) import – pakendi vabasse ringlusse lubamine Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (ELT L 269, 10.10.2013, lk 1–101) (edaspidi tolliseadustik), tähenduses, sealhulgas pakendi liidu tolliterritooriumile toomine muudel juhtudel, kui kauba sisseveoga kaasneb tollivõla tekkimine tolliseadustiku mõistes või pakendi kasutamine või tolli järelevalve all hävitamine Eestis;”;
2) paragrahvi 5 lõikest 1 ja § 6 lõikest 6 jäetakse läbivalt välja sõna „ühenduse”.
§ 97. Põllumajandusloomade aretuse seaduse muutmine
Põllumajandusloomade aretuse seaduse § 27 lõiked 2 ja 3 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
„(2) Impordina käsitatakse käesolevas seaduses aretusloomade ja aretusmaterjali toimetamist ühendusevälisest riigist Euroopa Liidu territooriumile vabasse ringlusse lubamiseks Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (ELT L 269, 10.10.2013, lk 1–101) (edaspidi tolliseadustik), tähenduses.
(3) Ekspordina käsitatakse käesolevas seaduses aretusloomade ja aretusmaterjali vedu Euroopa Liidust ühendusevälisesse riiki tolliseadustiku tähenduses.”.
§ 98. Ravimiseaduse muutmine
1) paragrahvi 34 lõigetes 2, 3 ja 5 ning § 1011 lõike 1 punktis 1 asendatakse sõnad „tollilaos, vabatsoonis ja vabalaos” sõnadega „tollilaos ja vabatsoonis”;
2) paragrahvi 34 lõikes 4 asendatakse sõna „tolliterminaalis” sõnadega „ajutise ladustamise kohas”;
3) paragrahvi 1011 lõikest 3 jäetakse välja tekstiosa „, vabalattu”.
§ 99. Relvaseaduse muutmine
1) paragrahvi 62 lõike 2 esimene lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Sisseveetava relva, selle olulise osa ja laskemoona vastavust nõuetele kontrollib piiripunktis Maksu- ja Tolliamet, kes nende nõuetele vastavuse korral teeb sellekohase märke eriloale.”;
2) paragrahvi 62 lõike 5 esimene lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Ilma käesoleva seaduse § 59 lõikes 4 nimetatud eriloata piiripunkti toimetatud relv, selle oluline osa ja laskemoon peetakse kinni kuni asjaolude selgitamiseni.”.
§ 100. Riigipiiri seaduse muutmine
1) paragrahvi 85 lõike 4 punkt 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„2) sõidukile, mille veoseks on ajatundlikud kaubad tolliseaduse tähenduses;”;
2) paragrahvi 85 lõike 5 esimene lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Piiriületuse ootejärjekorda võib pidada sõidukite kategooriate ja piiriületuse põhjuste, sealhulgas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (ELT L 269, 10.10.2013, lk 1–101), nimetatud volitatud ettevõtjate kaupa.”;
3) paragrahvi 85 lõige 53 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(53) Käesoleva paragrahvi lõikes 51 nimetatud ootejärjekorra koha kasutamise õiguse võib toll peatada kuni üheks aastaks, kui volitatud ettevõtja on võtnud ootejärjekorra koha valel alusel või rikkunud tollialaseid õigusakte.”;
4) paragrahvi 11 lõige 7 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(7) Politsei abistab oma pädevuse piires tolli ning teostab vastavalt tollialastes õigusaktides sätestatule tollikontrolli piiripunktides, kus alaline tollikontroll puudub. Tollikontrolli teostamisel võib politsei kohaldada tolliseaduse §-des 61, 63, 64 ja 65 ning § 67 lõikes 1 sätestatud riikliku järelevalve meetmeid.”.
§ 101. Söödaseaduse muutmine
Söödaseaduses tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 16 lõikes 9 asendatakse sõnad „tollikontrolli all töötlemine” sõnaga „seestöötlemine”;
2) paragrahvi 16 lõikest 10 jäetakse välja sõnad „ja tollikontrolli all töötlemise”.
§ 102. Taimede paljundamise ja sordikaitse seaduse muutmine
Taimede paljundamise ja sordikaitse seaduse § 114 lõike 1 punkt 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„3) seemne ning paljundus- ja kultiveerimismaterjali importimise puhul kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (ELT L 269, 10.10.2013, lk 1–101), Maksu- ja Tolliamet.”.
§ 103. Toiduseaduse muutmine
1) paragrahvi 8 lõike 1 punktist 9 jäetakse välja tekstiosa „, vabalaos”;
„(3) Eksport käesoleva seaduse tähenduses on eksport Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (ELT L 269, 10.10.2013, lk 1–101), tähenduses.”.
§ 104. Tolliseaduse kehtetuks tunnistamine
Tolliseadus (RT I 2004, 28, 188) tunnistatakse kehtetuks.
§ 105. Tubakaseaduse muutmine
Tubakaseaduse § 1 lõike 5 punkt 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„2) tubakatoote jaemüügil rahvusvaheliseks liikluseks avatud lennujaama ainult reisijatele ettenähtud alal asuvas müügipunktis;”.
§ 106. Vedelkütuse erimärgistamise seaduse muutmine
„Erimärgistamisele kuulub Eestis toodetav, Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (ELT L 269, 10.10.2013, lk 1–101), tähenduses vabasse ringlusse lubatav (edaspidi import) ja Euroopa Liidu liikmesriigist (edaspidi liikmesriik) Eestisse sisse veetav osa diislikütusest, mis on ette nähtud kasutamiseks vastavalt käesoleva seaduse § 11 lõikes 1 sätestatule.”;
2) paragrahvi 3 lõigetes 1 ja 3 asendatakse läbivalt sõna „tolliterminal” sõnadega „ajutise ladustamise koht” vastavas käändes.
§ 107. Vedelkütuse seaduse muutmine
„4) kütuse import on kütusele vabasse ringlusse lubamise tolliprotseduuri kohaldamine Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (ELT L 269, 10.10.2013, lk 1–101) (edaspidi tolliseadustik), tähenduses;”;
2) paragrahvi 2 lõike 1 punktist 5 jäetakse välja sõna „ühenduse”;
3) paragrahvi 42 lõike 4 punktis 6 ja lõike 5 punktis 2 asendatakse läbivalt sõna „tollieeskirjade” sõnadega „tollialaste õigusaktide”;
4) paragrahvi 9 lõige 4 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(4) Kütus, mille vastavust kehtestatud nõuetele tuleb käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud juhtudel tõendada, paigutatakse Eestisse toimetamisel tollilattu, ajutise ladustamise kohta, vabatsooni või aktsiisilattu.”;
5) paragrahvi 242 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(2) Kinnipeetud kütuse suhtes, mille kohta ei ole alkoholi-, tubaka-, kütuse- ja elektriaktsiisi seaduse § 31 lõikes 16 nimetatud tagatist 30 päeva jooksul Maksu- ja Tolliameti tagatissumma kohta tehtud otsusele järgnevast päevast arvates esitatud, võib Maksu- ja Tolliamet teha riigi omandisse ülemineku otsuse. Riigi omandisse üle läinud kütus realiseeritakse riigivara seaduses sätestatud korras.”.
§ 108. Veterinaarkorralduse seaduse muutmine
1) paragrahvi 353 lõike 2 punktis 5 asendatakse sõnad „tollilao, vabatsooni või vabalao” sõnadega „vabatsooni või tollilao”;
2) paragrahvi 353 lõike 2 punkt 8 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„8) põllumajandusloomi vahendav isik loomatauditõrje seaduse § 15 lõike 1 tähenduses maksab järelevalvetasu loomade ja loomsete saaduste veterinaarkontrolli eest lähtekohas ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (ELT L 269, 10.10.2013, lk 1–101), tähenduses ekspordile (edaspidi eksport) eelneva veterinaarkontrolli eest.”;
3) paragrahvi 353 lõike 5 punktist 1 jäetakse välja tekstiosa „, vabalao”.
§ 109. Väetiseseaduse muutmine
Väetiseseaduse § 29 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(2) Riiklikku järelevalvet väetise käitlemise nõuete vastavuse üle tollialastes õigusaktides Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 952/2013, millega kehtestatakse liidu tolliseadustik (ELT L 269, 10.10.2013, lk 1–101), tähenduses teostab Maksu- ja Tolliamet.”.
§ 110. Väärteomenetluse seadustiku muutmine
Väärteomenetluse seadustiku § 45 lõike 1 punkt 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„1) politseiametnik või Maksu- ja Tolliameti tollialaste õigusaktide järelevalve alase pädevusega ametnik;”.