text:
Küsi nõu - vastused
Hanna Kivirand.
http://f.postimees.ee/f/2011/12/12/873490t40hf8fb.jpg
http://f.postimees.ee/f/2011/12/12/873490t44h740e.jpg
Küsi nõu: vastab perekonnaõiguse ekspert Hanna Kivirand 12.12.2011 18:49	naine24.ee	Kommenteeri
Tere! Elasin mehega vabaabielu, meil on kaks last - 5a ja 12a. Eks ähvardab lapsed ära võtta. Tere! Usun, et peate "laste äravõtmise" all silmas laste ainuhooldusõiguse taotlemist laste isa poolt. Perekonnaseaduse § 137 lg 1 kohaselt võib tõepoolest vanem kohtult hagita menetluses taotleda, et lapse hooldusõigus antaks talle osaliselt või täielikult üle, kuid selleks on vajalikud väga mõjuvad põhjused. Üldjoontes peavad kohtud põhjendatuks ühise hooldusõiguse jätkumist ka vanemate kooselu lõppemisel, seega ei tasu n-ö lastest ilmajäämist karta. Parimate soovidegaHanna Kivirand
Tere. Kooselust sündinud 4 last, kellest 2 veel õpivad. Üks laps gümnaasiumis 10. klassis ja teine Kutsehariduskeskuses peale gümnaasiumi lõpetamist. Elatisraha laekub siis, kui juhtub üle jääma. Tean nii palju, et elukutset õppiv laps peab ise kohtusse pöörduma raha saamiseks.Oma isa vastu ta ei taha seda teha. Mõlemal osapoolel on elukaaslased. Laste isa ei tööta ja selle taha ka poeb - raha pole. Minu elukaaslase sissetulek on läinud minu laste ülalpidamiseks - tema elukaaslase sissetulekut (proviisor) ei tohi puutuda - see läheb nende isiklikuks eluks . Mida teha? Lapsed ju ühised. Ja see kemplemine on kestnud 11 aastat. Olen ka kohtutee läbi teinud. Enne olen ilma, kui uuesti läbi teen. Siiski leian, et on ebaõiglane, kui isal pole mingit kohustust ja saab muretult oma elu elada. Andke nõu, kuidas edasi toimida?Ette tänades.
Tere! Teie kirjast nähtub, et olete juba pöördunud kohtusse elatise väljamõistmiseks ning saanud ka vastava kohtulahendi. Sellest tulenevalt ei ole elatise kättesaamiseks vajalik uue kohtumenetluse algatamine, vaid hoopis kohtutäituri poole pöördumine. Jõustunud kohtuotsuse näol on tegemist täitedokumendiga, mis allub täitemenetlusele. Parimate soovidegaHanna Kivirand
Kas ja kuidas on võimalik nõuda tänapäeval välja alimente isalt, kes pole ametlikult last omaks tunnistanud üle 10 aasta. Elu läheb järjest raskemaks, kuid firmajuhist isa hoidub isaduse tunnistamisest.
Tere! Ülalpidamisnõude saab esitada vaid isiku vastu, kellest on lapse põlvnemine kindlaks tehtud. Lapse seaduslikuks isaks on mees, kes on kas lapse sünni ajal lapse emaga abielus, võtab isaduse omaks või kelle isaduse on tuvastanud kohus. Seega juhul, kui isik ei ole kantud lapse isana sünnitunnistusele, tuleb taotleda kohtult isaduse tuvastamist, mis loob omakorda aluse elatise väljamõistmiseks. Parimate soovidegaHanna Kivirand
Tere! Vanemad on elanud reaalselt lahus juba 5 aastat ja ametlikult lahutati abielu 1,5 aastat tagasi. Vanematel on ühine hooldusõigus. Lapsed on kogu selle aja elanud emaga. Nüüd on isa hakanud võtma väiksemat last lasteaiast ära emale teatamata, võtnud lapsed nädalavahetuseks jällegi emaga nõu pidamata ja talle sellest ette teatamata. Isa viitab ühisele hooldusõigusele. Kas ühine hooldusõigus tähendab seda, et vanem, kelle juures lapsed pole mitte kunagi elanud, võib igal hetkel lihtsalt võtta lapsed enda juurde? Kas on olemas seadus, mis sellist asja reguleerib? Kuidas peaks ema sellisel juhul käituma?
Tere! Ühise hooldusõiguse all ei saa kindlasti mõista lahus elavate vanemate kooskõlastamata tegevust lapse suhtes. Ühist hooldusõigust omavatel vanematel on tõepoolest nii võrdsed õigused kui ka kohustused, kuid samas tuleb silmas pidada, et kooselu lõppemisel ei ole mõlemal vanemal võimalik lapsega suhelda samas mahus, mis kooselu ajal. Samuti ei ole mõistlik ega lapse huvidest lähtuvaks lapsega koosoldavat aega täpselt pooleks jagada, kuna selline elukorraldus oleks lapsele liialt koormav (eriti juhul, mil tegu on juba koolilapsega). Lapse heaolust lähtuvaks võib pidada kokkulepet, mille kohaselt on lapsel üks alaline elukoht ja lahus elava vanemaga kohtub laps määral, mis on vajalik lähedaste suhete hoidmiseks. Perekonnaseaduse § 143 lg 1 kohaselt on mõlemal vanemal nii õigus kui ka kohustus suhelda lapsega isiklikult. Sama paragrahvi lõike 2 kohaselt peab vanem hoiduma tegevusest, mis kahjustab lapse suhet teise vanemaga või raskendab lapse kasvatamist. Nimetatud sätted panevad rõhku sellele, et lapsega alaliselt koos elav vanem ei teeks lahus elavale vanemale takistusi lapsega kohtumiseks. Seega on lahus elaval vanemal õigus lastega suhelda, kuid kohe kindlasti ei peaks seda tegema lapsi igapäevaselt kasvatava vanemaga kooskõlastamatult ega ainult oma suvast lähtudes.
Tere! Minu kahe lapse isalt on kohtu poolt välja mõistetud elatis. Kohtuotsuses on kirjas, et ta peab maksma mulle iga kuu ühele lapsele mitte vähem, kui pool EV kehtestatud kuupalga alammäära. Kahele lapsele kokku siis 1 miinimumpalk. Kuni 01.01.2011 maksis ta mulle 4350 krooni. Uue seadusemuudatusega hakkas ta mulle maksma ainult 219 eurot. Raha kannab üle tema töökoha raamatupidaja. Helistasin maksuametisse ja küsisin, kas see on õige. Vastati, et ei ole. Kui kohtuotsuses on kirjas, et peab maksma 278 eurot, siis tähendab, et peabki. Raamatupidaja väidab, et tulumaksu enam elatise pealt maksma ei pea ja kannab mulle selle võrra vähem raha. Midagi muutma ega kuskilt täpsemalt uurima pole ta nõus. Nüüd on aastaga kogunenud võlga juba üle 700 euro. See on ju raamatupidaja viga? Laste isa ise ütleb, et tema on nõus maksma nii, nagu on õige. Seega kohtu kaudu ei taha asju ajada. See tooks kaasa lisakulud laste isale ja mõttetu ajakulu. Kuhu peaks mina pöörduma, et raamatupidaja uuriks ja kannaks rahasid õigesti? Kohtuotsus on aastast 2006, vahepeal miinimumpalk tõusis ja elatis on ka tõusnud, nii, nagu peab. Uuest aastast tõuseb miinimumpalk 290 euroni. Arvata on, et raamatupidaja arvestab sellelt summalt tulumaksu maha ja kannab mulle. Ette tänades Relia.
Tere! Maksu- ja tolliameti seisukoha järgi tuleb tõepoolest elatist tasuda vastavalt kohtuotsuses nimetatud summale ja tähtsust ei oma asjaolu, et alates 1.01.2011 elatis enam tulumaksuga maksustatav ei ole. Arusaamatuks jääb raamatupidaja tegutsemine, kuna tööandja peab elatise töötasust kinni vaid töötaja palvel ja seega peaks igati arvestama töötaja soovi. Soovitan laste isal veelkord pöörduda raamatupidaja poole ja lahendada antud arusaamatus. Juhul, kui raamatupidaja mingil põhjusel laste isaga elatise summa osas siiski ei nõustu, võib ju laste isa Teile isiklikult elatist maksma hakata, avaldades selleks vastavat soovi raamatupidajale. Parimate soovidega Hanna Kivirand
Tere! Kasvatan üksinda last alates 2007. aastast, lapse isaga ei suhtle. Kolm aastat tagasi sai käidud kohtus ja lapse isa maksab alimente iga kuu summas 96 euri. Kolm korda aastas 127.82 euri. Kuna kõik, söök ja elamine on läinud kallimaks, samuti tõuseb järgmisest aastast lasteaia kohamaks, siis on soov alimente tõsta, näiteks miinimumini. Lapse isal on esimesest abielust veel 2 last, kes on 16- ja 17-aastased. Küsimus selline, et kas ilma kohtusse minekuta on ka võimalik summat suurendada ja kui arvestada tema eelmiste lastega, siis kas mul on lootust alimentide summat suurendada? Tänud ette! Relika
Hanna Kivirad
Tere! Probleem siis selline, et mees ei maksa oma seaduslikule lapsele elatist. Koos me ei ela, kuid rahalist tuge on siiski vaja. Käib ametlikult tööl välismaal, kuid kätte saab miinimumpalga, kuna kohtutäitur nõuab oma osa. Niisiis küsis ta mu käest lapse sünnitunnistuse, näitamaks kohtutäiturile, et laps on tema ülalpeetav (reaaluses aga pole), mis siis tõstab tema palka. Andsin, kuna lubas hakata igakuiselt maksma toetusraha. Hiljuti just selgus, et seda ta ei tee ning keeldub andmast ka lapse sünnitoetust tagasi. Mõttes on ka hakata taotlema alimente, mis on minu õigus. Küsimus selline - mida ma teha saan, et ta seda tegema hakkaks? Kas piisab sellest, kui võtan tema kohtutäituriga ühendust ning ütlen, et laps pole tegelikkuses ülapeetav, kuna laps seda raha ju päriselt ei saa?? Ette tänades!
Tere! Kui vanemad on lahku läinud, siis kas ühel vanemal (emal) on õigus oma äranägemise järgi näidata last (isale) või ei? Milline oleks kõige mõistlikum viis kokku leppida lapse nägemine, temaga ajaveetmine.? Kas kohus või notar või sobib ka omavaheline kokkulepe, millel allkirjad all?
Tere! Olen 18-aastane. Elan kasuperes ning pärisvanematelt on kasvatusõigused ära võetud. Ja siit ka minu küsimus - kui on õigused ära võetud, kas siis mul on mingi õigus pärandusele?
Tere, olen lahutatud, kooselust kolm last, vanim juba 17. Lahutuse põhjuseks vägivaldsus nii minu kui laste vastu. Laste isa ei toeta rahaliselt, ei huvitu lastest mingil moel, isegi, kui satun lastega tema linna ning annan talle sellest teada, ei ole ta lastega kokkusaamisest huvitatud. Kas on mingi võimalus ainuhooldusõiguseks ? Tere! Olukorras, mil last kasvatab alaliselt vaid üks vanem ja teise vanema osa kasvatamises osalemisel on minimaalne, võiks ainuhooldusõiguse taotlemine kõne alla tulla küll. Samas tuleb kaaluda nimetatud kohtumenetluse algatamise mõttekust, kuna protsess iseenesest on aeganõudev ja suhteliselt koormav. Pigem tasuks seda kaaluda olukorras, mil lapsi kasvatav vanem ja lastest lahus elav vanem ei saa lapsi puudutavates küsimustes kokkuleppele ja sellest tekivad ületamatud lahkhelid. Teie kirjeldusest nähtuvalt on aga laste isa laste suhtes täiesti ignorantne ja sellest tulenevalt puuduvad ka erimeelsused laste kasvatamise osas, mistõttu puudub otsene vajadus ainuhooldusõiguse taotlemiseks. Parimate soovidega Hanna Kivirand
Tervist! Mees A elas aastaid naisega koos, kuni naine jättis ta maha salasuhte pärast mees B-ga. Paar nädalat hiljem tuli naine tagasi, sest oli teada saanud rasedusest ja väidetavalt oli see mees A laps. Nad käisid koos arsti juures ja valmistusid lapse sünniks. Mõned nädalad hiljem otsustas naine siiski mees B juurde tagasi minna. Naine hakkas hämama lapse isaduse suhtes. Nüüdseks on laps sündinud ja juba 15-kuune. Naine elab koos mees B-ga Soomes ja kasvatab last. Suure tõenäosusega on see mees A laps, kuid A-l last näha ei lubata. Naine kirjutas lapse enda nimele ja sünnitunnistusel pole isa märgitud. Millised on võimalused A-l isaduse tuvastamiseks? Kas aastane aegumistähtaeg kehtib ka siin? Mis saab, kui kohus määrab DNA-testi, aga naine ei ilmu kohale? Tänud vastuse eest!
Tere! Kui mehel on alust arvata, et laps põlvneb temast, tuleb pöörduda kohtusse isaduse tuvastamise hagiga. Aastane aegumistähtaeg antud juhul ei kohaldu, kuna tegemist ei ole isaduse vaidlustamisega. Kui kohus määrab isaduse tuvastamiseks DNA-testi, kuid lapse ema ei ilmu kohale, kohaldatakse sundtoomist. Parimate soovidega Hanna Kivirand
Tere! Mure selles, et väike 3-aastane tütretütar elab meie juures. Mida teha, et tema hooldusõigus endale saada. Kuna tütrel on veel 2 last. Ja see pisike 3-aastane tüdruk ei taha enam meie juurest ära minna, lasteraha ka see tüdrukuke ei saa, kuna tema ema lihtsalt ei anna.Kui küsime, et anna tütrekesele ka raha, ähvardatakse meid, et viime lapse ära. Ja nüüd me ei julgegi küsida enam lasteraha, mis kuulub temale. See pisike tüdrukuke peab oma koduks seda, kus ta praegu elab ja käib ka siin lasteaias. Aga keeldub oma ema juure minemast. Palun andke nõu, mida teha või kuidas toimida edasi.
Tere! Antud kirjelduse kohaselt võiks vanema hooldusõiguse piiramine kõne alla tulla küll. Perekonnaseaduse § 123 lg 1 kohaselt lähtub kohus hooldusõigust puudutava lahendi tegemisel eeskätt lapse huvidest, mistõttu omab suurt tähtsust asjaolu, kus ning kellega on lapse heaolu kõige enam tagatud. Lapse ema hooldusõiguse piiramiseks ja hooldusõiguse endale taotlemiseks on vajalik esitada vastav avaldus kohtusse. Parimate soovidega Hanna Kivirand
Oleme abielus 33a., täiskasvanud lapsed elavad eraldi. Kas mul on õigus teada abikaasa pangaarvetel oleva rahasumma suurust. Olen lapsed kasvatanud oma palga eest, tema raha on kõik läinud pangaarvetele. Hetkel olen invaliidsuspensionil ja tihti rahapuuduses.
Tere! Kõigi eelduste kohaselt on Teie ja Teie abikaasa abieluvararežiimiks varaühisus, mis eeldab, et abikaasad valitsevad ühisvara ühiselt. Ühisvara hulka kuuluvad ka abikaasade pangakontodel olevad rahasummad ja lähtuvalt eelnevalt nimetatust, peaks ka sellele kohalduma ühisvara ühise valitsemise põhimõte. Samas võib praktikas kujuneda problemaatiliseks olukord, mil Teie soovite abikaasa pangakontol oleva rahasummaga tutvuda, kuid abikaasa sellega siiski ei nõustu. Parimate soovidega Hanna Kivirand Tere!
Tere! Üldjuhul on lapse perekonnanime muutmiseks vajalik mõlema vanema nõusolek, kuid väga kaalukatel põhjustel võib lapse nime muutmine olla võimalik ka ühe vanema taotlusel. See sõltub juba konkreetsetest asjaoludest. Parimate soovidega Hanna Kivirand
Küsimus seoses isaduse tõestamisega! Kui kohtu poolt on väljastatud määrus, kus mõlemal osapoolel tuleb tasuda mingi x-summa riigilõivu, et teostada DNA-test. Küsimus puudutab määruses välja toodud summa maksmata jätmist! Mis juhtub, kui üks pooltest summat ära ei maksa, mis see endaga kaasa toob? Määruses on viidatud paragrahvile 144 lg 4! Mis saab edasi? Tere! Kui kohtumäärusega on menetlusosalistele pandud kohustus tasuda teatud osas riigilõivu, jätab kohus selle summa mittetasumisel kõigi eelduste kohaselt vastava toimingu tegemata. Tasumata riigilõivu osas saab abistada kohtutäitur. Parimate soovidega Hanna Kivirand
Tere, Minul selline küsimus, et läksime lapse isast lahku ja ise kolisin Soome uue mehega. Palju mul on veel õigusi oma last tuua Soome ilma kohtusse pöördumata? Lapse isa ei ole nõus teda siia andma, kuigi olen pakkunud talle, et laps oleks kaks nädalat siin ja siis kaks nädalat Eestis. Ja kui sooviksin isegi pöörduda siiski kohtusse, kuhu ma kõigepealt pöörduma pean ja kui kulukas see kõik olema saab? Ja kui kaua selle kõigega läheks? Ette tänades Gerly
Tere! Kui Te lapse isaga kohtuväliselt kokkuleppele ei saa, tuleb suhtlemiskorra kindlaksmääramiseks pöörduda kohtu poole. Selleks tuleb esitada kohtule põhjendatud avaldus ja tasuda sellelt riigilõivu (12,78 eurot). Antud asjas on pädevaks kohtuks Eesti kohus (st lapse elukohajärgne kohus). Kohtumenetluse aja- ja rahakulu konkreetselt kindlaks määrata ei ole võimalik. Asja kulukust mõjutab see, kas kasutate avalduse koostamisel professionaalset õigusabi, samuti esindamist. Aega võtab taoline menetlus 0,5-2 aastat, kuna igal juhul kaasatakse arvamuse andmiseks eestkosteasutus ning määratakse lapsele eraldi esindaja, kes kaitseks tema huve. Samuti ei oska ette prognoosida, kas jõuate kohtus kompromissile või mitte. Parimate soovidega Hanna Kivirand
Tere! Mul on eelmisest kooselust sündinud 2 last. 2005. aastal mõisteti kohtu poolt laste kasuks elatis nende isalt. Kohtuotsus on kohtutäituri käes, aga kuna laste isa kolis ära Soome vabariiki ja töötab ka seal ja on rahvastikuregistri järgi ka Soomes, pole kohtutäituril võimalik ka kuidagi kinni pidada.Olen kuulnud, et on võimalik kohtuotsuse tunnustamine välisriigis, kuid see toob minule kaasa suured kulutused - kõik need dokumendid peab soome keelde tõlkima, kuid minul puudub rahaliselt selline võimalus. Kas on mingi võimalus, et saaks kuidagi selle raha kätte - võlgnevus on üle 10 000 euro ja lapsed on 7-8a.
Tere! Antud asjas tuleb pöörduda justiitsministeeriumi poole (täpsemalt rahvusvahelise justiitskoostöö talituse osakond). Teil tuleb neile esitada vajalikud dokumendid ja seejärel tegelevad asjaga juba nemad edasi. Vajalikud juhised leiate siit. Parimate soovidega Hanna Kivirand Tere. Olen kasvatanud 2 aastat last üksinda, kuna lapse isaga kolisime lahku, kui laps oli 1-aastane. Sellest ajast peale on ta maksnud elatisraha lapsele 139 eurot. Teatavasti siis miinimumi. Nüüd,mõned kuud tagasi, sai ta tööl ametikõrgendust ja saab ka tunduvalt suuremat palka...ca 2000 eurot. Kui julgesin mainida, et võiks maksu suurendada, sain sõimu, et ta ei pea seda tegema, kuna maksab miiniumi ning et minu vanemad ju toetavad mind ja last. Ise käin lapse kõrvalt tööl ja saan miinimumpalka ja maksude suurenemisega ei tule kuidagi toime kahjuks. Kas mul on õigust küsida suuremat elatisraha või ei? Ja kas see muutub tüütuks protsessiks ?
Tere! Üldjuhul on elatise suurendamine põhjendatud juhul, kui suurenevad lapse vajadused, mitte siis, kui suureneb vanema sissetulek. Elatise ulatuse määravad kindlaks lapse igakuised vajadused (st temale tehtavad kulutused) ja esitades kohtule elatise suurendamise nõude, tuleb eelpool nimetatut ka tõendada. Samas võib erandkorras olla põhjendatud ülalpidamiskohustuse võrdsusest kõrvalekaldumine väga ulatusliku sissetulekute erinevuse korral, kuid eeskätt arvestatakse ikkagi lapse vajadusi. Parimate soovidega Hanna Kivirand
Tere, kas mul on mingisugust õiguslikku alust nõuda meie ühiselt soetatud korteri müüki? Abielus me pole, on kaks ühist väikest last. Kuigi suusõnaline kokkulepe oli, et kui meie ühisest elust midagi välja ei tule, müüme korteri ja soetame omale eraldi elamispinnad. Nüüd elukaaslane seda enam ei mäleta ja ütleb ainult, et tema ei taha siit kuhugi kolida ja vaadaku ma ise, kuidas hakkama saan. Siiani pole ma suutnud oma lapsi kuhugi üürikasse viia, tundub väga ebaõiglane neid ilusast kodust sisuliselt vaesusesse tõugata, sest peaksin siis lisaks üürile ka jätkuvalt hüpoteeki maksma. Aga kodune õhkkond mõjub juba silmanähtavalt laste psüühikale... Lugupidamisega, Helina
Tere! Kahjuks jääb Teie kirjeldusest selgusetuks, kas korteriomand on Teie ja Teie elukaaslase kaasomandis või elukaaslase ainuomandis. Juhul, kui korteri ainuomand kuulub Teie elukaaslasele, puudub Teil tõepoolest õiguslik alus nõuda korteri müüki. Kui aga korter on Teie ja elukaaslase kaasomandis, on võimalik nõuda kaasomandi lõpetamist. Parimate soovidega Hanna Kivirand
Mu abikaasa elab ja töötab Soomes. Lahutuse ja elatisraha lapsele saan läbi kohtu, sest käisin perekonnaseisu ametis uurimas [tal on Soome elamis-sissekirjutis]. Aga tahan teada, kui kohus mõistab välja ekskaasalt elatise, kas tal on võimalik Soome riigis hoiduda elatisraha maksmisest. Tal on eestlasest tööandja, kes aitaks hea meelega teda. Tere! Kui Teie abikaasa tööandja on nõus Teie abikaasale palka maksma mitteametlikult, on tal tõepoolest võimalik elatise maksmisest n-ö kõrvale hiilida. Seda isegi juhul, kui Soome kohus antud kohtuotsust tunnustab ja Teie selle Soome kohtutäiturile edastate. Parimate soovidega Hanna Kivirand
Tere! Pärast lahku kolimist mõisteti lapse isalt minu kasuks välja elatisraha. Mingid kuud ta seda isegi maksis, aga siis lõpetas maksmise ära. Andsin asja kohtutäiturile üle. Ka kohtutäituri abiga õnnestus raha saada vaid paaril korral, siis näitas lapse isa, et tal pole tööd. Lahkuski ilmselt sellest ettevõttest, kus ta töötas ja loodi (vist) uus ettevõte, mille nõukogu või juhatuse liige ta nüüd on ja väidetavalt justkui ei pea need mehed midagi maksma, sest töötasu pole vms. Mina tema rahaasju ei tea, aga fakt on see, et raha ei tule. Lapsele ta õnneks aeg-ajalt midagi nipet-näpet ostab. Tema oskas enda asjad nii sättida, et juriidiliselt on kõik justkui korrektne - tööl käib, raha teenib (näen teda autoga ringi liikumas, laps räägib, et isa on tööl), aga elatisraha maksmisest hoiab kõrvale/keeldub. Viimati pani kohtutäitur müüki tema osaluse sellest ettevõttest, milles ta juhatuse/nõukogu liikmena figureerib. Kes seda osta peaks tahtma? Kus on see koht, kus mulle keegi (riik) appi tuleb? Tervitan, Tiina
Tere! Teie kirjeldusest nähtub, et kohtutäitur siiski üritab teha, mis tema võimuses, et Teie oma lapsele ülalpidamist saaksite. Kuid kahjuks on olukordi, mil sellest tegevusest hoolimata jäävad tulemuseta. Siinkohal võiks mingil määral abi olla riigipoolsest elatisabist, kuid paraku on selle ulatus ja kestus piiratud. Parimate soovidega Hanna Kivirand
Tere, Kasvatan 3-aastast tütart. Lapse isa on välismaalane. Lapsel isa perekonnanimi. Enne lapse sündi läksime lahku. Lapse isal on kohtu kaudu määratud hooldusõigus. Välismaal. Kuna ma pole seda kunagi keelanud ja üritan lape ja isa vahel sidet hoida. Ise elan nüüd Eestis lapsega.Lapse isa rahalist toetust ei maksa. Küll jõulude ajal ja lapse sünnipäeval saadab paki riietega. Olen temalt väsinud küsimast toetust lapse lasteaia maksmise juures või kui lapsel midagi vaja. Tema arvab, et kuna tema last ei näe, siis ta midagi maksma ei pea. Kuigi ei ole ma keelanud tal meile külla sõita. Hooldusõiguse järgi peaks ta ka toetama, aga ma pole seda ametlikult teinud, kuna arvan,et see võtab aega ja raha.Sooviksin teada, kas on mingi seadus Eestis, mis ütleb, et isa peab alimente maksma ka siis, kui üks vanem on teises riigis. Kas see on kulukas ja aeganõudev ning kas mul oleks võimalik ainuhooldusõigus saada? Tänan
Tere! Alaealise lapse ülalpidamiskohustus tuleneb Perekonnaseaduse § 97 p-st 1 ja selle juures ei oma tähtsust asjaolu, kus elavad lapse vanemad. Seega on lapse isa igal juhul kohustatud oma lapse ülalpidamiseks elatist maksma, olenemata selest, kas ta elab lapsega ühes riigis või mitte. Lapse ainuhooldusõiguse taotlemiseks tuleb Teil esitada vastav avaldus kohtule, kuid keeruline on ette prognoosida, kas kohus Teie nõude ka rahuldab. Hooldusõiguse üleandmiseks ühele vanemale peavad esinema kaalukad põhjused, seega ei pruugu piisavaks põhjuseks olla asjaolu, et üks vanem elab teises riigis. Parimate soovidega Hanna Kivirand
Tere. Sooviksin teada, mis alusel ja mismoodi saab lapse isalt nõuda miinimumist rohkem elatisraha? Lapse isa pole nõus rohkem maksma. Ja ähvradab mind, et kui peaksin kohtusse pöörduma, siis jään mina kaotajaks, kuna kooselu ajal soetasime ühise korteri (pangalaenuga) ja hetkel maksab seda tema.Oleme lahus elanud 2 aastat. Kuid ise jäin nüüd töötuks ja miinimumiga ei saa kuidagi hakkama, aga lapse isa on vägagi kõrgepalgaline ja lihtsalt keeldub maksmast. Annab iga kuu miinimumi ja see on kõik. Muudes asjades ei toeta rohkem last. On mul üldse mingit võimalust kuidagigi elatisraha rohkem nõuda või ei?
Tere! Üldjuhul on elatise suurendamiseks alust siis, kui lapse vajadused on muutunud (suurenenud). Samas võib elatise suurendamise vajaduse tingida ka asjaolu, et ühe vanema majanduslik olukord on oluliselt halvenenud. Seega võiks Teie kirjeldusest nähtuvalt elatise suurendamiseks alust olla küll. Mis puutub lapse isa ähvardustesse, on tegemist alusetu väitega. Elatisnõuet ei ole võimalik tasaarveldada tema poolt makstava pangalaenuga, seega elatise ulatust antud asjaolu ei mõjuta. Küll aga tasub mõelda sellele, et kohtusse pöördumisest tingitud viha võib ta väljendada edaspidi pangalaenu maksmisest keeldumisega. Parimate soovidega Hanna Kivirand
Tere, tekkis küsimus, et kui laps elab emaga, kas siis lapse emal on õigus isalt nõuda lapse elatisraha selleks, et maksta pool üürist ja kommunaalmaksudest? Loomulik on see minu meelest, et igakuine elatisraha, mis isa annab (150-200 eurot), kulub ikka lapse arendamiseks ja tarbeasjade ostuks! Igakuise maksmise ajal tekib tüli, kuna see summa on lapse ema jaoks väike ja siis ähvardab, et last isale ei näita?
Tere! Lapse ülalpidamiseks makstava elatisraha eesmärgiks on katta pool lapsele tehtavatest igakuistest kulutustest. Ilmselgelt teeb lapsega koos elav vanem muu hulgas kulutusi lapse eluasemele (st üürile ja kommunaalmaksetele), seega lasub lapsest lahus elaval vanemal kohustus tasuda elatise maksmise teel pool lapse eluasemekuludest. Kindlasti ei ole selleks pool kogu üürist ja kommunaalkuludest, vaid ikkagi pool n-ö lapse osast. Parimate soovidega Hanna Kivirand
Tere! Kasvatan üksi 3 last, laste isaga oleme lahus olnud juba pool aastat. Mured järgmised: 1. kokkulepitud elatisraha laste isa maksnud pole, va 1x 100€ 2. ametlikult ta kusagil ei tööta, tal on oma ettevõte, mille raames teeb juhutöid, seega tal isiklikku raha pole ja ettevõttel pole viimasel ajal tööd, nagu ta väidab 3. laste isa elab korteris, mille koos laenuga ostsime, laenu maksmine pidi samuti seega tema kanda jääma, laen on aga pidevalt võlgnevuses ja suure hädaga saab see iga kuu nulli makstud 4. samuti olen laste isa õppelaenu käendaja, mis on ka olnud võlas Seni olen saanud sugulastelt laenatud rahaga võlgnevusi katta, samuti on laste isa sugulastele laenatud raha siiski tagasi maksnud. Millised väljavaated on mul antud olukord lahendada? Tere! Kui ülalpidamiseks kohustatud isik vabatahtlikult laste ees oma kohustust ei täida, tuleb elatise väljamõistmiseks pöörduda kohtu poole. Kui laste isa vaatamata kohtuotsusele ikkagi elatist ei maksa, tuleb vastava avaldusega pöörduda kohtutäituri poole. Samas, kui laste isal ametlik sissetulek puudub, võib elatise kättesaamine kujuneda problemaatiliseks. Samuti võib taotleda elatisabi riigilt, kuid selle ulatus ning kestvus on kahjuks vägagi piiratud. Parimate soovidega Hanna Kivirand
Tere! Kas vastab tõele, et kui isa ei ole lapse kasvatamisel osalenud ega ka rahaliselt toetanud, siis hiljem täiskasvanuna pole ka lapsel isa ees kohustusi? Näiteks pole kohustatud maksma hooldekodu eest?
Tere! Tulenevalt perekonnaseaduse § 103 lõike 1 punktist 2 võib kohus tõepoolest ülalpidamiseks kohustatud isiku ülalpidamisest vabastada või ülalpidamiskohustust piirata, kui ülalpidamiseks õigustatud isik on kunagi jämedalt rikkunud oma ülalpidamiskohustust praeguse ülalpidamiskohustuslase vastu (vastab täielikult Teie kirjeldatud olukorrale). Parimate soovidega Hanna Kivirand
Tere! Ema jättis lapse maha, kui too oli 6-kuune, laps on nüüdseks kolmene ja oma päris emast ei tea midagi, pole näinud. Ka ema pole huvi tundnud. Last kasvatavad isa ja tema uus naine. Kuidas selliselt huvi mitte tundvalt emalt, kes ei tunneks oma last enam äragi ja tekitaks lapse ellu uuesti ilmudes ainult segadust, hooldusõigused ära võtta? Kas selline asi on üldse võimalik? Elu läheb hästi, aga ikka on veidi hirm, et ühel hetkel ilmub rongaema välja ja hakkab oma õigusi lapse üle nõudma? See ei mõjuks ju kellelegi hästi. (Alimente ta ei maksa.)
Kui 1998. aastal mõisteti eksabikaasa käest kohtu kaudu lastele elatisraha konkreetselt 300 krooni ehk 19,17 eurot kuus, kas summa vastavusse viimiseks praegu kehtiva seadusega pean ikkagi pöörduma kohtu poole? Elatisraha ei kanna lastele antud hetkel mitte nende isa, vaid vanaema.
Tere, probleem järgmine. Ema manipuleerib lastega, ässitades neid isa vastu üles ja takistab kokkusaamist isaga. Mida sellises olukorras teha? Ootaks rohkem praktilisele kogemusele tuginevat lahendust, aastatepikkune kohtutrall eriti ei huvita. Ette tänades. K Tere! Paraku puudub olukorras, mil teise isikuga ei ole võimalik kohtuvälisele kokkuleppele jõuda, n-ö praktiline lahendus kohtusse pöördumata. Kindlasti tasuks oma murega pöörduda ka elukohajärgse lastekaitsespetsialisti poole, kes üritab vaenujalal olevaid vanemaid lepitada. Kui aga see ei õnnestu, tuleb ikkagi pöörduda suhtlemiskorra kindlaksmääramise nõudega kohtu poole. Parimate soovidega Hanna Kivirand
Tere lgp. Hanna! Realiseerunud olukord, kus vabaabielus elanud pere on lahku läinud ja neil on ka lapsed. Kas seadusandlikult on vahet olukordadel, kus: * Üks lihtsalt lahkub, jättes teisele kasvatada lapsed ja ei soovi sisuliselt laste kasvatamises enam osaleda. * Üks osapool läheb ise minema koos lastega (nt. uue mehe/naise juurde) ja teeb endast kõik oleneva, et teine pool lastega võimalikult vähe tegeleda saaks. Sealjuures mõlemal juhul on mõlemad lapsevanemad igati eeskujulikud kodanikud (ei purjuta, ei varasta, ei vägivallatse, ei ole õigusrikkumisi jne). Küsimuse mõte on ajendatud sellest, et kas seadusandlikult on ühte patta pandud rongaemad/isad ja need, kellele on lihtsalt nuga selga löödud (ehk rebinud pere katki ja tehes takistusi võrdväärselt vahetult laste üleskasvatamiseks). Lugupidamisega, E.N.
Tere, mul on paarikuune laps, keda olen kasvatanud üksi. Laps on sündinud välismaal ja on saanud minu järgi Eesti kodakondsuse. Lapse isa on välismaalane ja soovib nüüd kajastada paberites, et on lapse isa. Tema sooviks on lapsele ka teise riigi kodakondsus lisada, aga ma ei tea kas Eesti seadustega on see lubatud ? Samas tahaksin ka küsida, kui suur tõenäosus oleks tal saada lapse hooldusõigus, kui tal peaks see tahtmine tulema ja juhul kui ma ei ole nõus lapsele teist kodakondsust lisama, kas siis välismaalane saab Eesti kodakondsusega lapse hooldusõigust minult võtta?
Tere! Kodakondsuse seaduse § 1 lg 2 kohaselt ei tohi Eesti kodanikul olla samal ajal mõne muu riigi kodakondsust, seega kui isik võtab teise riigi kodakonduse, peab ta loobuma Eesti kodakondsusest. Üldjoontes soosivad kohtud võrdse hooldusõiguse jätkumist ka juhul, kui lapse vanemad elavad lahus. Hooldusõiguse täielikuks üleandmiseks teisele vanemale peavad esinema väga kaalukad asjaolud, mistõttu enamasti last kasvatavalt vanemalt hooldusõigust ära ei võeta. Parimate soovidega Hanna Kivirand Tere. Mure selline. Laste ema elab lastega isast lahus. Isa maksab igakuiselt elatist nii nagu peab. Abistab ja aitab alati kui võimalik. Kuid! Kui isa tahab võtta lapsi enda juurde, siis laste ema ei luba, sest teatavasti laste ema ei salli mehe uut naist (mind). Mees on õnnetu, sest lastega saab nii vähe koos olla, ehkki aega ja võimalusi oleks küllaga. Mis õigused on isal, et ta saaks ka lapsi võtta oma koju? Olla nendega nädalavahetuseti ja muul ajal? Mehe lapsed meeldivad mulle väga, kahju, et ema neid isa juurde ainult minu olemasolu pärast ei luba. Tahaksingi teada, mis õigused on isal?
Tere! Läksime elukaaslasega lahku, kui laps oli 1,5-aastane. Algul toetas igakuiselt ligi 3000 krooniga, siis väitis, et palka vähendati ja hakkas tasuma 2000 krooni, seejärel hakkas maksma lasteaeda, mis on ca 50 eurot kuus ja siis minule kandis üle 90 eurot. Mul tekkis küsimus, et kui minu arvele peaks igakuiselt laekuma temalt vähemalt pool riigi palga alammäärast, siis kas mul on õigus nt tagantjärele see sisse nõuda. Nii hea küll, ütleme, et ta maksis lasteaeda ja ma nõustun sellega..et siis lasteaed + minule kantud raha teevad kokku 140 eurot. Mul on küsimus, et kui laps on ju haige ja õppetöös ei osale lasteaias (mina tema eest hoolitsen ja ravimeid ostan jne), siis tuleb ka lasteaia makse väiksem ja suvel ju lasteaias laps ei käi, aga tema kandis mulle ikka ainult 90 eurot, olles siis ise lasteaiamaksust prii, nautis vaba raha. Lisaks saab ka ta tagasi tuludeklaratsiooni esitades mingi teatud summa lasteaiamaksult. Mees ise on heal ametipositsioonil ja teenib hästi ja rahaprobleeme tal ei tundu olevat. Ühesõnaga tahtsin jõuda selle jutuga sinna, et kas mul on õigus nõuda tagantjärele need rahad nt kas või selle näol, et tuludeklaratsiooni tagastus lasteaia maksudelt tuleb emale ehk minule?Mind häirib see, et elu läheb aina kallimaks ja tema muudkui vähendab oma makse suuruseid. Teda tundes ja teades, siis on ta nii kokkuhoidlik nende maksete pealt selle tõttu, et arvab, et raha kulutan enda peale. Kuidas ma panen inime aru saama, et laps on meie mõlema oma ja tema kasvatamiskes kulub raha! Palun andke nõu, kuidas seda nõuet teha, kui võimalik. Kuhu pean pöörduma? Ma olen ise abielus ja mul on ka abikaasaga laps, mis paneb mind üha rohkem ja rohkem mõtlema, miks mu esimese lapse isa niimoodi koonerdab oma lapse suhtes, ja mees, kes on lapsele n-ö kasuisa siis...tema on valmis andma võõra mehe lapsele kõik. Aga kahjuks või õnneks on kasuisa kasuisa ja mu esimene poeg on nüüdseks juba 4-aastane ja tal on olemas bioloogiline isa, kes võiks ja peaks ikkagi tema elu toetama! Tere!
Mul on küsimus, mida pisut raske kirjeldada, aga ma proovin. Olen abielus, mul oli enne abielu 2 last ja abielust 2 alaealist last. Elasime 5 aastat abikaasa majas, mille ta oli saanud päranduseks. Saime KREDEXilt toetuse paljulapseliste perede laste elamistingimuste parandamiseks, 100 000 krooni. Projekt on tänaseks lõpetatud, selle raha eest vahetasime abikaasa majas elektrisüsteemi, aknad ja ehitasime vannitoa ning köögi vee- ja kanalisatsioonisüsteemi. Eelmise aasta keskel üürisin korteri endale ja lastele, sest abikkasa on hakanud väga palju jooma ja vägivaldselt käituma. Viimane vägitegu oli 01.01.2012, kui ta mind ja mu vanemat poega noaga ründas ja lõi puruks mu autol esiklaasi. Tegin politseile avalduse, aga jutu mõte on selline, et kui me sinnani veel kuigi palju suhtlesime, siis nüüd olen ma kindlalt veendunud, et ma temaga koos elada ei saa ega taha. Jääb lastele elatisrahanõue, mille taotluse ma loomulikult esitan, aga küsimus siis hoopis selline, et maja oli küll abikaasa oma, aga me parendasime seda maja oluliselt ja seeläbi suurenes ka maja väärtus. Kas oleks mingit seaduslikku alust, et sundida näiteks abikaasat maja maha müüma ja maja müügist saadud raha oma lastega jagama, et me saaksime omale osta korteri, mitte ei peaks seda üürima. Me panustasime sinna oma aega ja energiat ja raha, aga lapsed ei saa seal ju enam elada.
Tere! Kui keeruline on kohtutäituril kätte saada elatise võlga välismaal (teadaolevalt Austraalias) asuvalt/töötavalt isalt? Alimendid mõistis kohus välja 2008. aaastal, senini ei ole veel kohtutäituri poole pöördund, kuna elasin hiljem uue elukaaslasega. Praeguseks on aga ka see suhe lõppenud ja üksi on võimatu hakkama saada. Lisan veel infoks, et minu uus elukaalsane oli nõus ka lapsendama ja lapse ise andis notari juures nõusoleku, kuid kohtulikku lahendit pole lapsendamise suhtes olnud. Tänan Teid mõistva suhtumise ja vastuse eest!
Tere! Antud juhul ei tegele elatise sissenõudmisega Eesti kohtutäitur, vaid hoopis Austraalia kohtutäitur. Selleks on aga eelnevalt vajalik kohtuotsuse tunnustamine ja täitmisele pööramine välisriigi (Austraalia) poolt. Nimetatud toimingute tegemiseks on vajalik talitada vastavalt järgmistele juhistele: http://www.juristaitab.ee/vormid-ja-kasulikud-viited/maarused-ja-tunnustamine/valisriigist-ulalpidamise-taotlemise-konventsiooni Kindlasti on eelpool nimetatud tegevus aeganõudev. Parimate soovidega Hanna Kivirand
Tere! Kolm küsimust Teile. 1. Kui emal on lapsele kohtult saadud ainuhooldusõigus, kas isal jätkub elatisraha maksmise kohustus? 2. Kas on reaalne, et kohus määrab emale ainuhooldusõiguse põhjusel, et isa ei käi iga kuu last vaatamas ja seega ka ei osale kasvatamisel? Kuigi ainuhooldusõiguse taotlemise peapõhjuseks on lapse kaitsmine tulevikus kohustustest isa vastu (kui ta vanaks jääb). 3. Kas lapsel, täiskasvanuna, on isa (kes on maksnud eluaeg elatusraha) hooldamise kohustus, kui emal on olnud selle lapse ainuhooldusõigus?
Hooldusõiguse kuuluvus ei mõjuta vanema ülalpidamiskohustust oma lapse ees, seega tuleb elatist maksta ka vanemal, kellel puudub hooldusõigus. Kohus määrab hooldusõiguse va

matches:
§ 137
§ 143
kohus
kohus
kohus
§ 123
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
§ 97
kohus
§ 103
kohus
§ 1
kohus
kohus
Kohus


text:
Riigikogu ToimetisedEelmised numbridNr 25Tervishoiuteenuse osutaja tsiviilõiguslik ja karistusõiguslik vastutus
Riigikohtu õigusteabe osakonna eraõiguse analüütik
Kohtupraktika analüüsi tulemused näitavad, et suur osa tervishoiuteenuse osutamist puudutavaid vaidlusi kohtusse ei jõua.
Tervishoiuteenusega seotud küsimused puudutavad meid kõiki. Euroopa Liidu tervishoiuportaali andmeil kannatab liikmesriikides hinnanguliselt 8–12 protsenti haiglaravile võetud patsientidest ravi käigus tervishoiuteenustega seotud kõrvalekallete tõttu. Kõrvalekalle on juhtum, mis põhjustab patsiendile kahju.
Tervishoiuteenustega seotud kõrvalekallete eest vastutab tervishoiuteenuse osutaja, tema vastutus võib olla nii tsiviilõiguslik kui ka karistusõiguslik. Karistusõigusliku vastutuse eesmärk on tegu heastada teo eest karistuse määramisega, tsiviilõigusliku vastutuse eesmärk on tegu heastada esialgse olukorra taastamisega või rahas hüvitamisega (Nõmper, Sootak 2007, 117). Artikli eesmärk on tutvustada kohtupraktika kaudu probleeme, mis tekivad tervishoiuteenuse osutaja vastutuse kindlakstegemisel.
Artikkel tugineb Riigikohtu õigusteabe osakonnas koostatud kohtupraktika analüüsile, mis koondas 34 kohtulahendit 2006. aasta jaanuarist kuni 2011. aasta augustini (kättesaadav Riigikohtu kodulehel http://www.riigikohus.ee/?id=1252).
Tervishoiuteenuse osutamise lepingu olemus
Tervishoiuteenuse osutaja tsiviilõiguslikust vastutusest rääkides tuleb käsitleda ka tervishoiuteenuse osutamise lepingu olemust.
Tervishoiuteenus on tervishoiuteenuste korraldamise seaduse § 2 lõike 1 järgi tervishoiutöötaja tegevus haiguse, vigastuse või mürgituse ennetamiseks, diagnoosimiseks ja ravimiseks, et leevendada inimese vaevusi, hoida ära tema tervise seisundi halvenemist või haiguse ägenemist ning taastada tervist. Kuid sotsiaalministri 2002. aasta 10. jaanuari määrusega nr 13 kehtestatud tervishoiuteenuste loetelu § 1 punkti 1 järgi käsitatakse tervishoiuteenusena ka teenuseid, mis otseselt ei vasta nimetatud mõistele. Näiteks saab ka raseduse katkestamist pidada tervishoiuteenuse osutamiseks (Riigikohtu 11. mai 2011 otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-31-11, punkt 11).
Riigikohtu kriminaalkolleegium on 2006. aasta 29. juuni otsuse kriminaalasjas nr 3-1-1-46-06 punktis 12 märkinud, et tervishoiuteenuseks kvalifitseerub ainult selline majandus- või kutsetegevuse raames haiguse ennetamisele, diagnoosimisele või ravimisele suunatud toiming, mille nõuetekohane tegemine eeldab vältimatult arstiteaduslikke teadmisi ja oskusi ning mille võimalik mõju organismile on sedavõrd intensiivne, et selle toimingu ebaõige läbiviimine võib tuua kaasa meditsiinilisi komplikatsioone.
Tervishoiuteenuse osutamise lepingut tuleb eristada teistest õiguslikest suhetest. Ka Riigikohus on 2009. aasta 17. aprilli otsuse haldusasjas nr 3-3-1-16-09 punktis 18 leidnud, et tahtest olenematu vältimatu psühhiaatrilise abi puhul on võimalik eristada avalik-õiguslikku otsustust isiku ravile võtmiseks või ravi jätkamiseks ja tervishoiuteenuse osutamist kui viidatud otsuse järgset eraõiguslikku suhet.
Tervishoiuteenuse osutamiseks sõlmitakse tervishoiuteenuse osutaja ja patsiendi vahel leping. Lepinguga seotud küsimusi reguleerib võlaõigusseaduse 41. peatükk (§-d 758–773). Vajaduse korral tuleb arvestada ka rahvusvahelisest õigusest tulenevate nõuetega.
Tervishoiuteenuse osutamise lepingu võib sõlmida mis tahes vormis. Leping loetakse võlaõigusseaduse § 759 kohaselt sõlmituks ka tervishoiuteenuse osutamise alustamisega või tervishoiuteenuse osutamise kohustuse ülevõtmisega, kui selleks on patsiendi nõusolek või kui otsusevõimetule patsiendile tervishoiuteenuse osutamise alustamine vastab tema tegelikule või eeldatavale tahtele. Kuid samal ajal on teo- ja otsusevõimelisel patsiendil üldiselt õigus otsustada, kas leping sõlmida või mitte. Võlaõigusseaduse § 760 kohaselt on tervishoiuteenuse osutaja kohustatud osutama tervishoiuteenust isikule, kes seda taotleb, kui taotletavad lepingutingimused ei ole vastuolus seaduses sätestatuga ja tervishoiuteenuse osutamise lepingu tüüptingimustega.
Kokkulepe, mis kaldub kõrvale tervishoiuteenuse osutamise lepingu regulatsioonist, on tühine (võlaõigusseaduse § 773). Kuid see ei välista, et tervishoiuteenuse osutaja ja patsient võivad kokku leppida näiteks tasus, saladuse hoidmise kohustusest kõrvale kaldumises ning võlaõigusseaduse 41. peatükis reguleerimata küsimustes, võlaõigusseaduse 41. peatükis sätestatust kõrvale kaldumises patsiendi kasuks jms.
Tervishoiuteenuse osutamise lepingu pooled ja nende kohustused
Eelöeldule lisaks tuleb tsiviilõigusliku vastutuse kindlakstegemiseks võtta vaatluse alla tervishoiuteenuse osutamise lepingu pooled ja nende kohustused. Tervishoiuteenuse osutamise lepingu üks pool on alati tervishoiuteenuse osutaja, kes on harilikult tervishoiuteenuseid osutav juriidiline isik. Füüsiline isik saab olla tervishoiuteenuse osutaja kahel juhul: esiteks siis, kui ta tegutseb füüsilisest isikust ettevõtja vormis (nt perearstina), teiseks siis, kui isik töötab tervishoiuteenuse osutajaga sõlmitud muu lepingu alusel kui tööleping või muu sellesarnane leping (nt olukord, kus kirurg teeb lõikuse teise tervishoiuteenuse osutaja juures, kus ta ei tööta (Nõmper, Sootak 2007, 57)). Lepingu teine pool on harilikult patsient, kuigi võimalik on sõlmida leping ka kolmanda isiku kasuks.
Tervishoiuteenuse osutaja on kohustatud seda teenust osutama, seetõttu peab võlaõigusseaduse § 762 järgi tervishoiuteenus vastama vähemalt arstiteaduse üldisele tasemele teenuse osutamise ajal ja seda tuleb osutada tervishoiuteenuse osutajalt tavaliselt oodatava hoolega. Vajaduse korral peab tervishoiuteenuse osutaja suunama patsiendi eriarsti juurde või kaasama eriarsti. Harju Maakohtu 2008. aasta 29. veebruari otsuses tsiviilasjas nr 2-05-2059 on mõiste „tavaliselt oodatava hoolega” sisustatud. Kohus jõudis seisukohale, et kui tegemist on patsiendiga, kellel on juba diagnoositud krooniline südamehaigus ja olnud kaks infarkti, siis võlaõigusseaduse §-s 762 märgitud mõiste „tavaliselt oodatava hoolega” on sisustatud arstiteaduse üldise kardioloogiatasemega, sest teenuse osutamisel saab ja tuleb juhinduda konkreetsest haigusest.
Arstiteaduse üldist taset selgitavad ka ravijuhised (Nõmper 2011, 163). Kuid peale nimetatu tuleb teenuse kvaliteedi määramisel arvestada tervishoiuteenuse osutamiseks kasutatud meditsiiniseadmeid ja ravimeid ning seda, mille eest Eesti Haigekassa tasub. Samuti tuleb lepingu täitmise hindamisel arvesse võtta teenuse osutamise aja standardit. Lepingu täitmise hindamisel tagantjärele ei saa aluseks võtta tervishoiuteenuse osutamise lõpptulemust. On vaja tuvastada, kas kõik osutatud tervishoiuteenused olid osutamise ajal näidustatud ja tehtud nõuetekohaselt (Varul, Kull, Kõve, Käerdi 2009, 300).
Teiseks on tervishoiuteenuse osutaja kohustatud patsienti teavitama ja temalt teavitatud nõusoleku saama. Võlaõigusseaduse § 766 lõike 1 kohaselt peab tervishoiuteenuse osutaja patsienti teavitama tema läbivaatamise tulemustest ja tervise seisundist, võimalikest haigustest ning nende kulgemisest, pakutava tervishoiuteenuse olemusest ja otstarbest, selle osutamisega kaasnevatest ohtudest ja tagajärgedest ning teistest võimalikest ja vajalikest tervishoiuteenustest. Riigikohus on 2000. aasta 30. mai otsuses kriminaalasja nr 3-1-1-63-00 punktis 7.1 leidnud, et patsiendi informeerimine on arsti ülesanne ja vastutus lasub raviarstil. Teavitamiseks ei ole kindlat vormi ette nähtud. Kuid patsient peab teavitamisest aru saama. Oluline on ka see, et teavitada tuleb aegsasti enne tervishoiuteenuse osutamist. Operatsioonisaali ukse taga tehtud teavitamise korral ei ole patsiendi nõusolek enam vabatahtlik (Nõmper, Sootak 2007, 80).
Piiratud teovõimega patsiendi puhul kuuluvad võlaõigusseaduse § 766 lõike 4 kohaselt õigused teavitamiseks ja nõusoleku andmiseks patsiendi seaduslikule esindajale niivõrd, kuivõrd patsient ei ole võimeline poolt- ja vastuväiteid vastutustundeliselt kaaluma. Kui seadusliku esindaja otsus kahjustab ilmselt patsiendi huve, ei tohi tervishoiuteenuse osutaja seda järgida. Näiteks kui vanemad ei luba alaealisele lapsele eluliselt vajalikku vereülekannet teha, peab tervishoiuteenuse osutaja eirama lapse vanemate korraldusi. Seadusliku esindaja otsuse eiramiseks ei ole vaja vanemlikke õigusi piirata vms.
Seadusega sätestatud juhtudel ja ulatuses ei ole patsiendi ega tema seadusliku esindaja nõusolek tervishoiuteenuse osutamiseks vajalik. Riigikohus on 2007. aasta 3. oktoobri otsuses tsiviilasjas nr 3-2-1-83-07 märkinud: vastavalt võlaõigusseaduse § 766 lõikele 6 ei ole patsiendi nõusolek seadusega sätestatud juhtudel ja ulatuses tervishoiuteenuse osutamiseks vajalik. Selline juht on psühhiaatrilise abi seaduse § 11 lõike 1 kohaselt tahtest olenematule ravile allutamine.
Tervishoiuteenuse osutajal on ka saladuse hoidmise kohustus ja dokumenteerimiskohustus. Patsient on kohustatud tasu maksma ning kaasabi ja informatsiooni andma.
Tsiviilõigusliku vastutuse alused
Tsiviilõiguslik vastutus jaguneb kaheks – lepinguline vastutus ja deliktiline vastutus. Lepingu rikkumise korral on vastutuse aluseks lepingust tuleneva kohustuse rikkumine. Deliktilise vastutuse korral on vastutuse aluseks õigushüve rikkumine (õigushüve on näiteks vabadus, tervis, omand jms).
Lepinguline regulatsioon ei välista aga deliktiõiguse paralleelset kohaldamist. Riigikohus on 2011. aasta 8. aprilli otsuses tsiviilasjas nr 3-2-1-171-10 leidnud, et lepingulise kohustuse rikkumise tulemusena isikule tervisekahjustuse tekitamise korral võib tervishoiuteenuse osutaja võlaõigusseaduse § 1044 lõike 3 järgi vastutada ka kahju õigusvastase tekitamise sätete järgi. Kuid kohus ei tohi kahju hüvitamise nõude lahendamisel kohaldada vaheldumisi lepingulise ja lepinguvälise vastutuse sätteid. Patsient võib esitada oma nõuded tsiviilkohtumenetluse seadustiku § 370 lõike 2 järgi alternatiivselt.
Lepingulise kahju hüvitamise nõude korral peab patsient tõendama tervishoiuteenuse osutaja kohustuse rikkumist, süüd, kahju tekkimist ja põhjuslikku seost rikkumise ja kahju vahel. Deliktilise vastutuse korral peab patsient tõendama õigushüve rikkumist, kahju tekkimist ja põhjuslikku seost rikkumise ja kahju tekkimise vahel. Deliktiõiguses eeldatakse rikkuja süüd.
Kohtupraktikas oli deliktiõiguse sätete kohaldamine pigem erandlik. Enamasti kohaldati lepingulist vastutust.
Võlaõigusseaduse § 770 sätestab tervishoiuteenuse osutaja lepingulise vastutuse. Võlaõigusseaduse § 770 lõike 2 kohaselt vastutab tervishoiuteenuse osutaja ka teda abistavate isikute (nt arst-resident, meditsiiniõde) tegevuse ja tervishoiuteenuse osutamisel kasutatavate seadmete vigade eest. Tõendamiskoormise jagunemine võlaõigusseaduse § 770 järgi sätestab tervishoiuteenuse osutaja lepingulise vastutuse, et kehtestada tavalise lepingulise vastutusega võrreldes kõrgem vastutusstandard. Sellel eesmärgil on laiendatud vastutavate isikute ringi ning kergendatud teatud juhtudel patsiendi tõendamiskoormist (Varul, Kull, Kõve, Käerdi 2009, 311).
Enamasti nõuti kohtupraktikas tervishoiuteenuse osutamise lepingu rikkumise korral kahju hüvitamist. Kohustuse rikkumine seisnes kohtupraktikas ravi- või diagnoosiveas, teavitamiskohustuse ja dokumenteerimiskohustuse rikkumises. Kohustuse rikkumise tuvastamisel tuginesid kohtud peaaegu eranditult tervishoiuteenuse kvaliteedi ekspertkomisjoni ja kuni 2007. aastani tegutsenud arstiabi kvaliteedi ekspertkomisjoni järeldustele.
Enamikus asjades oli nõude aluseks ravi- või diagnoosiviga. Riigikohus on 2011. aasta 8. aprilli otsuses tsiviilasjas nr 3-2-1-171-10 märkinud, et tervishoiuteenuse osutaja poolt õige diagnoosi määramata jätmist saab üldjuhul pidada patsiendi haiguse süvenemisega kaasneva mittevaralise kahju põhjuseks.
Harju Maakohtu 2011. aasta 10. mai otsuses tsiviilasjas nr 2-06-17756 on määratletud, mis on diagnoosi- või raviviga: kui tervishoiuteenuse osutaja rikkumine seisneb diagnoosi- või raviveas, tähendab see eelkõige seda, et tervishoiuteenuse osutaja määras hooletusest või tahtlikult vale diagnoosi või ravi, jättes õige diagnoosi ja ravi määramata.
Ravi- või diagnoosivea kindlakstegemisel on kohtud arvestanud, et ühe terviseprobleemi lahendamiseks võib olla mitu võimalust (Nõmper, Sootak 2007, 130). Ka Harju Maakohus on 2009. aasta 10. juuni otsuses tsiviilasjas nr 2-07-28689 asunud järgmisele seisukohale: asjaolu, et hagejal diagnoositud haiguse raviks on mitu võimalikku raviviisi, ei tähenda, et tervishoiuteenuse osutaja määratud ravi oleks olnud ebaõige.
Kohtupraktikas on ravi- või diagnoosivea kohta lisaks märgitud, et kui isik läheb arsti juurde, ei ole arst kohustatud talle rikutud tervist tagasi andma, vaid arst peab arstikunsti võimaluste piires tegema kõik võimaliku inimese tervise taastamiseks (Tartu Ringkonnakohtu 2010. aasta 6. detsembri otsus tsiviilasjas nr 2-08-5408). Eelnevaga seonduvalt on oluline märkida, et tervishoiutöötaja ei saa teha patsiendi heaks kõike võimalikku – piirangud võivad tuleneda näiteks majanduslikust olukorrast (Eesti Haigekassa hüvitatavate protseduuride hulk on piiratud), tervishoiukorraldusest (kõik haiglad ei saa teha kõiki operatsioone) vms. Vastutus tuleb siduda eelkõige küsimusega, kas tervishoiutöötaja käitus nii, nagu iga teine korralik tervishoiutöötaja oleks käitunud. Silmas tuleb pidada ka seda, et patsiendi ravimine on alati seotud riskiga (Nõmper, Sootak 2007, 130).
Teavitamiskohustuse rikkumise tuvastas Harju Maakohus 2010. aasta 15. veebruari otsuses tsiviilasjas nr 2-09-15036, asudes seisukohale, et patsiendile tehtud operatsiooni puhul oli tegemist esteetilis-plastilise kirurgiaga, mille puhul on operatsiooniga saavutatav esteetiline tulemus patsiendile oluline. Seega pidi kostja erilise hoolsusega suhtuma patsiendile teabe andmise kohustusse ning selgitama erinevaid võimalusi oodatava esteetilise tulemuse saavutamiseks.
Tervishoiuteenuse osutaja vastutab võlaõigusseaduse § 770 lõike 1 järgi üksnes oma kohustuste süülise rikkumise eest. Süü kohta on Harju Maakohus 2008. aasta 29. veebruari otsuses tsiviilasjas nr 2-05-2059 leidnud, et tervishoiuteenuse osutaja tegevusetus, mis seisnes hageja kõrgema kategooria kardioloogi juurde suunamata jätmises või haiglasse uuringute tegemiseks suunamiskirja andmata jätmises, on käsitletav raske hooletusena. Nimetatud tegevusetus on hinnatav süülise rikkumisena.
Peale süü tuleb tuvastada ka kahju olemasolu ning põhjuslikku seost rikkumise ja kahju vahel.
Hüvitatava kahju liik ja suurus
Hüvitamisele kuuluv kahju võib võlaõigusseaduse § 128 lõikest 1 tulenevalt olla varaline või mittevaraline. Õiguskirjanduses on leitud, et mittevaralise kahju hüvitise määrad on olnud siiani suhteliselt madalad ja kohtumenetlusega kaasnevad õigusabikulud suhteliselt suured, seetõttu majanduslikus mõttes ei ole kohtus käimine tihti ära tasunud (Varul, Kull, Kõve, Käerdi 2009, 311). Ka tervishoiuteenuse kvaliteedi ekspertkomisjoni esitatud kaebuste kohta koostatud statistika näitab, et tegelikkuses tuvastatakse ekspertkomisjonis palju rohkem tervishoiuteenuse osutamise lepingust tuleneva kohustuse rikkumisi, kui on esitatud kaebusi kohtusse (ainuüksi 2010. aastal tuvastati 35 rikkumist, kuid analüüsi objektiks oli ajavahemikus 01.01.2006–31.08.2011 vaid 34 lahendit). Võib eeldada, et tervishoiuteenuse osutajad eelistavad maksta hüvitisi kohtuväliste kokkulepete kaudu. Ei saa välistada ka võimalust, et patsient on oma nõudest loobunud. Kõigi nimetatud põhjuste koosmõjul on tervishoiuteenuse osutamise lepingu rikkumisega seotud probleeme käsitlevaid kohtuotsuseid vähe.
Enamasti nõuti tervishoiuteenuse osutamise lepingu rikkumise korral nii varalise kui ka mittevaralise kahju hüvitamist. Varalise kahju nõude esitas enamikul juhtudel patsient, kes nõudis nende kulude hüvitamist, mida tuli teha, et taastada vähemalt kahju tekitamisele eelnenud terviseseisund.
Mittevaralise kahju väljamõistmist tervishoiuteenuse osutamise lepingu rikkumise tõttu esines kohtupraktikas harva. Nõudeid oli rohkem, kuid need jäeti rahuldamata, sest kohus ei tuvastanud tervishoiuteenuse osutaja kohustuse rikkumist. Enamasti oli hagejaks patsient. Läbivaadatud lahendites mõistis kohus tervishoiuteenuse lepingu rikkumise tõttu mittevaralise kahju välja Harju Maakohtu 2008. aasta 29. veebruari otsuses tsiviilasjas nr 2-05-2059 (10 000 krooni) ja Tartu Ringkonnakohtu 2006. aasta 18. detsembri otsuses tsiviilasjas nr 2-03-221 (200 000 krooni).
Mõningaid mittevaralise kahju hüvitamise hagisid esitasid patsientide lähedased isikud. Enamikul juhtudel nende nõuet ei rahuldatud, sest esile ei olnud toodud asjaolusid, mis seda õigustaksid. Näiteks Tallinna Ringkonnakohus leidis 2012. aasta 14. veebruari otsuses tsiviilasjas nr 2-06-17756, et võlaõigusseaduse § 134 lõige 3 annab iseseisva mittevaralise kahju hüvitamise nõude ka surmasaanu või kannatanud isiku lähedastele isikutele, kuid seda lisaeelduse, nimelt erandlike asjaolude olemasolul. Seaduses ei ole sätestatud, millist asjaolu loeb seadusandja erandlikuks. Igal konkreetsel juhul tuleb arvestada konkreetses asjas olevaid faktilisi asjaolusid. Erandlike asjaolude esinemist peab hageja põhistama ja tõendama ning kohus võtma seisukoha, kas esiletoodud asjaolusid saab lugeda erandlikeks asjaoludeks võlaõigusseaduse § 134 lõike 3 mõttes või mitte. Autori arvates tuleb märkida, et mitte kõik negatiivsed tagajärjed (sh psüühilised üleelamised) ei ole ega peagi olema rahaliselt hüvitatavad (Vutt 2012, 29).
Kahju hüvitamise hagi esitamist puudutavalt on Riigikohus 2008. aasta 14. oktoobri otsuse tsiviilasjas nr 3-2-1-76-08 punktis 18 märkinud, et uue hagi võib esitada ka juhul, kui nõutakse sellise kahju hüvitamist, mida varem ei nõutud. Uus asjaolu, mis annaks õiguse samast tervisekahjustusest tuleneva uue hagi esitamiseks, võib Riigikohtu 2004. aasta 4. märtsi otsuse tsiviilasjas nr 3-2-1-27-04 punkti 17 kohaselt olla näiteks hageja tervise halvenemine või kahju suurenemine.
Deliktiline vastutus
Võlaõigusseaduse § 1044 lõikest 3 tulenevalt on võimalik ka deliktiõiguslik vastutus, kui tervishoiuteenuse osutamise lepingu rikkumisega kaasneb isiku surm või isikule kehavigastuse või tervisekahjustuse tekitamine.
Kohtupraktikas on leitud, et deliktiõigust saaks kohaldada, kui esteetilis-plastilise operatsiooni lõpptulemus ei ole vastuvõetav ning sellest on tekkinud patsiendile mittevaraline kahju. Harju Maakohus leidis 2010. aasta 15. veebruari otsuses tsiviilasjas nr 2-09-15036, et tervishoiuteenuse osutamise leping ei kaitse hagejat mittevaralise kahju tekkimise vastu olukorras, kus tervishoiuteenuse lõpptulemus ei ole esteetiliselt vastuvõetav. Asjaolu, et rinnaproteeside paigaldamine oli näha, tuleb käsitada kui inetuks tegevat tervisekahjustust, mitte kui kehavigastust, ning seetõttu oli hageja mittevaralise kahju nõue reguleeritud deliktiõiguse alusel. Kohus leidis, et kahjuhüvitise suuruse määramisel tuleb arvestada, et esteetilis-plastilise kirurgia tervishoiuteenuse valik oli hageja enda otsustus. Samas oli kostjate tegevuse tulemusena hageja kehakuju moonutatud. Kohus leidis, et õiglane summa hagejale mittevaralise kahju hüvitamiseks on 10 000 krooni.
Siinkohal võiks autori arvates küsida: kas asjaolu, et rinnaproteeside paigaldamine oli näha, on inetuks tegev tervisekahjustus? Ilmselt tuleb igas asjas teha kindlaks, kuivõrd on näiteks rindade paigaldamine isiku kehakuju moonutanud, kas rinnaimplantaatide korral on üks rind madalamal kui teine või on näha tehtud õmblused. Kui selline asjaolu on tuvastatud, võiks seda ka tervisekahjustuseks lugeda. Samal ajal loetakse tervisekahjustuseks mis tahes hälbe tekitamine inimorganismi normaalse ja tavapärase seisundiga võrreldes (Varul, Kull, Kõve, Käerdi 2009, 645). Kui paigaldatakse rinnaimplantaadid, võiks küsida, kas on üldse tegemist organismi normaalse ja tavapärase seisundiga.
Kuna praktikas ei ole palju ilukirurgiaga seotud probleeme käsitlevaid lahendeid, ei ole ka kohtupraktika selles valdkonnas veel välja kujunenud. Tegemist on keerulise valdkonnaga, seetõttu võib ennustada, et tulevikus tekib mitmeid ilukirurgia küsimusi puudutavaid vaidlusi.
Tsiviilõigusliku vastutuse piiramine
Kahju peab olema konkreetse tervishoiuteenuse tüüpiline võimalik tagajärg, mitte ebatavaline kahju (Nõmper, Sootak 2007, 141). Hüvitada tuleb ainult ettenähtav kahju. Kohtupraktikas on kahju ettenähtavuse kindlakstegemise juures suur osa sellel, millised on arsti eriteadmised, arvesse on võetud ka arsti töökogemust. Näiteks Harju Maakohus leidis 2008. aasta 29. veebruari otsuses tsiviilasjas nr 2-05-2059, et kuna kostjal olid eriteadmised kardioloogiast, pidi ta ette nägema tagajärge, kui südamehaigusega hageja ei saa õigeaegselt tervishoiuteenust tavalise oodatava hoolega. Tagajärjeks võib olla haiguse süvenemine tasemeni, mis toob kaasa piiranguid hageja igapäevases tegevuses ja elukorralduses.
Võlaõigusseaduse §-s 771 on sätestatud, et patsiendi kahju hüvitamise nõude aegumise tähtaeg on viis aastat alates ajast, kui ta sai teada tervishoiuteenuse osutaja või arsti kohustuse rikkumisest ja kahju tekkimisest. See tähendab, et vajalik on mõlema asjaolu esinemine. Aegumistähtaeg ei hakka kulgema sündmusest (nt operatsioonist). Kohustuse rikkumisest teadasaamiseks saab pidada näiteks tervishoiuteenuse osutaja sellekohast teadet, teisese arvamuse kinnitust või arstiabi kvaliteedi ekspertkomisjoni otsust (Nõmper, Sootak 2007, 138). Lepinguväliste nõuete puhul kehtib tsiviilseadustiku üldosa seaduse § 153 lõikest 1 tulenev kolmeaastane aegumistähtaeg.
Kahju hüvitamise nõude aegumistähtaeg patsiendi lähedastele on tsiviilseadustiku üldosa seaduse § 153 lõike 1 kohaselt kolm aastat. Seejuures ei alga ka sel juhul kahju hüvitamise aegumistähtaeg isiku surmaga – aegumistähtaja alguseks on aeg, kui isik kahju tekkimisest teada sai. Näiteks Tallinna Ringkonnakohus leidis 2010. aasta 14. mai otsuses tsiviilasjas nr 2-09-9677, et hagejad ei nõudnud tervishoiuteenuse osutamise lepingu rikkumisega patsiendile tekitatud kahju hüvitamist, vaid neile endile isiku surma põhjustamisega tekkinud kahju hüvitamist. Seetõttu oli aegumistähtaeg kolm aastat ning hagi on aegunud.
Õiguskirjanduses on küll ennustatud, et tulenevalt patsiendi raskustest tõendamisprotsessis tsiviilasjades püüab patsient sellest üle saada kriminaalmenetlusega. See tähendab, et senisest rohkem esitatakse avaldusi kriminaalmenetluse alustamiseks tervisekahjustuse tekitamise ettekäändel ja lastakse uurimisorganitel tõde tuvastada, et ise advokaadikuludest ja tõendamisraskustest pääseda (Nõmper, Sootak 2007, 119). Kuid kohtuasjade arvu silmas pidades ei ole see ennustus veel täitunud – ei ole ülevaadet, kui palju avaldusi on esitatud tervishoiuteenuse osutamisega seonduvalt kriminaalmenetluse alustamiseks. Maa- ja ringkonnakohtud on teinud vähe lahendeid kriminaalasjades tervishoiuteenuse osutamist puudutavalt. Nimelt tehti esimese ja teise astme kohtutes kokku ainult kolm lahendit. Seetõttu ei saa nimetatud lahendite põhjal ka üldistusi teha.
Praktikas tuleb tervishoiuteenuse osutaja karistusõiguslikku vastutust ette enamasti karistusseadustiku §-des 117 ja 119 sätestatud koosseisude puhul. Karistusseadustiku § 117 lõike 1 järgi karistatakse teise inimese surma põhjustamise eest ettevaatamatusest kuni kolmeaastase vangistusega. Sama paragrahvi teise lõike järgi sama teo eest, kui sellega on põhjustatud kahe või enama inimese surm, karistatakse kuni viieaastase vangistusega. Karistusseadustiku § 119 lõike 1 järgi karistatakse raske tervisekahjustuse tekitamise eest ettevaatamatusest rahalise karistuse või kuni üheaastase vangistusega. Sama paragrahvi teise lõike järgi karistatakse sama teo eest, kui sellega on tekitatud raske tervisekahjustus kahele või enamale inimesele, kuni kolmeaastase vangistusega. Ettevaatamatuse eest saab karistada isikut ainult siis, kui isikul ei ole süüteokoosseisule vastavate asjaolude suhtes tahtlust ja eriosas on ette nähtud vastutus vastava kuriteo toimepanemise eest ettevaatamatusest. Tervishoiutöötaja vastutus võib tuleneda nii tegevusega toimepandud kui ka tegevusetusega toimepandud ettevaatamatusdeliktist.
Oluline on märkida, et Riigikohus leidis 2010. aasta 29. novembri otsuse kriminaalasjas nr 3-1-1-79-10 punktis 13.4, et tervishoiuameti arstiabi kvaliteedi ekspertkomisjoni otsus ei ole käsitletav tõendina kriminaalmenetluses. Kuigi tervishoiuameti arstiabi kvaliteedi ekspertkomisjoni otsus sisaldas ka hulgaliselt meditsiini eriteadmistele tuginevaid järeldusi, ei ole need järeldused kriminaalmenetluses tõendiks, sest mitteõiguslike eriteadmiste rakendamiseks kriminaalmenetluses tuleb määrata ekspertiis.
Enne nimetatud Riigikohtu otsust on ekspertkomisjoni otsust käsitletud tõendina (Tartu Ringkonnakohtu 2007. aasta 24. aprilli määrus asjas nr 1-07-4017). Kuid pärast Riigikohtu otsust tehtud Tallinna Ringkonnakohtu 2011. aasta 14. veebruari määruses asjas nr 1-10-15692 on kohus märkinud, et kriminaalmenetlust tuleb alustada, sest ekspertkomisjoni otsused ei ole käsitletavad kriminaalmenetluses tõendina ning seega ei saa kriminaalmenetluse alustamata jätmise otsus põhineda ekspertkomisjoni otsusel ja olukorras, kus menetleja möönab võimalikke ravivigu ja ebaõiget diagnoosimist, mis võivad viidata süüteo toimepanemisele.
Kuna tervishoiuteenuse osutamise lepingu rikkumisega seotud kohtuasju oli praktikas vähe (tervishoiuteenuse kvaliteedi ekspertkomisjon tuvastas rohkem rikkumisi, kui oli tervishoiuteenuse osutamist puudutavaid otsuseid), võib järeldada, et suur osa rikkumistest ei jõuagi kohtusse, vaid lahendatakse kas kohtuväliselt või on isik üldse loobunud igasuguse nõude esitamisest.
Patsiendil on tsiviilkohtumenetluses tervishoiuteenuse osutaja lepingurikkumist küllaltki raske tõendada. Sellest tulenevalt võiks küll arvata, et avalduste hulk kriminaalmenetluse algatamiseks tervishoiuteenuse osutamisega seotud asjades suureneb, kuid praegu ei nähtu vähemalt kohtupraktikas selliste kriminaalasjade arvu tõusu (samal ajal ei ole ülevaadet avalduste hulgast kriminaalmenetluse alustamiseks tervishoiuteenusega seoses).
Tsiviilasjade puhul lahendati tervishoiuteenuse osutamisega seotud vaidlused enamasti lepinguliste sätete alusel. Ravi- või diagnoosivea tuvastamisel tuginesid tsiviilasju lahendavad kohtud peaaegu eranditult tervishoiuteenuse kvaliteedi ekspertkomisjoni või kuni 2007. aastani tegutsenud arstiabi kvaliteedi ekspertkomisjoni järeldustele. Rõhutada tuleb aga seda, et kriminaalasjades ei ole lubatav tõendina kasutada tervishoiuteenuse kvaliteedi ekspertkomisjoni otsust.
Enamasti nõuti tervishoiuteenuse osutamise (lepingu) rikkumise korral kahju hüvitamist, mittevaralise kahju väljamõistmist esines väga harva.
Deliktilist vastutust puudutavalt leidis kohtupraktikas äramärkimist, et tervishoiuteenuse osutamise lepingu olemasolu ei välista mittevaralise kahju nõude esitamise võimalust olukorras, kus tervishoiuteenuse lõpptulemus ei ole esteetiliselt vastuvõetav.
Maa- ja ringkonnakohtud on teinud väga vähe tervishoiuteenuse osutamise rikkumist puudutavaid lahendeid kriminaalasjades – esimese ja teise astme kohtutes kokku kolm lahendit. Seetõttu ei saa nimetatud lahendite põhjal üldistusi teha. Läbivaadatud kriminaalasjades oli süüdistuse sisuks vähemalt osaliselt tegevusetusest toimepandud ettevaatamatusdelikt. See omakorda tähendab, et arstilt oodatakse teatud hetkel kindlal viisil tegutsemist; kui arst siis eksib ja ei tegutse, võib teda oodata karistusõiguslik vastutus.
Kasutatud õigusaktid
Karistusseadustik. – Riigi Teataja I 2001, 61, 364.
Sotsiaalministri 2002. aasta 10. jaanuari määrus nr 13 „Tervishoiuteenuste loetelu kehtestamine”. – Riigi Teataja Lisa 2002, 14, 180.
Tervishoiuteenuse korraldamise seadus. – Riigi Teataja I 2001, 50, 284.
Tsiviilkohtumenetluse seadustik. – Riigi Teataja I 2005, 26, 197.
Tsiviilseadustiku üldosa seadus. – Riigi Teataja I 2002, 35, 216.
Võlaõigusseadus. – Riigi Teataja I 2001, 81, 487.
Nõmper, A. (2011). Lisandusi Riigikohtu lahendile 3-1-1-79-10. – Juridica, nr 2, lk 162–164.
Nõmper, A., Sootak J. (2007). Meditsiiniõigus. Tallinn: Juura.
Statistika meditsiinivigade kohta Euroopa Liidus. Euroopa Liidu tervishoiuportaal. – http://ec.europa.eu/health/patient_safety/policy/index_en.htm
Statistika Tervishoiuteenuse Kvaliteedi Ekspertkomisjonile esitatud kaebuste kohta. – http://www.sm.ee/fileadmin/meedia/Dokumendid/Tervisevaldkond/Tervishoid/AKEK%20ja%20TKE%20tegevus%20arvudes.pdf.
Varul, P., Kull, I., Kõve, V., Käerdi, M. (koost-d) (2009). Võlaõigusseadus. Kommenteeritud väljaanne III. 8. ja 10. osa (§-d 619–916 ja 1005–1067). Tallinn: Juura.
Vutt, M. (2012). Lähedase isiku surma põhjustamisega tekitatud mittevaralise kahju hüvitamine. Kohtupraktika analüüs. – www.riigikohus.ee/vfs/1321/MittevaralineKahjuSurmaPohjustamisel_Avaldamiseks.pdf.

matches:
§ 2
§ 1
§ 759
§ 760
§ 773
§ 762
Kohus
§ 766
Riigikohus
§ 766
Riigikohus
§ 766
§ 11
Riigikohus
§ 1044
kohus
§ 370
§ 770
§ 770
§ 770
Riigikohus
§ 770
§ 128
kohus
kohus
§ 134
kohus
§ 134
Riigikohus
§ 1044
Kohus
Kohus
§ 153
§ 153
§ 117
§ 119
Riigikohus
kohus


Detroit Become Human PS4 -peli | Toiminta- ja Seikkailupelit | Pelikauppa | Gamelife.fi
Etusivu › Pelit › PS4 › Toiminta- ja Seikkailupelit › Tuote 50436
Detroit Become Human PS4 -peli
TEE MAAILMASTA MIELEISESI…
Assassins Creed IV (4) Black Flag PS4 -peli
Resident Evil Revelations 2 PS4 -peli
Assassin's Creed - Origins PS4
Dragon Quest Heroes II -peli, PS4


Meriküla jutud: Ettepanekud KSH programmile 2
Esitame omapoolsed märkused Muraste külas Sisekaitseakadeemia, Ilmandu ja Rannamõisa külas Tilgu tee ning lähiala detailplaneeringu keskkonnamõju strateegilise hindamise (KSH) programmi kohta.
Punkt 2.1 on toodud pilti 6. Pank ja Tilgu tee, seda vaadates tekib küsimus, kuidas on võimalik sinna Rannamõisa MKA kaitse all olevale pangale, mida ei tohi kindlustada ja mis on varisemisohtlik, ehitada projektis ette nähtud laiem sõidutee ja kergliiklustee?
Teeme ettepaneku KSH käigus anda ehitusgeoloogiline hinnang, mis annaks soovitusi tee ehituse kaugusele pankrannikust, talutavale liikluskoormusele ja ehitustehnilistele võtetele ning nõlva püsivuse arvutused.
Punkt 2.2 soovime, et lisatakse järgmised viited:
- Vabariigi Valitsuse otsus, millest tuleneb soov kolida Sisekaitseakadeemia Piirivalvekolledži territooriumile Muraste külla;
- Detailplaneeringu lähteülesanne;
- Harku valla üldplaneeringu eskiislahendus ja KSH aruanne.
Teeme ettepaneku lisada need dokumendid ka KSH programmile.
Punkti 2.2 palume täiendada detailplaneeringu alusel kavandatava tegevuse lühikirjeldust.
Teeme ettepaneku tuua välja, mis hooned Piirivalvekolledži territooriumil juba olemas on ja mis juurde rajatakse ning mis tegevusi seal praegu tehakse ja mis seal lisaks planeeritakse tegema hakata. Soovime, et ka nendest rajatistest ja tegevusest tulenevad mõjud saaks KSH aruandes detailselt hinnatud ja lahtikirjutatud.
Punkt 2.3 palume täiendada reaalsete võimaluste lühikirjeldust. Peame ligipääsuteede alternatiivide käsitlemist antud punktis ebapiisavaks, kuna ei ole täpsustatud, milliseid alternatiive käsitleti ning mis põhjusel leiti, et need on ebasobivad. Leiame, et teema käsitlemine KSH aruandes on liiga hilja kuna aruanne tehakse planeeringu lõpliku lahenduse kohta. Kuna väljapakutud Tilgu tee lähiümbruse laiendamine mõjutab oluliselt elanike elukvaliteeti seega soovime olla kaasatud alternatiivide valimisel ja hindamisel.
Teeme ettepaneku täiendada alternatiivi 1 ja selle sees kaaluda teisi juurdepääsuteede võimalusi.
Teeme ettepaneku detailplaneeringu ala laiendada, et oleks võimalik käsitleda erinevaid juurdepääsu teid.
Punkt 4 palume täpsustada:
1) Kuidas on plaanitud läbi viia „mõju maastikule“ hinnang? Kas ja kuidas hinnatakse juba toimunud ja detailplaneeringu tagajärjel toimuva hakkavaid panga varinguid?
2) Kas saame õieti aru, et KSH käigus koostatakse mürakaart Tilgu teel liikuva transpordi kohta?
3) „Mõju kaitsealadele, kaitsealustele üksikobjektidele ja liikidele“ lõigus on viidatud, et Tilgu tee on sõidu tee laiuses Muraste LKA piiridest välja lõigatud, seega kas planeeritav uus laiem tee läheb LKA sisse? Kui jah, siis soovime teada Keskkonnaministeeriumi ja Keskkonnaameti seisukohta selles osas.
Joonistelt on raske aru saada kaitsealade asukoht planeeritava tee suhtes.
Punkt 6 palume arvestada:
1) Keskkonnamõju hindamise ja keskkonnajuhtimissüsteemi seaduse §37 lg3 sätestab, et avalik väljapanek kestab 14 päeva. Sama seaduse §37 lg 1 sätestab avalikustamise viisid.
Ametlikes teadaannetes ilmus teade Tilgu tee KSH programmi avalikustamise kohta 11.03.2009, mille kohaselt on programmi eelnõu ja detailplaneeringu eskiis tutvumiseks avaldatud juba 26.02.2009 -16.03.2009, seega meie hinnangul ei ole täidetud eelpool viidatud seaduse nõuded.
Teeme ettepaneku avaliku väljapaneku aja pikendamiseks seadusest tuleneva 14. päevaks 11. 03. 2009 kuupäevast alates arvestatuna.
2) Keskkonnamõju hindamise ja keskkonnajuhtimissüsteemi seaduse §36 lg2 p3 sätestab programmi puudutavate asutuste loetlemise ning sama seaduse §36 lg2 p6 sätestab programmis nende asutuste seisukohtade kirjeldamise, kuid programmile ei ole asutuste seisukohti lisatud.
Teeme ettepaneku programmi puudutavate asutuste seisukohtade lisamise KSH programmile.
Teeme ettepaneku KSH programmi arutelusse kaasata kõik Tilgu tee mõju piirkonda jäävate kinnistute omanikud.
Planeerimisseaduse §12 lg4 sätestab, kui detailplaneeringu algatamisel on teada või detailplaneeringukäigus selgub, et algatatav detailplaneering võib kaasa tuua kinnisasja või selle osa võõrandamise või selle suhtes sundvalduse seadmise vajaduse, teatab kohalik omavalitsus tähtsaadetisena edastatud kirjaga detailplaneeringu algatamisest vastava kinnisasja omanikule kahe nädala jooksul enne planeeringu algatamise otsuse tegemise päevast arvates või detailplaneeringu käigus asjaolude selgumise päevast arvates.
Planeerimisseaduse §16 lg4 p4 sätestab, et planeering tuleb koostada koostöös planeeritava maa-ala kinnisasjade omanikega.
Kuigi me oleme kinnisasjaomanikud, kellele kinnistut detailplaneeringu tulemusena plaanitakse vähendada ei ole kohalik omavalitsus meid sellest detailplaneeringust teavitanud. Seega on meil alust arvata, et võibolla paljud Tilgu tee äärsed kinnistute omanikud ei teagi sellest planeeringust veel midagi ja seega ei saa nad oma arvamust avaldada jooksvalt protsessi käigus.
Teeme ettepaneku kõiki Tilgu tee äärde jäävate kinnistute omanikke algatatud detailplaneeringust ja keskkonnamõju strateegilisest hindamisest teavitada
Samaaegselt selle planeeringuga on koostamisel ka Harku valla üldplaneering, mille kohta on küll viide kodulehel, kuid sealt lingist on väga raske planeeringuga seotud infot leida ja see leitav info on ainult 3 joonist ja lühike seletuskiri. Samas puudub viide planeeringu eskiislahendusele ja KSH aruandele.
Me ei ole vastu uue tee ehitamisele, küll aga detailplaneeringu koostamist ja avalikustamist oleks saanud teha paremini.
Samuti oleme me näinud oma silmaga, mis tõi kaasa Piirivalvekolledži ehitus Tilgu teele ja pankrannikule ning kuidas muutus liiklus teel ja tee olukord. Tuletame meelde, et Tilgu tee, see mäest alla tulev osas, mis on enne Tilgu sadamat varises kolledži ehituse käigus märkimisväärselt ja sinna tehti seejärel kaldakindlustus. Me ei soovi, et kogu Tilgu tee ulatuses saaks Rannamõisa MKA kaitse all olev pankrannik sedasi kindlustatud ja meie teada ei ole MKA kaitse all oleva panga kindlustamine lubatud.
Loodame, et arvestate meie ettepanekutega .
13.03.2009.a
Posted by Tüürman at 2:16 PM


Kuristiku Gümnaasium » 2012/2013-6, 19. juuni 2013
29. mai - Kooli laulu- ja tantsupidu
31. mai - Tutipäev ja lõpukell
Juunikuu pikapäevarühma toiduraha 20.05
Toitlustamine 20.05
Avalik teave 20.05
02.06 – Andres Raja
05.06 – Aivar Suursaar
Esileht » Õppetöö » Dokumendid » Õppenõukogu protokollid » 2012/2013-6, 19. juuni 2013
2012/2013-6, 19. juuni 2013
19. juuni 2013, nr. 1-4/6
Algus 12.00, lõpp 13.10
Juhatas hr Raino Liblik
Protokollis pr Karmen Kisel
Võtsid osa: Siiri Aiaste, Liidia Kuusksalu, Ly Melesk, Heli Paju, Liisi Rannast-Kask, Margarita Eero, Valentina Tsirihhova, Tiia Samoilov, Kristi Pajur, Marika Jänt, Liana Lepik, Eha Keel, Natalja Kutšinskaja, Aire Luugus, Riina Piimägi, Külli Ratassepp, Niina Rekuta, Esta Saula , Ele-Marika Sooväli, Toivo Susi, Kübe Tämmo, Katrin Näär, Kertu Pildre, Reeno Tarm, Liisi Kattago, Heli Malve, Kirsti Vooglaid, Valentina Sergejeva, Veiko Jõeäär, Kalev Kosk, Aivar Metsaveer, Mare Miikman, Eve Neito, Kristi Toomra, Sirje Vasmann-Perend, Priit Ratassepp
Puudusid: Marika Kundla (lapsehoolduspuhkusel), Annika Kongi, Melena Schultz (lapsehoolduspuhkusel), Janno Isat, Stella Orgusaar, Annely Raudsepp, Tanel Renter, Helina Aslan, Viia Hang, Veinika Lemsalu, Kati Lepp, Tiina Liiva, Olga Lillemaa, Mare Miikman, Annika Nikonov, Anette Puusemp, Riina Raaga, Helen Saarts, Riina Rotšan, Annela Valdi
2.	2012/2013 õppeaasta 9. klasside lõpetamine - S. Aiaste, klassijuhatajad
3.	2012/2013 õppeaasta 12. klasside lõpetamine - S. Aiaste, klassijuhatajad
4.	Kokkuvõte täiendava õppetöö sooritamisest üleminekuklassides – Ly Melesk, S. Aiaste, aineõpetajad
1.Eelmise õppenõukogu otsuste ülevaatamine
Raino Liblik – andis ülevaate eelmise õppenõukogu otsuste täitmisest. Kuna eelmise õppenõukogu otsused olid enamasti seotud õpilaste lõpetamise ja täiendava õppetööga, siis järgneb täpsem ülevaade otsuste täitmise hetkeseisust päevakorrapunktides 2-4.
3.06.2013 õppenõukogul otsustati ka, et õpetajad tutvuvad kooli kodukorra ning kriisikava paranduste ja täiendustega ja juhinduvad alates uuest õppeaastast kasvatuslike otsuste tegemisel uuendatud kooli kodukorrast. Õpetajad on kodukorra muudatustega tutvunud.
2. 2012/2013 õppeaasta 9. klasside lõpetamine
Siiri Aiaste – palus klassijuhatajatel anda ülevaade 9. klassi õpilaste täiendava õppetöö tulemustest ning eksamitest.
Karmen Kisel –. andis ülevaate täiendava õppetöö tulemustest 9. A klassis.
Tiia Samoilov – andis ülevaate täiendava õppetöö tulemustest 9. B klassis.
2012/13 õppeaasta Tallinna Kuristiku Gümnaasiumi 9A. klassi lõpetas 22 õpilast
Kiituskirjaga lõpetas 1 õpilane, neljade-viitega lõpetavad põhikooli 5 õpilast.
9. B klassi lõpetas 16 õpilast
9. R klassi lõpetas 23 õpilast
Kiituskirjaga lõpetas põhikooli 1 õpilane, neljade-viitega lõpetab 11 õpilast.
2.1	Väljastada eelpool loetletud õpilastele põhikooli lõputunnistus.
Alus: PGS § 29, HTM 03.12.2008 nr 70, VV 22.04.2003 nr 122
2.2	Väljastada kiituskirjad.
Alus: PGS § 30, HTM 09.02.2006 nr 8
3.	2012./2013. õppeaasta 12. A klassi lõpetamine
Eha Keel - andis ülevaade 12. klassi õpilaste täiendava õppetöö tulemustest.
2012/13 õppeaasta Tallinna Kuristiku Gümnaasiumi 12. klassi lõpetas 27 õpilast.
Hindele „4“ ja „5“ õppisid 3 õpilast.
3.1 Väljastada eelpool loetletud lõpetajatele gümnaasiumi lõputunnitus.
3.2 Kustutada Tallinna Kuristiku Gümnaasiumi nimekirjast 1 õpilane, kes ei lõpetanud gümnaasiumit.
Alus: PGS § 28 HTM 06.12.2005 nr 52
4.	Kokkuvõte täiendava õppetöö sooritamisest üleminekuklassides
4.1	Viia 8. B klassi õpilane ning 8. C klassi õpilased 9. klassi üle puuduliku hindega ja viia 6. B klassi 7. klassi üle nelja puuduliku hindega.
Alus: PGS § 27, HTM 16.11.2006 nr 41
4.2	Kustutada seoses edasijõudmatusega õppetöös Tallinna Kuristiku Gümnaasiumi õpilaste nimekirjast 11. A klassi õpilane.
Alus: Haridus- ja teadusministri 6. detsembri 2005. a määrus nr 52 §6 l.6
4.3	Jätta lapsevanema 13.06.2013 avalduse põhjal klassikursust kordama 2 õpilast.
Alus: Alus: PGS § 27 Haridus- ja teadusministri 16. novembri 2006. a määrus nr 41 §12 l.5
4.4	Määrata täiendava õppetöö teiseks tähtajaks 28.08.2013


Politseiametniku ning Politsei- ja Piirivalveameti struktuuriüksuse juhi ametikohal teenistuses oleva ametniku kutsesobivusnõuded, nende kontrollimise tingimused ja kord – Riigi Teataja
Politseiametniku ning Politsei- ja Piirivalveameti struktuuriüksuse juhi ametikohal teenistuses oleva ametniku kutsesobivusnõuded, nende kontrollimise tingimused ja kord
Politseiametniku ning Politsei- ja Piirivalveameti struktuuriüksuse juhi ametikohal teenistuses oleva ametniku kutsesobivusnõuded, nende kontrollimise tingimused ja kord - sisukord
§ 2 Nõuded isikuomadustele
§ 3 Haridusnõuded
§ 4 Kõrghariduse nõue
§ 5 Erialase koolituse läbimise nõue
§ 6 Kehalise ettevalmistuse ja eriettevalmistuse nõuded
§ 7 Kehalise ettevalmistuse ja eriettevalmistuse nõuetele vastavuse kontrollimine
§ 8 Teadmiste ja oskuste hindamine
RT I, 29.08.2019, 7
[RT I, 26.06.2015, 20 - jõust. 01.07.2015]
Vastu võetud 12.04.2013 nr 15
RT I, 18.04.2013, 16
jõustumine 21.04.2013
23.03.2014 RT I, 26.03.2014, 4 29.03.2014
04.06.2014 RT I, 10.06.2014, 4 01.07.2014
30.12.2014 RT I, 08.01.2015, 4 11.01.2015, rakendatakse alates 1.01.2015
18.06.2015 RT I, 26.06.2015, 20 01.07.2015
18.12.2015 RT I, 22.12.2015, 30 01.01.2016, osaliselt 01.04.2016
17.03.2016 RT I, 22.03.2016, 3 01.04.2016
27.12.2017 RT I, 30.12.2017, 23 03.01.2018
25.04.2019 RT I, 27.04.2019, 1 01.05.2019
27.08.2019 RT I, 29.08.2019, 3 01.09.2019
Määrus kehtestatakse politsei ja piirivalve seaduse § 61 lõike 3, § 39 lõike 2 ja § 43 lõike 8 alusel.
[RT I, 27.04.2019, 1 - jõust. 01.05.2019]
(1) Käesoleva määrusega kehtestatakse politseiametniku ning Politsei- ja Piirivalveameti struktuuriüksuse juhi ametikohal teenistuses oleva ametniku kutsesobivuse nõuded, nende kontrollimise tingimused ja kord.
(2) [Kehtetu - RT I, 26.06.2015, 20 - jõust. 01.07.2015]
§ 2. Nõuded isikuomadustele
(1) Politseiametnik ning Politsei- ja Piirivalveameti struktuuriüksuse juhi ametikohal teenistuses olev ametnik peab isikuomaduste poolest olema võimeline täitma politseile pandud ülesandeid ning vastama järgmistele üldnõuetele:
1) lojaalne Eesti Vabariigile, aus ja seaduskuulekas;
2) võimeline töötama stabiilselt ja tulemuslikult pingeolukorras ning oskama teha meeskonnatööd;
3) kohusetundlik, otsustus- ja vastutusvõimeline, suutma langetada iseseisvalt otsuseid oma ametikoha pädevuse piires, võimeline ette nägema oma otsuste tagajärgi ning vastutama nende eest;
4) analüüsi- ja sünteesivõimeline, oskama eristada olulist ebaolulisest ning suutma lahendada probleeme;
5) hea suhtlusoskusega.
(2) Politseiteenistusse ning Politsei- ja Piirivalveameti struktuuriüksuse juhi ametikohal teenistuses oleva ametniku, v.a Politsei- ja Piirivalveameti peadirektori ametikohale kandideeriva isiku vastavust isikuomadustele hinnatakse kutsesobivuse vestluse käigus ning politsei ja piirivalve seaduse § 42 lõike 3 punktis 2 nimetatud isikutega peetavate vestluste käigus.
(3) Politseiametniku ning Politsei- ja Piirivalveameti struktuuriüksuse juhi ametikohal teenistuses oleva ametniku vastavust isikuomadustele hinnatakse arenguvestluse käigus.
§ 3. Haridusnõuded
(1) Politseiametnikul peab olema vähemalt keskharidus ja kutseharidus politsei või piirivalve erialal või kõrgharidus politsei või piirivalve erialal (edaspidi politseiharidus).
(2) Politseihariduse nõuet ei kohaldata järgmistele politseiametnikele, kes on läbinud käesoleva määruse §-s 5 sätestatud erialase koolituse ning:
1) kellel on muu kutseharidus või muu kõrgharidus või;
2) kellel on keskharidus ja laevapere liikme kvalifikatsiooni tõendav tunnistus või;
[RT I, 30.12.2017, 23 - jõust. 03.01.2018]
3) kellel on keskharidus ja varasem siseturvalisuse valdkonnas töötamist toetav kogemus.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud isikud võib enne §-s 5 sätestatud nõude täitmist võtta politseiteenistusse määratud ajaks, kuid mitte kauemaks kui erialase koolituse läbimiseks ettenähtud ajaks.
(4) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud politseihariduse nõuet ega §-s 5 sätestatut ei kohaldata isikule, kelle ametikoha põhiülesanne on jälitustegevus. Nende ametikohtade loetelu kehtestab Politsei- ja Piirivalveameti peadirektor või Kaitsepolitseiameti peadirektor.
(41) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud politseihariduse nõuet ega §-s 5 sätestatut ei kohaldata kadetile, kellel on keskharidus, kes võetakse politseiteenistusse määratud ajaks, kes on täitnud kehalise ettevalmistuse ja eriettevalmistuse nõuded ning kellel on:
1) teadmised riigi põhikorra, isikute õiguste ja vabaduste ning politsei tegevust reguleerivate õigusaktide kohta;
2) teadmised ja oskused rakendada korrakaitseseaduses ja eriseadustes sätestatud meetmeid ja kohaldada vahetut sundi;
3) teadmised, kuidas teostada avalikus kohas käitumise nõuete üle järelevalvet;
4) teadmised ja otsustusvõime otsustada politsei sekkumise vajadus ning valida vajalikud sekkumismeetmed ja määrata nende ulatus;
5) teadmised ja oskused kasutada politsei infosüsteemi POLIS;
6) teadmised ja oskused käsitseda külm- ja gaasirelvasid ning erivahendeid;
7) teadmised tulirelva kandmise ja kasutamise õiguslike aluste kohta ning tulirelva kasutamise ja tulirelva käsitlemisega seotud esmaabi andmise oskused.
(42) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud politseihariduse nõuet ning §-des 4 ja 5 sätestatut ei kohaldata Politsei- ja Piirivalveametis väiksema kui 200-se kogumahutavusega laeva kapteni ametikohal teenistuses olevale ametnikule, sealhulgas politseiametnikule, kes lõpetas mereõppeasutuse või asus õppima mereõppeasutuses enne 1. juulit 2005. aastal ning kellel on vastava laeva juhtimiseks vajalik kvalifikatsioon.
[RT I, 22.12.2015, 30 - jõust. 01.04.2016]
(5) Ametikohtade loetelu, millele kohaldatakse käesoleva paragrahvi lõike 2 punktis 2 sätestatut, kehtestab Politsei- ja Piirivalveameti peadirektor.
§ 4. Kõrghariduse nõue
(1) Kõrgharidus peab olema:
1) politseiametnikul ametikohal, mille ametijuhend näeb ette kõrghariduse nõude;
2) politsei ja piirivalve seaduse §-s 50 sätestatud struktuuriüksuse juhil;
3) struktuuriüksuse juhi ametikohal teenistuses oleval ametnikul Politsei- ja Piirivalveametis.
(2) Politsei- ja Piirivalveameti peadirektoril, Politsei- ja Piirivalveameti peadirektori asetäitjal ja prefektil ning Kaitsepolitseiameti peadirektoril ja Kaitsepolitseiameti peadirektori asetäitjal peab olema magistrikraad või sellega võrdsustatud kvalifikatsioon.
[RT I, 18.04.2013, 16 - jõust. 01.01.2015]
(3) Sisekaitseakadeemia politseiametnikest õppejõududele kohaldatakse kõrgharidusseaduse alusel õppejõududele sätestatud haridusnõudeid.
[RT I, 29.08.2019, 3 - jõust. 01.09.2019]
§ 5. Erialase koolituse läbimise nõue
Politseiametniku ametikohale nimetatud isik, kellel ei ole politseiharidust, peab Politsei- ja Piirivalveameti peadirektori, Kaitsepolitseiameti peadirektori või Sisekaitseakadeemia rektori kehtestatud õppeprogrammi alusel läbima erialase koolituse.
§ 6. Kehalise ettevalmistuse ja eriettevalmistuse nõuded
(1) Kehalise ettevalmistuse nõuetele vastavuse hindamiseks mõõdetakse politseiametniku järgmisi füüsilisi võimeid:
1) üldine vastupidavus – 3000 meetri jooks;
2) käelihaste jõuharjutus – toenglamangus kätekõverdamine;
3) kõhulihaste jõuharjutus – istesse tõus.
(2) Üldise vastupidavuse mõõtmisel võib 3000 meetri jooksu asendada 500 meetri ujumise, 6000 meetri sõudmisega ergomeetril või 6000 meetri käimisega.
(3) Üldise vastupidamise mõõtmisel loetakse 3000 meetri jooks sooritatuks, kui politseiametnik on kalendriaastas läbinud spordivõistlusel või rahvaspordiüritusel vähemalt 10-kilomeetrise distantsi jooksus, käimises, jalgrattasõidus, triatlonis, orienteerumises, murdmaasuusatamises, kiiruisutamises, rulluisutamises, rännakmarsis, aerutamises või sõudmises. Tulemuse arvestamise aluseks on ametlik võistlusprotokoll.
(4) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud kehalised katsed loetakse sooritatuks, kui politseiametnik on osalenud kalendriaastas vähemalt neljal Eesti Politsei Spordiliidu spordikalendri meistrivõistlusel, sellest vähemalt kahel individuaalalal.
(5) Naispolitseiametnik peab kehalised katsed sooritama vähemalt järgmiste tulemustega:
Kehalise katse nimetus
Kuni 29-aastased
30–39-aastased
40–49-aastased
Üle 50-aastased
3000 meetri jooks
23 minutit 10 sekundit
24 minutit 40 sekundit
26 minutit 30 sekundit
Toenglamangus kätekõverdamine
Istesse tõus
500 meetri ujumine
14 minutit 30 sekundit
15 minutit 30 sekundit
6000 meetri sõudmine ergomeetril
31 minutit
33 minutit
6000 meetri käimine
59 minutit
61 minutit
(6) Meespolitseiametnik peab kehalised katsed sooritama vähemalt järgmiste tulemustega:
17 minutit 10 sekundit
19 minutit 50 sekundit
22 minutit 10 sekundit
24 minutit 30 sekundit
54 minutit
(7) Politseiametniku eriettevalmistuse nõuetele vastavuse hindamiseks kontrollitakse politsei turvataktika ja vahetu sunni kasutamise oskust.
(8) Politsei- ja Piirivalveameti peadirektor, Kaitsepolitseiameti peadirektor või Sisekaitseakadeemias politseiametnikke ettevalmistava struktuuriüksuse juht võib lähtuvalt politseiametniku ametikohast ja ametijuhendist tulenevatest ülesannetest kehtestada käesoleva paragrahvi lõikes 7 nimetatud eriettevalmistuse nõuete osas erisusi.
[RT I, 22.12.2015, 30 - jõust. 01.01.2016]
§ 7. Kehalise ettevalmistuse ja eriettevalmistuse nõuetele vastavuse kontrollimine
(1) Politseiametniku vastavust kehalise ettevalmistuse ja eriettevalmistuse nõuetele kontrollitakse vähemalt üks kord kalendriaastas vastavalt Politsei- ja Piirivalveameti peadirektori, Kaitsepolitseiameti peadirektori või Sisekaitseakadeemias politseiametnikke ettevalmistava struktuuriüksuse direktori kehtestatud korrale.
(2) Käesoleva määruse § 6 lõikes 1 nimetatud nõudeid kohaldatakse politseiteenistusse võtmisel, v.a juhul kui isik võetakse politseiteenistusse vahetult pärast Sisekaitseakadeemia Politsei- ja piirivalvekolledži lõpetamist.
(3) Politsei- ja Piirivalveameti peadirektor või Kaitsepolitseiameti peadirektor võib lähtuvalt politseiametniku teenistusülesannete erisusest kehtestada täiendavad või kõrgendatud kehalise ettevalmistuse ja eriettevalmistuse nõuded.
§ 8. Teadmiste ja oskuste hindamine
(1) Politseiametniku teadmised ja oskused peavad vastama teenistusülesannete täitmiseks kehtestatud nõuetele määral, mis võimaldab teenistusülesandeid täita parimal võimalikul viisil.
(2) Politseiametniku teadmisi ja oskusi hinnatakse vähemalt politseiametniku teenistusastme vanuse täitumisele eelneval kalendriaastal.
(3) Politseiametniku teadmisi ja oskusi hinnatakse vastavalt Politsei- ja Piirivalveameti peadirektori, Kaitsepolitseiameti peadirektori või Sisekaitseakadeemias politseiametnikke ettevalmistava struktuuriüksuse direktori kehtestatud korrale.
(1) Miilitsa erikeskkoolis, miilitsa kõrgkoolis või muus välisriigi kõrgkoolis piirivalve või politsei erialal omandatud keskeri- või kõrgharidust käsitatakse määruse rakendamisel vastavalt politsei kutseharidusele või politsei kõrgharidusele vastava haridusena.
(2) Politseihariduse nõuet ja käesoleva määruse § 5 ei kohaldata politseiametnikule, kes on võetud politseiteenistusse enne 2010. aasta 1. jaanuari.
(3) Politseihariduse nõuet ei kohaldata nende politseiametnike suhtes, kes olid politsei- või piirivalveteenistuses enne 2010. aasta 1. jaanuari sõltumata sellest, kas nad on olnud katkematult politsei- või piirivalveteenistuses või mitte, ja kellel on:
1) politseiprefektuuride õppekeskuste ja õppepunktide kursuste lõpetamisel antud politseinooremametniku kutsetunnistus või tunnistus;
2) Eesti NSV ja NSV Liidu miilitsaõppepunktide ja miilitsaõppekeskuste vähemalt kolmekuulise esmase väljaõppe lõpetamisel antud tunnistus iseseisvale tööle lubamise otsusega;
3) välisriikide politseiõppeasutuste antud politseinooremametniku lõputunnistus või sertifikaat;
4) piirivalve õppekeskustes antud piirivalvuri või piirikaitsja tunnistus.
(4) Enne 2015. aasta 1. jaanuari Politsei- ja Piirivalveameti peadirektori, peadirektori asetäitja ja prefekti ning Kaitsepolitseiameti peadirektori ja peadirektori asetäitja ametikohale nimetatud Politsei- ja Piirivalveameti peadirektor, peadirektori asetäitja ja prefekt ning Kaitsepolitseiameti peadirektor ja peadirektori asetäitja ei pea vastama määruse § 4 lõikes 2 sätestatud nõudele.
[RT I, 08.01.2015, 4 - jõust. 11.01.2015, rakendatakse alates 1.01.2015]
(5) Politseihariduse nõuet ei kohaldata nende politseiametnike suhtes, kes olid kuni 2014. aasta 30. juunini ametnikuna teenistuses Politsei- ja Piirivalveameti piirivalveosakonna migratsioonijärelevalvebüroos või prefektuuri piirivalvebüroo migratsioonijärelevalve talituses ning kes nimetati alates 2014. aasta 1. juulist samas büroos või talituses politseiametniku ametikohale.
[RT I, 10.06.2014, 4 - jõust. 01.07.2014]
(6) [Kehtetu - RT I, 22.03.2016, 3 - jõust. 01.04.2016]
(7) Käesoleva määruse jõustumise ajal teenistuses olevale üle 45-aastasele naispolitseiametnikule ja üle 49-aastasele meespolitseiametnikule kohaldatakse määruse §-s 6 sätestatud kehalise ettevalmistuse nõudeid alates 1. jaanuarist 2017. aastal.
Määruse § 4 lõige 2 jõustub 2015. aasta 1. jaanuaril.