text:
Kohtuasi C‑143/07
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Finanzgericht Hamburg)
Põllumajandus – Määrus (EMÜ) nr 3665/87 – Artikkel 11 – Põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteem – Toetuse andmise tingimus – Toetus, mida maksti eksportijale tema lepingupartneri poolt esitatud võltsitud dokumentide alusel – Kaup, mida ei eksporditud – Sanktsioonide kohaldamise tingimused
Põllumajandus – Ühine turukorraldus – Eksporditoetus
(Komisjoni määrus nr 3665/87, artikli 11 lõige 1)
Määruse nr 3665/87, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad, muudetud määrusega nr 2945/94, artikli 11 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selles ette nähtud sanktsioon kuulub kohaldamisele eksportija suhtes, kes on taotlenud eksporditoetust kaubale, mis jäi tema lepingupartneri poolt toime pandud pettuse tõttu eksportimata.
Kui selgub, et kaupa, mille osas anti toetust, ei ole eksporditud, on ilmne, et eksportija on taotlenud kohaldatavast suuremat toetust, kuna tegeliku ekspordi toimumatajäämisel toetust ei maksta.
Nimetatud sättes ammendavalt ära toodud loetellu ei saa lisada uut välistavat tingimust, mis tugineb eksportija süülise käitumise puudumisele. Lepingupartneri süü või eksimus kuulub tavapärase kaubandustegevuse riski alla ning neid ei saa kaubandustehingute puhul käsitleda millegi ettenägematuna. Eksportija on lepingupartnerite valimisel vaba ning peab võtma vajalikke ettevaatusabinõusid, kas lisades viimatinimetatutega sõlmitavatesse lepingutesse vastava klausli või sõlmides spetsiaalse kindlustuslepingu.
(vt punktid 25, 36, 37 ja resolutiivosa)
24. aprill 2008(*)
Kohtuasjas C‑143/07,
mille ese on EÜ artikli 234 alusel Finanzgericht Hamburg’i (Saksamaa) 15. veebruari 2007. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 13. märtsil 2007, menetluses
koosseisus: koja esimees K. Lenaerts, kohtunikud G. Arestis, R. Silva de Lapuerta, E. Juhász (ettekandja) ja J. Malenovský,
– AOB Reuter & Co., esindajad: Rechtsanwalt H.‑J. Prieß ja Rechtsanwalt M. Niestedt,
– Hauptzollamt Hamburg-Jonas, esindaja: G. Seber,
– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: F. Erlbacher ja Z. Maršálková,
1 Eelotsusetaotlus puudutab komisjoni 27. novembri 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 3665/87, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad (EÜT L 351, lk 1), muudetud komisjoni 2. detsembri 1994. aasta määrusega (EÜ) nr 2945/94 (EÜT L 310, lk 57; edaspidi „määrus nr 3665/87”), artikli 11 lõike 1 tõlgendamist.
2 See taotlus esitati AOB Reuter & Co. (edaspidi „AOB Reuter”) ja Hauptzollamt Hamburg‑Jonasi (Hamburg‑Jonasi peatolliasutus; edaspidi „Hauptzollamt”) vahelises kohtuvaidluses, mis puudutab sanktsioonide kohaldamist kolmanda isiku poolt esitatud võltsitud dokumentide alusel makstud toetuse tõttu.
3 Määruse nr 2945/94 esimene kuni kolmas ja viies põhjendus on järgmised:
„[A]rvestades, et ühenduse eeskirjad sätestavad eksporditoetuse andmise ainult objektiivsete kriteeriumide põhjal, seda eelkõige eksporditava toote koguse, laadi ja omaduste ning tema geograafilise sihtkoha osas; kogemusi arvestades tuleks intensiivistada võitlust ühenduse eelarvele kahjuliku eeskirjade eiramise ja eelkõige pettuste vastu; selleks tuleks kehtestada sätted alusetult makstud summade sissenõudmiseks ja sanktsioonid, mis mõjutaksid eksportijaid ühenduse eeskirju täitma; [Siin ja edaspidi on osundatud määrust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.]
arvestades, et eksporditoetuste süsteemi laitmatu funktsioneerimise tagamiseks tuleks sanktsioone kohaldada sõltumata süü vormist; ometi on teatavatel juhtudel otstarbekas sanktsioonidest loobuda, eriti kui on tegemist ilmse eksimusega, mida tunnistab pädev asutus, ja kohaldada tahtluse korral karmimaid sanktsioone;
arvestades, et kui eksportija esitab valeandmeid, võib see vea avastamata jäämise korral kaasa tuua toetuse alusetu maksmise; et vea avastamise korral on põhjendatud eksportijale sanktsiooni määramine proportsionaalselt summaga, mis talle oleks vea avastamata jäämise korral alusetult makstud ning et kui valeandmeid esitati tahtlikult, on põhjendatud suurema sanktsiooni määramine;
arvestades, et nii omandatud kogemus kui ka rikkumised ning eelkõige selles osas juba tuvastatud rikkumised viitavad sellele, et kõnealune meede on vajalik, proportsionaalne ja piisavalt hoiatav ning et seda tuleks kohaldada ühetaoliselt kõigis liikmesriikides”.
4 Määruse nr 3665/87 artikli 4 lõige 1 sätestab:
5 Määruse artikkel 11 näeb ette:
„1. Kui leitakse, et eksportija on eksporditoetuse saamiseks taotlenud kohaldatavast suuremat toetust, vastab kõnealuse ekspordi toetus tegelikult eksporditud toodete suhtes kohaldatavale toetusele, mida vastavalt vähendatakse:
a) poole võrra taotletud ja tegelikule ekspordile kohaldatava toetuse vahest;
b) taotletud ja tegelikule ekspordile kohaldatava toetuse kahekordse vahe võrra, kui eksportija esitas tahtlikult valeandmed.
Taotletud toetusena käsitatakse artikli 3 või artikli 25 lõike 2 kohaselt esitatud teabe alusel arvutatud summat. Kui toetusemäär erineb vastavalt sihtkohale, arvutatakse taotletud toetuse diferentseeritud osa, kasutades artikli 47 kohaselt esitatud andmeid.
Punktis a sätestatud sanktsiooni ei kohaldata:
– vääramatu jõu korral,
– erandjuhtudel, kui pärast ekspordideklaratsiooni või maksedeklaratsiooni vastuvõtmist pädeva asutuse poolt ilmnevad eksportijast olenemata asjaolud ja saades nendest asjaoludest teada, teatab eksportija nendest viivitamatult ja artikli 47 lõikes 2 sätestatud tähtaja jooksul pädevatele asutustele, välja arvatud juhul, kui pädev asutus on juba kindlaks teinud, et taotletud toetus ei ole õiguspärane,
– pädeva asutuse poolt tuvastatud ilmse eksimuse korral taotletud toetuse osas,
Kui punktides a ja b sätestatud mahaarvamiste tulemus on negatiivne summa, maksab selle summa eksportija.
Kui pädev ametiasutus on tuvastanud, et taotletud toetuse summa ei ole asjakohane, eksporti ei ole teostatud ja sellest tulenevalt ei ole toetuse vähendamine võimalik, maksab eksportija punktides a ja b sätestatud sanktsioonile vastava summa. […]
Sanktsioone kohaldatakse, ilma et see piiraks siseriiklikul tasandil kehtestatud täiendavate sanktsioonide kohaldamist.
3. Sõltumata lõike 1 neljandas lõigus sätestatud kohustusest tasuda alusetu toetussumma maksmise korral negatiivne summa, peab toetust saav isik hüvitama alusetult saadud summad, sealhulgas lõike 1 esimesele lõigule vastavad kohaldatavad sanktsioonid, millele on lisatud teostatud makse ja hüvitamise vahelise aja alusel arvutatud intressid. […]”
6 AOB Reuter esitas ajavahemikus 18. oktoobrist 12. detsembrini 1995 Hauptzollamt Landshut’ile kokku 24 deklaratsiooni, mis puudutasid valge suhkru eksporti Maltale, ning taotles vastavate ekspordikoguste osas toetust. Kauba riigist lahkumise tõendite alusel maksti talle toetust kogusummas 230 102,37 eurot.
7 AOB Reuter ise seda eksporditoimingut läbi ei viinud, vaid seda tegid tema Itaalia kaubanduspartnerid, kes kasutasid vahendusettevõtjate teenuseid. Kõnealune äriühing oli lepingulise põhikohustuse täitmise, st suhkru lahkumise ühenduse tolliterritooriumilt, taganud pangagarantiiga. AOB Reuter vabastas tagatise 27. juunil 1996 pärast seda, kui oli kätte saanud ekspordi nõuetekohast kulgemist tõendavad eeskirjadele vastavalt pitseriga kinnitatud tollidokumendid ning kui Hauptzollamt oli need vastu võtnud.
8 Zollkriminalamt Köln (Kölni tollipolitsei) tuvastas 5. novembril 1996 tollidokumentides kauba lahkumise tõendite võltsimise. Seepeale nõudis Hauptzollamt 7. juuli 1997. aasta parandusteatistega AOB Reuterilt talle makstud eksporditoetuste hüvitamist; AOB Reuter hüvitas kõnealuste toetuste summa.
9 19. jaanuaril 1998 tegi Hauptzollamt 24 otsust AOB Reuterile sanktsiooni määramise kohta; AOB Reuter esitas nimetatud otsuste peale 5. veebruaril 1998 kaebuse. Kuna kaebus jäeti rahuldamata, esitas ta 10. aprillil 2003 hagi Finanzgericht Hamburg’ile, paludes sanktsioneerivate otsuste tühistamist.
10 Finanzgericht Hamburg leiab, et AOB Reuter ei ole esitanud ekspordideklaratsioonis valeandmeid, kuna deklaratsioon kajastab vaid tema kavatsust eksportida Maltale kaup, mille osas maksti toetust. Eksport ebaõnnestus AOB Reuteri lepingupartneri poolt toime pandud pettuse tõttu. Eelotsusetaotluse esitanud kohus on seisukohal, et seega saab määruse nr 3665/87 artikli 11 lõikes 1 ettenähtud sanktsiooni AOB Reuteri suhtes kohaldada vaid juhul, kui kauba ühenduse tolliterritooriumilt lahkumise tingimuse täitmatajätmine on piisav alus selle sanktsiooni kohaldamiseks.
11 Kuna Finanzgericht Hamburg leidis, et kõnealuse sanktsiooni kohaldamine sõltub eelnimetatud artikli 11 lõike 1 tõlgendamisest, otsustas ta menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas […] määruse nr 3665/87 artikli 11 lõikes 1 sätestatud sanktsioon on ette nähtud üksnes juhuks, kui eksportija esitab ekspordideklaratsioonis valeandmeid, või on sanktsiooni esemeks ainuüksi toetuse saamise õiguse sisuliste tingimuste mittetäitmine?”
12 Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib sisuliselt seda, kas määruse nr 3665/87 artikli 11 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selles ette nähtud sanktsioon kuulub kohaldamisele eksportija suhtes, kes on taotlenud eksporditoetust kaubale, mis jäi tema lepingupartneri poolt toime pandud pettuse tõttu eksportimata.
13 Esmalt tuleb meenutada, et eksporditoetuste korda iseloomustab esiteks asjaolu, et ühenduse abi antakse vaid tingimusel, et eksportija seda taotleb, ja teiseks see, et abikava rahastatakse ühenduse eelarvest (1. detsembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑309/04: Fleisch-Winter, EKL 2005, lk I‑10349, punkt 31).
14 Mis puudutab seda eksportijat, siis Euroopa Kohus on juba varem seoses määruse nr 3665/87 ja selle sanktsioonimehhanismiga leidnud, et kui tegemist on ühenduse abikavaga, peab abi andmise suhtes ilmtingimata kehtima tingimus, et abisaaja peab tõendama oma sobivust ja usaldusväärsust (vt selle kohta 11. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑210/00: Käserei Champignon Hofmeister, EKL 2002, lk I‑6453, punkt 41, ja eespool viidatud kohtuotsus Fleisch-Winter, punkt 31).
15 Määruse nr 2945/94 esimeses põhjenduses on ühenduse eelarvega seonduvalt öeldud, et „[…] kogemusi arvestades tuleks intensiivistada võitlust ühenduse eelarvele kahjuliku eeskirjade eiramise ja eelkõige pettuste vastu [ning] selleks on vaja kehtestada […] sanktsioonid, mis mõjutaksid eksportijaid ühenduse eeskirju täitma”.
16 Määruse nr 3665/87 artikli 11 lõikes 1 ette nähtud sanktsiooni laad nähtub selgelt nii selle sõnastusest kui ka seda sätet käsitlevast Euroopa Kohtu praktikast.
17 Määruse nr 2945/94 teises põhjenduses on öeldud, et „sanktsioone [tuleb] kohaldada sõltumata süü vormist”. Määruse nr 3665/87 artikli 11 lõike 1 esimese lõigu punkti b kohaselt suureneb tahtliku käitumise korral tegelikkuses vaid sanktsiooni määr, kuid selle lõigu punktis a ette nähtud sanktsioon on kohaldatav ka juhul, kui eksportija süü puudub. Viimati nimetatud juhul ei kuulu artikli 11 lõike 1 esimeses lõigus ette nähtud sanktsioon kohaldamisele vaid sama lõike kolmandas lõigus ammendavalt nimetatud juhtudel.
18 Euroopa Kohus on eespool viidatud kohtuotsuse Käserei Champignon Hofmeister punktis 41 nentinud, et sanktsioon kujutab endast abikava osaks olevat eriomast haldusmeedet, mille eesmärk on tagada ühenduse rahaliste vahendite nõuetekohane haldamine, ja viidatud kohtuotsuse punktis 44, et sellel ei peaks olema karistuslikku iseloomu.
19 Kahest eelnevast punktist tuleneb, et vastutus, millel põhineb määruse nr 3665/87 artikli 11 lõike 1 esimese lõigu punktis a ettenähtud sanktsioon, on põhiolemuselt objektiivne.
20 Selleks et teha kindlaks kõnealuse sanktsiooni kohaldatavusega seonduvad tingimused, tuleb uurida artikli 11 sätteid tervikuna.
21 Kõnealuse artikli lõike 1 esimene lõik näeb ette sanktsiooni kohaldamise eksportija suhtes, kes on taotlenud suuremat toetust kui see, mis on kohaldatav tegelikult eksporditud kauba suhtes.
22 Euroopa Kohus on märkinud seoses komisjoni 15. aprilli 1999. aasta määrusega (EÜ) nr 800/1999, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad (EÜT L 102, lk 11; parandus EÜT 1999, L 180, lk 53; ELT eriväljaanne 03/25, lk 129), millega asendati ja tunnistati kehtetuks määrus nr 3665/87, kuid ei muudetud seda sisuliselt, et sõnastust, mille kohaselt eksportija on „taotlenud kohaldatavast suuremat toetust”, tuleb tõlgendada selliselt, et eksportija poolt taotletud toetust ei loeta kohaldatavast suuremaks mitte üksnes juhul, kui tema esitatud andmetest selgub, et osa toetust on makstud alusetult, vaid ka siis, kui ilmneb, et tal puudub õigus toetust saada, st toetussumma võrdub nulliga (vt selle kohta 27. aprilli 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑27/05: Elfering Export, EKL 2006, lk I‑3681, punkt 27).
23 Sellest kohtupraktikast tuleneb, et selleks, et teha kindlaks, kas eksportija on taotlenud suuremat toetust kui see, mis on kohaldatav tegelikult eksporditud kauba suhtes, ei piisa sellest, kui arvestada üksnes asjaolusid, mis olid pädevatele ametiasutustele teada toetusetaotluse läbivaatamisel, vaid arvesse tuleb võtta ka taotluse esitamisest hilisemaid fakte, eelkõige asjaolusid, mida kõnealused ametiasutused on tuvastanud kontrollimiste käigus.
24 Pealegi kui see nii ei oleks, võiks see seada kahtluse alla pädevate ametiasutuste läbiviidavate kontrollide eesmärgi ja tõhususe.
25 Juhul kui selgub, et kaupa, mille osas anti toetust, ei ole eksporditud, on ilmne, et eksportija on taotlenud kohaldatavast suuremat toetust, kuna tegeliku ekspordi toimumatajäämisel toetust ei maksta.
26 Sel juhul võib kohaldatav sanktsioon põhineda üksnes määruse nr 3665/87 artikli 11 lõike 1 esimesel lõigul.
27 Siiski tuleneb ka artikli muudest sätetest sõnaselgelt, et eksportija suhtes saab sanktsioone kohaldada ka ekspordideklaratsiooni vastuvõtmisest hiljem tuvastatu põhjal.
28 Nii tuleneb määruse nr 3665/87 artikli 11 lõike 1 viiendast lõigust, et kui pädevad ametiasutused on tuvastanud, et eksporti ei ole teostatud ja et toetuse vähendamine ei ole võimalik, maksab eksportija sama lõike esimese lõigu punktides a või b ette nähtud sanktsioonile vastava summa. Sama artikli lõige 3 sätestab, et alusetu toetussumma maksmise korral peab toetust saav isik hüvitama alusetult saadud summad, sealhulgas kõik vastavalt artikli 11 lõike 1 esimesele lõigule kohaldatavad sanktsioonid.
29 Eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt Euroopa Kohtule esitatud toimikust nähtub, et eksporditehingut, mille osas AOB Reuters toetust sai, ei toimunud, ning et neil asjaoludel oli toetussumma maksmine alusetu, millele kõnealune äriühing ei ole ka vastu vaielnud.
30 Neil asjaoludel kuulub määruse nr 3665/87 artikli 11 lõike 1 esimese lõigu punktis a ette nähtud sanktsioon kohaldamisele, välja arvatud juhul, kui on täidetud mõni sama lõike kolmandas lõigus ammendavalt loetletud tingimustest, mil sanktsiooni ei kohaldata.
31 Seega ei saa pidada vastuvõetavaks väidet, mille kohaselt saavad kõnealuse sanktsiooni kohaldamise aluseks olla üksnes eksportija poolt ekspordideklaratsioonis esitatud valeandmed.
32 Mis puudutab määruse nr 3665/87 artikli 11 lõike 1 kolmandas lõigus ette nähtud välistavaid tingimusi, siis toimikust ei nähtu, et põhikohtuasjas oleks mõni neist tingimustest täidetud.
33 Sellegipoolest on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud küsimus seoses sanktsioonide kohaldamisega sellistes olukordades nagu põhikohtuasjas käsitletu, arvestades seaduslikkuse, õiguskindluse ja proportsionaalsuse põhimõtteid. AOB Reuter, kes on viidanud neile põhimõtetele, on seisukohal, et käesoleval juhul kindlustas ta end lepingupartnerite võimalike tegematajätmiste vastu ettenägelikult pangagarantiiga.
34 Esiteks tuleb seoses seaduslikkuse ja õiguskindluse põhimõtetega nentida, et määruse nr 3665/87 artikli 11 lõige 1 on selge ja piisav õiguslik alus sanktsiooni kohaldamiseks.
35 Teiseks tuleb seoses proportsionaalsuse põhimõttega märkida, et seadusandja on määruse nr 2945/94 viiendas põhjenduses viidanud nii omandatud kogemusele kui ka seoses eksporditoetustega juba tuvastatud rikkumistele ja pettustele. Euroopa Kohus on juba varem väljendanud seisukohta, et määruse nr 3665/87 artikli 11 lõike 1 esimese lõigu punktis a ette nähtud sanktsioon on loomult proportsionaalne ja ei riku proportsionaalsuse põhimõtet, kuna seda ei saa pidada ei sobimatuks ühenduse õigusnormidega taotletava eesmärgi saavutamiseks – milleks on võitlus eeskirjade eiramise ja pettuste vastu –, ning samuti ei lähe see kaugemale, kui eesmärgi saavutamiseks vajalik (eespool viidatud kohtuotsus Käserei Champignon Hofmeister, punkt 68, ja 14. aprilli 2005. aasta otsus kohtuasjas C‑385/03: Käserei Champignon Hofmeister, EKL 2005, lk I‑2997, punkt 31).
36 Kolmandaks piisab AOB Reuteri esitatud põhjenduste puhul sellest, kui meenutada, et esiteks ei saa määruse nr 3665/87 artikli 11 lõike 1 kolmandas lõigus ammendavalt ära toodud loetellu lisada uut välistavat tingimust, mis tugineb eksportija süülise käitumise puudumisele, ja teiseks on Euroopa Kohus juba varem väljendanud seisukohta, et lepingupartneri süü või eksimus kuulub tavapärase kaubandustegevuse riski alla ning neid ei saa kaubandustehingute puhul käsitleda millegi ettenägematuna. Eksportija on lepingupartnerite valimisel vaba ning peab võtma vajalikke ettevaatusabinõusid, kas lisades viimatinimetatutega sõlmitavatesse lepingutesse vastava klausli või sõlmides spetsiaalse kindlustuslepingu (vt selle kohta eespool viidatud 11. juuli 2002. aasta kohtuotsus Käserei Champignon Hofmeister, punkt 80 ja viidatud kohtupraktika).
37 Eeltoodut arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 3665/87 artikli 11 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selles ette nähtud sanktsioon kuulub kohaldamisele eksportija suhtes, kes on taotlenud eksporditoetust kaubale, mis jäi tema lepingupartneri poolt toime pandud pettuse tõttu eksportimata.
38 Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, v.a poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Komisjoni 27. novembri 1987. aasta määruse (EMÜ) nr 3665/87, milles sätestatakse põllumajandustoodete eksporditoetuste süsteemi kohaldamise üksikasjalikud ühiseeskirjad, muudetud komisjoni 2. detsembri 1994. aasta määrusega (EÜ) nr 2945/94, artikli 11 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selles ette nähtud sanktsioon kuulub kohaldamisele eksportija suhtes, kes on taotlenud eksporditoetust kaubale, mis jäi tema lepingupartneri poolt toime pandud pettuse tõttu eksportimata.

matches: kohus kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus


Teenistus- ja tsiviilrelvade registri põhimäärus – Riigi Teataja
Teenistus- ja tsiviilrelvade registri põhimäärus
Teenistus- ja tsiviilrelvade registri põhimäärus - sisukord
§ 1 Registri nimetus
§ 2 Registri pidamise eesmärk
§ 3 Registriandmete kaitse
2 Registri töötlejad ja nende ülesanded
§ 5 Registri volitatud töötleja
§ 6 Vastutava töötleja ülesanded
§ 7 Volitatud töötleja ülesanded
§ 8 Andmeandja
§ 9 Andmesaaja ja tema ülesanded
3 Registri ülesehitus ja andmekoosseis
§ 10 Registri pidamise viis ja koosseis
§ 11 Andmete alusdokumendid
§ 12 Andmete kandmine registrisse
§ 13 Andmete arhiveerimine
§ 14 Andmete säilitamine ja kustutamine
§ 15 Registrisse kantavad relvaandmed
§ 16 Registrisse kantavad sõjarelva, selle olulise osa, sõjarelva laskemoona ja lahingumoona andmed
§ 17 Registrisse kantavad tüübikinnituse andmed
§ 171 Taotluse kohta registrisse kantavad andmed
§ 18 Registrisse kantavad füüsilise isiku andmed
§ 19 Registrisse kantavad juriidilise isiku andmed
§ 20 Registrisse kantavad loa andmed
§ 21 Registrisse kantavad Euroopa tulirelvapassi andmed
§ 22 Registrisse kantavad kohtutäituri ja pankrotihalduri andmed
§ 23 Registrisse kantavad teenistusrelva valdaja andmed
4 Andmete töötlemine ja logimine
§ 24 Registriandmetele juurdepääs
§ 25 Registriandmetele juurdepääsu võimaldamise viisid
§ 26 Registriandmete väljastamise kord
§ 27 Statistiliste andmete väljastamine
§ 28 Registriandmete muutmine, ebaõigete andmete parandamine ja sellest teavitamine
§ 29 Andmete logimine
5 Registri rahastamine ja likvideerimine
§ 30 Registri pidamise rahastamine
§ 31 Registri likvideerimine
6 Rakendussäte
RT I, 12.03.2019, 6
Vastu võetud 28.09.2018 nr 23
RT I, 02.10.2018, 6
jõustumine 05.10.2018, osaliselt 01.01.2021
21.12.2018 RT I, 29.12.2018, 2 01.01.2019
08.03.2019 RT I, 12.03.2019, 5 15.03.2019
Määrus kehtestatakse relvaseaduse § 24 lõike 4 alusel.
§ 1. Registri nimetus
(1) Registri ametlik nimetus on teenistus- ja tsiviilrelvade register (edaspidi register).
(2) Registri ingliskeelne nimetus on Register of Service and Civilian Weapons.
§ 2. Registri pidamise eesmärk
(1) Registri pidamise eesmärk on koguda ja säilitada teavet järgmiste relvade ja isikute kohta:
1) piiratud tsiviilkäibes olevad relvad, nende omanikud ja valdajad;
2) relva- ja padrunikollektsiooni kuuluvad relvad, nende omanikud ja valdajad;
3) laskekõlbmatud relvad, nende omanikud ja valdajad;
4) tüübikinnituse saanud relva- ja padrunimudelid ning nende modifikatsioonid;
5) teenistusrelvade ja nende valdajate kohta;
6) relvaseaduse § 8333 lõikes 1 nimetatud tegevusluba omava ettevõtja soetatud või toodetud sõjarelvad, nende olulised osad, laskemoon ning lahingumoon;
[RT I, 02.10.2018, 6 - jõust. 01.01.2021]
7) relvaseaduse §-des 26, 32 ja 34 sätestatud loa taotlejad.
[RT I, 29.12.2018, 2 - jõust. 01.01.2019]
(2) Relv käesoleva määruse tähenduses on piiratud tsiviilkäibes olev relv ja tulirelva oluline osa.
§ 3. Registriandmete kaitse
(1) Kaitstakse registriandmete:
1) käideldavust, tagades andmete kasutatavuse ja õigeaegse kättesaadavuse selleks volitatud isikutele;
2) terviklust, välistades andmete tahtmatu või tahtliku muutmise;
3) konfidentsiaalsust, tagades andmete kättesaadavuse üksnes volitatud isikutele.
(2) Registriandmete käideldavuse, tervikluse ja konfidentsiaalsuse tagamiseks rakendatakse asjakohaseid organisatsioonilisi, füüsilisi ja infotehnoloogilisi turvameetmeid.
(3) Registriandmete turbeaste on keskmine (M) ja andmekogu turvaklass on K2T2S2.
(4) Registri turvalisuse tagamisel kohaldatakse Kaitsepolitseiameti teenistusrelvade suhtes riigisaladuse ja salastatud välisteabe seaduses ning selle alusel kehtestatud õigusaktides elektroonilise teabeturbe kohta sätestatut.
2. peatükk Registri töötlejad ja nende ülesanded
Registri vastutav töötleja on Politsei- ja Piirivalveamet.
§ 5. Registri volitatud töötleja
(1) Politsei- ja Piirivalveamet on registri volitatud töötleja relvade, laskekõlbmatute relvade ning nende omanike ja valdajate ja relvaseaduse §-des 26, 32 ja 34 sätestatud loa taotlejate andmete suhtes.
(2) Tüübikinnitust tegev asutus on registri volitatud töötleja relva- ja padrunimudeli ning nende modifikatsioonide andmete suhtes.
(3) Avalikku võimu teostavad valitsusasutused, sisekaitseline rakenduskõrgkool ja kohtud on registri volitatud töötlejad nende valduses olevate teenistusrelvade andmete suhtes.
(4) Kohtutäiturid ja pankrotihaldurid on registri volitatud töötlejad relvade, mille käsutamisele on seatud piirangud, ja nende omanike andmete suhtes.
(5) Siseministeeriumi infotehnoloogia- ja arenduskeskus on registri volitatud töötleja registriandmete suhtes ulatuses, mis on vajalik registri haldamise ja majutamise korraldamiseks.
(6) Relvaseaduse § 66 lõike 1 punkti 1 alusel tegevusluba omavad isikud on registri volitatud töötlejad relvade, nende omanike ja valdajate andmete suhtes, mis on vajalik temalt soetatud relva isiku nimele registreerimiseks.
(7) Relvaseaduse § 8333 lõikes 1 nimetatud tegevusluba omav ettevõtja on registri volitatud töötleja tema soetatud või valmistatud sõjarelvade, nende oluliste osade, laskemoona ja lahingumoona käibe jälgitavuse tagamiseks vajalike andmete suhtes.
§ 6. Vastutava töötleja ülesanded
Registri vastutav töötleja:
1) tagab registri pidamise õigusaktides sätestatud nõuete kohaselt;
2) rakendab organisatsioonilisi, füüsilisi ja infotehnoloogilisi turvameetmeid registriandmete käideldavuse, tervikluse ja konfidentsiaalsuse tagamiseks;
3) tagab registriandmete säilimise ja arhiveerimise;
4) kehtestab registriandmetele juurdepääsu ja nende töötlemise korra, andes volitatud töötlejale selleks vajalikke juhiseid ja korraldusi;
5) vastutab koos volitatud töötlejaga isikuandmete töötlemise nõuete täitmise eest.
§ 7. Volitatud töötleja ülesanded
(1) Registri volitatud töötleja:
2) vastutab registritoimingute õiguspärasuse eest;
3) vastutab registrist andmete väljastamise nõuetekohasuse eest;
4) tagab õigustatud isikutele juurdepääsu registrile;
5) vastutab isikuandmete töötlemise nõuete täitmise eest;
6) teeb registri vastutavale töötlejale ettepanekuid registri arendamiseks.
(2) Registri volitatud töötlejal on oma ülesannete täitmiseks piiratud ulatuses õigus:
1) juurdepääsuks registriandmetele;
2) kontrollida esitatud andmete tõepärasust;
3) teha registrisse kandeid;
4) saada registrile pandud ülesannete täitmiseks vajalikke andmeid riigiasutustelt ja andmekogudest.
(3) Siseministeeriumi infotehnoloogia- ja arenduskeskus tagab registri majutamiseks vajaliku infotehnoloogilise keskkonna ja selle tehnilise valmisoleku.
§ 8. Andmeandja
(1) Andmeandjad on:
1) relva ja laskekõlbmatu relva omanik või valdaja;
2) relvaseaduse §-des 26, 32 ja 34 sätestatud loa taotleja;
3) kohus relvaloa peatamisel;
4) käsutamispiiranguid kohaldama õigustatud isik;
5) registri volitatud töötleja;
6) muu asutus või isik õigusaktis sätestatud juhul.
(2) Seaduses ettenähtud ülesannete täitmiseks on registri volitatud töötlejal õigus esitada päringuid ning saada andmeid karistusregistrist, Eesti rahvastikuregistrist, isikut tõendavate dokumentide andmekogust, pärimisregistrist, Schengeni infosüsteemi riiklikust registrist ja teistest riigi või kohaliku omavalitsuse andmekogudest.
[RT I, 12.03.2019, 5 - jõust. 15.03.2019]
(3) Andmekogudega toimub andmevahetus X-tee kaudu või muul turvalist elektroonilist andmevahetust võimaldaval viisil.
§ 9. Andmesaaja ja tema ülesanded
(1) Andmesaaja on riigi- või kohaliku omavalitsuse asutus, muu avalik-õiguslik või avalikke ülesandeid täitev eraõiguslik juriidiline isik või relvaseaduse alusel tegevusluba omav isik, kellele on antud registriandmetele juurdepääsu õigus seaduses või seaduse alusel antud õigusaktiga ettenähtud ülesande täitmiseks.
(2) Andmesaaja:
1) määrab asutuses või ettevõttes isikud, kellel on õigus pärida registrist andmeid;
2) annab registris ebaõigete, kaheldavate või mittetäielike andmete avastamise korral sellest viivitamata teada vastutavale või volitatud töötlejale;
3) tagab, et registriandmetega tutvub ainult selleks õigustatud isik;
4) võtab andmete turvalisuse tagamiseks registri turvanõuetele vastavaid organisatsioonilisi, füüsilisi ja infotehnoloogilisi turvameetmeid ning rakendab neid järjepidevalt.
(3) Andmesaaja võib andmeid kasutada üksnes taotletaval eesmärgil ja kooskõlas isikuandmete kaitse nõuetega ning lähtudes talle andmete üleandmise korral kehtestatud andmekasutuspiirangutest.
(4) Andmesaajal on keelatud registriandmeid edastada kolmandatele isikutele, kui see ei ole ette nähtud seaduse või seaduse alusel antud õigusaktiga.
3. peatükk Registri ülesehitus ja andmekoosseis
§ 10. Registri pidamise viis ja koosseis
(1) Registrit peetakse ühetasandilise elektroonilise andmekoguna.
(2) Register koosneb:
1) aktuaalsetest, käesoleva määruse §-des 15–23 nimetatud andmetest;
2) arhiivist, milles hoitakse aktuaalsuse kaotanud andmeid ja andmetöötlusprotsesside kohta kogutud andmeid ning käesoleva määruse §-s 11 nimetatud andmete registrisse kandmise alusdokumente.
(3) Registri koosseisu kuuluvad digitaalsed andmed.
(4) Register on liidestatud infosüsteemide andmevahetuskihiga (edaspidi X-tee).
§ 11. Andmete alusdokumendid
Andmete registrisse kandmise alusdokumendid on:
1) isiku avaldus ja sellele lisatud dokumendid;
2) relvaseaduse alusel läbiviidud haldusmenetluse dokumendid;
3) relvaseaduses sätestatud load ja aktid;
4) kohtumäärused või -otsused;
5) muud seaduses või selle alusel kehtestatud õigusaktis sätestatud dokumendid ja andmed.
§ 12. Andmete kandmine registrisse
(1) Andmed kantakse registrisse füüsilise isiku, juriidilise isiku, ametiasutuse või haldusorgani volitatud töötlejale esitatud kirjaliku dokumendi alusel, andmevahetuse kaudu või elektroonilisel andmekandjal, kui selles on vastutava töötlejaga kokku lepitud.
(2) Käesoleva määruse § 8 lõikes 2 nimetatud andmekogude põhiandmetega tehakse registritoiming X-tee vahendusel toimuva andmevahetuse kaudu või muul volitatud töötlejaga kokku lepitud elektroonilist andmevahetust võimaldaval viisil.
(3) Andmete registrisse kandmiseks õigustatud isikud määrab volitatud töötleja, kes esitab vastutavale töötlejale põhjendatud taotluse võimaldada õigustatud isikule juurdepääs.
(4) Volitatud töötleja võib registrikande teha seaduses või käesolevas määruses sätestatud aluse esinemisel.
(5) Alusdokumentide üle peab arvestust registrikande teinud volitatud töötleja.
(6) Registrikande õigsuse eest vastutab registriandmed sisestanud volitatud töötleja. Registrikande aluseks olevate andmete õigsuse eest vastutab andmed esitanud isik või asutus.
§ 13. Andmete arhiveerimine
(1) Relva ja laskekõlbmatu relva andmed arhiveeritakse, kui relv:
1) on hävitatud;
2) on lammutatud;
3) alaliselt Eestist välja viidud;
4) kantakse sõjaväerelvade registrisse;
5) antakse riiklikule ekspertiisiasutusele ekspertiiside tegemiseks või riigi- ja munitsipaalmuuseumi relvakollektsiooni.
(2) Isiku andmed arhiveeritakse, kui:
1) isikule väljastatud luba kaotab kehtivuse ja isiku omanduses või valduses ei ole enam relvi;
11) isiku relvaseaduse §-des 26, 32 ja 34 sätestatud loa taotlus jäetakse rahuldamata ja loa väljastamisest keeldutakse.
2) surnud isiku relv või laskekõlbmatu relv on kantud uue omaniku või valdaja nimele;
3) juriidilise isiku valduses ei ole enam relvi või laskekõlbmatuid relvi.
(3) Arhiveeritud andmed võib volitatud töötleja muuta aktuaalseks, kui:
1) relva, laskekõlbmatu relva või isiku andmed, mis arhiveeriti, on muutunud uuesti aktuaalseks;
2) andmed on arhiveeritud ekslikult.
§ 14. Andmete säilitamine ja kustutamine
(1) Relvade ja laskekõlbmatute relvade andmeid ning registrisse kantud isikute isikuandmeid säilitatakse 30 aastat pärast nende andmete arhiivi kandmist.
(11) Nende isikute isikuandmeid, kes taotlesid relvaseaduse §-des 26, 32 ja 34 sätestatud luba ja kellele seda ei väljastatud, säilitatakse viis aastat pärast andmete arhiivi kandmist. Pädevatele asutustele tagatakse nendele andmetele juurdepääs, kui relvaseaduse alusel antakse luba või tunnistatakse see kehtetuks.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud andmed peavad olema kättesaadavad:
1) pädevatele asutustele relvaseaduse alusel loa andmise ja kehtetuks tunnistamise eesmärgil ning pädevatele asutustele tollimenetluste tarbeks 10 aasta jooksul pärast nende kandmist registriarhiivi;
2) asutustele, kes on pädevad kuritegude ennetamise, uurimise, avastamise ja nende eest vastutusele võtmise ning kriminaalkaristuste täitmisele pööramise valdkonnas, 30 aasta jooksul pärast nende kandmist registriarhiivi.
(3) Arhiivi kandmisest 30 aasta möödumisel kustutab volitatud töötleja isikuandmed registrist.
§ 15. Registrisse kantavad relvaandmed
(1) Registrisse kantakse relva kohta järgmised andmed:
1) registrisse kandmise kuupäev;
2) Eestis valmistatud relva või tulirelva olulise osa tellijale üleandmise kuupäev;
3) liik;
4) mark;
5) mudel;
6) kaliiber;
7) markeering;
8) hoiukohad;
9) märkused lammutamisele või hävitamisele määramise, ümbertegemise, kadumise ja teiste oluliste asjaolude kohta;
10) käsutamisele seatud piirangud ja muud erimärkused.
(2) Laskekõlbmatu relva kohta kantakse registrisse käesoleva paragrahvi lõike 1 punktides 1 ja 3–7 nimetatud andmed ja järgmised andmed:
1) laskekõlbmatust kinnitava tõendi number;
2) laskekõlbmatuks muutmise teinud isiku nimi,
3) laskekõlbmatuks muutmise kuupäev;
4) laskekõlbmatuks muutmise riik;
5) laskekõlbmatust kinnitava tunnistuse koopia;
6) muud märkused.
§ 16. Registrisse kantavad sõjarelva, selle olulise osa, sõjarelva laskemoona ja lahingumoona andmed
(1) Sõjarelva ja selle olulise osa kohta kantakse registrisse peale käesoleva määruse § 15 lõikes 1 loetletud andmete järgmised andmed:
1) valmistamisaasta;
2) soetamisaeg, kui sõjarelv soetatakse.
(2) Sõjarelva laskemoona ja lahingumoona kohta kantakse registrisse järgmised andmed:
1) Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni ohtlike kaupade veoks antud soovituste kohane ohtliku aine või eseme identifitseerimisnumber;
2) toote täisnimetus;
3) laskemoona korral kaliiber;
4) toote ohuklass ja sobivusrühm;
5) toote üldkogus, sealhulgas lõhkeaine netomass.
§ 17. Registrisse kantavad tüübikinnituse andmed
(1) Tüübikinnituse saanud relvamudeli ning selle modifikatsiooni kohta kantakse registrisse järgmised andmed:
1) liik;
2) kaliiber (kui on olemas);
3) mark;
4) valmistaja;
6) modifikatsiooni tähis;
7) eristavad omadused;
8) tsiviilkäibes lubatavus.
(2) Tüübikinnituse saanud padrunimudeli ning selle modifikatsiooni kohta kantakse registrisse järgmised andmed:
2) kaliiber;
3) pihtamislaengu liik;
4) modifikatsiooni tähis;
5) eristavad omadused.
§ 171. Taotluse kohta registrisse kantavad andmed
Relvaseaduse §-des 26, 32 ja 34 sätestatud loa taotluse kohta kantakse registrisse järgmised andmed:
1) taotluse registrinumber;
2) taotluse eesmärk;
3) taotletav luba;
4) taotletav relvaliik, selle otstarve ja relvade arv;
5) relvahoiutingimused;
6) taotlusele lisatud dokumendi koopia.
§ 18. Registrisse kantavad füüsilise isiku andmed
Füüsilise isiku kohta kantakse registrisse järgmised andmed:
3) sünniaeg;
4) surmaaeg;
5) kodakondsus;
6) isikut tõendava dokumendi number, väljaandmise aeg ja väljaandja;
7) elukoht;
8) kontaktandmed;
9) paralleelrelvaloa omaja (olemasolul).
§ 19. Registrisse kantavad juriidilise isiku andmed
Juriidilise isiku kohta kantakse registrisse järgmised andmed:
1) ärinimi, nimi või nimetus;
2) äriregistri, mittetulundusühingute ja sihtasutuste registri kood;
4) kontaktandmed;
5) ettevõtte juhi ja vastutava isiku andmed;
6) relvahoidla või relvaruumi asukoht.
§ 20. Registrisse kantavad loa andmed
(1) Relvasoetamisloa kohta kantakse registrisse järgmised andmed:
1) loa number;
2) relva soetaja ees- ja perekonnanimi ja isikukood või juriidilise isiku nimi ja registrikood;
3) soetada lubatud relva ja laskemoona andmed;
4) loa kehtivuse lõpptähtaeg;
5) loa pikendamise lõpptähtaeg;
6) loa väljaandja ja väljaandmise aeg;
7) müüdud relva ja laskemoona andmed;
8) müüja ees- ja perekonnanimi ning tegevusloa number;
9) relva ja laskemoona müümise kuupäev.
(2) Relvaloa kohta kantakse registrisse järgmised andmed:
2) loa omaniku ees- ja perekonnanimi;
3) loa omaniku isikukood;
4) relva hoiukoht;
5) loa väljaandja;
6) loa väljaandmise kuupäev;
7) loa kehtivuse lõppkuupäev;
8) relva otstarve, liik, mudel, kaliiber;
9) relva number.
(3) Paralleelrelvaloa kohta kantakse registrisse peale käesoleva paragrahvi lõike 2 punktides 1–9 loetletud andmete relva omaniku ees- ja perekonnanimi ning isikukood.
(4) Juriidilise isiku relvaloa kohta kantakse registrisse järgmised andmed:
2) juriidilise isiku nimi ja registrikood;
3) juriidiline aadress, vajaduse korral filiaali nimi ja asukoht;
4) juriidilise isiku juhi ees- ja perekonnanimi ning isikukood;
5) vastutava isiku ees- ja perekonnanimi ning isikukood;
6) relva hoiukoha aadress;
7) relvade koguarv;
8) loa väljaandja;
9) loa väljaandmise kuupäev;
10) loa kehtivuse lõppkuupäev;
11) relva otstarve, liik, mark, kaliiber ja number.
(5) Relvakandmisloa kohta kantakse registrisse peale käesoleva paragrahvi lõike 2 punktides 1–8 loetletud andmete juriidilise isiku nimi ja registrikood.
(6) Relva- ja padrunikollektsioneerimisloa kohta kantakse registrisse järgmised andmed:
2) kollektsiooni pidaja ees- ja perekonnanimi ja isikukood või juriidilise isiku nimi ja registrikood;
3) kollektsiooni pidaja elu- või asukoha aadress;
4) relvahoidla aadress;
5) eritingimused;
6) loa väljaandmise aeg;
7) loa kehtivuse lõppkuupäev ja aastaarv;
8) loa pikendamise tähtaeg;
9) relva liik, mark, mudel, kaliiber ja number.
(7) Relva võõrandamise, ümbertegemise, lammutamise, laskekõlbmatuks muutmise ja laskekõlbmatusnõuetele vastavuse tuvastamise loa kohta kantakse registrisse järgmised andmed:
2) loa väljaandja ja väljaandmise aeg;
3) loa väljaandmise otstarve;
4) loa kasutaja nimi, isikukood ja elukoht, juriidilise isiku nimi, registrikood ja kontaktandmed;
5) vastutava isiku nimi ja isikukood;
6) relva liik, mark, kaliiber ja number;
7) laskemoona kaliiber ja kogus;
8) relva võõrandamise andmed;
9) selle isiku nimi, kes teeb relva ümber, lammutab, muudab laskekõlbmatuks või kontrollib laskekõlbmatusnõuetele vastavust;
10) eritingimused;
11) relva ümbertegemise, lammutamise, laskekõlbmatuks muutmise või laskekõlbmatusnõuetele vastavuse kirjeldus;
12) loa väljaandaja ja loa pikendaja ametikoht ning ees- ja perenimi.
§ 21. Registrisse kantavad Euroopa tulirelvapassi andmed
Euroopa tulirelvapassi kohta kantakse registrisse järgmised andmed:
1) tulirelvapassi number ja kehtivusaeg;
2) tulirelvapassi kehtivuse pikendamise lõpptähtaeg;
3) tulirelvapassi omaniku ees- ja perekonnanimi, sünniaeg, isikukood, kodakondsus ja elukoht;
4) andmed tulirelva või selle olulise osa kohta (liik, mark, kaliiber, seerianumber, tulirelvaklass, tulirelvapassi märkimise kuupäev).
§ 22. Registrisse kantavad kohtutäituri ja pankrotihalduri andmed
Registrisse kantavad relvade käsutamispiiranguga seotud kohtutäituri ja pankrotihalduri andmed on:
1) nimi;
3) asukoht.
§ 23. Registrisse kantavad teenistusrelva valdaja andmed
Teenistusrelva kohta kantakse registrisse iga relva valdava valitsusasutuse, sisekaitselise kõrgkooli või kohtu kohta järgmised andmed:
1) valdaja nimi;
2) riigi- ja kohaliku omavalitsuse asutuste riikliku registri kood.
4. peatükk Andmete töötlemine ja logimine
§ 24. Registriandmetele juurdepääs
(1) Registris hoitavad isikustatud andmed on juurdepääsupiiranguga ja tunnistatud asutusesiseseks kasutamiseks mõeldud teabeks.
(2) Andmed tüübikinnituse saanud relva- ja padrunimudelite ning nende modifikatsioonide kohta on avalikud.
(3) Registriandmetele on juurdepääs vastutava ning volitatud töötleja ametnikel ja töötajatel neile teenistus- ja tööülesannete täitmiseks määratud ulatuses ning järelevalveasutusel talle seadusega pandud ülesannete täitmiseks.
(4) Registrile juurdepääsu õigus on registrit arendaval või hooldaval isikul arendus- või hoolduslepingus kindlaks määratud ulatuses ja tingimustel.
(5) Vastutav töötleja otsustab kolmandale isikule registriandmetele juurdepääsu andmise selleks seadusest või selle alusel antud õigusaktist tuleneva aluse olemasolu korral ning kooskõlas avaliku teabe seaduse ja isikuandmete kaitse seadusega. Vajaduse korral sõlmitakse andmete saajaga leping, kus määratakse kindlaks andmekoosseis, millele võimaldatakse juurdepääs, ning andmetele juurdepääsu andmise õiguslik alus, eesmärk, tingimused, kord ja viis.
(6) Kolmandale isikule võimaldatakse registriandmetele juurdepääs tehniliste võimaluste piires sellises mahus, mis ei takista vastutavale või volitatud töötlejale pandud ülesannete täitmist.
(7) Õigus registriandmeid saada ja kasutada on riigi- ja kohaliku omavalitsuse asutusel, kohtul ja teistel juriidilistel isikutel nendele seadusega või seaduse alusel pandud ülesannete täitmiseks.
(8) Isikul on õigus saada teavet selle kohta, kas teda käsitlevaid isikuandmeid registris töödeldakse ning sellisel juhul õigus tutvuda registris enda kohta hoitavate andmetega isikuandmete kaitset reguleerivates õigusaktides sätestatud korras.
(9) Juurdepääs registriandmetele on Siseministeeriumi infotehnoloogia- ja arenduskeskuse töötajatel neile tööülesannete täitmiseks määratud ulatuses ning registrit arendaval või hooldaval isikul arendus- või hoolduslepingus määratud ulatuses ja tingimustel.
(10) Registriandmetele juurdepääs võimaldatakse juurdepääsuõiguse andmisega või andmete väljastamisega.
§ 25. Registriandmetele juurdepääsu võimaldamise viisid
(1) Juurdepääs registriandmetele võimaldatakse:
1) autentimisega veebiportaali kaudu;
2) X-tee, veebiteenuse või muu turvalise elektroonilise andmevahetuskanali kaudu;
3) andmete väljavõte edastatakse paberil või digitaalselt.
(2) Kasutajaõigused registrikannete tegemiseks antakse ainult registreeritud kasutajatele.
(3) Registri vastutav töötleja annab registreeritud kasutajatele kasutajaõigused kasutajarollidele jagatud õiguste alusel.
(4) Käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud kasutajaõigused peatatakse andmetele juurdepääsu vajaduse ära langemisel.
§ 26. Registriandmete väljastamise kord
(1) Andmed väljastatakse paberil või digitaalselt kooskõlas avaliku teabe seaduse ja isikuandmete kaitset reguleerivate õigusaktidega.
(2) Registrisse tehtud digitaalsed päringud, paberil saadetud päringud ning kirjalikult antud vastused registreeritakse digitaalselt registri andmebaasis või volitatud töötleja dokumendiregistris.
(3) Registriandmed väljastatakse tasuta, välja arvatud avaliku teabe seaduse § 25 lõikes 2 sätestatud juhtudel.
(4) Registriandmeid ei väljastata välisriiki, välja arvatud rahvusvahelist õigusabi reguleerivates õigusaktides sätestatud juhtudel ja tingimustel.
§ 27. Statistiliste andmete väljastamine
(1) Vastutav töötleja võib õigusaktis ette nähtud juhtudel väljastada registriandmeid kasutamiseks statistilistel eesmärkidel.
(2) Andmed väljastatakse kujul, mis ei võimalda isikuid tuvastada.
§ 28. Registriandmete muutmine, ebaõigete andmete parandamine ja sellest teavitamine
(1) Kui volitatud töötleja avastab registris ebaõiged andmed või teda teavitatakse või ta saab muul moel teada andmete ebaõigsusest, peab ta andmete õigsust kontrollima ja ebaõiged andmed kahe tööpäeva jooksul parandama.
(2) Andmesubjektil on volitatud töötlejalt õigus nõuda teda puudutavate ebaõigete isikuandmete parandamist. Võttes arvesse andmete töötlemise eesmärke, on andmesubjektil õigus nõuda viivitamata mittetäielike isikuandmete täiendamist, sealhulgas täiendava õiendi esitamise teel.
(3) Registriandmete muutmiseks või parandamiseks esitab andmete esitaja volitatud töötlejale uued andmed kas paberil või digitaalselt.
§ 29. Andmete logimine
(1) Iga registrisse tehtud päringu või kande kohta säilitatakse vähemalt järgmised logiandmed:
1) toimingu tegija tuvastamist võimaldavad andmed;
2) kuupäev ja kellaaeg;
3) toimingu liik.
(2) Logiandmeid säilitatakse kolm aastat päringu või kande tegemisest arvates.
5. peatükk Registri rahastamine ja likvideerimine
§ 30. Registri pidamise rahastamine
Registri pidamist rahastatakse riigieelarvest sihtotstarbeliste summadena vastutava töötleja eelarverealt.
§ 31. Registri likvideerimine
Registri likvideerimise või reorganiseerimise ja registriandmete üleandmise otsustab valdkonna eest vastutav minister.
6. peatükk Rakendussäte
(1) Käesolevat määrust rakendatakse alates 2018. aasta 1. juulist.
(2) Käesoleva määruse § 2 lõike 1 punkt 6, § 5 lõige 7 ja § 16 jõustuvad 1. jaanuaril 2021. aastal.


Riigiprokuratuuri ning Politsei- ja Piirivalveameti kassatsioonkaebused Tallinna Ringkonnakohtu 16. veebruari 2010. a otsuse peale haldusasjas nr 3-08-265 Ülar Kaasi (Kaas) kaebuses Eesti Vabariigi tekitatud 254 087 krooni suuruse kahju hüvitamise nõudes – Riigi Teataja
Riigiprokuratuuri ning Politsei- ja Piirivalveameti kassatsioonkaebused Tallinna Ringkonnakohtu 16. veebruari 2010. a otsuse peale haldusasjas nr 3-08-265 Ülar Kaasi (Kaas) kaebuses Eesti Vabariigi tekitatud 254 087 krooni suuruse kahju hüvitamise nõudes
RT I, 13.09.2011, 9
Vastu võetud 31.08.2011
Ülar Kaasi (Kaas) kaebus Eesti Vabariigi tekitatud 254 087 krooni suuruse kahju hüvitamise nõudes
Tallinna Ringkonnakohtu 16. veebruari 2010. a otsus haldusasjas nr 3-08-265
Politsei- ja Piirivalveameti ning Riigiprokuratuuri kassatsioonkaebused
1. Jätta Politsei- ja Piirivalveameti ning Riigiprokuratuuri kassatsioonkaebused rahuldamata.
2. Jätta haldusasjas nr 3-08-265 tehtud Tallinna Ringkonnakohtu 16. veebruari 2010. a otsuse ja Tallinna Halduskohtu 31. märtsi 2009. a otsuse resolutsioon muutmata, muutes otsuste põhjendusi vastavalt käesoleva otsuse põhjendustele.
3. Tunnistada kohtueelses kriminaalmenetluses ametikohalt kõrvaldamisega õigusvastaselt tekitatud varalise kahju hüvitamise regulatsiooni puudumine põhiseadusega vastuolus olevaks.
4. Kautsjonid arvata riigituludesse.
1. Ülar Kaas töötas Pärnu Politseiprefektuuri korrakaitseosakonna patrulli- ja liiklusjärelevalve talituse politseinooreminspektorina. 2. augustil 2002 alustas Politseiameti politseikontrollitalitus menetlust kriminaalasjas nr 02218000014. Ülar Kaasi kahtlustati selles, et täites 16. juunil 2002 teenistuskohustusi, koostas ta lubatud sõidukiiruse ületamise eest kinni peetud Leedu kodanikule joobeseisundi tuvastamise protokolli. Ülar Kaas koos teise politseiametnikuga tutvustas koostatud dokumenti Leedu kodanikule haldusõiguserikkumise protokollina ja nõudis koha peal haldusõiguserikkumise eest 25 euro suuruse trahvi tasumist. Nõuetekohast haldusõiguserikkumise protokolli politseiametnikud ei koostanud ja omastasid trahvina saadud 25 eurot. 1. novembril 2002 esitati Ülar Kaasile süüdistus kriminaalkoodeksi (KrK) § 143 lg 2 p-s 1 sätestatud kuriteo (kelmus isikute grupi poolt) toimepanemises.
2. Politseiameti politseikontrolli osakonna juhtivinspektor kõrvaldas 25. novembri 2002. a määrusega, mille sanktsioneeris prokurör, Ülar Kaasi alates 26. novembrist 2002 kriminaalasja uurimise ajaks Pärnu Politseiprefektuuri korrakaitseosakonna patrulli- ja liiklusjärelevalve talituse politseinooreminspektori ametikohalt. Pärnu politseiprefekt peatas 26. novembri 2002. a käskkirjaga kriminaalasja uurimise ajaks Ülar Kaasi teenistussuhte.
3. Prokurör kinnitas 12. detsembril 2002 süüdistuskokkuvõtte ja saatis kriminaalasja kohtusse. Tallinna Linnakohus saatis 2. mai 2003. a määrusega kriminaalasja täiendavaks kohtueelseks uurimiseks. Kohus leidis, et Ülar Kaasile oleks tulnud esitada süüdistus ametiseisundi kuritarvitamises (KrK § 161), mitte kelmuses (KrK § 143).
4. Põhja Ringkonnaprokuratuur lõpetas 11. septembri 2007. a määrusega kriminaalmenetluse Ülar Kaasi suhtes. Pärast karistusseadustiku jõustumist 1. septembril 2002 vastas karistusseadustiku (KarS) §-s 289 „Ametiseisundi kuritarvitamine” sätestatud kuriteokoosseis varem KrK §-s 161 sätestatud kuriteokoosseisule. 15. märtsil 2007 oli jõustunud seadus, millega tunnistati KarS § 289 kehtetuks, seetõttu puudus alus Ülar Kaasi suhtes kriminaalmenetluse korraldamiseks. Ringkonnaprokuratuur leidis, et Ülar Kaasi tegevuses esinesid ka KrK §-s 143 (hiljem KarS §-s 209) sätestatud kelmuse koosseisulised tunnused, kuid Ülar Kaasi tegevus oleks tulnud kvalifitseerida KarS § 218 (varavastane süütegu väheväärtusliku asja ja varalise õiguse vastu) järgi väärteona, kuna pettuse teel saadud 25 eurot ei ületanud 1000 Eesti krooni. Määruse tegemise ajal oli teo toimepanemisest möödunud rohkem kui kolm aastat ja väärtegu oli aegunud. 25. septembril 2007 täiendas prokurör kriminaalmenetluse lõpetamise määrust ja tühistas Ülar Kaasi ametikohalt kõrvaldamise.
5. Lääne Politseiprefektuuri prefekt uuendas 1. oktoobri 2007. a käskkirjaga Ülar Kaasi teenistussuhte Lääne Politseiprefektuuri Pärnu politseiosakonna korrakaitsetalituse nooremkonstaablina tagasiulatuvalt alates 12. septembrist 2007.
6. Ülar Kaas esitas 11. veebruaril 2008 Tallinna Halduskohtule kaebuse ametikohalt kõrvaldamisega tekitatud kahju hüvitamiseks. Kaebuse täpsustuse kohaselt soovis kaebaja kahjusumma 254 087 krooni väljamõistmist. Kaebaja leidis, et ametikohalt kõrvaldamine piiras tema põhiseaduse
(PS) §-s 29 sätestatud õigust vabalt valida tegevusala, elukutset ja töökohta. Alates määruse tegemisest kuni 15. märtsini 2007 oli kaebaja ametikohalt kõrvaldamine õiguspärane ja kahju tuleks hüvitada riigivastutuse seaduse (RVastS) § 16 alusel. Alates 15. märtsist 2007 muutus ametikohalt kõrvaldamine õigusvastaseks ja kahju tuleks hüvitada RVastS § 7 alusel. Vastustajateks olid kaebuses märgitud Politseiamet ja Riigiprokuratuur.
7. Riigiprokuratuur vaidles kaebusele vastu ja leidis, et kriminaalmenetlus Ülar Kaasi suhtes lõpetati põhjusel, et seadusandja loobus karistatavusest sellise süülise tegevuse eest, mitte süü puudumise tõttu. Kahju hüvitamine oli välistatud ka RVastS § 16 lg 2 p-de 1 ja 2 kohaselt.
8. Politseiamet palus jätta kaebuse rahuldamata ja leidis, et ametikohalt kõrvaldamise määrus oli seaduslik. Ametikohalt kõrvaldamine ei olnud kaebaja õigusi erakordselt piirav ja kahju hüvitamine on RVastS § 16 lg 2 p 2 alusel välistatud.
9. Tallinna Halduskohus rahuldas 31. märtsi 2009. a otsusega haldusasjas nr 3-08-265 Ülar Kaasi kaebuse osaliselt ja mõistis Riigiprokuratuurilt ja Politseiametilt solidaarselt välja 150 000 krooni.
10. Halduskohus leidis, et ametikohalt kõrvaldamine 26. novembrist 2002 kuni 15. märtsini 2007 oli õiguspärane, kuid piiras kaebaja PS §-st 29 tulenevat põhiõigust vabale eneseteostusele sedavõrd tõsiselt, et kahju tuleb hüvitada RVastS § 16 lg 1 alusel. Kaebaja õiguste riivet suurendas tema õiguste piiramise kestvus ja tema olukorra ebakindlus. Kaebaja õiguste riivet vähendas asjaolu, et kaebaja töötas kriminaalmenetluse ajal teisel töökohal ja tegeles ettevõtlusega. Kaebajale ei saa ette heita, et ta ei otsinud uut püsivat teenistust, kuna ta ei teadnud, kui kaua ametikohalt kõrvaldamine kestab. Halduskohus ei nõustunud vastustajate seisukohaga, et RVastS § 16 lg 2 p 1 või p 2 välistab kahju hüvitamise.
11. Õiglase kahjuhüvitise määramisel leidis kohus, et kahju tekkimine pidi olema avalikule võimule ettenähtav. Kahju suurust oleks saanud vähendada, kiirendades kriminaalmenetlust või kontrollides ametikohalt kõrvaldamise jätkuvat põhjendatust. Kohus vähendas kahjuhüvitist, sest kaebaja õiguste piirang oli vajalik kriminaalmenetluse tagamiseks, kaebajal oli võimalik töötada muul töökohal ja tegeleda ettevõtlusega ning kriminaalmenetlus lõpetati menetlust välistava asjaolu ilmnemise tõttu. Kohus mõistis Ülar Kaasile ajavahemikul 26. november 2002 kuni 15. märts 2007 õiguspäraselt tekitatud kahju hüvitamiseks välja 130 000 krooni.
12. Halduskohus leidis, et pärast 15. märtsi 2007 tekitati ametikohalt kõrvaldamisega kaebajale kahju õigusvastaselt ja kahju tuleb hüvitada RVastS § 7 alusel. Alates 15. märtsist 2007 puudus õiguslik alus kaebaja ametist kõrvaldamiseks, kuna tegu, mille toimepanemises teda kahtlustati, ei olnud enam kriminaalkorras karistatav. Vastustajad ei näidanud üles nõutavat hoolsust, kuna oli piisavalt aega reageerida karistusseaduse muutmisele ja lõpetada kriminaalmenetlus kaebaja suhtes õigel ajal. Teisalt võis kaebajalt eeldada õigusaktide tundmist ja õiguskaitsevahendite õigel ajal kasutamine oleks võinud kahju vähendada. Kohus vähendas kahjuhüvitist ja mõistis Ülar Kaasile ajavahemikul 15. märts 2007 kuni 11. september 2007 õigusvastaselt tekitatud kahju hüvitamiseks välja 20 000 krooni.
13. Tallinna Halduskohtu 31. märtsi 2009. a otsuse peale esitasid apellatsioonkaebused Politsei- ja Piirivalveamet ning Riigiprokuratuur.
14. Politsei- ja Piirivalveamet palus apellatsioonkaebuses halduskohtu otsuse tühistada ja jätta Ülar Kaasi kaebus rahuldamata. Politsei- ja Piirivalveamet rõhutas, et pärast 29. märtsi 2007 oli Ülar Kaasi kriminaalasja toimik Põhja Ringkonnaprokuratuuris ja sel ajavahemikul ei saanud Politsei- ja Piirivalveameti tegevus olla õigusvastane.
15. Riigiprokuratuur palus apellatsioonkaebuses halduskohtu otsuse tühistada. Prokuratuur leidis, et ametikohalt kõrvaldamine ei olnud erakordselt põhiõigusi piirav ja ametikohalt kõrvaldamine ei muutunud õigusvastaseks. Ülar Kaas oli toime pannud süülise teo, kuid seaduse muutmise tõttu kriminaalmenetlus lõpetati. Juhul kui Ülar Kaasi kohtuasi oleks eraldatud eraldi menetlusse ja saadetud kohtusse enne 15. märtsi 2007, oleks ta süüdi mõistetud. Lisaks sellele säilis võimalus esitada Ülar Kaasile süüdistus ametialases võltsimises (KrK § 166 lg 1, KarS § 299).
16. Tallinna Ringkonnakohus jättis 16. veebruari 2010. a otsusega haldusasjas nr 3-09-202 apellatsioonkaebused rahuldamata ja halduskohtu otsuse muutmata.
17. Ringkonnakohus sedastas, et õiguspärane ametikohalt kõrvaldamine piiras Ülar Kaasi PS § 29 lg-st 1 tulenevat õigust vabalt valida tegevusala, elukutset ja töökohta ning kahju tuli hüvitada RVastS § 16 lg 1 alusel. Ringkonnakohtu hinnangul puudusid RVastS § 16 lg-s 2 sätestatud vastutust piiravad asjaolud.
18. Ringkonnakohus leidis, et halduskohus ei saa kahju hüvitamise taotlust lahendades hakata tuvastama kriminaalõiguslikke asjaolusid ja hindama põhjusi, miks kriminaalmenetlus lõpetati. See oleks võimalik üksnes juhul, kui seadusandja kehtestaks vastava regulatsiooni, määratledes selgelt kahju hüvitamist välistavad asjaolud. Samuti ei ole halduskohtu pädevuses hinnata, kas ja mida oleks menetleja saanud teha kriminaalasja menetluse lõpetamise asemel, millised oleksid olnud sellise tegevuse eduväljavaated ning millistel kaalutlustel menetleja seda siiski ei teinud.
19. Ringkonnakohus leidis, et alates 15. märtsist 2007 oli Ülar Kaasi ametikohalt kõrvaldamine õigusvastane. Pärast KarS §-s 289 ettenähtud kuriteokoosseisu kehtetuks tunnistamist langes ära Ülar Kaasi ametikohalt kõrvaldamise alus ja ametikohalt kõrvaldamine oleks tulnud viivitamata lõpetada. Juhul kui süüdistuse muutmisega olnuks võimalik jätkata Ülar Kaasi suhtes kriminaalmenetlust ja kohaldada jätkuvalt ametikohalt kõrvaldamist, tulnuks see otsustada viivitamata. Ringkonnakohus ei pidanud põhjendatuks Politseiameti väidet, et Politseiamet ei peaks vastutama perioodi eest pärast 29. märtsi 2007. Kriminaalmenetluse seadustiku (KrMS) §-st 8 tulenevalt on kriminaalmenetlusosaliste õiguste tagamine kõigi menetlejate ülesanne.
20. Tallinna Ringkonnakohtu 16. veebruari 2010. a otsuse peale esitasid kassatsioonkaebused Politsei- ja Piirivalveamet ning Riigiprokuratuur. Kassaatorid palusid halduskohtu ja ringkonnakohtu otsused tühistada ning teha haldusasjas uus otsus, millega jätta Ülar Kaasi kaebus rahuldamata. Politsei- ja Piirivalveamet ning Riigiprokuratuur leidsid, et RVastS § 16 ei anna õiguslikku alust kahjunõude rahuldamiseks, sest ametikohalt kõrvaldamine ei piiranud Ülar Kaasi õigusi erakordselt. Lisaks olid mõlemad kassaatorid seisukohal, et kohaldada tuleks tsiviilkohtumenetluse seadustiku (TsMS) § 145 ja vabastada riiki esindav vastustaja riigilõivust.
21. Riigikohtu halduskolleegium andis 18. juuni 2010. a määrusega halduskohtumenetluse seadustiku (HMKS) § 70 lg 11 alusel kohtuasja läbivaatamiseks Riigikohtu üldkogule, kuna kohtuasja lahendamine eeldas põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seaduse alusel läbivaadatava küsimuse lahendamist. Halduskolleegiumil tekkis kahtlus kriminaalmenetluse aktide ja toimingutega tekitatud kahju hüvitamise regulatsioonide või nende puudumise vastavuses põhiseadusele.
22. Kolleegium leidis, et Ülar Kaasi kahjunõude õiguslikuks aluseks ei saa olla RVastS § 16. Kriminaalasja raames tehtav uurija, prokuröri või kohtumäärus, millega isik kõrvaldatakse ametist, ei ole käsitatav haldusaktina ei haldusmenetluse seaduse ega RVastS § 16 tähenduses. Riigivastutuse seadus ei määratle haldusakti või halduse toimingut erinevalt tavapärasest ja haldusmenetluse seaduses sätestatud tähendusest. Jättes kõrvale alusetult vabaduse võtmisega tekkinud kahju hüvitamise eriregulatsiooni, puudub kehtivas õiguses regulatsioon, mis sätestaks kriminaalmenetluse käigus õiguspäraselt antud aktide ja sooritatud toimingutega kahju hüvitamise korra. Halduskolleegium möönis, et kuna tegemist on avaliku võimu volituste rakendamisega, peaksid ka need aktid ja toimingud kuuluma riigivastutuse seaduse reguleerimisalasse.
23. Kolleegium rõhutas, et riigivastutuse seaduse alusel kahjunõude lahendamisel peab halduskohus tuvastama, kas kahju põhjustanud akt või toiming on õiguspärane või mitte. Halduskohtumenetluses sisuliselt puudub võimalus hinnata kriminaalmenetluses antud aktide ja sooritatud toimingute õiguspärasust. Halduskohus saaks tuvastada kriminaalõiguslikke asjaolusid ja hinnata põhjusi, miks kriminaalmenetlus lõpetati, üksnes juhul, kui seadusandja kehtestaks vastava regulatsiooni.
24. Kolleegiumi arvates puudub kehtivas õiguses nõuetekohane menetlus, mille alusel kontrollida kriminaalmenetluse aktide ja toimingute õiguspärasust. Kriminaalmenetluse regulatsioonid ei näe otsesõnu ette menetlusi, mille käigus tuvastada aktide ja menetlustoimingute õigusvastasus PS § 25 ja riigivastutuse seaduse tähenduses. Seetõttu ei ole kehtiv regulatsioon vastavuses PS §-ga 25, mille kohaselt tuleb õigusvastaselt tekitatud moraalne ja materiaalne kahju hüvitada, regulatsiooni puudumisel on rikutud PS § 13 nõudeid ning tagatud ei ole isiku õigust menetlusele.
25. Praeguses kohtuasjas on põhiseaduslikkuse järelevalve menetluses osalisteks Riigikogu, halduskohtumenetluses kaebuse esitaja Ülar Kaas, vastustajad Politsei- ja Piirivalveamet ning Riigiprokuratuur, õiguskantsler, justiitsminister ja siseminister. Riigikohtu üldkogu küsis menetlusosaliste arvamust kriminaalmenetluse aktide ja toimingutega tekitatud kahju hüvitamise sätete või nende puudumise põhiseadusele vastavuse kohta.
26. Riigikogu põhiseaduskomisjon leidis, et puudub vastuolu põhiseadusega ja halduskohtud on kohtuasja lahendamisel õigesti kohaldanud RVastS § 16 lg-t 1. Haldusakti mõiste on riigivastutuse seaduses sätestatud laiemalt kui haldusmenetluse seaduses. Riigivastutuse seaduse reguleerimisala hõlmab kogu avaliku võimu tekitatud kahju, välistades üksnes eraõiguslikes suhetes tekitatud kahju hüvitamise.
27. Politsei- ja Piirivalveamet oli seisukohal, et kehtiv õigus ei reguleeri, kuidas tuvastada halduskohtumenetluses kriminaalmenetluse toimingute õigusvastasust. Samuti puudub regulatsioon, mis sätestaks kriminaalmenetluse käigus õiguspäraselt antud aktide ja sooritatud toimingutega kahju hüvitamise korra.
28. Riigiprokuratuur leidis, et prokuratuuri (või kohtu) otsustused ja toimingud kriminaalmenetluses ei ole haldusaktid ega halduse toimingud riigivastutuse seaduse tähenduses ning RVastS § 16 lg 1 ei ole kriminaalmenetluse toimingutega tekitatud kahju hüvitamise aluseks. Riigiprokuratuuri hinnangul puudub riigivastutuse seaduses regulatsioon, mille alusel hüvitada kriminaalmenetluse käigus õiguspäraselt tekitatud kahju, kuid ei näinud selles põhiseaduslikku probleemi.
29. Kriminaalmenetluse aktide ja toimingutega tekitatud kahju hüvitamise regulatsioonid või nende puudumine ei vasta PS §-dele 13, 15 ja 25 osas, mis puudutab kriminaalmenetluse aktide ja toimingute õigusvastasuse kindlakstegemist väljaspool kriminaalmenetluslikku menetluskorda. Halduskohtumenetluses sisuliselt puudub võimalus hinnata kriminaalmenetluses antud aktide ja sooritatud toimingute õiguspärasust. Kui laiendava tõlgendusega anda halduskohtule selline pädevus, võib see viia õigusselguse põhimõtte rikkumiseni, kuna siis oleks kriminaalmenetluse toimingu või akti õigusvastasuse tuvastamine korraga nii üld- kui ka halduskohtu pädevuses.
30. Õiguskantsler leidis, et riigivastutuse seadus kohaldub kohtueelsetele kriminaalmenetlustoimingutele ja kriminaalmenetluses tehtud määrustele üldse. Kuigi riigivastutuse seadus peab eelkõige silmas haldusmenetluse seaduse mõttes haldusmenetluses tekitatud kahju, on tegemist üldseadusega, mille eesmärgiks on hõlmata kõik avaliku võimu tekitatud kahju juhtumid. Õiguskantsleri hinnangul saab kaebajale kahju hüvitada RVastS § 7 alusel, tõlgendades sätet põhiseaduskonformselt.
31. Hinnates ametikohalt kõrvaldamise õiguspärasust, tuleb eristada õigusakti või toimingu õiguspärasust ex ante või ex post perspektiivist. Menetleja tohtis kaebaja teenistussuhte eeluurimise ajaks peatada, mistõttu tema otsus oli ex ante õiguspärane. Karistusnorm, mille rikkumist kaebajale ette heideti, tunnistati kehtetuks ja alus kaebaja teenistussuhte peatamiseks langes tagantjärele ära. Seetõttu oli ametikohalt kõrvaldamine ex post perspektiivist vaadatuna õigusvastane.
32. Justiitsminister leidis, et riigivastutuse seadus ei välista kriminaalmenetluses õiguspäraselt tekitatud kahju hüvitamist ja selline varaline kahju tuleb hüvitada RVastS § 16 lg 1 alusel. Ka kriminaalmenetluslikud aktid on avaliku võimu kandja andnud ja toimingud teinud avalik-õiguslikus suhtes ning need võivad isikule kaasa tuua varalise kahju. Õiguse üldpõhimõtetest ja riigivastutuse seaduse eesmärkidest lähtudes tuleks termineid „haldusakt” ja „halduse toiming” RVastS §-s 16 sisustada tavapärasest laiemalt, kuigi kriminaalmenetlus ei ole haldusmenetlus, vaid õigusemõistmine või selle ettevalmistamine.
33. Justiitsminister märkis, et õiguspäraselt tekitatud kahju hüvitamise aluseks ei ole PS § 25, vaid lähtekohaks on põhiseaduse üldised põhimõtted, eelkõige proportsionaalsuse põhimõte. RVastS § 16 lähtub kaalutlusest, et avaliku võimu õiguspärane tegevus võib osutuda isikule sedavõrd koormavaks, et talumiskohustust ei saa eeldada, vaid on õiglane tekitatud kahju osaliselt hüvitada.
34. Siseminister oli seisukohal, et RVastS § 16 lg-t 1 saab kohaldada üksnes juhul, kui kahju tekitati haldusakti andmisega või halduse toimingu sooritamisega. Riigivastutuse seadus ei reguleeri kriminaalmenetluse toiminguga õiguspäraselt tekitatud kahju hüvitamist ja põhiseadusest ei tulene õigust nõuda riigilt sellise kahju hüvitamist. PS §-st 25 tuleneb isiku õigus nõuda kriminaalmenetlusega õigusvastaselt tekitatud kahju hüvitamist, kuid puudub põhiseadust täpsustav regulatsioon. Riigivastutuse seadus kriminaalmenetlusega tekitatud kahju hüvitamist eraldi ei reguleeri.
35. Üldkogu sedastab kõigepealt, et Ülar Kaasile tekitati ametikohalt kõrvaldamisega varalist kahju, ja selgitab välja haldusasjas kohased vastustajad (I). Üldkogu leiab, et PS §-st 25 tuleneb kohustus hüvitada õigusvastaselt tekitatud kahju, kuid kehtivas õiguses puudub kohtueelses kriminaalmenetluses ametikohalt kõrvaldamisega õigusvastaselt tekitatud kahju hüvitamise regulatsioon (II). Üldkogu tuvastab, et Ülar Kaasi ametikohalt kõrvaldamine pärast 15. märtsi 2007 oli õigusvastane (III), ja tunnistab kohtueelses kriminaalmenetluses õigusvastaselt tekitatud kahju hüvitamise regulatsiooni puudumise põhiseaduse vastaseks (IV).
36. Üldkogu rõhutab, et PS §-st 32 tuleneb riigi kohustus hüvitada riigi õiguspärase tegevusega põhjustatud varaline kahju õiglases ulatuses, kui omandipõhiõigust on riivatud erakordselt intensiivselt (V). Üldkogu tuvastab Ülar Kaasi omandiõiguse õiguspärase, kuid erakordselt intensiivse riive ajavahemikul 26. november 2002 kuni 14. märts 2007 (VI). Üldkogu nõustub halduskohtute otsustega hüvitiste suuruse osas ja jätab halduskohtute otsuste resolutsioonid muutmata, kuid asendab halduskohtute otsuste õiguslikud põhjendused üldkogu otsuses toodud põhjendustega (VII). Politsei- ja Piirivalveameti ning Riigiprokuratuuri kassatsioonkaebused jätab üldkogu rahuldamata (VIII).
37. Ülar Kaas esitas Tallinna Halduskohtule kaebuse, milles taotles kohtueelses kriminaalmenetluses ametikohalt kõrvaldamisega tekitatud varalise kahju hüvitamist.
38. Kriminaalmenetluse seadustiku kohaselt on ametikohalt kõrvaldamine kriminaalmenetluse tagamise vahend, mida kohaldatakse kahtlustatava või süüdistatava suhtes eeluurimiskohtuniku või kohtuniku määruse alusel (KrMS § 141 lg 1). Kriminaalmenetluse seadustik hakkas kehtima 1. juulil 2004. Enne seda kehtinud kriminaalmenetluse koodeksi (KrMK) § 129 kohaselt otsustas uurija ametiisikule süüdistuse esitamisel, kas süüdistatav tuleb kõrvaldada uurimise ajaks ametikohalt, ja koostas motiveeritud määruse, mille sanktsioneeris prokurör.
39. Üldkogu märgib, et nii KrMK § 129 kui ka KrMS § 141 alusel ametikohalt kõrvaldamine riivab isiku PS § 29 lg 1 esimeses lauses tagatud põhiõigust vabalt valida tegevusala, elukutset ja töökohta. Üldjuhul on töö peamine sissetuleku hankimise vahend, seetõttu võib ametikohalt kõrvaldamisega ja PS § 29 riivega kaasneda ka PS §-s 32 sätestatud omandipõhiõiguse riive. Ajal, mil isik on kriminaalmenetluses ametikohalt kõrvaldatud, ei saa ta oma senisel ametikohal töötada ega saada töötasu ja kasutada muid töökohaga kaasnevaid varalisi hüvesid. Ametikohalt kõrvaldamine võib seega põhjustada kahtlustatavale või süüdistatavale varalise kaotuse (Riigikohtu üldkogu 30. augusti 2011. a otsus kohtuasjas nr 3-3-1-15-10, p-d 44-45).
40. Kohtuasjas ei ole vaidlust selle üle, et kriminaalmenetluses ametikohalt kõrvaldamise tõttu jäi Ülar Kaasil tulu saamata. Kaebuses on Ülar Kaas märkinud ekslikult ametikohalt kõrvaldamise ajavahemikuks 27. november 2002 kuni 12. september 2007. Kohtuasja materjalidest nähtub, et Ülar Kaas oli kõrvaldatud Pärnu Politseiprefektuuri korrakaitseosakonna patrulli- ja liiklusjärelevalve talituse politseinooreminspektori ametikohalt alates 26. novembrist 2002 kuni 11. septembrini 2007 (kaasa arvatud). Sel ajavahemikul ei saanud Ülar Kaas täita oma ametikohustusi ja tal jäi saamata töötasu ning muud ametikohaga seotud sissetulekud.
41. Kohtuasjas ei ole vaidlust ka saamata jäänud tulu suuruse üle. Halduskohtule esitatud kaebuse kohaselt jäi Ülar Kaasil saamata ametipalk 321 458 krooni, lisatasu teenistusstaaži eest 8981 krooni ja puhkusetasu 24 050 krooni. Kokku jäi kaebuse kohaselt Ülar Kaasil saamata 354 489 krooni. Ülar Kaas taotles 254 087 krooni suuruse saamata jäänud tulu hüvitamist. Ametikohalt kõrvaldamise tõttu saamata jäänud tulust oli maha arvatud 2003. ja 2004. aastal muul töökohal töötamise eest saadud tasu.
42. HKMS § 12 lg 2 p 1 kohaselt teeb halduskohus eelmenetluses kindlaks vastustaja. Halduskohtumenetluses on vastustajaks haldusorgan, kelle tegevuse peale on kaebus esitatud (HKMS § 14 lg 2 p 2). Kahju hüvitamise kaebuse läbivaatamisel on vastustajaks kahju tekitanud haldusorgan.
43. Üldkogu nõustub halduskohtutega ja leiab, et kohtuasjas on kohasteks vastustajateks Politsei- ja Piirivalveamet ning Riigiprokuratuur. Nii politseil kui ka prokuratuuril oli võimalus mõjutada Ülar Kaasi õiguste riivet. Politseiameti sisekontrolliosakond toimetas kriminaalmenetlust Ülar Kaasi suhtes ja selle juhtivinspektor otsustas KrMK § 129 alusel kõrvaldada Ülar Kaasi ametikohalt.
44. Juhtivinspektori motiveeritud määruse sanktsioneeris prokurör. Samuti otsustas prokuratuur kriminaalmenetluse ja ametikohalt kõrvaldamise lõpetamise KrMS § 200 alusel, kuna ilmnes KrMS §-s 199 nimetatud kriminaalmenetlust välistav asjaolu. KrMK § 22 lg 1 kohaselt oli prokuröri ülesandeks kriminaalasjade kohtueelse menetluse seaduslikkuse järelevalve. Prokuratuuril olid laiaulatuslikud volitused menetluse seaduslikkuse tagamiseks, muu hulgas tühistada või muuta uurija ebaseaduslikke ja põhjendamatuid määrusi ja lõpetada kriminaalmenetlus.
45. 1. juulil 2004 jõustunud kriminaalmenetluse seadustik laiendas prokuratuuri rolli ja pädevust kohtueelse kriminaalmenetluse seaduslikkuse tagamisel. KrMS § 30 lg 1 kohaselt juhib prokuratuur kohtueelset menetlust, tagades selle seaduslikkuse ja tulemuslikkuse. Prokuratuur võis omal algatusel kontrollida ametikohalt kõrvaldamise jätkuvat põhjendatust ja põhjendatuse äralangemisel ametikohalt kõrvaldamise lõpetada. Samas oleks KrMS § 200 kohaselt võinud kriminaalmenetluse lõpetada ka uurimisasutus prokuratuuri loal.
46. PS § 25 kohaselt on igaühel õigus nõuda talle ükskõik kelle poolt õigusvastaselt tekitatud moraalse ja materiaalse kahju hüvitamist. Õigus nõuda kahju hüvitamist tuleneb PS §-st 25 juhul, kui kahju on tekitatud õigusvastaselt – rikutud on kahju kannatanud isiku seadusest, põhiseadusest või välislepingust tulenevat õigust.
47. Üksnes seadusandjal on põhiseadusest tulenev õigus piirata isiku PS §-st 25 tulenevat põhiõigust nõuda kahju hüvitamist. Teisalt lasub seadusandjal kohustus sätestada tõhus menetlus põhiõiguste kasutamiseks ja kaitsmiseks. Õigusvastaselt tekitatud kahju hüvitamise aluseid ja korda reguleeriva seaduse kehtestamata jätmine või kahju hüvitamist välistav regulatsioon riivab PS §-s 25 sätestatud põhiõigust ning PS §-dest 14 ja 15 koostoimes tulenevat õigust tõhusale kohtumenetlusele.
48. Riigivastutuse seadus on avaliku võimu vastutust reguleeriv üldseadus, mis reguleerib avaliku võimu kandjate tekitatud kahju hüvitamist sedavõrd, kuivõrd see ei ole reguleeritud eriseaduses (Riigikohtu üldkogu 22. märtsi 2011. a otsus kohtuasjas nr 3-3-1-85-09, p 110).
49. Kohtueelses kriminaalmenetluses tekitatud kahju hüvitamisel ei tule kohaldada RVastS § 15 lg-t 1, mis reguleerib kohtumenetluses tekitatud kahju hüvitamist (vt Riigikohtu üldkogu 31. märtsi 2011. a otsus kohtuasjas nr 3-3-1-69-09, p 74).
50. Üldkogu leiab, et kohtueelses kriminaalmenetluses ametikohalt kõrvaldamisega õigusvastaselt tekitatud kahju hüvitamisel ei saa kohaldada RVastS § 7 ja muudab Riigikohtu halduskolleegiumi varasemat praktikat selles küsimuses (vt nt Riigikohtu halduskolleegiumi 20. novembri 2008. a otsus kohtuasjas nr 3-3-1-47-08, p 11). RVastS § 7 alusel saab kahju hüvitada juhul, kui kahju on tekitatud õigusvastase haldusakti või haldustoiminguga. Kohtueelses kriminaalmenetluses antud aktid ja tehtud toimingud ei ole haldusaktid ja haldustoimingud RVastS § 7 tähenduses.
51. RVastS § 7 alusel kahju hüvitamisel on eelduseks haldusakti või toimingu õigusvastasuse tuvastamine. Haldusmenetluses antud aktide ja tehtud toimingute õiguspärasust kontrollib halduskohus haldusmenetluse seaduse ning halduskohtumenetluse seadustiku kohaselt. Halduskohtumenetluse seadustik, mis annab halduskohtule pädevuse vaadata läbi avalik-õiguslikus suhtes tekitatud kahju hüvitamise kaebusi (HKMS § 3 lg 1 p 1 ja lg 2, § 6 lg 3 p 2), ei anna vastust küsimusele, kas ja millises ulatuses saab halduskohus kaebust läbi vaadates hinnata kohtueelse kriminaalmenetluse aktide või toimingute õiguspärasust.
52. Kriminaalmenetlus on reguleeritud muust avaliku võimu teostamisest eraldi ja kriminaalmenetluse toimingute ning otsustuste õiguspärasuse kontroll toimub üldjuhul kriminaalmenetluse reeglite kohaselt ja kriminaalmenetluse raames üldkohtutes. Kohtueelses kriminaalmenetluses tekitatud kahju hüvitamise eriregulatsiooni puudumise tõttu riigivastutuse seaduse sätete kohaldamine kriminaalmenetluses tekitatud kahju hüvitamisele võib kaasa tuua üldkohtu lahendite allutamise halduskohtu kontrollile (Riigikohtu üldkogu 22. märtsi 2011. a otsus kohtuasjas nr 3-3-1-85-09, p-d 127–128).
53. Üldkogu on seisukohal, et kehtivas õiguses puuduvad alused kohtueelses kriminaalmenetluses ametikohalt kõrvaldamisega õigusvastaselt tekitatud varalise kahju hüvitamiseks. Kahju hüvitamise aluseid ei ole sätestatud riigivastutuse seaduses ega üheski teises seaduses.
54. Kaebuse kohaselt muutus Ülar Kaasi ametikohalt kõrvaldamine alates 15. märtsist 2007 õigusvastaseks.
55. Üldkogu peab põhiõiguste tõhusa kaitse vajadusest lähtudes võimalikuks hinnata praeguses kohtuasjas, kas Ülar Kaasile tekitati kohtueelses kriminaalmenetluses kahju õiguspäraselt või õigusvastaselt. Olukorras, kus puudub kriminaalmenetlusega tekitatud kahju hüvitamise aluseid ja korda sätestav regulatsioon, ei saa kohus jätta tekitatud kahju meelevaldselt hüvitamata. Menetlus kriminaalasjas on lõppenud, seetõttu puudub Ülar Kaasil võimalus nõuda ametikohalt kõrvaldamise õigusvastasuse tuvastamist mõnes muus menetluses. Üldkogu hindab kohtueelses kriminaalmenetluses tehtut üksnes ulatuses, mis on Ülar Kaasi põhiõiguste tõhusaks kaitsmiseks vältimatult vajalik.
56. Üldkogu hinnangul jõudsid halduskohus ja ringkonnakohus õigele järeldusele, et Ülar Kaasi ametikohalt kõrvaldamine alates 15. märtsist 2007, mil kaotas kehtivuse KarS § 289, kuni 11. septembrini 2007 (kaasa arvatud) oli õigusvastane.
57. Prokuratuur tühistas 25. septembri 2007. a määruses Ülar Kaasi ametikohalt kõrvaldamise, kuna oli 11. septembril 2007 kohtueelse kriminaalmenetluse lõpetanud. Kriminaalmenetlus lõpetati KrMS § 200 alusel, kuna kohtueelses menetluses ilmnes KrMS §-s 199 nimetatud kriminaalmenetlust välistav asjaolu. Prokuratuuri hinnangul puudus Ülar Kaasi käitumises kriminaalmenetluse alus (KrMS § 199 lg 1 p 1). Kriminaalmenetluse alus on kuriteotunnuste sedastamine teabes, mis viitab kuriteo toimepanemisele (KrMS § 194). Määruse kohaselt ei näinud prokuratuur võimalust ka Ülar Kaasi tegu ümber kvalifitseerida. Asjaolusid arvestades lasus menetlejatel KrMS §-dest 200 ja 199 tulenev kohustus lõpetada Ülar Kaasi suhtes kriminaalmenetlus ja tema ametikohalt kõrvaldamine hiljemalt 15. märtsist 2007. Menetlejate õigusvastase tegevusetuse tõttu oli Ülar Kaasi ametikohalt kõrvaldamine 15. märtsist 2007 kuni 11. septembrini 2007 õigusvastane.
58. Asjakohane ei ole Riigiprokuratuuri väide, et Ülar Kaas oli prokuratuuri arvates kuriteo toimepanemises süüdi ja juhul, kui kriminaalasi oleks jõudnud kohtusse enne 15. märtsi 2007, oleks Ülar Kaas süüdi mõistetud. Isiku saab kuriteo toimepanemises süüdi tunnistada üksnes kohus. Vastustajate tegevusest sõltus, kas ja millal Ülar Kaasi kriminaalasi jõuab kohtusse ning kohus saab anda hinnangu tema tegevusele.
59. Üldkogu leidis, et PS §-st 25 tuleneb põhiõigus nõuda õigusvastaselt tekitatud kahju hüvitamist ning PS §-dest 14 ja 15 koostoimes põhiõigus tõhusale kohtumenetlusele oma õiguste kaitseks. Üldkogu leidis samuti, et kehtivas õiguses puudub regulatsioon, mis võimaldaks hüvitada kohtueelses kriminaalmenetluses ametikohalt kõrvaldamisega õigusvastaselt tekitatud varalise kahju.
60. Regulatsiooni puudumine riivab intensiivselt PS §-st 25 tulenevat põhiõigust nõuda õigusvastaselt tekitatud kahju hüvitamist ning PS §-dest 14 ja 15 koostoimes tulenevat õigust tõhusale kohtumenetlusele. Kriminaalmenetluses ametikohalt kõrvaldamisega õigusvastaselt tekitatud varalise kahju hüvitamine on välistatud. Üldkogul pole andmeid, millisel eesmärgil on seadusandja jätnud vastava regulatsiooni kehtestamata, kuid leiab, et riigi rahanduslike huvide kaitsmise vajadus ei ole sellise põhiõiguste riive põhjendamiseks piisavalt kaalukas.
61. Eeltoodust lähtudes leiab üldkogu, et regulatsiooni puudumine, mis näeks ette võimaluse hüvitada kohtueelses kriminaalmenetluses ametikohalt kõrvaldamisega õigusvastaselt tekitatud varaline kahju, riivab ebaproportsionaalselt PS §-des 25 ning 14 ja 15 sätestatud põhiõigusi. Põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seaduse (PSJKS) § 15 lg 1 p 21 kohaselt võib Riigikohus põhiseaduslikkuse järelevalve menetluses tunnistada õigustloova akti andmata jätmise põhiseadusega vastuolus olevaks. Tuginedes PSJKS § 15 lg 1 p-le 21, tunnistab üldkogu kohtueelses kriminaalmenetluses ametikohalt kõrvaldamisega õigusvastaselt tekitatud varalise kahju hüvitamise regulatsiooni puudumise PS §-dega 11, 14, 15 ja 25 vastuolus olevaks.
62. Kahju hüvitamise aluseid ja korda sätestava regulatsiooni puudumise korral tuleb õigusvastaselt tekitatud kahju hüvitada PS § 25 alusel, arvestades kahju hüvitamise üldpõhimõtteid.
63. Riigikohtu üldkogu on leidnud, et PS §-st 32 tuleneb riigi kohustus maksta kriminaalmenetluses ametikohalt kõrvaldamisega omandipõhiõiguse õiguspärase erakordse piiramise korral õiglast hüvitist. Omandipõhiõiguse õiguspärase erakordse piiramise korral õiglase hüvitise maksmise aluseid ja korda reguleeriva seaduse kehtestamata jätmine või õiglase hüvitise maksmist välistav regulatsioon riivab PS §-ga 32 kaitstud omandipõhiõigust ning PS §-dest 14 ja 15 koostoimes tulenevat õigust tõhusale kohtumenetlusele (Riigikohtu üldkogu 30. augusti 2011. a otsus kohtuasjas nr 3-3-1-15-10, p-d 49-51).
64. Riigikohtu üldkogu leidis 30. augusti 2011. a otsuses kohtuasjas nr 3-3-1-15-10, et kehtivas õiguses puudub regulatsioon, mis sätestaks kohtueelses kriminaalmenetluses ametikohalt kõrvaldamisega õiguspäraselt tekitatud varalise kahju hüvitamise õiglases ulatuses. Kahju hüvitamise aluseid pole sätestatud riigivastutuse seaduses ega üheski teises seaduses (viidatud otsuse p 56). Riigikohtu üldkogu leidis, et regulatsiooni puudumine riivas ebaproportsionaalselt PS §-des 32 ning 14 ja 15 sätestatud põhiõigusi, ja tunnistas regulatsiooni puudumise põhiseadusega vastuolus olevaks (viidatud otsuse p 64).
65. Riigikohtu üldkogu leidis viidatud otsuses, et regulatsiooni puudumise tõttu tuleb õiguspärase ametikohalt kõrvaldamisega põhjustatud varaline kahju õiglases ulatuses hüvitada põhiseaduse alusel. Kahju hüvitamisel ei saa analoogia korras kohaldada RVastS § 16, mis sätestab õiguspärase haldusakti või toiminguga tekitatud varalise kahju hüvitamise alused, kuid nimetatud sätet saab kahju hüvitamisel eeskujuks võtta (Riigikohtu üldkogu 30. augusti 2011. a otsus kohtuasjas nr 3-3-1-15-10, p 65).
66. Ülar Kaas leidis kaebuses, et ametikohalt kõrvaldamine oli kuni 15. märtsini 2007 õiguspärane ja hüvitada tuleks õiguspäraselt tekitatud varaline kahju. Ükski halduskohtuasja menetlusosaline ei ole seda seisukohta vaidlustanud. Tulenevalt sellest ja asjaolust, et kehtivas õiguses puudub regulatsioon, mis sätestaks halduskohtu selge pädevuse hinnata kahju hüvitamisel kohtueelse kriminaalmenetluse aktide ja toimingute õiguspärasust, peab üldkogu võimalikuks eeldada, et ajavahemikul 26. november 2002 kuni 14. märts 2007 oli Ülar Kaasi ametikohalt kõrvaldamine õiguspärane ja kahju tekitati õiguspäraselt.
67. Üldkogu hindab, kas kohtueelses kriminaalmenetluses ajavahemikul 26. november 2002 kuni 14. märts 2007 õiguspärase ametikohalt kõrvaldamisega kaasnenud Ülar Kaasi omandipõhiõiguse piirang oli sedavõrd erakordne, et PS §-st 32 tuleneb kohustus hüvitada Ülar Kaasile varaline kahju õiglases ulatuses. Üldkogu märgib, et kohtueelses kriminaalmenetluses ametikohalt kõrvaldamine teenib üldisi (avalikke) huvisid. Kriminaalmenetluses tõe väljaselgitamine on oluline üldine huvi ja isikul on kohustus taluda tema suhtes kriminaalmenetluse toimingute tegemist ning põhiõiguste piiranguid (Riigikohtu üldkogu 30. augusti 2011. a otsus kohtuasjas nr 3-3-1-15-10, p-d 43-44).
68. Tallinna Halduskohus ja Tallinna Ringkonnakohus leidsid, et õiguspärane ametikohalt kõrvaldamine riivas Ülar Kaasi õigusi erakordselt, ja kohaldasid RVastS § 16 lg-t 1. Vastustajad leidsid, et Ülar Kaasi õiguste riive ei olnud erakordne.
69. Üldkogu leiab, et ametikohalt kõrvaldamine piiras Ülar Kaasi PS §-st 32 tulenevat omandipõhiõigust erakordselt. Piirangu muutis erakordseks eelkõige ametikohalt kõrvaldamise pikaajaline kestus. Ülar Kaas ei saanud töötada oma ametikohal rohkem kui neli aastat ja kaotas võimaluse saada sel ajal töö eest tasu. Riive intensiivsust vähendab mõnel määral asjaolu, et Ülar Kaasil oleks ametikohalt kõrvaldamise ajal olnud võimalik leida ajutine töö või tegeleda ettevõtlusega. Samuti oleks ta võinud loobuda töötamisest Politseiametis ja leida endale uus püsiv töökoht. Siinjuures tuleb arvestada, et Ülar Kaas ei oleks saanud töötada avalikus teenistuses, sest avaliku teenistuse seaduse § 16 p 2 kohaselt ei või avalikku teenistusse võtta isikut, kes on eeluurimise või kohtu all süüdistatuna kuriteos, mille eest seadus näeb ette vabadusekaotuse. Tuleb arvestada ka seda, et ametikohalt kõrvaldamine polnud mitte püsiv, vaid ajutine piirang ja Ülar Kaasil polnud võimalik ette näha, kui kaua piirang kestab. Sellises olukorras on keeruline leida ajutist töökohta määramata ajaks või alustada ettevõtlusega.
70. Üldkogu nõustub Tallinna Halduskohtu põhjenduste ja seisukohaga, et õiglane hüvitis Ülar Kaasile õigusvastaselt tekitatud varalise kahju ees oli 20 000 krooni. Üldkogu arvestab kahju hüvitamise üldpõhimõtetest lähtudes ka kahju kannatanud isiku käitumist. Ülar Kaasil oleks olnud võimalik oma õigusi kaitsta kriminaalmenetluse ajal, ja see oleks võinud kahju vähendada või ära hoida. Üldkogu nõustub halduskohtutega, et politseiametnikuna võis Ülar Kaasilt eeldada oma õiguste kaitsmise võimaluste tundmist ja kasutamist.
71. Halduskohtud kohaldasid Ülar Kaasile õigusvastaselt tekitatud kahju hüvitamisel RVastS § 7. Üldkogu leidis eespool, et RVastS § 7 alusel ei saa kriminaalmenetluses tekitatud kahju hüvitada ja kehtivas õiguses puudub regulatsioon, mis võimaldaks hüvitada kohtueelses kriminaalmenetluses ametikohalt kõrvaldamisega õigusvastaselt tekitatud varalise kahju (vt käesoleva otsuse p-d 48-53). Üldkogu tunnistas regulatsiooni puudumise PS §-dega 11, 14, 15 ja 25 vastuolus olevaks (käesoleva otsuse p 61).
72. Üldkogu nõustub Tallinna Halduskohtu põhjenduste ja seisukohaga ka selles osas, et õiglane hüvitis Ülar Kaasile õiguspäraselt tekitatud varalise kahju eest oli 130 000 krooni.
73. Halduskohtud kohaldasid Ülar Kaasile õiguspäraselt tekitatud kahju hüvitamisel RVastS § 16
lg-t 1. Üldkogu leidis 30. augusti 2011. a otsuses kohtuasjas nr 3-3-1-15-10, et RVastS § 16 ei saa kohaldada ning kehtivas õiguses puudub regulatsioon, mis võimaldaks õiglases ulatuses hüvitada kohtueelses kriminaalmenetluses ametikohalt kõrvaldamisega õiguspäraselt tekitatud varalist kahju. Üldkogu tunnistas regulatsiooni puudumise põhiseaduse vastaseks (vt käesoleva otsuse p 64, Riigikohtu üldkogu 30. augusti 2011. a otsus kohtuasjas nr 3-3-1-15-10, p-d 56 ja 64).
74. Eeltoodust lähtudes muudab üldkogu HKMS § 72 lg 1 p 4 alusel haldusasjas nr 3-09-202 tehtud Tallinna Ringkonnakohtu 16. veebruari 2010. a otsuse ja Tallinna Halduskohtu 31. märtsi 2009. a otsuse õiguslikke põhjendusi ja asendab need üldkogu praeguse otsuse põhjendustega. Halduskohtute otsuste resolutsioonid jätab üldkogu muutmata.
75. Üldkogu jätab Politsei- ja Piirivalveameti ning Riigiprokuratuuri kassatsioonkaebused rahuldamata.
76. Politsei- ja Piirivalveamet ning Riigiprokuratuur leidsid kassatsioonkaebustes, et apellatsioonkaebuse esitamine oli lõivuvaba, ja palusid tühistada Tallinna Ringkonnakohtu 11. juuni 2009. a määruse, millega nõuti riigilõivu tasumist, ning tagastada tasutud riigilõiv. Kassaatorid tuginesid TsMS §-le 145.
77. Üldkogu ei nõustu kassaatorite seisukohaga, et halduskohtumenetluses apellatsioonkaebuse esitamine oli haldusorganitele TsMS § 145 alusel lõivuvaba. Halduskohtumenetluse seadustik ja riigilõivuseadus (RLS) reguleerivad ammendavalt riigilõivu tasumise halduskohtumenetluses ning seetõttu ei ole alust kohaldada HKMS § 5 lg-t 1 ja TsMS § 145. Ei HKMS ega RLS näe Eesti Vabariigile ja teda esindavatele haldusorganitele ette vabastust riigilõivu ja kautsjoni tasumisest.
78. RLS § 2 lg 1 p-s 3 on ammendavalt sätestatud alused, millal kaebus on riigilõivuvaba: riigilõivu ei võeta ebaseadusliku süüdimõistmise, ebaseadusliku kriminaalvastutusele võtmise, ebaseadusliku tõkendina vahi alla võtmise ja muu alusetult vabaduse võtmise, samuti ebaseadusliku väärteokaristuse rakendamisega tekitatud varalise kahju hüvitamise nõude läbivaatamise korral.
79. Üldkogu on seisukohal, et nimetatud normis ei ole sätestatud riigilõivuvabastust ametikohalt kõrvaldamise kui kriminaalmenetluse tagamise vahendi kohaldamisega tekitatud kahju hüvitamise nõude esitamisel. Kriminaalmenetluse tagamise vahendite kohaldamisega tekitatud kahju hüvitamisel on RLS § 22 lg 1 p-s 3 lõivuvabastus ette nähtud üksnes vahi alla võtmisega tekitatud varalise kahju hüvitamise nõude puhul. Ametikohalt kõrvaldamine ei mahu ka RLS § 22 lg 1 p-s 3 kasutatud mõiste "kriminaalvastutusele võtmine" alla, mis tuleneb kehtivuse kaotanud kriminaalmenetluse koodeksist ja kriminaalkoodeksist. Riigikohus käsitas kriminaalvastutusele võtmist ajas kulgeva protsessina, mis algas süüdistatava kohtu alla andmisest (vt Riigikohtu kriminaalkolleegiumi kogu koosseisu 12. märtsi 1996. a otsus kohtuasjas nr 3-1-1-32-96; samamoodi 3. oktoobri 2008. a otsus kohtuasjas nr 3-1-1-42-08, p 11). Kohtu alla andmisega lõppes kuriteo aegumine. Kriminaalvastutusele võtmine ei hõlmanud enne kohtu alla andmist tehtud kriminaalmenetlustoiminguid ja nendega tekitatud varalise kahju hüvitamiseks esitatud kaebus ei olnud riigilõivuvaba. Kehtivas kriminaalmenetluse seadustikus ja karistusseadustikus puudub iseseisev kriminaalvastutusele võtmise instituut, seetõttu ei ole RLS § 22 lg 1 p 3 sõnastus enam ajakohane.
80. Eeltoodust lähtudes ei ole ametikohalt kõrvaldamisega tekitatud varalise kahju hüvitamise nõude esitamine riigilõivuvaba ja Politsei- ja Piirivalveamet ning Riigiprokuratuur olid apellatsioonkaebuse esitamisel kohustatud tasuma riigilõivu.
81. Kassatsioonkaebuste esitamisel tasutud kautsjonid tuleb arvata riigituludesse.
Riigikohtunike Peeter Jerofejevi, Henn Jõksi, Villu Kõve ja Tambet Tampuu eriarvamus Riigikohtu üldkogu otsuse kohta kohtuasjas nr 3-3-1-35-10. Eriarvamuse p-ga 1 on ühinenud riigikohtunik Jaak Luik
1. Leiame erinevalt üldkogu enamusest, et Ü. Kaasi omandipõhiõiguse riive ajavahemikul 26. november 2002 kuni 14. märts 2007 ei olnud sedavõrd erakordne, et talle oleks tulnud maksta hüvitist õiguspäraselt tekitatud kahju eest.
Ü. Kaasi kahtlustati kuriteo tunnustega teo toimepanemises. Tema ametikohalt kõrvaldamine kriminaalasja uurimise ajaks oli õiguspärane ja põhjendatud. Kohtud ei tuvastanud, et Ü. Kaasi kahtlustati kuriteo toimepanemises alusetult. Kriminaalmenetlus Ü. Kaasi vastu lõpetati, kuna seadusandja muutis seadust selliselt, et tegu, mille toimepanemises Ü. Kaasi kahtlustati, ei loetud enam kriminaalkorras karistatavaks. Ü. Kaasi vastu ei algatatud pärast eelnimetatud seadusemuudatust sama teoga seoses väärteomenetlust, kuivõrd Ü. Kaasi võimalik vastutusele võtmine väärteo eest oli aegunud.
Üldkogu otsuse p-s 69 nimetatud põhjendus, et omandipõhiõiguse piirangu muutis erakordseks eelkõige ametikohalt kõrvaldamise pikaajaline kestus, oleks meie arvates olnud asjakohane juhul, kui Ü. Kaasil ei oleks olnud ametikohalt kõrvaldamise tõttu võimalik saada muul viisil sissetulekut. Kohtud tuvastasid, et Ü. Kaas töötas kriminaalmenetluse ajal teisel töökohal ning tegeles ettevõtlusega.
2. Me ei ole nõus sellega, et üldkogu muutis halduskohtute senist praktikat, mille järgi sai kohtueelses kriminaalmenetluses ametikohalt kõrvaldamisega õigusvastaselt tekitatud kahju hüvitamisel kohaldada RVastS § 7 (vt üldkogu otsuse p 50). Eelnimetatust tulenevalt leiame, et puudus vajadus tunnistada põhiseadusega vastuolus olevaks kohtueelses kriminaalmenetluses ametikohalt kõrvaldamisega õigusvastaselt tekitatud varalise kahju hüvitamise regulatsiooni puudumine. Üldkogu oleks saanud jätta alama astme kohtute otsused muutmata osas, millega kohtud rahuldasid Ü. Kaasi kaebuse talle õigusvastaselt tekitatud kahju hüvitamiseks ajavahemiku 15. märts 2007 kuni 11. september 2007 eest.
Üldkogu enamuse seisukoht, et RVastS § 7 alusel saab kahju hüvitada vaid juhul, kui kahju on tekitatud õigusvastase haldusakti või haldustoiminguga, ei ole kooskõlas selle paragrahvi esimese lõikega, mille järgi on kahju hüvitamise eelduseks avaliku võimu kandja õigusvastane tegevus avalik-õiguslikus suhtes. Senises kohtupraktikas on lähtutud arusaamast, et kriminaalmenetleja on samuti avaliku võimu kandja ning kriminaalmenetlus on avalik-õiguslik tegevus. RVastS § 7 lg 1 kohaldamiseks ei ole oluline, et selle sätte alusel hüvitatav kahju peaks olema tekitatud haldusakti või haldustoiminguga (nagu see on nt sätestatud õiguspäraselt tekitatud kahju hüvitamise eeldusena RVastS § 16 lg 1 järgi). Avalik-õigusliku tegevuse mõiste RVastS § 7 lg 1 järgi on seega laiem tegevusest, mis on hõlmatud haldusaktide andmisega ja halduse toimingute tegemisega haldusmenetluse seaduse §-de 51 ja 106 mõttes.
Riigikohtu üldkogu on varem leidnud, et kriminaalmenetleja õigusvastase tegevusega tekitatud kahju hüvitamise nõuded kuuluvad halduskohtu pädevusse tulenevalt halduskohtumenetluse seadustiku § 3 lg-st 1 ja § 6 lg 3 p-st 2 (vt Riigikohtu üldkogu 23. märtsi 2011. a otsus haldusasjas nr 3-3-1-85-09, p-d 70 ja 71). Olukorras, kus seadusega on antud halduskohtu pädevusse kriminaalmenetleja õigusvastaselt tekitatud kahju hüvitamise nõuete menetlemine, puudub mõistlik põhjendus, miks tuleks RVastS § 7 lg-t 1 tõlgendada kitsamalt, st piirata selle kohaldamisala vaid haldusakti või halduse toiminguga kahju tekitamise juhtudega.
Peeter Jerofejev, Henn Jõks, Villu Kõve, Jaak Luik, Tambet Tampuu