Jahitunnistuse vorm, jahiteooriaeksami ja laskekatse sooritamise ning jahitunnistuse taotlemise ja andmise kord, jahindusalasele koolitusele ja koolitajale esitatavad nõuded ning koolitamise kord – Riigi Teataja
Jahitunnistuse vorm, jahiteooriaeksami ja laskekatse sooritamise ning jahitunnistuse taotlemise ja andmise kord, jahindusalasele koolitusele ja koolitajale esitatavad nõuded ning koolitamise kord - sisukord
2 JAHITEOORIAEKSAMI JA LASKEKATSE SOORITAMINE JAHITUNNISTUSE SAAMISEKS
§ 15 Laskekatse siledaraudsest jahirelvast Compact Sporting rajal
3 JAHITUNNISTUSE TAOTLEMINE JA ANDMINE, JAHITUNNISTUSE KEHTIVUSAJA PIKENDAMINE
§ 24 Jahitunnistuse kehtivusaja pikendamine
§ 25 Jahitunnistuse vorm
RT I, 29.05.2013, 4
Vastu võetud 22.05.2013 nr 25
Määrus kehtestatakse jahiseaduse § 36 lõike 9 alusel.
(1) Jahitunnistuse taotleja koolitamise (edaspidi koolitamine) eesmärk on jahipidamisõigust taotleva isiku ettevalmistamine iseseisvaks jahipidamiseks.
(2) Jahitunnistuse taotleja koolitatakse jahipidamiseks:
1) jahitulirelva kasutamise õiguseta;
2) jahitulirelva kasutamise õigusega.
(1) Koolitajal, kes koolitab jahitulirelva kasutamise õiguseta jahitunnistuse taotlejaid, peavad olema:
2) õppekogud lastud uluki liigi ja vanuse määramiseks ning õppevahendid.
(2) Koolitajal, kes koolitab jahitulirelva kasutamise õigusega jahitunnistuse taotlejaid, peavad olema:
2) relvaseaduse §-s 84 sätestatud tingimustele vastav lasketiir või laskepaik või nende kasutamise võimalus;
3) õppekogud lastud uluki liigi ja vanuse määramiseks ning õppevahendid;
(3) Punktides 1 ja 2 nimetatud koolitajad registreerib taotluse alusel ja koolitajate nõutele vastavust kontrollib Keskkonnaameti või jahiseaduse § 10 lõike 1 alusel Keskkonnaministeeriumiga halduslepingu sõlminud isik.
(1) Määrus kehtestab õppekava ja -mahu jahitunnistust taotleva isiku koolituseks.
(2) Õppekava on jaotatud kaheks:
1) õppekava jahiteooriaalaseks koolituseks, mis on esitatud lisas 1;
2) õppekava jahirelvade, lakemoona ja laskmise alaseks koolituseks, mis on esitatud lisas 2.
Jahitunnistust taotlevate isikute koolitusel võib õpperühmas olla kuni 30 õpilast.
(1) Jahiteooria koolitus lõpeb koolitaja korraldatud jahiteooriaeksamiga. Jahiteooriaeksami küsimustiku kinnitab koolitaja.
(2) Jahiteooriaeksam peab hõlmama õppekava sisu täies ulatuses. Jahiteooriaeksam loetakse sooritatuks, kui õigesti on vastatud vähemalt 90%-le koolitaja koostatud küsimustest.
(3) Jahiteooriaeksami edukalt sooritanud isikule annab koolitaja tunnistuse, millele on märgitud koolituse korraldanud asutuse nimetus, väljaõppe aeg ja koht.
(4) Jahirelvade, lakemoona ja laskmise koolitus lõpeb koolitaja korraldatud laskekatsega.
(5) Laskekatse sooritamiseks valib koolitaja § 13 lõikes 1 nimetatud viisist sobiva.
(6) Laskekatse sooritatuks lugemisel tuleb vastavalt laskekatse sooritamiseks valitud viisile lähtuda § 14 lõikes 2 või § 15 lõikes 6 või § 16 lõikes 4 nimetatud kriteeriumist.
(7) Laskekatse edukalt sooritanud isikule annab koolitaja tunnistuse, millele on märgitud koolituse korraldanud asutuse nimetus, väljaõppe aeg ja koht.
2. peatükk JAHITEOORIAEKSAMI JA LASKEKATSE SOORITAMINE JAHITUNNISTUSE SAAMISEKS
Jahitunnistuse taotleja eksamineerimise eesmärk on kontrollida taotleja õppekava kohaselt omandatud teadmisi.
(1) Taotlejat eksamineerib ja laskekatset võtab vastu Keskkonnaameti või jahiseaduse § 10 lõike 1 alusel Keskkonnaministeeriumiga halduslepingu sõlminud isiku (edaspidi tunnistuse andja) moodustatud eksamikomisjon (edaspidi komisjon).
(2) Komisjonis on kuus liiget.
(3) Komisjoni esimehe määrab komisjoni liikmete hulgast tunnistuse andja.
(2) Jahiteooriaeksami ja laskekatse sooritamise aja ja koha määrab komisjoni esimees. Eksamineerimine toimub jahitunnistust taotlevate isikute olemasolu korral vastavalt vajadusele.
(5) Jahiteooriaeksami ja laskekatse tulemused ja komisjoni otsuse protokollib komisjoni sekretär. Protokollile kirjutavad alla jahiteooriaeksami ja laskekatse vastu võtnud komisjoni liikmed.
(6) Jahiteooriaeksami ja laskekatse sooritamise protokolle säilitab tunnistuse andja viis aastat.
(7) Jahiteooriaeksami tulemustest teavitab komisjon eksamineeritavat kohe pärast vastuste kontrollimist ja hindamist.
(8) Jahitulirelva kasutamise õiguseta jahitunnistuse taotlejaid ei pea sooritama laskekatset.
(1) Jahiteooriaeksamile lubatakse isik, kes on saanud koolituse lisa 1 kohase õppekava järgi ja omab koolituse tunnistust.
(3) Jahitunnistuse taotleja ei tohi sooritada jahiteooriaeksamit ja laskekatset varem kui üks kuu enne jahiseaduse § 36 lõikes 2 nimetatud vanuse alammäära saavutamist.
(2) Komisjon tuvastab jahitunnistuse taotleja isiku vahetult enne jahiteooriaeksami või laskekatse sooritamist isikut tõendava dokumendi kontrollimisega. Isiku samasust kinnitab komisjoni esimees oma allkirjaga jahiteooriaeksami ja laskekatse protokollil.
(5) Kui eksamineeritav rikub jahiteooriaeksami või laskekatse sooritamise korda, katkestatakse jahiteooriaeksami või laskekatse sooritamine ja sooritus ei lähe arvesse. Jahiteooriaeksami või laskekatse sooritamata jätmise põhjus märgitakse eksami- või laskekatse protokolli.
(8) Jahiteooriaeksami ja laskekatse sooritanule väljastab komisjon õiendi, mis kinnitab jahiteooriaeksami ja laskekatse sooritamist. Õiendi vorm on esitatud lisas 3.
(9) Sooritatud jahiteooriaeksam on kehtiv üks aasta õiendi väljastamise päevast arvates.
(1) Jahiteooriaeksam koosneb kirjalikust testist ja praktilistest ülesannetest.
(3) Jahiteooriaeksam peab sisaldama vähemalt viit küsimust igast lisas 1 esitatud õppekava teemast. Jahiteooriaeksami küsimustiku kinnitab tunnistuse andja.
(1) Laskekatse sooritatakse siledaraudsest jahirelvast Compact Sporting rajal või kaarrajal või väiksekaliibrilisest ääretulepadruniga vintrelvast seisvale märgile.
(2) Laskekatse sooritamiseks valib komisjon ühe lõikes 1 esitatud võimalustest.
1) spordipüssist püstiasendis laskmise kohta kehtestatud võistlusmääruste kohaselt;
§ 15. Laskekatse siledaraudsest jahirelvast Compact Sporting rajal
(1) Laskekatse siledaraudsest jahirelvast sooritatakse harjutuse Compact Sporting jaoks kehtestatud võistlusmääruste kohaselt:
(4) Compact Sporting raja kasutamisel teavitab komisjon eksamineeritavat märkide väljalennutamise järjekorrast ja lennusuundadest ning eksamineeritavale näidatakse märgi lendu.
2) lastes märgiheitemasinast lennutatavat viitteistkümmet märki;
(3) Eksamineeritavat teavitatakse enne laskekatset märkide väljalennutamise järjekorrast ning talle näidatakse märgi lendu.
(1) Kui eksamineeritav ei sooritanud jahiteooriaeksamit, võib ta esitada kirjaliku taotluse eksami kordamiseks komisjoni esimehe määratud ajal, kuid mitte varem kui 30 päeva pärast eksami sooritamise päevast arvates.
(2) Kui eksamineeritav ei sooritanud laskekatset, võib ta esitada kirjaliku taotluse katse kordamiseks komisjoni esimehe määratud ajal, kuid mitte varem kui 15 päeva pärast katse sooritamata jäämise päevast arvates.
(1) Jahiteooriaeksami tulemuse võib vaidlustada seitsme päeva jooksul eksami päevast arvates, esitades kirjaliku avalduse komisjoni esimehele.
(2) Kui eksamineeritav vaidlustab laskekatse tulemuse, peab ta sellest kohe pärast eksamitulemuse teadasaamist teatama kirjalikult komisjoni esimehele.
(3) Komisjoni esimees vastab avaldusele kirjalikult seitsme päeva jooksul avalduse laekumise päevast arvates.
(4) Jahiteooriaeksami ja laskekatse sooritamise käigus tekkinud vaidlused lahendab komisjoni esimees.
3. peatükk JAHITUNNISTUSE TAOTLEMINE JA ANDMINE, JAHITUNNISTUSE KEHTIVUSAJA PIKENDAMINE
2) õiendi jahiteooriaeksami sooritamise kohta;
3) õiendi laskekatse sooritamise kohta;
4) kaks fotot suurusega 45 × 35 mm (mis vastab isiku vanusele).
(2) Jahitulirelva kasutamise õiguseta jahitunnistuse taotleja ei pea esitama lõike 1 punktis 3 nimetatud õiendit.
2) foto suurusega 45 × 35 mm (mis vastab isiku vanusele);
(1) Tunnistuse andja kontrollib taotluse vastavust selle määruse nõuetele ja taotluses esitatud andmete õigsust 15 päeva jooksul taotluse saamisest arvates.
(2) Kui jahitunnistuse taotlemiseks vajalikud materjalid ei vasta selle määruse nõuetele, määrab tunnistuse andja tähtaja puuduste kõrvaldamiseks. Kui puudusi ei ole tähtaja jooksul kõrvaldatud, võib tunnistuse andja jätta taotlemiseks esitatud materjalid läbi vaatamata ning saadab otsuse koopia materjalide läbivaatamata jätmise kohta taotlejale 15 päeva jooksul pärast puuduste kõrvaldamiseks määratud tähtaja möödumist.
Tunnistuse andja teeb jahitunnistuse andmise või selle andmisest keeldumise otsuse 10 päeva jooksul nõuetekohase taotluse saamisest arvates.
§ 24. Jahitunnistuse kehtivusaja pikendamine
(1) Jahitunnistuse kehtivusaja pikendamiseks kümneaastase kehtivusaja möödumise korral peab taotleja esitama tunnistuse pikendajale järgmised materjalid:
2) pikendamisele kuuluva jahitunnistuse.
(3) Jahitunnistus ei kuulu pikendamisele, kui selle kehtivusaja lõppemisest on möödas üle 12 kuu.
§ 25. Jahitunnistuse vorm
(1) Jahitunnistuse vorm on esitatud lisas 4.
(2) Välisriigi kodanikust jahimehe jahitunnistuse vorm on esitatud lisas 5.
(3) Jahitunnistus on:
(4) Jahitulirelva kasutamise õiguseta jahitunnistusele tehakse reale "erimärkused" märge "jahitulirelva kasutamise õiguseta“.
Lisa 1 Jahitunnistust taotleva isiku jahiteooria-alase koolituse õppekava
Lisa 2 Jahitunnistust taotleva isiku jahirelvade, laskemoona ja laskmise koolituse õppekava
Lisa 3 Jahiteooriaeksami ja laskekatse sooritamist tõendava õiendi vorm
Lisa 4 Jahitunnistuse vorm
Lisa 5 Välisriigi kodanikust jahimehe jahitunnistuse vorm


text:
Euroopa Inimõiguste Kohtu lahendid - 13. - 19. veebruar 2017 - Riigi Teataja
Euroopa Inimõiguste Kohtu lahendid - 13. - 19. veebruar 2017
EIK tuvastas siseriiklike kohtute otsustele tuginedes, et politseijaoskonnas surnud mehe ründamise uurimine oli ebatõhus.
Maslova vs Venemaa, kohtuotsus 14.02.2017, avaldus nr 15980/12
Politseinik P. vahistas 2005. aastal kaebaja venna. Politseijaoskonda jõudes paigutati kaebaja vend politseijaoskonna esiku põrandale, kuhu ta jäeti viieks tunniks. Kui politseinik läks lõpuks kaebaja venda kontrollima, oli kaebaja vend surnud.
Kaebaja venna surma osas alustati kriminaaluurimist. Ekspert leidis kaebaja venna surnukehal lisaks mitmetele haavadele ka kaelalüli trauma, mis oli põhjustanud kaebaja venna surma mõne minutiga. 2011. aastal mõisteti P. süüdi võimu kuritarvitamises. Lisaks otsustas kohus, et tuleb alustada kriminaaluurimist, mis selgitaks välja isiku, kes põhjustas kaebaja vennale surmaga lõppenud raske kehavigastuse. Nimetatud uurimine on endiselt pooleli.
2012. aastal leidis siseriiklik kohus kaebaja hagi lahendades, et riik oli kaebaja venna surma eest vastutav ning mõistis kaebajale välja mittevaralise kahju hüvitise.
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artiklite 2 ja 3 rikkumise tuvastamiseks väites, et tema vend oli surmaga lõppenud politseipoolse väärkohtlemise ohver. Kaebaja hinnangul ei võtnud võimud kasutusele vajalikke samme kaebaja venna elu kaitsmiseks. Samuti kurtis kaebaja, et tema venna surma asjaolude uurimine ei olnud tõhus.
EIK nõustus siseriikliku kohtu leidudega osas, milles tuvastati, et politseinik P. oli vastutav kaebaja venna väärkohtlemise eest ning riik oli vastutav kaebaja vennale arstiabi võimaldamise eest. Seega tuvastas EIK EIÕK artiklite 2 ja 3 rikkumised sisulistest aspektidest.
Seoses uurimise põhjalikkusega viitas EIK, et siseriiklikud kohtud olid korduvalt tühistanud uurimise lõpetamise otsuseid leides, et uurimist oli endiselt võimalik edukalt lõpule viia ning vajalik oli teatavate uurimistoimingute läbiviimine. Uurimisasutus jõudis samale järeldusele. EIK järeldas eeltoodud siseriiklike võimude analüüsile tuginedes, et kaebaja venna surma põhjustanud ründe uurimine ei olnud piisavalt põhjalik. Eeltoodust tulenevalt leidis EIK, et uurimine ei olnud EIÕK artikli 2 mõttes tõhus, mistõttu on nimetatud artiklit rikutud menetluslikust aspektist.
Seoses kaebaja väidetega P.-le mõistetud karistuse ja teo tõsiduse ebaproportsionaalsuse kohta märkis EIK, et P.-le mõisteti 3-aastane vangistus ning tal keelati politseis töötamine. Võttes arvesse kõik asjaolud tervikuna leidis EIK, et puudus ilmne ebaproportsionaalsus teo tõsiduse ja karistuse vahel. EIK märkis, et siseriiklik uurimine tuvastas kaebaja vennale osaks saanud väärkohtlemise asjaolud ning väärkohtleja isiku. Seetõttu järeldas EIK, et väärkohtlemise uurimine viidi edukalt lõpule ning see viis rikkuja süüdimõistmise ja karistamiseni. Seega ei ole EIÕK artiklit 3 menetluslikust aspektist rikutud.
1. EIÕK artiklite 2 ja 3 rikkumine sisulistest aspektidest;
3. EIÕK artiklit 3 ei ole menetluslikust aspektist rikutud;
4. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks 50 600 eurot.
Isik ei saa põhjendatult ja mõistlikult keelduda ravi saamisest, kui teda pole piisavalt teavitatud sellega kaasnevatest tagajärgedest.
Karakhanyan vs Venemaa, kohtuotsus 14.02.2017, avaldus nr 24421/11
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 2 rikkumise tuvastamiseks väites, et võimud olid vastutavad tema vangistuses viibinud abikaasa surma eest ning tema abikaasa surma asjaolude uurimine ei olnud tõhus.
EIK osundas, et ehkki kaebaja abikaasa terviseandmetes oli fikseeritud asjaolu, et ta oli ravist keeldunud, puudusid seda kinnitavad kaebaja abikaasa allkirjad. Nimetatud asjaolu koos kaebaja väidetega, mille kohaselt soovis kaebaja abikaasa vaid ravi muutmist, tekitasid EIK-s kahtlusi kaebaja abikaasa ravist keeldumise väidete tõesuse osas.
Lisaks selgitas EIK, et isegi, kui kaebaja abikaasa tõepoolest keeldus ravi saamast, puuduvad asjas andmed selle kohta, et kaebaja abikaasat oleks teavitatud ravist keeldumisega kaasnevatest riskidest. EIK märkis, et isik ei saa põhjendatult ja mõistlikult keelduda ravi saamisest, kui tal puudub piisav teave sellega kaasnevate tagajärgede kohta.
Eeltoodust tulenevalt järeldas EIK, et võimud ei pakkunud kaebaja abikaasale elutähtsat, kõikehõlmavat ja kohast ravi, millest tulenevalt vastutavad võimud kaebaja abikaasa surma eest ning on rikkunud EIÕK artiklist 2 tulenevaid riigi positiivseid kohustusi.
Ehkki võimud tegid teatavaid uurimistoiminguid, ei hinnanud nad piisavalt ravi kvaliteeti. Siseriiklikud kohtud leidsid, et uurijad tegid uurimise käigus mitmeid tõsiseid vigu ning kohustasid uurimisasutust uurimist jätkama. Samas ei järgnenud kohtute otsusele mingeid uurimistoiminguid. Eeltoodust tulenevalt leidis EIK, et võimud ei viinud läbi põhjalikku ega tõhusat uurimist seoses kaebaja väidetega, mille kohaselt põhjustas kaebaja abikaasa surma ebaadekvaatne ravi. Seega on rikutud EIÕK artiklit 2 ka menetluslikust aspektist.
3. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks 24 000 eurot.
On tõsine oht, et Türkmenistanis koheldakse kinnipeetavaid isikuid vastuolus EIÕK artikliga 3.
Allanazarova vs Venemaa, kohtuotsus 14.02.2017, avaldus nr 46721/15
Kaebaja on Türkmenistani kodanik, kes elab Venemaal. Türkmenistani prokuratuur esitas Venemaa võimudele väljaandmistaotluse kaebaja väljaandmiseks seoses kriminaalmenetlusega, milles süüdistati kaebajat pettuses. Venemaa prokuratuur rahuldas väljaandmistaotluse ning kaebaja kaebused, milles ta viitas väljaandmise korral esinevale väärkohtlemise ohule, jäeti rahuldamata.
2015 septembris rahuldas EIK kaebaja ajutise meetme taotluse (kohtureeglite reegli 39 alusel) ning otsustas, et Venemaa võimud ei tohi kaebajat välja anda kuni EIK menetluse lõpuni.
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 3 rikkumise tuvastamiseks eraldiseisvalt ja koosmõjus EIÕK artikliga 13. Kaebaja väitis, et tema väljaandmise korral Türkmenistanile esineb tõsine väärkohtlemise oht. Samuti leidis kaebaja, et tal puudus nimetatud väite esitamiseks Venemaa võimudele tõhus õiguskaitsevahend.
Ehkki Türkmenistan on teinud edusamme inimõiguste tagamiseks, leidis EIK, et nimetatud edusammud ei ole piisavad. Seetõttu järeldas EIK, et on tõsine oht, et Türkmenistanis koheldakse kinnipeetavaid isikuid vastuolus EIÕK artikliga 3. EIK märkis, et Türkmenistani prokuratuuri antud kinnitused, mille kohaselt kaebajat ei väärkohelda, olid ebausaldusväärsed ega välista kaebaja väärkohtlemise riski kaebaja väljaandmisel Türkmenistanile. Eeltoodust tulenevalt järeldas EIK, et kaebaja väljaandmine Türkmenistanile rikuks EIÕK artiklit 3.
EIK leidis, et kaebaja väljaandmise kohtumenetlus eraldiseisvalt ega koosmõjus kaebajale põgeniku staatuse omistamise ja ajutise varjupaiga taotluste menetlustega ei olnud tõhus õiguskaitsevahend EIÕK artikli 13 mõttes seoses kaebaja väärkohtlemise väidetega tema väljaandmisel Türkmenistanile. Nimetatud menetlustes ei uuritud põhjalikult kaebaja väiteid võimaliku väärkohtlemise kohta Türkmenistanis. Eeltoodust tulenevalt on rikutud EIÕK artiklit 13 koosmõjus EIÕK artikliga 3.
1. Kaebaja väljaandmine Türkmenistani oleks EIÕK artikli 3 rikkumine;
2. EIÕK artikli 13 rikkumine koosmõjus EIÕK artikliga 3;
3. EIK leidis, et rikkumise tuvastamine on piisav mittevaralise kahju hüvitamiseks;
4. EIK määras kulude katteks 2 000 eurot;
5. EIK määras, et valitsus ei tohi kaebajat välja anda ega välja saata kuni otsuse jõustumiseni või kuni EIK teeb asjas uue otsuse.
EIK tuvastas, et kinnipidamistingimuste kumulatiivsed mõjud põhjustasid kaebajale kannatusi, mis ületasid kinnipidamisega kaasnevate vältimatute kannatuste taseme.
Pendiuc vs Rumeenia, kohtuotsus 14.02.2017, avaldus nr 17605/15
Prokuratuur esitas kaebajale 06.11.2014 süüdistuse altkäemaksu võtmisele ja rahapesule kaasaaitamises. Prokurör otsustas võtta kaebaja 24 tunniks vahi alla ning kaebaja toimetati Bukaresti politsei kinnipidamiskeskusesse, kus kaebaja viibis kokku umbes 22 tundi. Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 3 rikkumise tuvastamiseks seoses ebakohaste kinnipidamistingimustega.
Ehkki osapooled ei nõustunud isikliku ruumi täpse suuruse osas, oli valitsuse poolt esitatud andmetel kaebaja kinnipidamisel tema isikliku ruumi suurus 2,21 ruutmeetrit. Kuigi kaebaja kinnipidamine oli lühiajaline ning tal võimaldati kõndida 30 minutit väljaspool kambrit, oli see EIK hinnangul ebapiisav, et kompenseerida ebapiisava isikliku ruumi olemasolu kambris ning lükata ümber EIÕK artikli 3 rikkumise eeldus. Eeltoodust tulenevalt järeldas EIK, et ehkki puudus alus arvata, et kaebajat taheti tahtlikult alandada, põhjustasid kinnipidamistingimuste kumulatiivsed mõjud kaebajale kannatusi, mis ületasid kinnipidamisega kaasnevate vältimatute kannatuste taseme. Seetõttu on rikutud EIÕK artiklit 3.
1. EIÕK artikli 3 rikkumine seoses kaebaja kinnipidamistingimustega;
2. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks 6 00 eurot.
Asjades, kus vaidlustatakse kinnipidamistingimusi ning kus valitsusel on üksi juurdepääs teabele, mis võib kaebaja väiteid kinnitada või ümber lükata, lasub valitsusel kohustus asjakohaste dokumentide kogumiseks ja esitamiseks.
Lazăr vs Rumeenia, kohtuotsus 14.02.2017, avaldus nr 14249/07
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 3 rikkumise tuvastamiseks seoses ebakohaste kinnipidamistingimustega Jilava Vanglas, kus ta viibis 5 kuud ja 2 nädalat aastatel 2003-2004. Kaebaja viitas peaasjalikult ruumikitsikusele.
EIK märkis, et EIÕK-ga seonduvad menetlused ei nõua alati, et kaebaja peab suutma oma väiteid tõendada, kuna teatud juhtudel on valitsusel üksi juurdepääs teabele, mis võib kaebaja väiteid kinnitada või ümber lükata. Valitsuse suutmatus sellist teavet ilma rahuldava põhjenduseta esitada võib anda aluse eeldada kaebaja väidete paikapidavust. Antud asjas ei esitanud valitsus dokumente kaebaja kinnipidamistingimuste kohta viidates, et nimetatud dokumendid on hävitatud.
EIK lisas, et on varasemalt Jilava Vangla osas tuvastanud EIÕK artikli 3 rikkumisi seoses asjaoluga, et isikliku ruumi suurus kinnipeetavate kohta oli vähem kui 3 ruutmeetrit. Kaebaja väiteid kinnitasid ka erinevate rahvusvaheliste organisatsioonide raportid.
Eeltoodust tulenevalt tuvastas EIK, et kaebajat peeti kinni kambrites, milles oli isikliku ruumi suurus kinnipeetava kohta vähem kui 3 ruutmeetrit. Seega tõusetus tugev eeldus EIÕK artikli 3 rikkumise osas. Ehkki valitsuse väitel oli kaebajal võimalik iga päev kõndida 30 minutit väljaspool kambrit, oli see EIK hinnangul ebapiisav, et kompenseerida ebapiisava isikliku ruumi olemasolu kambris. Eeltoodust tulenevalt tuvastas EIK EIÕK artikli 3 riive.
Kui vangla registris on tehtud muudatusi, mille päritolu, põhjust ega aega ei suudeta selgitada, on vangla registri kanded ebausaldusväärsed.
Lobkov ja Rassolov vs Venemaa, kohtuotsus 14.02.2017, avaldus nr 43215/10; 56270/10
Kaebajad esitasid EIK-le avaldused EIÕK artikli 3 rikkumise tuvastamiseks väites, et nende kinnipidamisel vanglates oli nende isikliku ruumi suurus väiksem kui 3 ruutmeetrit. Kaebajad taotlesid ka EIÕK artikli 13 rikkumise tuvastamist koosmõjus EIÕK artikliga 3 väites, et neil puudus kinnipidamistingimuste parandamiseks tõhus õiguskaitsevahend.
Antud asjas esitasid kohtumenetluse pooled vastukäivaid selgitusi kaebajate kinnipidamistingimuste kohta. Valitsus esitas kaebajate väidete ümberlükkamiseks erinevaid dokumente, sealhulgas vangla registri väljavõtte. EIK osundas, et kaebajate kambrite osas oli registris tehtud kinnipeetavate arvu osas muudatusi. Valitsus ei selgitanud vastavate muudatuste tegemise aega ega põhjust. Samuti ei esitanud valitsus põhjendusi, kuidas sai ühe konkreetse kambri mahutavus järsku suureneda neljalt kohalt kümneni. EIK viitas oma varasemale kohtupraktikale, mille kohaselt toovad vangla registris tehtud muudatused, mille päritolu, põhjust ja aega ei ole teada, kaasa vangla registri kannete ebausaldusväärsuse. Eeltoodust tulenevalt leidis EIK, et valitsuse esitatud tõendid ei olnud usaldusväärsed ning pidas tõendatuks kaebajate väiteid kambrites olnud kinnipeetavate arvu kohta. Kuna isikliku ruumi suurus kambrites oli kaebajate esitatud andmetel kinnipeetava kohta vähem kui 3 ruutmeetrit ning valitsus ei esitanud andmeid kompenseerivate tingimuste olemasolu kohta järeldas EIK, et kaebajate kinnipidamistingimuste osas rikuti EIÕK artiklit 3.
EIK on asjas Ananyev jt vs Venemaa leidnud, et Venemaa õigussüsteemis puudub tõhus õiguskaitsevahend, mida oleks võimalik kasutada ebakohaste kinnipidamistingimuste ennetamiseks või kõrvaldamiseks ning kohase ja piisava hüvitise saamiseks. EIK hinnangul puudus põhjus jõuda antud asjas erinevale seisukohale. Seega on rikutud EIÕK artiklit 13 koosmõjus EIÕK artikliga 3.
3. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks esimesele kaebajale 6 250 eurot ja teisele kaebajale 1 245 eurot.
Külmal põrandal magamine 8 ööl põhjustas tõsise neeruvaluga kaebajale kannatusi, mis ületasid kinnipidamisega kaasneva vältimatute kannatuste taseme.
Barbu vs Rumeenia, kohtuotsus 14.02.2017, avaldus nr 257/14
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 3 rikkumise tuvastamiseks. Kaebaja väitis, et ta oli Târgu-Jiu Vanglas 2013 oktoobris sunnitud 8 ööl magama külmal põrandal, kuna tal puudus voodi. Kaebaja hinnangul oli põrandal magamine käsitletav väärkohtlemisena.
Valitsus ei eitanud, et kaebaja pidi 8 ööl magama põrandal. Kaebaja väitel põhjustas põrandal magamine talle neeruhaiguse ja seeläbi tõsist valu, mille vastu andis vangla arst talle ravimeid. Kaebaja ei suutnud neeruhaiguse olemasolu ega ravimite määramist tõendada, kuna vanglavõimud keeldusid kaebaja terviseandmeid väljastamast. EIK märkis, et EIÕK-ga seonduvad menetlused ei nõua alati, et kaebaja peab suutma oma väiteid tõendada, kuna teatud juhtudel on valitsusel üksi juurdepääs teabele, mis võib kaebaja väiteid kinnitada või ümber lükata. Valitsuse suutmatus sellist teavet ilma rahuldava põhjenduseta esitada võib anda aluse kaebaja väidete kinnitatuks lugemiseks. Seetõttu ei välistanud EIK, et kaebajale 8 päeval voodi puudumisega tekitatud kannatusi ja alandusi suurendas neeruhaigusega kaasnev tõsine valu.
Eeltoodust tulenevalt järeldas EIK, et ehkki puudus alus arvata, et kaebajat taheti tahtlikult alandada, põhjustas oktoobris külmal põrandal magamine 8 ööl tõsise neeruvaluga kaebajale kannatusi, mis ületasid kinnipidamisega kaasnevate vältimatute kannatuste taseme. Seetõttu on rikutud EIÕK artiklit 3.
Puudega isiku kinnipidamisel tuleb tagada, et kinnipidamistingimused vastaksid kinnipeetava puudest tingitud erivajadustele.
Mihăilescu vs Rumeenia, kohtuotsus 14.02.2017, avaldus nr 11220/14
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 3 rikkumise tuvastamiseks seoses ebakohaste kinnipidamistingimustega. Kaebaja viitas peaasjalikult ruumikitsikusele Iaşi Vanglas, kus ta viibis umbes 10 kuud. Samuti osundas kaebaja asjaolule, et ta vajas nägemispuude tõttu isiklikku hooldajat, keda talle Rahova ja Iaşi Vanglates ei määratud.
EIK tuvastas, et Iaşi Vanglas oli isikliku ruumi suurus kinnipeetava kohta vähem kui 3 ruutmeetrit. Seega tõusetus tugev eeldus EIÕK artikli 3 rikkumise osas. EIK juhtis tähelepanu asjaolule, et Iaşi Vangla ei olnud kohandatud nägemispuudega isikute kinnipidamiseks. Seetõttu ei olnud kaebajal võimalik kinnipidamisasutuses vabalt ringi liikuda, vaid kaebaja pidi piirduma kambris viibimisega. Nimetatud asjaolud raskendasid oluliselt kaebaja kinnipidamistingimusi.
EIK osundas, et Rahova Vanglas viibides vaatas erikomisjon kaebaja läbi ning soovitas võtta kasutusele konkreetsed meetmed, sealhulgas soovitati kaebajale isikliku hooldaja määramist. Valitsus märkis, et vanglavõimud määrasid kaebajat abistama kaaskinnipeetavad. EIK märkis, et isegi siis, kui kaaskinnipeetavad tõepoolest kaebajat pidevalt abistasid, tekitas kahtlusi sellise hoolduse kvaliteet, kuna kinnipeetavatel puudus selleks vajalik väljaõpe ja kvalifikatsioon.  EIK hinnangul ei olnud kaaskinnipeetavate osutatud abi käsitletav riigi poolt organiseeritud hooldusteenusena, mistõttu ei olnud selline abi sobilik ega piisav.
Eeltoodust tulenevalt tuvastas EIK EIÕK artikli 3 riive.
Ebakohased kinnipidamistingimused rikuvad EIÕK artiklit 3.
Galiyev jt vs Venemaa, kohtuotsus 16.02.2017, avaldus nr 34655/08; 60673/09; 37163/11; 37854/11; 69630/11; 71326/11; 66935/13
7 kaebajat esitasid EIK-le avalduse EIÕK artikli 3 rikkumise tuvastamiseks seoses ebakohaste kinnipidamistingimustega. Kinnipidamise kestused jäid vahemikku 3 päeva kuni 6 aastat ja 11 kuud.
EIK hinnangul hoiti kaebajaid kinni halbades tingimustes (sh oli kinnipeetavate isikliku ruumi suurus üldjuhul alla 2 ruutmeetri). Asjades Ananyev jt vs Venemaa ja Butko vs Venemaa, mille asjaolud on sarnased käesoleva asjaga, tuvastas EIK EIÕK artikli 3 rikkumised. Puudus alus jõuda erinevale lõppjäreldusele. Eeltoodust tulenevalt tuvastas EIK EIÕK artikli 3 riive.
Tuginedes oma varasemale kohtupraktikale sarnastes asjades tuvastas EIK kahe kaebaja osas ka EIÕK artikli 13 rikkumise seoses kinnipidamise vaidlustamiseks tõhusa õiguskaitsevahendi puudumisega, kahe kaebaja osas EIÕK artikli 5 lõike 3 rikkumise seoses eelvangistuse pikkusega, ühe kaebaja osas EIÕK artikli 5 lõike 4 rikkumise seoses kinnipidamise seaduslikkuse kohtuliku kontrolli pikkusega ning ühe kaebaja osas EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumise seoses ebamõistlikult pika kriminaalmenetlusega.
1. EIÕK artikli 3 rikkumine seoses ebakohaste kinnipidamistingimustega – kõikide kaebajate osas;
2. EIÕK artikli 13 rikkumine seoses tõhusa õiguskaitsevahendi puudumisega kinnipidamistingimuste vaidlustamiseks – kahe kaebaja osas;
3. EIÕK artikli 5 lõike 3 rikkumine seoses eelvangistuse ebamõistliku pikkusega - kahe kaebaja osas;
4. EIÕK artikli 5 lõike 4 rikkumine seoses kinnipidamise seaduslikkuse kohtuliku kontrolli ebamõistliku pikkusega – ühe kaebaja osas;
5. EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumine seoses ebamõistlikult pika kriminaalmenetlusega – ühe kaebaja osas;
6. EIK määras kaebajatele hüvitisteks summad vahemikus 5 800 – 25 000 eurot.
Kolomiyets jt vs Venemaa, kohtuotsus 16.02.2017, avaldus nr 59182/13; 78232/13, 8176/14
3 kaebajat esitasid EIK-le avalduse EIÕK artikli 3 rikkumise tuvastamiseks seoses ebakohaste kinnipidamistingimustega. Kinnipidamise kestused jäid vahemikku 1 aasta ja 8 kuud kuni 3 aastat ja 5 kuud.
EIK hinnangul hoiti kaebajaid kinni halbades tingimustes (sh oli kinnipeetavate isikliku ruumi suurus vahemikus 1,15 – 3,9 ruutmeetrit). Asjades Ananyev jt vs Venemaa ja Butko vs Venemaa, mille asjaolud on sarnased käesoleva asjaga, tuvastas EIK EIÕK artikli 3 rikkumised. Puudus alus jõuda erinevale lõppjäreldusele. Eeltoodust tulenevalt tuvastas EIK EIÕK artikli 3 riive.
Tuginedes oma varasemale kohtupraktikale sarnastes asjades tuvastas EIK kahe kaebaja osas ka EIÕK artikli 13 rikkumise seoses kinnipidamise vaidlustamiseks tõhusa õiguskaitsevahendi puudumisega.
2. EIÕK artikli 13 rikkumine seoses tõhusa õiguskaitsevahendi puudumisega kinnipidamistingimuste vaidlustamiseks – esimese ja kolmanda kaebaja osas;
3. EIK määras kaebajatele hüvitisteks summad vahemikus 7 300 – 12 500 eurot.
Kinnipeetava hoidmine kambris, kus kinnipeetava kohta on isikliku ruumi suurus 1 – 2,1 ruutmeetrit, on käsitletav alandava kohtlemisena EIÕK artikli 3 mõttes.
Rublev jt vs Venemaa, kohtuotsus 16.02.2017, avaldus nr 62594/15; 19657/16; 31823/16; 31829/16
4 kaebajat esitasid EIK-le avalduse EIÕK artikli 3 rikkumise tuvastamiseks seoses ebakohaste kinnipidamistingimustega. Kaebajad viitasid peaasjalikult ruumikitsikusele (isikliku ruumi suurus kinnipeetava kohta oli vahemikus 1 – 2,1 ruutmeetrit). Kinnipidamise kestused jäid vahemikku 11 kuud ja 10 päeva kuni 2 aastat, 4 kuud ja 19 päeva.
EIK hinnangul hoiti kaebajaid kinni halbades tingimustes. Asjades Ananyev jt vs Venemaa ja Butko vs Venemaa, mille asjaolud on sarnased käesoleva asjaga, tuvastas EIK EIÕK artikli 3 rikkumised. Puudus alus jõuda erinevale lõppjäreldusele. Eeltoodust tulenevalt tuvastas EIK EIÕK artikli 3 riive.
Tuginedes oma varasemale kohtupraktikale sarnastes asjades tuvastas EIK kolmanda ja neljanda kaebaja osas ka EIÕK artikli 3 rikkumise seoses kinnipeetavate transporditingimustega ning EIÕK artikli 13 rikkumise seoses kinnipidamise osas tõhusa õiguskaitsevahendi puudumisega.
2. EIÕK artikli 3 rikkumine seoses ebakohaste kinnipidamistingimustega transpordi käigus – kolmanda ja neljanda kaebaja osas;
3. EIÕK artikli 13 rikkumine seoses tõhusa õiguskaitsevahendi puudumisega kinnipidamistingimuste vaidlustamiseks – kolmanda ja neljanda kaebaja osas;
4. EIK määras kaebajatele hüvitisteks summad vahemikus 6 500 – 9 300 eurot.
EIK tuvastas ebakohased kinnipidamistingimused, mis rikkusid EIÕK artiklit 3.
Chernov jt vs Venemaa, kohtuotsus 16.02.2017, avaldus nr 2199/05; 15456/05; 29127/06; 13451/07; 25894/09; 41440/09; 41687/09; 62796/09
8 kaebajat esitasid EIK-le avaldused EIÕK artikli 3 rikkumise tuvastamiseks seoses ebakohaste kinnipidamistingimustega. Kinnipidamise kestused jäid vahemikku 3 päeva kuni enam kui 10 aastat. Osad kaebajad väitsid ka muude EIÕK rikkumiste olemasolu.
EIK hinnangul hoiti kaebajaid kinni halbades tingimustes (sh oli kinnipeetavate isikliku ruumi üldjuhul alla 3 ruutmeetri). Asjades Ananyev jt vs Venemaa ja Butko vs Venemaa, mille asjaolud on sarnased käesoleva asjaga, tuvastas EIK EIÕK artikli 3 rikkumised. Puudus alus jõuda erinevale lõppjäreldusele. Eeltoodust tulenevalt leidis EIK, et kaebajate kinnipidamistingimused ei olnud kohased, mistõttu on rikutud EIÕK artiklit 3.
Tuginedes oma varasemale kohtupraktikale sarnastes asjades tuvastas EIK kolme kaebaja osas EIÕK artikli 3 rikkumise, nelja kaebaja osas EIÕK artikli 5 lõike 3 rikkumise, ühe kaebaja osas EIÕK artikli 5 lõike 4 rikkumise, kahe kaebaja osas EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumise, ühe kaebaja osas EIÕK artikli 6 lõike 3 (c) rikkumise, kolme kaebaja osas ka EIÕK artikli 13 rikkumise ning kolme kaebaja osas EIÕK artikli 34 rikkumise.
2. Muud EIÕK rikkumised (vt ülal);
3. EIK määras kaebajatele hüvitisteks summad vahemikus 5 000 – 25 000 eurot.
EIK lähtus kinnipidamistingimuste tuvastamisel valitsuse esitatud teabest.
D.M. vs Kreeka, kohtuotsus 16.02.2017, avaldus nr 44559/15
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 3 rikkumise tuvastamiseks seoses ebakohaste kinnipidamistingimustega Nigrita vanglas. Kaebaja väitis ka EIÕK artikli 13 riive olemasolu seoses kinnipidamistingimuste vaidlustamiseks tõhusa õiguskaitsevahendi puudumisega.
EIK tuvastas valitsuse esitatud andmetele ning Euroopa Nõukogu piinamisvastase komitee raportile tuginedes, et Nigrita vangla täituvus oli väike ning kaebajal oli kambris piisavalt isiklikku ruumi, lisaks olid muud kinnipidamistingimused kohased. Kaebaja ei esitanud mingeid tõendeid, mis oleksid kinnitanud tema väiteid ebakohaste kinnipidamistingimuste esinemise kohta ning mis oleksid ümber lükanud valitsuse poolt esitatud tõendid. Eeltoodust tulenevalt asus EIK seisukohale, et kaebaja kinnipidamistingimused ei kujutanud endast alandavat kohtlemist. Seega ei esine EIÕK artikli 3 rikkumist.
EIK on oma varasemas kohtupraktikas leidnud, et Kreekas ei ole tõhusat õiguskaitsevahendit vaidlustamaks ebainimlikke kinnipidamistingimusi, mis tulenevad kinnipidamisasutuse üldisest olukorrast. Eeltoodust tulenevalt tuvastas EIK EIÕK artikli 13 rikkumise koosmõjus EIÕK artikliga 3.
1. EIÕK artiklit 3 ei ole rikutud;
3. Rikkumise tuvastamine on mittevaralise kahju hüvitamiseks piisav.
EIK tuvastas, et Ukraina võimud ei viinud kaebaja väärkohtlemise väidete osas läbi tõhusat uurimist, mistõttu oli rikutud EIÕK artiklit 3 menetluslikust aspektist.
Dolganin vs Ukraina, kohtuotsus 16.02.2017, avaldus nr 18404/07
Kaebaja väidetel vahistati ta 03.05.2005 ning viidi politseijaoskonda. Kaebaja sõnul pandi ta käeraudades põrandale, kus viis või kuus politseiametnikku peksid teda kõhtu. Seejärel paigutati kaebaja arestikambrisse. Järgmisel päeval tundis kaebaja tõsist kõhuvalu ning kiirabi toimetas kaebaja politseijaoskonnast haiglasse. Kaebaja läbivaatusel ei tuvastatud nähtavaid vigastusi, kuid tuvastati võimalik kõhuvigastus. Kaebaja vabastati haiglast 05.05.2005. Samal päeval võeti kaebaja ametlikult vahi alla.
Kaebaja esitas prokuratuurile kaebuse enda väärkohtlemise kohta 20.02.2006. Prokuratuur keeldus korduvalt kriminaalmenetluse alustamisest, mille kõrgemailseisvam prokuratuuriorgan tühistas. EIK-l puudusid andmed, millises seisus väärkohtlemise väite uurimine asja lahendamise hetkel oli.
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 3 rikkumise tuvastamiseks väites, et politsei väärkohtles teda 03.05.2005 ning väärkohtlemise teatele ei järgnenud tõhusat uurimist. Lisaks esines kaebaja hinnangul EIÕK artikli 5 riive, kuna puudusid andmed kaebaja kinnipidamise kohta perioodil 03.-05.05.2005.
EIK märkis, et kaebaja väiteid uuriti uurimiseelse päringu abil ning täismahulist uurimist ei alustatud. EIK on varasemalt korduvalt leidnud, et selline menetlus ei ole kooskõlas tõhusa õiguskaitsevahendi põhimõtetega. EIK osundas ka, et antud asjas tegid võimud vähemalt kuus otsust kriminaalmenetluse mittealustamise kohta, millest neli tühistati. EIK on varasemas praktikas leidnud, et taoline otsuste kordamine viitab tavaliselt menetluste tõsistele puudujääkidele. EIK märkis, et uurimisasutused ei järginud piirkondliku prokuratuuri korraldusi vajalike uurimistoimingute osas.
Siseriiklikud võimud ei võtnud kasutusele meetmeid tuvastamaks, kas kaebaja viibis väidetava väärkohtlemise päeval, s.o 30.05.2005 üldse politseijaoskonnas. Samuti ei uuritud, kas kaebajal oli vigastusi enne tema kinnipidamist. Uurijad ei viidanud kordagi kaebaja meditsiinilise läbivaatamise tulemustele, mille kohaselt võis kaebajal olla kõhuvigastus. Võimud ei uurinud nimetatud eeldust tuvastamaks, kas vigastus tõepoolest eksisteeris ning millal ja kuidas see tekkida võis. Võimud omistasid hoopis faktiväärtuse väidetavalt väärkohtlemise toime pannud politseinike ütlustele. Puuduvad andmed, et võimud oleksid üritanud kaebaja väiteid põhjalikult uurida.
Eeltoodust tulenevalt tuvastas EIK, et võimud ei viinud kaebaja väärkohtlemise väidete osas läbi tõhusat uurimist, mistõttu on rikutud EIÕK artiklit 3 menetluslikust aspektist.
EIK märkis, et antud asjas puudusid tugevad otsustavad tõendid, kas kaebaja kõhuvigastus oli tema haiglasse pöördumise ja ravi põhjus; milline oli vigastuse täpne iseloom, selle tekkimise aeg ja võimalik põhjus. Seetõttu ei olnud EIK-l võimalik „väljaspool mõistlikku kahtlust“ tuvastada, kas politseijaoskonnas leidis aset väidetav väärkohtlemine. EIK viitas seejuures, et ebaselgus olulistes asjaoludes oli tingitud võimude suutmatusest viia läbi kaebaja väidete osas tõhus uurimine. Eeltoodust tulenevalt järeldas EIK, et EIÕK artiklit 3 ei ole sisulisest aspektist rikutud.
EIK on oma varasemas praktikas korduvalt märkinud, et isiku kinnipidamise registreerimata jätmine on EIÕK artiklis 5 sätestatud õiguste täielik eitamine. Andmete puudumine kinnipidamise aja, koha, kinnipeetava nime, kinnipidamise põhjuste ning kinnipidamist kohaldava isiku nime kohta on vastuolus seaduslikkuse nõudega ning EIÕK artikli 5 eesmärkidega. Valitsus ei esitanud tõendeid ega seisukohti, et lükata ümber kaebaja väiteid tema kinnipidamise kohta perioodil 03.-05.05.2005. Seetõttu ei näinud EIK põhjust kahelda kaebaja poolt esitatud asjaolude kirjelduses. Eeltoodust tulenevalt leidis EIK, et kaebaja kinnipidamine perioodil 03.-05.05.2005 oli vastuolus EIÕK artikli 5 lõike 1 nõuetega.
1. EIÕK artiklit 3 ei ole sisulisest aspektist rikutud;
4. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks 6 000 eurot.
Kinnipidamise seaduslikkuse kontrolli menetlus kestusega 105 päeva on vastuolus EIÕK artikli 5 lõikega 4.
Martins O’Neill Pedrosa vs Portugal, kohtuotsus 14.02.2017, avaldus nr 55214/15
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 5 lõike 4 rikkumise tuvastamiseks väites, et tema kinnipidamise seaduslikkuse kontrollimiseks esitatud taotlust ei vaadatud läbi mõistliku aja jooksul.
EIK märkis, et antud asjas kestis kinnipidamise seaduslikkuse kontrolli menetlus alates taotluse esitamisest kuni apellatsioonikohtu otsuse tegemiseni kokku 105 päeva. EIK on oma varasemas praktikas leidnud, et menetlus pole toimunud kiires korras näiteks 23, 36, 17 või 43 päeva pikkuste menetluste korral. Eeltoodust tulenevalt oli apellatsioonikohtu poolt otsuse tegemiseks kulunud aeg ilmselgelt ülemäärane. EIK hinnangul ei olnud arutatav asi ka kuigivõrd keeruline, samuti puudusid andmed selle kohta, et viivitus kaebaja taotluse läbivaatamisel oleks olnud tingitud kaebajast. EIK osundas, et valitsus ei esitanud menetluse pikkuse kohta mingit õigustust.
Eeltoodust tulenevalt leidis EIK, et kaebaja kinnipidamise seaduslikkuse kontrolli menetlust ei viidud läbi kiires korras nagu näeb ette EIÕK artikli 5 lõige 4.
2. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks 3 250 eurot.
Siseriiklik kohus peab kohtueelse kinnipidamise pikendamise otsuses esitama asjakohased ja piisavad põhjendused.
Făgăraş vs Rumeenia, kohtuotsus 14.02.2017, avaldus nr 75431/10
Kaebajat peeti kohtueelses menetluses vahi all 22.05.2008-16.02.2011, s.o kokku 2 aastat, 8 kuud ja 24 päeva. Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 5 lõike 3 rikkumise tuvastamiseks seoses kohtueelse kinnipidamise pikkusega.
EIK viitas oma varasemale praktikale, mille kohaselt tuleb nii algses vahistamise otsuses kui ka igas isiku kohtueelse kinnipidamise pikendamise otsuses välja tuua vabaduse võtmise asjakohased ja piisavad alused ning usutavad põhjused, mille kohaselt on kahtlustatav kuriteo toime pannud.
Ehkki kohtueelne menetlus jõudis 08.09.2008 lõpule ning kõik tõendid olid kogutud, pikendas kohus alates 11.09.2008 kaebaja kinnipidamist 20 korral. Seejuures kordas siseriiklik kohus ühetaoliselt, et otsus tugines tõenditele, mille kohaselt oli alus kaebajat kahtlustada kuriteo toimepanemises, ning viitas, et isiku kinnipidamise alused ei olnud ära langenud. EIK märkis, et kohtud peavad esitama konkreetsed ja spetsiifilised faktidel põhinevad põhjendused kaebaja jätkuva kinnipidamise õigustamiseks. Eeltoodust tulenevalt järeldas EIK, et kaebaja kinnipidamise pikendamiseks kuni 16.02.2011 puudusid asjakohased ja piisavad alused. Seega on rikutud EIÕK artikli 5 lõiget 3.
EIÕK artikli 5 lõike 3 rikkumine.
Andmete puudumine kinnipidamise aja, koha, kinnipeetava nime ja kinnipidamise põhjuste kohta rikub EIÕK artikliga 5 kaitstavaid õiguseid.
Denisenko vs Venemaa, kohtuotsus 14.02.2017, avaldus nr 18322/05
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 5 lõike 1 (c) rikkumise tuvastamiseks seoses tema kinnipidamisega 15.-20.07.2004, mida Venemaa valitsus eitas.
EIK on oma varasemas praktikas korduvalt märkinud, et isiku kinnipidamise registreerimata jätmine on EIÕK artiklis 5 sätestatud õiguste täielik eitamine. Andmete puudumine kinnipidamise aja, koha, kinnipeetava nime ja kinnipidamise põhjuste kohta on vastuolus seaduslikkuse nõudega ning EIÕK artikli 5 eesmärkidega.
Valitsuse esitatud andmete kohaselt peeti kaebajat 15.07.2004 kinni vaid 7 tundi. EIK märkis, et isegi, kui see oli tõsi, puudusid igasugused andmed kaebaja kinnipidamise kohta 15.07.2004. Samas pidanuks politsei siseriiklike õigusaktide kohaselt kaebaja kinnipidamise registreerima hiljemalt 3 tundi pärast kaebaja vabastamist. Eeltoodust tulenevalt asus EIK seisukohale, et kaebaja vahistamine 15.07.2004, mille kohta puudusid igasugused andmed, rikub nii siseriiklikku õigust kui ka EIÕK artiklit 5.
1. EIÕK artikli 5 lõike 1 (c) rikkumine;
EIK tuvastas ebamõistlikult pikad kohtueelsed kinnipidamised.
Khasanov jt vs Venemaa, kohtuotsus 16.02.2017, avaldus nr 77153/13; 26448/15; 7219/16; 11760/16; 13928/16
5 kaebaja kohtueelsete kinnipidamiste pikkused ulatusid 1 aastast enam kui 6 aasta ja 4 kuuni. Kaebajad esitasid EIK-le avalduse EIÕK artikli 5 lõike 3 rikkumise tuvastamiseks seoses ebamõistlikult pika kohtueelse kinnipidamisega.
EIK on korduvalt tuvastanud analoogsetes asjades EIÕK artikli 5 lõike 3 rikkumisi seoses ebamõistliku kohtueelse kinnipidamise kestusega. Puudus alus jõuda erinevale lõppjäreldusele. Seega järeldas EIK, et käesolevas asjas olid kohtueelsete kinnipidamiste kestused ebamõistlikult pikad, millest tulenevalt on rikutud EIÕK artikli 5 lõiget 3.
Tuginedes oma varasemale kohtupraktikale sarnastes asjades tuvastas EIK kolme kaebaja osas ka EIÕK artikli 5 lõike 4 rikkumise seoses kinnipidamise seaduslikkuse kontrolli kohtumenetluse ebamõistliku pikkusega  ning ühe kaebaja osas EIÕK artikli 5 lõike 5 rikkumise seoses siseriiklikul tasandil kompensatsiooni puudumisega ebaseadusliku kinnipidamise eest.
1. EIÕK artikli 5 lõike 3 rikkumine seoses kohtueelse kinnipidamise ebamõistliku pikkusega – kõikide kaebajate osas;
2. EIÕK artikli 5 lõike 4 rikkumine seoses kinnipidamise seaduslikkuse kontrolli kohtumenetluse ebamõistliku pikkusega – kolme kaebaja osas;
3. EIÕK artikli 5 lõike 5 rikkumine seoses siseriiklikul tasandil kompensatsiooni puudumisega ebaseadusliku kinnipidamise eest – ühe kaebaja osas;
4. EIK määras kaebajatele hüvitiseks summad 1 400 - 8 200 eurot.
Kinnipidamine on seaduslik vaid juhul, kui kinnipidamine on määratletud konkreetse ajavahemikuga. Üle 9 aasta pikkune kriminaalmenetlus ei vasta mõistliku menetlusaja nõudele.
Kosteychuk vs Ukraina, kohtuotsus 16.02.2017, avaldus nr 19177/09
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 5 lõigete 1 ja 3 rikkumise tuvastamiseks väites, et tema kohtueelne kinnipidamine (20.01.2006-27.07.2010) oli ebaseaduslik ning ebamõistlikult pikk. Kaebaja taotles ka kriminaalmenetluse ebamõistliku menetlusaja tuvastamist EIÕK artikli 6 lg 1 tähenduses, kriminaalmenetlus oli endiselt pooleli.
EIK viitas, et kaebaja kinnipidamiseks perioodil 20.04.-27.06.2006 puudus kohtuotsus. Perioodil 27.06.2006-27.07.2010 põhines kaebaja kinnipidamine õigusraamistikul, mille kohaselt ei pidanud kohtud kinnipidamise vajalikkust põhjendama ega määrama kindlaks kinnipidamise ajavahemikku. Kaebaja puhul ei olnud kinnipidamise ajaraame ka määratletud. EIK on varasemalt tuvastanud analoogses asjas EIÕK artikli 5 lõike 1 rikkumise. Puudus alus jõuda erinevale lõppjäreldusele. Eeltoodust tulenevalt tuvastas EIK EIÕK artikli 5 lõike 1 rikkumise.
EIK on varasemas kohtupraktikas korduvalt märkinud, et menetluse pikkuse mõistlikkuse üle otsustamisel tuleb lähtuda kaasuse asjaoludest ning võtta aluseks asja keerukus ja osapoolte käitumine. Antud asjas oli kriminaalmenetlus kestnud üle 9 aasta. EIK on asjas Merit vs Ukraina, mille asjaolud on sarnased käesoleva kaasuse asjaoludele, tuvastanud EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumise. Puudus alus jõuda erinevale lõppjäreldusele. Eeltoodust tulenevalt on antud asjas kriminaalmenetluse pikkus ebamõistlik, millest tulenevalt on rikutud EIÕK artikli 6 lõiget 1.
2. EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumine;
3. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks 5 000 eurot ja kulude katteks 300 eurot.
Kotov jt vs Venemaa, kohtuotsus 16.02.2017, avaldus nr 39399/08; 39554/08; 45510/09; 21744/10; 23272/16
5 kaebaja kohtueelsete kinnipidamiste pikkused ulatusid 10 kuust kuni enam kui 10 aasta ja 5 kuuni. Kaebajad esitasid EIK-le avaldused EIÕK artikli 5 lõike 3 rikkumise tuvastamiseks seoses ebamõistlikult pika kohtueelse kinnipidamisega.
EIK on korduvalt tuvastanud analoogsetes asjades EIÕK artikli 5 lõike 3 rikkumisi seoses ebamõistliku kohtueelse kinnipidamise kestusega (vt nt Dirdizov vs Venemaa). Puudus alus jõuda erinevale lõppjäreldusele. Seega järeldas EIK, et käesolevas asjas olid kohtueelsete kinnipidamiste kestused ebamõistlikult pikad, millest tulenevalt on rikutud EIÕK artikli 5 lõiget 3.
Tuginedes oma varasemale kohtupraktikale sarnastes asjades tuvastas EIK kahe kaebaja osas ka EIÕK artikli 5 lõike 4 rikkumise seoses kinnipidamise seaduslikkuse kontrolli kohtumenetluse ebamõistliku pikkusega .
2. EIÕK artikli 5 lõike 4 rikkumine seoses kinnipidamise seaduslikkuse kontrolli kohtumenetluse ebamõistliku pikkusega – kahe kaebaja osas;
3. EIK määras kaebajatele hüvitiseks summad 1 000 – 10 600 eurot.
EIK tuvastas, et kohtueelsed kinnipidamised pikkusega 5 kuust kuni 10 aasta ja 5 kuuni olid ebamõistlikult pikad.
Fedorov jt vs Venemaa, kohtuotsus 16.02.2017, avaldus nr 50483/07; 21974/09; 53102/10; 66061/13; 8351/15
5 kaebaja kohtueelsete kinnipidamiste pikkused ulatusid 5 kuust kuni 3 aasta ja 11 kuuni. Kaebajad esitasid EIK-le avaldused EIÕK artikli 5 lõike 3 rikkumise tuvastamiseks seoses ebamõistlikult pika kohtueelse kinnipidamisega.
Tuginedes oma varasemale kohtupraktikale sarnastes asjades tuvastas EIK ühe kaebaja osas ka EIÕK artikli 13 rikkumise seoses kinnipidamise vaidlustamiseks tõhusa õiguskaitsevahendi puudumisega; ühe kaebaja osas EIÕK artikli 5 lõike 4 rikkumise seoses kinnipidamise seaduslikkuse kontrolli kohtumenetluse ebamõistliku pikkusega ning asja arutamisega kaebaja ja tema esindaja osavõtuta.
2. EIÕK artikli 13 rikkumine seoses kinnipidamise vaidlustamiseks tõhusa õiguskaitsevahendi puudumisega – ühe kaebaja osas;
3. EIÕK artikli 5 lõike 4 rikkumine seoses kinnipidamise seaduslikkuse kontrolli kohtumenetluse ebamõistliku pikkusega ning asja arutamisega kaebaja ja tema esindaja osavõtuta – ühe kaebaja osas;
4. EIK määras kaebajatele hüvitiseks summad 1 000 – 4 000 eurot.
EIK tuvastas, et kohtueelsed kinnipidamised pikkusega 3 kuust kuni enam kui 6 aasta ja 4 kuuni olid ebamõistlikult pikad.
Vikharev jt vs Venemaa, kohtuotsus 16.02.2017, avaldus nr 32357/05; 49012/13; 42110/15; 1827/16; 8773/16; 16417/16
6 kaebaja kohtueelsete kinnipidamiste pikkused ulatusid 3 kuust kuni enam kui 6 aasta ja 4 kuuni. Kaebajad esitasid EIK-le avaldused EIÕK artikli 5 lõike 3 rikkumise tuvastamiseks seoses ebamõistlikult pika kohtueelse kinnipidamisega. Osad kaebajad väitsid ka muude EIÕK rikkumiste olemasolu.
Tuginedes oma varasemale kohtupraktikale sarnastes asjades tuvastas EIK osade kaebajate osas ka muid EIÕK rikkumisi.
3. EIÕK artikli 5 lõike 4 rikkumine seoses kinnipidamise seaduslikkuse kontrolli kohtumenetluse puudustega – ühe kaebaja osas;
4. EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumine seoses kinnipeetava puudumisega tsiviilasjas esimese astme kohtus toimunud istungist – ühe kaebaja osas;
5. EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumine seoses kriminaalmenetluse ebamõistliku pikkusega – ühe kaebaja osas;
6. EIK määras kaebajatele hüvitiseks summad 1 300 – 8 500 eurot.
Siseriiklikel kohtutel tuleb kuriteo provotseerimise väidet väga sügavalt analüüsida.
Pătraşcu vs Rumeenia, kohtuotsus 14.02.2017, avaldus nr 7600/09
Kaebaja mõisteti 2008 veebruaris süüdi uimastitega kauplemises ning talle mõisteti karistuseks 6-aastane vangistus. Süüdimõistev otsus põhines ainult salaoperatsiooniga kogutud tõenditel.
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumise tuvastamiseks väites, et kriminaalmenetlus oli ebaõiglane. Kaebaja kurtis, et ta mõisteti süüdi kuriteos, mida provotseeris teda toime panema politseiagent. Samuti väitis kaebaja, et tema süüdimõistmine põhines provokatsiooniga saadud tõenditel.
Tõendite lubatavuse küsimus on siseriiklike kohtute pädevuses. Siiski ei ole lubatav tõendite kasutamine, mis on saadud politseipoolse provokatsiooni tulemusena. Viidetega kohtulahenditele selgitas EIK, et kuriteo provokatsiooniga on tegemist siis, kui osalenud politseiagendid ei jäänud passiivseks ning nad mõjutasid isikut toime panema kuritegu, mida ta muidu ei oleks toime pannud. Kohtutel tuleb kuriteo provotseerimise väidet väga sügavalt analüüsida.
EIK märkis, et siseriiklikul kohtul oli kohustus selgitada välja tõde, pidades seejuures silmas, et prokuratuuril lasus tõendamiskoormus tõendamaks, et provokatsiooni ei esinenud. Siseriiklik kohus pidi tuvastama, millel põhines võimude kahtlus, et kaebaja tegeles uimastite vahendamisega. EIK viitas asjaolule, et ehkki politseiagent andis siseriiklikes kohtutes ütlusi, keelasid kohtud kaebaja esindajal politseiagendi käest küsida küsimusi, mille eesmärk oli tuvastada, kas salaoperatsiooni jaoks oli käimasolevas uurimises luba ning kas kaebaja suhtes esinesid varasemalt kahtlused. Seega ei võimaldanud politseiagendi antud ütlused saada vajalikku selgust provokatsiooni olemasolu kohta. Siseriiklikud kohtud ei analüüsinud fakti, mille kohaselt pöördus politseiagent esimesena kaebaja poole, ega fakti, mille kohaselt toimus nimetatud esmane kontakt enne, kui politseiagendi kasutamiseks anti ametlik luba. Siseriiklikud kohtud pidanuksid ka välja selgitama, millises ulatuses politseiagent kaebajale nö peale käis.
EIK osundas ka asjaolule, et kaebaja süüdimõistmine põhines ainult salaoperatsiooni käigus kogutud tõenditele.
Eeltoodust tulenevalt järeldas EIK, et siseriiklikud kohtud ei uurinud kohaselt kaebaja väiteid provokatsiooni kohta. Seetõttu ei olnud
2. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks 2 400 eurot.
Eriarvamusele jäänud kohtuniku hinnangul ei esinenud EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumist. Eriarvamuse kohaselt olid osad EIK otsuses toodud argumendid asjakohatud. Eriarvamuses märgiti, et kaebaja väidetele ei saa omistada faktilist väärtust ning politseiagendi kasutamine oli antud asjas mõistlik.
Kui kõrgemal kohtul on pädevus tuvastada fakte ning kohaldada õigust ning seeläbi otsustada isiku süüküsimus, ei ole see võimalik ilma kohtualust isiklikult ära kuulamata.
Hokkeling vs Holland, kohtuotsus 14.02.2017, avaldus nr 30749/12
Esimese astme kohus mõistis kaebaja 2007 mais süüdi inimröövis, piinamises ja uimastitega kauplemises. Kaebajale mõisteti nelja aasta ja 6 kuu pikkune vangistus. Kaebaja vahistati apellatsioonimenetluse ajal Norras, kus teda kahtlustati uimastite importimises. Apellatsioonikohus jätkas 2010 juunis asja arutamist kaebaja osavõtuta. Apellatsioonikohus mõistis kaebaja süüdi surmaga lõppenud raskete kehavigastuste tekitamises, inimröövis, uimastite omamises ja transportimises ning määras talle 8-aastase vangistuse.
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 6 lõigete 1 ja 3 (c) rikkumise tuvastamiseks väites, et tal ei olnud võimalik apellatsioonikohtus toimunud istungist isiklikult osa võtta.
Kui kõrgemal kohtul on pädevus tuvastada fakte ning kohaldada õigust ning seeläbi otsustada isiku süüküsimus, ei ole see võimalik ilma kohtualust isiklikult ära kuulamata. Kohtualuse vahetu kohtulik ära kuulamine on veelgi olulisem olukorras, kus kõrgem kohus otsustab karistust raskendada.
EIK märkis, et antud asjas ei viidanud miski sellele, et kaebaja ei kavatsenud apellatsioonikohtu istungil osaleda. Seega järeldas EIK, et kaebajal oli õigus osaleda apellatsioonikohtu istungil.
EIK osundas, et õigus õiglasele kohtumenetlusele on üks demokraatliku ühiskonna alustalasid. EIK leidis, et kaebaja osavõtt esimese astme kohtus toimunud istungitest ja apellatsioonimenetluse algstaadiumist ning kaebaja esindaja aktiivne tegutsemine ei kompenseeri kaebaja puudumist apellatsioonikohtu istungilt. Seetõttu on rikutud EIÕK artikli 6 lõikeid 1 ja 3 (c).
1. EIÕK artikli 6 lõigete 1 ja 3 (c) rikkumine (häältega 6:1);
2. Rikkumise tuvastamine iseenesest on piisav mittevaralise kahju hüvitamiseks.
Eriarvamusele jäänud kohtuniku hinnangul ei võetud kohtuotsuses piisavalt arvesse käesoleva asja spetsiifilisi asjaolusid. Kohtunik märkis, et kohtuotsus ei olnud kooskõlas tema siseveendumusega.
Selleks, et hinnata, kas kohtuotsuse täitmisel esinenud viivitus oli mõistlik, tuleb võtta arvesse kohtuotsuse täitmise keerukust, osapoolte käitumist ning kohtuotsusega määratud hüve olemust.
Nikitin vs Venemaa, kohtuotsus 14.02.2017, avaldus nr 22185/07
Kaebaja sai 1996 veebruaris liiklusõnnetuses tõsiselt vigastada. Kaebaja esitas hagi riikliku transpordiettevõtte vastu, kellele liiklusõnnetuse põhjustanud auto kuulus. Siseriiklikud kohtud mõistsid 2006 märtsis, 2009 jaanuaris ja 2009 aprillis jõustunud kohtuotsustega kaebaja kasuks välja ühekordselt makstava summa ning igakuise toetuse. Kaebaja sai esimese makse 2010 augustis.
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artiklite 6 ja 13 ning EIÕK 1. protokolli artikli 1 rikkumise tuvastamiseks seoses tema kasuks tehtud kohtuotsuste mittetäitmisega ning tõhusa õiguskaitsevahendi puudumisega siseriiklikus õiguses.
EIK on oma varasemas praktikas märkinud, et kohtuotsuse täitmine on kohtumenetluse lahutamatu osa EIÕK artikli 6 mõttes. Ebamõistlikult pikk viivitus siduva kohtuotsuse täitmisel võib olla seega EIÕK-ga vastuolus. Mõningane viivitus kohtuotsuse täitmisel võib teatud juhtudel olla õigustatud, kuid viivitus ei tohi ühelgi juhul olla selline, mis võiks kahjustada EIÕK artikli 6 lõikega 1 kaitstavat õigust. Selleks, et hinnata, kas kohtuotsuse täitmisel esinenud viivitus oli mõistlik, tuleb võtta arvesse kohtuotsuse täitmise keerukust, osapoolte käitumist ning kohtuotsusega määratud hüve olemust. EIK ei näinud käesolevas asjas kohtuotsuste täitmisel esinenud viivituseks mingit õigustust.
EIK on oma varasemalt analoogses asjas leidnud, et kaebajal puudusid tõhusad õiguskaitsevahendid riiklikult ettevõttelt talle välja mõistetud raha saamiseks või rikkumiste hüvitamiseks.
1. EIÕK artikli 6 lõike 1, EIÕK artikli 13 ning EIÕK 1. protokolli artikli 1 rikkumine;
2. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks 2 000 eurot ja kulude katteks 810 eurot.
EIK leidis, et siseriiklike kohtute poolt kasutatud revisjoniprotseduur oli vastuolus õiguskindluse põhimõttega.
Cereale Flor S.A. ja Roșca vs Moldova Vabariik, kohtuotsus 14.02.2017, avaldus nr 24042/09; 3159/10
Siseriiklik kohus tegi esimese kaebaja osas 2006 mais lõpliku otsuse, mis tühistati 2008 detsembris. Siseriiklik kohus tegi teise kaebaja osas 2007 veebruaris lõpliku otsuse, mis tühistati 2009 juunis.
Kaebajad leidsid EIK-le esitatud avaldustes, et nende kasuks tehtud lõplike kohtuotsuste tühistamine riivas õiguskindluse põhimõtet ning rikkus seeläbi nende EIÕK artikli 6 lõikega 1 ning EIÕK 1. protokolli artikliga 1 kaitstavaid õiguseid.
EIK on korduvalt tuvastanud EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumisi analoogsetes asjades. Puudus alus jõuda erinevale lõppjäreldusele. EIK leidis, et käesolevas asjas oli siseriiklike kohtute poolt kasutatud revisjoniprotseduur vastuolus õiguskindluse põhimõttega.
EIK märkis, et siseriiklike võimude otsus tühistada esimese kaebaja osas lõplik kohtuotsus, millega vabastati kaebaja raha maksmisest, ning teise kaebaja osas lõplik kohtuotsus, millega tunnustati kaebaja õigust maatükile, rikkus kaebajate EIÕK 1. protokolli artikliga 1 kaitstud õiguseid. Seega on rikutud ka nimetatud normi.
2. EIK määras varalise kahju hüvitamiseks esimesele kaebajale 18 400 eurot ja teisele kaebajale 18 168 eurot, mittevaralise kahju hüvitamiseks kummalegi kaebajale 2 000 eurot ning kulude katteks esimesele kaebajale 900 eurot ja teisele kaebajale 1 500 eurot.
EIK leidis, et kahes esimeses kohtuastmes õigeks mõistetud kaebaja süüdimõistmine kassatsioonikohtu poolt, kes tugines otsuse tegemisel tunnistajate ütlustele, keda kassatsioonikohtus kohtulikult üle ei kuulatud, oli vastuolus EIÕK artikli 6 lõikes 1 toodud õigusega õiglasele kohtulikule arutamisele.
Potoroc vs Rumeenia, kohtuotsus 14.02.2017, avaldus nr 59452/09
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumise tuvastamiseks väites, et ülemkohus mõistis ta süüdi tõendite kaudse hindamise tulemusena. Samuti viitas kaebaja, et alamate astmete kohtud olid ta samade tõendite alusel õigeks mõistnud. Kassatsioonimenetluses ei kuulatud kohtulikult üle ühtegi tunnistajat, samuti ei esitatud kassatsioonimenetluses uusi tõendeid.
EIK märkis, et antud asjas tugines ülemkohus süüdimõistvat otsust tehes vaid dokumentaalsetele tõenditele, eelkõige tunnistajate ütlustele. Samas olid alamate astmete kohtud tunnistajad kohtulikult üle kuulanud ning ülekuulamiste tulemustele tuginedes leidnud, et kaebaja süü ei olnud tõendatud. EIK hinnangul on tunnistaja usaldusväärsuse hindamine on keeruline ülesanne, mida ei saa tavaliselt saavutada kirjalike ütluste lugemisega.
EIK järeldas, et kahes esimeses kohtuastmes õigeks mõistetud kaebaja süüdimõistmine ülemkohtu poolt, kes tugines otsuse tegemisel tunnistajate ütlustele, keda ülemkohtus kohtulikult üle ei kuulatud, oli vastuolus EIÕK artikli 6 lõikes 1 toodud õigusega õiglasele kohtulikule arutamisele.
Halduskohtumenetlus kaevandusloa asjas kolmes kohtuastmes kestusega 7 aastat ja 2 kuud ei ole mõistlik.
Franz Maier GmbH vs Austria, kohtuotsus 14.02.2017, avaldus nr 24143/11
Menetluse liik: halduskohtumenetlus kaevandusloa küsimuses.
Kohtumenetluse kestus: 7 aastat, 2 kuud ja 27 päeva.
Menetluse pikkuse mõistlikkuse üle otsustamisel tuleb lähtuda kaasuse asjaoludest, eelkõige asja keerukusest, osapoolte käitumisest ja sellest, mis on isikul kaalul. EIK on korduvalt tuvastanud rikkumisi analoogsetes asjades. Puudus alus jõuda erinevale lõppjäreldusele.
2. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks 3 000 eurot ja kulude katteks 2 000 eurot.
EIK määras jõustunud siseriikliku kohtuotsuse täitmise viivitamise eest mittevaralise kahju hüvitamiseks 2 000 eurot.
Mamedov jt vs Venemaa, kohtuotsus 16.02.2017, avaldus nr 16264/09; 54547/10; 60362/10; 75556/10; 1990/11; 12511/11; 7342/13
Siseriiklikud kohtud olid jõustunud kohtuotsustega mõistnud riiklikelt ettevõtetelt 7 kaebaja kasuks välja konkreetsed summad. Kõik ettevõtted likvideeriti pärast kohtuotsuste tegemist ning kohtulahendid jäid täitmata. Kohtuotsuste täitmiste viivituste kestused jäid vahemikku 3 aastat ja 8 kuud kuni 10 aastat ja 3 kuud. Kaebajad esitasid EIK-le avaldused EIÕK artiklite 6 lg 1 (õigus õiglasele kohtumenetlusele) ja 13 (õigus tõhusale õiguskaitsevahendile) ning 1.protokolli artikli 1 (vara kaitse) rikkumise tuvastamiseks.
Viidates oma varasemale lahendile asjas Liseytseva ja Maslov vs Venemaa leidis EIK, et võlgnikeks olevatel ettevõtetel puudus piisav institutsionaalne ning juhtimisalane sõltumatus võimudest, millest tulenevalt vastutab riik võlgnikest ettevõtete võlgade eest.
Võttes aluseks varasema kohtupraktika leidis EIK, et võimud ei võtnud käesolevas asjas kasutusele kõiki vajalikke samme kaebajate kasuks tehtud otsuste täitmiseks täies ulatuses ja õigeaegselt. Seeläbi rikuti EIÕK artikli 6 lõiget 1 ja 1. protokolli artiklit 1. EIK lisas, et kaebajate käsutuses ei olnud seoses siseriiklike kohtuotsuste mittetäitmisega ka EIÕK artikli 13 kohast tõhusat õiguskaitsevahendit.
1. EIÕK artikli 6 lõike 1, 1. protokolli artikli 1 ja artikli 13 rikkumine;
2. EIK määras varalise kahju hüvitamiseks summad vahemikes 4 315 – 94 636 eurot ning mittevaralise kahju hüvitamiseks ja kulude katteks igale kaebajale 2 000 eurot.
EIK tuvastas, et tsiviilkohtumenetlused kestusega 6 aastat ja 8 kuud kuni 8 aastat ja 11 kuud ei vastanud mõistliku menetlusaja nõudele.
Tkachenko jt vs Ukraina, kohtuotsus 16.02.2017, avaldus nr 15642/07; 42929/10; 37053/13
Kaebajad esitasid EIK-le avaldused ebamõistliku tsiviilkohtumenetluste menetlusaja tuvastamiseks EIÕK artikli 6 lg 1 tähenduses. Kaebajate menetluste kestused olid 6 aastat ja 8 kuud kuni 8 aastat ja 11 kuud, kohtuastmeid oli 2-3. Samuti väitsid kaebajad EIÕK artiklile 13 tuginedes, et neil puudus ebamõistliku menetlusajaga seoses tõhus õiguskaitsevahend.
Menetluse pikkuse mõistlikkuse üle otsustamisel tuleb lähtuda konkreetse kaasuse asjaoludest, ennekõike asja keerukusest, osapoolte käitumisest ja sellest, mis on isikul kaalul. EIK on korduvalt tuvastanud analoogsetes asjades EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumisi. Puudus alus jõuda erinevale lõppjäreldusele. EIK leidis, et kaebajatel puudus ebamõistliku pikkusega menetluse osas ka tõhus õiguskaitsevahend. Seega tuvastas EIK EIÕK artikli 6 lõike 1 ja artikli 13 rikkumise.
1. EIÕK artikli 6 lõike 1 ja EIÕK artikli 13 rikkumine seoses ebamõistliku tsiviilkohtumenetluse pikkusega;
2. EIK määras kaebajatele summad vahemikus 600 - 3 100 eurot.
Kui apellant on rikkunud oma kohustust näidata oma huvide kaitseks üles erilist hoolsust ning võtta kasutusele vajalikud sammud menetluse arengu kohta teabe saamiseks, ei ole kassatsioonkaebuse tähtaja ületamine objektiivselt õigustatud.
Karakutsya vs Ukraina, kohtuotsus 16.02.2017, avaldus nr 18986/06
Kaebajad, hr ja pr Karakutsya, on abielupaar. Hr Karakutsyale eraldati kaitseväeteenistus olemise ajal stuudiokorter riikliku kaitseakadeemia ühiselamus. Hr Karakutsya elas nimetatud korteris koos oma abikaasa ja tütrega. Kui hr Karakutsya 2001 kaitseväeteenistusest lahkus, alustasid kaitseakadeemia ja prokuratuur tema suhtes menetlust korteri omandi tagasisaamiseks.
2003 novembris otsustas esimese astme kohus, et kaebajad peavad korteri vabastama. Kaebajad esitasid apellatsioonkaebuse. Apellatsioonikohtus peeti kohtuistung kaebajate osavõtuta. Apellatsioonikohtu 2004 jaanuari otsusega jäeti kaebajate apellatsioonkaebus rahuldamata. Kaebajate sõnul tõsteti nad 2004 aprillis korterist välja.
2005 augustis esitas hr Karakutsya päringu apellatsioonimenetluse seisu kohta. Kaebajat teavitati sellest, et kohtuistung on juba toimunud ning apellatsioonikohus on otsuse teinud. Kaebajad esitasid 2005 detsembris taotluse ülemkohtule kassatsioonkaebuse esitamise tähtaja ennistamiseks väites, et apellatsioonikohus ei olnud neid teavitanud kohtuistungi ajast ega kohtuotsusest. 2005 detsembris lükkas ülemkohus taotluse tagasi viidates, et kassatsioonkaebuse tähtaega on võimalik ennistada ühe aasta jooksul apellatsioonikohtu otsuse tegemisest arvates.
Kaebajad esitasid EIK-le avalduse EIÕK artikli 6 rikkumise tuvastamiseks väites, et nad jäeti õigusvastaselt ilma juurdepääsust ülemkohtule.
EIK viitas, et ülemkohtu otsus põhines siseriiklikul õigusnormil, mille kohaselt oli kassatsioonkaebuse esitamise tähtaja ennistamise taotlust võimalik esitada vaid ühe aasta jooksul pärast vaidlustatava kohtuotsuse tegemist. Poolte vahel ei olnud vaidlust selles, et viidatud reegel järgis legitiimset eesmärki (s. o õiguskindluse tagamist). EIK leidis ka, et nn ühe aasta reegel oli kaebajate jaoks piisavalt ettenähtav ning sellega kaasnesid vajalikud menetluslikud tagatised. Järgnevalt pidas EIK vajalikuks uurida, kas käesolevas asjas oli nn ühe aasta reegli rakendamine liiga piirav ning rikkus olemuslikult kaebajate juurdepääsuõigust kohtule.
EIK on varasemalt korduvalt selgitanud, et teatud juhtudel lasub huvitatud isikul kohustus näidata oma huvide kaitsmiseks üles erilist hoolsust ning võtta kasutusele vajalikud sammud menetluse arengu kohta teabe saamiseks.
EIK hinnangul oli märkimisväärne, et kaebajad esitasid esimese kirjaliku päringu seoses apellatsioonimenetlusega alles 2005 augustis, s.o 1 aasta ja 8 kuud pärast apellatsioonimenetluse algust. EIK hinnangul ei olnud nii pikk viivitus õigustatud. EIK hinnangul ei olnud ka usutav, et kaebajad ei olnud pärast oma väljatõstmist apellatsioonimenetluse tulemusest teadlikud. Eeltoodust tulenevalt leidis EIK, et kaebajad ei näidanud apellatsioonimenetlusega seoses üles erilist hoolsust ning kassatsioonkaebuse tähtaja ületamine umbes 2 aasta võrra ei olnud objektiivselt õigustatud. Seetõttu järeldas EIK, et ülemkohtu otsus, millega jäeti rahuldamata kaebajate taotlus kassatsioonkaebuse tähtaja ennistamiseks, ei olnud meelevaldne ega piiranud kaebajate juurdepääsuõigust kohtule viisil, et see oleks vastuolus EIÕK artikliga 6.
Kui menetlusosaline on esitanud kohtule tähtaegselt avalduse ning kõrvaldab avalduses esinevad puudused kohtu määratud tähtpäevaks, tuleb avaldus lugeda tähtaegselt esitatuks.
Gavrilov vs Ukraina, kohtuotsus 16.02.2017, avaldus nr 11691/06
Kaebaja esitas avalduse sõjaväekohtule, milles nõudis oma pensioni ümberarvutamist. Kaebaja esitas 11.08.2005 apellatsioonikohtu otsuse peale 30.08.2005 kassatsioonkaebuse Ukraina kõrgemale halduskohtule. Ukraina kõrgem halduskohus määras 17.10.2005 kaebajale tähtpäeva (01.11.2005) kassatsioonkaebuses esinevate vormiliste puuduste kõrvaldamiseks. Kaebaja kõrvaldas puudused 24.10.2005. Kõrgem halduskohus tegi seejärel kaks otsust, millega keelduti kaebaja kassatsioonkaebuse menetlusse võtmisest: esimese kohaselt ei olnud kaebaja kõrvaldanud kassatsioonkaebuses esinevaid puuduseid kohtu määratud tähtpäevaks; teise kohaselt esitas kaebaja kassatsioonkaebuse pärast selle esitamiseks ettenähtud tähtaega ning ei olnud taotlenud tähtaja pikendamist.
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 6 lõike 1 rikkumise tuvastamiseks väites, et tema juurdepääsuõigust Ukraina kõrgemale halduskohtule piirati alusetult.
EIK märkis, et kaebaja esitas 11.08.2005 apellatsioonikohtu otsuse peale kassatsioonkaebuse 30.08.2005, s.o halduskohtumenetluse koodeksis ettenähtud ühe kuu jooksul. Kassatsioonikohus leidis oma 17.20.2005 lahendis, et kassatsioonkaebuses esinesid vormilised puudused ning määras, et kaebaja peab hiljemalt 01.11.2005 puudused kõrvaldama. Kaebaja esitas parandatud kassatsioonkaebuse 24.10.2005, s.o enne kohtu määratud tähtpäeva. Ehkki kaebaja esitas parandatud kassatsioonkaebuse pärast seda, kui esialgne kassatsioonkaebuse esitamiseks ettenähtud tähtaeg oli möödunud ega taotlenud kassatsioonkaebuse esitamise tähtaja pikendamist, oli kaebaja EIK hinnangul õigustatud eeldama, et tema kassatsioonkaebus, mille vormilised puudused oli ta tähtaegselt kõrvaldanud, võetakse sisuliselt menetlusse. EIK selgitas, et kohtule juurdepääsuõiguse piirangud ei tohi takistada või vähendada isiku juurdepääsuõigust kohtule selliselt või sellises ulatuses, et see kahjustaks juurdepääsuõiguse olemust.
EIK järeldas, et kassatsioonikohtu keeldumine kaebaja kassatsioonkaebust sisuliselt läbi vaatamast esmalt põhjusel, et kaebaja ei täitnud 17.10.20015 otsust, ning hiljem põhjusel, et kaebaja ei taotlenud kassatsioonkaebuse esitamise tähtaja pikendamist, ehkki sama kohus oli varem andnud kaebajale lisaaja nõuetekohase kassatsioonkaebuse esitamiseks, takistas kaebaja nõude läbivaatamise õiguse tõhusat kasutamist. Seetõttu on rikutud EIÕK artikli 6 lõiget 1.
2. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks 1 500 eurot ja kulude katteks 13 eurot.
Kaitsjale juurdepääsu piiramisel tuleb EIÕK artikli 6 rikkumise hindamisel esiteks tuvastada, kas selleks esinesid mõjuvad põhjused; teiseks tuleb uurida, kas menetlus tervikuna oli õiglane.
Artur Parkhomenko vs Ukraina, kohtuotsus 16.02.2017, avaldus nr 40464/05
Kaebaja vahistati 15.06.2001 kahtlustatuna abielupaari relvastatud röövi katses. Kaebajat küsitleti 16.06.2001 ja 18.08.2001, mil ta tunnistas, et ta pani teo toime endiste vanglakaaslastega. Pärast kaebaja ning kaasosaliste vastastamist väitis kaebaja, et tegutses üksi. 09.10.2011 esitas kaebaja taotluse talle kaitsja määramiseks. Kaebajat küsitleti 09.10.2011 ilma kaitsja juuresolekuta ning kaebaja andis taas ütlusi selle kohta, et ta sooritas kuriteo endiste vanglakaaslaste abiga.
Kohtumenetluses väitis kaebaja, et pani röövi katse toime ainuisikuliselt. Kaebaja mõisteti 2004 detsembris süüdi kuriteo toimepanemises grupiviisiliselt ning talle mõisteti karistuseks 7-aastane vangistus.
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK artikli 6 rikkumise tuvastamiseks seoses kaitseõiguse piiramisega. Kaebaja lisas, et võimud ei väljastanud talle koopiat tema 09.10.2001 taotlusest, milles kaebaja palus endale esindaja määramist.
EIK on oma varasemas praktikas leidnud, et kaitsjale juurdepääsu piiramisel on EIÕK artikli 6 kohase õiglase kohtumenetluse kontroll kaheastmeline. Esiteks tuleb tuvastada, kas esinesid mõjuvad põhjused kaitsjale juurdepääsu piiramiseks. Teiseks tuleb uurida, kas menetlus tervikuna oli õiglane.
EIK märkis, et puudusid tõendid, et kaebaja oleks enne 09.10.2001 taotlenud kaitsjat ning võimud oleksid kaitsja võimaldamisest keeldunud. Kaebaja oli enne 09.10.2001 korduvalt loobunud õigusest kaitsjale. Kaebaja õigust kaitsjale piirati aga 09.10.2001, mil ta taotles kaitsja määramist, ent mil teda küsitleti kaitsja juuresolekuta. EIK hinnangul puudusid kaitseõiguse piiranguks mõjuvad põhjused.
Ehkki EIK ei saanud välistada, et kaebaja poolt 09.10.2001 antud ütlused mängisid tema süüdimõistmisel rolli, ei tuvastanud EIK, et 09.10.2001 antud ütlused oleksid olnud kaebaja vastu suunatud tõendusmaterjali oluline osa.
EIK hinnangul ei olnud võimude tegevusetus kaebajale 09.10.2001 kaitsja mittevõimaldamisel kooskõlas siseriikliku õigusraamistikuga. Samas vähendas viidatud asjaolu mõju menetluse kui terviku õiglusele see, et kaitsjale juurdepääsu piiramine ei toimunud uurimise alguses, vaid pärast seda, kui kaebajat oli korduvalt teavitatud tema õigustest (sh õigusest mitte anda ütlusi) ning kui ta oli võimudele andnud juba kogu vajaliku teabe. EIK leidis, et ka muud asjaolud toetasid menetluse õiglust.
Eeltoodust tulenevalt asus EIK seisukohale, et 09.10.2001 toimunud kaebaja juurdepääsu piiramine kaitsjale ei mõjutanud pöördumatult menetluse õiglust tervikuna. Seega ei esinenud EIÕK artikli 6 lõigete 1 ja 3 (c) rikkumist.
Seoses EIÕK artikli 34 rikkumisega EIK viitas oma otsusele asjas Vasiliy Ivashchenko vs Ukraina, milles EIK leidis, et Ukraina õigussüsteem ei sisalda selget ja kindlat protseduuri seoses vangide õigusega saada oma kriminaalasja dokumentidest koopiaid pärast kriminaalmenetluse lõppu. Puudus alus jõuda erinevale järeldusele. Seega tuvastas EIK, et Ukraina oli rikkunud EIÕK artiklist 34 tulenevaid kohustusi.
1. EIÕK artikli 6 lõikeid 1 ja 3 (c) ei ole rikutud;
2. EIÕK artikli 34 rikkumine;
Aserbaidžaani võimud takistasid riigijuhtimise vastu suunatud avalike kogunemiste toimumist.
Babak Hasanov vs Aserbaidžaan, kohtuotsus 16.02.2017, avaldus nr 43137/13; 43153/13
Kaebaja, kes kuulus Aserbaidžaani opositsioonierakonda, osales 17.11.2012 meeleavaldusel, kus nõuti demokraatlikke reforme ja kogunemiste vabaduse austamist, ning 10.03.2013 meeleavaldusel, millel avaldati meelt seoses paljude sõjaväes teeninud sõdurite surmadega. Seejuures olid ametivõimud keeldunud andmast luba 17.11.2012 meeleavaldusele. 10.03.2013 meeleavalduse osas ei olnud ametivõimudele teadet esitatud.
Ehkki kaebaja väitel olid mõlemad meeleavaldused rahumeelsed, ajas politsei meeleavaldused laiali. Kaebaja peeti mõlemal juhul kinni ning viidi politseijaoskonda, kus koostati väärteoprotokollid. 17.11.2012 osas süüdistati kaebajat politsei seaduslikule korraldusele mitteallumises ning 10.03.2013 osas osalemises autoriseerimata meeleavaldusel. Kaebaja väidete kohaselt ei antud talle väärteoprotokollide koopiaid ning talle ei võimaldatud vahistamiste järgselt ega kinnipidamise ajal ligipääsu kaitsjale.
17.11.2012 ja 11.03.2013 toimusid kaebaja väärteoasjades lühikesed kohtuistungid, kuhu ei lubatud kõrvalisi isikuid, ehkki istungeid ei olnud tunnistatud kinnisteks. Kaebajat esindas mõlemal juhul kohtu määratud kaitsja, vaatamata kaebaja soovile valida ise kaitsja. Kohus mõistis kaebaja mõlemal juhul väärtegudes süüdi ning kaebajale määrati karistuseks vastavalt 7-päevane arest ja 6-päevane arest. Kaebaja apellatsioonkaebused jäeti rahuldamata.
Kaebaja esitas EIK-le avaldused EIÕK artiklite 10 ja 11, 6, 5 ja 7 rikkumise tuvastamiseks.
EIK leidis, et käesoleva kaasuse ning asja Gafgaz vs Mammadov vs Aserbaidžaan asjaolud ja EIÕK artiklite 10, 5 ja 6 rikkumise küsimused on sarnased. EIK hinnangul kohaldusid nimetatud asjas esitatud analüüs ja järeldused ka käesolevas asjas. Viidatud asjas toodud põhjendustele tuginedes tuvastas EIK käesolevas asjas EIÕK artikli 11, EIÕK artikli 6 lõigete 1 ja 3 ning EIÕK artikli 5 rikkumise.
1. EIÕK artikli 11 rikkumine seoses meeleavalduste laialiajamisega ning kaebaja vahistamiste ja süüdimõistmistega;
2. EIÕK artikli 6 lõigete 1 ja 3 rikkumised;
3. EIÕK artikli 5 rikkumine seoses kaebaja vahistamisega ja süüdimõistmisega pärast osalemist 17.11.2012 meeleavaldusel;
4. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks 12 000 eurot ning kulude katteks 1 150 eurot.
Jamil Hajiyev vs Aserbaidžaan, kohtuotsus 16.02.2017, avaldus nr 42989/13; 43027/13
Kaebaja osales 17.11.2012 meeleavaldusel, kus nõuti demokraatlikke reforme ja kogunemiste vabaduse austamist, ning 26.03.2013 meeleavaldusel, millel mõisteti hukka varasematel meeleavaldustel politseipoolse jõu kasutamine meeleavaldajate suhtes. Seejuures olid ametivõimud keeldunud andmast luba 17.11.2012 meeleavaldusele. 26.03.2013 meeleavalduse osas ei olnud ametivõimudele teadet esitatud.
Ehkki kaebaja väitel olid mõlemad meeleavaldused rahumeelsed, ajas politsei meeleavaldused laiali. Kaebaja peeti mõlemal juhul kinni ning viidi politseijaoskonda, kus koostati väärteoprotokollid. 17.11.2012 osas süüdistati kaebajat politsei seaduslikule korraldusele mitteallumises ning 26.03.2013 osas osalemises autoriseerimata meeleavaldusel. Kaebaja väidete kohaselt ei antud talle väärteoprotokollide koopiaid ning talle ei võimaldatud vahistamiste järgselt ega kinnipidamise ajal ligipääsu kaitsjale.
17.11.2012 ja 26.03.2013 toimusid kaebaja väärteoasjades lühikesed kohtuistungid, kuhu ei lubatud kõrvalisi isikuid, ehkki istungeid ei olnud tunnistatud kinnisteks. Esimesel kohtuistungil puudus kaebajal esindajal ning teisel istungil esindas teda kohtu määratud kaitsja, vaatamata kaebaja soovile valida mõlemas menetluses endale ise kaitsja. Kohus mõistis kaebaja mõlemal juhul väärtegudes süüdi ning kaebajale määrati karistuseks vastavalt 5-päevane arest ja 500 AZN suurune trahv. Kaebaja apellatsioonkaebused jäeti rahuldamata.
4. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks 12 000 eurot, varalise kahju hüvitamiseks 470 eurot ning kulude katteks 1 150 eurot.
Abbasli vs Aserbaidžaan, kohtuotsus 16.02.2017, avaldus nr 5417/13; 73309/14
Kaebaja, kes oli Aserbaidžaani opositsioonilise erakonna liige, osales 20.10.2012 meeleavaldusel, kus nõuti demokraatlikke reforme, ning 06.05.2014 kogunemisel, mis korraldati kohtu all oleva opositsioonilise grupi toetuseks. Seejuures olid ametivõimud keeldunud andmast luba 20.10.2012 meeleavaldusele. 06.05.2014 kogunemine oli spontaanne. Mõlemad kogunemised olid rahumeelsed.
Kaebaja peeti 20.10.2012 kinni meeleavaldusele minnes ning viidi politseijaoskonda. 06.05.2014 kogunemine aeti laiali, kaebaja vahistati ning toimetati taas politseijaoskonda. Mõlemal juhul vormistati politseijaoskonnas väärteoprotokollid. 20.10.2012 osas süüdistati kaebajat politsei seaduslikule korraldusele mitteallumises ning 06.05.2014 osas osalemises seadusega vastuolus korraldatud meeleavaldusel. Kaebaja väidete kohaselt ei antud talle väärteoprotokollide koopiaid ning talle ei võimaldatud vahistamiste järgselt ega kinnipidamise ajal ligipääsu kaitsjale.
20.10.2012 ja 07.05.2014 toimusid kaebaja väärteoasjades lühikesed kohtuistungid, kuhu ei lubatud kõrvalisi isikuid, ehkki istungeid ei olnud tunnistatud kinnisteks. Mõlemal istungil esindas kaebajat kohtu määratud kaitsja, vaatamata kaebaja soovile valida endale ise kaitsja. Kohus mõistis kaebaja mõlemal juhul väärtegudes süüdi ning kaebajale määrati karistuseks vastavalt 10-päevane arest ja 15-päevane arest. Kaebaja apellatsioonkaebused jäeti rahuldamata.
Kaebaja esitas EIK-le avaldused EIÕK artiklite 10 ja 11, 6 ja 5 rikkumise tuvastamiseks.
3. EIÕK artikli 5 rikkumine seoses kaebaja vahistamisega ja süüdimõistmisega pärast osalemist 20.10.2012 meeleavaldusel;
4. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks 12 000 eurot ning kulude katteks 2 000 eurot.
Bayramli vs Aserbaidžaan, kohtuotsus 16.02.2017, avaldus nr 72230/11; 43061/13
Kaebaja osales 17.04.2011 ja 26.01.2013 opositsiooni poolt korraldatud meeleavaldustel. 17.04.2011 meeleavaldusel nõuti vabasid ja õiglasi valimisi, demokraatlike reformide läbiviimist ja kogunemiste vabaduse austamist. 26.01.2013 meeleavaldusel mõisteti hukka eelnevatel meeleavaldustel politseipoolne jõu kasutamine. Ametivõimud olid keeldunud andmast luba 17.04.2011 meeleavaldusele. 26.01.2013 meeleavalduse osas ei olnud korraldajad võimudele eelnevat teadet esitanud. Mõlemad kogunemised olid rahumeelsed.
Nii 17.04.2011 kui ka 26.01.2013 meeleavaldus aeti politsei poolt laiali, kaebaja vahistati ning toimetati politseijaoskonda. Mõlemal juhul vormistati politseijaoskonnas väärteoprotokollid. 17.04.2011 osas süüdistati kaebajat politsei seaduslikule korraldusele mitteallumises ning 26.01.2013 osas kogunemiste pidamise reeglite rikkumises. Kaebaja väidete kohaselt ei antud talle väärteoprotokollide koopiaid ning talle ei võimaldatud vahistamiste järgselt ega kinnipidamise ajal ligipääsu kaitsjale.
18.04.2011 ja 26.01.2013 toimusid kaebaja väärteoasjades lühikesed kohtuistungid, kuhu ei lubatud kõrvalisi isikuid, ehkki istungeid ei olnud tunnistatud kinnisteks. Mõlemal istungil esindas kaebajat kohtu määratud kaitsja, vaatamata kaebaja soovile valida endale ise kaitsja. Kohus mõistis kaebaja mõlemal juhul väärtegudes süüdi ning kaebajale määrati karistuseks vastavalt 5-päevane arest ja 2 000 AZN suurune trahv. Kaebaja apellatsioonkaebused jäeti rahuldamata.
3. EIÕK artikli 5 rikkumine seoses kaebaja vahistamisega ja süüdimõistmisega pärast osalemist 17.04.2011 meeleavaldusel;
4. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks 12 000 eurot, varalise kahju hüvitamiseks 1 900 eurot ning kulude katteks 2 000 eurot.
Mahammad Majidli vs Aserbaidžaan, kohtuotsus 16.02.2017, avaldus nr 24508/11; 44581/13
Kaebaja osales 31.07.2010 meeleavaldusel, millel nõuti vabasid ja õiglasi valimisi ning demokraatlike reformide läbiviimist, ning 10.03.2013 meeleavaldusel, millel avaldati meelt seoses paljude sõjaväes teeninud sõdurite surmadega. Ametivõimud olid keeldunud andmast luba 31.07.2010 meeleavaldusele. 10.03.2013 meeleavalduse osas ei olnud korraldajad võimudele eelnevat teadet esitanud. Mõlemad kogunemised olid rahumeelsed.
Nii 31.07.2010 kui ka 10.03.2013 meeleavaldus aeti politsei poolt laiali, kaebaja vahistati ning toimetati politseijaoskonda. Mõlemal juhul vormistati politseijaoskonnas väärteoprotokollid. 31.07.2010 osas süüdistati kaebajat politsei seaduslikule korraldusele mitteallumises ning 10.03.2013 osas seadusega vastuolus korraldatud meeleavaldusel osalemises. Kaebaja väidete kohaselt ei antud talle väärteoprotokollide koopiaid ning talle ei võimaldatud vahistamiste järgselt ega kinnipidamise ajal ligipääsu kaitsjale.
31.07.2010 ja 11.03.2013 toimusid kaebaja väärteoasjades lühikesed kohtuistungid, kuhu ei lubatud kõrvalisi isikuid, ehkki istungeid ei olnud tunnistatud kinnisteks. Esimesel istungil puudus kaebajal esindaja ning teisel istungil esindas kaebajat kohtu määratud kaitsja, vaatamata kaebaja soovile valida endale mõlemas menetluses ise kaitsja. Kohus mõistis kaebaja mõlemal juhul väärtegudes süüdi ning kaebajale määrati kummagi rikkumise eest karistuseks 7-päevane arest. Kaebaja apellatsioonkaebused jäeti rahuldamata.
EIK leidis, et käesoleva kaasuse ning asja Gafgaz vs Mammadov vs Aserbaidžaan asjaolud ja EIÕK artiklite 10, 5 ja 6 rikkumise küsimused on sarnased. EIK hinnangul kohaldusid nimetatud asjas esitatud analüüs ja järeldused ka käesolevas asjas. Viidatud asjas toodud põhjendustele tuginedes tuvastas EIK käesolevas asjas EIÕK artikli 11 ning EIÕK artikli 6 lõigete 1 ja 3 rikkumise.
3. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks 10 000 eurot ning kulude katteks 300 eurot.
Bayram Bayramov jt vs Aserbaidžaan, kohtuotsus 16.02.2017, avaldus nr 74609/10; 57737/11; 67351/11; 67977/11; 69411/11; 69421/11
2 kaebajat osalesid  31.07.2010 toimunud meeleavaldusel, 3 kaebajat osalesid 02.04.2011 toimunud meeleavaldusel ning 1 kaebaja osales 17.04.2011 toimunud meeleavaldusel. Meeleavaldustel nõuti vabasid ja õiglasi valimisi ning demokraatlike reformide läbiviimist, 17.04.2011 meeleavaldusel nõuti lisaks kogunemiste vabaduse austamist. Ametivõimud olid meeleavaldustele lubade andmisest keeldunud. Kaebajate sõnul olid meeleavaldused rahumeelsed.
Kõik meeleavaldused aeti politsei poolt laiali, kaebajad vahistati ning toimetati politseijaoskondadesse. Politseijaoskondades vormistati väärteoprotokollid, milles kaebajaid süüdistati politsei seaduslikele korraldustele mitteallumises. Kaebajatele ei võimaldatud vahistamiste järgselt ega kinnipidamise ajal ligipääsu kaitsjale.
Kaebajate väärteoasjades toimusid vahistamistele järgnevatel päevadele lühikesed kohtuistungid. Osade kaebajate puhul ei lubatud istungitele kõrvalisi isikuid, ehkki istungeid ei olnud tunnistatud kinnisteks. Kaebajate sõnul ei antud neile võimalust valida endale ise kaitsjad. Kohtuistungitel esindasid nelja kaebajat kohtu määratud kaitsjad. Kohus mõistis kaebajad väärtegudes süüdi ning kaebajatele määrati karistusteks 7-15 päeva pikkused arestid. Kaebajate apellatsioonkaebused jäeti rahuldamata.
Kaebaja esitasid EIK-le avaldused EIÕK artiklite 10 ja 11, 6 ja 5 rikkumise tuvastamiseks.
1. EIÕK artikli 11 rikkumine seoses meeleavalduste laialiajamisega ning kaebajate vahistamiste ja süüdimõistmistega – kõikide kaebajate osas;
2. EIÕK artikli 6 lõigete 1 ja 3 rikkumine – kõikide kaebajate osas;
3. EIÕK artikli 5 rikkumine – nelja kaebaja osas;
4. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks summad vahemikus 9 000 – 12 000 eurot ning viiele kaebajale ühiselt kulude katteks 3 100 eurot ja ühele kaebajale 1 800 eurot.
EIÕK artikkel 13 – õigus tõhusale õiguskaitsevahendile
Venemaal esineb välismaalaste väljasaatmismenetluses puudujääke.
S.K. vs Venemaa, kohtuotsus 14.02.2017, avaldus nr 52722/15
Kaebaja on Süüria kodanik, kes saabus 2011 oktoobris Venemaale ajutise äriviisa abil. Kaebaja jäi Venemaale kauemaks, kui tema viisa seda lubas. 2015 veebruaris mõisteti kaebaja süüdi väärteos, s.o viisa nõuete rikkumises. Kohus otsustas, et kaebaja peab maksma trahvi ning kaebaja tuleb välja saata. Kaebaja paigutati võõramaalastele ette nähtud kinnipidamisasutusse, kuhu ta jäi ootama oma väljasaatmist.
Pärast oma kinnipidamist taotles kaebaja Venemaalt ajutist varjupaika. Kaebaja viitas Süürias toimuvale aktiivsele sõjategevusele. Kaebaja taotlus jäeti rahuldamata.
Kaebaja esitas EIK-le avalduse väites, et tema väljasaatmine Süüriasse oleks nii 2015. aastal rikkunud kui ka rikuks praegu EIÕK artikleid 2 ja 3. Kaebaja hinnangul puudusid tal eelnimetatud kaebusega seoses ka EIÕK artikli 13 mõttes tõhusad õiguskaitsevahendid. Kaebaja väitis lisaks, et tema jätkuv kinnipidamine on meelevaldne ja ebavajalik, kuna tema väljasaatmine Süüriasse oli ja jääb teostamatuks. Kaebaja viitas, et tema jätkuva kinnipidamise seaduslikkuse kontrollimiseks puudub menetlus. Seega väitis kaebaja ka EIÕK artikli 5 rikkumise esinemist.
EIK leidis, et kaebaja väljasaatmine Venemaalt Süüriasse 2015 veebruari otsuse alusel rikuks EIÕK artikleid 2 ja 3. EIK leidis, et turvalisus, humanitaarolukord ning sõjategevuse ja vägivalla liigid ja ulatus Süürias kujutaksid ohtu kaebaja elule ja tervisele.
EIK vaatles kaebaja väljasaatmisega seoses kahte tüüpi õiguskaitsevahendeid: 2015 veebruari väärteomenetluses tehtud otsuse muutmise võimalusi ning ajutise varjupaiga taotluse menetlust. EIK leidis, et kumbki õiguskaitsevahend ei olnud EIÕK artikli 13 mõttes tõhus õiguskaitsevahend seoses kaebajale väärteomenetluses määratud karistusega ning sellest tuleneva ohuga kaebaja elule ja tervisele. Eelkõige ei olnud EIK veendunud, et siseriiklikud õiguskaitsevahendid võimaldasid riskide sõltumatut ja põhjalikku uurimist ning kaebaja väljasaatmise välistamist riskide tuvastamise korral. Samuti ei olnud EIK kindel, et õiguskaitsevahendite kasutamine oleks automaatselt peatanud väärteomenetluses jõustunud otsusega määratud väljasaatmiskaristuse mõju.
EIK tuvastas peaasjalikult oma varasemale praktikale tuginedes ka EIÕK artikli 5 lõigete 1 ja 4 rikkumised. EIK märkis, et pärast seda, kui kaebaja peeti kinni välismaalastele mõeldud spetsiaalses kinnipidamisasutuses, ei hinnatud tema kinnipidamise vajalikkust ega seaduslikkust enam uuesti ning selleks puudus ka vastav menetlus.
EIK viitas oma otsusele asjas Kim vs Venemaa, mille kohaselt eeldatakse Venemaalt üldiste meetmete kasutusele võtmist seoses välismaalaste kinnipidamisega, kellele on väärteomenetlustes karistuseks määratud väljasaatmine. Samas leidis EIK, et kaebaja osas on vajalik võtta kasutusele ka individuaalsed meetmed. EIK märkis, et EIÕK artikliga 5 seoses oleks kõige kohasem kaebaja viivituseta vabastamine hiljemalt käesoleva otsuse jõustumise päeval.
1. Kaebaja väljasaatmine Venemaalt Süüriasse 2015 veebruari otsuse alusel rikuks EIÕK artikleid 2 ja 3;
2. EIÕK artikli 13 rikkumine koosmõjus EIÕK artiklitega 2 ja 3;
4. EIÕK artikli 5 lõike 4 rikkumine;
5. EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks 7 500 eurot ja kulude katteks 1 500 eurot;
6. EIK viitas Kohtureeglite reeglile nr 39, mille kohaselt oleks menetluse huvides see, kui Venemaa ei saadaks kaebajat Venemaalt välja kuni otsuse jõustumiseni või kuni EIK teeb asjas uue otsuse.
Sloveenias 1999. aastal jõustunud seadusega kehtestatud äriühingute registrist kustutamise menetlus ei ole vastuolus EIÕK 1. protokolli artikliga 1.
Lekić vs Sloveenia, kohtuotsus 14.02.2017, avaldus nr 36480/07
Kaebaja oli 1990ndatel äriühingu L.E. osanik, töötaja ning hiljem ka tegevdirektor. 1993. aastal tekkisid L.E.-l tõsised finantsraskused ning 1995. aastaks ei olnud L.E. enam maksevõimeline ja muutus mitteaktiivseks. 2000. aastal jõustunud kohtuotsusega mõisteti L.E.-lt raudteeettevõtte kasuks välja võlgu olev summa.
1999. aastal muutus Sloveenia seadusandlus. Kohtutele anti õigus äriühingud kohturegistrist kustutada ilma võlgu kustutamata. Selle menetluse kohaselt lõpetati äriühingud ilma nende vara realiseerimata ja võlausaldajatele maksmata. Nimetatud kustutamise menetluse läbinud äriühingute aktiivsed osanikud vastutasid ühiselt äriühingu võlgade eest.
2001. aastal kustutati L.E. kohturegistrist. Pärast seda algatas raudteeettevõte kohtuotsuse täitmise menetluse seitsme L.E. osaniku, sealhulgas kaebaja, vastu. Kohus arestis kaebaja isikliku vara. 2011. aastal sõlmis kaebaja raudteeettevõttega kokkuleppe ning tasus võla.
Kaebaja esitas EIK-le avalduse EIÕK 1. protokolli artikli 1 rikkumise tuvastamiseks väites, et L.E. kustutamine registrist ning tema sellest tulenev vastutus riivas tema omandiõiguseid ja tõi kaasa ebaseadusliku omandist ilmajäämise.
EIK märkis, et äriühingu kustutamine registrist ning selle järelmid põhinesid 23.07.1999 jõustunud ning kohaselt avaldatud äriühingute finantstehingute seaduse (FOCA) sätetel. EIK hinnangul olid asjakohased normid selged ja kõikehõlmavad. EIK juhtis tähelepanu asjaolule, et vastav regulatsioon ei olnud ka ootamatu, kuna äriühingute registrist kustutamise regulatsioon jõustus aasta pärast seaduse jõustumist. See andis mittetegutsevatele ja maksejõuetutele äriühingutele piisavalt aega alustada kohaseid menetlusi äriühingute likvideerimiseks nende registrist kustutamise vältimiseks. Eeltoodust tulenevalt leidis EIK, et käesolevas asjas oli väidetaval riivel piisav õiguslik alus. EIK hinnangul kaasnesid äriühingu registrist kustutamisega ka piisavad menetluslikud tagatised, millest tulenevalt oli registrist kustutamise meede seaduslik.
EIK ei näinud alust kahelda selles, et Sloveenia seadusandja lähenemine turu parema toimimise tagamiseks oli „üldistes huvides“.
EIK osundas, et sellistes tundlikes majandusküsimustes nagu turumajanduse asutamine ja tegutsemine, on lepinguosalistel riikidel lai otsustusruum. EIK nõustus Sloveenia konstitutsioonikohtu seisukohaga, mille kohaselt mittetegutsevad ja/või maksejõuetud äriühingud kujutasid ohtu turu kohasele toimimisele. Lisaks kasutati äriühingute registrist kustutamist viimase võimaliku meetmena, s.o juhtumil, kui äriühing ei olnud alustanud ise muid menetlusi äriühingu kohaseks likvideerimiseks. EIK leidis eeltoodust tulenevalt, et äriühingu kustutamise menetlus ei toonud kaebajale kaasa ebamõistlikku koormust.
EIK leidis, et antud juhtumil õigustasid ühinguõiguse ja heade äritavade rikkumised riigivõimude tugevat reaktsiooni, sh isikliku vastutuse kohaldamist kõikide osanike suhtes, kes vastutasid äriühingu ebaregulaarse tegutsemise eest. EIK nõustus siseriiklike kohtute hinnanguga, mille kohaselt oli kaebaja käsitletav äriühingu aktiivse liikmena ning oli seetõttu vastutav äriühingu võlgade eest.
Eeltoodust tulenevalt leidis EIK, et kaevatav meede ei kätkenud endast käesolevas asjas kaebajale ebamõistlikku individuaalset koormat. Seega ei ole EIÕK 1. protokolli artiklit 1 rikutud.
EIÕK 1. protokolli artiklit 1 ei ole rikutud.
Ekslikult antud omandiõiguse tühistamisel paneb „hea halduse“ põhimõte võimudele kohustuse tegutseda vea parandamisel kiiresti ning tagada endisele heausklikule valdajale kohane hüvitis.
Kryvenkyy vs Ukraina, kohtuotsus 16.02.2017, avaldus nr 43768/07
Kaebajale eraldati 1997. aastal maatükk seoses ühismajandi osaluse hüvitamisega. Kaebajale väljastati 2003. aastal maatüki osas omandiõiguse tunnistus. Siseriikliku kohtu 2006. aasta otsusega tühistati kaebaja omandiõigus, kuna maa eraldamisel oli juhtunud eksitus. Nimelt oli sama maa 1999. aastal parlamendi otsusega eraldatud teisele isikule. Kaebaja kassatsioonkaebus jäeti rahuldamata.
EIK viitas oma varasemale praktikale, mille kohaselt rikub omandist ilmajätmine selle väärtusele vastava hüvitise maksmiseta tavaliselt õiglast tasakaalu ühiskonna üldiste huvide ja isiku põhiõiguste vahel ning toob kaebajale kaasa ebamõistliku koormuse. EIK selgitas, et ekslikult antud omandiõiguse tühistamisel paneb „hea halduse“ põhimõte võimudele kohustuse tegutseda vea parandamisel kiiresti ning tagada endisele heausklikule valdajale kohane hüvitis.
EIK märkis, et kaebaja omandas ja valdas vaidlusalust maad kehtiva omandiõiguse tunnistuse alusel ning heas usus. Kaebaja tasus maamaksu, kasutas maad alates 1997. aastast ning registreeris omandiõiguse kohaselt 2003. aastal. Nendel asjaoludel järeldas EIK, et kaebajalt 2006. aastal maa äravõtmine ilma igasuguse hüvitiseta pani kaebajale ebaproportsionaalse koormuse. Seega on rikutud EIÕK 1. protokolli artiklit 1.
2. EIK määras varalise ja mittevaralise kahju hüvitamiseks 10 000 eurot.

matches: kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus