text:
Lasteaednike liit koostab riigikogule märgukirja : Õpetajate Leht
24. apr. 2015 Liili Pille Eesti lasteaednike liidu esimees - 26 kommentaari
Alushariduse vallas kerkib ikka ja jälle üles arutelu teemal, kes vastutab koolieelse hariduse, sealhulgas lasteaiaõpetajate, tugispetsialistide ja muu personali palga, töötingimuste, samuti murekohtade lahendamise eest. Vastuseks kuuleme kõige sagedamini, et vastutus lasub kohalikul omavalitsusel. Samas on üldteada, et omavalitsuste suurus ja majanduslik olukord on erinev. Sellest tulenevalt erineb ka nende võimekus probleeme lahendada ja lasteaiatöötajatele konkurentsivõimelist töötasu maksta.
Kujunenud olukorras kavatseb Eesti lasteaednike liit pöörduda lasteaednike nimel oma ettepanekutega riigikogu poole. Pöördumise peamine eesmärk on soov, et kõik alushariduse pedagoogid saaksid riigi eelarvest vastavalt atesteerimise tulemustele ühesugust palka. Teeme ettepaneku kehtestada lasteaiaõpetajatele põhikooli- ja gümnaasiumiõpetajatega võrdne riiklik palga alammäär üle Eesti. Kollektiivset pöördumist tutvustame alates 18. maist kõigis lasteasutustes, kus soovijatel ja toetajatel on võimalik sellele kuu lõpuni toetusallkiri anda.
Ebavõrdne palk ja kohtlemine
Lasteaiaõpetajad töötavad olukorras, kus samadele kvalifikatsiooninõuetele (lasteasutuse õpetaja kvalifikatsiooninõuded on kõrgharidus ja pedagoogiline kompetentsus) vastavad õpetajad teevad ühesugust tööd, kuid saavad eri omavalitsustes olulisel määral erinevat töötasu. Seega sõltub palga suurus peamiselt inimese elu- ja töökohast ning kohaliku omavalitsuse otsusest, mitte õpetaja kvalifikatsioonist, töökogemusest, tööpanusest või töö kvaliteedist. See on õpetajatööd tegijate ebavõrdne kohtlemine.
Eesti Vabariigi põhiseaduse § 12 lõige 1 näeb ette, et kõik on seaduse ees võrdsed. Kedagi ei tohi diskrimineerida rahvuse, rassi, nahavärvuse, soo, keele, päritolu, usutunnistuse, poliitiliste või muude veendumuste, samuti varalise ja sotsiaalse seisundi või muude asjaolude tõttu. Antud juhul tuleneb ebavõrdne kohtlemine õpetaja töökohaks oleva koolieelse lasteasutuse asukohast, mis on „muuks asjaoluks” põhiseaduse § 12 lõike 1 tähenduses.
Töötasu (sh töötasu alammäära) erinevused ametiala piires sarnast tööd tegevate inimeste vahel on kasvanud väga suureks. Ühe kuu keskmise palga suurus on www.riigiraha.ee andmetel kohalikes omavalitsustes 424 eurost 1200 euroni. Vahe võib seega olla pea kolmekordne. Samas ei võimalda praegused seadused kehtestada koolieelsete lasteasutuste õpetajatele töötasu alammäära riiklikult.
Koolieelse lasteasutuse seaduse § 27 lõike 1 alusel rahastatakse lasteasutust lisaks annetustele ja vanemate kaetavale osale riigieelarvest ja valla- või linnaeelarvest. Lasteasutuse õpetaja palga alammääras lepivad vastavalt koolieelse lasteasutuse seaduse § 27 lõikele 5 kokku kohalike omavalitsusüksuste esindajad ja lasteasutuste õpetajate esindajad. Lasteaiaõpetajatele palga maksmine on praegu kohaliku omavalitsuse üksuste ülesanne, milles riik ei osale. Teistmoodi on lahendatud kooliõpetajatele palga maksmine, mis on riigi kohustus.
Kooliõpetajatele on tagatud riiklik palga alammäär, ent lasteaiaõpetajatele mitte. Nii kooli- kui ka lasteaiaõpetajate kvalifikatsiooninõuded on kehtestatud haridus- ja teadusministri määrusega ja ühtsed riigis tervikuna. Nii kooli- kui ka lasteaiaõpetajad töötavad riigi kehtestatud õppekavade alusel.
Eesti Vabariigi haridusseaduse § 2 lõige 5 ütleb: „Haridusel on järgmised tasemed: 1) alusharidus; 2) põhiharidus (hariduse I tase); 3) keskharidus (hariduse II tase); 4) kõrgharidus (hariduse III tase).” Sama seaduse § 14 sätestab: „Alusharidus on teadmiste, oskuste, vilumuste ja käitumisnormide kogum, mis loob eeldused edukaks edasijõudmiseks igapäevaelus ja koolis.” Eesti elukestva õppe strateegias 2020 on määratletud, kes on õpetaja: „Õpetajana peetakse silmas kõiki, kes juhivad õppeprotsessi ja kujundavad õpikeskkonda lasteaedades, üldhariduskoolides, kutsekoolides, kõrgkoolides, huvikoolides, vabahariduslikes koolituskeskustes, täiendõppes, avatud noortekeskustes, muuseumides jt kultuuriasutustes.”
Lasteaia- ja kooliõpetaja ülesanded ongi väga sarnased, töö sisu erineb ainult haridusastmete lõikes. Kõigi õpetajate kohustus on toetada parimal moel iga lapse/õpilase arengut, samuti täiendada ametialaselt oma kutseoskusi ja olla kursis haridusuuendustega.
Lasteaiaõpetaja töö muudab eriti pingeliseks talle seaduses selgesõnaliselt sätestatud kohustus ja vastutus hoolitseda laste elu ja tervise eest.
Sellele tuginedes ootab lasteaiaõpetaja oma töö väärtustamist sarnaselt kooliõpetajatega, kuid kahjuks riik praegu lasteaiaõpetajat õpetajana ei väärtusta.
Alusharidus vajab riigi tuge
Munitsipaallasteaedade tegevuse korraldamine on seaduse järgi omavalitsuste ülesanne. Siiski on tegemist valdkonnaga, kus riik peaks kohalikke omavalitsusi toetama. Riigikohus on ühele kohtuasjale järgnenud otsuses rõhutanud järgmist: „PS § 154 lõikest 1 tulenevat õigust ja kohustust otsustada ning korraldada seaduse alusel iseseisvalt kõiki kohaliku elu küsimusi, sealhulgas otsustada, kuidas kulutada kohaliku elu küsimuste lahendamiseks eraldatud raha, on omavalitsusüksusel võimalik järgida üksnes juhul, kui tal on selleks piisavalt raha. Seetõttu eeldab PS § 154 lõikes 1 sätestatud enesekorraldusõigus juba olemuslikult, et omavalitsusüksustele oleks tagatud õigus piisavatele rahalistele vahenditele omavalitsuslike ülesannete täitmiseks. Seejuures peab kõnealuse õiguse kohaselt olema tagatud nii seadusest tulenevate kui ka muude, seadusega sätestamata omavalitsuslike ülesannete piisav rahastatus” (punkt 55). Ning: „Samuti peab omavalitsuslike ülesannete rahastamissüsteem olema piisavalt mitmekülgne ja paindlik, arvestamaks nende ülesannete täitmiseks tarvilike kulutuste tegelikku muutumist. Väiksemate rahaliste vahenditega omavalitsusüksuste kaitseks tuleb rakendada rahalise ühtlustamise mehhanisme või analoogilisi meetmeid, et tasandada potentsiaalsete tuluallikate ja kulutuste ebaühtlast jagunemist omavalitsusüksuste vahel. Omavalitsusüksused tuleb kaasata rahastamissüsteemi puudutavate otsuste tegemisse. Kui võimalik, ei peaks omavalitsusüksustele eraldatavaid vahendeid siduma konkreetsete projektide finantseerimisega, et säilitada nende võimalikult suur iseseisvus ülesannete täitmisel” (punkt 56).
Kirjeldatud olukord on alushariduse vallas toonud kaasa tõsiseid probleeme.
Erialase haridusega õpetajaid ei jätku
Töölt on lahkunud ja lahkumas erialase haridusega spetsialistid. Jätkuvalt on keeruline leida erialase haridusega lasteaiaõpetajaid, muusika- ja liikumisõpetajaid, logopeede, eripedagooge, tugispetsialiste, eri- ja sobitusrühmade õpetajaid. Suur hulk pensioniikka jõudvaid või juba pensionil olevaid ja veel töötavaid õpetajaid jääb vanaduspensionile. Noored erialase kõrgharidusega inimesed praeguse palgaga tööle ei tule. Suure palgalõhe tõttu kohalikes omavalitsustes lahkuvad õpetajad tööle piirkondadesse, kus makstakse suuremat töötasu. Suur palgalõhe kasvab üle pensionilõheks. Kui kohalikud omavalitsused ei suuda enam leida oma lasteaedadesse kvalifitseeritud personali ja olude sunnil võetakse üha enam tööle erialase hariduseta töötajaid, ei pruugi kvaliteetse alushariduse tagamine osutuda enam võimalikuks. Samas on selle kättesaadavus lastega peredele atraktiivsete elutingimuste loomisel väga oluline.
Üksmeel valitseb selles, et kõigile lastele on vaja võimaldada vanemate soovil koht koolieelses lasteasutuses või kuni kolmeaastastele koht vanemate nõusolekul lastehoius. Koht lasteaias või lastehoius on oluline, kuid siiski poolik lahendus. Vaja on leida ka vahendid, et inimesi tööl hoida ja parimaid tööle kutsuda. Nõuded neile, kellest võib kestva koolituse ja praktika tulemusena kujuneda hea õpetaja, on väga kõrged: teatud akadeemilise võimekuse tase, suhtlemisoskus, inimlikkus, võime taluda kestvat vaimset pingutust, soov pidevalt areneda ja õppida. Samas on pedagoogiamet loominguline töö.
Kvaliteetse õpikeskkonna suudavad luua end turvaliselt ja enesekindlalt tundvad, oma töötasuga endale ja oma perele väärikat toimetulekut võimaldavad inimesed. Õpetajate ja täiskasvanute rahulolust sõltub laste heaolu.
Lasteaednike liit usub, et kui pöördumises esitatavad ettepanekud seadusteks vormistada, paraneb olukord tuntavalt.
• Lasteaiaõpetajaks sobivaid inimesi hakkab konkureerima sellesse ametisse rohkem.
• Kogenud ja erialase ettevalmistusega õpetajad ei lahku enam töölt.
• Taastub lasteaiaõpetaja kutse prestiiž, õpetajaamet astub samasse ritta arsti, advokaadi ja teiste lugupeetud elukutsetega.
• Väärikas palk kõikjal Eestis loob konkurentsi, tekitab õpetajas vajaduse end rohkem arendada ning tõstab tema eneseväärikust.
• Lasteaeda jäävad tööle need, kelle jaoks õpetajatöö on tõeline kutsumus.
• Lasteaeda tulevad tööle ka meesõpetajad (rühmades on poisse enamasti rohkem kui tüdrukuid).
• Lastel on parem lapsepõlv. Motiveeritud õpetaja teeb oma tööd rõõmsalt ja pühendunult, millest võidavad kõik lapsed.
26 kommentaari teemale “Lasteaednike liit koostab riigikogule märgukirja”
Monika Liiv ütleb:
24. apr. 2015, 16:17
Ene Põdra ütleb:
24. apr. 2015, 21:01
Olen kahe käega nõus artiklis väljatoodud argumentide ja ettepanekutega
Ingrid Aru ütleb:
24. apr. 2015, 22:46
25. apr. 2015, 11:22
Toetan 100% lasteaednike liidu ettepanekuid.
Ene-Ly Brenner ütleb:
25. apr. 2015, 23:07
No lõpuks ometi! EHL tegeleb selle teemaga juba pikemat aega ja toimuvad pidevad läbirääkimised valitsuse tasemel. Mitu häält on ikka mitu häält, ehk suudab siis saavutada rohkem.
26. apr. 2015, 00:18
KOGU LUGU AUS JA ÕIGE! Kiitus Lasteaednike liidu rahvale!Jõudu jätkamiseks!
Olen ligi 40 aastat seda leiba söönud ja ikka usinalt muud tööd lisaks teinud, et oma lapsi kasvatada-koolitada. Hakkama on saadud, kuid puhkuseaega pole eriti olnud.
SEE OLUKORD ON ALANDAV! TÖÖ ON KÕIGELE VAATAMATA TORE JA SÜDAMELÄHEDANE, KIUD KAS SELLEST PIISAB?
Kolleegile arvestati just pensioniametis pension välja –
45 AASTAT ON TÖÖL KÄIDUD JA 29 AASTAT LÄHEB PENSIONI ARVESTUSSE! HÄBIVÄÄRNE!
Küsisin kord riigikogu liikmelt Mai Treialilt, kui sõbrannast kolleeg pensionile oli saanud, et miks nii tehakse lasteaednikega? Tema arvas:”Ta on siis vähe panustanud?” Kuidas me saame rohkem panustada? Kuidas?
Nüüd enne riigikogu valimisi ajasid 2 Reformierakonna kandidaati Tartumaal kärbseid pähe, öeldes, et seadus madalapalgaliste rõõmuks jõustub, st tööaasta=aastaga pensioniarvestuses, olevat juba arutlusel olnud :). Valetavad, nii et silmigi ei pilgu. Aga ametinimi on uhke -lasteaiaÕPETAJA!
26. apr. 2015, 09:05
26. apr. 2015, 12:25
Mitmetes lasteaedaes on kummalgi õpetajal rühmas 1,0 koormuse asemel 0,9 või veelgi vähem.
Kas neil kahel õpetajal, kes töötavad rühmas kumbki 0,9 koormusega, on vähem töökohustusi võrreldes kolleegidega lasteaias, kus rühmades on kummalgi õpetajal 1,0 koormus?
Ei ole ju… Õppetegevusi samapalju, lapsi samapalju, üritused ja õppetegevused tuleb ette valmistada.
Jah, rühm on vähem aega lahti, aga töö tuleb ju ikka ära teha. Vabast ajast ja tasuta seega.
Ka see on lasteaiaõpetajate ebavõrdne kohtlemine. Täpselt nagu see, et maakonniti täpselt sama tööd tegevate lasteaiaõpetajate palgad on suuresti erinevad.
Õpetajad tahavad teha tööd 1,0 koormusega.
Palun ka see märgukirja panna!
26. apr. 2015, 12:56
toetan, ammu oleks pidanud midagi ettevõtma.
26. apr. 2015, 14:58
Toetan lasteaednike liidu ettepanekut.
Inge Kõks ütleb:
26. apr. 2015, 16:14
Toetan lasteaednike liidu ettepanekuid ja olen mures alushariduse tuleviku pärast. Pärnu Postimehes oli hiljuti tööpakkumine lastehoiu kasvatajale 2.66 eurot tund, kirjakandjale 3.80.Mina lapsevanemana ei julgeks viia oma väikelast lastehoidu, kus kasvatajale makstakse miinimumpalka.
26. apr. 2015, 20:21
Märgikirja tuleks lisada ka see, et sellesse uude õpetaja kvalifikatsiooninõuete seadusesse lisatakse kogenud ja väga kõrge kvalifikatsiooniga keskeriharidusega lasteaiaõpetajad ( endised Tallinna Pedagoogikakooli lõpetajad)! Kaua meid mõnitatakse ! Tööle võetakse muu kõrgharidusega töötajaid, kes ei tea sellest tööst ööd ega mütsi ning lisaks saavad nad meist ebaõiglaselt kõrgemat palka. Paariline õpetaja töötab topelt koormusega tehes ära ka tema töö. Kus on õiglus ? Meilt kogenud keskeriharidusega õpetajatelt võetakse ära õigus sellel ametil töötada ! See on häbiplekk Eesti riigile !
26. apr. 2015, 20:36
Võrdne palk praeguse aja Tallinna Ped. Ülikooli lõpetajate ja keskeriharidusega lasteaiaõpetajatele !!!
28. apr. 2015, 08:51
Endine Tallinna Pedagoogiline Kool – oli vahepeal Pedagoogiline Seminar, nüüd hakkab andma kõrgharidust Tallinna Ülikooli all .
Need kes on selle kooli kunagi lõpetanud, on saanud sealt koolist hea hariduse, nad on ennast pidevalt täiendanud ja praeguseks töötanud oma ametis näiteks 30- 40 aastat. Nüüd ei kõlba äkki kuhugi ja hakkavad töötama assistentidena koos ilma erialase hariduseta töötajatega (õpetajaabid on paljudes lasteaedades harituseta). Kus on siin loogika.
Ühelt poolt pole vaja haridust, teisalt seda ei tunnustata. Lasteaias töötavad majandusjuhatajad, kellelt ei nõuta mingisugust haridust, nad lihtsalt on ja jäävad igavesti” majandama” -jälle kummaline vastuolu.
Oleks vaja panna asjad selles plaanis korda. Paljudel õpetajatel on vanemõpetaja ametijärk- seda nagu ka ei taheta tunnistada. Ometi on selle taga pikaajaline ,väga hea, tulemusrikas ja mitmekülgne töö!
Vanemõpetaja: ta on igati tunnustatud õpetaja. Või ei?
tereze ütleb:
28. apr. 2015, 09:55
Juba,Tiina Vapperi,Õpetajatelehes kirjutatud sama suunitlusega artiklis oli väga palju kommentaare, mis puudutasid samu teemasid.
Kõik on kuidagi väga segane- ei saa aru, miks tekitatakse pingeid juurde.
Kas kõik eriharidusega lasteaiaõpetajad peavad minema kõrgharidust omandama selle paberi pärast( sinna võetakse ka ju teatud arv- jälle ebaõiglane)? Kogemused ja pikaajaline staaz nagu pole üldse tähtsad, palgaga on samuti kogu elu terroriseeritud.
Tõõ lastega, kus rühmades on 24 last, on niigi raske. Lisaks sellele, et sa õpetad lapsi,on sul igapäevaselt vaja pidevalt tegelda ka laste käitumisprobleemidega ja lastevanemate nõustamisega.
Nõudmised kogu aeg kasvavad- arenguvestluste ettevalmistamine ja läbiviimine. e-lasteaia täitmine jne.
Ministeeriumid on töötajaid täis(mõtlevad uusi kohustusi välja) , aga kuidagi eluvõõrad.
Jõudu lasteaiaõpetajate õiguste eest seismisel!
30. apr. 2015, 14:47
Arvan,et ka lasteaiaõpetaja puhkuse PEAB VÕRDSUSTAMA kooliõpetaja puhkusega-42 kalendripäeva asemel 56 päeva,nagu koolis. Pealegi pole lasteaias,võrreldes kooliga, vahetunde (kus saaks veidigi hinge tõmmata ja kisast ning lärmist puhata). Ei ole lasteaias vaheaegu nagu koolis-meil toimub kogu aeg nö. sisuline töö lastega.Koormus ja näevipinge on seega suurem isegi,kui kooliõpetajal. Ma ei taha sugugi väita,et koolis pole pingeline,kuid lasteaiaõpetajate töö juures pole seda keegi märganud ega hinnanud!
31 a. lasteaias ütleb:
Rae vallas saavad nüüdsest õpetajabid 35 päeva puhkust, mis on ka väga meeldiv .
Olen poolt ja toetan.
Rita. ütleb:
Olen Malle ja vaatleja arvamusega täiesti nõus.Kuigi mulle tundub, et lasteaednike liit võitleb inimeste eest kel on kõrgharidus. On õeldud , et mine õppima, nagu oleks nii lihtne enne 60 veel õppida ja siis pensile jõudes maksta õppelaenu. Tore soovitus, meie väikeste palkade juures.Täiendkoolitustel käime igaaastaselt ja õpime töö kõrvalt ka kogu aeg uut juurde.Kogemusi on 40 aasta jagu!
4. mai 2015, 14:53
POOLT JA KAHE KÄEGA.
Anne Kaar ütleb:
Õige ! Sest kõrgharidusega mõne muu valdkonna lõpetanud inimene saab lasteaias suuremat palka kui kesk-eri pedagoogilise haridusega inimene. see on küll imelik. Lasteaiaõpetaja
Valve Voites ütleb:
Toetan, kahe käe ja südamega!
Olen poolt ja toetan!

matches:
§ 12
§ 12
§ 27
§ 27
§ 2
§ 14
Riigikohus
§ 154
§ 154


text:
Euroopa Kohus: keskkonnamõju hindamine võib olla kohustuslik ka käitise tegevusaja pikendamisel
Euroopa Kohus selgitas oma 29. juulil otsuses kohtuasjas C‑411/17, kuidas tõlgendada piiriülese mõjude hindamise Espoo konventsiooni, Arhusi konventsiooni, EL loodus direktiivi, linnudirektiivi ja keskkonnamõju hindamise (KMH) direktiivi seoses õigusaktiga, millega Belgia Kuningriik pikendas oma territooriumil asuvate tuumaelektrijaamade kasutusaega. Euroopa Kohus leidis, et ka tuumajaama eluea pikendamine on tegevuseks, mille keskkonnamõjusid tuleb nõuetekohaselt hinnata. Seega oli Belgia otsus jätta tuumajaamade eluea pikendamisel mõjud hindamata, EL õigusega vastuolus.
2003. aastal võeti Belgias vastu seadus, millega keelati uute tuumaelektrijaamade ehitamine ja käikulaskmine. Samuti nähti ette, et individuaalsed käitusload ja tööstusliku elektritootmise load kaotavad kehtivuse 40 aasta möödumisel konkreetse tuumaelektrijaama käikulaskmisest. Siiski jäeti seadusega võimalus seda ajakava muuta, kui riigi elektrivarustuskindlus on ohus.
2013. aastal vastuvõetud seadusega lükati ühes tuumaelektrijaamas (Tihange 1) tööstusliku elektritootmise lõpetamise kuupäeva kümne aasta võrra edasi ning kasutati 2003. aasta seaduses kuningale ettenähtud võimalust muuta tuumaenergiast loobumise ajakava. Aasta hiljem otsustas valitsus veel kahe tuumaelektrijaama (Doel 1 ja Doel 2) elektritootmise aega pikendada kümne aasta võrra. 2015. aastal muudeti taas tuumaenergiast loobumise ajakava ja lükati Doel 1 ja Doel 2 tuumaelektrijaamade tööstusliku elektritootmise lõpetamise kümne aasta võrra edasi ning nähti ette nende tuumajaamade deaktiveerimine aastal 2025. Tähtaegade edasilükkamise tõttu sõlmis kahe asjaomase tuumajaama omanik Belgia riigiga lepingu 700 miljoni euro ulatuses uuendusinvesteeringute kava elluviimiseks, et pikendada tuumajaamade käitamist seaduses ette nähtud tähtajani.
2015. aasta seadusele esitasid põhikohtuasjas kaebuse keskkonnakaitseühendused Inter-Environnement Wallonie ASBL ja Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen ASBL. Kaebajate hinnangul võeti seadus vastu ilma nii Espoo ja Arhusi konventsiooniga kui ka keskkonnamõju hindamise direktiivi, elupaikade direktiivi ja linnudirektiiviga kehtestatud otsuste eel keskkonnamõju hindamise nõudeid järgimata. Belgia konstitutsioonikohus otsustas kohtumenetluse peatada ja esitas Euroopa Kohtule rea eelotsuse küsimusi. Esiteks käsitles Euroopa Kohus keskkonnamõju hindamise direktiiviga seotud küsimusi.
Mõjude hindamine oli kohustuslik
Euroopa Kohus leidis, et seesuguseid meetmeid (õigusakt koos sellega kaasnevate renoveerimistöödega) tuleb nii EL KMH direktiivi kui ka loodusdirektiivi tähenduses käsitleda „projektina“, mille suhtes tuleb eelnevalt läbi viia keskkonnamõju hindamine. Euroopa Kohus leidis, et hindamaks, kas tegemist on projektiga KMH direktiivi tähenduses, ei saa seaduses ettenähtu (tuumajaamade eluea pikendamine) elluviimist eraldada sellega kaasnevatest töödest (moderniseerimine, renoveerimine, kolme uue ehitise rajamine jm). Seetõttu on direktiivi mõttes tegemist ühe ja sama projektiga, seda ka vaatamata sellele, et ühe tuumajaama puhul on vajalik ka hilisemate aktide vastuvõtmine (uue loa väljastamine elektritootmiseks). Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt on juhul, kui tegemist on „projektiga“ KMH direktiivi tähenduses, see ka projektiks EL loodusdirektiivi tähenduses.
Projektid, mille keskkonnamõju tuleb hinnata, on loetletud KMH direktiivi lisades I ja II. Lisas I on keskkonnamõju hindamist nõudvate projektide seas loetletud tuumaelektrijaamad ja muud tuumareaktorid, sh nende jaamade või reaktorite lammutamine või kasutusest kõrvaldamine. Antud juhul on aga kohtu hinnangul tegemist mitte uue projektiga, vaid olemasolevate tuumajaamade projektide muudatustega. Ka nende keskkonnamõju tuleb keskkonnamõju hindamise direktiivi lisa I p-i 24 kohaselt hinnata, kui neil võib eeskätt nende laadi või ulatuse tõttu olla samasugune keskkonnamõju kui projektil endal. Euroopa Kohus leidis, et seaduse ja sellega kaasnevate tööde võimalik keskkonnamõju on võrreldav ulatusega tuumaelektrijaamade algse käivitamise keskkonnamõjuga, mistõttu tuleb nende osas läbi viia keskkonnamõju hindamine.
EL loodusdirektiivi kohane nn Natura hindamine oli samuti kohustuslik, kuna kahe jaama tarbeks võetakse jahutusvett Natura 2000 võrgustikku kuuluvast jõest, milles asuvad kaitsealused liigid. Samuti oli Natura hindamine kohustuslik tuumajaamadega kaasneva suurõnnetuse ohu tõttu.
Mõjude hindamise ajastus
Järgnevaks käsitles Euroopa Kohus, millises etapis tuleb keskkonnamõju hindamine läbi viia. KMH direktiivi kohaselt peab seda tegema enne loa andmist. Juhul kui riigisisese õigusega nähakse tegevusloa osas ette mitmeetapiline loamenetlus, tuleb projekti keskkonnamõju hindamine läbi viia esimesel võimalusel, kui on võimalik kindlaks määrata ja hinnata kogu mõju, mida see projekt keskkonnale avaldada võib. Euroopa Kohus leidis, et antud juhul tuleb 2015. a seadust käsitleda tegevusloana, kuna selles määratletud projekti peamised tunnused ja vastuvõetud meetmed (tuumajaamade taaskäivitamine ja tegutsemise lõpetamise edasilükkamine kümne aasta võrra) ei ole enam vaieldavad ega muudetavad, isegi kui nende elluviimine nõuab täiendavaid, täpsustavaid menetlusi.
Samuti tuleb koos tuumajaamade eluea pikendamise kui põhilise tegevusega hinnata sellega lahutamatult seonduvate tööde (renoveerimine jm) keskkonnamõju, kuna need on loamenetluse selles staadiumis piisavalt identifitseeritavad.
Eeltoodud tõlgendused mõjude hindamise ajastuse osas kohalduvad ka Natura hindamisele.
Erandite kohaldamine tulenevalt elektrivarustuse tagamise vajadusest
Euroopa Kohus analüüsis lisaks üldisele kohustusele ka küsimust, kas KMH direktiivi ning EL loodusdirektiivi kohaseid hindamisi ja kohustusi võis eirata seetõttu, et projekt oli hädavajalik Belgia elektrivarustusega tagamiseks.
Kohus ei välistanud, et liikmesriigi elektrivarustuskindluse tagamise vajadus võib olla erandjuht, mis õigustab KMH direktiivi kohase mõjuhindamise läbiviimata jätmist. Samas on erandi tegemine võimalik ainult juhul, kui liikmesriik suudab tõendada, et tema poolt välja toodud oht elektrivarustuskindlusele on mõistlikult tõenäoline ja projekt on kiireloomuline. Samuti on liikmesriigile sellise erandi tegemise soovi korral direktiivis siiski ette nähtud teatud kohustused. Liikmesriigid peavad kontrollima, kas kohane oleks mõni muu hindamisviis, tegema üldsusele kättesaadavaks sellise hindamisviisi põhjal saadud teabe ning teatama Euroopa Komisjonile enne loa andmist erandi tegemise põhjendused. Nende tingimuste eesmärk on tagada keskkonnamõju hindamise direktiivi eesmärkide täitmine võimalikult suurel määral. Kuigi Euroopa Kohus jättis Belgia kohtute hinnata, kas erandi kohaldamise eeldused ja tingimused olid täidetud, oli igal juhul selge, et Belgia ei olnud Euroopa Komisjoni erandi tegemisest teavitanud.
Samuti leidis kohus, et põhimõtteliselt võib energiavarustuse tagamine olla ülekaalukaks avalikuks huviks, mis õigustab Natura 2000 võrgustiku kaitseväärtuste ohustamist. Samas esineb selline huvi vaid juhul, kui liikmesriigi elektrivarustuse katkemise oht on tegelik ja tõsine.
Mõjude hindamata jätmise tagajärjed
Mõjude hindamata jätmise tagajärgede osas märkis Euroopa Kohus, et KMH direktiivis ega EL loodusdirektiivis ei ole täpsustatud, millised tagajärjed neis sätestatud kohustuste rikkumisele järgnevad. ELL art 4 lg 3 kohasest lojaalse koostöö põhimõttest tulenevalt on riigil kohustus samas kõrvaldada EL õiguse rikkumise õigusvastased tagajärjed. Seega tuleb rikkumise toimumisel liikmesriigil võtta kasutusele kõik vajalikud ja siseriikliku õiguse kohaselt võimalikud meetmed selle heastamiseks (nt peatada väljastatud loa kehtivus või luba ära võtta). Loa kehtivuse peatamise või loa äravõtmisega paralleelselt võidakse nõutav mõjude hindamine ka tagantjärgi läbi viia. Selline tegevus ei tohiks samas võimaldada mõningatest mõju hindamise nõuetest kõrvale hiilida, samuti tuleb hindamisel arvestada juba vahepeal avaldunud mõjudega.
Erandkorras võib loa siiski kehtima jätta ning meetmeid ellu viia, kui esineb vajadus kõrvaldada tegelik ja tõsine oht asjassepuutuva liikmesriigi elektrivarustusega katkemiseks, mida ei saa muude ja alternatiivsete vahenditega kõrvaldada (arvestades ka EL elektriturgu). Sellist erandit võib kohaldada vaid ajavahemikuks, mis on hädavajalik õigusvastasuse kõrvaldamiseks.
Otsuse tähendus
Suures osas kordas Euroopa Kohus oma varasemaid seisukohti keskkonnamõju hindamise kohustuse ja selle rikkumisele järgnevate tagajärgede osas. Uudseks ja pretsedenti loovaks võib eelkõige pidada kohtu põhijäreldust, mille kohaselt võib teatud suure mõjuga tegevuste puhul olla keskkonnamõju hindamine kohustuslik ka tegevusaja pikendamisel, eriti kui sellega kaasnevad täiendavad investeeringud ja ümberehitustööd.
Kohtuotsus kohtuasjas C‑411/17

matches: Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus


Harku valla arengukava aastani 2037 – Riigi Teataja
KOV määruste valdkondlik liigitus: Linna ja valla valitsemine → Linna ja valla arengukavad
Jõustumine: 01.01.202013.10.2018
RT IV, 10.10.2018, 28
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 1 punkti 7, § 372 lõigete 6 ja 7 ning Harku Vallavolikogu 29.12.2011 määrusega nr 21 kehtestatud “Harku valla põhimääruse” § 74 lõigete 1 ja 2 alusel:
§ 1. Võtta vastu Harku valla arengukava aastani 2037 koos lisadega (Lisa 1 Harku valla arengukava aastani 2037, Lisa 2 Harku valla eelarvestrateegia 2019-2022, Lisa 3 Harku valla tegevuskava (investeeringutekava) 2019-2022 ja Lisa 4 Harku valla profiil).
§ 2. Määrus avalikustatakse Harku valla veebilehel.
§ 3. Määrus jõustub kolmandal päeval pärast Riigi Teatajas avaldamist.
§ 4. Määrust rakendatakse alates 2019. aasta 1. jaanuarist.
RT IV, 08.10.2019, 17


text:
3-3-1-61-06 Riigikohus 11.12.2006
MaaRS § 6 lg 2 p 4
MaaRS § 31 lg 1 p 5
MaaRS § 2
ORAS § 4
maa riigi omandisse jätmine
MaaRS § 31 lg 1 punkti 5 tuleb vaadata koostoimes sama seaduse §-ga 2 kui erandit. Maareformi eesmärk on eeskätt õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamine, millest maa riigi omandisse jätmine moodustab erandi. Maa jätmine riigi omandisse riigikaitsemaana saab toimuda juhul, kui kõnealune maa täitis nii Maareformi seaduse vastuvõtmise ajal 1991. a kui ka maa riigi omandisse taotlemise ajal riigikaitsemaa funktsioone. Kui riigil tekib seoses riigikaitselise objekti laienemisega vajadus täiendava maa järele, on tal võimalik lahendada täiendava maa kasutamise või omandamise küsimus näiteks kokkuleppemenetluses maa tagastamise õigustatud subjektidega või taotleda selle maa sundvõõrandamist.
Olukorras, kus õigustatud subjekt nõudis maa tagastamist, kuid osa sellest maast jäeti riigi omandisse, tekkis õigustatud subjektil arusaam ja õigustatud ootus, et sellega määras riik lõplikult kindlaks riigi omandisse jäetava maa ja ülejäänud maa kuulub talle tagastamisele. Ehkki linnavalitsus viivitas üle kuue aasta ülejäänud maa tagastamisega, on järelejäänud maa õigustatud subjektile tagastamine õiguspärane. Linnavalitsus ei pidanud enne maa tagastamist enam võtma vastu otsust sama maa osas esitatud uue maa riigi omandisse jätmise taotluse suhtes.
Erastatava maa piiride kulgemise ettepanek on eelhaldusakt, millega ei lahendata erastamise küsimust lõplikult. Erastamise eeltoimingute raames antud korraldused ei pruugi anda isikule õiguspärast ootust, et erastamine viiakse lõpule eelhaldusaktides kindlaksmääratud tingimustel. Põhjendatud kaalutluste olemasolul võib haldusorgan üldjuhul erastamise eeltoimingute raames kindlaksmääratud tingimusi muuta. Esialgse korralduse muutmist õigustavaks kaalutluseks võib olla avalik huvi riigi omandis oleva jõe osalise erastamise vältimiseks. Kui tegemist on avalikult kasutatava ning eraisikule mittekuuluva teega, on selle erastamata jätmiseks piisavalt kaalukas huvi, et õigustada haldusakti muutmist. Ehitise teenindamiseks piisava suurusega maatüki erastamist ei saa takistada ehitise vahetus läheduses kulgev tee. Kui ehitisega samal pool teed olevast maast ei piisa teenindusmaaks, ei ole välistatud täiendava maatüki teenindusmaaks määramine ehitist ümbritsevast maast teisel poolt teed.
3-3-1-50-06 Riigikohus 19.10.2006
MaaRS § 6 lg 1
Maa tagastamise üheks põhieesmärgiks on endistele omanikele või nende õigusjärglastele selle maa tagastamine, mis oli isikute omandis õigusvastase võõrandamise ajal. Sellest tuleneb ka nõue, et maa tagastataks võimalikult endistes piirides. Omandireformi õigustatud subjekt saab nõuda eeskätt maa tagastamist enda õiguseellastele kuulunud maa piirides. Õiguseellastele kuuluvaks maaks tuleb lugeda ka seda maad, mis ei olnud veel kinnistusraamatusse kantud, kuid mille kohta oli koostatud maakorralduskava.
3-3-1-46-06 Riigikohus 12.10.2006
MaaRS § 23 4 lg 2
MaaRS § 23 4 lg 7
HMS § 52 lg 1
Vaba metsamaa erastamise avalduse esitanud isik peab erastamisõiguse säilimiseks üldjuhul kogu erastamismenetluse kestel vastama seaduses sätestatud tingimustele. Maavanemal, kes erastamist korraldab, on õigus ja kohustus kontrollida isiku vastavust vaba metsamaa erastajatele esitatavatele nõuetele. Formaalsete tunnuste kontrollimisel tuleb lähtuda ka regulatsiooni kehtestamise sisulistest eesmärkidest ning esitada kaalutlused, miks isik ei vasta seaduse nõuetele. Vajalik on hinnata, kas mittevastavus on oma laadilt üksnes näiline või formaalne või on puudus sisuline võrreldes regulatsiooni eesmärgiga. Õiglase ja haldusmenetluse põhimõtetele rajaneva otsustuse tegemiseks ei või tähelepanuta jätta mittevastavuse tekkimise asjaolusid. Kohaliku omavalitsuse volikogu otsusest vaba metsamaa erastajate nimekirja kinnitamise kohta ei teki isikul subjektiivset õigust nõuda, et temaga sõlmitaks vaba metsamaa erastamise ostu-müügilepingu. Nimekirja kantud isikul võib aga tekkida õiguspärane ootus, et ta on loetud seaduse nõuetele vastavaks ning ilma kaaluka põhjuseta seda küsimust uuesti ei otsustata (vt ka Riigikohtu 07.12.2001 otsust nr 3-3-1-51-01 ning 29.03.2006 otsuse nr 3-3-1-81-05, p 13-14).
Kaebuse esitaja tahe ei saa olla suunatud kohtulahendi saamiseks, mille tegemist seadus ei võimalda. Seepärast tuleb kaebust tõlgendada viisil, mis tagab isiku õiguste võimalikult tõhusa kaitse (vt ka Riigikohtu 29.01.2004 määruse nr 3-3-1-4-04, p-i 15).
3-3-1-40-06 Riigikohus 09.06.2006
MaaRS § 9 lg 1 p 1
Oma elamu võõrandamisega ei saa õigustatud subjekt tekitada olukorda, kus vähendatakse oluliselt ka teiste õigustatud subjektide nõudeõigusele vastavat osa. Kui maa tagastamise õigustatud subjektil elamuomanikuna ei olnud maa ostuees¬õigusega erastamise õigust, ei saa seda õigust tekkida ka hoone uuel omanikul, sest keegi ei saa tehinguga üle anda rohkem, kui talle enesele kuulub. Vastasel juhul oleks ühel õigustatud subjektil ehitiste võõrandamisega võimalik teiste õigustatud subjektide huve piiramatult kahjustada.
3-3-1-57-04 Riigikohus 15.12.2004
MRS § 6 lg-t 31 tuleb mõista selliselt, et õigusvastaselt võõrandatud maa õigustatud subjektile tagastamist saab takistada üksnes selliste ehitiste olemasolu, mida sihtotstarbeliselt kasutatakse või mida on võimalik sihtotstarbele vastavalt kasutada. Sellisel juhul kaalub ehitise omaniku õiguste kaitse vajadus üles maa tagastamise õigustatud subjekti õiguse saada tagasi õigusvastaselt võõrandatud maa. Kui aga ehitis on lagunenud ja sihipärasest kasutusest väljalangenud, siis selline ehitis ei saa takistada õigusvastaselt võõrandatud maa õigustatud subjektile tagastamist. Sihipärase kasutuse all tuleb mõista ehitise kasutamist selle püstitamisel või rekonstrueerimisel määratud eesmärgil, mis ehitisel oli omandireformi alguse hetkel (20. juuni 1991). Maareformi toimumise tingimustes ei ole kasutusest väljalangenud ehitise kasutusotstarbe muutmisega taaskasutusse võtmine võimalik, sest selline tegevus kahjustaks maa tagastamise õigustatud subjekti võimalust saada tagasi õigusvastaselt võõrandatud maa.
3-3-1-43-04 Riigikohus 08.11.2004
AÕSRS § 14 lg 1
õigusliku aluseta püstitatud ehitis
Kui ehitist on aastakümneid avaliku võimu teadmisel kasutatud, tähendab see seda, et avalik võim on tunnustanud ehitise olemasolu ning ehitist ei ole ka vaatamata selle püstitamist käsitleva dokumentatsiooni mõningasele puudulikkusele pidada ebaseaduslikuks. Avalik võim on sellise tunnustamisega välistanud võimaluse, et tegemist on õigusliku aluseta püstitatud ehitisega AÕSRS § 14 lg 1 tähenduses. Ehitise ekspluatatsiooni vastuvõtmise akti võib sellisel juhul asendada ka avaliku võimu tegevus, millega sisuliselt tunnistatakse valminud ehitis nõuetele vastavaks ning lubatakse ehitist kasutada vastavalt kavandatud otstarbele.
Nõustuda ei saa seisukohaga, et juhul kui isikul on õigus saada tagastamata jääva maa eest kompensatsiooni, siis ei saa maa tagastamata jätmine tema õigusi rikkuda. Kuna isik on taotlenud maa tagastamist, siis maa tagastamata jätmisega piiratakse tema õigusi sõltumata kompensatsiooni määramisest või selle suurusest.
3-3-1-9-04 Riigikohus 11.03.2004
MaaRS § 5 lg 1 p 2
HMS § 58
Kuna omandireformi protsessis ei oma tähtsust avalduste esitamise järjekord (oluline on üksnes kinnipidamine avalduse esitamise lõpptähtajast) ega teiste sama vara tagastamist taotlevate isikute nõusolek isikule vara tagastamiseks, siis tuleb asuda seisukohale, et ühise avalduse esitamine on teatud juhul võimalik ka juba esitatud avaldusele juurdekirjutuste tegemise teel. Ühise avalduse esitamine on nähtud ette otstarbekuse kaalutlusel, sest vara tagastamisel ja kompenseerimisel tuleb omavahel seostada õigusvastaselt võõrandatud vara ja selle vara suhtes esitatud taotlused.
3-3-1-82-03 Riigikohus 14.01.2004
HMS § 40
HMS §-s 56 ettenähtud haldusakti põhjendamise kohustus ei tähenda, et haldusaktis tuleb viidata eraldi kõigile toimikus olevatele dokumentidele, mida akti andmisel arvesse võeti.
Haldusorgan ei pea HMS §-s 40 sätestatud ärakuulamise õiguse tagamiseks esitama isikule haldusakti projekti, vaid andma võimaluse arvamuse ja vastuväidete esitamiseks. Ärakuulamise põhimõtte tõhus realiseerimine eeldab, et menetlusosalisele on piisavalt täpselt teada, mille kohta ta võib arvamuse ja vastuväited esitada ning tal peab olema võimalus esitada haldusakti andmise menetluses haldusorganile omalt poolt küsimuse õigeks otsustamiseks tähtsust omavaid täiendavaid andmeid. Menetlusosalisel on HMS § 37 alusel õigus tutvuda haldusorganis säilitatavate asjas tähtsust omavate dokumentide ja toimikuga. Menetlusosalise õigusele olla ära kuulatud vastab haldusorgani kohustus menetlusosaline ära kuulata ning võtta tema poolt esitatud teave haldusakti andmisel arvesse.
Mõistlikult ei ole võimalik eeldada, et isik esitaks taotluse elamu tagastamiseks ilma selle juurde kuuluva maata (krundita) ning MRS § 5 lg 1 p 2 alusel avalduse esitanud isikute puhul oli avalduses maa märkimine otsustava tähtsusega. Kui avalduses taotleti elamu tagastamist, tuleb taotlusega lugeda hõlmatuks ka elamu juurde kuuluv maa.
3-3-1-78-03 Riigikohus 19.12.2003
MaaRS § 6 lg 4 p 3
Kaitstavate loodusobjektide seadus
maakorraldusnõuded
MRS § 6 lg 4 kohaselt tuleb maa osalise tagastamise võimalikkuse hindamisel alati arvestada planeeringu ja maakorralduse nõuetega. Maakorraldusseaduse § 5 lg 2 punktide 5 ja 6 kohaselt tuleb maakorralduse läbiviimisel muuhulgas tagada kinnisasja terviklikkus ja otstarbekas kuju, looduslikke piire arvestavad lihtsad ja selged piirid ning vältida kinnisasja kiildumist ja ribasust. Kuna elektri-õhuliinid ületavad tagastamisele kuuluvat maad selliselt, et liini kaitsevööndis asuva maa tagastamata jätmisel tekiksid lahustükid, lõhuks liini kaitsevööndisse jääva maa erandina tagastamata jätmine maatüki senise terviklikkuse ja otstarbeka kuju. Seetõttu ei ole võimalik loobuda elektriliinide kaitsevööndisse jääva maa-ala tagastamisest ja taotleda selles osas kompensatsiooni.
Omandireformi õigustatud subjektil ei ole õigus seaduses otseselt ettenägemata juhtudel taotleda maa tagastamist valikuliselt. Õigusvastaselt võõrandatud maa osalise tagastamise alused on ammendavalt loetletud MRS § 6 lg-s 4. MRS § 6 lg 4 p 3 kohaselt tagastatakse maa osaliselt juhul, kui see on kooskõlas planeeringu ja maakorralduse nõuetega ning kui õigustatud subjekt ei soovi kaitseala piires asuva maa tagastamist. Elektriliini kaitsevööndit ei saa käsitleda kaitsealana MRS § 6 lg 4 p 3 tähenduses. Kaitstavate loodusobjektide seaduse (KLOS) § 2 lg 2 kohaselt on kaitseala inimtegevusest puutumatuna hoitav või looduskaitse erinõuete kohaselt kasutatav kaitse alla võetud ala, millel kaitstakse, uuritakse ja tutvustatakse loodus- ja/või kultuuriobjekte, taime-, seene- ja loomaliike, kooslusi, ökosüsteeme, maastikke ja nende mitmekesisust. KLOS § 5 näeb kaitsealade moodustamiseks ette kindla korra. Seega tuleb kaitsealana MRS § 6 lg 4 p 3 mõttes käsitleda KLOS § 2 lg-le 2 vastavat ja § 5 lg-s 1 või lg-s 2 ettenähtud korras kindlaks määratud maa-ala. Seetõttu ei saa omandireformi õigustatud subjekt taotleda elektriliinide kaitsevööndi väljajätmist tagastatavast maast MRS § 6 lg 4 p 3 alusel.
Kuigi seadus ei näe selgesõnaliselt ette võimalust jätta õigusabikulud välja mõistmata poolelt, kelle kahjuks tehti kohtuotsus, tuleneb põhjendamatult suurte kohtukulude vähendamise võimalusest halduskohtu õigus jätta välja mõistmata kohtukulud, mis on tervikuna põhjendamatud. Isikult avaliku võimu kasuks välja mõistetavate õigusabikulude vajalikkuse ja põhjendatuse hindamisel tuleb arvesse võtta, kas vaidluse iseloom ja keerukus ning vastaspoole tegevus ja muud asjaolud tingisid asutuse poolt õigusabiteenuse ostmise. HKMS § 93 lg 1 eesmärk on muuhulgas kaitsta asutust põhjendamatu kaebusega kaasnevate ülemääraste kulude eest ning kohtukulude kaebajalt väljamõistmisel tuleb arvestada proportsionaalsuse põhimõttega. Kaebuse esitajalt kohtukulude väljamõistmise proportsionaalsus sõltub muuhulgas ka sellest, kas kaebuse esitaja nägi ette või pidi ette nägema, et kaebus on põhjendamatu, aga ka kaebuse esitaja majanduslikust olukorrast.
3-3-1-71-03 Riigikohus 26.11.2003
Ehitise hõivaja ei saa hõivamismenetluses muuta õiguslikul alusel püstitatud ehitisele määratud kasutusotstarvet. Lähtuda tuleb ehitise peamisest kasutusotstarbest. Kasutusotstarbe muutmine on võimalik pärast ehitise omandamist.
tehnorajatis
MRS § 6 lg 3^1 esimeses lauses nimetatud tehnorajatisi pole Vabariigi Valitsuse 8. augusti 1996. a määrusega nr 211 kinnitanud Peremehetu ehitise hõivamise korra (Kord) alusel võimalik hõivata. Sellise rajatise püstitamise õiguslikule alusele ei omista MRS § 6 lg 3^1 õiguslikku tähendust. Tehnorajatise, mida saab Korra alusel hõivata, püstitamise õiguslik alus ei piirdu AÕS RakS § 14 lg-s 1 ja lg-s 1^1 nimetatud ehitusloa või -projektidega. Nimetatud paragrahvi lõige 1 omistab õigusliku tähenduse ka maakasutusõigusele ja kasutusloale. Tehnorajatis on püstitatud õiguslikul alusel, kui on olemas tema ekspluatatsiooni võtmise akt. Tähtsust omab ka see, kas rajatis on ka tegelikult kasutatav rajatisena, milleks ta on püstitatud. Tehnorajatis ei pea tingimata kasutuses olema, kuid seda peab olema võimalik olemasoleval kujul sihtotstarbeliselt kasutada. Tehnorajatiseks ei saa lugeda püsivalt kasutusest välja langenud või mitte kunagi kasutusel olnud rajatisi.
3-3-1-63-03 Riigikohus 14.10.2003
Kuni 1. jaanuarini 2003 kehtinud MRS § 23^1 lg-st 2 võib järeldada, et seadusandja pidas vaba põllumajandusmaa erastamise õigust omava isiku määratlemisel oluliseks nii tegeliku tootmise olemasolu kui ka tootmiseks vajaliku maa omamist või kasutamise õigust. Loomakasvatuse, sh. seakasvatuse puhul, mis toimub loomapidamishoone sees, võib piirduda maa kasutamise vajadus isegi ainult ehitise aluse ja selle teenindamiseks vajaliku maaga. Loomakasvatushoonet sihtotstarbeliselt kasutavat loomakasvatusega tegelejat tuleb käsitleda põllumajandusliku tootmisega tegelejana kuni 1. jaanuarini 2003 kehtinud MRS § 23^1 lg 2 tähenduses, kellel oli õigus taotleda vaba põllumajandusmaa erastamist.
3-3-1-58-03 Riigikohus 30.09.2003
MaaRS § 9 lg 9
See, kas tegemist on maa tähtajatuks kasutamiseks andmisega või teenindamiseks vajaliku maa määramisega, peab tulenema eelkõige vastavast haldusaktist. Ringkonnakohus on ekslikult ületähtsustanud maa looduses eraldamise aktis väljendatut, leides, et maa andmine tähtajatuks kasutamiseks nähtub sõnaselgelt maa looduses eraldamise aktist.
haldusmenetluse põhimõtted enne HMS-i jõustumist
Käesoleval juhul ei sätestanud vallavalitsus 1995.a. määruses, et isikule kuuluvate hoonete teenindamiseks vajaliku maa määramisel aktis väljendatud ulatuses, tunnistatakse kehtetuks varasem samade hoonete teenindamiseks vajaliku maa määramist puudutav akt. Nimetatud haldusakti puhul tuleb silmas pidada, et 1995. aastal puudus Eesti õiguskorras praegusega võrreldav haldusmenetlust reguleeriv normistik ja haldusmenetluse põhimõtete kohaldamise ning normitehnilise korrektsuse hindamisel ei saa 1995. a haldusaktide puhul suhtuda sama rangelt kui peale Haldusmenetluse seaduse kehtimahakkamist.
3-3-1-34-03 Riigikohus 28.05.2003
ORAS § 6 lg 1
MaaRS § 5 lg 2
ORAS § 6 lg 1 kohaselt on vara õigusvastane võõrandamine omaniku tahte vastaselt temalt vara äravõtmine või tema panek olukorda, kus ta on sunnitud reaalse repressiooniohu tõttu vara ära andma või maha jätma, kui normatiivaktid, mille alusel vara võõrandati, on tunnistatud ebaseaduslikeks või kui vara võõrandati ebaseaduslike otsuste alusel või ametiisikute omavoli tõttu. Kui isikul säilis pärast vara õigusvastase võõrandamise akti andmist võimalus vara käsutada, siis selline võõrandamine ei ole vaadeldav õigusvastase võõrandamisena Omandireformi aluste seaduse mõttes. Selliseid tehinguid aktsepteerib ka Maareformi seaduse § 5 lg 2, mille kohaselt on omanike poolt peale 1940.a. 16. juunit võõrandatud maa tagastamist või kompenseerimist õigus nõuda isikutel, kellele maa võõrandati, või nende õigusjärglastel, vastavalt sama paragrahvi 1. lõikele. Seega on omandireformi käigus õigustatud vara taotlema ka isikud (ja nende pärijad), kes omandasid maa pärast selle natsionaliseerimist Riigivolikogu 23. juuli 1940.a. deklaratsiooniga.
3-3-1-27-03 Riigikohus 16.04.2003
MaaRS § 7 lg 1
Halduskohtumenetluse seadustiku § 22 lg 1 p 3 sätestab, et halduskohus peatab menetluse asja läbivaatamise võimatuse korral enne teise kohtuasja lahendamist kuni kohtulahendi jõustumiseni. Asja läbivaatamise võimatus HKMS § 22 lg 1 p 3 mõttes tähendab, et asja kohtumenetluse eesmärkidele ja nõuetele vastava läbivaatamise eelduseks on teise asja lahendamine, sest esimese asja läbivaatamisel on määrava tähtsusega teises asjas tuvastatav asjaolu. Käesoleva asja lahendamiseks on määrava tähtsusega Tallinna Halduskohtu menetluses olevates haldusasjades tuvastatavad asjaolud ja järeldused selle kohta, kas Tuule tee 9 asuvad hooned on omandireformi objektiks või mitte, s.t kas edaspidi tuleb Tallinna Linnavalitsusel otsustada nende hoonete tagastamise küsimus vastavalt Õigusvastaselt võõrandatud vara tagastamise korra punktile 23.
3-3-1-5-03 Riigikohus 24.01.2003
Alates 7. juunist 1996 kehtinud MRS § 7 lg 1 kohaselt ei olnud võimalik hoonete või rajatiste juurde kuuluva krundi jagamine eesmärgiga tagastada osa maast õigustatud subjektile. Vastavalt MRS § 7 lg 5 7. juunist 1996 kuni 26. märtsini 1999 kehtinud redaktsioonile oli olemasoleva krundi suuruse muutmine võimalik vaid juhtumil, kui see oli planeeringu kohaselt otstarbekas, st toimus maa-ala efektiivsema ja parema planeeringu huvides. Planeeringukohase otstarbekuse all ei saa mõista eesmärki tagastada osa maast õigustatud subjektile.
3-3-1-3-03 Riigikohus 16.01.2003
Korruptsioonivastane seadus § 25
KOKS § 17 lg 5
Kuni 1. jaanuarini 2003 kehtinud MRS § 23-1 lg 5 kohaselt tuli vaba põllumajandusmaa erastamisel eelistada isikut, kes oli Maareformi seaduse jõustumisest arvates kauem tegelenud põllumajandusliku tootmisega. Kui selle kriteeriumi alusel ei olnud võimalik eelistada ühte taotlejat, tuli volikogul erastamise kiireks läbiviimiseks teha otsus taotlejate vahel enampakkumise korraldamise kohta. 23. oktoobril 1997. a vastu võetud Eesti Vabariigi maareformi seaduse ja maareformiga seonduvate õigusaktide muutmise seaduse muutmise seaduse §-ga 13 tunnistati kehtetuks Eesti Vabariigi maareformi seaduse §-s 21 sätestatud kitsendus, mistõttu edaspidi ei andnud põllumajandusmaa ajutise kasutamise lepingu alusel toimunud maakasutus maa kasutajale eelist selle maa erastamisel.
KOKS § 17 lg 5 nõuab huvide konflikti korral volikogu liikme taandumist nii küsimuse arutamisest kui ka otsustamisest. Volikogu otsus kujuneb arutelu tulemusena, mistõttu asjast huvitatud isikute osalemine küsimuse arutamisel võib mõjutada otsuse tulemust. Pädeva organi liikme isiklik huvi asjas võib menetlusnormide rikkumise korral viia diskretsiooniveani.

matches:
Riigikohus
§ 6
§ 31
§ 2
§ 4
§ 31
Riigikohus
§ 6
Riigikohus
§ 23
§ 23
§ 52
Riigikohus
§ 9
Riigikohus
§ 6
Riigikohus
§ 14
§ 14
Riigikohus
§ 5
§ 58
Riigikohus
§ 40
§ 37
§ 5
Riigikohus
§ 6
§ 6
§ 5
§ 6
§ 6
§ 6
§ 2
§ 5
§ 6
§ 2
§ 5
§ 6
§ 93
Riigikohus
§ 6
§ 6
§ 14
Riigikohus
§ 23
§ 23
Riigikohus
§ 9
Riigikohus
§ 6
§ 5
§ 6
§ 5
Riigikohus
§ 7
§ 22
§ 22
Riigikohus
§ 7
§ 7
Riigikohus
§ 25
§ 17
§ 23
§ 17


Eesti Kohtuekspertiisi Instituudi põhimäärus – Riigi Teataja
Eesti Kohtuekspertiisi Instituudi põhimäärus
Eesti Kohtuekspertiisi Instituudi põhimäärus - sisukord
§ 1 Eesti Kohtuekspertiisi Instituut
§ 4 Revideerimise kord
§ 5 Finantseerimine ja eelarve
§ 6 Instituudi sümbolid
§ 7 Instituudi tegevusvaldkond
§ 8 Instituudi ülesanded
§ 9 Instituudis tehtavad ekspertiisid
§ 10 Instituudis tehtavad uuringud
3 STRUKTUUR JA JUHTIMINE
§ 11 Instituudi struktuuriüksused
§ 12 Instituudi struktuuriüksuste põhiülesanded
§ 13 Instituudi kohtuarstlike ekspertiisiosakondade asukohad ja tööpiirkonnad
§ 14 Instituudi juhtimine
§ 15 Direktori ja asedirektori ülesanded
§ 16 Kvaliteedijuhi ülesanded
§ 17 Osakonnajuhataja ülesanded
§ 18 Talitusejuhataja ülesanded
§ 20 Nõukogu ülesanded
§ 21 Nõukogu töökord
§ 22 Teadus- ja arendusnõukoda
§ 23 Teadus- ja arendusnõukoja töökord
4 ÜMBERKORRALDAMINE JA LÕPETAMINE
§ 24 Ümberkorraldamine ja tegevuse lõpetamine
RT I, 13.12.2010, 12
Vastu võetud 14.12.2007 nr 51
RTL 2007, 98, 1633
26.03.2009 RTL 2009, 30, 388 30.03.2009
23.12.2009 RTL 2009, 99, 1468 01.01.2010
01.06.2010 RT I 2010, 27, 137 01.07.2010, osaliselt 1.10.2010
06.12.2010 RT I, 13.12.2010, 8 16.12.2010
Määrus kehtestatakse «Vabariigi Valitsuse seaduse» § 43 lõike 5 ning «Kohtuekspertiisiseaduse» § 301 lõigete 1 ja 2 alusel.
§ 1. Eesti Kohtuekspertiisi Instituut
(1) Eesti Kohtuekspertiisi Instituut (edaspidi instituut) on Justiitsministeeriumi hallatav riigiasutus.
(2) Oma ülesannete täitmisel esindab instituut riiki.
Instituut asub Tallinnas. Instituudi postiaadress on Tervise 30, 13419 Tallinn. Mujal kui instituudi asukohas paiknevate struktuuriüksuste postiaadressid nimetatakse nende põhimääruses.
[RT I 2010, 27, 137 - jõust. 01.10.2010]
Instituut on aruandekohustuslik justiitsministri ees, kes teostab instituudi üle teenistuslikku järelevalvet õigusaktidega sätestatud korras.
§ 4. Revideerimise kord
Instituuti revideerivad Justiitsministeeriumi siseauditiosakond, Riigikontroll ja teised selleks volitatud asutused.
§ 5. Finantseerimine ja eelarve
(1) Instituudil on oma eelarve ja pangakontod.
(2) Instituudi eelarve kinnitab, muudab ja selle täitmist kontrollib justiitsminister või tema poolt volitatud isik.
(3) Instituudi kulud kaetakse riigieelarvest, majandustegevusest ja teadusprojektidest laekuvast tulust, laekumistest riigiasutustelt, Euroopa Liidu, rahvusvaheliste organisatsioonide, välisriigi või välisriigi valitsusvälise organisatsiooni toetustest ning muudest laekumistest.
(4) Majandustegevusest laekuvast tulust üleplaanilise ehk kinnitatud eelarvet ületava tulu kasutamine otsustatakse eelarvemenetluseks ettenähtud korras.
§ 6. Instituudi sümbolid
(1) Instituudil on sõõrikujuline 35-millimeetrise läbimõõduga pitsat, mille keskel on väikese riigivapi kujutis. Sõõri ülemist äärt mööda on sõnad «Eesti Kohtuekspertiisi Instituut».
(2) Instituudil on oma nimetusega dokumendiplangid, mille kasutamise kord määratakse kindlaks instituudi asjaajamiskorras. Instituudi struktuuriüksustel võivad olla oma nimetusega dokumendiplangid ja pitsat, kui see on sätestatud struktuuriüksuse põhimääruses.
(3) Instituudil on kergelt kumer, kahekihiline, ristikujuline, 40-millimeetrise läbimõõduga teenetemärk, mille alusrist on emailitud musta läbipaistva emailiga, pealmine sõõr on oksüdeeritud ja osaliselt välja puhastatud. Materjal – alusristil tombak, üle hõbetatud – proov 925, pealmine sõõr ja rist – hõbe, proov 925.
[RTL 2009, 30, 388 - jõust. 30.03.2009]
(4) Instituudil on kahekihilisest kangast, valgel taustal lipp värvilise logoga, mis on servatud hõbehalli tooni narmastega ja varustatud kahe samas toonis lipunööriga. Lipu mõõtmed on 105–165 sentimeetrit.
§ 7. Instituudi tegevusvaldkond
(1) Instituudi tegevusvaldkond on kohtuekspertiiside ja -uuringute tegemine. Lisaks sellele tegeleb instituut ekspertiisitegevust toetava teadus- ja arendustegevusega, korraldab koolitust ning täidab muid ekspertiisivaldkondadega seonduvaid ülesandeid.
(2) Instituut on nõukogu määruse (EÜ) nr 1338/2001 artikli 4 lõikes 1 ja artikli 5 lõikes 1 nimetatud pädev asutus.
§ 8. Instituudi ülesanded
1) teeb kohtu, prokuratuuri, uurimisasutuse ja väärteo kohtuvälise menetleja määruse alusel või haldusorgani taotlusel kohtuarstlikke, kohtubioloogia-, kohtukeemia- kohtupsühhiaatria-, ja kriminalistikaekspertiise ning seaduse või riigiasutustevaheliste kokkulepete alusel oma pädevusvaldkonnas muid ekspertiisivaldkondadega seonduvaid uuringuid, mida võimaldavad instituudi personali eriteadmised ning tema käsutuses olevad seadmed ja vahendid;
2) teeb uurimisasutuse ja prokuratuuri saatelehtede alusel kohtuarstlikke lahanguid ja nendega seonduvaid uuringuid;
3) tagab erapooletu spetsialisti osavõtu uurimisasutuse ja prokuratuuri taotlusel tõendite kogumisel;
4) peab kehtestatud korras riiklikke registreid, ekspertiisivaldkondade andmekogusid ja kollektsioone ning vastab nendega seonduvatele päringutele;
5) annab kohtule, prokuratuurile ja uurimisasutusele kohtuekspertiisialast konsultatsiooni;
6) koostab kohtuekspertiisi valdkonna metoodika- ja õppematerjale ning korraldab kohtu, prokuratuuri ja uurimisasutuse töötajatele ekspertiisivaldkonna koolitust;
7) tegeleb oma valdkonna teadustöö ja rakendusuuringutega;
8) analüüsib ja üldistab instituudi töötulemusi ning koostab statistilisi aruandeid;
9) teeb koostööd Eesti ja välisriikide ekspertiisi-, korrakaitse-, õppe- ja teadusasutustega ning erialaseltside ja -organisatsioonidega;
10) analüüsib kohtuekspertiisi jätkusuutlikkust ja ajakohasust ning töötab nelja-aastaseks perioodiks välja ja vähemalt korra aastas vaatab üle ekspertiisivaldkondadel põhineva arengukava;
11) on praktikabaasiks kõrgkoolis õpetatavate kohtuekspertiisiga seonduvate erialade üliõpilastele ja residentidele;
12) valitseb tema vallata antud riigivara;
121) koordineerib kohtupsühhiaatriaekspertiiside tegemist ja rahastamist;
122) tegutseb eurovõltsingute analüüsikeskusena;
13) täidab muid õigusaktidega määratud ülesandeid.
§ 9. Instituudis tehtavad ekspertiisid
Instituudis tehakse järgmisi ekspertiise:
1) kohtuarstlik ekspertiis;
2) kohtubioloogiaekspertiis;
3) kohtukeemiaekspertiis;
4) kohtupsühhiaatriaekspertiis;
5) kriminalistikaekspertiis.
§ 10. Instituudis tehtavad uuringud
Instituudis tehakse muu hulgas järgmisi uuringuid:
1) alkoholiuuring;
2) bioloogiauuring;
3) DNA-uuring;
4) raamatupidamisuuring;
5) dokumendiuuring;
6) histoloogiauuring;
7) hääleuuring;
8) infotehnoloogiauuring;
9) jäljeuuring;
10) jäädavalt laskekõlbmatuks muudetud tulirelvade kontroll;
11) kiu-uuring;
12) klaasiuuring;
13) kohtuarstlik lahang;
14) kohtupsühhiaatriauuring;
15) kujutise tehniline uuring;
16) kuulide ja padrunikestade võrdlusuuring;
17) käekirjauuring;
18) lasujäägiuuring;
19) leitud tulirelvade kontroll;
20) lõhkeaineuuring;
21) meditsiinilise kriminalistika uuring;
22) metalliuuring;
23) narkootilise aine uuring;
24) põlevvedelikuuuring;
25) relvade ja laskemoona tüübikinnitus;
26) sõrmejäljeuuring;
27) toksikoloogiauuring;
28) toksiliste ainete mõju hindamise uuringud;
29) tulirelva ja laskemoona liigitamine õigusakti järgi;
30) värvkatteuuring.
3. peatükk STRUKTUUR JA JUHTIMINE
§ 11. Instituudi struktuuriüksused
(1) Instituudi struktuuriüksusteks on osakonnad ja talitused.
(2) Osakonna koosseisu võivad kuuluda talitused.
(3) Instituudi koosseisu kuuluvad kohtuarstlikud ekspertiisiosakonnad, DNA-, dokumendi-, infotehnoloogia-, keemia-, sõrmejälje-, tehnika- ja liiklusosakonnad, kvaliteedi-, arendus- ja personali- , majandus-, asjaajamis-, kohtupsühhiaatriatalitused, keemiaosakonna Tartu talitus ning Kaitsepolitsei kriminalistikatalitus.
[RT I, 13.12.2010, 8 - jõust. 16.12.2010]
(4) Instituudi struktuuriüksuse täpsemad ülesanded sätestatakse tema põhimääruses, mille kinnitab direktor.
(5) Instituudi töötajate koosseisu kinnitab justiitsminister.
§ 12. Instituudi struktuuriüksuste põhiülesanded
(1) Kohtuarstliku ekspertiisiosakonna põhiülesanded oma tööpiirkonnas on:
1) kohtuarstlike ekspertiiside ja uuringute tegemine;
2) kohtuarstlike lahangute ja nendega seonduvate uuringute tegemine kohtueelse uurimise asutuse saatelehe alusel.
(2) DNA-osakonna põhiülesanne on DNA-ekspertiiside ja -uuringute tegemine ning riikliku DNA registri pidamine.
(3) Dokumendiosakonna põhiülesanne on dokumendi-, käekirja- ja raamatupidamisekspertiiside ning -uuringute tegemine.
(31) Infotehnoloogiaosakonna põhiülesanne on kujutise töötluse, infotehnoloogia- ja hääleekspertiiside ning -uuringute tegemine.
(4) Kaitsepolitsei kriminalistikatalituse põhiülesanne on ekspertiiside ja uuringute tegemine, osavõtmine sündmuskoha vaatlusest ja muudest uurimistoimingutest Kaitsepolitseiameti menetletavates kriminaalasjades.
[RT I 2010, 27, 137 - jõust. 01.07.2010]
(5) Keemiaosakonna põhiülesanne on toksikoloogia-, alkoholi-, narkootilise aine, kiu-, värvkatte-, metalli-, põlevvedeliku-, lõhkeaine-, lasujäägiekspertiiside ning -uuringute tegemine.
(51) Keemiaosakonna Tartu talituse põhiülesanne on toksikoloogiaekspertiiside ning -uuringute tegemine.
(6) Sõrmejäljeosakonna põhiülesanne on sõrmejäljeekspertiiside ja -uuringute tegemine, riikliku sõrmejälgede registri pidamine ja osakondade erialavajadusi katva kohtufotograafiaüksuse koordineerimine ja töö korraldamine.
(7) Tehnikaosakonna põhiülesanne on lõhkeseadeldise- ja plahvatuse-, relva-, tulekahju- ning jäljeekspertiiside ja -uuringute tegemine.
(71) Liiklusosakonna põhiülesanne on liiklusekspertiiside tegemine.
(8) [Kehtetu – RT I 2010, 27, 137 - jõust. 01.07.2010]
(9) [Kehtetu – RTL 2009, 30, 388 - jõust. 30.03.2009]
(10) Kohtupsühhiaatriatalituse põhiülesandeks on kohtupsühhiaatriaekspertiiside ja -uuringute tegemine, koordineerimine ja arendamine ning kohtupsühhiaatriaekspertiiside rahastamise korraldamine.
(11) Kvaliteeditalituse põhiülesandeks on instituudi kvaliteedijuhtimissüsteemi toimimise ja sellega seonduva sisekontrolli korraldamine.
(12) [Kehtetu – RTL 2009, 99, 1468 - jõust. 01.01.2010]
(13) Asjaajamistalituse põhiülesandeks on instituudi asjaajamise ja arhiivitöö, sealhulgas ajalooarhiivi, korraldamine.
(14) Arendus- ja personalitalituse põhiülesandeks on instituudi personalitöö korraldamine ja arendamine, riiklikult tunnustatud ekspertide nimekirja haldamine, sisekommunikatsiooni korraldamine, kutsestandardite arendamine ja kutse andmine ning finantsplaneerimine ja finantsjärelvalve personalivaldkonnas.
(15) Majandustalituse põhiülesandeks on instituudi vallata antud riigivara haldamine, hoonete ja tehnovõrkude hooldus ja arendamine, hanketegevuse korraldamine, sealhulgas riigihangete läbiviimine ning finantsplaneerimine ja finantsjärelevalve instituudi majandustegevuse valdkonnas.
§ 13. Instituudi kohtuarstlike ekspertiisiosakondade asukohad ja tööpiirkonnad
Instituudi kohtuarstlike ekspertiisiosakondade asukohad ja tööpiirkonnad on:
1) Põhja-Eesti kohtuarstliku ekspertiisiosakonna asukoht on Tallinna linn ning tööpiirkond on Harjumaa;
2) Lõuna-Eesti kohtuarstliku ekspertiisiosakonna asukoht on Tartu linn ning tööpiirkond on Tartumaa, Viljandimaa, Jõgevamaa, Võrumaa, Põlvamaa ja Valgamaa;
3) Ida-Eesti kohtuarstliku ekspertiisiosakonna asukoht on Kohtla-Järve linn ning tööpiirkond on Lääne-Virumaa ja Ida-Virumaa;
4) Lääne-Eesti kohtuarstliku ekspertiisiosakonna asukoht on Pärnu linn ning tööpiirkond on Pärnumaa, Läänemaa, Raplamaa, Järvamaa, Hiiumaa ja Saaremaa.
§ 14. Instituudi juhtimine
(1) Instituudi juhtkonna moodustavad direktor ning halduse asedirektor ja arenduse asedirektor.
(2) Instituudi tööd juhib instituudi direktor, kellega sõlmib, muudab ja lõpetab töölepingu justiitsminister.
(3) Instituudi direktori äraolekul täidab direktori ülesandeid tema määratud asedirektor. Asedirektori äraolekul täidab direktori või asedirektori ülesandeid direktori määratud isik.
(4) Kohtuarstlikud ekspertiisiosakonnad ja DNA-osakond alluvad arenduse asedirektorile ning dokumendi-, infotehnoloogia-, keemia-, sõrmejälje-, tehnika-, sündmuskoha- ja liiklusosakond halduse asedirektorile.
(5) Kaitsepolitsei kriminalistikatalitus ja arendus- ja personalitalitus alluvad otse direktorile.
(6) [Kehtetu – RTL 2009, 30, 388 - jõust. 30.03.2009]
(7) Kvaliteeditalitus ja kohtupsühhiaatriatalitus alluvad arenduse asedirektorile ning asjaajamistalitus ja majandustalitus halduse asedirektorile.
§ 15. Direktori ja asedirektori ülesanded
(1) Instituudi direktor:
1) planeerib ja juhib instituudi tegevust ning kvaliteedijuhtimissüsteemi, selle rakendamist ja arendamist ning vastutab instituudile põhimäärusega kehtestatud ülesannete täitmise eest;
2) vastutab instituudi tegevust korraldavate õigusaktide täitmise eest ja annab aru ministrile või tema volitatud isikule;
3) esindab instituuti suhetes riigi- ja omavalitsusorganitega, samuti teiste asutuste ja institutsioonidega;
4) sõlmib instituudi nimel lepinguid ja annab volitusi instituudi esindamiseks, sealhulgas esindamiseks kohtus;
5) koostab instituudi eelarve eelnõu ja esitab selle justiitsministrile;
6) korraldab instituudi tegevusega seotud õigusaktide eelnõude kavandite koostamist ja edastab vastavad ettepanekud Justiitsministeeriumile;
7) käsutab instituudi valduses olevat riigivara ja vastutab selle säilimise eest;
8) käsutab eelarvevahendeid instituudi ülesannete täitmiseks ning vastutab kulutuste otstarbekuse ja eelarve täpse ja sihipärase kasutamise eest;
9) annab instituudi töö juhtimiseks ja koordineerimiseks ning asjaajamise korraldamiseks käskkirju ja suulisi või kirjalikke korraldusi;
10) teeb justiitsministrile ettepanekuid instituudi struktuuriüksuste, põhimääruse, töösisekorraeeskirja, asjaajamiskorra ja muu töökorralduse kohta;
11) sõlmib, muudab ja lõpetab instituudi töötajatega töölepinguid ja saadab neid töölähetusse;
12) teostab teenistuslikku järelevalvet instituudi töötajate toimingute üle ning kohaldab ergutusi ja määrab distsiplinaarkaristusi;
13) korraldab siseauditi teostamist instituudis ja määrab instituudi siseauditi eest vastutava isiku;
14) koostab instituudi arengukava nelja-aastaste perioodidena ja esitab selle nõukogule heakskiitmiseks ning korraldab arengukava ülevaatamise vähemalt korra aastas;
15) täidab teisi õigusaktiga või justiitsministri või tema poolt volitatud isiku antud ülesandeid.
(2) Instituudi asedirektor:
1) osaleb instituudi juhtimises ja asendab instituudi direktorit viimase äraolekul;
2) planeerib ja juhib antud volituste piires osakondade ja talituste tegevust;
3) täidab teisi instituudi direktori antud ülesandeid.
(3) Instituudi asedirektori täpsemad ülesanded määratakse ametijuhendiga.
§ 16. Kvaliteedijuhi ülesanded
Kvaliteedijuht:
1) juhib kvaliteeditalitust;
2) osaleb kvaliteedipoliitika väljatöötamisel;
3) korraldab instituudi kvaliteedijuhtimissüsteemi toimimist ja arendamist;
4) korraldab mõõteseadmete taatlemist ja kalibreerimist;
5) korraldab klientide ja partnerite rahulolu hindamist;
6) korraldab kvaliteedijuhtimissüsteemi sisekontrolli;
7) korraldab kvaliteedijuhtimissüsteemi sise- ja välisauditeid.
§ 17. Osakonnajuhataja ülesanded
1) juhib vahetult osakonna tööd, tagab osakonna ülesannete täitmise ning vastutab osakonnale määratud ülesannete õiguspärase, täpse ja õigeaegse täitmise eest;
2) annab direktorile või asedirektorile aru osakonna tegevusest;
3) esindab osakonda ja esitab osakonna nimel arvamusi ja kooskõlastusi;
4) teeb direktorile või asedirektorile ettepanekuid osakonna struktuuri, koosseisu ja töökorralduse kohta, osakonna töötajate palkade, ergutuste kohaldamise või distsiplinaarkaristuste määramise kohta;
5) allkirjastab või viseerib koostatud dokumendid vastavalt instituudi asjaajamiskorrale;
6) täidab teisi osakonnale määratud või direktori või asedirektori antud ülesandeid.
§ 18. Talitusejuhataja ülesanded
Talitusejuhataja:
1) vastutab talitusele määratud ülesannete täitmise eest ja annab sellest aru vahetule juhile;
2) esindab talitust ning esitab talituse nimel arvamusi ja kooskõlastusi;
3) teeb vahetule juhile ettepanekuid talituse struktuuri, koosseisu ja töökorralduse kohta, talituse töötajate palkade, distsiplinaarkaristuste määramise ning ergutuste kohaldamise kohta;
4) allkirjastab või viseerib koostatud dokumendid vastavalt instituudi asjaajamiskorrale;
5) täidab teisi talitusele määratud või osakonnajuhataja või direktori või asedirektori antud ülesandeid.
(1) Instituudi nõukogu suunab instituudi tegevust lähtuvalt nõukogus esindatud asutuste seisukohtadest ekspertiisiküsimustes.
(2) Instituudi nõukogu on viieliikmeline.
(3) Nõukogu juhib esimees, kelle määrab siseminister.
(4) Nõukogusse kuuluvad peale esimehe:
1) justiitsministri määratud isik;
2) riigi peaprokurör või tema poolt määratud isik;
3) Politsei- ja Piirivalveameti peadirektori määratud isik;
[RTL 2009, 99, 1468 - jõust. 01.01.2010]
4) kohtute haldamise nõukoja soovil nende nimetatud isik.
(5) Nõukogu liikme volituste tähtaeg on viis aastat alates tema nõukogu liikmeks määramisest. Nõukogu liikme volitused lõpevad tähtaja möödumisel või tema tagasikutsumisel, tagasiastumisel või kui tema osavõtt nõukogu tööst on muutunud võimatuks.
(6) Nõukogu esimees juhib ja korraldab nõukogu tegevust. Nõukogu esimehe volitused kehtivad kuni tema tagasikutsumiseni, nõukogu esimehe kohalt või nõukogust tagasiastumiseni. Nõukogu esimees määrab oma äraoleku ajaks asendaja. Kui nõukogu esimees ei ole oma asendajat määranud, asendab teda justiitsministri määratud nõukogu liige.
(7) Nõukogus osalemise eest tasu ei maksta.
§ 20. Nõukogu ülesanded
1) annab direktorile suuniseid arengukava koostamiseks ja kiidab heaks instituudi arengukava;
2) kooskõlastab enne kinnitamist majandusaasta tegevuskava, eelarve ja investeeringud;
3) kooskõlastab instituudi auditeerimise plaani;
4) kooskõlastab kvaliteedipoliitika;
5) teeb justiitsministrile ettepanekuid instituudi põhimääruse muutmise ja täiendamise algatamiseks;
6) teeb instituudi tegevusvaldkonnast tulenevalt ettepanekuid seadusmuudatuste algatamiseks;
7) annab soovitusi või arvamusi muudes ekspertiisiasutust puudutavates ametkonnaülestes küsimustes.
§ 21. Nõukogu töökord
(1) Nõukogu töövorm on koosolek. Koosoleku pidamiseks vajalikud tingimused tagab Justiitsministeerium.
(2) Nõukogu esimehel või tema äraolekul aseesimehel on õigus kutsuda päevakorras olevate küsimuste arutamiseks koosolekule nõukogusse mittekuuluvaid isikuid, teavitades sellest nõukogu liikmeid.
(3) Korraline koosolek toimub vähemalt üks kord kvartalis. Korralise koosoleku kutsub kokku nõukogu esimees, teatades sellest vähemalt nädal enne koosoleku toimumist. Nõukogu esimees saadab koosoleku päevakorra ja vajaduse korral lisamaterjali nõukogu liikmetele ja teistele koosolekule kutsutud isikutele elektronpostiga vähemalt viis kalendripäeva enne koosoleku toimumist.
(4) Nõukogu võtab suunava iseloomuga otsuseid vastu avalikul hääletamisel liikmete lihthäälteenamusega. Otsused protokollitakse. Protokollile kirjutavad alla nõukogu esimees, tema äraolekul aseesimees, ja nõukogu koosoleku protokollinud isik.
(5) Nõukogu esimees või tema äraolekul aseesimees edastab nõukogu otsuse protokolli koopiad viie kalendripäeva jooksul pärast koosoleku toimumist kõikidele nõukogu liikmetele ja vajaduse korral väljavõtte protokollist teistele koosolekul osalenutele ja instituudi struktuuriüksuste juhtidele.
§ 22. Teadus- ja arendusnõukoda
(1) Teadus- ja arendusnõukoda (edaspidi nõukoda) nõustab juhtkonda kohtuekspertiisi korralduse, erialakoolituse ja teadusarengu küsimustes instituudi pädevusvaldkonnas.
(2) Nõukoja moodustab direktor, kinnitades käskkirjaga selle liikmed viieks aastaks.
(3) Nõukoda on kuni 20-liikmeline. Nõukoja liikmeteks võivad olla struktuuriüksuste juhid, ekspertiisivaldkondade juhtivad kohtueksperdid, kuni viis teadusliku kvalifikatsiooniga liiget kohtuekspertiisi spetsiifikaga seonduvatest teadusasutustest, tunnustatud väliseksperdid.
(4) Nõukoja uueks liikmeks arvamise ja olemasoleva liikme väljaarvamise kinnitab direktor nõukoja ettepaneku alusel.
(5) Nõukoja tööd juhib esimees, tema äraolekul aseesimees. Nõukoja esimehe kohuseid täidab arenduse asedirektor. Nõukoja aseesimehe valib oma liikmete hulgast nõukoda oma esimesel koosolekul, mille kutsub kokku ja mida juhatab direktor.
(6) Nõukoja tehnilise teenindamise ja koosoleku otsuste protokollimise tagab instituut.
§ 23. Teadus- ja arendusnõukoja töökord
(1) Nõukoja töövorm on koosolek. Korraline koosolek toimub vähemalt üks kord kvartalis. Nõukoja koosolekutel osaleb direktor või tema määratud asendaja.
(2) Korralise koosoleku kutsub kokku nõukoja esimees, teatades sellest nõukoja liikmetele ja koosolekule kutsutavatele isikutele vähemalt nädal enne koosoleku toimumist. Koosoleku päevakord koostatakse juhtkonna, nõukogu ja nõukoja liikmete ettepanekutest.
(3) Instituut saadab koosoleku päevakorra ja vajaduse korral lisamaterjali nõukoja liikmetele ja teistele koosolekule kutsutud isikutele elektronpostiga vähemalt viis kalendripäeva enne koosoleku toimumist.
(4) Nõukoja esimehel või tema äraolekul aseesimehel on õigus kutsuda päevakorras olevate küsimuste arutamiseks nõukoja koosolekule nõukotta mittekuuluvaid isikuid, teavitades sellest nõukogu liikmeid.
(5) Nõukoja otsused protokollitakse. Protokollile kirjutavad alla nõukoja esimees, tema äraolekul aseesimees, ja nõukoja koosoleku protokollinud isik.
(6) Instituut edastab nõukoja otsuste protokolli koopiad viie kalendripäeva jooksul pärast koosoleku toimumist kõikidele nõukoja liikmetele ja teistele koosolekul osalenutele ning avaldab selle instituudi veebilehel.
(7) Nõukoda võtab nõuandva iseloomuga otsuseid vastu avalikul hääletamisel liikmete lihthäälteenamusega.
(8) Juhtkond kujundab nõukoja otsuste kohta seisukoha ning avaldab oma arvamuse otsuste avaldamisest hiljemalt kümne kalendripäeva pärast nõukoja liikmetele ja kõikidele nõukoja istungil osalenutele.
(9) Nõukojas osalemise eest tasu ei maksta.
4. peatükk ÜMBERKORRALDAMINE JA LÕPETAMINE
§ 24. Ümberkorraldamine ja tegevuse lõpetamine
Instituudi ümberkorraldamise ja tegevuse lõpetamise otsustab Vabariigi Valitsus justiitsministri ettepanekul.
Lisa Lisa 1 [Kehtetu – RTL 2009, 30, 388 – jõust. 30.03.2009]


17.12.2003 RT I 2003, 88, 587 01.01.2004; osaliselt 1. 05. 2004, 1. 01. 2005, 1. 01. 2006 ja 1. 01. 2007
(1) Tulumaksu määr on 24%, välja arvatud lõikes 2 ning § 43 lõikes 4 nimetatud juhtudel. Paragrahvi 1 lõigetes 2¿4 nime tatud maksuobjekti puhul jagatakse maksustatav summa enne maksumääraga korrutamist 0,76-ga.
(1) Tulumaksu määr on 22%, välja arvatud lõikes 2 ning § 43 lõikes 4 nimetatud juhtudel. Paragrahvi 1 lõigetes 2¿4 nimetatud maksuobjekti puhul jagatakse maksustatav summa enne maksumääraga korrutamist 0,78-ga.
(1) Tulumaksu määr on 20%, välja arvatud lõikes 2 ning § 43 lõikes 4 nimetatud juhtudel. Paragrahvi 1 lõigetes 2¿4 nimetatud maksuobjekti puhul jagatakse maksustatav summa enne maksumääraga korrutamist 0,8-ga.
[Lõige 3 kehtetu alates 1. 01. 2005]
(1) Füüsiline isik on resident, kui tema elukoht on Eestis või kui ta viibib Eestis 12 järjestikuse kalendrikuu jooksul vähemalt 183 päeval. Isik loetakse residendiks alates tema Eestisse saabumise päevast. Samuti on resident välisteenistuses viibiv Eesti riigiteenistuja. Residendist füüsiline isik maksab tulumaksu kõikidelt nii Eestis kui väljaspool Eestit saadud, nii §-des 13¿22 loetletud kui ka loetlemata tuludelt .
3) ehitusplats, ehitus-, seadmestamis- või montaaþitööde koht;
(2) Kirikute ja koguduste seaduse (RT I 2002, 24, 135; 61, 375) kohaselt usuliste ühenduste registrisse kantud juriidiline isik loetakse tulumaksusoodustusega mittetulundusühinguks nimekirja kandmata ja tema suhtes ei kohaldata lõigetes 3¿7 sätestatut.
2) kui mittetulundusühing või sihtasutus ei ole Maksu- ja Tolliameti kohalikule asutusele teatanud oma põhikirjas tehtud muudatustest 30 päeva jooksul, alates muudatuse kohta kande tegemisest mittetulundusühingute ja sihtasutuste registris, või
3) seaduse «Riigikogu liikmete ametipalga, pensioni ja muude sotsiaalsete garantiide kohta» (RT 1992, 28, 381; RT I 1996, 51, 966; 1998, 107, 1765; 1999, 10, 153) §-de 9 ja 11 alusel Riigikogu liikmele tehtavaid väljamakseid;
5) [Kehtetu ¿ RT I 2003, 88, 587 - jõust. 01.01.2004]
(2) Ettevõtlus on isiku iseseisev majandus- või kutsetegevus (sealhulgas ka notari ja kohtutäituri, samuti vandetõlgi seaduse (RT I 2001, 16, 70; 2002, 61, 375; 102, 600; 2003, 18, 100) § 9 lõikes 3 nimetatud juhul vandetõlgi kutsetegevus), mille eesmärgiks on tulu saamine kauba tootmisest, müümisest või vahendamisest, teenuse osutamisest või muust tegevusest, kaasa arvatud loominguline või teaduslik tegevus .
10) tulu äriühingus osaluse (aktsiad, osad, osamaks, sissemakse) suurendamisest või omandamisest mitterahalise sissemakse teel.
[Lõike 2 sõnastus kuni Eesti Vabariigi liitumiseni Euroopa Liiduga]
[Lõike 2 sõnastus alates Eesti Vabariigi liitumisest Euroopa Liiduga]
[RT I 2003, 88, 587¿ jõust. Eesti Vabariigi liitumisel Euroopa Liiduga]
1) [kehtetu ¿ RT I 2003, 88, 587 - jõust. 01.01.2004]
(5) Lõigetes 1¿4 ning §-des 201 ja 21 nimetamata kindlustussummasid ja -hüvitisi ning elukindlustuslepingu lõpetamisel makstavat tagasiostuväärtust, samuti lõikes 3 nimetatud lepingu alusel makstud surmajuhtumi kindlustuse hüvitisi ei maksustata tulumaksuga.
(1) Tulumaksuga maksustatakse täiendava kogumispensioni kindlustuslepingu alusel või vabatahtliku pensionifondi poolt osakuomanikule või tema pärijale tehtavad väljamaksed, arvestades lõigetes 2¿5 toodud erisusi. Samuti maksustatakse tulumaksuga § 28 lõikes 11 sätestatu kohane täiendava kogumispensioni tagamise eesmärgil moodustatud eraldise negatiivne muutus.
[Paragrahvi 23 sõnastus alates 1. 01. 2004 kuni 31. 12. 2004]
Residendist füüsilise isiku maksustamisperioodi tulust arvatakse maha maksuvaba tulu 16 800 krooni .
[Paragrahvi 23 sõnastus alates 1. 01. 2005 kuni 31. 12. 2005]]
[Lõike 1 sõnastus kuni Eesti Vabariigi liitumiseni Euroopa Liiduga]
(1) Residendist füüsilisel isikul on õigus maksustamisperioodi tulust maha arvata endale, oma abikaasale, vanematele või lastele eluasemeks elamu või korteri soetamiseks võetud laenu või kapitalirendi (liisingu) intressid, mis on maksustamisperioodil tasutud residendist krediidi- või finantseerimisasutusele või mitteresidendist krediidiasutuse Eesti äriregistrisse kantud filiaalile. Samadel tingimustel võib tulust maha arvata ka elamu ehitamise eesmärgil maatüki soetamiseks võetud laenu või liisingu intressid.
[Lõike 1 sõnastus alates Eesti Vabariigi liitumisest Euroopa Liiduga]
[RT I 2003, 88, 587 - jõust. 01.01.2004; alates Eesti liitumisest Euroopa Liiduga ja 1. 01. 2005]
[Paragrahvi 282 sõnastus kuni 31. 12. 2004]
[Paragrahvi 282 sõnastus alates 1. 01. 2005]
Käesoleva seaduse §-des 25¿27 sätestatud mahaarvamisi võib maksustamisperioodil teha kokku kuni 50 000 krooni maksumaksja kohta, kuid mitte rohkem kui 50% ulatuses maksumaksja sama maksustamisperioodi tulust, millest on tehtud ettevõtlusega seotud mahaarvamised.
[Paragrahv 283 jõustub alates Eesti Vabariigi liitumisest Euroopa Liiduga]
8) Vabariigi Valitsuse poolt kehtestatud tingimustel ja piirmäärades avalikule teenistujale, töötajale või juriidilise isiku juhatuse või juhatust asendava organi liikmele makstavaid hüvitisi seoses maksumaksja isiklikus omandis oleva või liisingulepingu alusel kasutatava s��iduauto kasutamisega teenistus-, töö- või ametiülesannete täitmisel.
(2) Tulumaksuga ei maksustata mitteresidendist krediidiasutustele Eesti riigi, kohaliku omavalitsusüksuse või residendi poolt, samuti teise mitteresidendi poolt püsiva tegevuskoha kaudu või püsiva tegevuskoha arvel makstud intresse, kui on täidetud alljärgnevad tingimused:
1) intresside saaja vastab oma asukohariigi seadustes Eesti krediidiasutusele samaväärse asutuse kohta esitatud nõuetele;
(3) Tulumaksuga ei maksustata Eesti riigi, kohaliku omavalitsusüksuse või residendi, samuti teise mitteresidendi poolt püsiva tegevuskoha kaudu või püsiva tegevuskoha arvel makstud intresse, kui on täidetud vähemalt üks alljärgnevatest tingimustest:
1) laen on võetud või garanteeritud Eesti Vabariigi poolt vastavalt riigieelarve seadusele (RT I 1999, 55, 584; 2002, 67, 405; 2003, 13, 69; 24, 148);
2) võlakirjad on emiteeritud Eesti Vabariigi poolt vastavalt riigieelarve seadusele;
3) intresse makstakse väärtpaberituru seaduse § 2 lõike 1 punktides 2 ja 5 nimetatud väärtpaberitelt, ning need väärtpaberid või nende hoidmistunnistused on sama seaduse § 154 lõike 1 tähenduses noteeritud Eesti või Euroopa Majanduspiirkonna liikmesriigi väärtpaberibörsil.
11) pistist ja altkäemaksu.
6) mitteresidendile või residendist füüsilisele isikule makstavalt tulumaksuga maksustamisele kuuluvalt kindlustushüvitiselt, pensionilt, pensionifondi väljamakselt, stipendiumilt, loteriivõidult, elatiselt, vanemahüvitise seaduse alusel makstavalt hüvitiselt (§ 19 lõiked 1 ja 2, § 20 lõiked 1¿3, § 201, § 21 lõige 1, § 29 lõige 9) või muult väljamakselt, välja arvatud punktis 12 nimetatud väljamaksed;
(12) Residendist füüsilisele isikule tehtud tööõnnetus- või kutsehaigushüvitise väljamaksest arvatakse maksumaksja ühekordse kirjaliku avalduse alusel enne kinnipeetava tulumaksu arvutamist maha täiendav maksuvaba tulu tööõnnetus- või kutsehaigushüvitisele (§ 23 3) nimetatud hüvitise ulatuses, kuid igas kalendrikuus mitte rohkem kui 1/12 §-s 23 3 sätestatud summast.
[Punkti 1 sõnastus kuni 31. 12. 2004]
1) punktides 1-7 ning 11 nimetatud väljamaksetelt - 26%;[Punkti 1 sõnastus alates 1. 01. 2005]
1) punktides 1¿7 ning 11 nimetatud väljamaksetelt ¿ 24%;[Punkti 1 sõnastus alates 1. 01. 2006]
1) punktides 1¿7 ning 11 nimetatud väljamaksetelt ¿ 22%;[Punkti 1 sõnastus alates 1. 01. 2007]
1) punktides 1¿7 ning 11 nimetatud väljamaksetelt ¿ 20%;
[RT I 2003, 88, 587 - jõust. 01.01.2004; 1. 01. 2005; 1. 01. 2006; 1. 01. 2007]
(11) Maksu- ja Tolliamet täidab tema käsutuses olevate andmete alusel tuludeklaratsiooni residendist füüsilise isiku maksustamisperioodi tulu ja sellest §-de 23, 232 ja 233, § 26 lõike 3 ning §-de 28 ja 281 alusel tehtavate mahaarvamiste kohta ning teeb selliselt eeltäidetud tuludeklaratsiooni maksumaksjale kättesaadavaks Maksu- ja Tolliameti e-teenuse vahendusel, samuti Maksu- ja Tolliameti piirkondliku maksukeskusele, alates maksustamisperioodile järgneva aasta 15. veebruarist . Maksumaksja on eeltäidetud tuludeklaratsiooni kasutamisel kohustatud kontrollima selles toodud andmete õigsust ning nende ebaõigsuse või puudulikkuse korral esitama parandatud ja täiendatud tuludeklaratsiooni.
(12) Füüsiline isik, kes ei olnud resident kogu maksustamisperioodi kestel, esitab tuludeklaratsiooni ainult residendiks oleku ajal saadud tulude kohta ja võib teha 4. peatükis lubatud mahaarvamisi sama ajavahemiku kohta. Paragrahvides 23, 231 , 23 2 ja 233 sätestatud mahaarvamisi võib teha ning §-s 28 2 sätestatud summalist mahaarvamiste piirangut võetakse arvesse proportsionaalselt kuude arvuga, mille jooksul isik oli resident.
3) residendist füüsiline isik (välja arvatud füüsilisest isikust ettevõtja ja § 22 lõikes 6 nimetatud maksumaksja), kelle maksustatavaks tuluks maksustamisperioodil oli vaid § 13 lõigetes 1, 1 1 ja 2 nimetatud tulu, Eesti riigi poolt seaduse alusel makstav pension, kogumispensionide seaduses sätestatud kohustuslik kogumispension ja § 20 lõikes 1 või §-s 233 nimetatud hüvitis, kui nendelt on kinni peetud tulumaks § 41 kohaselt.
(5) Mitteresident, kes sai kasu vara võõrandamisest, maksustatavat ettevõtlustulu või § 44 lõikes 5 1 nimetatud tulu, tasub juurdemaksmisele kuuluva maksusumma vastavalt § 44 lõigetes 4, 5 või 51 sätestatud tuludeklaratsiooni esitamise tähtpäevaks Maksu- ja Tolliameti pangakontole.
(5) Kui residendist juriidiline isik kalendriaasta mõnel kuul ei tee lõikes 4 loetletud väljamakseid, või teeb neid samas lõikes sätestatud maksuvabast piirmäärast vähem, on tal sellel ja järgmistel kuudel kuni kalendriaasta lõpuni õigus teha nende väljamaksete summeeritud ümberarvestus .
(7) [Kehtetu ¿ RT I 2003, 88, 587 - jõust. 01.01.2004]
(2) Residendist juriidiline isik ning §-s 53 nimetatud mitteresidendist juriidiline isik on kohustatud esitama maksustamisperioodile järgneva kalendrikuu 10. kuupäevaks Maksu- ja Tolliameti piirkondlikule maksukeskusele maksudeklaratsiooni §-des 49¿53 nimetatud kulude ja väljamaksete kohta eelmisel kalendrikuul. Maksumaksja, kes on registreeritud käibemaksukohustuslane käibemaksuseaduse tähenduses, on kohustatud deklaratsiooni esitama, sõltumata tulumaksu maksmise kohustusest nimetatud maksustamisperioodil .
[Lõigete 5 ja 51 sõnastus kuni 31. 12. 2004]
[Lõigete 5 ja 51 sõnastus alates 1. 01. 2005]
(51) Kui residendist äriühing või mitteresidendi Eestis registreeritud püsiv tegevuskoht on saanud dividende residendist äriühingult ning dividendide saajale kuulus dividendide maksmise ajal vähemalt 20% dividendide maksja aktsiatest, osadest või häältest, võib dividendide saaja § 50 lõike 1 või § 53 lõike 4 alusel tasumisele kuuluvast tulumaksust maha arvata summa, mis võrdub 24/76-ga residendist äriühingult saadud dividendidest.
[Lõigete 5 ja 51 sõnastus alates 1. 01. 2006]
(51) Kui residendist äriühing või mitteresidendi Eestis registreeritud püsiv tegevuskoht on saanud dividende residendist äriühingult ning dividendide saajale kuulus dividendide maksmise ajal vähemalt 20% dividendide maksja aktsiatest, osadest või häältest, võib dividendide saaja § 50 lõike 1 või § 53 lõike 4 alusel tasumisele kuuluvast tulumaksust maha arvata summa, mis võrdub 22/78-ga residendist äriühingult saadud dividendidest.
(51) Kui residendist äriühing või mitteresidendi Eestis registreeritud püsiv tegevuskoht on saanud dividende residendist äriühingult ning dividendide saajale kuulus dividendide maksmise ajal vähemalt 20% dividendide maksja aktsiatest, osadest või häältest, võib dividendide saaja § 50 lõike 1 või § 53 lõike 4 alusel tasumisele kuuluvast tulumaksust maha arvata summa, mis võrdub 25%-ga residendist äriühingult saadud dividendidest.
(6) Kui maksumaksja kasutab § 49 lõigetes 3 ja 5 nimetatud summeeritud arvestust või kui langevad ära § 51 lõike 2 punktides 3--5, § 51 lõigetes 3 ja 4, § 52 lõigetes 2 ja 3 ning § 53 lõikes 4 maksustamise aluseks olevad asjaolud, on maksumaksjal õigus teha tulumaksu ümberarvutus ning nõuda enammakstud tulumaksu tagastamist. Vastavad ümberarvutused tehakse lõikes 2 nimetatud deklaratsioonis. Enammakstud tulumaksu tagastamine toimub maksukorralduse seaduses sätestatud korras.
(1) Residendist äriühing, mittetulundusühing, sihtasutus, § 11 lõikes 2 nimetatud juriidiline isik ning avalik-õiguslik juriidiline isik on kohustatud kuue kuu jooksul, arvates majandusaasta lõpust, esitama Maksu- ja Tolliameti piirkondlikule maksukeskusele majandusaasta aruande allkirjastatud eksemplari.
(4) Kindlustusandja on kohustatud Maksu- ja Tolliameti piirkondlikule maksukeskusele esitama deklaratsiooni kogumispensionide seaduse § 152 tingimustele vastava täiendava kogumispensioni kindlustuslepingu alusel kalendriaastal füüsilistelt isikutelt saadud kindlustusmaksete osa kohta, mille eesmärgiks on kindlustussumma maksmine kindlustuspensionina.
(6) Lõigetes 1--5 nimetatud deklaratsioonid esitatakse kalendriaastale järgneva aasta 1. veebruariks. Lõikes 3 nimetatud deklaratsioon kingituste, annetuste ja muude tulude kasutamise kohta esitatakse kalendriaastale järgneva aasta 1. juuliks. Deklaratsioonide vormid ja esitamise kord kehtestatakse rahandusministri määrusega .
(6) ��riühing, kellele on enne 2003. aasta 1. jaanuari teise residendist äriühingu poolt üle kantud lõigetes 1 ja 2 sätestatud tulumaksu mahaarvamise õigust, võib lisaks lõikes 2 nimetatud tulumaksule § 50 lõike 1 alusel tasumisele kuuluvast tulumaksust maha arvata ka ülekantud tulumaksu, kuid kokku mitte rohkem kui maksustamisperioodil § 50 lõike 1 alusel tasumisele kuuluv tulumaksu summa. Mahaarvamise tulemusena tekkinud ülekantud tulumaksu jääki võib maha arvata järgnevatel maksustamisperioodidel § 50 lõike 1 alusel tasumisele kuuluvast tulumaksust.
[Lõike 20 sõnastus alates 1. 05. 2004 kuni 31. 12. 2004]
[Lõike 20 sõnastus alates 1. 01. 2005]
(22) Ametiühingute registrisse kantud isik esitab deklaratsiooni füüsiliste isikute poolt makstud sisseastumis- ja liikmemaksude kohta esmakordselt Maksu- ja Tolliameti kohalikule asutusele 2005. aasta 1. veebruariks.
[RT I 2003, 88, 587 - jõust. 01.01.2004; 1. 05. 2004; 1. 01. 2005]
§-d 63--67.[Käesolevast tekstist välja jäetud]


text:
Riigikogu ToimetisedEelmised numbridNr 9Kohtud ja võimude lahusus
Tallinna Tehnikaülikooli majandusõiguse õppetooli erakorraline dotsent
Esimese ja teise astme kohtute enesekorraldusõigusest ilmajätmisega on seadusandja rikkunud Eesti põhiseaduses sätestatud võimude lahususe põhimõtet.
Põhiseaduse mõtet ja sätteid ei saa muuta madalamate õigusaktidega, eriti kui muutmise tulemusel moondub demokraatliku parlamentaarse vabariigi üks põhialuseid – seadusandliku, täitev- ja kohtuvõimu lahususe ning tasakaalustatuse põhimõte.
“Riigikogu, Vabariigi Presidendi, Vabariigi Valitsuse ja kohtute tegevus on korraldatud võimude lahususe ja tasakaalustatuse põhimõttel,” kinnitab põhiseaduse paragrahv 4. “…Kohus on oma tegevuses sõltumatu ja mõistab õigust kooskõlas põhiseaduse ja seadustega,” lisab paragrahv 146.
Nüüdseks on kired vaidluses kohtute sõltumatuse, s.o sisuliselt eelnimetatud põhiseaduse sätete tegelikkuses toimimise üle vaibunud. Kohtunikkond on nõustunud uue kohtute seaduse kehtestatud piirangutega, mis ei luba neil oma tegevust korraldada iseseisvalt, täitevvõimu diktaadita. Sellest hoolimata võiksime mõtiskleda nii põhiseaduse sätte ja mõtte ühtsuse ning lubatud tõlgendamise kui ka selle üle, kuidas põhiseaduse sätteid nullitakse madalamate õigusaktidega.
Sõltumatu kolmas võim
Võimude lahususe ja tasakaalustatuse põhimõttel on suur poliitiline tähendus, sest sellega määratakse demokraatlikus parlamentaarses vabariigis riikliku korralduse põhialused. Võimude lahususe üks nõue on, et iseseisvad riigiorganid, omades enesekorraldusõigust ja otsustusõigust, täidaksid neile põhiseadusega antud pädevust iseseisvalt (Eesti Vabariigi põhiseadus 2002, 67: kommentaar 5.1.).
Võimude lahususe ja tasakaalustatuse põhimõttest lähtuvalt on seadusandliku võimu teostamine Riigikogu, täitevvõimu teostamine valitsuse ja kohtuvõimu teostamine kohtu pädevuses. Ühelgi organil ei tohi olla eelotsustusõigust teise organi põhiseadusliku pädevuse teostamisel või tegevuse korraldamisel.
Põhiseadus käsitleb kohtuid ühtse kolmeastmelise kohtusüsteemina ega tükelda seda enesekorraldusõigust omavaks ja mitteomavaks. Seega sätestab põhiseadus kohtute, s.o kogu kohtusüsteemi, mitte ainult Riigikohtu tegevuse sõltumatuse (institutsionaalne sõltumatus) ja sõltumatuse õigusemõistmisel (personaalne sõltumatus). Põhiseadusest ei ole võimalik leida ühtegi viidet selle kohta, et mingi osa kohtusüsteemist peaks olema täitevvõimu hallata.
Kohtuvõimu ühtsusele ja sõltumatusele viitab otseselt põhiseaduse paragrahv 152, mille kohaselt jätab kohus kohtuasja lahendamisel kohaldamata mis tahes seaduse või muu õigusakti, kui see on vastuolus põhiseadusega. Riigikohtule on antud õigus tunnistada kehtetuks mis tahes seadus või muu õigusakt, kui see on vastuolus põhiseaduse sätte ja mõttega. Kohus võib kontrollida ka avaliku võimu asutuste aktide seaduslikkust, olles sellega pandud kaitsma isikuid täidesaatva võimu asutuste seadusvastaste tegude ja aktide eest.
Tundub, et täitevvõim on kõikjal ambitsioonikas, ega muidu oleks Rahvusvahelise Kohtunike Ühingu 2000. aasta koosolekul väljendatud mõtet, et kohus peab olema kaitstud seadusandliku ja täitevvõimu, esmajoones täitevvõimu võimaliku surve eest õigusemõistmisele või muule kohtutegevusele.
Süsteem tükeldati kaheks
Eestis tükeldati kohtusüsteem 1995. aastal Vabariigi Valitsuse seadusega kaheks: esimese ja teise astme kohtute ametitegevuse ja õigusteenuse korraldamine (s.o institutsionaalne sõltumatus) anti justiitsministeeriumi valitsemisalasse, Riigikohus jäeti iseseisvaks. Täitevvõimu ambitsioone iseloomustab seegi, et kohtute seaduse ühes eelnõus taheti ka Riigikohus allutada justiitsministeeriumile, püüdes muuta Riigikohut aruandekohustuslikuks justiitsministri ees. Hiljem jäeti see nõue siiski eelnõust välja.
2002. aasta 19. juunil vastu võetud kohtute seaduse paragrahvi 39 kohaselt hallatakse esimese ja teise astme kohtuasutusi kohtute haldamise nõukoja ja justiitsministeeriumi koostöös. Kohtud täidavad kohtuhaldusülesandeid, kui see tuleneb seadusest või kui justiitsminister on andnud (!) oma pädevusse kuuluva kohtuhaldusülesande kohtu hallata. Kuigi justiitsministril ei ole kohtunike suhtes käsu- ega distsiplinaarvõimu, on temal kui täitevvõimu esindajal täielik võim (esimese ja teise astme) kohtute haldamisel. Seda teeb ministri poolt ametisse nimetatav haldusdirektor, kes kontrollib täitevvõimu ja kelle kaudu juhitakse kohut institutsionaalselt.
Seega iseloomustab täitevvõimu kohalolekut kohtutegevuse korraldamisel see, et justiitsminister nimetab kohtule (või ühel ja samal ajal mitmele kohtule) kohtu esimehele mittealluva haldusdirektori, kes korraldab kohtuasutuse asjaajamist ja vara kasutamist, käsutab eelarvevahendeid, vastutab raamatupidamise korraldamise eest, nimetab ametisse kohtuteenistujaid ning kinnistusregistri- ja kriminaalhooldusosakondade juhatajad, kinnitab kohtu struktuuri ja kohtuteenistujate koosseisu (väljaarvatud õigusemõistmise funktsiooniga seotud osad), valmistab ette (kooskõlastatult kohtu esimehega) kohtuasutuse eelarve eelnõu ja esitab selle justiitsministrile ning täidab muid kodukorraga määratud ülesandeid.
Peale eespool öeldu määrab justiitsminister maa-, linna- ja halduskohtute tööpiirkonna, nende ja ringkonnakohtute täpse asukoha, kohtunike arvu ja kohtute esimehed ning vabastab neid. Samuti otsustab minister, kas kohtu juures on kinnistus- ja kriminaalhooldusosakond või mitte, ning määrab ringkonnakohtunike arvu.
Kui kõik see ei ole kohtu ilmajätmine enesekorraldusõigustest ja selle üleandmine täitevvõimule, siis mis see on?
Kolm õigusteta kogu
Kohtunike kaasamiseks kohtuvõimu tegevuse korraldamisse on moodustatud kohtute üldkogud, kohtunike täiskogu ja kohtute haldamise nõukoda. Milline on nende osa kohtuhalduses?
Kohtu üldkogu (kuhu kuuluvad kõik selle kohtu kohtunikud) kinnitab kohtunike tööjaotusplaani, annab justiitsministrile arvamuse kohtu esimehe ametisse nimetamise ja ametist vabastamise kohta, annab kohtu esimehele soovitusi kohtu eelarve eelnõu koostamise ja eelarveraha kasutamise kohta (tegelikult koostab eelarve ja korraldab kohtuasutuse vara kasutamist haldusdirektor) ning täidab muid kohtu kodukorrast tulenevaid ülesandeid. Seega on kohtu üldkogu roll kohtuvõimu enesekorralduslikus tegevuses olematu.
Võib-olla on kohtuvõimu enesekorraldusõigus antud kohtunike täiskogu kompetentsi?
Kohtunike täiskogu moodustavad kõik Eesti kohtunikud, harilikult koguneb ta kord aastas. Erakorralise kohtunike täiskogu võib kokku kutsuda justiitsminister(!) või Riigikohtu esimees.
Täiskogu ülesanne on ära kuulata Riigikohtu esimehe ja justiitsministri ettekanded, valida esindajad distsiplinaarkolleegiumisse, eksamikomisjonidesse ja koolitusnõukogusse, advokaadi kutsesobivuskomisjoni ning prokuröride konkursi- ja atesteerimiskomisjoni, kinnitada kohtunike eetikakoodeks, valida kohtunikest liikmed kohtute haldamise nõukotta ja arutada õigusemõistmise probleeme ning muid kohtute ja kohtunikutööga seotud küsimusi. Seega on kohtunike täiskogu pelgalt ärakuulav ja esindajaid valiv organ, millel puudub otsustusõigus ning kus enesekorraldusõigusest pole jälgegi.
Võib-olla kuulub kohtuvõimu enesekorraldusõigus mingilgi määral kohtute haldamise nõukoja kompetentsi? See nõukoda koosneb kuuest kohtunikust ja kuuest kohtunikkonda mittekuuluvast isikust (kaks Riigikogu liiget, kaks justiitsministeeriumi esindajat ning õiguskantsleri ja Advokatuuri esindaja). Nõukoda annab arvamuse Riigikohtu kohtuniku vabale kohale kandideeriva isiku ja kohtuniku vabastamise kohta, arutab läbi Riigikohtu esimehe aruande ning teisi küsimusi Riigikohtu esimehe või justiitsministri algatusel. Nõukoda annab nõusoleku kohtu tööpiirkonna, struktuuri, täpse asukoha, kohtunike arvu ning kohtu esimehe nimetamisel ja ennetähtaegsel vabastamisel, rahvakohtunike arvu määramisel, kohtu kodukorra kehtestamisel, kohtunikukandidaatide arvu määramisel ja kohtukandidaadi ametisse nimetamisel, samuti kohtunikule erakorralise lisatasu maksmisel.
Samas ei täpsusta seadus, kas koja nõusolek on ministrile kui otsustajale soovituslik või kohustuslik. Kui lähtuda sellest, et nõukoda annab nõusoleku ka Riigikohtu kodukorra kehtestamisel (kohtute seadus, § 41 lõige 1 punkt 7), mille kinnitab Riigikohtu üldkogu (kohtute seadus, § 33 lõige 1), kellele nõukoda Riigikohtu sõltumatuse tõttu ettekirjutusi teha ei saa, ning sellest, et kohtute seaduse (§ 41 lõige 2 ja § 43 lõige 1 ja 3) kohaselt on justiitsminister kohustatud arvesse võtma ainult kohtute aastaeelarve kujundamise ja muutmise põhimõtteid, võib järeldada, et nõukoja nõusolek on justiitsministrile ainult soovitusliku iseloomuga. Võrreldes kohtuvõimu enesekorraldus- ja otsustusõigust justiitsministrile kohtusüsteemis antud otsustusõigusega, ei saa seega kuidagi väita, et kohtute tegevus on korraldatud võimude lahususe ja tasakaalustatuse põhimõttel (põhiseadus, § 4).
Kohtute seadus. – Riigi Teataja I 2002, 64, 390.
Justiitsministeeriumi kohtute asekantsler
Võimude lahususe ja sõltumatusega on selline keeruline lugu, et universaalset, juriidiliselt aktsepteeritud legaaldefinitsiooni nende põhimõtete kohta ei olegi. Tõenäoliselt ei pea me siinkohal lahkama aabitsatõdesid, et Eesti võimude lahusus ei ole sarnane näiteks Ameerika Ühendriikide omaga, mis ei tähenda seda, et üks neist ei vasta võimude lahususe põhimõttele.
Võrdlemiseks oleks sobivamad naaberriigid Soome ja Rootsi. Esimeses tegeleb kohtute haldamisega justiitsministeerium, kusjuures pole kaasatud kohtute haldamise nõukoda, kohtunike täiskogu vms. Teises haldab kohtuid justiitsministeeriumi haldusalas olev kohtute amet, mille juhtorgan on kohtute haldamise nõukoja sarnane moodustis. Eesti asuks selle järgi Soome ja Rootsi vahepeal. Kas loo autor on nõus väitma, et Soomes ei ole võimude lahusus ja kohtunike sõltumatus tagatud, ja seda väidet ka kaitsma?
Arvamusloo kõige suurem puudus on see, et autor on juba a priori seadnud eesmärgi tõestada, et Eestis ei ole tagatud võimude lahususe põhimõte ega kohtunike sõltumatus. Sellel põhjusel on ta kritiseerinud valikuliselt justiitsministri ja kohtunike koostööskeeme kohtute haldamisel (täiskogu, kohtute haldamise nõukoda) ning ministri kohustust ja õigust vabastada kõrge juriidilise kvalifikatsiooniga kohtunikud administreerimisega seotud tehnilistest küsimustest. Samal ajal on jäetud viitamata põhilistele sõltumatuse garantiidele. Ma arvan, et siin ei tohiks olla eriarvamust, et kohtunike nimetamine ja ametist vabastamine, kohtunike koolitus, distsiplinaarvõim, palgagarantiid ja muud olulised asjad on korraldatud eeskujulikult võimude lahususe ja sõltumatuse põhimõtteid järgides.
Kes mind ei usu, lugegu Euroopa Liidu laienemisprotsessi tarvis Eestit seiranud Euroopa ekspertide arvamusi. Esimene hinnang 1997. aastal võttis teema lühidalt kokku, nentides, et kohtuvõimu sõltumatus on tagatud. Viis aastat hiljem tõdesid Euroopa eksperdid, et uus kohtute seadus on toonud positiivseid muudatusi sõltumatuse, kohtunike osaluse ja haldamise parandamiseks, tõstes muu hulgas positiivsena esile kohtunike vabastamise haldusülesannete täitmisest. Sama seisukohta kordasid eksperdid aasta hiljem seni viimases aruandes.
Kokkuvõtvalt võib öelda, et meie probleemideks ei ole peetud mitte kohtuvõimu vähest sõltumatust, vaid täitmata kohtunikekohti, menetluste kestust, lahendite kvaliteeti ja muid palju praktilisemaid küsimusi1.
1 Dokumente (15.04.04 seisuga) võib lugeda aadressil:http://europa.eu.int/comm/enlargement/estonia/index.htm#Overview%20of%20key%20documents%20related%20to%20enlargement.

matches:
kohus
Kohus
kohus
Riigikohus
Riigikohus
§ 41
§ 33
§ 43
§ 4


text:
1. Seaduse eesmärgi sõnastamisega annab seadusandja täitevvõimule volituse (või paneb kohustuse) võtta meetmeid, mis seaduse eesmärgi saavutamisele kaasa aitavad või seda vähemalt ei takista. Seaduse eesmärk on rakendajale õiguslikult siduv, kuid abstraktsuse tõttu on selle rakendamisel ulatuslik kaalutlusruum. KeÜS §-s 1 sätestatud seaduse eesmärk ei ole õiguslikult siduv mitte üksnes keskkonnaalases regulatsioonis. Tulenevalt KeÜS §-st 9 ja ELTL artiklis 11 sätestatud lõimimispõhimõttest (vt KeÜS § 9 kommentaare) on KeÜS §-s 1 sätestatud eesmärkidega arvestamine vajalik ka muude valdkondade (transport, energeetika, põllumajandus jne) õiguslikul reguleerimisel ja selle regulatsiooni rakendamisel. Eriti oluline on see EL õigusega seotud valdkondades. Lisaks on seaduse üheks eesmärgiks olla abiks keskkonnaseadustiku eriosa seaduste tõlgendamisel.
2. KeÜS § 1 esimene punkt rõhutab, et keskkonnaalase regulatsiooni eesmärk ei ole keskkonnahäiringute ehk keskkonnale avaldatava ebasoodsa mõju täielik vältimine. Inimühiskonna eksistents on paratamatult seotud teatud ebasoodsate keskkonnamõjudega. Seetõttu tuleb seaduse eesmärgi – vähendada keskkonnahäiringuid võimalikult suures ulatuses – elluviimisel alati kaaluda erinevaid huve (keskkonnaalaseid ja sellega konkureerivaid) ning ennekõike majanduslikke ja sotsiaalseid aspekte. Samas tuleb siinjuures arvestada ka keskkonna kõrgetasemelise kaitse põhimõttega (vt KeÜS § 8 kommentaare), mis nõuab keskkonna kaitsmisel ambitsioonikate eesmärkide seadmist ning ei anna keskkonnaalaste huvidega konkureerivatele majaduslikele ja sotsiaalsetele huvidele automaatset ülekaalu. Keskkonnakaalutlused võivad sattuda vastuollu ka muinsuskaitseliste huvidega. Näiteks on jõel muinsuskaitse alla võetud vana vesiveski tamm, mis takistab kalade liikumist koelmutele. Siingi tuleb paisutamise jätkamise üle otsustades võtta arvesse erinevaid kaalutlusi ja saavutada optimaalne lahendus.
2.1. Teiseks näitab KeÜS § 1 esimene punkt seda, et keskkonnaalase regulatsiooni eesmärk pole ainult keskkonna füüsikaliste, keemiliste, bioloogiliste ja esteetiliste omaduste eest seismine, vaid ka inimeste kehaliste, vaimsete ja varaliste õiguste ning huvide kaitse. Paljud VÕKS, VeeS, JäätS ja ka muude seaduste sätted kaitsevad eelkõige inimese elu, tervist ja vara ning annavad isikule õiguslikult kaitstava õiguse teatava kvaliteediga elukeskkonnale.
2.2. Keskkonnahäiring võib inimese tervise, heaolu ja vara kõrval kahjustada ka kultuuripärandit. Näiteks tekitab välisõhu saastatus märkimisväärset kahju arhitektuuriväärtustele. Intensiivse looduskasutuse tagajärjel võivad kahjustuda looduslikud pühapaigad või kohamuistenditega seotud paigad. Sellealane regulatsioon on sätestatud ennekõike muinsuskaitseseaduses, kuid ka teistes keskkonnaalastes seadustes (nt LKS, KeHJS ning VÕKS), mis aitavad samuti kultuuriväärtuste keskkonnahäiringute eest kaitsmisele kaasa. KeHJS § 4 määratleb keskkonnamõju muuhulgas kui mõju kultuuripärandile. Ajalooliselt oli välisõhu kaitse alase regulatsiooni kehtestamise üheks ajendiks ka saastatud õhu kahjustav toime arhitektuurimälestistele ja monumentaalkunsti teostele linnades.
3. Seaduse eesmärgis (KeÜS § 1 p 2) kajastub ka säästva arengu põhimõte (vt KeÜS § 9 kommentaare). Säästva arengu põhimõte tähendab seda, et keskkonnaväärtusi peab kaitsma ja kokkuhoidlikult kasutama tulevikku ja tulevasi põlvkondi silmas pidades. Pikka perspektiivi peab silmas pidama ka majanduse arendamisel ning hoiduda tuleb keskkonnaväärtuste kahjustamisest sellisel määral, et see ahendaks tulevaste põlvede võimalusi nende kasutamiseks või muudaks selle hoopis võimatuks.
3.1. Säästva arengu põhimõtte järgimine tähendab seda, et lisaks majanduslikele ja sotsiaalsetele kaalutlustele arvestatakse kõigi tegevuste juures ka keskkonnaga. Sellest aspektist seostub säästev areng eelkõige kaalutlusõiguse kasutamisega õiguslike otsuste langetamisel. Keskkonnakaitseliste vajaduste eiramine tegevuste puhul, mis avaldavad keskkonnale ilmselget ja olulist mõju, võib tähendada kaalutlusviga, koos sellest tulenevate õiguslike tagajärgedega ning äärmuslikel juhtudel isegi haldusakti kehtetuks tunnistamisega.
4. KeÜS § 1 kolmas punkt kätkeb endas loodusväärtuste kaitsmise eesmärki, kusjuures loodusväärtusi tuleb kaitsta nende iseväärtuse seisukohast. Viimane leiab aset näiteks selliste liikide ja elupaikade säilitamisel, millel puudub inimese jaoks otsene väärtus. Selle regulatsiooni keskpunktiks on LKS ja loodusvarade kasutamist reguleerivad seadused (MS, KPS, JahiS), mille kaudu tuleks soovitav eesmärk saavutada. Samas tuleb arvestada sellega, et eelnimetatud loodusväärtustel võib olla seos ka inimeste vajadustega. Näiteks pole raba ainult loodusobjekt, vaid ka puhta vee reservuaar ja mets, mis muuhulgas seob süsihappegaasi, ei ole ainult elupaik, vaid ka puidu allikas. Sellist käsitust nimetatakse ökosüsteemi teenustel põhinevaks lähenemiseks ning see toob esile loodusväärtuste kaitse inimkeskse vaatepunkti. Ökosüsteemi teenustega seotud aspektid võivad loodusliku mitmekesisuse säilitamisel ja kaitsmisel olla lisakaalutlusteks, muutmata seejuures KeÜS § 1 punkti 3 põhisisu.
5. KeÜS § 1 neljas punkt väljendab keskkonna hea seisundi tagamise eesmärki. Keskkonda ei pea mitte ainult heas seisundis hoidma, vaid vajadusel tuleb selle olukorda ka parendada. Nii on nendes paikkondades, kus välisõhu või vee seisund või müratase ei vasta kehtestatud nõuetele, riigi ülesandeks kehtestada ja ellu viia asjakohased tegevuskavad, et muuta keskkonnaseisund võimalikult kiiresti nõuetele vastavaks. Selliseid tegevuskavasid näevad ette näiteks VÕKS ja VeeS ning nende koostamise kohustus tuleneb enamasti EL direktiividest.

matches:
§ 9
§ 1
§ 8
§ 1
§ 4
§ 1
§ 9
§ 1
§ 1
§ 1