Karitatiivse diakoonia mõiste sünd (1. osa) | K&T
Kari Latvus ⋅ 27. juuli 2012
Käesolev artikkel selgitab karitatiivse diakoonia mõiste sünnilugu. Lisamääratlusega „karitatiivne“ täpsustatakse ülesande konteksti, kus mõiste keskseks sisuks on ligimese aitamine. Ulatusliku ligimesearmastuse ja puudustkannatajate aitamisega seotud ilmingu puhul piirdub käsitlus ainult ühe, ehkki keskse mõiste analüüsiga. Tänapäeval väljendatakse mõistega diakoonia peaaegu eranditult selle mõiste karitatiivsesse tähendusvälja kuuluvat. Aga kuidas on sellise tähenduseni jõutud?
Kuigi diakoonia mõistet tuntakse Põhjamaades ja näiteks ka Saksamaal, siis inglisekeelsetes teoloogiasõnastikes seda sageli isegi ei mainita. Hiljuti ilmunud The Cambridge Dictionary of Christianity (2010, 321) viitab lühikese artikliga siiski toimuvatele muutustele:
„Diakonia (kr.k „teenimine“), UT-s sageli kasutatud termin, mis tähistab kõigi teenimisvormide peamisi tunnusjooni, kaasa arvatud liturgilist teenimist, st jutlustamist ja teiste teenimist (kaasa arvatud vaeste ja puudustkannatajate teenimist), nagu seda tegi Kristus. Tänapäeval osutab mõiste diakonia kõige sagedamini ühisele teenimisele, mille eesmärgiks on teenida Jumalat kannatavate inimeste keskel, kõige vaesemate keskel neist, kes kannatavad, kõige suuremas puuduses olijate keskel. Seega ei ole diakonia lihtsalt diakonite ja diakonisside teenistus, kuigi nad kehastavad oma teenimisega sageli diakonia’t.“
Kirjeldusest ilmneb selgelt, et diakoonia seondub tänapäeval ühemõtteliselt vaeste ja kannatajate keskel tehtava tööga ja et sellel mõistel on taustalugu Uue Testamendi (UT) tekstides. Sõnaraamatu definitsioon viitab ka sellele, et mõiste defineerimine ajaloos ja tänapäeval ei ole täielikus kooskõlas. Samale asjaolule viitab ka Jochen-Christoph Kaiser oma entsüklopeedia artiklis (Religion, Past and Present 2008, 27˗28): „Mõiste diakoonia (kreeka k.διακονία /diakonía) pärineb UT-st ja märgib teenimise või aitamise toimingut (diakonaat) ja sellega seotud teenimisametit. Seevastu sünonüümina kasutatav mõiste IM (Sisemisjon) on 19. sajandi uuendus.“
Kuidas on jõutud karitatiivse diakoonia mõisteni? Käesolev uurimusartikkel kaardistab sissejuhatavas peatükis diakoonia mõiste kasutamist Soome ja rahvusvahelises kiriklikus diskussioonis ning uurib sellele järgnevas analüüsivas osas, kuidas valitud ajaloolised dokumendid diakoonia mõistet kasutavad. Tutvustan artiklis kasutatavat meetodit ja uurimisainest lähemalt sissejuhatava peatüki lõpus enne ajaloolise osa analüüsi.
Sõna diakoonia, rootsi k diakoni, saksa k Diakonie, ingl. k diaconia (samuti: diakonia), kreeka k διακονία väline kuju jääb ühest keelest teise siirdudes väga sarnaseks ja tundub, et tegemist on kasutusse kinnistunud termini või mõistega, millega kirjeldatakse ühte ja sama nähtust. Käesolevas artiklis näitan aga, kui erineval viisil on sõna diakoonia ajaloo eri perioodidel kasutatud. Sõna erinev sisu peegeldab selle taustal olevat laiemat mõtteviisi, kus diakoonia sõnast kujuneb teatud taustal oleva mõttemalli juhtmõiste. Diakoonia mõiste analüüs püüab samas ka selgitada taustal oleva diakoona teooria ja keskse mõiste suhet.
Käsitletav teema on seotud diakoni ametit puudutava diskussiooniga (ingl. k deacon, lad. k diaconus, kr. k διακονοϛ), kuid piiritlen seda siin võimalikult kitsalt. Vaata teema kohta Latvus 2005, 2007, 2008, 2010, 2011, 2012a, 2012b). Sisu poolest on väljendid diakoni amet ja diakoonia väga tihedalt seotud, nii et mõnes kohas laieneb teema vaatlus ka diakoni ametiga seotud küsimustele.
Näiteid diakoonia muutuse põhisuundumusest
Diakoonial ja diakooniatööl on Soomes ühiskondlikult tunnustatud, üpris nähtav ja vaieldamatult tugev positsioon. Sellele osutavad ühelt poolt diakooniatöötajate positsioon Soome evangeelsetes-luterlikes kogudustes seadusega reguleeritud ametina ja teiselt poolt diakoonia-asutuste mudelit esindavad eraõiguslikud diakooniaasutused. Soome evangeelse-luterliku kiriku kirikuseadus tõdeb kiriku olemust ja põhiülesannet määratlevas punktis, et „ligimesearmastuse teostamine“ (Kirikuseadus 1. ptk. § 2) on kiriku olemusest lähtuvalt kesksel kohal. Veel mainitakse diakoonia sõna kahel korral (4. ptk. § 1, 6. ptk. § 1) osana koguduses toimuvast kesksest tegevusest. Sellele lisaks kiriku põhikirja kohaselt (4. ptk. § 3) „tuleb kogudusel ja selle liikmetel praktiseerida diakooniat, mille eesmärgiks on kristlikul armastusel põhineva abi andmine eriti neile, kes on kõige suuremas puuduses ja keda muul viisil ei aidata. Tegevuse sisu määratakse täpsemalt kindlaks kiriku või koguduse nõukogu kinnitatud diakooniatöö eeskirjas.“ Kiriku põhikiri kasutab ka väljendit „diakoonia amet“: „Koguduses peab olema – vähemalt üks kirikumuusik ja üks diakoonia amet(ikoht) (6. ptk § 9,1) ja et „diakoonia ametisse sobivuse eelduseks on piiskopliku nõukogu poolt tunnustatud haridus“ (6. ptk § 49).
Diakoonia ei ole vaid Soome ilming. 1960ndatel alanud rahvusvaheline ja oikumeeniline põhisuundumus on rõhutanud kirikute sotsiaalset vastutust ja erilist diakoonilist olemust. See on avaldunud kasvavas rahvusvahelises diskussioonis sotsiaal-karitatiivse rõhuasetusega diakoonia ametist ja soovis arendada kirikute diakooniatööd. Muutuste lainet kirjeldab hästi katoliku kiriku olukord. Mõistet diakoonia aktiivselt ei kasutata, vaid selle asemel on sageli kasutusel väljend caritas (lad. k armastus) ja sellest tulenevad väljendid. Katoliku kirik kinnitas 2. Vatikani kirikukogul 1962˗1965 diakoni ameti tõlgendust, mis ei ole ainult nn läbikäiguamet teel täieõigusliku preestri ametisse, vaid annab ka võimaluse elukestvaks keskendumiseks kiriku sotsiaal-karitatiivsele tööle. (Lumen Gentium, punkt 29; 21.11.1964). 1967. a. kinnitas paavst Paulus VI need otsused kirjas Sacrum Diaconatus Ordinem (18.06.1967; otsuse taustast ja rakendumisest Osborne 2006, 56˗72, 92˗123; vrdl. Barnett 1995, 145˗148). Katoliku kiriku huvi ja rõhuasetusi kirjeldab hästi ka paavst Benedictus XVI entsüklika Deus Caritas Est, kus sõna diakoonia esineb vaid ühe korra kreekakeelse laenuna (Entsüklika Deus Caritas Est, punkt 25), kuid läbiv inglisekeelne väljend on järjekindlalt charity. Katoliku kiriku eripalgelisust iseloomustab see, et diakooniat kui ilmingut kirjeldatakse üldiselt laiemalt termini missio kontekstis. Missio tähendab siin kiriku kõikehaaravat tegevust, kuhu kuulub ka töö raskustes olevate ja puudustkannatavate inimeste keskel.
Diakoonia ja karitatiivse diakoniametiga on seotud märkimisväärseid oikumeenilisi algatusi, mille hea näide on nn BEM-dokument (Baptism, Eucharist and Ministry. Faith and Order Paper no. 111, WCC, Geneva 1982, eesti keeles: “Ristimine, armulaud ja vaimulik amet”, kogumikus Documenta Oecumenica, Koost. Kaldur P., Kurg, I. et al., EELK Usuteaduse Instituut, Tallinn 2006, lk 47-85). Hetkeolukorra komplekssusele kohtab viiteid kõikjal kristlike kirikute moodustatud võrgustikus. Ühelt poolt võib teemaga seonduvaid rõhuasetusi leida Ameerika protestantliku baptistikiriku kodulehel The Biblical Role of Deacons, mis kirjeldab kiriku arusaama diakooniast ja sellega seotud ametiküsimusi.
Teiselt poolt tuleb diakoonia teema esile ka ida kirikutes. Õigeusu kiriku diakoni amet on käesoleval ajal seotud ennekõike jumalateenistusliku elu, liturgiaga. Väljend „liturgia pärast liturgiat“ kirjeldab aga hästi õigeusu kiriku suundumust, kus sotsiaal-karitatiivse vastutuse kandmises nähakse kiriku keskset ülesannet. Sõna „diakoonia“ kasutamine on viimastel aastakümnetel sagenenud ka õigeusu kirikus, millest annab hea pildi teemat selgitav koduleht Orthodox Diakonia. Portal on the History, Theology and Challenges of Social Service in the Orthodox Church.
Märkimist väärib luterlaste uus panus diskussiooni. Luterliku Maailmaliidu (LML) uus dokument Diakonia in Context. Transformation, Reconciliation, Empowerment. An LWF Contribution to the Understanding and Practice of Diakonia (2009, vt sks k siit) on ilmekas näide rahvusvaheliste arengute suunast, nagu ka varasem kitsamalt diakoonia ametit puudutav luterlik dokument The Diaconal Ministry in Lutheran Churches (LWF consultation in São Leopoldo, Brazil 2005, vt sks k siit).
Dokument Diakonia in Context sündis kollektiivses protsessis, kuid selle protsessi keskseks suunajaks ja arhitektiks oli Kjell Nordstokke. Nordstokke tõdeb sissejuhatavas peatükis, et mõistele diakoonia „ei anta täpset definitsiooni“, aga defineerimata jätmise taustaks on arusaam, et diakoonia on „teoloogiline mõiste, mis viitab kiriku identiteedile ja missioonile.“ Teine põhilähtekoht on see, et „diakoonia on kutse tegutsema ja vastus inimliku kannatuse, ebaõigluse ja loodu eest hoolitsemise väljakutsetele“ (Diakonia in Context, 8, autori tõlge). Dokument lähtub hetkeolukorrast (The context of diakonia, lk 12˗22) ja diakoonia identiteedist (The identity of diakonia, lk 24˗38). Kolmanda, kõige mahukama peatüki moodustab diakoonia praktikate käsitlus (The action of diakonia, lk 39˗92). Sellele vaatamata, et diakoonia mõistet ei ole saadud või tahetud defineerida, avaldub tekstis autorite arusaam sellest, et Uues Testamendis kasutatud kreekakeelne sõna διακονία on neile vähemalt üheks keskseks lähtekohaks. „Nii kujunes diakooniast keskne mõiste kristlike koguduste elus kõikjal Rooma impeeriumis. Diakooniast kujunes ka kiriku peamisi ülesandeid kirjeldav termin (näit. Rm 11:13, 2Kr 4:1, Kl 4:7)“ (Diakonia in Context, 27, autori tõlge). Dokument nimetab peamiste diakooniliste näidetena Ap 6 (küsimus leskede olukorrast ja seitsme juhi valimine) ja 2Kr 8˗9 (korjandus Jeruusalemma vaeste heaks) peatükke. Esimest peetakse näiteks sotsiaalse probleemi diakoonilisest lahendamisest ja teist paraadnäiteks diakooniast, „the diakonia“ (Diakonia in Context, 27˗29). Edasi salmi 2Kr 5:18 tõlgenduses ühinevad kreeka sõna diakonia ja nn diakooniline mõtteviis: „It is worthwhile noticing that the Greek original reads „diakonia“ of reconciliation, certainly modeled by the diakonia of Jesus and holistic approach in dealing with suffering and injustice“ (Diakonia in Context, 33, autori kursiiv). (Väärib märkimist, et kreekakeelses originaalis seisab väljend lepituse „diakonia“, mida on kindlasti mõjutanud Jeesuse diakonia ja holistlik lähenemine kokkupuutes kannatuse ja ülekohtuga.“ – tõlk.) Selline lahendus viitab autorite soovile anda kreekakeelsele sõnale karitatiivse sisu ka kontekstis, kus see ei ole ühemõtteliselt selge. Näiteks Soome piiblitõlge ei viita üldse diakooniale, vaid ametile: ”Kaiken on saanut aikaan Jumala, joka Kristuksen välityksellä on tehnyt meidän kanssamme sovinnon ja uskonut meille tämän sovituksen viran (lepituse ameti). Jumala itse teki Kristuksessa sovinnon maailman kanssa eikä lukenut ihmisille viaksi heidän rikkomuksiaan; meille hän uskoi sovituksen sanan.” (2Kr 5:18˗19; 1992 soomekeelne tõlge; eestikeelne tõlge 1997: „See kõik on Jumalast, kes meid on enesega Kristuse läbi lepitanud ja andnud meile lepitusameti; kuna see oli Jumal, kes Kristuses lepitas maailma enesega ega arvestanud neile nende üleastumisi ning on pannud meisse lepitussõna.“ – tõlk.)
Luterliku Maailmaliidu dokument Diakonia in Context toob ilmekalt esile tänapäeva diakooniatrendiga seotud semantilise segaduse. Ühelt poolt hoidutakse dokumendis defineerimast, mida mõiste diakoonia all üldse silmas peetakse või mis on selle mõiste kasutamise aluseks. Teiselt poolt samastab dokument mitmel pool UT-i kreekakeelse sõna διακονία ilma kriitikata sellele hiljem antud sotsiaal-karitatiivse eritähendusega. Selle traditsioonilise tõlgendusega on viimasel kahel aastakümnel liitunud nii palju küsimusi, et sellist tõlgendust tuleb pidada eksitavaks ja osaliselt lausa täiesti vääraks. Näiteks ei seondu 2Kr 5:18 tekst sugugi sotsiaal-karitatiivsete küsimustega, Ap 6. peatükis ei ole sõnal διακονία ühemõtteliselt karitatiivset tähendust ja peatükkide 2Kr 8˗9 seostamine sotsiaal-karitatiivse maailmaga ei tugine mitte sõnal διακονία, vaid tekstis kirjeldatud korjandusel puudustkannatajate heaks. Pöördun UT-i tekstide tõlgendamise juurde hiljem tagasi.
Järgnevalt vaatlen sõna diakoonia uurimises toimunud pööret. Aktuaalsesse diskussiooni diakoonia mõiste üle on toonud täiesti uue vaatenurga John N. Collinsi uurimistööst alguse saanud diskussioon.
Diakoonia mõiste uurimine
„On üllatav, et diakoonia mõistet on nii vähe tõeliselt uuritud, kuigi selle kohta on muidu viimasel 30 aastal päris palju kirjutatud. Diakonaati puudutavad teoloogilised publikatsioonid on ennekõike artiklid ja kiriklike juhtorganite tellitud raportid ja selgitused.“ Nii kirjeldas kakskümmend aastat tagasi piiskopliku nõukogu poolt tellitud ja (Soome – tõlk.) Kiriku Uurimiskeskuse avaldatud raportis Diakonaadi uuendus valdkonna uurimist diakoonia ameti osas Risto Ahonen (Ahonen 1991, 15). Ahoneni raport on põhjalik ja mitmekülgne kirjeldus traditsioonilisest diakooniauurimusest. Autor ei näi aga midagi teadvat aasta varem avaldatud uurimusest John N. Collins, Diakonia. Re-interpreting the Ancient Sources. Kõnealune uurimus oli uuesti liigendatud versioon juba 1976. a. kaitstud eksegeetika-alasest doktoritööst. Kirjastaja soov oli olnud muuta raamat loetavaks ka teistele kui antiik-kreeka spetsialistidele. Muudatuste tegemise järel puudus raamatul aga kokkuvõte, mis oleks aidanud kaasa radikaalse teesi tutvustamisele. Collinsi järgi ei väljendata sõnaga diakonia UT-s ja antiigi tekstides mitte alandlikku ja teenivat tegevust, vaid pigem toimimist volitatud sõnumitoojana. Kui Collins kirjeldab nn diakon-sõnade tähendusvälja, esinevad seal sageli inglisekeelsed väljendid go-between, intermediator, emissary, administration, ministry jne. Collins ei eita, et need sõnad viitavad ka teenimisele, kuid tõestab veenvalt, et nende väljendite tuum ei ole leitav liikudes selles suunas.
Väärtõlgenduse peamise „süüdlasena“ näeb Collins Wilhelm Brandti eksegeetilist dissertatsiooni Dienst und dienen im Neuen Testament (1931) ja selle põhjal H.W. Beyeri poolt kirjutatud eksegeetilist artiklit G. Kitteli toimetatud mõjukas erialases peateoses Theologisches Wörterbuch zum Neuen Testament (1935). Collinsi arvates olid Brandti ilmsed sidemed Saksa diakonisside liikumisega juhtinud mõiste tõlgendamise eksiteele (Collins 1990, 5˗11).
Teos sai leige vastuvõtu osaliseks ja vaikiti 1990ndatel peaaegu maha. Osalt oli selle põhjuseks ka asjaolu, et tulemus oli kirikute ja organisatsioonide poolt „diakooniaks“ nimetatud sotsiaal-karitatiivse tegevuse vaatenurgast üllatav ja ärritav (vaata diskussiooni näit. Volker Herrmann, Rainer Merz, Heinz Schmidt (toim), Diakonische Konturen. Theologie im Kontext sozialer Arbeit (2003); Gooder 2006, 33˗56; Collins 2009, 133˗147). Osalt oli erakordselt passiivse reaktsiooni põhjuseks ka Collinsi põhjaliku ja tiheda tekstiga teose keerukus ning kokkuvõtte puudumine. Teisalt on teos iseenesest selge liigendusega ja loetav ka neile, kes ei valda laiemalt erialaküsimusi. Lisaraskusi teose käsitlemisel valmistas ka teema ise: kreeka keele diakon-sõnad on sageli mitmetähenduslikud ja ei võimalda leida ühemõttelisi seletusi. Just see asjaolu on andnud alust ka erinevate ja üksteist välistavate seletusviiside tekkimiseks.
Iseloomulik näide uute küsimuste osalisest esilekerkimisest oli Sven-Erik Broddi mahukas artikkel „Caritas and Diakonia as Perspectives on the Diaconate“ (2000). Selles võtab Brodd Collinsi tõstatatud küsimuste suhtes selgelt positiivse hoiaku. Brodd eristab mõisteid caritas ja diakonia ning tõdeb, et UT-s on diakonia-sõnal mitmeid tähendusi ja on küsitav, kas väljendite diakonia ja armastuseteenistus vahele on võimalik võrdusmärki tõmmata. Piibli vaatenurgast „diakoni amet ei ole armastuse amet (ministry of love), sest nad kandsid hoolt vaeste eest. See kujutelm on pärit 19. sajandist.“ Broddi mõtlemises jääb diakoni ameti suhe karitatiivsusesse kuidagi ambivalentseks, sest ta asub ilma selge põhjenduseta toetama traditsioonilist mõtteviisi, et „diakonite vastutust sotsiaalse heaolu eest kohalikes kogudustes tuntakse varasest kirikust peale“ (2000, 36, 45, autori tõlked). Caritas on selgelt ligimesearmastusest lähtuv tegevus, samas kui diakoonia lähtub kiriku struktuurist.
Collinsi teos Deacons and the Church (2002) viis diskussiooni uude suunda ja teravdas esitatud teesi veelgi. Varasem diskussioon oli enamasti keskendunud küsimusele, kas diakonia-sõna all peetakse silmas teenimist või läkitatud olemist. Oma uues teoses tõi Collins selgemini esile selle, et küsimus ei olnud viimaks, kas diakon-sõnadega kirjeldatakse teenimise või saadiku ülesandeid. Keskne küsimus oli selles, et Collinsi arvates ei kirjeldanud diakon-sõnad ei UT-s ega ka varases kirikus sugugi sellist sotsiaal-karitatiivset tegevust, millisega seda oli seostatud 19. sajandi Saksamaal. (Collins 2002)
Collinsi peateesi kinnitas veel Anni Hentscheli dissertatsioon Diakonia im Neuen Testament. Studien zur Semantik unter besonderer Berücksichtigung der Rolle von Frauen (2007). Hentschel toetus oma analüüsis Paulusele ja Luuka kaksikteosele ning püüdis raamatu alapealkirjas viidatud viisil tõsta esile eriti naiste rolli tekstides. Henschel rõhutas diakon-sõnade erinevaid semantilisi dimensioone, kontekstuaalset tõlgendust ja hoiatas sõnade kontekstist lahtirebimise eest. Põhjaliku analüüsi tulemusel kinnitas ja rõhutas ta erilisel viisil Collinsi keskset uurimistulemust: diakon-sõnad ei kirjelda UT-s sotsiaal-karitatiivset tegevust, vaid üldist volitamist või ülesannet (Hentschel 2007, 433-444). Hentschel on hiljem ühes artiklis veel oma teose järeldust karitatiivsest diakoniametist käsitlenud ja tõdenud, et UT-s ei esinenud eraldi sotsiaal-karitatiivset ametit (Hentschel 2008, 290˗30).
/˗/


Kaitseväeteenistuse seaduse muutmise seadus – Riigi Teataja
Kaitseväeteenistuse seaduse muutmise seadus
RT I 2004, 88, 599
Vastu võetud 14.12.2004
Vabariigi Presidendi 16. detsembri 2004. a otsusega nr 745
§ 1. Kaitseväeteenistuse seaduses (RT I 2000, 28, 167; 2003, 31, 195; 2004, 2, 7; 49, 342) tehakse järgmised muudatused:
1) seadust täiendatakse §-ga 152 järgmises sõnastuses:
« § 152. Erialaametikoha ettevalmistusteenistusse nimetamine
(1) Erialaametikoha ettevalmistusteenistuse kestel valmistatakse erialaametikoha kandidaat ette lepingulisse teenistusse võtmiseks.
(2) Erialaametikoha ettevalmistusteenistusse võib koosseisuvälise teenistujana nimetada avaliku teenistuse seaduse (RT I 1995, 16, 228; 1997, 7, 112; 10, 155; 16, 271 ja 276; 2000, 25, 144 ja 145; 28, 167; 102, 672; 2001, 7, 17 ja 18; 17, 78; 42, 233; 47, 260; 2002, 21, 117; 62, 377; 110, 656; 2003, 4, 22; 13, 67 ja 69; 20, 116; 51, 349; 58, 387; 90, 601; 2004, 22, 148; 29, 194) § 14 lõikes 1 sätestatud nõuetele ja käesoleva seaduse § 79 lõike 1 punktis 4 sätestatud nõuetele vastava isiku, kellel on erialane kutsekeskharidus või kõrgharidus.
(3) Erialaametikoha ettevalmistusteenistuse kestus on kuni kuus kuud ning see koosneb sõjalisest ja praktilisest väljaõppest. Erialaametikoha ettevalmistusteenistust korraldatakse kaitseväe juhataja kehtestatud korras.
(4) Erialaametikoha ettevalmistusteenistus toimub käesoleva seaduse § 14 lõikes 1 sätestatud teenistuskohas, kus isik osaleb praktilisel väljaõppel, ning kaitseväe õppeasutuses, kus isik osaleb sõjalisel väljaõppel.
(5) Erialaametikoha ettevalmistusteenistusele laienevad avaliku teenistuse seaduse sätted, välja arvatud kaitseväe õppeasutuses toimuva sõjalise väljaõppe ajal, mil isik on võrdsustatud kursuslasega.
(6) Erialaametikoha ettevalmistusteenistuse tähtaja möödumisel erialaametikoha kandidaadi teenistussuhe avaliku teenistujana lõpetatakse.»;
2) paragrahvi 22 lõikest 1 jäetakse välja sõnad «sõjaväelist keskharidust või»;
3) paragrahvi 31 lõike 5 punktist 4 jäetakse välja sõnad «ja erialaohvitseri»;
« (11) Käesoleva paragrahvi lõike 1 punktis 3 nimetatud arstlikku otsust ei tehta ajateenija suhtes.»;
5) paragrahvi 43 lõikes 2 asendatakse sõna «jätkamise» järel sõna «või» sõnadega «ja vajaduse korral»;
6) paragrahvi 43 lõige 7 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (7) Arstliku komisjoni otsuse peale võib Kaitseministeeriumi arstlikule keskkomisjonile ühe kuu jooksul, arvates otsuse teatavakstegemisest, esitada vaide isik, kelle tervise kohta otsus tehti, või tema seaduslik esindaja.»;
7) paragrahvi 50 täiendatakse lõigetega 4 ja 5 järgmises sõnastuses:
« (4) Arstliku komisjoni otsusega tegevteenistuseks kõlblikuks või tegevteenistuseks kõlblikuks piirangutega tunnistatud kutsealuse teenistuskoha määramiseks tehakse riigikaitseosakonnas kutsealuse füüsilise ja psühholoogilise sobivuse hindamiseks vajalikke teste. Testide tegemise korra kehtestab kaitseminister määrusega.
(5) Kutsealuse, kellele oli antud ajapikendust käesoleva seaduse §-des 54 ja 55 sätestatud alustel, kaitseväeteenistuskõlblikkuse aste määratakse kindlaks arstlikus komisjonis pärast ajapikenduse lõppemist.»;
8) paragrahvi 51 lõige 2 tunnistatakse kehtetuks;
9) paragrahvi 51 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (3) Kutsealune, kes on asunud omandama kõrgharidust positiivselt akrediteeritud õppekava alusel kutseõppeasutuses, rakenduskõrgkoolis või ülikoolis ning kes on täitnud käesoleva seaduse § 55 lõike 1 1 tingimused, kutsutakse ajateenistusse temale sobival ajal hiljemalt kolme aasta jooksul, arvates õppeasutusse vastuvõtmisest.»;
10) paragrahvi 61 lõige 5 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (5) Ajateenija täidab teenistuskohustusi ajateenistuse algusest kuni ajateenistusest vabastamiseni.»;
11) paragrahvid 62 ja 63 tunnistatakse kehtetuks;
12) paragrahvi 68 lõike 2 punktid 1 ja 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 1) kaitseväe arstliku komisjoni otsuse alusel tervise seisundi tõttu tegevteenistuseks mittekõlblikuks tunnistamisega;»;
« 3) kohustusega ainsa hooldajana hooldada raske või sügava puudega inimest, kelle ülapidamise kohustus tuleneb perekonnaseadusest (RT I 1994, 75, 1326; 1996, 40, 773; 49, 953; 1997, 28, 422; 35, 538; 2000, 50, 317; 2001, 16, 69; RT III 2001, 15, 154; RT I 2001, 53, 307; 2002, 53, 336; 2003, 78, 527; 2004, 14, 92; 22, 148);»;
13) paragrahvi 74 esimeses lauses asendatakse arv «24» arvuga «18» ja arv «16» arvuga «12»;
14) paragrahvi 79 lõikest 2 jäetakse välja sõnad «ja teenistuskohustuste täitmiseks vajaliku tervise seisundi»;
15) paragrahvi 79 täiendatakse lõigetega 3 ja 4 järgmises sõnastuses:
« (3) Isik on oma tervise seisundi poolest võimeline täitma teenistuskohustusi, kui ta on arstliku komisjoni otsusega tunnistatud tegevteenistuseks kõlblikuks või tegevteenistuseks kõlblikuks piirangutega.
(4) Kaadrikaitseväelase teenistuskohast või ametikohast tulenevate teenistusülesannete täitmiseks võib kaitseminister kehtestada tervise seisundile täiendavaid nõudeid.»;
16) paragrahvi 80 punktid 1 ja 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« 1) on kriminaalasjas kahtlustatav või süüdistatav;
2) on karistatud tahtlikult toimepandud kuriteo eest ja tema karistusandmed on karistusregistris;»;
17) paragrahvi 82 lõike 2 punkt 2 tunnistatakse kehtetuks;
18) paragrahvi 82 lõike 2 punktis 4 asendatakse sõna «või» sõnaga «ja»;
19) paragrahvi 108 lõiget 1 täiendatakse punktiga 11 järgmises sõnastuses:
« 11) kaadrikaitseväelase eksmatrikuleerimise korral kaitseväe õppeasutusest edasijõudmatuse tõttu.»;
20) paragrahvi 109 täiendatakse lõikega 11 järgmises sõnastuses:
« (11) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud etteteatamistähtaeg võib olla lühem, kui selleks annab nõusoleku lepingut sõlmiv ülem.»;
21) paragrahvi 115 täiendatakse lõikega 3 järgmises sõnastuses:
« (3) Lepingut sõlmiv ülem on kohustatud vabastama kaadrikaitseväelase lepingulisest teenistusest käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 2 nimetatud tähtpäevast jõustunud kohtuotsuse talle teatavaks saamise päeval.»;
22) seadust täiendatakse paragrahviga 1172 järgmises sõnastuses:
« § 1172. Lepingulisest teenistusest vabastamine seoses eksmatrikuleerimisega kaitseväe õppeasutusest
Kaitseväe õppeasutusest edasijõudmatuse tõttu eksmatrikuleeritud kaadrikaitseväelane vabastatakse lepingulisest teenistusest 10 tööpäeva jooksul, arvates eksmatrikuleerimise päevast.»;
23) paragrahvi 121 lõike 1 punkt 4 tunnistatakse kehtetuks;
24) paragrahvi 121 täiendatakse lõikega 11 järgmises sõnastuses:
« (11) Viimase ametikoha järgi väljamaksmisele kuuluva teenistustasu, hüvitise, kompensatsiooni ja nende summast kinnipidamisele kuuluva summa määrab kindlaks teenistust korraldav ülem.»;
25) paragrahvi 123 täiendatakse lõikega 3 järgmises sõnastuses:
« (3) Kui koondamise tõttu lepingulisest teenistusest vabastatud isik nimetatakse ametisse või ta sõlmib töölepingu töötamiseks oma viimasel käesoleva seaduse §-s 14 sätestatud teenistuskohal enne ajavahemiku möödumist, mille eest talle vastavalt käesoleva paragrahvi lõikele 1 hüvitist maksti, peab ta tagastama saadud hüvitise sellele ajavahemikule vastavas ulatuses, mille võrra varem, võrreldes hüvitise maksmisel aluseks olnud ajavahemikuga, ta uuesti ametisse nimetati või ta töölepingu sõlmis.»;
26) paragrahvi 124 pealkirjas ja tekstis asendatakse sõnad «lepingut sõlmiv ülem» sõnadega «teenistust korraldav ülem» vastavas käändes;
27) paragrahvi 125 lõikest 3 jäetakse välja sõnad «piirvanusega või»;
28) paragrahvi 128 lõike 1 punktist 2 jäetakse välja sõnad «arvelt maha senises elukohas ja»;
29) paragrahvi 128 lõiget 1 täiendatakse punktiga 5 järgmises sõnastuses:
« 5) vastava kutse saamise järel võtma osa õppekogunemisest.»;
30) paragrahvi 139 täiendatakse pärast sõna «kodanikke» sõnadega «alates 18. eluaastast»;
31) paragrahvi 148 lõige 3 tunnistatakse kehtetuks;
32) paragrahvi 153 lõikes 3 asendatakse sõna «ametikohtadele» sõnadega «ametikohtade auastmetele»;
33) paragrahvi 154 lõikest 6 jäetakse välja sõnad «käesoleva seaduse §-s 90 sätestatud korras»;
34) paragrahvi 156 lõiked 2 ja 3 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
« (2) Kaadrisõdurile ja kaadriallohvitserile makstakse väljateenitud aastate tasu järgmiselt:
1) alates kaheaastasest tegevteenistusstaažist – 5% ametipalgast;
2) alates neljaaastasest tegevteenistusstaažist – 7,5% ametipalgast;
3) alates kuueaastasest tegevteenistusstaažist – 10% ametipalgast;
4) alates kümneaastasest tegevteenistusstaažist – 15% ametipalgast;
5) alates viieteistkümneaastasest tegevteenistusstaažist – 20% ametipalgast;
6) alates kahekümneaastasest tegevteenistusstaažist – 25% ametipalgast.
1) alates kolmeaastasest tegevteenistusstaažist – 5% ametipalgast;
2) alates kaheksa-aastasest tegevteenistusstaažist – 10% ametipalgast;
3) alates kolmeteistkümneaastasest tegevteenistusstaažist – 15% ametipalgast;
4) alates kahekümneaastasest tegevteenistusstaažist – 20% ametipalgast;
5) alates kahekümne viie aastasest tegevteenistusstaažist – 25% ametipalgast.»;
35) paragrahvi 158 täiendatakse lõikega 11 järgmises sõnastuses:
« (11) Kaadrikaitseväelasele, kes on lähetatud välisriiki kauemaks kui üheks aastaks, lähetuse ajal korteriraha ei maksta.»;
36) paragrahvi 162 tekst muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Kaadrikaitseväelase määramisel ametikohale paikkonda, mis tingib tema elukohavahetuse, makstakse talle seoses ümberasumisega ühekordse hüvitisena tema ühe kuu ametipalk, millele lisandub 25% ametipalga määrast iga pereliikme kohta, kes asub ümber koos kaadrikaitseväelasega, ning kompenseeritakse ümberasumisega seotud sõidukulud ning vara veo kulud ja kolimiskulud.
(2) Ümberasumisega seotud kulud kompenseeritakse ja ühekordset hüvitist makstakse Vabariigi Valitsuse kehtestatud korras ja ulatuses.»;
37) paragrahvi 163 täiendatakse lõikega 5 järgmises sõnastuses:
« (5) Isikule, kes haigestub või saab vigastada ajateenistuse kestel teenistusülesannete täitmise tõttu, tagatakse riigi kulul arstiabi ajateenijale ettenähtud ulatuses kuni püsiva töövõimetuse tuvastamiseni, kuid mitte kauem kui kuue kuu jooksul, alates reservi arvamisest.»;
38) paragrahvi 164 täiendatakse lõikega 51 järgmises sõnastuses:
« (51) Kaadrikaitseväelase, kes osales rahvusvahelise sõjalise koostöö seaduse (RT I 2003, 23, 138; 2004, 81, 541) tähenduses rahvusvahelises sõjalises operatsioonis välisriigi territooriumil, ühe kuu palga arvutamise aluseks võetakse tema teenistustasu, mis tal oli välisriigis kehavigastuse saamise või hukkumise ajal. Aastapalga arvutamisel korrutatakse kuupalk 12-ga.»;
39) paragrahvi 168 lõiget 4 täiendatakse punktiga 4 järgmises sõnastuses:
« 4) osalemise ajal rahvusvahelises sõjalises operatsioonis rahvusvahelise sõjalise koostöö seaduse tähenduses.»;
40) paragrahvi 171 praegune tekst loetakse lõikeks 1 ning paragrahvi täiendatakse lõigetega 2 ja 3 järgmises sõnastuses:
« (2) Kaadrikaitseväelasele antakse teenistust korraldava ülema otsusel erakorralist puhkust teenistustasu säilitamisega rahvusvahelises sõjalises operatsioonis rahvusvahelise sõjalise koostöö seaduse tähenduses osalemise ajal või vahetult pärast operatsiooni lõppemist järgmiselt:
1) tema osalemise korral rahvusvahelises sõjalises operatsioonis kuni kolm kuud – 10 päeva;
2) tema osalemise korral rahvusvahelises sõjalises operatsioonis kuni kuus kuud – 21 päeva.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud erakorralise puhkuse ajaks säilitatakse kaadrikaitseväelasele rahvusvahelises sõjalises operatsioonis osalemise ajal makstav teenistustasu.»;
41) paragrahvi 190 lõike 2 punkti 4 täiendatakse pärast sõnu «31. oktoobrist» sõnadega «kuni 1994. aasta 1. septembrini»;
42) paragrahvi 196 lõikes 2 asendatakse sõna «kaadrikaitseväelasel» sõnaga «kaitseväelasel»;
43) seadust täiendatakse paragrahviga 1961 järgmises sõnastuses:
« § 1961. Kaitseväe juhataja ja ülemjuhataja ning Kaitsejõudude Peastaabi ülema õigus pensionile
(1) Seadusega sätestatud korras ametisse nimetatud kaitseväe juhatajal ja kaitseväe ülemjuhatajal ning Kaitsejõudude Peastaabi ülemal on õigus ametist vabastamise korral väljateenitud aastate pensionile, sõltumata tema kaitseväe juhatajana ja ülemjuhatajana või Kaitsejõudude Peastaabi ülemana ametis oleku ajast, välja arvatud juhul, kui ta on ametist vabastatud süüdimõistva kohtuotsuse jõustumisel.
(2) Kaitseväe juhataja ja ülemjuhataja väljateenitud aastate pensioni suuruseks on 75% tema valikul kas ametipalgast vastavalt Riigikogu ja Vabariigi Presidendi poolt nimetavate riigiametnike ametipalkade seadusele (RT I 1996, 81, 1448; 1999, 29, 406; 2000, 55, 359; 2002, 21, 117; 64, 390) või tema pensioni suuruse arvestamise aluseks olevast teenistustasust vastavalt käesoleva seaduse §-le 197.
(3) Kaitsejõudude Peastaabi ülema väljateenitud aastate pensioni suuruseks on 75% tema pensioni suuruse arvestamise aluseks olevast teenistustasust vastavalt käesoleva seaduse §-le 197.
(4) Kaitseväe juhataja ja ülemjuhataja ning Kaitsejõudude Peastaabi ülema väljateenitud aastate pensioni saamise ajal ei ole isikul õigust saada teisi riiklikke pensione ega kaitseväeteenistuse seaduses sätestatud teenistustasu.»;
44) paragrahvi 197 lõiget 2 täiendatakse pärast sõna «valida» sõnadega «pensioni taotlemiseks»;
45) paragrahvi 209 lõiget 5 täiendatakse pärast sõna «ümberarvutamise» sõnadega «, kui käesolevast seadusest ei tulene teisiti»;
46) paragrahvi 209 täiendatakse lõigetega 6–9 järgmises sõnastuses:
« (6) Käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud juhtudel arvutatakse pension ümber ilma sellekohast avaldust nõudmata.
(7) Pensioni suuruse arvestamise aluseks olnud teenistustasu muutusest teavitab pensioni saava isiku teenistust korraldanud ülem kirjalikult Sotsiaalkindlustusametit.
(8) Kui pensioni suuruse arvutamise aluseks olnud kuukeskmine brutopalk kalendriaastas muutub järgmisel kalendriaastal, arvutab pensioni ümber Sotsiaalkindlustusamet.
(9) Käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud juhtudel arvutatakse pension ümber pensioni suuruse arvestamise aluse muutumise ajast arvates.»;
47) paragrahvi 215 lõikes 1 asendatakse sõna «kaitseväelasele» sõnaga «kaadrikaitseväelasele»;
48) paragrahvi 215 täiendatakse lõikega 11 järgmises sõnastuses:
« (11) Kui kaadrikaitseväelane ei soovi ennistamist, on kaadrikaitseväelase viimane teenistuskoht kohustatud maksma talle hüvitisena kolme kuu teenistustasu.»;
49) seadust täiendatakse paragrahviga 2261 järgmises sõnastuses:
« § 2261. Kaitseväe juhataja ja ülemjuhataja ning Kaitsejõudude Peastaabi ülema ametikohalt vabastatud, reservi või erru arvatud isiku õigus pensionile
(1) Enne käesoleva seaduse jõustumist seadusega sätestatud korras kaitseväe juhataja või ülemjuhataja ametikohalt vabastatud, reservi või erru arvatud kaadrikaitseväelasel või eruväelasel on õigus käesolevas seaduses sätestatud kaitseväe juhataja ja ülemjuhataja väljateenitud aastate pensionile.
(2) Enne käesoleva seaduse jõustumist seadusega sätestatud korras Kaitsejõudude Peastaabi ülema ametikohalt vabastatud, reservi või erru arvatud kaadrikaitseväelasel või eruväelasel on õigus käesolevas seaduses sätestatud Kaitsejõudude Peastaabi ülema väljateenitud aastate pensionile.»;
50) seadust täiendatakse paragrahviga 2271 järgmises sõnastuses:
« § 2271. Määratud ühekordse toetuse ümberarvutamine
(1) Kaadrikaitseväelasele, kes kaitseväeüksuse koosseisus rahvusvahelise sõjalise koostöö seaduse tähenduses osales rahvusvahelises sõjalises operatsioonis välisriigis, või tema pärijatele kuni käesoleva seaduse jõustumiseni asjaomase ministri poolt käesoleva seaduse § 164 alusel määratud ühekordne toetus arvutatakse ümber käesoleva seaduse § 164 lõikes 51 sätestatud korras.
(2) Asjaomane minister määrab ja maksab täiendava ühekordse toetuse määratud toetuse taotlejale välja kahe kuu jooksul, arvates käesoleva seaduse jõustumisest.»
§ 2. Ajateenistuse kestuse arvestamine
(1) Käesoleva seaduse jõustumise ajal kaitseväeteenistuskohustuse täitmisel viibiva ajateenija ajateenistuse kestuse hulka loetakse kogu ajateenistuses viibitud aeg, sealhulgas ka aeg, mida kaitseväeteenistuse seaduse § 62 seni kehtinud redaktsiooni alusel ajateenistuse kestuse hulka ei arvatud.
(2) Isikul, kelle ajateenistus on käesoleva seaduse jõustumise ajal katkestatud kaitseväeteenistuse seaduses sätestatud korras, loetakse ajateenistuse katkestamise periood ajateenistuse kestuse hulka ning ta arvatakse reservi ajateenistuskohustuse täitmise tähtaja saabumisel.
§ 3. Teenistusaja arvamine kaitseväeteenistuse staaži hulka
Isikul, kellel käesoleva seaduse jõustumise ajani on kaitseväeteenistuse staaži hulka arvatud teenistusaeg kaitseväeteenistuse seaduse § 190 lõike 2 punkti 4 seni kehtinud redaktsiooni alusel, kaitseväeteenistuse staaži edasisel arvestamisel sellel alusel ümberarvutusi ei tehta.
(2) Käesoleva seaduse § 1 punkt 41 ja § 3 jõustuvad 2005. aasta 1. aprillil.
(3) Käesoleva seaduse § 1 punkt 35 jõustub 2006. aasta 1. jaanuaril.


RKS § 41 lg-ga 4 tagatud võimalus vaidlustada halduskohtus Riigikontrolli menetlustoiminguid kuulub kõigile ametiasutustele ja isikutele, keda Riigikontroll on faktiliselt kontrollinud. Tegemist on Eesti õiguskorras erandliku sättega, sest kohtulikule kontrollile on allutatud esiteks menetlustoimingud, mis ei pruugi mõjutada menetluse lõpptulemuse õiguspärasust ning teiseks avaliku võimu teostajate vahelised vaidlused. Menetlustoimingute RKS § 41 lg-s 4 nimetatud vaidlustamisvõimalus on käsitatav kohaliku omavalitsuse enesekorraldusõiguse tagatisena ja pädevust ületava kontrolliaruande tegemist ennetava meetmena.
RKS § 41 lg 4 erandlikust õiguslikust regulatsioonist ei saa aga järeldada, et Riigikontrolli muud toimingud ei olegi halduskohtus vaidlustatavad. Kohtukaebeõigus on tuletatav kohaliku omavalitsuse enesekorraldusõigusest ja kohtukaebeõigus on enesekorraldusõiguse teostamiseks vajalik siis, kui enesekorraldusõiguse tagamiseks puudub muu tõhus menetlus.
Sellest, kas Riigikontroll on või ei ole parlamentaarse kontrolli organ, ei sõltu võimalus vaidlustada Riigikontrolli pädevust ületavat kontrolliaruannet halduskohtus. Halduskohtu pädevus vaadeldavas küsimuses on tuletatav halduskohtumenetluse seadustiku ja haldusmenetluse seaduse koostoimest.
See, kas ühe või teise valdkonna kontrollimine on lähiaastatel vähetõenäoline või tõenäoline, ei saa kohalikult omavalitsuselt võtta võimalust esitada tuvastamiskaebus Riigikontrolli pädevust ületava kontrollaruande peale. Vastupidisel juhul oleks pädevust ületava kontrolliaruande kohtulik vaidlustamine ükskõik mis küsimuses kas põhimõtteliselt võimatu või sõltuks RKS § 37 lg 3 alusel riigikontrolöri kinnitatud tööplaani sisust. Pädevust ületava kontrollitegevuse tõhusa vaidlustamise võimaluse puudumisel ei oleks tagatud põhiseaduse § 3 lg-ga 1 sätestatud riigivõimu teostamise legaliteedi põhimõte.
Vaidlus, mis tekib Kohalike omavalitsuste puhul Riigikontrolli pädevuse ületamisest, on avalik-õiguslik vaidlus ning selle lahendamine kuulub HKMS § 3 lg 1 p 1 järgi halduskohtu pädevusse.
HKMS § 3 lg 2 järgi ei kuulu halduskohtu pädevusse avalik-õiguslike vaidluste lahendamine, milleks seadus näeb ette teistsuguse menetluskorra. Käesoleval juhul ei kuulu halduskohtu pädevusse kohaliku omavalitsuse esitatud kohustamiskaebus. Kohaliku omavalitsuse üksuse ja Riigikontrolli vahelise vaidluse lahendamise teistsugune menetluskord ei pruugi ilmtingimata olla kohtulik menetluskord. Teistsugune menetluskord on praeguseks juhuks sätestatud RKS §-des 50, 51 ja 52 (vt ka Riigikohtu 19.03.2009 otsuse nr 3-4-1-17-08 punkti 22).
Hinnaseaduse § 3 ei näe ette võimalust, et Vabariigi Valitsus saaks temale pandud kohustust riiklikult kehtestatavate hindade või hindade määramise korra rakendamisel delegeerida. Seetõttu on pädevust ületades antud majandusministri 3. veebruari 1994. a. määrus nr. 4. Hinnaseadus ei näe ette võimalust, et Vabariigi Valitsus saaks temale pandud kohustust riiklikult kehtestatavate hindade määramisel delegeerida Majandusministeeriumile.
Kuna majandusministri 3. veebruari 1994. a. määrus nr. 4 on antud pädevust ületades ega ole avaldatud, siis on seadusevastane ka Konkurentsiameti otsus, mis tugineb majandusministri nimetatud määrusele.
Majandusministri nimetatud määrust ei ole avaldatud Riigi Teatajas. Seetõttu pole see täitmiseks kohustuslik riigiettevõttele ja riigiettevõtte tegevus ei saa olla vastuolus selle määrusega.
Hinnaseaduse § 3 ei näe ette võimalust, et Vabariigi Valitsus saaks temale pandud kohustust riiklikult kehtestatavate hindade või hindade määramise korra rakendamisel delegeerida. Seetõttu on pädevust ületades antud majandusministri 3. veebruari 1994. a. määrus nr. 4.


LAEVA LIPUÕIGUS
EESTI RIIGILIPU KANDMINE
Merelaeval, mille kohta on väljastatud lipudokument, võib kapteniks olla ainult Eesti kodanik.
§ 4. Eesti osanik ja Eesti kaasomanik
Eesti osanik või Eesti kaasomanik käesoleva seaduse mõttes on Eesti kodanik või Eesti juriidiline isik. Eesti juriidiline isik selle seaduse tähenduses on Eestis registreeritud juriidiline isik või Eestis asutatud avalik-õiguslik juriidiline isik.
§ 5. Merelaev, siseveelaev ja väikelaev
(3) Väikelaev on kuni 12 meetrit pikk laev, mis ei ole kantud laevaregistrisse.
§ 6. Siseveelaevade ja väikelaevade lipuõigus
Kui siseveelaev või väikelaev tavapärase kasutamise käigus väljub merele või ületab piiriveekogul Eesti riigipiiri, peab ta Eesti riigilipu kandmiseks vastama käesolevas seaduses merelaevadele Eesti riigilipu kandmise õiguse saamiseks esitatud tingimustele.
LIPUDOKUMENDID
(1) Lipudokumendid on merelaevatunnistus, liputunnistus, siseveelaevatunnistus, väikelaevatunnistus, laevapilet ja ajutine liputunnistus.
(1) Merelaevatunnistuse ja siseveelaevatunnistuse väljastab kohus laevakinnistusraamatusse kantud merelaevadele ja siseveelaevadele. Väikelaevatunnistuse väljastab Veeteede Amet väikelaevaregistrisse kantud laevadele. Laevapilet väljastatakse riigihaldusülesandeid täitvatele laevadele.
(2) Kui laev, mis vastavalt käesoleva seaduse §-le 1 või 2 peab kandma või võib kanda Eesti riigilippu, viibib välismaal ning laeva omanikul ei ole võimalik esitada taotlust lipudokumendi saamiseks Eestis või taotlus on seotud liiga suure finants- või ajakuluga, väljastab Eesti Vabariigi välisesindus laeva omaniku taotlusel laeva kohta ajutise liputunnistuse. Välisesindus edastab ajutise liputunnistuse koopia ning selle aluseks olnud dokumentide koopiad otsekohe Veeteede Ametile ja laevakinnistusraamatut pidavale kohtule, mille tööpiirkonnas on vastava laeva kodusadam. Eesti Vabariigi välisesinduse väljastatud ajutine liputunnistus kehtib kuni laeva saabumiseni Eesti sadamasse, kuid mitte üle kuue kuu.
Väikelaevatunnistus sisaldab § 82 punktides 1 kuni 4 nimetatud andmeid ja kutsungsignaali, kui see on antud.
Laevapileti andmed ja selle väljastamise korra kehtestab teede- ja sideminister.
(3) Väikelaevatunnistuse, ajutise liputunnistuse ja laevapileti vormi kehtestab teede- ja sideminister.
TEISE RIIGI RIIGILIPU KANDMINE
(1) Kui merelaev, mis käesoleva seaduse § 1 järgi peab kandma Eesti riigilippu, antakse laevapereta prahilepingu alusel vähemalt üheks aastaks kasutamiseks oma nimel isikule, kes ei ole Eesti Vabariigi kodanik elukohaga Eestis ja kellel ei ole käesoleva seaduse § 2 järgi õigust lasta oma laeval sõita Eesti riigilipu all, võib teede- ja sideminister omaniku taotlusel lubada laeva kanda mõne teise riigi registrisse, kui see on vastava riigi seaduste kohaselt lubatud. Sellise loa maksimaalne kehtivus on kaks aastat. Luba võib omaniku taotlusel ühe aasta kaupa pikendada.
(1) Teise riigi riigilipu kandmise loa taotlemisel peab laeva omanik esitama järgmised eestikeelsed või notariaalselt tõestatud eestikeelse tõlkega dokumendid:
1) laevaomaniku notariaalselt tõestatud allkirjaga avaldus;
(3) Märge tehakse laeva omaniku notariaalselt tõestatud allkirjadega avalduse alusel, millele on lisatud teede- ja sideministri väljastatud luba ning kviitung riigilõivu tasumise kohta.
(1) Teise riigi riigilipu kandmise õiguse tähtaja lõppemisel peab laeva omanik esitama kohtule notariaalselt tõestatud allkirjaga avalduse märke kustutamiseks laevakinnistusraamatust. Avaldusele tuleb lisada lipudokumendid ja kviitung riigilõivu tasumise kohta.
EESTI RIIGILIPU KANDMISE ÕIGUSE ANDMINE
LAEVA IDENTIFITSEERIMINE
(2) Laeva nimes ei tohi kasutada sõna «Eesti» ega selle võõrkeelseid vasteid. Laeva nimi peab olema kirjutatud ladina tähestikus.
(3) Laeva registreeriv kohus võib laeva registreerimisest motiveeritult keelduda, kui laeva nimi ei vasta seaduse nõuetele. Keeldumise korral antakse laeva omanikule tähtaeg laeva nime kooskõlla viimiseks seaduse nõuetega.
(4) Laeva nime võib muuta, kui laev läheb vähemalt pooles osas üle uuele omanikule või kui ilmnevad muud kaalukad põhjused. Loa laeva nime muutmiseks annab laeva registreerinud kohus.
(5) Laeva nimi kantakse laevale teede- ja sideministri kinnitatud korras.
Kalalaevale antakse alaline kordumatu pardanumber. Kalalaevade pardanumbri moodustamise ja laevale kandmise juhendi kinnitab teede- ja sideminister.
(3) Kodusadama nimi kantakse laevale teede- ja sideministri kinnitatud korras.
(3) Registrinumbrite moodustamise korra kehtestab teede- ja sideminister.
Laeva kutsungi annab laevale raadiotehniliste seadmete registreerimisel Elekterside Inspektsioon.
LAEVAREGISTRID
Laevade ja ehitatavate laevade kohta peetakse eraldi registrit. Laevaregister ja ehitatavate laevade register moodustavad laevakinnistusraamatu. Samuti peetakse eraldi registrit väikelaevade ja laevapereta prahitud laevade kohta.
(1) Laevaregistrisse kantakse merelaev, mis käesoleva seaduse § 1 või 2 järgi peab kandma või võib kanda Eesti riigilippu ning mille üldpikkus on vähemalt 12 meetrit. Samuti kantakse laevaregistrisse vähemalt 12 meetrit pikk siseveelaev, mille omanik on füüsiline isik elukohaga Eestis või Eesti juriidline isik.
(2) Omaniku soovil võib laevaregistrisse kanda ka merelaeva ja siseveelaeva, mille üldpikkus on vähemalt 9 meetrit.
(1) Väikelaevaregistrit peab Veeteede Amet.
(2) Väikelaevaregistrisse kantakse merelaev ja siseveelaev, mida ei kanta laevaregistrisse ning mille omanik on füüsiline isik elukohaga Eestis või Eesti juriidiline isik.
Riigi või kohaliku omavalitsusüksuse laev registreeritakse või kinnistatakse ühes käesolevas seaduses nimetatud registris omaniku soovil, kui laev antakse teise isiku valdusse või kui laeva koormatakse asjaõigusega.
(1) Laevu registreerivatele registritele esitatavad dokumendid tuleb esitada eesti keeles. Võõrkeelsed dokumendid tuleb esitada koos notariaalselt tõestatud tõlkega.
(2) Ametiasutuste väljastatud dokumendid tuleb esitada originaalis või notariaalselt tõestatud ärakirjana.
(3) Välisriigi ametiasutuste väljastatud dokumendid tuleb esitada legaliseeritult.
§ 37. Kinnistusraamatuseaduse (RT I 1993, 65, 922; 1994, 94, 1609; 1996, 51, 967) kohaldamine
2. jagu. Laeva kinnistamine
(1) Laev ja ehitatav laev kinnistatakse, kui omanik esitab seaduses sätestatud tingimustel ja korras notariaalselt tõestatud allkirjadega avalduse, milles ta taotleb kinnistamist.
Merelaeva omanik on kohustatud laeva kinnistama, kui laev käesoleva seaduse § 1 lõike 2 või 3 järgi peab kandma Eesti riigilippu. See nõue ei kehti merelaevade kohta, mille pikkus on alla 12 meetri.
Eestis alaliselt elav füüsiline isik ja Eesti juriidiline isik on kohustatud talle kuuluva siseveelaeva kinnistama. See nõue ei kehti laevade kohta, mille pikkus on alla 12 meetri.
7) omanik, laevaühingu puhul kaasomanikud ja kaasomandi suurus (esitatud andmed tuleb tõendada);
6) omanik, mitme omaniku puhul osade suurus, mis tuleb tõendada;
3) omanik, mis tuleb tõendada;
4) omanik, mis tuleb tõendada;
Laeva või ehitatava laeva kinnistamiseks esitatavate laevatehniliste ja laevaohutusalaste dokumentide täpse loetelu kehtestab teede- ja sideminister.
(3) Kui käesoleva seaduse § 20 lõike 1 järgi on lubatud merelaeval kanda mõne muu riigi lippu, tuleb merelaevaregistrisse kanda märge, et laeval ei ole selle loa kehtivuse jooksul lubatud kanda Eesti riigilippu. Loa tühistamisel tuleb märkida, et laeval on taas lubatud kanda Eesti riigilippu.
(4) Ehitatava laeva puhul tuleb laevakinnistusraamatusse kanda viide käesoleva seaduse § 44 lõikes 2 nimetatud ja Veeteede Ameti poolt vastavalt käesoleva seaduse § 32 lõikele 5 väljastatud dokumendile.
(1) Laeva ei kinnistata, kui ta on kantud välisriigi laevaregistrisse. Kohtu nõudmisel tuleb tõendada, et laev on välisriigi laevaregistrist kustutatud või kustutatakse kohe pärast kinnistamist Eestis.
(2) Kui laev, mis tuleb käesoleva seaduse järgi esitada kinnistamiseks, on registreeritud välisriigis, peab laeva omanik taotlema laeva kustutamist välisriigi registrist.
(1) Käesoleva seaduse §-s 51 nimetatud andmete esitamise ja muutustest teatamise kohustus on laeva omanikul, laevaühingu korral disponendil, juriidilisest isikust omaniku korral selle seadusjärgsel esindajal.
§ 53. Vastutus andmete esitamata jätmise või valeandmete esitamise eest.
(1) Laeva kinnistusraamatut pidavale kohtule andmete esitamata jätmise või valeandmete esitamise eest on laevakinnistusraamatut pidaval kohtul õigus määrata kohustatud isikule trahv kuni 400 päevapalga ulatuses.
(2) Trahvi tasumine ei vabasta kohtuotsuse täitmisest.
(3) Kui kohustust ei ole pärast trahvi määramist täidetud, võib kohtunik määrata uue trahvi.
(4) Isik, kellele trahv määrati, peab pärast selle tasumist esitama kohtule viivitamatult tõendi trahvi tasumise kohta.
(5) Isik, kellele trahv määrati, võib viie päeva jooksul, arvates trahvimääruse ärakirja saamise päevast, taotleda trahvist vabastamist või trahvi suuruse vähendamist tsiviilkohtupidamise seadustikus (RT I 1993, 31/32, 538; 1994, 1, 5; 1995, 29, 358; 1996, 3, 57; 42, 811; 1997, 87, 1466) sätestatud korras.
Kui teatatakse muudatustest laevakinnistusraamatusse kantud andmetes, mis ei ole kanneteks asjaõiguse tähenduses, ja muudatused on küllaldaselt tõendatud, siis parandab kohus andmed laevakinnistusraamatus kinnistamisotsust tegemata.
(4) Laeva laevakinnistusraamatust kustutamiseks on vajalik puudutatud isikute notariaalselt tõestatud allkirjadega nõusolek.
1) notariaalselt tõestatud allkirjaga avalduse;
4) puudutatud isikute notariaalselt tõestatud allkirjadega nõusoleku;
(3) Kustutamiseks on vaja puudutatud isikute notariaalselt tõestatud allkirjadega nõusolekut.
3) puudutatud isikute notariaalselt tõestatud allkirjadega nõusoleku;
(3) Kui esitatakse vastuväide, otsustab selle üle registrit pidav kohus.
(4) Laeva võib laevakinnistusraamatust kustutada ainult juhul, kui vastuväidet ei ole esitatud või kui vastuväidet tagasilükkav kohtuotsus on jõustunud. Kui hüpoteegipidaja esitab vastuväiteid Eesti riigilipu kandmise õiguse kaotanud laeva laevakinnistusraamatust kustutamisele põhjendusega, et hüpoteek veel püsib, siis kantakse laevakinnistusraamatusse märge, et laev on kaotanud õiguse kanda Eesti riigilippu. Selline märge on võrdne laeva kustutamisega laevakinnistusraamatust, välja arvatud osas, mis puudutab laevahüpoteeki.
§ 58. Otsuse tegemise tähtaeg
(1) Kohus teeb otsuse laeva kinnistamise või laevakinnistusraamatu andmete muutmise või laeva laevakinnistusraamatust kustutamise avalduse täieliku või osalise rahuldamise või rahuldamata jätmise kohta viivitamatult.
(3) Kui avalduses esineb kinnistamist või kustutamist takistav puudus, võib kohus määrata tähtaja puuduse kõrvaldamiseks. Kui puudust tähtaja möödumise ajaks kõrvaldatud ei ole, jätab otsuse tegemiseks pädev isik avalduse rahuldamata.
3. jagu. Õiguste kinnistamine
4. jagu. Laevakinnistusraamatu sisu
1) laeva omaniku nimi;
2) kui laev on ühises omandis -- omanike nimed, see, kas laev on ühis- või kaasomandis, kaasomandi korral kaasomanike osade suurus;
2) hüpoteegi puhul hüpoteegipidaja, hüpoteegi rahaline suurus (hüpoteegi summa), intressimäärad ja muude kõrvalnõuete rahaline suurus;
1) ehitatava laeva omaniku nimi; kui ehitatava laeva omanikuks ei ole laeva ehitaja, siis viide dokumendile, millest tuleneb, et ehitatava laeva omanikuks on keegi teine;
2) kui ehitatav laev on ühises omandis -- omanike nimed, see, kas laev on ühis- või kaasomandis, kaasomandi korral kaasomanike osade suurus;
(2) Menetlus algatatakse kinnistamist teostava kohtuniku, kohtunikuabi või puudutatud isiku avalduse alusel. Vähemalt kolm kuud enne avalduse sisulist läbivaatamist avaldab kohus Riigi Teataja Lisas ja kohtuteadete avaldamiseks mõeldud ajalehes teate, milles märgitakse avalduse sisu.
Laevakinnistusregistrile lisatakse kaks sisujuhti, millest üks on koostatud laevaomanike nimede järgi ning teine laevade ja ehitatavate laevade nimede või tähistuste järgi. Sisujuht on abiregister kinnistusraamatuseaduse tähenduses.
(2) Laevakinnistuspäevikusse kantakse ka avalduse vastuvõtmise kuupäev, puudutatud laeva registreerimise number, määruse tegemise aeg, määrusega puuduste kõrvaldamiseks antud tähtaeg, täiendavate dokumentide saabumise aeg, kinnistamisotsuse tegemise, sissekandmise ja teatavakstegemise aeg, kinnistamist läbiviivate isikute allkirjad, tehinguväärtus ja riigilõiv.
(3) Laevatoimikusse võetakse dokumendid, mis on kande aluseks või millele kandes viidatakse. Dokumendi võib laevatoimikust välja anda ainult juhul, kui laevatoimikusse jääb tõendatud ärakiri.
(1) Justiitsminister määrab kindlaks, millistes maa- ja linnakohtute registriosakondades või kinnistusametites laevakinnistusraamatut peetakse.
VÄIKELAEVAREGISTER
§ 78. Väikelaevaregistri õiguslik tähendus
Väikelaevaregistrisse kantud laeval on õigus kanda Eesti riigilippu. Väikelaevaregistri kandel ei ole asjaõiguslikku tähendust.
§ 79. Väikelaevaregistri avalikkus
(1) Väikelaevaregistriga on lubatud tutvuda laeva omanikul, laeva prahtijal, pädeval riigiasutusel ning muudel isikutel, kellel on selleks õigustatud huvi.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud isikutel on õigus saada väikelaevaregistrist tõendatud ärakirju.
§ 80. Veeteede Ameti pädevus
Kõik väikelaevaregistri pidamisega seonduvad toimingud tehakse Veeteede Ameti otsuse alusel.
§ 81. Väikelaeva registreerimine
(1) Füüsiline isik elukohaga Eestis ja Eesti juriidiline isik on kohustatud registreerima väikelaevaregistris oma väikelaeva, kui selle kodusadam on Eestis. See nõue ei kehti, kui väikelaev on seaduslikul alusel kantud laevaregistrisse või mõne muu riigi laevaregistrisse.
(2) Väikelaev registreeritakse, kui omanik esitab kirjaliku avalduse, milles taotleb registreerimist.
§ 82. Väikelaeva registreerimiseks esitatavad andmed
Laeva omanik peab väikelaeva registreerimiseks esitama järgmised andmed:
2) peamine ehitusmaterjal;
5) laeva sõidukõlblikkuse tunnistus;
6) omandi saamise alus, mis tuleb tõendada;
7) dokumendid, mis tõendavad laeva vastavust Eesti Vabariigis kehtestatud laevaohutusnõuetele;
8) veesõiduki raadioluba, kui laeval peavad olema Elekterside Inspektsioonis registreeritavad raadioseadmed;
§ 83. Väikelaevaregistrisse kantavad andmed
Väikelaevaregistrisse kantakse käesoleva seaduse § 82 punktides 1 kuni 5 nimetatud andmed, kutsungsignaal, kui see on antud, ja laeva omaniku nimi.
§ 84. Otsuse tegemine
(1) Veeteede Amet teeb otsuse laeva registreerimise või registrist kustutamise avalduse rahuldamise või osalise rahuldamise või rahuldamata jätmise kohta viie päeva jooksul, arvates avalduse saabumisest.
§ 85. Teatamiskohustus
(1) Laeva omanik on kohustatud viivitamata kirjalikult teatama väikelaevaregistrile:
1) muutustest asjaoludes, mille alusel tema laev on registreeritud Eestis või mille alusel laeval on lubatud kanda Eesti riigilippu;
2) laeva hukkumisest või kasutamiskõlbmatuks muutumisest;
3) muutustest väikelaevaregistrisse kantud muudes andmetes.
(2) Teate esitamisel peab laeva omanik esitama väikelaevatunnistuse, kirjaliku avalduse väikelaevaregistrisse kantud andmete muutmiseks, kviitungi riigilõivu tasumise kohta ning vajaduse korral dokumendid, mis tõendavad andmete muutumist. Kui vaja, tehakse väikelaevatunnistuses ja väikelaevaregistris vastavad parandused.
§ 86. Teatama kohustatud isikud
Teadete esitamisel Veeteede Ametile kohaldatakse käesoleva seaduse §-s 52 sätestatut.
§ 87. Laeva kustutamine väikelaevaregistrist
(1) Laev kustutatakse väikelaevaregistrist, kui ta ei või enam olla registreeritud Eestis või hukkub või muutub kasutamiskõlbmatuks.
(2) Laeva omanik on kohustatud tagastama väikelaevatunnistuse, kui laev kuulub kustutamisele väikelaevaregistrist.
§ 88. Rakendusmäärused
(1) Teede- ja sideminister kinnitab väikelaevaregistri vormi.
(2) Teede- ja sideminister võib jagada väikelaevaregistri pidamise Veeteede Ameti kohalike allasutuste vahel, määrates ära allasutuste tööpiirkonnad.
(3) Teede- ja sideminister kinnitab väikelaevaregistri pidamise korra.
(1) Laevapereta laevade registris registreeritud laeva (välismaa laev) eraõiguslik seisund on määratud tema algregistririigi õigusega.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud isikutel on õigus saada laevapereta prahitud laevade registrist tõestatud ärakirju.
8) notariaalselt tõestatud allkirjadega prahileping;
10) laevaomaniku notariaalselt tõestatud allkirjaga nõusolek laeva registreerimiseks Eestis laevapereta prahitud laevade registris;
Laevapereta prahitud laevade registrisse kantakse käesoleva seaduse § 92 punktides 1 kuni 7 nimetatud andmed.
(3) Välismaa laeva kustutamiseks laevapereta prahitud laevade registrist prahtija taotluse alusel peab prahtija esitama kirjaliku avalduse, milles on märgitud kustutamise alus, ajutise liputunnistuse ja kviitungi riigilõivu tasumise kohta. Laeva registrist kustutamise alus tuleb tõendada.
Teede- ja sideminister kinnitab laevapereta prahitud laevade registri vormi ja pidamise korra.
§ 101. Kriminaalkoodeksis tehtavad muudatused ja täiendused
Kriminaalkoodeksis (RT 1992, 20, 287 ja 288; RT I 1997, 21/22, 353; 28, 423; 30, 472; 34, 535; 51, 824; 52, 833 ja 834; 81, 1361; 86, 1461; 87, 1466, 1467 ja 1468; 1998, 2, 42; 4, 62) tehakse järgmised muudatused ja täiendused:
1) paragrahv 190 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«§ 190. Laeval Eesti riigilipu ebaseaduslik heiskamine
Laeval Eesti riigilipu ebaseadusliku heiskamise eest -- karistatakse rahatrahvi või vabadusekaotusega kuni kuue kuuni.»;
2) koodeksit täiendatakse §-ga 1901 järgmises sõnastuses:
«§ 1901. Laeval Eesti riigilipu kandmise kohustuse rikkumine
Eesti riigilipu laeval kandmise kohustuse rikkumise eest -- karistatakse rahatrahvi või vabadusekaotusega kuni kuue kuuni.»;
3) paragrahv 1489 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«§ 1489. Ebaõigete andmete esitamine kohturegistri pidajale
Äriregistri pidajale, mittetulundusühingute ja sihtasutuste registri pidajale, laevakinnistusraamatu pidajale ning kommertspandiregistri pidajale ebaõigete andmete tahtliku esitamise eest -- karistatakse rahatrahvi või vabadusekaotusega kuni kolme aastani.».
§ 102. Haldusõiguserikkumiste seadustiku täiendamine
Haldusõiguserikkumiste seadustikus (RT 1992, 29, 396; RT I 1997, 66--68, 1109; 73, 1201; 81, 1361 ja 1362; 86, 1459 ja 1461; 87, 1466 ja 1467; 93, 1561, 1563, 1564 ja 1565; 1998, 2, 42) täiendatakse §-dega 911 ja 912 järgmises sõnastuses:
«§ 911. Laeva identifitseerimisnõuete rikkumine
Laeva kapteni või laeva juhtimise eest vastutava isiku poolt laeva identifitseerimisnõuete rikkumise eest -- määratakse rahatrahv viiekümne kuni kahesaja päevapalga ulatuses.
§ 912. Laeval Eesti riigilipu kandmise eeskirja rikkumine
Laeva kapteni või laeva juhtimise eest vastutava isiku poolt laeval Eesti riigilipu kandmise eeskirja rikkumise eest -- määratakse rahatrahv viiekümne kuni saja päevapalga ulatuses.».
§ 103. Käibemaksuseaduse täiendamine
Käibemaksuseaduse (RT I 1993, 60, 847; 1996, 63, 1149; 76, 1344; 81, 1447; 1997, 11, 96; 40, 621; 42, 679; 48, 773 ja 776; 72, 1187; 74, 1231 ja 1232) § 2 punkti 2 teist lauset täiendatakse pärast sõna «kinnisasjad» sõnadega «ja vähemalt 9 meetrit pikad laevad».
§ 104. Riigilõivuseaduse muutmine ja täiendamine
Riigilõivuseaduses (RT I 1997, 80, 1344; 86, 1461; 87, 1466 ja 1467; 93, 1563; 1998, 2, 47; 4, 63) tehakse järgmised muudatused ja täiendused:
1) paragrahvi 3 lõike 2 punkti 5 täiendatakse pärast sõna «kinnistusraamatu» sõnadega «ja laevakinnistusraamatu»;
2) paragrahvi 19 pealkirja ja lõiget 1 täiendatakse pärast sõna «kinnistusraamatu» sõnadega «ja laevakinnistusraamatu»;
3) paragrahvi 19 lõike 2 punkt 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«1) valitsusasutus, kes esitab avalduse riigile kuuluva kinnisasja kinnistusraamatusse kandmiseks ja riigile kuuluva laeva või ehitatava laeva laevakinnistusraamatusse kandmiseks;»;
4) paragrahvi 19 lõike 3 punkti 8 täiendatakse pärast sõna «kinnistusraamatusse» sõnadega «või laevakinnistusraamatusse»;
5) paragrahvi 19 lõike 3 punkti 9 täiendatakse sõnadega «ja laeva või ehitatava laeva omandist loobumine»;
6) paragrahvi 19 lõike 3 punkti 10 täiendatakse pärast sõna «kinnistusraamatusse» sõnadega «või laevakinnistusraamatusse» ning pärast sõna «kinnisasi» sõnadega «, laev või ehitatav laev»;
7) paragrahvi 19 lõiget 3 täiendatakse punktiga 11 järgmises sõnastuses:
«11) laeva kandmine ehitatavate laevade registrist laevaregistrisse;»;
8) paragrahvi 19 lõiget 3 täiendatakse punktiga 12 järgmises sõnastuses:
«12) laeva või ehitatava laeva kustutamine laevakinnistusraamatust;»;
9) paragrahvi 19 lõiget 3 täiendatakse punktiga 13 järgmises sõnastuses:
«13) laevakinnistusraamatusse kantud andmete märkimine varem väljastatud merelaevatunnistusele või siseveelaevatunnistusele.»;
10) 6. peatükki täiendatakse 7. jaoga järgmises sõnastuses:
«7. jagu. Laevakinnistusraamatu toimingud
§ 611. Laevakinnistusraamatu kanded ja märked
(1) Esmakordse laevakinnistusraamatusse kandmise eest koos merelaevatunnistuse või siseveelaevatunnistuse väljastamisega tasutakse riigilõivu merelaeva ja teisaldatava ujuvvahendi korral 2000 krooni ning siseveelaeva korral 500 krooni.
(2) Uue omaniku või kaasomaniku laevakinnistusraamatusse kandmise eest tasutakse riigilõivu merelaeva ja teisaldatava ujuvvahendi korral 2000 krooni ja siseveelaeva korral 500 krooni.
(3) Laeva identifitseerivate tunnuste, tehniliste ja päritoluandmete muutmise kannete ning lipuõiguslike märgete eest tasutakse riigilõivu 250 krooni.
(4) Hüpoteegi seadmise kande eest tasutakse riigilõivu merelaeva ja teisaldatava ujuvvahendi korral 2000 krooni ja siseveelaeva korral 500 krooni.
(5) Kasutusvalduse seadmise kande eest tasutakse riigilõivu merelaeva ja teisaldatava ujuvvahendi korral 2000 krooni ja siseveelaeva korral 500 krooni.
(6) Hüpoteegi ja kasutusvalduse kannete muutmise ja kustutamise eest ning hüpoteegi ja kasutusvaldusega seotud märgete tegemise ja muutmise eest tasutakse riigilõivu merelaeva ja teisaldatava ujuvvahendi korral 1000 krooni ja siseveelaeva korral 250 krooni.
(7) Muude käesolevas paragrahvis nimetamata laevakinnistusraamatu kannete ja märgete eest tasutakse riigilõivu 250 krooni.
§ 612. Laevakinnistusraamatu dokumentide väljastamine
(1) Liputunnistuse, sealhulgas korduva liputunnistuse väljastamise eest tasutakse riigilõivu 300 krooni.
(2) Korduva merelaevatunnistuse ja korduva siseveelaevatunnistuse eest tasutakse riigilõivu 500 krooni.
(3) Laevakinnistusregistriosa ja laevatoimiku dokumendi tõestatud ärakirja eest tasutakse riigilõivu 50 krooni.
(4) Laevakinnistusregistriosa ja laevatoimiku dokumendi tõestamata ärakirja eest tasutakse riigilõivu 15 krooni.»;
11) 7. peatüki 12. jao §-d 114 ja 115 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«§ 114. Laevapereta prahitud laevade registri ja väikelaevaregistri kanded
(1) Laeva kandmise eest laevapereta prahitud laevade registrisse koos lipudokumendi väljastamisega, samuti registreerimise pikendamise eest koos lipudokumendi väljastamisega tasutakse riigilõivu 500 krooni + 1 kroon iga kogumahutavuse ühiku eest, kuid mitte üle 50 000 krooni laeva kohta.
(2) Laeva kandmise eest väikelaevaregistrisse koos väikelaevatunnistuse väljastamisega tasutakse riigilõivu 300 krooni + 1 kroon iga kogumahutavuse ühiku eest.
(3) Käesoleva paragrahvi lõike 1 alusel registrisse kantud andmete muutmise ja täiendamise eest tasutakse riigilõivu 500 krooni.
(4) Käesoleva paragrahvi lõike 2 alusel registrisse kantud andmete muutmise ja täiendamise eest tasutakse riigilõivu 300 krooni.
(5) Laeva kustutamise eest laevapereta prahitud laevade registrist või väikelaevaregistrist koos vastava tunnistuse väljastamisega tasutakse riigilõivu 100 krooni.
§ 115. Laevapereta prahitud laevade registri ja väikelaevaregistri dokumentide väljastamine
(1) Korduva väikelaevatunnistuse väljastamise eest tasutakse riigilõivu 300 krooni.
(2) Ajutise liputunnistuse väljastamise eest laeva lipuõiguse ja laevaregistrite seaduse § 9 lõike 3 alusel tasutakse riigilõivu 300 krooni.
(3) Laevapereta prahitud laevade registri ja väikelaevaregistri dokumendi ärakirja väljastamise eest tasutakse riigilõivu 50 krooni.»;
12) 7. peatüki 14. jagu täiendatakse §-ga 1541 järgmises sõnastuses:
«§ 1541. Ajutise liputunnistuse väljastamine
Ajutise liputunnistuse väljastamise eest tasutakse riigilõivu 1000 krooni.».
§ 105. Notari tasu seaduse täiendamine
Notari tasu seaduses (RT 1996, 23, 456; 1998, 2, 48) tehakse järgmised täiendused:
«(5) Laevakinnistusraamatusse kantud laeva, ehitatava laeva ja teisaldatava ujuvvahendi kasutusvalduse minimaalne aastaväärtus on 1% kasutusvalduse eseme väärtusest.»;
2) seadust täiendatakse §-ga 281 järgmises sõnastuses:
«§ 281. Laevakinnistusraamatu alased tehingud
(2) Notari tasu laevahüpoteegi seadmise kokkuleppe tõestamise eest on veerand täistasust, kuid mitte vähem kui 1000 krooni.».
§ 106. Kehtetuks tunnistamine
Tunnistada kehtetuks kaubandusliku meresõidu koodeksi (RT 1991, 46--48, 577; RT I 1993, 65, 923; 1995, 54, 882; 1996, 78, 1380; 1997, 77, 1315; 1998, 2, 47) §-d 4, 5, § 6 punkti 2 alapunkt 2, § 8 lõige 2, §-d 15, 32--41, § 47 lõige 1, §-d 54 ja 116.


Keskkonnaministeeriumi Infotehnoloogiakeskuse põhimäärus – Riigi Teataja
Keskkonnaministeeriumi Infotehnoloogiakeskuse põhimäärus
Keskkonnaministeeriumi Infotehnoloogiakeskuse põhimäärus - sisukord
§ 1 Keskkonnaministeeriumi Infotehnoloogiakeskuse staatus
§ 2 Keskuse eelarve, pitsat ja sümboolika
3 Keskuse juhtimine ja struktuur
§ 10 Keskuse ümberkorraldamine ja tegevuse lõpetamine
RT I, 05.12.2012, 8
Vastu võetud 30.11.2012 nr 39
§ 1. Keskkonnaministeeriumi Infotehnoloogiakeskuse staatus
(1) Keskkonnaministeeriumi Infotehnoloogiakeskuse (edaspidi keskus) on Keskkonnaministeeriumi (edaspidi ministeerium) hallatav riigiasutus.
§ 2. Keskuse eelarve, pitsat ja sümboolika
(1) Keskusel on oma eelarve, mille kinnitab, muudab ja mille täitmist kontrollib keskkonnaminister.
(2) Keskusel on väikese riigivapi kujutisega ja oma nimega pitsat ning kehtestatud korras registreeritud sümboolika.
(3) Keskuse dokumendiplankide ja pitsati kasutamise kord määratakse keskuse asjaajamiskorras. Keskuse struktuuriüksusel võivad olla oma nimega pitsat ja dokumendiplangid, kui see on ettenähtud struktuuriüksuse põhimääruses.
Keskus asub Tallinnas.
(1) Keskuse kõrgemalseisvaks valitsusasutuseks on Keskkonnaministeerium.
(2) Keskuse tegevuse seaduslikkuse ja otstarbekuse üle teostab järelevalvet keskkonnaminister.
(3) Keskuse tegevust koordineerib ministeeriumi kantsler või tema poolt määratud asekantsler.
Keskuse tegevusvaldkond on ministeeriumi ja ministeeriumi valitsemisala asutuste (edaspidi ministeeriumi valitsemisala) info- ja sidesüsteemide arendamine ja haldamine.
Oma tegevusvaldkonnas täidab keskus järgmisi ülesandeid:
1) korraldab ja koordineerib infotehnoloogia-, side- ja arendusprotsessidega seotud strateegiate, arengukavade, sihtprogrammide ja eelarve väljatöötamist, haldamist ja täitmist;
2) korraldab ja teostab info- ja sidesüsteemide hankimist, tarnimist, arendamist, haldamist ja hooldust;
3) korraldab ministeeriumi valitsemisala pakutavate avalike infotehnoloogiliste teenuste ühetaolist arendamist ja haldamist;
4) korraldab ja teostab volitatud töötlejana ministeeriumi valitsemisala andmekogude arendamist ja haldamist;
5) korraldab standardite ja klassifikaatorite arendamist ning haldamist oma tegevusvaldkonnas;
6) tagab info- ja sidesüsteemide nõuetele vastava töökindluse, kasutatavuse ja arengusuutlikkuse;
7) osutab info- ja sidesüsteemide kasutajate tugiteenust ja kasutajatuge;
8) teeb ettepanekuid tööprotsesside tõhustamiseks infotehnoloogia vahendite kaudu;
9) teostab järelkontrolli infosüsteemide kasutamise, andmeterviklikkuse ja turvalisuse üle koostöös teenindatavate asutuste vastavate üksustega;
10) koordineerib infoturbe standardite rakendamist ja töötab välja infoturbe alaseid soovitusi;
11) teeb ettepanekuid infotehnoloogia alase väljaõppe ning standard- ja spetsiaaltarkvara kasutamise koolituse organiseerimise ja sisu kohta ning vajadusel korraldab koolitusi;
12) osaleb oma tegevusvaldkonda puudutavate õigusaktide väljatöötamises, avaldab arvamust ministeeriumile kooskõlastamiseks esitatud eelnõude kohta ning teeb ettepanekuid õigusaktide muutmiseks;
13) teeb infotehnoloogia alast koostööd sise- ja välismaiste institutsioonide ja organisatsioonidega;
14) täidab muid õigusaktiga määratud või ministeeriumi pandud ülesandeid.
3. peatükk Keskuse juhtimine ja struktuur
(2) Osakonda juhib osakonnajuhataja, kes allub vahetult direktorile. Osakonnajuhataja ülesanded, õigused ja vastutus sätestatakse osakonnajuhataja ametijuhendis.
2) vastutab keskuse tegevust korraldavate õigusaktide täitmise eest ja annab aru keskkonnaministrile, ministeeriumi kantslerile või kantsleri määratud asekantslerile;
3) annab keskuse töö juhtimiseks ja koordineerimiseks ning asjaajamise korraldamiseks käskkirju ning suulisi või kirjalikke korraldusi;
4) kinnitab keskuse tööplaanid ja -aruanded, struktuuriüksuste põhimäärused, töötajate tööjuhendid ning teised asutuse sisemist töökorraldust reguleerivad dokumendid;
5) moodustab keskuse juurde nõuandva pädevusega alalisi või ajutisi komisjone, nõukogusid ja töörühmi ning määrab nende ülesanded, töökorra, koosseisu ja liikmete tasustamise;
6) korraldab keskuse tegevusega seotud õigusaktide eelnõude kavandite koostamist ja edastab vastavad ettepanekud ministeeriumile;
7) teeb keskkonnaministrile ettepanekuid keskuse põhimääruse, struktuuriüksuste ja muu töökorralduse kohta;
10) koostab keskuse eelarve eelnõu ja esitab selle keskkonnaministrile;
11) käsutab keskuse valduses olevat riigivara ja vastutab selle säilimise eest;
12) käsutab eelarvevahendeid keskuse ülesannete täitmiseks ning vastutab kulutuste otstarbekuse ja eelarve täpse ja sihipärase kasutamise eest;
13) sõlmib, muudab ja lõpetab keskuse töötajatega töölepinguid ja saadab töölähetusse;
14) teostab järelevalvet keskuse töötajate toimingute üle ning kohaldab ergutusi ja määrab hoiatusi;
15) täidab muid ülesandeid, mis on antud õigusaktiga või keskkonnaministri või tema poolt volitatud isiku poolt.
(2) Keskuse struktuuri moodustavad osakonnad ja bürood.
(3) Keskuse koosseisu kuuluvad arendusosakond, infosüsteemide arhitektuuri ja turvalisuse osakond ning infosüsteemide halduse osakond.
(4) Keskuse osakondade põhiülesanded on:
1) arendusosakond korraldab ja teostab infosüsteemide arendustöid;
2) infosüsteemide arhitektuuri ja turvalisuse osakond teostab infotehnoloogia ja arendusprotsesside strateegilist ühtsust ja turvalisust tagavate standardite, protsesside ja süsteemide väljatöötamist ja rakendamist ning järelkontrolli infosüsteemide kasutamise, andmeterviklikkuse ja turvalisuse üle;
3) infosüsteemide halduse osakond teostab infotehnoloogilise infrastruktuuri haldamist, tagab info- ja sidesüsteemide käideldavuse, andmete terviklikkuse, konfidentsiaalsuse ja kasutajatoe ning osutab infotehnoloogia- ja sideteenuseid.
§ 10. Keskuse ümberkorraldamine ja tegevuse lõpetamine
Keskuse ümberkorraldamise ja tegevuse lõpetamise otsustab keskkonnaminister.
§ 11. Keskkonnaministri 19. jaanuari 2009. a määruses nr 5 „Keskkonnaameti põhimäärus” tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 7 lõike 1 punkt 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„3) peadirektori asetäitja tugiteenuste alal tagab ametile pandud ülesannete täitmise tugifunktsioonide toimimise kaudu, koordineerides, suunates ja kontrollides vahetult rahandusosakonna, haldusosakonna, õigusosakonna, personaliosakonna ja keskkonnahariduse osakonna tööd;”;
2) paragrahvi 13 punkt 10 tunnistatakse kehtetuks;
3) paragrahv 231 tunnistatakse kehtetuks.
§ 12. Keskkonnaministri 17. septembri 2010. a määruses nr 53 „Keskkonnaameti struktuur ja koosseis” tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvis 1 arvatakse struktuurist välja info- ja kommunikatsioonitehnoloogia osakond ning ametikohtade arvuks kokku loetakse 326;
2) paragrahvis 2 loetakse koosseisuüksuste arvuks kokku 394.
§ 13. Keskkonnaministri 31. märtsi 2008. a määruses nr 12 „Keskkonnainspektsiooni põhimäärus” tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 15 punkt 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„3) inspektsiooni järelevalvetööga seotud andmekogude pidamine;”;
2) paragrahvi 17 punktid 4 ja 5 tunnistatakse kehtetuks.
§ 14. Keskkonnaministri 19. augusti 2011. a määruse nr 54 „Keskkonnainspektsiooni struktuur ja teenistujate koosseis” §-s 1 tehakse järgmised muudatused:
1) haldusosakonnast arvatakse välja 1 peaspetsialisti ametikoht ja 1 vanemspetsialisti ametikoht;
2) haldusosakonna ametikohtade arvuks kokku loetakse 15 ametikohta;
3) Keskkonnainspektsiooni ametikohtade arvuks kokku loetakse 254 ametikohta.
§ 15. Keskkonnaministri 23. jaanuari 2002. a määruse nr 6 „Eesti Meteoroloogia ja Hüdroloogia Instituudi põhimäärus” § 4 lõike 1 punkt 6 tunnistatakse kehtetuks.


Tallinna linna heakorra eeskiri – Riigi Teataja
Tallinna linna heakorra eeskiri - sisukord
§ 2 Mõisted:
2 LINNA AMETIASUTUSTE KOHUSTUSED HEAKORRA TAGAMISEKS
§ 3 Linna ametiasutuste kohustused heakorra tagamisel
§ 7 Ehitus- ja remonditöö tegija kohustused heakorra tagamisel
§ 9 Trammiveondusega tegeleva ettevõtja kohustused heakorra tagamisel
6 VÄLIREKLAAMI JA TEABE NING VÄLIREKLAAMI- VÕI TEABEKANDJA PAIGALDAMISEGA SEOTUD KOHUSTUSED HEAKORRA TAGAMISEL
§ 10 Välireklaami ja teabe ning välireklaami- või teabekandja paigaldaja kohustused
§ 11 Kinnistu ja ehitise kui vallasasja omaniku õigused
§ 12 Välireklaami- või teabekandja omaniku kohustused
7 HEAKORRANÕUDED LINNAS ELAVALE, VIIBIVALE VÕI TEGUTSEVALE ISIKULE
§ 15 Väärtegude menetlejad
§ 16 Omavoliliselt paigaldatud välireklaami või teabe kõrvaldamine
§ 17 Vaidlused välireklaami- ja teabekandjate suhtes
§ 20 Õigusaktide kehtestamine
RT IV, 07.08.2013, 28
Vastu võetud 22.06.2006 nr 45
2. peatükk LINNA AMETIASUTUSTE KOHUSTUSED HEAKORRA TAGAMISEKS
6. peatükk VÄLIREKLAAMI JA TEABE NING VÄLIREKLAAMI- VÕI TEABEKANDJA PAIGALDAMISEGA SEOTUD KOHUSTUSED HEAKORRA TAGAMISEL
[Tvk m 16.06.2011 nr 25 - jõust. 01.07.2011]
7. peatükk HEAKORRANÕUDED LINNAS ELAVALE, VIIBIVALE VÕI TEGUTSEVALE ISIKULE


RTL 2007, 49, 891
Vastu võetud 11.06.2007 nr 45
Määrus kehtestatakse «Elektroonilise side seaduse» § 30 lõike 3 alusel.
(1) Eesti numeratsiooniplaan määrab kindlaks üldkasutatava elektroonilise side teenuse (edaspidi sideteenus) osutamiseks vajalike numbrite, lühinumbrite, tunnuskoodide ja prefiksite paiknemise numeratsiooniväljas, nõuded nende pikkuse, kasutamisotstarbe ja valimiskorra kohta, samuti prefiksid kasutajagruppide siseste teenuste jaoks, mis ei ole kasutatavad vastavatesse gruppidesse mittekuuluvate isikute poolt, ning lõppkasutaja numbri kohaste erinevate teenuste jaoks.
(2) Määruse §-des 5, 6, 8, 9, 11 kuni 18, § 19 lõikes 2 ja määruse lisas sätestatud nõudeid kohaldatakse numbriloa alusel Eesti numeratsiooniplaani numbreid kasutavale isikule sõltumata tema poolt osutatava elektroonilise side teenuse liigist.
(1) Eesti numeratsiooniplaan on suletud numeratsiooniplaan, milles puuduvad suunanumbrid (suunakoodid).
(2) Numbrite, lühinumbrite, teenusnumbrite ja prefiksite paiknemine numeratsiooniväljas, nende pikkus ja kasutusotstarve on toodud käesoleva määruse lisas.
§ 3. Numeratsiooniala
Numeratsiooniala on järjestikuste numbrite hulk, millel on ühine numbri algusosa.
(1) Rahvusvaheline number koosneb riigikoodist (Country Code, CC) ja sellele järgnevast riigisisesest numbrist (National Significant Number, NSN).
(2) Rahvusvahelise numbri pikkus on maksimaalselt 15 numbrimärki.
(3) Eesti riigikood on 372.
§ 5. Riigisisene number
(1) Number käesoleva määruse tähenduses on Rahvusvahelise Telekommunikatsiooni Liidu (International Telecommunication Union Telecommunication standardardization sector, edaspidi ITU-T) soovituse E.164 kohane kümnendnumber, mida kasutatakse sideteenuse osutamiseks Eestis.
(2) Telefoninumber on number, mida kasutatakse telefoniteenuse osutamiseks.
(3) Mobiiltelefoninumber on number, mida kasutatakse mobiiltelefoniteenuse osutamiseks.
(4) Lühinumber on number, mida võib kasutada sideteenuse osutamiseks või sideettevõtja või muude adressaatide, sealhulgas hädaabiteenistuse lihtsustatud valimiseks. Lühinumbriks on:
1) teenuse lühinumber, mille abil tagatakse sideteenuse kasutajale võimalus valida lihtsustatult eri liiki teenuseid, sealhulgas hädaabiteenistuse ja politsei väljakutset, vältimatut psühholoogilist abi ning numbri- ja muud infoteenust;
2) sideteenuse osutaja kood ehk operaatorkood, mille abil tagatakse sideteenuse kasutajale võimalus valida sideteenuse osutajat rahvusvahelise ja riigisisese sideteenuse osutamiseks.
(5) Teenusnumber on number, mida kasutatakse lõppkasutajale või teisele sideteenuse osutajale teenuste osutamiseks maksevaba või eritasulise sideteenuse vahendusel.
§ 6. Prefiks ja selle kasutamisotstarve
(1) Prefiks on eraldusmärk, numbrimärk või numbrimärkide kombinatsioon, mis valitakse enne teatud numbri või lühinumbri valimist.
(2) Tehniline prefiks on numbrimärkide kombinatsioon, mis võimaldab sideteenuse osutajal korraldada kõnede marsruutimist. Tehniliseks prefiksiks on:
1) marsruutimisnumbri prefiks, mida kasutatakse sideteenuse kasutajale numbri säilitamise tehniliseks tagamiseks ja mis märgitakse numbri broneerimisel;
(3) Prefiks kasutajagruppide siseste teenuste jaoks, mis ei ole kasutatavad vastavatesse gruppidesse mittekuuluvate isikute poolt, on numbrimärkide kombinatsioon, mis valitakse numbrile ette ja mis võimaldab juurdepääsu ainult vastavate teenuste kasutajate grupi siseselt kasutamiseks mõeldud teenustele.
(4) Prefiks lõppkasutaja numbri kohaste erinevate teenuste jaoks on numbrimärkide kombinatsioon, mis valitakse numbri ette ja võimaldab lõppkasutajal kasutada lisateenuseid.
(5) Võrgusiseste ja kasutajagrupi siseste teenuste osutamine ilma numbriloata on lubatud ainult vastavate prefiksite abil või kasutades numeratsioonialas 95 paiknevaid numbrikombinatsioone.
§ 7. Lühivalikukood ja selle kasutamisotstarve
(1) Lühivalikukood on numbri- või eraldusmärk või nende kombinatsioon, mis on seotud kliendile määratud Eesti numeratsiooniplaani kuuluva numbriga ning mida kasutatakse kliendile ainult üldkasutatava elektroonilise side teenuse osutamiseks.
(2) Lühivalikukoodi kasutamine sideteenuse abil muu teenuse lihtsustatud valimiseks ega osutamiseks, sealhulgas infoteenuse osutamiseks, ei ole lubatud.
§ 8. Telefoni- ja mobiiltelefoninumbri kasutamisotstarve
Telefoni- ja mobiiltelefoninumbreid võib sideteenuse osutaja kasutada vastava numbriloa ja broneeringu alusel vastavalt telefoni- või mobiiltelefonivõrgu või nende osade töö korraldamiseks ning telefoni- või mobiiltelefoniteenuse, samuti sellega seotud sideteenuse osutamiseks ja anda kliendi kasutusse.
§ 9. Teenusnumbri ja teenuse lühinumbri kasutamisotstarve
(1) Teenusnumbrit võib sideteenuse osutaja vastava numbriloa ja broneeringu alusel kasutada sideteenuse osutamiseks või selle abil muu teenuse osutamiseks, anda kliendi kasutusse sideteenuse kasutamiseks või sellega seotud muu teenuse osutamiseks.
(2) Teenuse lühinumbrit võib sideteenuse osutaja vastava numbriloa alusel kasutada ise või anda selle teise teenuseosutaja kasutusse vastava teenuse osutamiseks.
(3) Numbriinfoteenuse osutamine on lubatud ainult numeratsioonialas 118 paiknevatel lühinumbritel. Lisaks võib neil pakkuda täiendavalt muid infoteenuseid.
(4) Sotsiaalset väärtust omavat ühtlustatud teenust osutatakse ainult numeratsioonialas 116 paiknevatel üleeuroopaliselt harmoniseeritud lühinumbritel.
(5) Sotsiaalse väärtusega ühtlustatud teenust osutatakse järgmistel tingimustel:
(6) Sideamet avaldab oma veebilehel sotsiaalse väärtusega ühtlustatud teenuse numbrid ja annab sellekohast teavet Euroopa Komisjonile vähemalt kord aastas.
§ 10. Operaatorkoodi kasutamisotstarve
(1) Sideteenuse osutaja koodi ehk operaatorkoodi võib vastava numbriloa alusel kasutada selle omanik lõppkasutajale sideteenuse osutamiseks sobiva sideettevõtja ja tema osutatavate sideteenuste valiku võimaldamiseks. Operaatorkood ei ole üleantav.
(2) Sideettevõtja võib kasutada ainult ühte operaatorkoodi sama liiki sideteenuse osutamiseks.
§ 11. Tunnuskood
1) rahvusvaheline signalisatsioonipunkti kood;
2) riigisisene signalisatsioonipunkti kood;
3) sideteenuse osutaja number;
4) mobiiltelefonivõrgu kood.
§ 12. Rahvusvahelise signalisatsioonipunkti kood
(1) Rahvusvahelise signalisatsioonipunkti kood (International Signalling Point Code, ISPC) identifitseerib rahvusvahelise telefonijaama jaamadevaheliste tehniliste signaalide vahetamisel.
(2) Rahvusvahelise signalisatsioonipunkti kood koosneb piirkondlikust elektroonilise side võrgu koodist (Signalling Area/Network Code, SANC) pikkusega 3 bitti (numbrid 0–7) ja 8 bitti (numbrid 0–255), millele järgneb telefonijaama kindlaks määrav parameeter (Signalling Point Identification) pikkusega 3 bitti (numbrid 0–7).
(3) Rahvusvahelise signalisatsioonipunkti kood määratletakse ITU-T soovituses Q.708 ja selle kasutamine toimub vastavalt soovituses sätestatule. Rahvusvahelise signalisatsioonipunkti koodi kasutamine kooskõlastatakse rahvusvaheliselt.
§ 13. Riigisisese signalisatsioonipunkti kood
(1) Riigisisese signalisatsioonipunkti kood (National Signalling Point Code, NSPC) identifitseerib riigisisese telefonijaama jaamadevaheliste tehniliste signaalide vahetamisel.
(2) Riigisisene signalisatsioonipunkti kood üleriigiliseks kasutamiseks on neljakohaline numbrimärkide kombinatsioon kujul XXXX, kus X on numbrimärk vahemikus 0–9.
§ 14. Sideteenuse osutaja number
(1) Sideteenuse osutaja numbrit (Issuer Identification Number, IIN) kasutatakse elektroonilise side teenuse osutamisel ning arveldamisel.
(3) Sideteenuse osutaja number määratletakse ITU-T soovituses E.118 ja selle kasutamine toimub vastavalt soovituses sätestatule. Sideteenuse osutaja numbri kasutamine kooskõlastatakse rahvusvaheliselt.
§ 15. Mobiiltelefonivõrgu kood
(1) Mobiiltelefonivõrgu kood (Mobile Network Code, MNC) identifitseerib rahvusvaheliselt mobiiltelefonivõrku.
(3) Mobiiltelefonivõrgu kood määratletakse ITU-T soovituses E.212 ja selle kasutamine toimub vastavalt soovituses ja Eesti standardis EVS-EN 300 523 sätestatule. Mobiiltelefonivõrgu koodi kasutamine kooskõlastatakse rahvusvaheliselt.
§ 16. Numbri valimise kord ja selle muutmine
00 – riigikood – riigisisene tähenduslik number.
(2) Riigisisese numbri valimisel valitakse riigisisene number (sealhulgas telefonivõrgu siseselt, telefonivõrkude vahel, telefoni- ja mobiiltelefonivõrgu vahel, mobiiltelefonivõrgu siseselt, mobiiltelefonivõrkude vahel).
(3) Numbri valimisel sideteenuse osutaja eelneva valiku (Carrier pre-selection) teel määrab sideteenuse kasutaja eelnevalt sideteenuse osutaja, võimaldamaks valida rahvusvahelist või riigisisest numbrit ilma operaatorkoodi valimata.
(4) Rahvusvahelise või riigisisese numbri valimine sideteenuse osutaja eelneva valiku teel toimub lõigetes 1 ja 2 nimetatud numbrite valimise korras.
(5) Numbri valimisel operaatorkoodi valimisega (Carrier selection) määrab sideteenuse kasutaja sideteenuse osutaja, võimaldamaks valida rahvusvahelist või riigisisest numbrit.
(6) Rahvusvahelise numbri valimine operaatorkoodi abil toimub järgmiselt:
operaatorkood – 00 – riigikood – riigisisene tähenduslik number.
(7) Riigisisese numbri valimine operaatorkoodi abil toimub järgmiselt:
(8) Numbri valimise korda võib muuta ainult «Elektroonilise side seaduses» ja käesolevas määruses sätestatud juhtudel, teavitades sellest kliente vähemalt kolm kuud ette. Valimiskorra muutmisel tagatakse endise numbri valimine või endine valimiskord samaaegselt uuega kolme kuu jooksul alates muudatuse jõustumisest. Vähemalt kolme kuu jooksul alates valimiskorra muutumisest peab sideettevõtja tagama, et kehtetuks muutunud valimiskorra kasutamisel teavitatakse automaatvastaja või lühisõnumiteenuse vahendusel muutusest ning teatatakse uus valimiskord.
§ 17. Kliendi numbri muutmine
(1) Sideettevõtja võib muuta kliendi numbrit teavitades sellest kliente vähemalt kolm kuud ette. Kliendinumbri muutmine tehnilistel põhjustel ei ole lubatud.
(2) Kliendi tahtest tingitud numbri muutmisel muudetakse number kliendi poolt soovitud ajal, kuid mitte varem kui järgmisel tööpäeval pärast kliendilt vastava avalduse saamist.
(3) Kliendi numbri muutmisel lõikes 1 nimetatud alustel, tagatakse endise numbri valimine samaaegselt uuega kolme kuu jooksul alates muudatuse jõustumisest. Kliendi soovil võib seda aega lühendada.
(4) Vähemalt kolme kuu jooksul alates kliendi senise numbri muutumisest lõikes 1 nimetatud alustel peab sideettevõtja pärast lõikes 3 sätestatud tegevuse lõpetamist tagama, et suletud numbri valimisel teavitatakse automaatvastaja või lühisõnumiteenuse vahendusel muutusest ning teatatakse uus number. Kliendi soovil võib seda aega lühendada.
(5) Sideettevõtja võib varem ühe kliendi kasutuses olnud numbri anda teise kliendi kasutusse, kuid mitte varem kui kuus kuud pärast lõikes 4 sätestatud sideettevõtja poolt tagatava teavitamise lõpetamist. Kliendi tahtest tingitud numbri muutmise või numbri kasutamise lõpetamise korral võib numbri, mille kasutamisest klient on loobunud, anda teise kliendi kasutusse, kuid mitte varem kui kuus kuud pärast numbri loovutamist. Kliendi soovil, kelle kasutusse vastav number antakse, võib seda aega lühendada.
§ 18. Helistaja (kliendi) numbrinäidu muutmine
(1) Sideettevõtja võib helistaja numbrinäitu lõppkasutaja soovi korral muuta, asendades kõne vastuvõtjale helistaja numbri kuvamisel helistaja numbri näidu sama sideettevõtja poolt samale lõppkasutajale sideteenuse lepingu alusel kasutada antud muu Eesti numeratsiooniplaani kuuluva numbri või lühinumbri näiduga.
(2) Lõikes 1 toodud õigus ei kehti riigisisestele hädaabinumbritele, vältimatu psühholoogilise abi lühinumbritele ja Euroopa ühtsele hädaabinumbrile «112» tehtud kõnede puhul.
(1) Enne 2005. aasta 1. jaanuari reserveeritud ja kasutusel olevate seitsmekohaliste mobiiltelefoninumbrite pikkus säilitatakse numbri broneeringu lõppemiseni järgmistes numeratsioonialades:
(2) Lisaks § 9 lõikes 3 sätestatule võib numbriinfoteenuse ja täiendavalt muude infoteenuste osutamiseks kasutada teenuse lühinumbreid 119, 1488 ja 17017.
(1) Majandus- ja kommunikatsiooniministri 4. aprilli 2005. a määrus nr 41 «Eesti numeratsiooniplaan» (RTL 2005, 41, 581) tunnistatakse kehtetuks.
(2) Majandus- ja kommunikatsiooniministri 4. augusti 2000. a määrus nr 64 «Numeratsioonivahemiku, tunnuskoodi ja lühinumbri reserveerimise ja kasutamise kord» (RTL 2000, 90, 1391; 2003, 128, 2072) tunnistatakse kehtetuks.
Majandus- ja kommunikatsiooniministri 11. juuni 2007. a määruse nr 45 «Eesti numeratsiooniplaan»
Numbrite, lühinumbrite, teenusnumbrite ja prefiksite paiknemine numeratsiooniväljas, nende pikkus ja kasutusotstarve
Numeratsiooniala
Numbri pikkus
Numbri kasutusotstarve
Lisatingimused ja -informatsioon
Minimaalne Maksimaalne
0 1 1 Telefonijaamast väljahelistamise prefiks Lubatud kasutada jaamasisese lühivalimisega telefonijaamades telefoniteenuse osutamiseks
00 2 2 Rahvusvaheline prefiks
100–107 3 3 Operaatorkood
1080–1089 4 4 Operaatorkood
1090–1097 4 4 Operaatorkood
10980–10989 5 5 Operaatorkood
10990–10999 5 5 Operaatorkood
110 3 3 Politsei väljakutse lühinumber Üleriigiliselt avalikes huvides kasutatav riigisisene hädaabinumber
111 3 3 Lühinumber,
ei ole kasutuses Ei väljastata
112 3 3 Hädaabiteenistuse väljakutse lühinumber Üleriigiliselt avalikes huvides kasutatav. Euroopa ühtne hädaabinumber
113–115 3 3 Teenuse lühinumber
116 4 6 Üleeuroopalise sotsiaalset väärtust omava ühtlustatud teenuse lühinumber Harmoniseeritud lühinumber (-numbrid) (HESC)
Euroopa Komisjoni otsus K(2007)249
117 3 3 Teenuse lühinumber
11800–11809 5 5 Numbriinfoteenuse lühinumber Lisaks võib pakkuda muud infoteenust.
1181–1188 4 4 Numbriinfoteenuse lühinumber Lisaks võib pakkuda muud infoteenust.
11890–11899 5 5 Numbriinfoteenuse lühinumber Lisaks võib pakkuda muud infoteenust.
119 3 3 Teenuse lühinumber
120–122 4 5 Teenuse lühinumber
123 3 3 Teenuse lühinumber
124; 125 4 5 Teenuse lühinumber
126; 127 3 3 Vältimatu psühholoogilise abi lühinumber Üleriigiliselt avalikes huvides kasutatavad lühinumbrid.
128; 129 3 3 Teenuse lühinumber
130–136 4 5 Teenuse lühinumber
137–140 3 3 Teenuse lühinumber
141–144 4 5 Teenuse lühinumber
145–147 3 3 Teenuse lühinumber
148–155 4 5 Teenuse lühinumber
156–158 3 3 Teenuse lühinumber
159 4 5 Teenuse lühinumber
160 3 3 Teenuse lühinumber
161–164 4 5 Teenuse lühinumber
165 3 3 Teenuse lühinumber
166–172 4 5 Teenuse lühinumber
173–176 3 3 Teenuse lühinumber
177–179 4 5 Teenuse lühinumber
180 3 3 Teenuse lühinumber
181 4 5 Teenuse lühinumber
182–187 3 3 Teenuse lühinumber
188; 189 4 5 Teenuse lühinumber
190–192 4 5 Teenuse lühinumber
193–199 3 3 Teenuse lühinumber
20–29 Ei ole kasutusel Numbreid ei broneerita
30; 31 Ei ole kasutusel Numbreid ei broneerita
32; 33 7 7 Telefoninumber, telefoniteenuse osutamiseks Fixed telephone service
34 Ei ole kasutusel Numbreid ei broneerita
35 7 7 Telefoninumber, telefoniteenuse osutamiseks
36; 37 Ei ole kasutusel Numbreid ei broneerita
38; 39 7 7 Telefoninumber, telefoniteenuse osutamiseks
40–42 Ei ole kasutusel Numbreid ei broneerita
43–48 7 7 Telefoninumber, telefoniteenuse osutamiseks
49 Ei ole kasutusel Numbreid ei broneerita
50–59 8 8 Mobiiltelefoninumber, mobiiltelefoniteenuse osutamiseks Määruse «Eesti numeratsiooniplaan» § 19 lõike 1 erisused, Mobile telephone service
60–69 7 7 Telefoninumber, telefoniteenuse osutamiseks
70 7 7 Teenusnumber, kliendi määratud sideteenuse osutamiseks Personal Communications Service
71–79 7 7 Telefoninumber, telefoniteenuse osutamiseks
8000 10 10 800 teenusnumber, rahvusvahelise maksevaba sideteenuse osutamiseks International Freephone Service, IFS
8001 8 8 800 teenusnumber rahvusvahelise maksevaba sideteenuse osutamiseks International Freephone Service, IFS Home Country Direct
8002–8009 7 7 800 teenusnumber, maksevaba sideteenuse osutamiseks Free phone service
801–809 Ei ole kasutusel Numbreid ei broneerita
81–87 Ei ole kasutusel Numbreid ei broneerita
88 7 7 Telefoninumber, telefoniteenuse osutamiseks
89 8 8 Üleriigilise operatiivraadioside number Numbreid ei broneerita üldkasutatava elektroonilise side teenuse osutamiseks
900 7 7 900 teenusnumber, eritariifiga sideteenuse osutamiseks Premium rate service
901 7 7 901 teenusnumber, andmesideteenuse osutamiseks Internet access service
902–906 Ei ole kasutusel Numbreid ei broneerita
907 7 7 907 teenusnumber, taksofoniteenuse osutamiseks Payphone service
908; 909 Ei ole kasutusel Numbreid ei broneerita
91 2 4 Prefiks kasutajagruppide siseste teenuste jaoks Numbriloast vabastatud numbrikombinatsioonide kasutamiseks
92 2 4 Prefiks lõppkasutaja numbri kohaste erinevate teenuste jaoks Numbriloast vabastatud numbrikombinatsioonide kasutamiseks
93–94 Ei ole kasutusel Numbreid ei broneerita
95 3 5 Numbrimärkide kombinatsioonid võrgusiseste teenuste osutamiseks Vabastatud numbriloast
96–97 Ei ole kasutusel Numbreid ei broneerita
980 3 3 Tehniline prefiks
981 3 3 Tehniline prefiks, marsruutimisnumbri prefiks, kliendile numbri säilitamise tehniliseks tagamiseks
982–989 3 3 Tehniline prefiks
99 Ei ole kasutusel Numbreid ei broneerita