Puude raskusastme ja lisakulude tuvastamise tingimused, kord ja tähtajad, hüvitatavate lisakulude arvutamise tingimused ja kord ning nõuded rehabilitatsiooniplaani vormi täitmisele – Riigi Teataja
Puude raskusastme ja lisakulude tuvastamise tingimused, kord ja tähtajad, hüvitatavate lisakulude arvutamise tingimused ja kord ning nõuded rehabilitatsiooniplaani vormi täitmisele
[RTL 2009, 10, 123 - jõust. 30.01.2009]
Vastu võetud 23.09.2008 nr 61
RTL 2008, 81, 1126
jõustumine 01.10.2008
15.01.2009 nr 10 (RTL 2009, 10, 123) 30.01.2009
25.06.2009 nr 57 (RTL 2009, 51, 752) 3.07.2009, osaliselt 1.09.2009
Määrus kehtestatakse «Puuetega inimeste sotsiaaltoetuste seaduse» § 21 lõike 1 ja § 22 lõike 1 alusel.
[RTL 2009, 10, 123 – jõust. 30.01.2009]
Määrusega kehtestatakse puude raskusastme ja puudest tulenevate lisakulude tuvastamise (edaspidi ekspertiis) kord ja tähtajad.
§ 2. Puude raskusastme ja lisakulude tuvastamise taotlemine
(1) Isik saadab elektrooniliselt või esitab paberkandjal (edaspidi esitab) puude raskusastme ja puudest tulenevate lisakulude tuvastamiseks «Puuetega inimeste sotsiaaltoetuste seaduse» § 22 lõike 1 alusel kehtestatud taotluse (edaspidi ekspertiisitaotlus) koos vajalike lisadokumentidega Sotsiaalkindlustusametile.
(2) Kuni 16-aastane laps ja vanaduspensioniealine inimene annab ekspertiisitaotluses muude asjasse puutuvate andmete hulgas:
1) hinnangu oma tegevusvõimele ja sellega kaasnevale kõrvalabi, juhendamise ja järelevalve vajadusele;
2) teavet oma elukeskkonna ja puudest tingitud lisakulude kohta.
(3) Tööealine inimene annab ekspertiisitaotluses muude asjasse puutuvate andmete hulgas hinnangu oma järgmistele võimetele:
1) nägemine;
2) kuulmine;
3) kõne;
4) liikumine;
5) käte ja sõrmede liigutamine.
(4) Tööealine inimene annab ekspertiisitaotluses muude asjasse puutuvate andmete hulgas hinnangu oma toimetulekule järgmistes valdkondades:
1) enesehooldus;
2) majapidamine;
3) tegutsemine elukeskkonnas.
(5) Tööealine inimene hindab lõigetes 3 ja 4 loetletud võimeid ja toimetulekut järgmiste arvväärtustega:
1) 0 – probleemi pole;
2) 1 - vähesed raskused;
3) 2 – raskused;
4) 3 – suured raskused;
5) 4 – suutmatus sooritada.
(6) Tööealine inimene hindab lõigetes 3 ja 4 loetletud võimeid ja toimetulekut kompenseerimata (kasutamata abivahendeid ja kõrvalabi) ja kompenseeritult (kasutades abivahendeid või kõrvalabi).
(7) Tööealine inimene annab ekspertiisitaotluses hinnangu oma järgmistele vajadustele, mille katmine hõlbustab tavapärases elukeskkonnas igapäevast tegutsemist või ühiskonnaelus osalemist:
1) ravimid;
2) transport;
3) abivahendid;
4) erivajadused riietusele ja jalatsitele;
5) suurenenud majapidamiskulutuste hüvitamise vajadus;
6) kommunikatsioonivahendid.
(8) Tööealine inimene hindab lõikes 7 nimetatud vajaduste olulisust järgmiste arvväärtustega:
1) 0 – vajadust ei ole;
2) 1 – vajadus esineb kergel määral;
3) 2 – mõõdukas vajadus;
4) 3 – oluline vajadus;
5) 4 – vajaduse katmata jätmine võib olla eluohtlik.
(9) Tööealine inimene hindab oma valu, ebamugavustunde ja tasakaaluhäirete esinemist lähtudes asjaolust, kui palju need segavad igapäevaste tegevuste juures, järgmiste arvväärtustega:
1) 0 – ei sega;
2) 1 – veidi segab;
3) 2 – mõõdukalt segab;
4) 3 – segab palju;
5) 4 – segab väga palju.
(10) Vajadusel nõustab Sotsiaalkindlustusameti töötaja isikut ekspertiisitaotluse vormi täitmisel või täidab taotluse vormi isiku eest. Kui ekspertiisitaotluse täidab Sotsiaalkindlustusameti töötaja, tutvustab ta isikule taotluses sisalduvaid andmeid. Isik kinnitab oma allkirjaga andmete õigsust.
(11) Kui ekspertiisitaotluses esitatud andmed või taotlusele lisatud dokumendid on ekspertiisiks ebapiisavad, määrab Sotsiaalkindlustusamet isikule tähtaja puuduvate andmete või dokumentide esitamiseks.
§ 3. Terviseseisundi kirjeldus
(1) Sotsiaalkindlustusamet edastab ekspertiisitaotluses nimetatud arstile taotluse isiku terviseseisundi kirjelduse saamiseks kümne päeva jooksul arvates ekspertiisiks piisavate andmetega taotluse saamise päevast.
(2) Arst täidab tema käsutuses olevate andmete põhjal kümne päeva jooksul, arvates Sotsiaalkindlustusametilt lõikes 1 nimetatud taotluse saamisest, «Puuetega inimeste sotsiaaltoetuste seaduse» § 22 lõike 1 alusel kehtestatud terviseseisundi kirjelduse vormi ning esitab selle Sotsiaalkindlustusametile koos teiste oluliste tervist kirjeldavate dokumentide koopiatega. Kui arstil puuduvad isiku terviseseisundi kirjelduse vormi täitmiseks vajalikud andmed, märgib ta selle ära vastava küsimuse juures. Terviseseisundi kirjelduse vorm ei tohi olla täidetud käsitsi.
(3) Terviseseisundi kirjelduses hindab arst isiku vajadust ravimite järele, mis kompenseerivad haiguslikke muutusi, järgmiste arvväärtustega:
1) 1 – ravimid kompenseerivad osaliselt;
2) 2 – ravimid kompenseerivad täielikult.
[RTL 2009, 51, 752 – jõust. 3.07.2009]
(4) Terviseseisundi kirjelduses märgib arst kroonilise valu või tasakaaluhäirete esinemist järgmiste arvväärtustega:
1) 0 – ei esine või esineb harva;
2) 1 – esineb vähemalt kord nädalas.
(5) – (7) [Kehtetud – RTL 2009, 51, 752 – jõust. 3.07.2009]
(8) Kui arsti poolt täidetud terviseseisundi kirjelduses sisalduvad andmed või lisatud dokumendid on puude raskusastme tuvastamiseks ebapiisavad, küsib Sotsiaalkindlustusamet arstilt täiendatud terviseseisundi kirjelduse või täiendavaid andmeid või dokumente kümne päeva jooksul, arvates terviseseisundi kirjelduse saamise päevast. Sotsiaalkindlustusamet teatab, millised andmed või dokumendid tuleb täiendavalt esitada.
(9) Arst esitab Sotsiaalkindlustusametile täiendatud terviseseisundi kirjelduse või puuduvad andmed või dokumendid kümne päeva jooksul, arvates kõigi täiendavate andmete saamise päevast.
§ 4. Isikliku rehabilitatsiooniplaani koostamine
(1) Rehabilitatsiooniteenuse osutaja koostab Sotsiaalkindlustusameti poolt suunatud isikule rehabilitatsiooniplaani ja edastab selle Sotsiaalkindlustusametile paberkandjal või elektrooniliselt. Rehabilitatsiooniplaani vorm ei tohi olla täidetud käsitsi.
(2) Kui rehabilitatsiooniplaanis sisalduvad andmed on puude raskusastme tuvastamiseks ebapiisavad, tagastab Sotsiaalkindlustusamet selle 15 päeva jooksul, arvates rehabilitatsiooniplaani saamise päevast, ning teatab rehabilitatsiooniteenuse osutajale, millised andmed tuleb täiendavalt lisada.
(3) Sotsiaalkindlustusamet teeb rehabilitatsiooniplaanist koopia ja edastab rehabilitatsiooniplaani originaali isikule, kellele plaan on koostatud.
§ 5. Ekspertarsti kaasamine
(1) Sotsiaalkindlustusamet edastab ekspertarstile ekspertiisitaotluse kümne päeva jooksul, arvates ekspertiisiks vajalike andmete saamise päevast, koos kõigi ekspertiisiks vajalike dokumentidega.
(2) Ekspertarst annab talle edastatud andmete põhjal Sotsiaalkindlustusametile arvamuse isiku puude raskusastme ja lisakulude vajaduse kohta. Tööealise inimese kohta antud arvamus sisaldab funktsiooni kõrvalekalde ulatust arvväärtustes kompenseeritult ja kompenseerimata.
(3) Tööealise inimese puhul annab ekspertarst terviseseisundi kirjelduse ja lisadokumentide põhjal hinnangu isiku anatoomilise, füsioloogilise või psüühilise struktuuri või funktsiooni kaotuse või kõrvalekalde ulatusele (edaspidi funktsiooni kõrvalekalde ulatus) järgmiste funktsioonide osas:
1) nägemine – valguse ja vaadeldava objekti vormi, suuruse, kuju ja värvuse tajumine;
2) kuulmine – helide olemasolu ja nende paigutuse, kõrguse, tugevuse ja kvaliteedi tajumine;
3) hääle ja kõne funktsioonid – helide tekitamise ning kõne ladususe ja rütmi funktsioonid;
4) liikumine – asukoha vahetamine;
5) liigutused – käte, sõrmede, kaela jm kehaosade liigutamine ilma asukohavahetuseta;
6) kehadefektid – organite ebaproportsionaalsus, puudumine, väärasend, väärareng vm, mis mõjutab funktsioneerimist;
7) vaimsed funktsioonid – teadvuse, orienteerumise, intellektuaalsed, psühhosotsiaalsed jt aju funktsioonid;
(4) Ekspertarst hindab funktsiooni kõrvalekalde ulatust, võttes aluseks võrdluse teiste samaealiste inimestega ning arvestades suhtumuslike ja keskkondlike takistuste esinemist ühiskonnaelus osalemisel, järgmiste arvväärtustega:
1) 0 – kõrvalekallet ei ole või see on tühine;
2) 1 – kerge kõrvalekalle;
3) 2 – mõõdukas kõrvalekalle;
4) 3 – suur kõrvalekalle;
5) 4 – funktsiooni täielik puudumine.
(5) Tööealise inimese kohta antud ekspertarsti arvamus sisaldab funktsiooni kõrvalekalde ulatust arvväärtustes kompenseeritult (isik kasutab abivahendit või ravimit) ja kompenseerimata (isik ei kasuta abivahendit või ravimit).
§ 6. Puude raskusastme tuvastamine lapsel ja vanaduspensioniealisel inimesel
Sotsiaalkindlustusamet tuvastab kuni 16-aastase lapse ja vanaduspensioniealise inimese puude raskusastme, võttes aluseks ekspertarsti arvamuse ning vajadusel muud asjasse puutuvad andmed.
§ 7. Puude raskusastme tuvastamine tööealisel inimesel
(1) Sotsiaalkindlustusamet tuvastab tööealise inimese puude raskusastme võttes arvesse järgmist:
1) ekspertiisitaotluses antud hinnangu (edaspidi taotleja hinnang) arvväärtusi oma võimetele kompenseeritud kujul;
2) ekspertarsti arvamuses antud arvväärtusi funktsioonide kõrvalekallete ulatusele kompenseeritud kujul;
3) muid asjasse puutuvaid andmeid.
(2) Iga funktsioonihäire tuvastamisel võetakse aluseks ekspertarsti arvamuse ja taotleja hinnangu arvväärtuste kaalutud keskmine, kus ekspertarvamuse kaal on 80% ja taotleja hinnangu kaal 20%, välja arvatud lõigetes 3 ja 4 sätestatud juhtudel.
(3) Kui ekspertarsti arvamuse arvväärtus funktsiooni kõrvalekalde ulatusele on 0, siis seda funktsioonihäiret ei tuvastata, hoolimata taotleja hinnangust.
(4) Vaimsete funktsioonide häirumisel arvestatakse funktsioonihäirete tuvastamisel ainult ekspertarsti arvamust, andes selle arvväärtuse kaaluks 100%.
(5) Sotsiaalkindlustusametil on õigus muude asjasse puutuvate andmete põhjal korrigeerida saadud kompenseeritud funktsioonihäiret 0,5 ühiku võrra või vajadusel kaasata menetlusse teisi ekspertarste. Sotsiaalkindlustusamet põhjendab korrigeerimist kirjalikult.
(6) Puude raskusaste tuvastatakse kõige suurema arvväärtusega funktsioonihäire alusel järgmiselt:
1) kui funktsioonihäire suuruse arvväärtus on 2–2,75, esineb isikul raskusi igapäevases tegutsemises või ühiskonnaelus osalemises ja talle määratakse keskmine puue;
2) kui funktsioonihäire suuruse arvväärtus on 2,76–3,49, on isiku igapäevane tegutsemine või ühiskonnaelus osalemine piiratud ja talle määratakse raske puue;
3) kui funktsioonihäire suuruse arvväärtus on 3,5–4, on isiku igapäevane tegutsemine või ühiskonnaelus osalemine täielikult takistatud ja talle määratakse sügav puue.
§ 8. Puudest tulenevate lisakulude tuvastamine tööealisel inimesel
(1) Tööealisele inimesele puudest tulenevate lisakulude tuvastamise aluseks on:
1) tööealise inimese vajadused;
2) kompenseerimata funktsioonihäirete suurused.
(2) Erinevate funktsioonihäirete suuruste arvutamisel kasutatakse:
1) taotleja hinnangu arvväärtusi oma võimetele ja toimetulekule kompenseerimata kujul;
2) taotleja hinnangu arvväärtusi valu, ebamugavustunde ja tasakaaluhäirete segavale mõjule;
3) ekspertarsti arvamuses antud arvväärtusi funktsioonide kõrvalekallete ulatusele kompenseerimata kujul;
4) terviseseisundi kirjelduses antud hinnangut kroonilise valu ja tasakaaluhäirete esinemisele.
(3) Kui ekspertarsti arvamuses funktsiooni kõrvalekalde ulatuse arvväärtus on 0, siis seda kõrvalekallet funktsioonihäirete arvutamisel ei arvestata, hoolimata taotleja hinnangust.
(4) Kui ekspertarsti arvamuses funktsiooni kõrvalekalde ulatuse arvväärtus on suurem kui 0, võetakse funktsioonihäirete suuruse arvutamisel aluseks ekspertarsti arvamuse ja taotleja hinnangus oma võimetele antud arvväärtuste kaalutud keskmine, kus ekspertarsti arvamuse kaal on 80% ja taotleja hinnangu kaal 20%.
(5) Vaimsete funktsioonide häirumisel ei arvestata taotleja hinnangut oma võimetele, funktsioonihäire suuruse arvutamisel kasutatakse ainult ekspertarsti arvamust, andes selle arvväärtuse kaaluks 100%.
(6) Kui taotleja hinnangus on hinnatud valu, ebamugavustunnet või tasakaaluhäireid arvväärtusega 3 või 4 ning terviseseisundi kirjelduses on hinnatud kroonilist valu või tasakaaluhäireid arvväärtusega 1, siis lisatakse funktsioonihäire suurusele üks ühik.
(7) Vastavalt lõigete 3–6 toodud arvutuste alusel saadud funktsioonihäire suuruse väärtustele nimetatakse funktsioonihäireid järgmiselt:
1) kui suuruse väärtus on alla 2, on funktsioonihäire kerge;
2) kui suuruse väärtus on 2–2,75, on funktsioonihäire mõõdukas;
3) kui suuruse väärtus on 2,76–3,5, on funktsioonihäire raske;
4) kui suuruse väärtus on üle 3,5, on funktsioonihäire täielik.
(8) Funktsioonihäire suurus teisendatakse lisakulude arvutusteks järgmiselt:
1) funktsioonihäire on kerge – arvväärtus on 0;
2) funktsioonihäire on mõõdukas – arvväärtus on 0,5;
3) funktsioonihäire on raske – arvväärtus on 0,75;
4) funktsioonihäire on täielik – arvväärtus on 1.
(9) Tööealise inimese vajaduste suuruse arvutamisel lähtutakse taotleja hinnangust vajaduse katmise olulisusele. Vajaduste suurusi arvutatakse järgmiselt:
1) ravimivajaduse suurus võetakse lisakulude kompenseerimisel arvesse ainult siis, kui arst peab terviseseisundi kirjelduses ravimeid taotlejale vajalikeks. Sel juhul arvutatakse ravimivajaduse suurus arsti ja taotleja hinnangute arvväärtuste kaalutud keskmise alusel, milles arsti hinnangu kaal on 80% ja taotleja hinnangu kaal 20%;
2) transpordivajaduse suuruse arvutamise aluseks on taotleja hinnang transpordi olulisusele ja tema transpordiprobleemi suurus. Transpordiprobleemi suuruse arvväärtus leitakse lähtudes taotleja elukoha ja infrastruktuuri asutuste vahelisest keskmisest erinevast kaugusest ning taotleja hinnangust, kuidas ta tuleb toime nende asutuste külastamisega. Keskmisteks kaugusteks loetakse elukoha ja kaupluse vahel maal 1,7 km, linnas 0,4 km; elukoha ja arstipunkti vahel maal 3,5 km, linnas 1,3 km; elukoha ja kooli vahel maal 3,2 km, linnas 1 km ning elukoha ja muu infrastruktuuri asutuse vahel maal 3,3 km, linnas 1 km. Transpordiprobleemi suuruse arvväärtus on keskmisest erineva kauguse ja taotleja poolt toimetulekule antud hinnangu arvväärtuse korrutis. Transpordivajaduse suuruse arvutamiseks leitakse transpordi olulisusele antud hinnangu ja transpordiprobleemi suuruse arvväärtuste keskmine;
3) abivahendite kasutamise vajaduse suuruse arvutamise aluseks on taotleja hinnang abivahendite olulisusele ja abivahenditega kompenseerimise efektiivsus. Kompenseerimise efektiivsus tuleneb kompenseerimata võimete ja toimetuleku ning abivahendite poolt kompenseeritud võimete ja toimetuleku arvväärtuste vahest. Abivahendite kasutamise vajaduse suuruse arvutamiseks leitakse abivahendi olulisuse arvväärtuse ja kompenseerimise efektiivsuse arvväärtuse keskmine;
4) riietuse ja jalatsite vajaduse suuruse arvutuste aluseks on taotleja hinnang erivajadustele üla- ja/või alakeha riietuse ja/või jalatsite osas ja nende olulisusele. Iga erivajadus annab kolmandiku riietuse ja jalatsite osakaalust. Riietuse ja jalatsite vajaduse suuruse arvutamiseks korrutatakse eririietuse ja -jalatsite olulisuse ja nende osakaalu arvväärtused;
5) suurenenud majapidamiskulutuste hüvitamise vajaduse arvutamise aluseks on abivajaduse suurus ning majapidamistöödega toimetuleku kompenseerimise efektiivsus. Abivajaduse suuruse arvutamise aluseks on taotleja hinnang abistaja olulisusele ja abistaja osakaal majapidamistöödes. Nende hinnangute arvväärtuste keskmine annab abivajaduse suuruse. Kompenseerimise efektiivsus tuleneb kompenseerimata ja kompenseeritud majapidamistöödega toimetuleku vahest. Suurenenud majapidamiskulutuste hüvitamise vajaduse suuruse arvutamiseks leitakse abivajaduse suuruse ja kompenseerimise efektiivsuse arvväärtuste keskmine;
6) kommunikatsioonivahendite kasutamise vajaduse suuruse arvutuste aluseks on taotleja hinnangud kommunikatsiooni ja abistaja olulisusele. Kommunikatsioonivahendite kasutamise vajaduse suuruse arvutamiseks leitakse nende hinnangute arvväärtuste keskmine.
(10) Vajaduste suurust hinnatakse vastavalt saadud arvväärtuste keskmisele järgmiselt:
1) kui arvväärtus on alla 1, on vajadus tühine;
2) kui arvväärtus on 1–1,9, piirab vajaduse katmata jätmine tegevust mõõdukalt;
3) kui arvväärtus on 2–2,9, piirab vajaduse katmata jätmine tegevust oluliselt;
4) kui arvväärtus on 3–4, piirab vajaduse katmata jätmine tegevust täielikult.
(11) Tööealise inimese vajadus teisendatakse lisakulude arvutusteks järgmiselt:
1) vajadust ei ole või see on tühine – arvväärtus on 0;
2) vajaduse katmata jätmine piirab tegevust mõõdukalt – arvväärtus on 0,5;
3) vajaduse katmata jätmine piirab tegevust oluliselt – arvväärtus on 0,75;
4) vajaduse katmata jätmine piirab tegevust täielikult – arvväärtus on 1.
(12) Lisakulude arvutamiseks leitakse kompenseerimata funktsioonihäire suuruse ja tööealise inimese vajaduste arvväärtuse geomeetriline keskmine.
(13) Lõikes 12 nimetatud suurus korrutatakse lõigetes 14–19 sätestatud sotsiaaltoetuste määra protsendiga, mida vastava funktsioonihäire puhul maksimaalselt hüvitatakse.
(14) Kulutusi ravimitele hüvitatakse kõigi funktsioonihäirete korral maksimaalselt 80% sotsiaaltoetuste määrast.
(15) Transpordikulutusi hüvitatakse järgmiselt:
1) liikumishäirete korral – maksimaalselt 80% sotsiaaltoetuste määrast;
2) kehadefektide ja liigutusfunktsioonide häirumise korral – maksimaalselt 75% sotsiaaltoetuste määrast;
3) nägemishäirete korral – maksimaalselt 70% sotsiaaltoetuste määrast;
4) vaimsete häirete korral – maksimaalselt 60% sotsiaaltoetuste määrast.
(16) Kulutusi abivahendite kasutamisele hüvitatakse järgmiselt:
1) liikumishäirete, liigutushäirete, nägemishäirete, kuulmishäirete ja vaimsete häirete korral – maksimaalselt 30% sotsiaaltoetuste määrast;
2) kehadefektide korral – maksimaalselt 25% sotsiaaltoetuste määrast.
(17) Kulutusi riietusele ja jalatsitele hüvitatakse järgmiselt:
1) kehadefektide korral – maksimaalselt 30% sotsiaaltoetuste määrast;
2) liikumishäirete korral – maksimaalselt 20% sotsiaaltoetuste määrast.
(18) Suurenenud majapidamiskulutusi hüvitatakse järgmiselt:
1) liikumishäirete, liigutusfunktsioonide häirumise, nägemishäirete ja vaimsete häirete korral – maksimaalselt 60% sotsiaaltoetuste määrast;
2) kuulmishäirete korral – maksimaalselt 50% sotsiaaltoetuste määrast;
3) kehadefektide ja kõnehäirete korral – maksimaalselt 30% sotsiaaltoetuste määrast.
(19) Kulutusi kommunikatsioonivahendite kasutamisele hüvitatakse järgmiselt:
1) kuulmishäirete korral – maksimaalselt 75% sotsiaaltoetuste määrast;
2) nägemishäirete korral – maksimaalselt 70% sotsiaaltoetuste määrast;
3) liikumishäirete, liigutusfunktsioonide häirumise, kõnehäirete ja vaimsete häirete korral – maksimaalselt 25% sotsiaaltoetuste määrast.
(20) Kui mitme funktsioonihäire koosesinemine toob kaasa sama liiki lisakulusid, siis toetuse arvutamisel kasutatakse suurimat kulu.
(21) Erinevad lisakulud summeeritakse. Summaarne lisakulu suurus on toetuse määramise aluseks.
§ 9. Puude raskusastme ja puudest tulenevate lisakulude tuvastamise päev
Puude raskusastme ja puudest tulenevate lisakulude tuvastamise päevaks loetakse ekspertiisitaotluse Sotsiaalkindlustusametile esitamise päev või, postiga saatmise korral, lähtekoha postitempli kuupäev, kui kõik vajalikud dokumendid on esitatud Sotsiaalkindlustusameti määratud tähtajaks.
§ 10. Puude raskusastme ja puudest tulenevate lisakulude tuvastamise kestus
(1) Puude raskusaste ja puudest tulenevad lisakulud tuvastatakse tähtajaga:
1) kuus kuud;
2) üks aasta;
3) kaks aastat;
4) kolm aastat.
(2) Puude raskusastme kestuse viimaseks päevaks on puude raskusastme kestuse viimase kalendrikuu viimane kuupäev.
(3) Kui puude raskusastme tuvastamise ajal on isikul kehtiv töövõime kaotuse protsent, tuvastatakse isiku puude raskusaste püsiva töövõimetuse kestuse lõpuni, kuid mitte kauemaks kui kolmeks aastaks.
(4) Puude raskusastme kestuse määramisel lähtub Sotsiaalkindlustusamet haiguse ja vigastuse raskusest, terviseseisundist ja selle muutumise senisest kiirusest, edasisest prognoosist, puudega inimese elukeskkonnast ning rehabilitatsiooni võimalustest.
(5) Puude raskusaste ja lisakulud tuvastatakse samaks ajaperioodiks.
§ 11. Korduvekspertiis
(1) Puude raskusastme ja puudest tulenevate lisakulude tuvastamisel määrab Sotsiaalkindlustusamet isiku korduvekspertiisi taotlemise tähtaja hiljemalt puude raskusastme kestuse eelviimase kalendrikuu 5.–20. kuupäevaks.
(11) Ekspertiis loetakse korduvaks ka siis, kui uus ekspertiisitaotlus on esitatud alates korduvekspertiisi taotlemise tähtajast kuni kehtiva otsuse lõpukuupäevani.
(2) Sotsiaalkindlustusamet teeb korduvekspertiisi isiku poolt esitatud uue ekspertiisitaotluse alusel.
(3) Terviseseisundi või muu asjassepuutuva olukorra muutumisel võib isik taotleda ekspertiisi enne § 10 lõikes 1 sätestatud puude raskusastme kestuse lõppemist ja enne § 11 lõikes 1 sätestatud korduvekspertiisi taotlemiseks määratud tähtaega.
(4) Korduvekspertiisi tegemise korral loetakse puude raskuastme ja lisakulude tuvastamise päevaks eelmise puude raskusastme ja lisakulude tuvastamise ekspertiisiga määratud puude raskusastme ja lisakulude kestuse viimane päev.
(5) Kui isik taotleb ekspertiisi lõikes 3 sätestatud juhul, muudab ekspertiisi otsus seni kehtinud otsuse kehtetuks alates ekspertiisitaotluse Sotsiaalkindlustusametile esitamise päevast või postiga saatmise korral lähtekoha postitempli kuupäevast.
§ 12. Puude, selle raskusastme ja lisakulude tuvastamise otsus
(1) Sotsiaalkindlustusamet teeb puude raskusastme tuvastamise või tuvastamata jätmise ning tööealisel inimesel lisakulude tuvastamise otsuse 15 tööpäeva jooksul, arvates ekspertiisiks piisavate andmete saamise päevast.
1) puude raskusaste ja puude raskusastme tuvastamise päev;
2) tööealise inimese puudest tulenevad lisakulud, nende summaarne suurus ja lisakulude tuvastamise päev;
3) puude raskusastme ja puudest tulenevate lisakulude tuvastamise kestus;
4) korduvekspertiisi taotlemise tähtaeg;
5) puude raskusastme tuvastamise või tuvastamata jätmise alus.
(3) Sotsiaalkindlustusamet teavitab isikut ja terviseseisundi kirjelduse saatnud arsti puude raskusastme ja puudest tulenevate lisakulude tuvastamise otsusest 15 päeva jooksul, arvates otsuse tegemise päevast.
§ 13. [Käesolevast tekstist välja jäetud]
(1) Määrus jõustub 2008. aasta 1. oktoobril.
(2) Kui isik on enne käesoleva määruse jõustumist esitanud «Puuetega inimeste sotsiaaltoetuste seaduse» § 22 lõike 1 alusel kehtestatud sotsiaalministri määruse kohaselt puude raskusastme määramiseks ja lisakulude tuvastamiseks arstliku ekspertiisi taotluse ja tema kohta ei ole tehtud arstliku ekspertiisi otsust, tuvastab isiku puude raskusastme ja puudest tulenevad lisakulud Sotsiaalkindlustusamet isiku poolt esitatud taotluse ja taotlusele lisatud dokumentide aluseltaotlemise ajal kehtinud korra kohaselt kaasates ekspertarste.
(3) Isikule, kellel on enne käesoleva määruse jõustumist «Puuetega inimeste sotsiaaltoetuste seaduse» § 22 lõike 1 alusel kehtestatud sotsiaalministri määruse kohaselt määratud korduvekspertiisi tähtaeg hiljemalt puude raskusastme kestuse viimaseks kalendrikuuks, kuid kes esitab käesoleva määruse alusel uue ekspertiisitaotluse puude raskusastme kestuse eelviimase kuu 5. kuupäevast kuni kehtiva otsuse lõpukuupäevani, kohaldatakse käesoleva määruse § 11 lõiget 4.
[RTL 2009, 51, 752 – jõust. 1.09.2009]


text:
3-1-1-36-05 Riigikohus 19.04.2005
Vahistamismääruse peale esitatud määruskaebuse rahuldamata jätmisel ei mõisteta vahistatult määruskaebemenetluses tekkinud menetluskulusid välja mitte koheselt, vaid alles siis, kui tema suhtes tehakse samas asjas süüdimõistev kohtuotsus või kui kriminaalmenetlus lõpetatakse alusel, mille korral jäävad menetluskulud kahtlustatava või süüdistatava kanda. Juhul, mil kahtlustatav või süüdistatav, kelle määruskaebus vahistamismääruse peale jäetakse rahuldamata, mõistetakse hiljem õigeks või kelle suhtes kriminaalmenetlus lõpetatakse, peab menetluskulud vastavalt KrMS §-dele 181 ja 183 kandma riik.
Määruskaebemenetlus on kohtukaebemenetluse eriliik, mille raames ei toimu kriminaalasja sisulist lahendamist ja selle kohtukaebemenetluse esemeks on mingi kriminaalmenetluses tõusetunud suhteliselt lihtsam üksikküsimus.
Kuna Riigi õigusabi osutamise eest makstava tasu arvestamise aluste, maksmise korra ja tasumäärade ning riigi õigusabi kulude hüvitamise ulatuse ja korra koostamisel on tasumäärade küsimus määruskaebemenetluses jäetud lahendamata, siis tuleb määruskaebemenetluses õigusabi tasumäärade kindlaksmääramisel lähtuda selle määruse §-st 17, mis näeb ette tasu muude riigi õigusabi liikide puhul.
3-1-1-43-04 Riigikohus 24.05.2004
3-1-1-71-03 Riigikohus 19.05.2003
Vastavalt AKKS § 71 lg-le 2 saab Riigikohtule esitada erikaebusi ja -proteste üksnes ringkonnakohtu poolt esmakordselt tehtud määruste peale. Kriminaalmenetluse üksikküsimuste lahendamisel tehtavate kohtumääruste edasikaebe võimaluse piiramine võrreldes kriminaalasja sisuliselt lahendavate kohtulahendite edasikaebe võimalustega on täielikus kooskõlas nii Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikaga kui ka PS § 24 lg-s 5 sätestatuga (vt ka kohtumäärust nr 3-1-1-108-00).
Riigikohtu kriminaalkolleegium vaatab isiku erikaebuse alusel läbi taotluse tema vahistamise määruse tühistamise osas, mitte aga osas, milles palutakse tühistada tema väljaandmine välisriigile. Tulenevalt KrMK § 407 lg-st 2 otsustab välisriigi kodaniku või kodakondsuseta isiku väljaandmise justiitsminister. Justiitsministri otsus on aga vaidlustatav haldus-, mitte kriminaalkohtumenetluse korras. Väljaandmistaotluse toetamisel puudus linnakohtul vajadus isiku vahistamiseks, sest isik viibis sellel ajal juba vahi all. Seoses karistuse ärakandmisega tuleb aga isik vahi alla võtta, sest teda vahistamata ei saa teda välja anda.

matches:
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
§ 71
§ 24
§ 407


EML seisukoht maksukorralduse seaduse ja elektroonilise side seaduse muutmise seaduse eelnõu kohta - Prindivaade - EML - Maksumaksja portaal
EML seisukoht maksukorralduse seaduse ja elektroonilise side seaduse muutmise seaduse eelnõu kohta
Kuupäev 23.07.2015 15:28:39 | Rubriik: EML
EML oleks hea meelega nõus väga innukalt kiitma mis iganes seaduseelnõu, mis vähegi kergendaks maksumaksjate halduskoormust ja väljendaks kübekestki lugupidamist nende vastu, kes loovad neid väärtusi, millest kogutakse riigi maksutulu (MTA kodulehe „edetabelit“ me lugupidamise väljenduseks ei loe). See eelnõu, mille kohta te praegu meie arvamust soovite saada, paraku nendele tunnustele ei vasta.
1. Maksuõigusrikkumiste ennetamine (MKS 59 lg 21)
Me ei ole põhimõtteliselt nõus sellega, et Maksu- ja Tolliamet saaks õiguse teostada kõiki menetlustoiminguid enne maksudeklaratsiooni esitamist. Leiame, et kehtiv regulatsioon (arvestades Riigikohtu lahendis 3-3-1-46-14 toodud selgitusi) on täiesti piisav ning vastab seadusandja mõttele ja MKS üldisele süsteemile. Planeeritav muudatus riivab ettevõtlusvabadust (PS § 31) ning halvendab veelgi viimasel ajal niigi kahjustada saanud ettevõtluskeskkonda. Maksumenetluses lubatud ja keelatud meetodite osas meenutame ka Riigikohtu lahendit põhiseaduslikkusele järelevalve asjas nr III-4/1-4/93.
Mõiste „üksikjuhtumi kontroll“ tähendab haldusmenetluse eriliiki, mis lõpeb haldusakti andmisega (andmata jätmisega) või toimingu sooritamisega (näiteks enammakstud maksusumma tagastamine või tasumisele kuuluva maksusumma kandmine maksuarvestusse). Kontrolli sisu ehk nn „üksikjuhtum“ on deklareeritud maksukohustus või selle mõni üksik komponent (nt teatud väljamakse liik või teatud mahaarvamine). Menetluse käigus kontrollitakse, kas deklareeritud andmed on tõesed. Kui maksudeklaratsiooni ei ole esitatud, puudub ka „juhtum“, mida kontrollida. See oleks umbes sama, kui näiteks halduskohus hakkaks korraldama maksuametisse reide, et ennetada võimalikke õigusvastaseid haldusakte või kui näiteks ringkonnakohus nõuaks halduskohtult veel enne otsuse tegemist välja kohtuasja toimiku ning hakkaks tõkestama ja ennetama kohtuotsust, mille kõrgem kohus hiljem peaks tühistama.
Eelnõu seletuskirjast ei ole ka võimalik aru saada, kuidas konkreetselt hakkaks tulevikus enne maksudeklaratsiooni esitamist läbiviidav üksikjuhtumi kontroll õigusrikkumisi ära hoidma. Eriti kui tutvuda kohtuasja 3-3-1-46-14 asjaoludega, tekib meil kahtlus, et MTA soovib endale õigust nõuda mis tahes maksumaksjalt maksudeklaratsiooni reaalajas täitmist. Põhimõtteliselt võib ju igat maksumaksjat kahtlustada maksuõiguserikkumise toimepanemises, mis vajaks „tõkestamist“ ja „avastamist“. Kas massiline andmete kogumine oli üldse vajalik, selgub aga paraku alles pärast nende andmete kogumist. Selline tõendite kogumise viis on õigusriigis lubamatu. Proportsionaalsuse põhimõttest tulenevalt peab tõendite kogumine olema seotud konkreetse menetletava haldusasjaga ning maksumaksjal peab olema õigus teada, mis eesmärgil tõendeid kogutakse, kuidas ja kui kaua neid säilitatakse ja mis eesmärgil neid tõendeid võidakse kasutada.
Samuti meenutame teile seaduseelnõu 493, mille uuel arutamisel Riigikogus kirjutas Rahandusministeerium kogu maailmale 88-l leheküljel sellest, et ainus tõhus meede käibemaksupettuste vastu on käibedeklaratsiooni lisa. Nagu me pressiteadetest loeme, pidi see meede olema väga edukas. Miks on siis vaja veel läbi viia kontrolle enne käibedeklaratsiooni esitamist? Soovitame ka lugeda eelnõu 493UA materjalide juurest, milliseid alternatiive tookord KMD INF-le pakuti ja mida Rahandusministeerium nende alternatiivide kohta arvas.
2. Maksusaladust sisaldava teabe avalikustamine (MKS §-d 26-29 üldiselt)
Meil on jäänud mulje, et maksusaladus kui selline on Eestis juba ammu surnud ning seadus oleks paremini loetav, kui seal oleks kirjas, kellele veel maksusaladust avaldada ei tohi (kui mõni selline asutus veel on jäänud). Leiame, et tegemist on väärarenguga, mis vajaks kardinaalset tagasipööramist.
Esiteks tuleb luua toimiv süsteem, mis tagaks tõhusa kontrolli teistele riigiasutustele edastatud andmete kasutamise üle. Igast andmesiirdest peab jääma maha jälg, mis võimaldaks mh ka tuvastada, kuidas andmed „juhuslikult“ satuvad ajakirjandusse.
Teiseks tuleb riigivastutuse seaduses või maksukorralduse seaduses kehtestada eriregulatsioon maksusaladuse rikkumisega tekitatud kahju hüvitamiseks (mh ka süüdioleva ametniku vastutus). Riigivastutuse seaduse üldine regulatsioon ei ole piisav, vaid tuleb luua sarnane erikord nagu on näiteks MKS § 116 kohane maksuintress või alusetu vabaduse võtmise korral hüvitise maksmise regulatsioon.
Kolmandaks tuleb täiendada halduskohtumenetluse seadustikku sättega, mille kohaselt tuleks maksuvaidlustes alati kuulutada menetlus kinniseks, kui maksumaksja seda soovib (sarnane reegel on näiteks Saksamaal).
3. Maksustatava käibe avalikustamine (MKS § 27 lg 5)
Me ei pea õigeks, et maksude maksmine muudetakse mingiks „iludusvõistluseks“. Ebamoraalne oleks loota, et ettevõtjad hakkaksid maksma seaduses ettenähtust rohkem makse mingitel mainekujunduslikel eesmärkidel. Need ettevõtjad, kes soovivad oma majandusnäitajaid avalikult presenteerida, võivad seda ise teha, kuid seadusandja eesmärk peaks olema kaitsta neid ettevõtjaid, kes ei soovi oma maksuinfo avaldamist. Me julgeme arvata, iga ettevõtja teab ise kõige paremini, kas maksusummade või avaldamine konkurentidele on talle kasulik või kahjulik. Näiteks eksportivate ettevõtete konkurendid asuvad välismaal ja seega ei osale meie „iludusvõistlusel“. Nii võib juhtuda, et potentsiaalne klient ja konkurendid saavad Eesti pakkuja kohta avalikest andmetest rohkem teavet kui teistes riikides asuvate konkurentide kohta. See ei pruugi Eesti majanduse konkurentsivõimele sugugi kasuks tulla.
Samuti kahjustab „iludusvõistlus“ väikeettevõtluse mainet, sest edetabelite avaldamine jätab üldsusele mulje, justkui näitaksid võimalikud suured maksusummad ettevõtja erilist ausust või õiguskuulekust, väikesed summad on aga iseenesest kahtlased. Väikeettevõtjad on viimase aja maksumuudatustest niigi palju kannatada saanud ning ootavad praegu pikisilmi kiireid ja radikaalseid muudatusi, mis muudaksid raamatupidamist ja maksuarvestust oluliselt lihtsamaks.
· panna kõikidele riigi raamatupidamiskohustuslastele kohustus avalikustada asutuse veebilehel kõik ametnike ja töötajate lähetuste, koolituste, vastuvõttude ja meelelahutusüritustega seotud kulude aruanded ja algdokumendid (mh ka ametiautode ja isikliku sõiduautode kasutamise kohta esitatud sõidupäevikud);
4. Tasuta tööd tegevate isikute registreerimine
Jälgime küll suure huviga ministeeriumi ponnistusi „vabatahtliku“ mõiste defineerimisel, kuid jätkuvalt leiame, et nendel ponnistustel puudub ratsionaalne sisu. Meenutame, et töötamise registril oli kaks eesmärki – ümbrikupalkade tõkestamine ja sotsiaalsete tagatiste parem kättesaadavus. Tasuta tööd tegevate isikute registreerimine ei täida kumbagi eesmärki. Kui MTA kahtlustab, et väidetavalt tasuta tööd tegev isik saab tegelikult tasu, siis tuleb koguda vajalikud tõendid nii töötamise fakti kui tasu saamise kohta. Mõeldamatu oleks nende kohustuste panemine tööandjale.
Kui isegi fantaseerida, et lisaks töötamise registrile on veel täiendavalt „ümbrikupalga kahtlusega töötajate register“ või väidetavate orjastamise juhtumite register, oleks selliste registrite pidamine ilmselgelt vastuolus PS §-st 22 tuleneva keeluga sundida kedagi enda vastu tunnistusi andma. Põhiseadusega oleks vastuolus ka see, kui töötamise registris kogutakse andmeid inimeste vaba aja veetmise, hobide ja harrastuste, enesetäiendamise, ühiskondliku ja poliitilise tegevuse jne kohta.
5. Vallasasja läbivaatus (MKS § 72)
Me ei toeta muudatust. Leiame, et vallasasja läbivaatust peabki saama läbi viia ainult majandus- või kutsetegevuse kohas. Hea küll, kodu puutumatus on meil tagatud, aga kas MTA tõesti tunneb suurt vajadust „vaadelda“ kortermaja ette pargitud tööautosid või küsitleda kohvikus sülearvutiga töötavalt inimeselt, kas tegemist on tema isikliku vara või tööandja varaga ning kas viimasel juhul aetakse parajasti ikka tööasju.
6. Muudatused seoses pärimismenetlusega (MKS § 86)
Kuigi meile on muudatuse sisu teatud spetsiifilistel põhjustel arusaadav, julgeme siiski väita, et tekst on nii segaselt sõnastatud ja paigutatud nii imelikku kohta, et tavalugeja mingil juhul ei mõista selle sätte sisu.
Seoses seletuskirja lk 19 kirjutatud lausega „MKS-i kehtivas redaktsioonis ei ole selgelt reguleeritud, kes esitab maksuhaldurile maksudeklaratsioone pärandaja maksustamisperioodi jooksul tekkinud maksukohustuse kohta, vajab seadus täpsustamist“ on meil tagasihoidlik palve lisada seletuskirja, mis ajast ei ole seda küsimust selgelt reguleeritud ning millest see probleem tekkis. Millal ja kelle käest sai Rahandusministeerium sellest probleemist teada ja mida Rahandusministeerium tegi pärast seda, kui ta sellest probleemist teada sai? Kas Rahandusministeeriumil on infot veel mõne menetluse kohta, mille käigus tekkivate maksukohustuste täitmine on siiani reguleerimata ja riigil on jäänud maksud saamata?
Tuletame ka meelde meie 11.05.2015 kirja nr 12 punktis 7 tõstatatud probleeme ning loodame, et need leiavad lahenduse veidi kiirema tempoga kui eelpool mainitud pärimisega seotud probleemid.
Vaata seaduseelnõu kohta infot siit.
http://www.maksumaksjad.ee/modules/news/article.php?storyid=7648


text:
Abielu saab lahutada vastastikusel kokkuleppel (kohtu-, haldus- või notariaalse menetluse teel). Kui vastastikune kokkulepe puudub, on abielu võimalik lahutada kohtus.
Tsiviilseadustiku artikli 373 kohaselt saab abielu lahutada järgmistel juhtudel:
abikaasade vastastikusel kokkuleppel;
kui abikaasadevaheline suhe on tõsiselt halvenenud ja abielu jätkamine ei ole enam võimalik;
ühe abikaasa taotluse alusel pärast de facto lahuselu, mis on kestnud vähemalt kaks aastat;
selle abikaasa taotluse alusel, kelle tervisliku seisundi tõttu ei ole abielu jätkamine võimalik.
Abikaasa staatus lõpeb ja kummalgi lahutatud abikaasal on õigus uuesti abielluda.
Abielu lõpetamisel lahutamise tõttu võivad abikaasad kokku leppida, et nad säilitavad nimed, mida nad kasutasid abielu ajal. Kui kokkulepet ei saavutata, võib kohus nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel lubada abikaasadel säilitada nimed, mida nad kasutasid abielu ajal. Kui puudub nii kokkulepe kui ka kohtuotsus, peab endine abikaasa võtma tagasi oma abielueelse perekonnanime.
Lahutamise tulemusena lõpeb abikaasade abieluvararežiim alates abielu lahutamise avalduse esitamise kuupäevast. Siiski võib üks abikaasadest või – kui abielu lahutatakse vastastikusel kokkuleppel – võivad mõlemad abikaasad ühiselt taotleda lahutust menetlevalt kohtult otsust selle kohta, et abieluvararežiim lõppes de facto lahuselu alustamise kuupäeval.
Kui varaühisus lõpeb abielu lõpetamise tulemusena, jääb ühisvara endiste abikaasade ühisomandisse kuni kummagi abikaasa vastava osa kindlaksmääramiseni.
Varaühisuse lõpetamise korral saab kumbki abikaasa esmalt talle kuuluva vara, misjärel jagatakse ühisvara ja rahuldatakse võlad. Kummagi abikaasa varaosa kindlaksmääramisel võetakse kõigepealt aluseks kummagi abikaasa panus ühisvara soetamisse ja ühiste kohustuste täitmisse. Eeldatakse, et abikaasade panus oli võrdne, kuni ei ole tõestatud vastupidist.
Olenemata endiste abikaasade vahelistest mis tahes ülalpidamiskohustusest ja makstavast toetusest, võib see abikaasa, kes ei ole süüdi abielu lõppemises ja kes kannatab abielu lõpetamise tulemusel materiaalset kahju, taotleda süüdiolevalt abikaasalt hüvitist. Perekonnaasjade kohus teeb selle taotluse kohta otsuse abielu lahutamist käsitleva otsuse raames.
Peale selle lõpeb lahutuse tulemusena õigus vastastikku pärida.
Pärast seda, kui on välja antud abielu lahutamise määrus, teeb perekonnasjade kohus otsuse lahutatud vanemate ja mis tahes alaealiste laste vaheliste suhete kohta. Üldjuhul jääb abikaasadele pärast lahutust laste ühine hooldusõigus. Perekonnaasjade kohus määrab alaealise lapse alaliselt elama selle vanema juurde, kellega ta tavaliselt koos elab, kusjuures lapsest eraldi elaval vanemal on õigus lapsega isiklikult suhelda. Kohus määrab kindlaks kummagi vanema panuse laste kasvatamise, neile hariduse andmise, nende koolitamise ja kutseõppega seotud kulude kandmisse.
Kui asjaolud peaksid muutuma, võib perekonnaasjade kohus muuta lahutatud vanemate õigusi ja kohustusi seoses nende alaealiste lastega, kui seda taotleb üks vanematest või mõni muu perekonnaliige, laps ise, hoolekandeasutus, avalik-õiguslik lastekaitseasutus või prokurör.
Abielu lõpetamise tulemusel lõpeb abikaasadevaheline ülalpidamiskohustus. Lahutatud abikaasal on õigus elatisele, kui ta on rahalistes raskustes tulenevalt töövõimetusest, mis ilmnes enne abielu või abielu ajal või ühe aasta jooksul alates abielu lõpetamisest (seda üksnes juhul, kui võimetuse on põhjustanud abieluga seonduv asjaolu).
Elatist taotlev abikaasa ei saa lisaks taotleda hüvitist. Kui abielu lahutatakse eranditult kostjaks oleva abikaasa süü alusel, on hagejaks oleval abikaasal õigus saada hüvitist. Hüvitis võidakse määrata üksnes juhul, kui abielu on kestnud vähemalt 20 aastat.
Rumeenia õiguses puudub kohtuliku lahuselu mõiste. Siiski kasutatakse de facto lahuselu mõistet (separarea în fapt) ning sätestatud on varaühisuse kohtulik lõpetamine. Seda olukorda tuleb kohtus tõendada. Kui de facto lahuselu on kestnud vähemalt kaks aastat, on see piisav alus abielu kohtulikuks lahutamiseks.
Abielu tunnistatakse kehtetuks, kui on rikutud ühte abielulepingu sõlmimisega seotud õiguslikest nõuetest. Abielu võib kehtetuks tunnistada vaid kohtuotsusega. Kehtetuks tunnistamisel on nii tagasiulatuv kui ka etteulatuv mõju; abielu käsitatakse nii, nagu seda poleks kunagi sõlmitudki.
Abielu kehtetuks tunnistamise absoluutsete alustena käsitatakse järgmisi abielulepingu sõlmimisega seotud õiguslike nõuete rikkumisi:
abielu sõlmiti abikaasade vaba tahte olemasoluta;
abielu sõlmiti samast soost isikute vahel;
abielu sõlmimise ajal oli üks abikaasadest juba abielus;
abielu sõlmiti isikute vahel, kes on kuni neljanda astme (kaasa arvatud) otsejoones või külgjoones sugulased;
üks abielu sõlminud isikutest oli vaimuhaige või vaimse puudega;
abielu sõlmiti tulevaste abikaasade nõusolekuta või ei järgitud sellise nõusoleku saamisel seadusega ette nähtud korda;
abielu sõlminud isik oli alla 16aastane alaealine;
abielu sõlmiti muul kui perekonna loomise eesmärgil.
Abielu kehtetuks tunnistamise suhtelised alused on järgmised:
alla 16aastane isik sõlmis abielu arstliku arvamuse alusel ilma vanemate või hooldusõigust teostava vanema nõusolekuta või vanema õigusi teostava isiku loata;
kehtetu tahteavaldus: see tehti vea (puudusid õiged andmed teise abikaasa isiku kohta), pettuse või sunni tõttu;
abielu sõlminud isik oli ajutiselt otsustusvõimetu;
abielu sõlmiti lapsendaja ja tema eestkostel oleva alaealise lapse vahel.
Kuni lõpliku kohtuotsuse tegemiseni säilitab see abikaasa, kes astus heas usus tühisesse või kehtetuks tunnistatud abiellu, kehtivas abielus oleva abikaasa staatuse ning endiste abikaasade vaheliste varasuhete suhtes kohaldatakse analoogia põhjal abielu lahutamise korral kohaldatavaid sätteid.
Abielu tühisus ei avalda mõju lastele; lapsed säilitavad abielust sündinud laste staatuse. Vanemate ja laste vastastikuste õiguste ja kohustuste suhtes kohaldatakse samu sätteid nagu abielu lahutamise puhul.
Abielu tühiseks või kehtetuks tunnistamist käsitleva kohtuotsuse alusel on võimalik algatada menetlus kolmandate isikute vastu. Abieluvararežiimi formaalsusi, abielulepingu avalikustamist ja abielulepingu täitmisele pööramatust käsitlevaid sätteid kohaldatakse mutatis mutandis.
Abielu tühisusele tuginedes ei saa algatada menetlust kolmanda isiku vastu seoses teoga, mis pandi toime ühega abikaasadest enne abielu sõlmimist, välja arvatud juhul, kui on lõpule viidud seaduses sätestatud formaalsused, mis käsitlevad abielu tühiseks või kehtetuks tunnistamise aluseks oleva teo avalikustamist või kui kolmas isik oli enne teo toimepanemist teadlik põhjustest, mille tõttu oli abielu tühine.
Enne kohtumenetluse algatamist on võimalik kasutada lepitust. Menetluse ajal on kohtuasutused kohustatud teavitama menetlusosalisi lepituse kasutamise võimalusest ja eelistest.
Lepituse abil on võimalik lahendada abikaasadevahelised lahkarvamused seoses abielu jätkumisega, vanema õiguste teostamisega, laste elukoha kindlaksmääramisega, laste ülalpidamisse panustamisega ning mis tahes muud lahkarvamused, mis tulenevad abielusuhetest ja mis on seotud abikaasade seadusjärgsete õigustega. Lepitaja tagab, et lepitusmenetluse tulemus ei ole vastuolus lapse huvidega, ning kutsub vanemaid keskenduma eeskätt lapse vajadustele ja võtma vanemliku vastutuse selle tagamise eest, et de facto lahuselu või lahutus ei kahjusta lapse kasvatamist ja arengut.
Lepituskokkuleppe, mis sisaldab poolte kokkulepet seoses vanema õiguste teostamisega ja vanemate panusega laste ülalpidamisse ning milles määratakse kindlaks laste elukoht, peab kinnitama kohus, kellel on kohustus kontrollida, kas kokkulepe on kooskõlas lapse huvidega.
Kui abikaasad lepivad kokku abielu lahutamises ja neil ei ole abielust või abieluväliselt sündinud või lapsendatud alaealisi lapsi, võib abielu sõlmimise asukoha järgne või abikaasade viimase ühise registreeritud elukoha järgne perekonnaseisuametnik või notar tunnistada abielu lõpetatuks abikaasade vastastikusel kokkuleppel ning väljastada neile lahutustunnistuse.
Notar võib tunnistada abielu lahutatuks abikaasade vastastikusel kokkuleppel ka juhul, kui abikaasadel on abielust või abieluväliselt sündinud või lapsendatud alaealised lapsed, tingimusel et abikaasad lepivad kokku kõigis aspektides, mis on seotud nimede, vanema hooldusõiguse teostamise, laste elukoha kindlaksmääramise ja suhtlusõigusega ning vanemate panusega laste kasvatamise, harimise, koolitamise või kutseõppega seotud kulude kandmisse.
Abielu lahutamise avaldusi menetleb kohus.
Territoriaalne pädevus on sellel kohtul, kelle tööpiirkonnas asub abikaasade viimane ühine kodu. Kui abikaasadel ei olnud ühist kodu või kui kumbki abikaasa ei ela enam seal, kus asus nende viimane ühine kodu, tuleks avaldus esitada kostja elukohajärgsele kohtule. Kuid kui kostja ei ela Rumeenias ja Rumeenia kohtutel on rahvusvaheline pädevus, tuleks avaldus esitada hageja elukohajärgsele kohtule. Kui nii hagejal kui ka kostjal puudub Rumeenias elukoht, võivad pooled leppida kokku, et abielu lahutamise avaldus esitatakse mis tahes kohtule Rumeenias. Sellise kokkuleppe puudumise korral tuleks abielu lahutamise avaldus esitada Bukaresti 5. sektori (linnaosa) kohtule.
Abielu lahutamise avaldus peab lisaks kohtumenetluse algatamiseks vajalikele andmetele sisaldama ka alaealiste laste nimesid. Avaldusele tuleb lisada abielutunnistus, alaealiste laste sünnitunnistuste koopiad ja, kui see on asjakohane, abikaasade lepituskokkulepe.
Kui abielu lahutamise avaldus esitatakse poolte kokkuleppel, peavad selle allkirjastama mõlemad abikaasad või peab selle allkirjastama ühine volitatud esindaja, kellel peab olema notariaalne erivolitus. Kui volitatud esindaja on advokaat, peab ta kinnitama abikaasade allkirjade õigsust kooskõlas seadusega.
Esimese astme kohtusse peavad abikaasad isiklikult kohale ilmuma, välja arvatud juhul, kui abikaasa kannab vanglakaristust, põeb rasket haigust, on pandud kohtuliku kaitse alla, tema elukoht on välisriigis või tal takistavad isiklikult kohtusse ilmuda muud asjaolud. Sellisel juhul võib asjaomast isikut esindada advokaat, volitatud esindaja või, kui see on asjakohane, eestkostja või usaldusisik (curator). Kui esimese astme kohtus toimuva istungi kuupäeval ei ilmu avalduse esitaja põhjendamatult kohtusse ja kohale tuleb ainult kostja, siis lükatakse avaldus tagasi kui alusetu.
Lahutust menetlev kohus teeb otsuse (isegi kui abielu lahutamise avalduses tal seda teha ei palutud) vanema hooldusõiguse teostamise kohta, vanemate panuse kohta laste kasvatamise ja neile hariduse andmisega seotud kulude katmisse, laste elukoha kohta ning vanema õiguse kohta jätkata lastega isiklikku suhet.
Abielu absoluutsetel alustel tühiseks tunnistamise avalduse võib esitada mis tahes huvitatud isik. Abielu kehtetuks tunnistamise avaldus on personaalset laadi ja selle mõju ei kandu üle pärijatele. Kuid kui hagi esitas üks abikaasadest, võib menetluses tema asemele astuda tema mis tahes pärija.
Menetlusabi võib saada tingimustel, mis on sätestatud valitsuse erakorralises määruses nr 51/2008 tsiviilasjades antava õigusabi kohta. Määrust on muudetud ja täiendatud seadusega nr 193/2008 (muudetud kujul).
Menetlusabi võidakse anda eraldi või kumulatiivselt advokaadipoolse abistamise, eksperdi, tõlkija või tõlgi tasude maksmise ja kohtutäituri tasu maksmise vormis, samuti õiguskulude maksmisest vabastamisena, nende kulude vähendamisena või kulude osamaksetena või edasilükatud maksetena tasumise võimaldamisena.
Selleks et isik oleks kõlblik täieliku menetlusabi saamiseks, peab tema igakuine netosissetulek perekonnaliikme kohta olema olnud alla 300 Rumeenia leu viimase kahe kuu jooksul enne avalduse esitamist. Kui sissetulek on alla 600 Rumeenia leu, antakse menetlusabi 50% ulatuses. Proportsionaalselt avalduse esitaja vajadustega võib menetlusabi anda ka muudes olukordades, kus teatavad või prognoositavad menetluskulud piiravad tõenäoliselt õiguskaitse tõhusat kättesaadavust tulenevalt näiteks elukalliduse erinevusest avalduse esitaja elukohaliikmesriigi ja Rumeenia vahel.
Uue tsiviilkohtumenetluse seadustiku kohaselt on otsuse peale võimalik esitada apellatsioon 30 päeva jooksul alates otsusest teavitamisest.
Abielu lahutamist käsitleva määruse tunnustamise suhtes kohaldatakse nõukogu määrust (EÜ) nr 2201/2003. Avaldus tuleks esitada sellele kohtule, kelle tööpiirkonnas asub kostja elukoht või alaline asukoht Rumeenias. Kui kostja elukoht ei ole teada, tuleks avaldus esitada sellele kohtule, kelle tööpiirkonnas asub avalduse esitaja elukoht või alaline asukoht.
Otsuse tunnustamise võib vaidlustada, esitades avalduse territoriaalset pädevust omavale apellatsioonikohtule või Kõrgemale Kassatsioonikohtule.
Selleks et määrata kindlaks rahvusvahelise eraõiguse kohaldamisalasse kuuluvate suhete suhtes kohaldatav õigus, kohaldab Rumeenia kohus kas nõukogu 20. detsembri 2010. aasta määrust (EL) nr 1259/2010 tõhustatud koostöö rakendamise kohta abielulahutuse ja lahuselu suhtes kohaldatava õiguse valdkonnas või tsiviilseadustiku artiklit 2957 ja sellele järgnevaid artikleid.
Abikaasad võivad valida selle riigi õiguse, kus asub nende ühine alaline elukoht või kus asus nende viimane ühine alaline elukoht (kui vähemalt üks abikaasadest elab kohaldatava õiguse valikut käsitleva kokkuleppe sõlmimise ajal seal), selle riigi õiguse, mille kodanik üks abikaasadest on, selle riigi õiguse, kus abikaasad elasid vähemalt kolm aastat, või Rumeenia õiguse.
Kui abikaasad ei ole valikut teinud, kohaldatakse selle riigi õigust, kus asub nende ühine alaline elukoht. Sellise elukoha puudumise korral kohaldatakse selle riigi õigust, kus asus abikaasade viimane ühine alaline elukoht (kui vähemalt ühe abikaasa alaline elukoht asub abielu lahutamise avalduse esitamise ajal endiselt selles riigis). Kui ühel abikaasal puudub alaline elukoht, kohaldatakse selle riigi õigust, mille kodanikud nad mõlemad abielu lahutamise avalduse esitamise ajal olid, või kui abikaasad on eri riikide kodanikud, kohaldatakse selle riigi õigust, mille kodanikud nad viimati koos olid (kui vähemalt üks abikaasadest on abielu lahutamise avalduse esitamise ajal endiselt selle riigi kodanik). Kõigil muudel juhtudel kohaldatakse Rumeenia õigust.
Viimati uuendatud: 03/12/2015

matches: kohus kohus kohus kohus Kohus kohus kohus kohus