Eesti teabevärava eesti.ee haldamise, teabe kättesaadavaks tegemise, arendamise ning kasutamise nõuded ja kord – Riigi Teataja
Eesti teabevärava eesti.ee haldamise, teabe kättesaadavaks tegemise, arendamise ning kasutamise nõuded ja kord
Eesti teabevärava eesti.ee haldamise, teabe kättesaadavaks tegemise, arendamise ning kasutamise nõuded ja kord - sisukord
§ 1 Määruse reguleerimisala ja ühtne kontaktpunkt
§ 3 Teabevärava haldaja õigused ja kohustused
§ 4 Teenusepakkuja õigused ja kohustused
2 Teabevärava ülesehitus, haldamine ja arendamine
§ 5 Teabevärava ülesehitus
§ 6 Teabevärava haldamine ja arendamine
§ 7 Teabevärava andmeturve
§ 8 Teabeväravas avalikustatava teabe jaotus
§ 9 Nõuded avalikustatavale teabele
§ 10 Teabeväravas avalikustatava teabe menetlemise kord
§ 11 Teabevärava infoarhitektuur
§ 12 Nõuded teenusele
§ 13 Teenuse registreerimistaotluses sisalduvad andmed
§ 14 Teenuse registreerimistaotluse menetlemise kord
§ 15 Teenustaseme lepingu tingimused
§ 16 Teenuse avamine ja muutmine teabeväravas
§ 17 Teenuse sulgemine
3 Teabevärava kasutamine
§ 18 Erisused teabevärava kasutamisel
§ 19 Juurdepääs teabele ja teenusele
§ 20 Lõppkasutaja tuvastamine ja autoriseerimine
§ 21 Andmete säilitamine ja logimine
4 Teabevärava finantseerimine
§ 22 Teabevärava finantseerimine
RT I, 12.11.2015, 4
Vastu võetud 03.10.2013 nr 145
RT I, 04.10.2013, 8
jõustumine 07.10.2013
10.11.2015 RT I, 12.11.2015, 3 15.11.2015
Määrus kehtestatakse avaliku teabe seaduse § 321 lõike 5 alusel.
§ 1. Määruse reguleerimisala ja ühtne kontaktpunkt
(1) Määrusega kehtestatakse Eesti teabevärava eesti.ee (edaspidi teabevärav) haldamise, teabeväravas teabe ja elektrooniliselt üldkasutatavate teenuste kättesaadavaks tegemise ning teabevärava arendamise ja kasutamise nõuded ja kord.
(2) Teabevärava kaudu avalikustatakse teavet ning pakutakse juurdepääsu teenusele.
(3) Teabevärav täidab ühtse kontaktpunkti ülesannet. Ühtse kontaktpunkti toimimise alused põhinevad majandustegevuse seadustiku üldosa seadusel.
[RT I, 12.11.2015, 3 - jõust. 15.11.2015]
(4) Määrusega ei reguleerita andmekogu teabeväravaga liidestamist.
1) teabevärava lõppkasutaja (edaspidi lõppkasutaja) – füüsiline või juriidiline isik, kes kasutab teabevärava vahendusel avalikustatud teavet või elektroonilist üldkasutatavat teenust;
2) teabeväravas avalikustatav teave – lõppkasutajale suunatud aja- ja asjakohane teave lõppkasutaja õiguste kohta, mis aitab tal täita seadusest tulenevaid kohustusi;
3) elektrooniline üldkasutatav teenus (edaspidi teenus) – teabevärava vahendatav teenusepakkuja pakutav teenus, millele pole määratud juurdepääsupiiranguid ja mida saab kasutada ühtsetel alustel;
4) teabevaldaja – avaliku teabe seaduse § 5 lõikes 1 nimetatud asutus ja isik;
5) teenusepakkuja – teenust pakkuva andmekogu vastutav töötleja või teabevaldaja või andmekogu volitatud töötleja;
6) teenustaseme leping – leping, mis sõlmitakse teabevärava haldaja ja teenusepakkuja vahel teenusele juurdepääsu võimaldamiseks teabevärava vahendusel ja milles sätestatakse nõuded teabeväravas teenusepakkuja pakutava teenuse ja selle muudatuste kvaliteedile, teenusega seotud nõuded teenusepakkujale ja teabevärava haldajale ning poolte õigused ja kohustused.
§ 3. Teabevärava haldaja õigused ja kohustused
(1) Riigi Infosüsteemi Amet on teabevärava haldaja (edaspidi haldaja) avaliku teabe seaduse § 321 lõike 2 tähenduses.
(2) Haldaja õigused on järgmised:
1) piirata teabevärava lõppkasutaja juurdepääsu teabeväravale või selle osale, kui juurdepääsu lubamine rikuks isiku õigusi või kahjustaks riigi infosüsteemide turvalisust;
2) sulgeda teenus teabeväravas, kui teenuse osutamiseks teabeväravas puudub õiguslik alus või kui teenus ei vasta teenusepakkujaga sõlmitud teenustaseme lepingu tingimustele;
3) eemaldada eelneva nõusolekuta teabeväravast teenusepakkuja tegevusvaldkonnaga seonduv aegunud või asjakohatu teave;
4) statistilisel ja teabevärava arendamisvajaduse väljaselgitamise eesmärgil töödelda isikustamata andmeid lõppkasutaja tegevuse kohta teabeväravas;
5) lõppkasutaja avalduse alusel jälgida isikustatud lõppkasutaja ja teenusepakkuja tegevust teabeväravas;
6) säilitada logis ja sessiooniandmestikus teabevärava tehnilisse keskkonda sisestatud andmeid ja lõppkasutaja tegevusi, võttes arvesse §-s 21 sätestatut;
7) kasutada oma ülesannete täitmisel muust õigusaktist tulenevat õigust.
(3) Haldaja kohustused on järgmised:
1) tagada koostöös teenusepakkujaga teabe lõppkasutajakeskselt korrastatud esitus teabeväravas;
2) tagada juurdepääs teabevärava kaudu osutatavale teenusele, arvestades õigusaktides ning haldaja ja teenusepakkuja vahel sõlmitud teenustaseme lepingus sätestatut;
3) tagada, et teabevärava vahendusel on kättesaadav käesolevas määruses sätestatud korras registreeritud teenus;
4) tagada teenuse kasutajatugi teabeväravas;
5) korraldada pääsuõigustega seonduvaid toiminguid;
6) tagada elektroonilisel kujul juurdepääs teenusele ja § 13 lõikes 1 nimetatud andmetele.
§ 4. Teenusepakkuja õigused ja kohustused
(1) Teenusepakkuja õigused on järgmised:
1) pöörduda haldaja poole kasutajatoe saamiseks;
2) teha põhjendatud ettepanekuid enda tegevusvaldkonda või teenust puudutava teabe ümberstruktureerimiseks teabeväravas;
3) saada juhiseid teabeväravas teabe avaldamise ning teenuse pakkumise kohta.
(2) Teenusepakkuja kohustused on järgmised:
1) määrata teabeväravaga suhtlemiseks kontaktisik (edaspidi toimetaja);
2) edastada asja- ja ajakohast teavet;
3) edastada teavet §-s 9 sätestatud viisil ja vormis;
4) kontrollida oma tegevusvaldkonda puudutavat teavet vähemalt korra kuus;
5) teabe muutumisel esitada haldajale muudatused esimesel võimalusel, aga hiljemalt viis tööpäeva pärast teabe muutumist;
6) osutada teenust vastavalt sõlmitud teenustaseme lepingu tingimustele;
7) teavitada haldajat planeeritavast ja planeerimata esinenud katkestusest oma teenuse pakkumisel vastavalt § 15 lõike 1 punktile 7;
8) teavitada haldajat teenuse muudatusest või muudatuse soovist vastavalt § 15 lõike 1 punktidele 10 ja 11;
9) tagada lõppkasutajale teenuse kasutajatugi sisuküsimustes.
2. peatükk Teabevärava ülesehitus, haldamine ja arendamine
§ 5. Teabevärava ülesehitus
Teabevärav koosneb esitluskihist, andmetest ja järgmistest toimimist tagavatest komponentidest:
1) teenuste register;
2) tegevusvaldkonna teabe register;
3) kontaktide register;
4) autentimise infosüsteem;
5) pääsuõiguste haldussüsteem;
6) ametliku e-posti infosüsteem;
7) kasutajadomeeni infosüsteem;
8) ametlike dokumentide infrastruktuuri teenus;
9) x-tee teenuste kasutajaliidese infosüsteem;
10) e-vormide infosüsteem;
11) teavitusinfosüsteem;
12) lingimärkmiku infosüsteem;
13) lemmatiseerimisinfosüsteem.
§ 6. Teabevärava haldamine ja arendamine
Haldaja teeb oma ülesannete täitmisel vähemalt järgmisi toiminguid:
1) korraldab teabevaldaja infosisu esitamist teabeväravas;
2) toimetab teabevaldaja esitatud tegevusvaldkonna teavet;
3) ajakohastab teabevärava infoarhitektuuri;
4) registreerib ja avalikustab teabeväravas teenusepakkuja pakutavat teenust;
5) korraldab teabevärava arendusprojekte ning arendus- ja haldustöid;
6) nõustab, koostab juhiseid ja juhendab juriidilisi ja füüsilisi isikuid teabeväravaga seotud küsimustes;
7) seirab teabevärava kasutamist ja käsitleb turvaintsidente;
8) koostab teabevärava aruandeid ja kasutusstatistikat;
9) vähemalt kord aastas esitab teenusepakkujale ülevaate tema teenuste kasutamisest teabevärava kaudu;
10) teeb asjakohase info teabevärava veebilehel teatavaks või rakendab muid meetmeid teabevärava lõppkasutaja ja teenusepakkuja teavitamiseks teabevärava toimimisest.
§ 7. Teabevärava andmeturve
(1) Teabeväravasse kantud andmete turvaklass on K2T2S2.
(2) Teabevärava turbetase on keskmine (M).
§ 8. Teabeväravas avalikustatava teabe jaotus
Teabeväravas teabevaldaja poolt avalikustatav teave jaguneb:
1) teave teabevaldaja tegevusvaldkonna kohta;
2) teenusepakkuja pakutava teenuse kirjeldus;
3) teave teenusepakkuja pakutava teenuse kohta.
§ 9. Nõuded avalikustatavale teabele
(1) Teabeväravale edastatav teave peab olema aja- ja asjakohane ning piisavalt ülevaatlik.
(2) Avaldatud teabe õigsuse eest vastutab teabevaldaja.
(3) Avalikustatav teave edastatakse haldajale elektrooniliselt teabevärava teenuse kaudu või tegevusvaldkonna teabe registri kaudu või muul kokkulepitud viisil.
(4) Teabe korrastamisel ja teabeväravale sobiva failivormingu valimisel lähtutakse Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi väljatöötatud veebidealasest juhendmaterjalist, mis on avaldatud ministeeriumi veebilehel, ja Andmekaitse Inspektsiooni isikuandmete kaitse ning avaliku teabe alastest juhistest ning isikuandmete kaitse seadusest.
§ 10. Teabeväravas avalikustatava teabe menetlemise kord
(1) Toimetaja korraldab nõuetekohase teabe haldajale esitamise ning on esitatava teabe aja- ja asjakohasuse kontaktisik.
(2) Teabe esitamisel teabeväravale annab haldaja teabevaldajale põhjendatud hinnangu esitatud teabe heakskiitmise või tagasilükkamise kohta esimesel võimalusel, kuid hiljemalt seitsme tööpäeva jooksul.
(3) Toimetaja esitatud teabe tagasilükkamisel esitab haldaja teabevaldajale nimekirja puudustest ning ettepanekud nende kõrvaldamiseks.
(4) Teabevaldajale tagastatud teavet, mis on parandatud ja uuesti esitatud, menetletakse nagu uut esitatud teavet.
(5) Teabevaldaja esitatud heakskiidetud teabe avaldab haldaja esimesel võimalusel, aga hiljemalt viie tööpäeva jooksul.
(6) Haldaja võib aegunud või väära teabe avalikustamise lõpetada ette hoiatamata. Lõpetamisest teavitatakse teabevaldajat ja lisatakse ettepanek viia teave kooskõlla käesoleva määrusega kehtestatud nõuetega.
§ 11. Teabevärava infoarhitektuur
Teabeväravas ei dubleerita muude veebikohtade infoarhitektuuri, taksonoomiat ja muud teavet, välja arvatud juhtudel, kui:
1) see on vajalik teabevärava infoarhitektuuri tervikluse tagamiseks;
2) teabevaldaja veebikoha informatsiooni klassifitseerimise alused ei ühildu teabevärava klassifitseerimise alustega;
3) teabevaldaja veebikoht ei võimalda otseviitamist seal paiknevale teabele.
§ 12. Nõuded teenusele
(1) Teabeväravas avalikustatavat teenust peab isik saama reaalselt kasutada, see peab olema aja- ja asjakohane ning varustatud asjakohase dokumentatsiooniga.
(2) Infosüsteem, mille kaudu teenust pakutakse, peab vastama riigi infosüsteemi haldussüsteemi (edaspidi RIHA) nõuetele, sealhulgas peab olema läbitud asjakohane RIHA menetlus vastavalt Vabariigi Valitsuse 28. veebruari 2008. a määrusele nr 58 „Riigi infosüsteemi haldussüsteem”.
(3) Infosüsteem, mille kaudu teenust pakutakse, peab olema vajaduse korral liidestatud infosüsteemide andmevahetuskihiga (x-tee).
(4) Infosüsteem, mille kaudu teenust pakutakse, peab olema vajaduse korral liidestatud dokumendivahetuskeskusega (DVK).
§ 13. Teenuse registreerimistaotluses sisalduvad andmed
(1) Teenusepakkuja esitab teenuse registreerimiseks taotluse, mis sisaldab järgmisi andmeid:
1) teenuse nimi, sisu, kirjeldus, osutamise põhimõtted ja eesmärk, sealhulgas teenuste tasemed – teabeteenus, blanketiteenus, veebivorm, täiselektrooniline teenus, personaliseeritud täiselektrooniline teenus;
2) teenusepakkuja kontaktandmed, teenuse osutamise aeg, kasutajatoe pakkumise aeg;
3) teenuse lõppkasutajate kategooriad, teenuse lõppkasutajale esitatavad nõuded;
4) teenuse kasutamiseks nõutav toiming;
5) teenuse kasutamise tulemus ja teenuse õiguslik tagajärg;
6) teenuse tasulisus ja teenuse hind;
7) teenuse osutamise õiguslik alus ja viited teenuse osutamist reguleerivale õigusakti sättele;
8) maksimaalne ühel ajal teenust kasutavate lõppkasutajate arv, mille korral on tagatud teenuse kvaliteetne toimimine;
9) teenuse planeeritud katkestusest haldaja kasutajatoele etteteatamise aeg;
10) teenuse tööajal planeeritud katkestuste maksimaalne kogukestus tundides;
11) teenuse ühe planeeritud katkestuse maksimaalne kestus tundides;
12) teenuse ühekordse planeerimata katkestuse kestus tundides;
13) teenuse tööajal planeerimata katkestuste kogukestus aastas tundides;
14) teenuse ISKE turvaklass ja turbeaste;
15) teenuse kasutamise tingimused, mis avalikustatakse teenuse kasutamisel.
(2) RIHA-s registreeritava teenuse puhul esitab teabevaldaja lõike 1 punktides 1–14 toodud andmed.
(3) Kui teabevaldaja on lõikes 2 nimetatud teenuse RIHA-s registreerinud, kuid teenus on teabeväravas avamata, siis esitab teabevaldaja teenuse avamiseks taotluse koos lõike 1 punktides 1–14 nimetatud andmete asukohaviitega.
§ 14. Teenuse registreerimistaotluse menetlemise kord
(1) Teenusepakkuja esitab teenuse registreerimistaotluse haldajale elektrooniliselt teabevärava teenuse kaudu või tegevusvaldkonna teabe registri kaudu või muul kokkulepitud viisil.
(2) Haldaja hindab ja kontrollib registreerimistaotluse menetlemisel:
1) teenuse tehnilist vastavust õigusaktidele ning riigi IT koosvõime juhendmaterjalidele, mis on avaldatud Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi veebilehel;
2) dokumentatsioonis esitatud teenuse parameetrite vastavust käesoleva määruse nõuetele;
3) teenuse osutamise raames töödeldavate andmete koosseisu ja allikate vastavust seadusele ja selle alusel antud õigusaktiga kehtestatud nõuetele;
4) RIHA-s kooskõlastamise vajadust või kooskõlastatust;
5) põhiandmete töötlemisele kehtestatud nõuete täitmist;
6) teenuse dokumentatsioonis kirjeldatud teenuse sisu korral nõustamise ja tagasiside andmise protsessi kirjeldust.
(3) Haldaja registreerib teenuse või keeldub motiveeritult registreerimisest 20 tööpäeva jooksul, arvates teenuse kogu nõutava dokumentatsiooni esitamisest.
(4) Haldaja nimetab koos registreerimisest keeldumise põhjusega tähtaja puuduse kõrvaldamiseks.
(5) Kui pärast teenuse dokumentatsiooni registreerimist tehakse teenuses või teenuse dokumentatsioonis muudatusi, tuleb muudatused esitada haldajale registreerimiseks.
(6) Haldajal on õigus keelduda teenuse lisamisest, kui teenus ei vasta teabevärava üldistele eesmärkidele, teenuse teabeväravasse lisamise nõuetele või teenuse avalik huvi on kaheldav.
§ 15. Teenustaseme lepingu tingimused
(1) Haldaja ja teenusepakkuja arvestavad ja kirjeldavad teenustaseme lepingus järgmisi nõudeid:
1) teenusega seotud nõuded teenusepakkujale ja haldajale ning poolte õigused ja kohustused;
2) teenuse tööaeg, mil teenus on lõppkasutajatele kättesaadav, eristades sealjuures vähemalt töö- ja puhkepäevi. Minimaalselt peab teenus olema kättesaadav esmaspäevast reedeni kell 8.30–17.00;
3) teenuse tööajal planeeritud katkestuste maksimaalne kogukestus aastas (tundides), mis ei tohi olla pikem kui 24 tundi;
4) teenuse ühe planeeritud katkestuse maksimaalne kestus (tundides), mis ei tohi olla pikem kui 2 tundi;
5) teenuse tööajal planeerimata katkestuste kogukestus aastas (tundides), mis ei tohi olla pikem kui 24 tundi;
6) teenuse ühekordse planeerimata katkestuse kestus (tundides), mis ei tohi olla pikem kui 12 tundi;
7) teenuse maksimaalne planeeritud katkestuste arv kuus, mis ei tohi olla suurem kui 2;
8) teenusega seotud katkestustest peab teenusepakkuja haldaja kasutajatuge teavitama aadressil help@ria.ee vähemalt 48 tundi enne katkestuse toimumist. Nädalavahetusel ja/või esmaspäeval toimuvatest katkestustest tuleb teavitada hiljemalt reedel kell 10.00. Teavituse tekst peab olema korrektne, lõppkasutajale arusaadav ning sobilik teabeväravas avaldamiseks;
9) teenusega seotud planeerimata katkestustest peab teenusepakkuja haldaja kasutajatuge teavitama aadressil help@ria.ee niipea kui võimalik, märkides võimaluse korral katkestuse eeldatava lõppaja;
10) haldaja kasutajatugi teavitab teenusepakkujat teabevärava üldistest hooldustöödest ja katkestustest vähemalt 48 tundi enne nende toimumist teenusepakkuja edastatud e-posti rühmameiliaadressi kaudu;
11) teenuse muutmise soovist, mis puudutab teenuse lõppkasutaja ekraanikuva, tuleb haldaja kasutajatuge teavitada aadressil help@ria.ee vähemalt viis tööpäeva enne planeeritavat teenuse muutmist;
12) teenuse muutmisel peab olema selgelt esitatud muudatuse sisu, eesmärk ning kas lõppkasutaja jaoks muutub midagi ja vajaduse korral ka õpetus (juhis), kuidas teenusele tuge pakkuda;
13) teabeväravas avatud teenuse sulgemine haldaja kasutajatuge teavitamata on keelatud;
14) teenuse sulgemise soovist tuleb haldaja kasutajatuge teavitada aadressil help@ria.ee vähemalt viis tööpäeva enne planeeritavat teenuse sulgemist. Teavituse tekst peab olema korrektne, lõppkasutajale arusaadav ning sobilik teabeväravas avaldamiseks.
(2) Teenustaseme lepingus sätestatud teenuse pakkumise kord, viis ja tingimused tulenevad teenusepakkuja registreerimistaotluses esitatud andmetest.
(3) Teenus avatakse teabeväravas kasutamiseks vastavalt registreeritud teenuse dokumentatsiooni andmetele ning haldaja ja teenusepakkuja vahel sõlmitava teenustaseme lepingu tingimustele.
(4) Lõikes 1 sätestatud nõuded tehakse haldaja veebilehel avalikult kättesaadavaks.
§ 16. Teenuse avamine ja muutmine teabeväravas
(1) Teenus avatakse teabeväravas kasutamiseks ja teenust muudetakse vastavalt registreeritud teenuse dokumentatsiooni andmetele ning haldaja ja teabevaldaja vahel sõlmitava teenustaseme lepingu tingimustele.
(2) Teenustaseme lepingus sätestatakse nõuded avatava teenuse ja selle muudatuse kvaliteedile.
(3) Teenus avatakse teabeväravas viie tööpäeva jooksul pärast teenustaseme lepingu allkirjastamist.
§ 17. Teenuse sulgemine
(1) Teenus suletakse teenusepakkuja taotluse alusel või haldaja algatusel, arvestades § 3 lõike 3 punktis 2 sätestatut.
(2) Teabevaldaja taotlus teenuse sulgemiseks rahuldatakse 20 tööpäeva jooksul.
3. peatükk Teabevärava kasutamine
§ 18. Erisused teabevärava kasutamisel
(1) Teenuse lõppkasutaja täidetud vormi ja päringut ei käsitata allkirjastatud dokumendina, juhul kui vormi või päringut ei ole allkirjastatud vastavalt digitaalallkirja seadusele.
(2) Haldaja võib küsida teenuse lõppkasutajalt lisanõusolekut mugavusteenuse kasutamiseks, kui selle teenuse kasutamata jätmine ei mõjuta teenuse lõppkasutaja seaduses sätestatud õigusi.
§ 19. Juurdepääs teabele ja teenusele
(1) Teabevärav on kättesaadav internetiaadressilt www.eesti.ee.
(2) Teabevärava keskkonda sisenemisel võib enne teenuse kasutamist nõuda lõppkasutaja tuvastamist ja autoriseerimist.
§ 20. Lõppkasutaja tuvastamine ja autoriseerimine
(1) Füüsilisest isikust lõppkasutaja tuvastatakse digitaalset isiku tuvastamist võimaldava sertifikaadiga, mis on välja antud isikut tõendavate dokumentide seaduse või teise Euroopa Liidu liikmesriigi välja antud digitaalse isiku tuvastamise vahendi alusel, mille usaldusväärsuse ja turvalisuse eest kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EL) nr 910/2014 e-identimise ja e-tehingute jaoks vajalike usaldusteenuste kohta siseturul ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 1999/93/EÜ (ELT L 257, 28.08.2014, lk 73–114) vastutab selle vahendi välja andnud liikmesriik.
(2) Juriidilisest isikust esindaja või volitatud lõppkasutaja tuvastatakse elektroonilise avalduse, äriregistri, mittetulundusühingute ja sihtasutuste registri või teise riigi vastava andmekogu andmete ja digitaalset tuvastamist võimaldava sertifikaadiga, mis on välja antud lõikes 1 nimetatud alusel.
(3) Riigiasutuse ja kohaliku omavalitsuse üksuse organi ja asutuse esindaja või volitatud lõppkasutaja tuvastatakse vastava andmekogu või elektroonilise avalduse ja digitaalset tuvastamist võimaldava sertifikaadiga, mis on välja antud lõikes 1 nimetatud alusel.
(4) Haldaja võib sõlmida isiku tuvastamise teenusepakkujaga kokkuleppe või lepingu lõppkasutaja tuvastamiseks.
(5) Haldaja võib lõppkasutajale anda erinevaid õigusi nii lõppkasutaja enda kui ka lõppkasutajaga seotud isikute õiguste rakendamiseks:
1) lõppkasutaja elektroonilise avalduse alusel;
2) riigi infosüsteemis olevate või teise riigi vastava andmekogu andmete alusel;
3) teabevärava haldamise eesmärgil.
§ 21. Andmete säilitamine ja logimine
(1) Teabeväravas säilitatakse käesoleva määrusega kooskõlas olevaid andmeid.
(2) Andmed, mis ei ole kooskõlas teabevärava toimimise eesmärkidega, kustutatakse.
(3) Teabevärava haldaja logib kõik teabevärava andmete muudatused automaatselt.
(4) Logides säilitatakse muudatuse sisu, muutmise kuupäev ja kellaaeg ning muudatuse tegija nimi.
(5) Logisid säilitatakse kuni viis aastat andmete muutmise hetkest arvates.
(6) Kõik päringud teabevärava x-tee teenusliidese kaudu logitakse ja säilitatakse vastavalt Vabariigi Valitsuse 24. aprilli 2008. a määruse nr 78 „Infosüsteemide andmevahetuskiht” §-le 19.
4. peatükk Teabevärava finantseerimine
§ 22. Teabevärava finantseerimine
Teabevärava haldamis-, hooldus- ja arendustöid finantseeritakse riigieelarvest haldajale selleks otstarbeks eraldatud vahenditest.


1. KeÜS § 31 eesmärk on defineerida keskkonnaorganisatsiooni mõiste eelkõige seoses KeÜS § 30 lg-s 2 sätestatud erilise juurdepääsuga õigusemõistmisele keskkonnaasjades. Sättel on siiski laiem tähendus, sest Århusi konventsiooni kohaselt on keskkonnaorganisatsioonid osaks huvitatud üldsusest, keda tuleb intensiivsemalt kaasata keskkonnaotsuste tegemisse.
1.1. Konventsioon jätab keskkonnaorganisatsiooni defineerimisel riikidele suure otsustusruumi. Selle art 2 lg 5 kohaselt on keskkonnaorganisatsioon valitsusväline organisatsioon, mis edendab keskkonnakaitset ja vastab riigi õiguse nõuetele. Sama definitsioon sisaldub ka mitmes keskkonnadirektiivis, nagu näiteks keskkonnamõju hindamise direktiiv 2011/92/EL, tööstusheidete direktiiv 2010/75/EL ja keskkonnavastuse direktiiv 2004/35/EÜ. Eri maade õiguses on keskkonnaorganisatsiooni mõiste väga erinevalt sisustatud. 2003. aastal esitas Euroopa Komisjon direktiivi eelnõu, mille oluliseks osaks on täpsemad kriteeriumid keskkonnaühendustele. Kuigi see algatus ei ole mitme liikmesriigi vastuseisu tõttu õigusnormina realiseerunud, pole Euroopa Komisjon loobunud kavast ühtlustada keskkonnaorganisatsiooni mõiste EL tasemel.
1.2. Liikmesriikide kaalutlusruumi on piiritlenud Euroopa Kohus. Kohtuasjas C-263/08 leidis kohus, et aktsepteerida ei saa selliseid riigisiseseid kriteeriume, mis muudavad sisutühjaks EL õiguse kaebeõiguse sätted. Vaidlus puudutas KMH direktiivi, mis sarnaselt Århusi konventsiooni art 9 lg-le 2 kohustab tagama laiaulatusliku juurdepääsu õigusemõistmisele. Kohus ei pidanud vastuvõetavaks Rootsi nõuet, et organisatsioonil peab olema vähemalt 2000 liiget. Selline tingimus välistas sisuliselt kohaliku tasandi organisatsioonide kaebeõiguse, kuid KMH direktiivi kohaselt tuleb hinnata ka selliste projektide mõjusid, mis oma suuruselt on pigem kohaliku tähtsusega küsimused. Kuigi kohaliku tasandi organisatsioonidel oleks võimalik paluda abi riiklikelt organisatsioonidelt, ei pruugi suurtel organisatsioonidel olla kohalike küsimuste vastu huvi või pole neil võimalik kõiki abipalveid rahuldada. Seega kitsendas kohtu hinnangul Rootsi nõue kaebeõigust vastuolus direktiivi ja Århusi konventsiooni vastavate sätete mõttega (Euroopa Kohtu 15.10.2009 otsus nr C-263/08, Djurgården-Lilla Värtans Miljöskyddsförening vs. Stockholms kommun genom dess marknämnd, p 45-52).
1.3. Kehtivas õiguses on keskkonnaorganisatsiooni mõiste määratletud KeVS §-s 24 ja HKMS § 292 lg-s 2. KeVS määratlus on üldsõnalisem, kuid ei erine põhimõtteliselt KeÜS §-st 31. HKMS § 292 lg 2 on identne KeÜS vastava määratlusega. Säte lisati HKMS-sse KeÜS otsesel eeskujul ning jõustati enne teisi seadustiku sätteid rikkumismenetluse tõttu. Isegi juhul kui KeVS ja HKMS määratlusi ei tunnistata KeÜS jõustamisel kehtetuks, on definitsioonide sarnasuse tõttu vähetõenäoline, et neid sisustataks praktikas erinevalt.
2. KeÜS § 31 lg 1 kohaselt on üheks keskkonnaorganisatsiooni tunnuseks valitsusvälisus. KeÜS ja selle seletuskiri ei sisusta täpsemalt valitsusvälisust. Levinud käsituse kohaselt on valitsusväline organisatsioon (NGO) igasugune organisatsioon, mis on valitsusest sõltumatu ja mittetulunduslik, tegutseb seaduslikul eesmärgil ning pole poliitiline partei.
2.1. Valitsusvälisuse kriteeriumit tuleks eelkõige mõista kui sõltumatust riigist selle laias tähenduses. Riigi määratluses saab muuhulgas juhinduda Århusi konventsiooni artikli 2 lg-s 2 sätestatud avaliku võimu organi definitsioonist. Määratluse kohaselt on avaliku võimu organ mis tahes tasandi valitsus, avaliku halduse funktsioone täitev isik ning iga muu isik, kes nimetatud valitsuse või isikute juhtimisel täidab keskkonnaga seotud avalikke kohustusi või ülesandeid või osutab keskkonnaga seotud avalikke teenuseid. Tulenevalt avaliku võimu organi määratlusest on kohtud välistanud keskkonnaorganisatsiooni mõiste alt kohaliku omavalitsuse (RKHKo 28.02.2007, 3-3-1-86-06 p 17) ja küla kui kohaliku omavalitsuse struktuuriüksuse (RKHKm 19.03.2012, 3-3-1-87-11, p 25). Isegi juhul kui organisatsioon ei vasta avaliku võimu organi määratlusele, ei saa seda valitsusvälisuse kriteeriumi tõttu pidada keskkonnaorganisatsiooniks, kui see on riigi poolt kontrollitud.
2.2. KeÜS § 31 lg 1 p 1 kohaselt saab keskkonnaorganisatsiooniks olla mittetulundusühing ja sihtasutus. Mõlemat tegutsemisvormi on korduvalt aktsepteeritud kohtupraktikas (nt RKHKo 29.01.2004, 3-3-1-81-03; TlnRingKo 18.01.2005, 2-3/271/05).
2.3. KeÜS § 31 lg 1 p 2 kohaselt saab keskkonnaorganisatsiooniks olla ka juriidiliseks isikuks mitteolev ühendus, kes liikmete kirjaliku kokkuleppe alusel edendab keskkonnakaitset ja esindab olulise osa kohalike elanike seisukohti. Kohtupraktikas on käsitatud juriidiliseks isikuks mitteoleva ühendusena seltsingut (RKHKo 28.11.2006, 3-3-1-43-06, p 24; RKHKm 19.03.2012, 3-3-1-87-11, p 26). Seltsing on VÕS § 580 määratlusele vastava seltsingulepingu alusel ühise eesmärgi saavutamise nimel tegutsevate isikute ühendus. KeÜS ei välista ka mõne muu, juriidiliseks isikuks mitteoleva ühenduse käsitamist keskkonnaorganisatsioonina.
2.3.1. VÕS kohaselt võib seltsinguleping olla sõlmitud nii suuliselt kui ka kirjalikult. Juriidiliseks isikuks mitteolevat ühendust saab keskkonnaorganisatsioonina tunnustada vaid juhul, kui see tegutseb kirjaliku kokkuleppe alusel. Kirjaliku kokkuleppe tingimuse eesmärk on tagada organisatsiooni tegevuse parem läbipaistvus. Mittetulundusühingu ja sihtasutuse osas tuleneb kirjaliku põhikirja nõue vastavast üldseadusest (MTÜS § 7, SAS § 8). Erinevalt mittetulundusühingust ja sihtasutusest peab juriidiliseks isikuks mitteolev ühendus esindama olulise osa kohalike elanike seisukohti. KeÜS ei täpsusta, millist hulka isikuid tuleks pidada oluliseks osaks kohalikest elanikest ja mil viisil peab esindamine olema väljendatud. Sätte sõnastuse põhjal on ilmne, et „oluline osa” ei pea tingimata tähendama enamikku kohalikest elanikest, vaid võib hõlmata ka arvestatava vähemuse. Sellisele seisukohale on asunud ka Tallinna Ringkonnakohus HKMS § 292 kohaldamisel. Ringkonnakohtu hinnangul saab oluliseks osaks pidada küla suurust arvestades ka 25% elanikest, kui puuduvad tõendid, et suurema osa elanike arvamus ei ühti kaebaja omaga (TlnRngKm 01.07.2011, 3-10-3401).
2.3.2. Esindatuse nõue on kahtlemata täidetud, kui juriidiliseks isikuks mitteoleva ühenduse liikmete hulka kuulub oluline osa kohalikest elanikest. Varasema Riigikohtu praktika (RKHKo 28.11.2006, 3-3-1-43-06) kohaselt on esindatuse nõue täidetud ka juhul, kui organisatsiooni ja üldsusena mõistetava elanikkonna olulise osa seisukohad või arvamused langevad kokku ning üldsus aktsepteerib ühes või teises vormis sellist esindajat ja tema vastavat tegevust. Eelnimetatud tingimustele vastavust peab mitteformaalne ühendus kohtusse pöördumisel ka näitama. Kohus võib üldsuse aktsepti olemasolu eeldada, kui ühendus on konkreetses valdkonnas oma varasemas tegevuses tuginenud üldsuse toetusele. Esindatuse nõue oli antud juhtumis kohtu hinnangul täidetud, sest muuhulgas oli organisatsiooni toetuseks andnud toetusallkirja 536 kohalikku elanikku (RKHKo 28.11.2006, 3-3-1-43-06, p 27).
3. Vastavalt KeÜS § 31 lg-le 1 saab keskkonnaorganisatsioonina käsitada vaid sellist mittetulundusühingut ja sihtasutust, kelle põhikirjaline eesmärk on keskkonnakaitse ning kes oma tegevusega seda edendab. Sarnaselt saab keskkonnaorganisatsiooniks olla vaid selline juriidiliseks isikuks mitteolev ühendus, kes liikmete kirjaliku kokkuleppe alusel edendab keskkonnakaitset.
3.1. Keskkonnakaitse edendamine on olulisim keskkonnaorganisatsiooni kriteerium, kuivõrd just see nõue tagab, et keskkonnaorganisatsioonidena tunnustatakse vaid selliseid ühendusi, mis tõepoolest soovivad ja suudavad keskkonnahuvide eest seista. Kuigi KeÜS ei sätesta nõuet, et keskkonnakaitse peaks olema organisatsiooni ainsaks eesmärgiks, ei tohiks organisatsioonil siiski olla keskkonnakaitsega konkureerivaid eesmärke (eelkõige majanduslikke eesmärke), et vähendada võimalust keskkonnaorganisatsiooni staatusest tulenevate õiguste kuritarvitamiseks.
3.2. Keskkonnakaitse edendamise nõue tuleneb Århusi konventsioonist, kuid konventsioon ei sisalda täpsemaid juhiseid selle kriteeriumi sisustamiseks. KeÜS seletuskirja kohaselt käsitatakse keskkonnakaitse edendamisena eelkõige looduskaitset. KeÜS § 31 lg 2 kohaselt peetakse keskkonnakaitseks ka keskkonnaelementide kaitset inimese tervise ja heaolu tagamise eesmärgil, samuti looduse ja loodusliku kultuuripärandi uurimist ja tutvustamist. Keskkonnaelemente on mitteammendavalt loetletud keskkonnateabe definitsioonis KeÜS § 24 lg 2 p-s 1: keskkonnaelementidena käsitatakse õhku, atmosfääri, vett, pinnast, maad, maastikku ja looduslikke alasid nagu märg-, ranna- ja merealad, looduslikku mitmekesisust ja looduse koostisosasid, sealhulgas geneetiliselt muundatud organisme ning nende vastastikust toimet. Looduslik kultuuripärand on määratlemata õigusmõiste. Tulenevalt LKS § 1 p-st 2 võib sellena käsitada kultuurilooliselt väärtuslikku looduskeskkonda, ja eelkõige sellist kultuuripärandit, mida kaitstakse LKS alusel. Juhinduda saab ka ülemaailmse kultuuri- ja looduspärandi kaitse konventsiooni artiklitest 1 ja 2, mis defineerivad vastavalt kultuuripärandi ja looduspärandi mõisted. Konventsiooni looduspärandit ei saa siiski samastada KeÜS loodusliku kultuuripärandiga. KeÜS mõiste on laiem, hõlmates ka sellise kultuuripärandi objekti, millel on oluline looduslik komponent, nt mõisapargid.
4. KeÜS § 31 lg 3 kohaselt tuleb keskkonnakaitse edendamise hindamisel arvestada ühenduse võimet oma põhikirjalisi eesmärke ellu viia. KeÜS ei määratle täpsemalt, kuidas peab ühenduse võimet hindama, peale selle, et arvestada tuleb senist tegevust.
4.1. Senist tegevust ei saa pidada ainsaks võimalikuks kriteeriumiks. Muuhulgas võib hindamisel juhinduda lõike teises lauses nimetatud kriteeriumitest: organisatsiooniline ülesehitus, liikmete arv ja liikmeks saamise põhikirjalised eeldused. Neist nõuetest ei saa siiski tuletada mingeid konkreetseid miinimumnõudeid (nt kindel liikmete arv). Riigikohtu praktikas on peetud võimalikuks tunnustada keskkonnaorganisatsioonina ka kaheliikmelist seltsingut (RKHKo 28.11.2006, 3-3-1-43-06).
4.2. KeÜS § 31 lg 3 sõnastusest on ilmne, et keskkonnaorganisatsiooniks võivad olla ka ühendused, kellel senine tegevus puudub. Sellisel juhul tuleb ühenduse põhikirjaliste eesmärkide elluviimise võime hindamisel arvestada ühenduse organisatsioonilist ülesehitust, liikmete arvu ja liikmeks saamise põhikirjalisi eeldusi. KeÜS-s ega seletuskirjas ei sisaldu täpsemaid juhiseid nende kriteeriumite sisustamiseks. Loetelu tuleks pidada näitlikuks – sätte eesmärk on tagada, et keskkonnakaitse edendamise hindamisel arvestataks võimet põhikirjalisi eesmärke ellu viia ning sellisel hindamisel tuleb juhinduda kõigist konkreetsel juhul olulistest asjaoludest. Kõik loetelus sisalduvad kriteeriumid ei pruugi olla asjakohased iga ühenduse hindamisel (nt liikmeks saamise põhikirjalised eeldused sihtasutuste osas).
4.3. Liikmete arvu kaudu saab hinnata organisatsiooni esinduslikkust avalike või kollektiivsete huvide kaitsel. Selliste huvide kaitse eeldab organisatsiooni avatust, mida saab muuhulgas hinnata liikmeks saamise põhikirjaliste eelduste kaudu. Ühenduse organisatsiooniline ülesehitus seondub samuti avatuse ja demokraatlikkusega. Lisaks saab selle ja liikmete arvu kaudu hinnata organisatsiooni tõhusust oma eesmärkide saavutamisel tulevikus.


KTS § 25^21 alusel täitemenetluses võlgnikult sissenõutav kohtutäituri lisatasu kujutab endast põhiseaduse § 32 lõikega 2 tagatud omandi valdamise, kasutamise ja käsutamise vabaduse riivet. Kuna kohtutäituri lisatasu näol on tegemist avalik-õigusliku rahalise kohustusega, kuulub selline omandiõiguse riive samaaegselt ka PS § 113 kaitsealasse ning peab vastama sellest sättest tulenevatele nõuetele. (p 22) Nii PS §-st 32 kui ka §-st 113 tuleneb, et omandiõiguse piiranguks olevad avalik-õiguslikud rahalised kohustused tuleb sätestada seadusega. Seega ei või seda laadi omandi kitsendusi ette näha seadusest alamalseisva aktiga, milline nõue on täidetud. (p 23)
Nii PS § 32 lõige 2 kui ka § 113 nõuavad, et omandiõiguse piirang oleks proportsionaalne, s.t sobiv, vajalik ja mõõdukas. ( p 25) Kuna kohtutäituri lisatasu on oma olemuselt sarnane riiklikule lõivule, peab selle määr olema kehtestatud kulupõhimõttest lähtudes. Seadusandja on kohtutäituri lisatasu kinnisasja arestimistoimingu eest kehtestanud kindlas määras, s.o 0,5% arestitava kinnisasja väärtusest. Järelikult ei võimalda kinnisasja arestimise eest ettenähtud kohtutäituri lisatasu regulatsioon mingil viisil kohtutäituri lisatasu määramisel arvestada konkreetse kinnisasja arestimise keerukust ega kinnisasja arestimisele kulutatud aega. Sellise regulatsiooni puhul ei ole tagatud võlgniku omandiõiguse piirangu mõõdukus. (p 28)
PSJV § 14 lg 2 esimese lause kohaselt peab säte, mille põhiseaduspärasust Riigikohus konkreetse normikontrolli vormis hindab, olema asjassepuutuv. Hindamaks KTS § 2521 põhiseaduspärasuse kontrollimise lubatavust, tuleb kõigepealt kindlaks teha, kas KTS § 2521 näol on tegemist käesoleva põhiseaduslikkuse järelevalve asja algatamise aluseks olnud vaidluse seisukohalt asjassepuutuva normiga. (p 15) Norm on asjassepuutuv, kui see on kohtuasja lahendamisel otsustava tähtsusega. Kohtutäiturile kohustuslik kohtutäituri lisatasu kinnisasja arestimistoimingu eest tuleneb üheselt KTS §-st 2521. KTS § 2521 põhiseadusele mittevastavuse korral tühistab kohus kohtutäituri lisatasu määramise otsuse, järelikult on KTS § 25^21 asjassepuutuv. (p 16)


Rakkude, kudede ja elundite sisse- ja väljavedu | Ravimiamet
Ravimiameti eriluba nõudvad kaubad on inim- või loomset päritolu koed, rakud ja elundid või nendest saadud ained meditsiiniliseks või teaduslikuks kasutamiseks haiguse vältimise, diagnoosimise, ravimise või haiguseseisundi kergendamise eesmärgil, kui neid kasutatakse inimesel.
Vastavalt Rakkude, kudede ja elundite hankimise, käitlemise ja siirdamise seaduse § 38 lg 1 toimub rakkude, kudede ja elundite sisse- ja väljavedu ravimiseaduses sätestatud tingimustel ja korras. Ravimiseaduse § 18 lg 1 p 41 alusel võib meditsiinilisel eesmärgil ja käitlemiseks kasutatavate inim- või loomset päritolu rakkude, kudede ja elundite sisse- ja väljavedajaks olla rakkude, kudede ja elundite hankimise või käitlemise tegevusloa omaja.
Teadus- ja uurimistööks kasutatavate inimpäritolu rakkude, kudede ja elundite sisse- ja väljavedajaks võib olla õppe- või teadusasutus.
Vastavalt sotsiaalministri 18. veebruar 2005 määrusele nr 31 „Ravimiameti eriluba nõudva kauba sisse- ja väljaveo ning ravimite isiklikuks tarbimiseks kaasavõtmise või saatmise tingimused ja kord, erilubade vormid ning Ravimiameti eriluba nõudvate kaupade loetelu“ on Euroopa Majanduspiirkonna liikmesriigist sisseveetavate ja liikmesriiki väljaveetavate meditsiinilisel eesmärgil kasutatavate inim- või loomset päritolu rakkude, kudede ja elundite puhul nõutav Ravimiameti teavitamine. Kui meditsiinilisel eesmärgil kasutatavaid inim- või loomset päritolu rakke, kudesid ja elundeid veetakse sisse Euroopa Majanduspiirkonna välisest riigist (import) või välja EMP välisesse riiki (eksport), on vajalik Ravimiameti eriloa taotlemine.
Eriluba nõudva kauba sisseveol esitab teavituse või taotluse kauba saaja Eestis (sissevedaja) ja väljaveol kauba saatja Eestis (väljavedaja).
Eriluba nõudvate kaupade sisse- ja väljaveoloa taotlused ning teavitused tuleb Ravimiametile esitada elektrooniliselt selleks ettenähtud Ravimiameti veebikeskkonna (Ravimiameti Kliendiportaal) kaudu, välja arvatud juhtudel, kui esitajal puuduvad vahendid taotluse või teavituse elektrooniliselt esitamiseks.
Vastavalt määruse nr 31 § 5 lg 11 tuleb Ravimiameti teavitamisel inim- või loomset päritolu rakkude, kudede ja elundite sisse- ja väljaveost esitada järgnevad andmed:
teavitaja nimi, aadress, e-posti aadress ja telefoni number, sisseveol kauba saatja ja väljaveol kauba saaja nimi ja aadress, teavituse kuupäev;
eriluba nõudva kauba nimetus;
kogus pakendis;
pakendite arv;
selgitus eriluba nõudva kauba kasutamise otstarbe kohta;
rakkude, kudede või elundite sertifikaat, mille on allkirjastanud rakkude, kudede ja elundite hankimise eest vastutav isik või käitleja pädev isik.
Ravimiameti teavitamine peab toimuma esimesel võimalusel, kuid mitte hiljem kui viiendal tööpäeval pärast kauba sisse- või väljaveo toimumist. Ravimiamet teavitab teavituse kättesaamisest.
taotleja nimi, aadress, e-posti aadress ja telefoni number, sisseveol kauba saatja ja väljaveol kauba saaja nimi ja aadress, taotluse kuupäev;
rakkude, kudede või elundite sertifikaadi, mille on allkirjastanud rakkude, kudede ja elundite hankimise eest vastutav isik või käitleja pädev isik.
Nõuetekohane taotlus tuleb Ravimiametile esitada vähemalt viis tööpäeva enne eriluba nõudva kauba saabumist Eesti piirile. Otsus sisseveoloa väljastamise kohta tehakse 5 tööpäeva jooksul pärast taotluse ning teiste nõutavate andmete ja dokumentide esitamist Ravimiametile. Sisse- või väljaveoluba on ühekordne.
Kui Ravimiamet on eriluba nõudva kauba sisse- või väljaveoloa väljastatud elektrooniliselt ning selle alusel sisse- või väljavedu ei toimu, tuleb sellest Ravimiametit e-kirja teel teavitada (eriluba@ravimiamet.ee).
Rakkude, kudede või elundite sertifikaadi koostamisel lähtuda tervise- ja tööministri määrusest nr 10 10. märtsist 2015 „Rakkude, kudede ja elundite hankimise ja käitlemise eeskiri“ § 37 lg 4, mille kohaselt peab sertifikaat minimaalselt sisaldama järgmiseid andmeid:
Ravimiamet rõhutab, et rakkude, kudede või elundite sisse- ja väljaveol ning eriti juhul kui välisriigis plaanitakse teostada ka hankimis- ja käitlustoiminguid, võib olla vaja arvestada ka välisriigi seadustest tulenevate nõuetega. Eesti rakkude, kudede ja elundite hankimise ja käitlemise tegevusloaga kaasnevad õigused ei pruugi laieneda teistesse riikidesse.
Keelatud on rakkude, kudede ja elundite sisse- ja väljavedu eraisikute kaudu, kes ei ole seotud hankija, käitleja või nende sisse-ja väljaveoga tegelevate lepingupartneritega. Seda tagab ka teavitamise ja eriloa taotlemise puhul rakenduv rakkude, kudede või elundite sertifikaadi nõue (vt ülalpool). Lisaks on vastavalt ravimiseaduse § 25 lõikele 2 keelatud isiklikuks tarbimiseks saata meditsiiniliseks kasutamiseks ettenähtud rakke ja kudesid ning uudseid ravimeid. Eraldi piirangu sugurakkude ja embrüote vahendamisele seab kunstliku viljastamise ja embrüokaitse seaduse § 11, mille kohaselt on kunstliku viljastamise tervishoiusüsteemiväline vahendamine keelatud ning vahendamise teel saavutatud kokkulepped kehtetud.
Impordisertifikaat Euroopa Liidu ja Euroopa Majanduspiirkonna välistest kolmandatest riikidest imporditavate rakkude ja kudede jaoks
Vastavalt 19.03.2017 jõustunud Rakkude, kudede ja elundite hankimise, käitlemise ja siirdamise seaduse muutusele (rakendatakse alates 2017. aasta 29. aprillist), on Euroopa Liidu ja Euroopa Majanduspiirkonna välistest kolmandatest riikidest rakkude ja kudede importimine lubatav üksnes Ravimiameti välja antud impordisertifikaadi olemasolul.
Impordisertifikaadi nõudest võib kõrvale kalduda, kui:
Impordisertifikaadi taotlemine
Vastavalt Rakkude, kudede ja elundite hankimise ja käitlemise eeskirja § 252 tuleb impordisertifikaadi taotlemisel Ravimiametile esitada järgmised andmed ja dokumendid:
Nimetatud andmed ja dokumendid tuleb esitada Ravimiameti üldisele e-posti aadressile info@ravimiamet.ee.
Lisaks impordisertifikaadi taotlemisel nõutavatele dokumentidele, peab taotleja kindlasti tähelepanu pöörama nõuetele Euroopa Liidu ja Euroopa Majanduspiirkonna välise kolmanda riigi tarnija kohta säilitatavatele dokumentidele (Rakkude, kudede ja elundite hankimise ja käitlemise eeskirja § 51) ning nõuetele importiva hankija või käitleja lepingule Euroopa Liidu ja Euroopa Majanduspiirkonna välise kolmanda riigi tarnijaga (Rakkude, kudede ja elundite hankimise ja käitlemise eeskirja § 251).
Küsimuste korral sisse- ja väljaveo taotluste kohta, pöörduge palun eriluba@ravimiamet.ee või tel 737 4140.
Küsimuste korral impordisertifikaadi taotlemise kohta, pöörduge palun info@ravimiamet.ee või tel 737 4140.


Statistiliste andmete rahvastikuregistrisse kandmise teate vorm ja täitmise juhend – Riigi Teataja
Statistiliste andmete rahvastikuregistrisse kandmise teate vorm ja täitmise juhend - sisukord
§ 2 Statistiliste andmete teate vorm
§ 3 Statistiliste andmete teate täitmise üldised juhised
§ 4 Rahvuse ja emakeele märkimine
§ 5 Hariduse märkimine
§ 6 Tegevusala märkimine
§ 7 Statistiliste andmete teate täitmine kohaliku omavalitsusüksuse pädeva asutuse poolt
§ 8 Statistiliste andmete kandmine rahvastikuregistrisse perekonnaseisuasutustele esitatavatelt avaldustelt
RTL 2005, 13, 113
Vastu võetud 07.01.2005 nr 2
Määrus kehtestatakse «Rahvastikuregistri seaduse» (RT I 2000, 50, 317; 2001, 31, 173; 2002, 41, 254; 53, 336; 57, 355; 61, 375; 102, 599; 2003, 4, 22; 2004, 22, 148; 2005, 1, 1) § 30 lõike 4 alusel ja § 21 lõike 1 punkti 18 täitmiseks.
Käesoleva määrusega kehtestatakse statistiliste andmete rahvastikuregistrisse kandmise teate vorm (lisatud) ja selle täitmise juhend ning reguleeritakse statistiliste andmete rahvastikuregistrisse kandmine perekonnaseisuasutusele esitatavatelt avaldustelt.
§ 2. Statistiliste andmete teate vorm
Statistiliste andmete teade koosneb esitaja poolt täidetavast osast ja kohaliku omavalitsusüksuse pädeva asutuse või rahvastikuregistri volitatud või lepingulise töötleja poolt täidetavast osast.
§ 3. Statistiliste andmete teate täitmise üldised juhised
(1) Statistiliste andmete teate võib esitada koos elukohateatega kohaliku omavalitsuse pädevale asutusele või statistiliste andmete muutumisel rahvastikuregistri volitatud või lepingulisele töötlejale esitaja vabal tahtel.
(2) Andmed märgib statistiliste andmete teatele isik ise, alaealise lapse vanem või piiratud teovõimega isiku eestkostja.
(3) Rahvuse ja emakeele andmed märgib isik, alaealise lapse vanem või piiratud teovõimega isiku eestkostja oma otsuse alusel.
§ 4. Rahvuse ja emakeele märkimine
(1) Emakeeleks märgitakse üldjuhul keel, mis on omandatud varases lapsepõlves esimese keelena ja mida isik kõige paremini oskab.
(2) Rahvuseks märgitakse rahvus, millega isik end kõige tihedamalt etniliselt ja kultuuriliselt tunneb seotud olevat.
§ 5. Hariduse märkimine
(1) Isiku haridustaseme määrab formaalharidussüsteemis lõpetatud kõrgeima tasemega õppekava. Kui isik on lõpetanud lisaks üldharidusele mingi taseme kutse- või erialahariduse andnud õppekava, märgitakse nii üldhariduse kui kutse- või erialahariduse tase.
(2) Üldhariduskoolis omandatud hariduse tasemed on järgmised:
1) ei oma põhiharidust (algharidus ja vähem);
2) põhiharidus (mittetäielik keskharidus);
3) üldkeskharidus.
(3) Põhiharidus on isikul, kes:
1) on lõpetanud mittetäieliku keskkooli või 7 klassi 1961. aastal või enne seda;
2) on lõpetanud 8-klassilise mittetäieliku keskkooli ajavahemikus 1962–1989;
3) on lõpetanud põhikooli või vähemalt 9 klassi 1990. aastal ja hiljem, ning ei ole omandanud üldkeskharidust;
4) on omandanud keskerihariduse põhihariduse baasil;
5) on lõpetanud 1940. aastani tegutsenud reaalkooli või progümnaasiumi;
6) on lõpetanud ajavahemikus 1920–1944 kutsekeskkooli;
7) on saanud põhihariduse erivajadustega laste koolis.
(4) Üldkeskharidus on isikul, kes:
1) on lõpetanud kümne-, üheteistkümne- või kaheteistkümneklassilise keskkooli, gümnaasiumi, reaalkooli, üldharidusliku kolledži (v.a ajavahemikus 1934–1940 tegutsenud progümnaasiumi või reaalkooli);
2) on saanud üldkeskhariduse erivajadustega laste koolis (puudega laste koolis või kinnises erikoolis).
(5) Kutse- või erialahariduse tasemed on järgmised:
1) kutseharidus;
2) kutseharidus koos põhihariduse omandamisega;
3) kutseharidus koos keskhariduse omandamisega;
4) kutsekeskharidus;
5) keskeri/tehnikumiharidus;
6) kõrgharidus.
(6) Kutseharidus on isikul, kes on pärast üldhariduskooli mõne haridustaseme lõpetamist saanud dokumendi kutsealase ettevalmistuse kohta kutseõppes (kutsekoolis, tehnikakoolis vms), ilma et oleks sealsamas omandanud põhi- või keskharidust. Täiendus- ja ümberõpet, töökohal toimunud väljaõpet ning huvikoolitust (keeltekursused, rahvaülikoolid) ei loeta kutsehariduseks.
(7) Kutseharidus koos põhihariduse omandamisega on isikul, kes koos kutseharidusega on sama õppekava raames omandanud põhihariduse.
(8) Kutseharidus koos keskhariduse omandamisega on isikul, kes koos kutseharidusega on sama õppekava raames omandanud keskhariduse (näiteks kutsekeskkoolis keskharidust tõendava tunnistuse ja kutsetunnistuse saanud isik). Üldhariduskoolis lisaks keskharidusele omandatud kutsealast ettevalmistust ei loeta kutsehariduse koos keskharidusega omandamiseks.
(9) Kutsekeskharidus on isikul, kes on lõpetanud mõne õppeasutuse kutsekeskhariduse taseme õppekava, kus sisseastumisel oli nõutav põhi- või keskharidus.
(10) Keskeri/tehnikumiharidus on isikul, kes on kas põhi- või keskhariduse baasil lõpetanud tehnikumi, kommertskooli, kõrgema põllumajandus- või aianduskooli, merekooli või mõne muu õppeasutuse keskerihariduse taseme õppekava.
(11) Kõrgharidus on isikul,
1) kellel on kõrgharidust tõendav diplom (on läbinud instituudi, akadeemia, ülikooli või muu õppeasutuse kõrghariduse taseme õppekava, v.a rahvaülikooli, marksismi-leninismi ülikooli);
2) kes pärast kõrghariduse omandamist jätkasid (või jätkavad) õpinguid magistri- või doktoriõppes või viimastega võrdsustatud õppekavadel.
(12) Välisriigis üld-, kutse- või erialahariduse omandanud isikute haridustase määratakse analoogiliselt Eestis omandatud haridustaseme määramisega.
§ 6. Tegevusala märkimine
(1) Töötav on:
1) isik, kellel on töö (sõltumata selle vormistamisest), mille eest ta saab töötasu või muud sissetulekut;
2) kaadrikaitseväelane;
3) rasedus- ja sünnituspuhkusel olija kuni lapsehoolduspuhkuseni;
4) isik, kes töötab tasuta oma leibkonnaliikme ettevõttes või talus;
5) töötav pensionär;
6) töötav õpilane/üliõpilane, kui töö on tema peamine sissetulekuallikas.
Isikut, kes töötab isiklikus koduses majapidamises, hoiab tasuta lapsi või teeb vabatahtlikku tasuta tööd, ei loeta töötavaks.
(2) Töötu / tööd otsiv on isik, kui üheaegselt on täidetud kolm tingimust: isik ei tööta, otsib aktiivselt tööd, on valmis tööle asuma.
(3) Ajateenija on isik, kes täidab ajateenimiskohustust Eesti Vabariigi kaitseväes, mereväes või piirivalves, samuti relvajõududega võrdsustatud kohustuslikus tegevteenistuses olev isik.
(4) Õpilane/üliõpilane on isik, kes omandab haridust üldhariduskoolis, kutseõppes, keskeriõppeasutuses või kõrgkoolis. Siia ei kuulu need isikud, kes õpivad tööalastel täiendus- või ümberõppekursustel, töötute koolitusel või huvialakursustel.
Kui õpilase/üliõpilase peamine sissetulekuallikas on töö, mille eest ta saab töötasu või muud sissetulekut, loetakse ta töötavaks.
(5) Pensionär on isik, kellele on määratud vanadus-, toitjakaotus-, töövõimetus- või rahvapension. Kui pensionäri peamine sissetulekuallikas on töö, mille eest ta saab töötasu või muud sissetulekut, loetakse ta töötavaks.
(6) Lapsehoolduspuhkusel on mittetöötav alla kolmeaastast last kasvatav isik.
(7) Kodune on isik, kes ei otsi tööd ning tegeleb enamik aega tasustamata majapidamisülesannetega ja/või hoolitseb laste ning teiste pereliikmete eest või muu kodumajapidamises tegev isik.
(8) Mittetöötav ja mitteõppiv alaealine on laps kuni kooliealiseks saamiseni ja vanem alaealine isik, kes ei käi koolis ega tööta.
(9) Muu mittetöötav on kõigil ülejäänud põhjustel mittetöötav isik.
§ 7. Statistiliste andmete teate täitmine kohaliku omavalitsusüksuse pädeva asutuse poolt
Kohaliku omavalitsusüksuse pädev asutus või rahvastikuregistri volitatud või lepinguline töötleja kannab statistiliste andmete teatele statistiliste andmete rahvastikuregistrisse kandmise aja ning kande teinud isiku ametikoha, ees- ja perekonnanime. Andmete kandmist rahvastikuregistrisse tõendab kande teinud isik oma allkirjaga.
§ 8. Statistiliste andmete kandmine rahvastikuregistrisse perekonnaseisuasutustele esitatavatelt avaldustelt
Lisaks käesoleva määrusega kehtestatud vormil esitatud andmetele kuuluvad rahvastikuregistrisse kandmisele siseministri 7. juuli 2004. a määruse nr 46 (RTL 2004, 98, 1559) «Perekonnaseisuasutusele esitatavate avalduste ja nende poolt väljaantavate tõendite vormide kehtestamine» § 1 punktidega 1 kuni 7 kehtestatud vormidel esitatavad statistilised andmed rahvuse, emakeele, hariduse ja tegevusala kohta.
Halduse asekantsler kantsleri ülesannetes
Lisa Statistiliste andmete teade


Nõuded Kaitseväe arestimajale ja kinnipidamiseks kohandatud ruumile, selle sisekorrale ning arestimajas ja kinnipidamiseks kohandatud ruumis kinnipeetavale keelatud asjade loetelu ning nende hoidmise, tagastamise, hävitamise ja hoiulevõtmise kord – Riigi Teataja
Nõuded Kaitseväe arestimajale ja kinnipidamiseks kohandatud ruumile, selle sisekorrale ning arestimajas ja kinnipidamiseks kohandatud ruumis kinnipeetavale keelatud asjade loetelu ning nende hoidmise, tagastamise, hävitamise ja hoiulevõtmise kord
Nõuded Kaitseväe arestimajale ja kinnipidamiseks kohandatud ruumile, selle sisekorrale ning arestimajas ja kinnipidamiseks kohandatud ruumis kinnipeetavale keelatud asjade loetelu ning nende hoidmise, tagastamise, hävitamise ja hoiulevõtmise kord - sisukord
§ 3 Kinnipeetav
§ 4 Arestimajja lubamine
2 Arestimajja vastuvõtmine
§ 5 Dokumentide kontrollimine isiku vastuvõtmisel
§ 6 Arestimajja paigutamise aluseks olevad dokumendid
§ 7 Isiku vastuvõtmise kord
§ 8 Hügieeni- ja tervisekontroll vastuvõtmisel
§ 9 Sisekorraeeskirja tutvustamine
3 Kinnipeetava paigutamine
§ 10 Kinnipeetava paigutamine
§ 11 Sisustus ja nõuded kambrile ja kinnipidamiseks kohandatud ruumile
§ 12 Kinnipeetavate eraldihoidmine
§ 13 Ümberpaigutamine
4 Kinnipidamine arestimajas
§ 14 Hügieen ja toitlustamine arestimajas
§ 15 Arestimaja sisekorraeeskiri
§ 16 Kinnipeetavate järelevalve
5 Tervishoid arestimajas
§ 17 Arestimajas tervishoiuteenuste tagamine
6 Kinnipeetava õigused ja kohustused
§ 18 Kinnipeetava õigused
§ 19 Kinnipeetava kohustused
7 Arestimajas lubatud ja keelatud asjad
§ 20 Asjade hoiule võtmine
§ 21 Kinnipeetavale keelatud asjade ja ainete loetelu
§ 22 Arestimajas lubatud asjade hoidmine
§ 23 Asjade hävitamine
§ 24 Isiklike asjade tagastamine kinnipeetava arestimajast lahkumisel
§ 25 Dokumentide hoidmine
8 Kinnipeetava kokkusaamised
§ 26 Kokkusaamine arestimajas
§ 27 Kokkusaamise tingimused
§ 28 Kokkusaamise korraldamine
§ 29 Eriolukord
9 Arestimajast vabastamine
§ 30 Vabastamise kord
10 Rakendussäte
RT I, 25.03.2013, 9
Vastu võetud 22.03.2013 nr 22
Määrus kehtestatakse kaitseväeteenistuse seaduse § 163 lõike 4 alusel.
Käesolev määrus sätestab nõuded Kaitseväe arestimajale (edaspidi arestimaja) ja kinnipidamiseks kohandatud ruumile, selle sisekorrale ning arestimajas ja kinnipidamiseks kohandatud ruumis kinnipeetavale keelatud ja lubatud asjade loetelu ning nende hoidmise, tagastamise, hävitamise ja hoiulevõtmise korra.
(1) Kinnipeetav käesoleva määruse tähenduses on Kaitseväe arestimajas, Kaitseväe kinnipidamiskambris või kinnipidamiseks kohandatud ruumis kinnipeetav kaitseväelane.
(2) Arestimaja ametnik käesoleva määruse tähenduses on tegevväelasest arestimaja ülem, tema alluvuses olev tegevväelane ja kinnipeetavaid valvav tegevväelane, kinnipidamiskambri või kinnipidamiseks kohandatud ruumi ja seal kinnipeetavate valvamise eest vastutav tegevväelane.
(3) Kaitseväe arestimaja on Kaitseväe territooriumil paiknev kaitseväelaste kinnipidamiseks ehitatud hoone või eraldatud hoone osa, mille juurde kuulub jalutusala.
(4) Kaitseväe arestimajas on järgmised kinnipidamiskambrid:
1) distsiplinaarkinnipidamiskamber – ühekohaline kamber distsiplinaarkinnipidamisel olevale kaitseväelasele;
2) arestikamber – soovitavalt ühekohaline kamber arestiga karistatud kaitseväelasele;
3) erikamber – ühekohaline erisisustusega kamber agressiivse käitumisega distsiplinaarkinnipidamisel oleva kaitseväelase kinnipidamiseks.
(5) Kaitseväe kinnipidamiskamber on Kaitseväe territooriumil või Kaitseväe ajutisel julgeolekualal paiknevas hoones kaitseväelaste kinnipidamiseks distsiplinaarkinnipidamiskambrile või agressiivse käitumisega isiku erikambrile esitatavate nõuetele vastav ruum, mille juurde kuulub võimalusel jalutusala.
(6) Kaitseväelaste kinnipidamiseks kohandatud ruum on Kaitseväe julgeolekualal või Kaitseliidu territooriumil paiknev ruum, mis ei ole kaitseväelaste kinnipidamiseks ehitatud, kuid mida võib vajadusel kinnipidamiseks kasutada.
§ 3. Kinnipeetav
(1) Arestimajas peetakse kinni kaitseväelasi:
1) kes on distsiplinaarkinnipidamisel;
2) keda on karistatud distsiplinaararestiga.
(2) Arestimajas peetakse kinni arestiga karistatud ajateenijat vangistusseaduse § 85 lõike 3 alusel.
(3) Kaitseväe kinnipidamiskambris võib kinni pidada kaitseväelast, kes on distsiplinaarkinnipidamisel.
(4) Kinnipeetavat hoitakse ööpäev läbi lukustatud kambris.
1) kinnipeetava konvoeerija koos kinnipeetavaga;
2) arestimaja tegevust kontrolliv tegevväelane;
3) õiguskantsler, tema volitatud esindaja ja tema kaasatud erialaasjatundja;
4) Euroopa Nõukogu inimõiguste erivolinik ja tema volitatud esindaja;
5) Piinamise ja Ebainimliku või Alandava Kohtlemise või Karistamise Tõkestamise Euroopa Komitee liige;
6) õigusrikkumise menetleja seoses menetlusega;
7) kaplan;
8) tervishoiutöötaja, kes on kutsutud kinnipeetavale tervishoiuteenust osutama;
9) isik, kelle tööülesandeks on ruumide haldamine ja hooldamine, arestimaja haldava Kaitseväe struktuuriüksuse ülema loal;
10) isik, kes on lubatud kokkusaamisele;
11) isik või isikute grupp õigusrikkumiste preventiivsetel eesmärkidel;
12) muu isik õigusaktides sätestatud juhtudel;
13) muu isik arestimaja haldava Kaitseväe struktuuriüksuse ülema loal.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud isik lubatakse arestimajja isikut tõendava dokumendi alusel, mis võimaldab tuvastada tema isikut ja arestimaja külastamise õigust.
2. peatükk Arestimajja vastuvõtmine
§ 5. Dokumentide kontrollimine isiku vastuvõtmisel
(1) Kinnipeetav võetakse arestimajja vastu arestimajja paigutamise aluseks oleva dokumendi ja isikut tõendava dokumendi, viimase puudumisel isikusamasuse tuvastamist võimaldava dokumendi alusel.
(2) Vastuvõetud kinnipeetava andmed kantakse kinnipeetavate arvestuse raamatusse (lisa 1).
§ 6. Arestimajja paigutamise aluseks olevad dokumendid
(1) Distsiplinaarkinnipidamisel oleva kaitseväelase arestimajja paigutamise aluseks olevad dokumendid on:
1) distsiplinaarkinnipidamise kohaldamise protokoll;
2) kinnipidamisleht.
(2) Distsiplinaararestiga karistatud kaitseväelase arestimajja paigutamise aluseks olevad dokumendid on:
1) kinnipidamisleht;
2) karistamise käskkirja koopia;
3) kohtulahendi koopia aresti määramise seaduslikkuse kohta.
(3) Arestiga karistatud ajateenija arestimajja paigutamise aluseks olevad dokumendid on:
2) kohtulahendi koopia aresti määramise kohta.
(4) Käesolevas paragrahvis nimetatud distsiplinaarkinnipidamise kohaldamise protokolli ja kinnipidamislehe vormistamise korra kehtestab Kaitseväe juhataja.
§ 7. Isiku vastuvõtmise kord
(1) Arestimajja saatmisel teeb konvoeeriv kaitseväelane enne konvoeerimise alustamist kinnipeetava turvakontrolli ja vaatab tema asjad läbi. Asjade, mille omamine on arestimajas kinnipeetavale keelatud, kuid Kaitseväe julgeolekualal lubatud, leidmisel paigutatakse need kinnipeetava poolt lukustatud hoiukohta.
(2) Arestimajja saabumisel tehakse kinnipeetava turvakontroll ja tema isiklike asjade läbivaatus. Kinnipeetavale teeb turvakontrolli ja tema asjad vaatab läbi kinnipeetavaga samast soost arestimaja ametnik.
(3) Kinnipeetava turvakontrolli ja tema asjade läbivaatuse kohta koostatakse kontrollimise protokoll (lisa 2), milles märgitakse kinnipeetavalt hoiulevõetud asjad ja dokumendid. Protokolli koopia antakse kinnipeetavale allkirja vastu.
(4) Kinnipeetavaid võetakse arestimajas vastu ööpäev läbi.
§ 8. Hügieeni- ja tervisekontroll vastuvõtmisel
(1) Arestimajja vastuvõetud kinnipeetaval võimaldatakse end vajadusel pesta. Kui antisanitaarses seisundis olev kinnipeetav keeldub pesemast ja võib sellega seada ohtu nii enda kui ka teiste isikute tervise, võib samast soost tegevväelane rakendada kinnipeetava pesemiseks sundi.
(2) Olukorras, kus distsiplinaarkinnipidamise kohaldamise on põhjustanud asjaolu, et kaitseväelane ei ole võimeline oma käitumist kontrollima, võib ohustada enda või teiste isikute tervist, elu või vara, teavitatakse sellest viivitamata Kaitseväe arsti, kes kohtub esimesel võimalusel kinnipeetud kaitseväelasega ja tuvastab käitumishäire põhjuse. Vajadusel kutsutakse kaitseväelasele kiirabi või viiakse ta haiglasse.
(3) Arestiga karistatud kaitseväelase tervisekontrolli tehakse vajaduse korral.
§ 9. Sisekorraeeskirja tutvustamine
Arestimajja vastuvõetud kinnipeetavale tutvustatakse esimesel võimalusel allkirja vastu arestimaja sisekorraeeskirja, arestimaja päevakorda ja teisi arestimaja tegevust reguleerivaid õigusakte arvestades kinnipeetava teadmisvajadust ning antakse õiguste ja kohustuste kohta kirjalik teave.
3. peatükk Kinnipeetava paigutamine
§ 10. Kinnipeetava paigutamine
(1) Arestimajas paigutatakse kinnipeetav ühe- või mitmekohalisse kinnipidamiskambrisse.
(2) Ruumi puudumisel võib distsiplinaarkinnipidamisel oleva kaitseväelase paigutada arestikambrisse ja arestiga karistatud kaitseväelase distsiplinaarkinnipidamiskambrisse.
(3) Kinnipeetavale on ühekohalises kambris ette nähtud põrandapinda vähemalt 8 m² ja mitmekohalises kambris vähemalt 4 m².
(4) Olukorras, kus puudub arestimaja või kinnipidamiskamber või distsiplinaarkinnipidamisel oleva kaitseväelase toimetamine lähimasse arestimajja või kinnipidamiskambrisse ei ole võimalik kaitseväelase vastupanu osutamise või tema terviseseisundi tõttu, võib distsiplinaarkinnipidamise kohaldamise õigusega ülem otsustada kinnipeetava paigutamise kinnipidamiseks kohandatud ruumi.
§ 11. Sisustus ja nõuded kambrile ja kinnipidamiseks kohandatud ruumile
(1) Distsiplinaarkinnipidamiskambri sisustusse kuuluvad:
1) päevaajaks ülestõstetav ja seina külge kinnitatav lavats;
2) kergesti puhastatavast materjalist madrats ja padi;
3) põranda või seina külge kinnitatud laud ja istekoht;
4) võimalusel segistiga kraanikauss;
5) võimalusel veeklosett.
(2) Arestikambri sisustusse kuuluvad:
2) põranda või seina külge kinnitatud laud ja istekoht;
3) võimalusel segistiga kraanikauss;
4) võimalusel veeklosett.
(3) Agressiivse käitumisega isiku erikambri sisustus peab võimaldama isikut kontrolli all hoida ning isiku enese ja kambri sisustuse kahjustamist vältida. Agressiivse käitumisega isiku erikambris võib sisustus puududa.
(4) Käesoleva määruse § 2 lõikes 6 nimetatud kinnipidamiseks kohandatud ruumi sisustus ja nõuded on järgmised:
1) ruumis peab olema minimeeritud kaitseväelase enese, teise isiku või vara kahjustamise võimalus, distsiplinaarkinnipidamise kohaldamise ajal võib sisustus puududa;
2) võimalusel tugevdatud uks;
3) võimalus kinnipeetava pidevaks jälgimiseks;
4) võimalus aktiivse kaitse vahendi kasutamiseks;
5) ruumis viibimine ei tohi kahjustada kinnipeetava tervist või inimväärikust.
§ 12. Kinnipeetavate eraldihoidmine
Arestimaja mitmekohaliste kambrite olemasolul hoitakse eraldi:
1) meessoost ja naissoost isikuid;
2) distsiplinaarkinnipidamisel olevaid kaitseväelasi ja arestiga karistatud kaitseväelasi;
3) kaitseväelast, kelle suhtes on menetlust korraldav isik või tervishoiuteenuse osutaja esitanud eraldi paigutamise nõude, teistest kinnipeetavatest.
§ 13. Ümberpaigutamine
Kinnipeetava võib paigutada ühest Kaitseväe arestimajast teise, kui see on vajalik julgeoleku kaalutlustel või kinnipeetava suhtes tehtava menetluse huvides.
4. peatükk Kinnipidamine arestimajas
§ 14. Hügieen ja toitlustamine arestimajas
(1) Kinnipeetaval võimaldatakse ennast pesta, sealhulgas vähemalt kord nädalas kasutada dušši, ja kasutada tualetti.
(2) Kinnipeetaval võimaldatakse vähemalt kord nädalas vahetada voodipesu.
(3) Arestimaja ülema või arestimaja haldava Kaitseväe struktuuriüksuse ülema poolt määratud isik korraldab kambrite ja teiste ruumide puhastamise biotsiidiseaduse nõuetele vastavate desinfitseerivate vahenditega vähemalt üks kord kuus. Deratisatsiooni- ja desinfektsioonitöid tehakse vajaduse korral.
(4) Kinnipeetavat toitlustatakse kaitseväeteenistuse seaduse § 54 lõike 5 alusel kehtestatud korras ajateenijale tagatava toitlustuse ulatuses.
§ 15. Arestimaja sisekorraeeskiri
(1) Kaitseväe juhataja või tema volitatud ülem kinnitab käskkirjaga arestimaja sisekorraeeskirja ja selle ühe osana päevakorra, milles sätestatakse kinnipeetava söögikorrad ja öörahu ajad ning muu kinnipidamisel tähtsust omav.
(2) Arestimaja päevakord koostatakse selliselt, et kinnipeetavale oleks tagatud vähemalt kaheksatunnine pidev uneaeg. Julgeoleku tagamise eesmärgil võib kinnipeetava uneaega katkestada.
§ 16. Kinnipeetavate järelevalve
(1) Kinnipeetavate järelevalve korraldatakse kaitseväeteenistuse seaduse, arestimaja sisekorraeeskirja ja arestimaja päevakorra kohaselt ning viisil, mis tagab kinnipeetavate julgeoleku ja üldise julgeoleku arestimajas.
(2) Arestimaja ametnikul on õigus igal ajal teha kinnipeetava turvakontroll ja tema isiklikud asjad ja kamber läbi vaadata, et leida keelatud asju või aineid, hoida ära võimalik põgenemiskatse ettevalmistamine ning arestimaja ruumi või sisustuse rikkumine ja lõhkumine. Kinnipeetava turvakontrolli teeb temaga samast soost arestimaja ametnik, vajadusel kaasatakse toimingusse teenistuskoer ja tehnilised vahendid. Turvakontrolli ja asjade läbivaatuse käigus leitud arestimajas keelatud asjad võetakse ära ja selle kohta koostatakse kinnipeetava kontrollimise protokoll.
(3) Arestimaja ametnik teeb läbivaatuse ja selle tulemuse kohta kellaajalise sissekande arestimaja tegevuse päevikusse (lisa 3).
5. peatükk Tervishoid arestimajas
§ 17. Arestimajas tervishoiuteenuste tagamine
(1) Kinnipeetava terviseseisundit kontrollitakse arestimajas vajaduse korral.
(2) Kinnipeetaval on vajadusel õigus saada tervishoiuteenuseid.
(3) Kinnipeetavale vajalikke tervishoiuteenuseid osutab Kaitseväe struktuuriüksuse arst.
(4) Kinnipeetavale tagatakse vältimatu abi kättesaadavus, mida osutab Kaitseväe arst või kiirabi.
(5) Kinnipeetavale tervishoiuteenuse osutamiseks, mille andmiseks puudub arestimajas võimalus, vabastatakse kinnipeetav kinnipidamiselt ja viiakse ravile Kaitseväe meditsiinikeskusesse või haiglasse.
(6) Käesoleva määruse § 3 lõikes 2 sätestatud kinnipeetava tervishoiuteenuse osutamiseks, mille andmiseks puudub arestimajas võimalus, esitab Kaitsevägi kohtule taotluse aresti täideviimise peatamiseks kinnipeetava ravi ajaks. Kinnipeetav viiakse ravile Kaitseväe meditsiinikeskusesse või haiglasse.
(7) Kinnipeetava raskest haigestumisest või surmast teavitab arestimaja ülem viivitamata tema perekonda või kinnipeetava soovil mõnda teist isikut.
(8) Kinnipeetava surma korral kutsutakse Kaitseväe arst, kes tuvastab surma ja väljastab arstliku surmateatise. Vajadusel kutsutakse kiirabi kinnipeetava surma tuvastama.
(9) Kinnipeetava surma puhul korraldatakse distsiplinaarmenetlus surma asjaolude väljaselgitamiseks.
6. peatükk Kinnipeetava õigused ja kohustused
§ 18. Kinnipeetava õigused
(1) Kinnipeetaval on õigus:
1) teada kinnipidamise põhjust, oma õigusi ja kohustusi;
2) saada korrapäraselt ja toiduhügieenile vastavat toitlustamist käesoleva määruse § 14 lõikes 4 sätestatud ulatuses;
3) saada arsti ettekirjutusel dieettoitu;
4) kohtuda kaplaniga;
5) esitada märgukirju, selgitustaotlusi ja vaideid.
(2) Enam kui 24 tundi kestval distsiplinaarkinnipidamisel viibiva ja arestiga karistatud kaitseväelase soovil võimaldatakse temal vähemalt üks tund päevas viibida õues jalutusalal.
§ 19. Kinnipeetava kohustused
(1) Kinnipeetav on kohustatud:
1) täitma õigusaktide, arestimaja kodukorra ja arestimaja päevakorraga ettenähtud nõudeid;
2) alluma vastuvaidlematult arestimaja ametniku seaduslikule korraldusele;
3) viivitamata teatama arestimaja ametnikule kõikidest asjaoludest, mis võivad ohustada arestimaja julgeolekut, sisekorda või teiste isikute elu või tervist;
4) suhtuma heaperemehelikult tema valduses olevatesse asjadesse;
5) järgima vormikandmise reegleid arestimaja eripära arvestades;
6) hoolitsema isikliku hügieeni eest, hoidma puhtust kambris ja arestimaja teistes ruumides.
(2) Kinnipeetaval on keelatud:
1) häirida teisi kinnipeetavaid ja rikkuda arestimaja rahu;
2) pidada mis tahes vormis sidet teises kambris viibiva isikuga;
3) takistada arestimaja ametnikul kambri jälgimist;
4) takistada arestimaja ametnikul kohustuste täitmist;
5) rikkuda kambrit või selle sisustust;
6) tarbida alkoholi, narkootilisi ja psühhotroopseid aineid;
7) suitsetada siseruumides;
8) kasutada ebatsensuurseid väljendeid, solvata arestimaja ametnikku või vahtkonda või teisi isikuid;
9) muul moel vägivaldselt või vääritult käituda.
7. peatükk Arestimajas lubatud ja keelatud asjad
§ 20. Asjade hoiule võtmine
(1) Arestimajja vastuvõtmisel paigutatakse kinnipeetavaga kaasasolevad arestimajas keelatud, kuid Kaitseväe julgeolekualal lubatud asjad vastavasse hoiukohta hoiule.
(2) Asjad, mille omamine on Kaitseväe julgeolekualal keelatud, võetakse kinnipeetavalt ära ja antakse üle süüteo menetlejale. Üleandmise kohta koostatakse süüteo menetlejale asjade üleandmise protokoll (lisa 4). Asjade üleandmise protokolliga koos antakse süüteo menetlejale kinnipeetava kontrollimise protokolli koopia. Asjade üleandmise protokolli koopia antakse kinnipeetavale.
(3) Kinnipeetavalt hoiule võetud raha, pangakaardid, dokumendid ja väärisasjad pannakse suletavasse ümbrikusse ja hoitakse eraldi seifis või lukustatud metallkapis.
§ 21. Kinnipeetavale keelatud asjade ja ainete loetelu
(1) Kinnipeetavale on arestimajas keelatud:
1) asjad, millega on võimalik tekitada vigastusi, nagu relvad ja laskemoon, erivahendid, nõelad, vardad, nöörid, niidid, võtmed, köied, paelad, teravast või jäigast materjalist märgid, rihmad, rakmed ja traadid;
2) lõhkeained, sealhulgas ained, mille kokkusegamise tulemusena saadakse lõhkeaineid, radioaktiivseid, oksüdeerivaid, söövitavaid, kergestisüttivaid või muid mürgiseid aineid või gaase;
3) süütamisvahendid, sealhulgas välgumihkel ja tuletikud;
6) optilised riistad, välja arvatud prillid;
8) spordivahendid ja spordivahendiks kohandatud esemed;
9) mängukonsoolid, mobiiltelefonid ja muud elektroonilised vahendid ja tehnilised sidepidamisvahendid või infokandjad, sealhulgas raadiosaatjad, televiisorid, pihu- ja personaalarvutid, mille abil on võimalik infot edastada ja vastu võtta;
10) fotoaparaadid, videokaamerad;
11) küünlad;
12) loomad;
13) taimed;
14) vägivalda, vihkamist või rassismi propageerivad ja pornograafilised trükised;
15) sularaha, väärtpaberid ja pangakaardid;
16) hasartmänguvahendid ja hasartmänguvahenditeks kohandatud asjad;
17) tubakas;
18) tekstiilitooted ruumi sisustamiseks, sealhulgas vaibad ja kardinad;
19) isevalmistatud või tehniliselt mittekorras elektriseadmed.
(2) Arestimaja haldava Kaitseväe struktuuriüksuse ülem võib käskkirjaga kehtestada keelatud esemete täiendava loetelu, kui see on vajalik julgeoleku kaalutlustel.
§ 22. Arestimajas lubatud asjade hoidmine
(1) Arestimajja vastuvõtmisel paigutatakse kinnipeetavaga kaasasolevad asjad hoiule või antakse kinnipeetava soovil talle kambrisse kaasa käesoleva määruse §-s 21 toodud piiranguid arvestades.
(2) Kinnipeetavale kambrisse kaasa või hoiukohta hoiule antavatest asjadest koostatakse nimekiri, milles on kirjas, kas asi on kinnipeetava käes või hoiukohas. Nimekiri koostatakse kahes eksemplaris, millest üks antakse kinnipeetavale, teine arestimaja ametnikule.
(3) Asjad antakse hoiukohta hoiule ja väljastatakse kinnipeetavale hoiukohas oleva nimekirja alusel. Asjade hoiuleandmist ja hoiukohast väljastamist kinnitavad arestimaja ametnik ja kinnipeetav oma allkirjaga nimekirja mõlemal eksemplaril.
(4) Hoiule võetud asjad hoiustatakse viisil, mis tagab nende säilimise.
§ 23. Asjade hävitamine
(1) Kinnipeetavalt läbivaatuse käigus leitud kiirestiriknevad toiduained või alkohol kuuluvad hävitamisele. Asjad hävitab arestimaja haldava struktuuriüksuse ülema määratud vähemalt kolmeliikmeline komisjon.
(2) Asjad hävitatakse viisil, mis ei ole ohtlik elule, tervisele ega keskkonnale ja mis välistab asja taaskasutuse.
(3) Hävitamise kohta koostatakse kinnipeetava asjade hävitamise akt (lisa 5). Akti kinnitab struktuuriüksuse ülem. Kui asjade hävitamine toimub arestimaja ruumides või kinnipeetavate jalutusalal, võib kinnipeetav viibida asjade hävitamise juures. Hävitamise akti koopia antakse kinnipeetavale.
§ 24. Isiklike asjade tagastamine kinnipeetava arestimajast lahkumisel
(1) Kinnipeetava arestimajast vabastamisel tagastatakse talle arestimajas hoiul olevad asjad.
(2) Kinnipeetava surma korral edastatakse asjad tema perekonnale.
(3) Asjad, mis kinnipeetav jätab pärast arestimajast lahkumist arestimajja, hävitatakse ühe kuu möödumisel. Arestimaja ametnik peab enne asjade hävitamist kontrollima, kas asjade omanik ei viibi mõnes teises arestimajas või vanglas. Kui isik viibib arestimajas või vanglas, antakse tema asjad üle uuele kinnipidamiskohale.
(4) Kinnipeetava arestimajast ajutisel lahkumisel jäetakse asjad arestimajja hoiule. Võimaluse korral võib kinnipeetava soovil asjad talle kaasa anda.
(5) Kinnipeetavale antakse tema asjad üle allkirja vastu.
§ 25. Dokumentide hoidmine
Kaitseväe arestimaja tegevust käsitlevaid dokumente säilitatakse struktuuriüksuses Kaitseväe asjaajamiskorra kohaselt.
8. peatükk Kinnipeetava kokkusaamised
§ 26. Kokkusaamine arestimajas
Arestimaja ülema või arestimaja haldava Kaitseväe struktuuriüksuse ülema igakordsel loal võivad teised tegevväelased või Kaitseväes töötavad isikud kohtuda kinnipeetavaga seoses teenistusülesannete täitmisega.
§ 27. Kokkusaamise tingimused
(1) Kokkusaamine toimub arestimajas asuvas ruumis arestimaja ametniku järelevalve all.
(2) Menetlevatel isikutel on õigus kohtuda kinnipeetavaga ilma arestimaja ametniku järelevalveta.
§ 28. Kokkusaamise korraldamine
(1) Enne kokkusaamisele lubamist:
1) kontrollitakse kinnipeetavaga kokkusaava isiku isikusamasust isikut tõendava dokumendi alusel;
2) tutvustatakse kinnipeetavaga kokkusaavale isikule ja kinnipeetavale kokkusaamise korda;
3) tehakse kinnipeetavaga kokkusaavale isikule ettepanek anda kokkusaamise ajaks arestimaja vahtkonnale hoiule asjad, mis on kinnipeetavale keelatud.
(2) Kui kokkusaaja keeldub asjade hoiule andmisest või läbivaatusest, siis teda kokkusaamisele ei lubata.
(3) Kinnipeetaval ja temaga kokkusaaval isikul on keelatud anda teineteisele asju.
(4) Arestimaja ametnikul on õigus kokkusaamine kohe katkestada, kui see võib ohustada arestimaja julgeolekut või sisekorda või kui kokkusaamisel kasutatakse muud keelt, kui on märgitud kokkusaamise taotluses.
(5) Kokkusaamise katkestamise korral kantakse sellest kohe ette arestimaja ülemale, kes võtab vastu lõpliku otsuse kokkusaamise lõpetamise kohta.
§ 29. Eriolukord
Epideemia või muu eriolukorra puhul, mis võib häirida arestimaja tegevust, on arestimaja haldava Kaitseväe struktuuriüksuse ülemal õigus arestimaja ülema ettepanekul kokkusaamised kirjaliku korraldusega ajutiselt ära keelata.
9. peatükk Arestimajast vabastamine
§ 30. Vabastamise kord
(1) Kinnipeetava vabastamisel tagastatakse isikule allkirja vastu arestimajas hoiul olnud dokumendid, raha ja muud asjad.
(2) Juhul kui kinnipeetav on kahjustanud või hävitanud kambrit või kinnipidamisruumi, selle sisustust või talle kasutamiseks antud vara, alustatakse selle kohta distsiplinaarmenetlus. Kinnipeetava varalise vastutuse ulatusele ja kahju hüvitamisele kohaldatakse kaitseväeteenistuse seaduse §-des 218 ja 219 sätestatut.
(3) Arestimaja ametnik teeb kinnipeetava vabastamise kohta sissekande arestimaja tegevuse päevikusse.
(4) Vabastatud ajateenija läheb tagasi oma struktuuriüksusse koos struktuuriüksuse esindajaga.
10. peatükk Rakendussäte
Õigus- ja haldusküsimuste asekantsler kantsleri ülesannetes
Lisa 1 Kinnipeetavate arvestuse raamat
Lisa 2 Kinnipeetava kontrollimise protokoll
Lisa 3 Arestimaja tegevuse päevik
Lisa 4 Süüteo menetlejale asjade üleandmise protokoll
Lisa 5 Kinnipeetava asjade hävitamise akt


Tallinna Ringkonnakohtu taotluses tunnistada kriminaalkoodeksi § 40 lg 3 osaliselt kehtetuks ja karistusseadustiku § 65 lg 1 põhiseadusevastaseks – Riigi Teataja
Tallinna Ringkonnakohtu taotluses tunnistada kriminaalkoodeksi § 40 lg 3 osaliselt kehtetuks ja karistusseadustiku § 65 lg 1 põhiseadusevastaseks
RT III 2002, 11, 108
Kohtuasja number 3-4-1-2-02
Otsuse kuupäev Tartu, 3. aprill 2002
Kohtuasi Tallinna Ringkonnakohtu taotlus tunnistada kriminaalkoodeksi § 40 lg 3 osaliselt kehtetuks ja karistusseadustiku § 65 lg 1 põhiseadusevastaseks
Asja läbivaatamise kuupäev 30. jaanuar 2002
Istungil osalenud isikud Õiguskantsler Allar Jõks ja justiitsministri esindaja Jaanus Ots
1. Tunnistada kriminaalkoodeksi § 40 lg 3 osaliselt kehtetuks, jättes välja sõnad «ärakandmata osa».
2. Jätta rahuldamata Tallinna Ringkonnakohtu taotlus tunnistada põhiseadusevastaseks KarS § 65 lg 1.
1. Tallinna Linnakohtu 24. juuli 2001. a otsusega mõisteti Roland Vill süüdi salajase varguse katsete eest ja teda karistati neljakuulise vabadusekaotusega. Karistuse kandmise aja alguseks loeti tema vahi alla võtmise päev – 15. mai 2001. a. Selle karistuse kandis R. Vill ära 14. septembriks 2001. a, mil ta vabanes vangistusest. 15. septembril 2001. a võeti ta uuesti vahi alla. Järva Maakohtu 24. oktoobri 2001. a otsusega mõisteti ta süüdi 2. ja 10. märtsil 2001. a (s.o enne esimest kohtuistungit) toime pandud vargusekatsete eest ja teda karistati 8-kuulise vabadusekaotusega. Karistuse kandmise aja alguseks loeti tema vahi alla võtmise päev – 15. september 2001. a.
Ajal, mil Järva Maakohus menetles R. Villi kriminaalasja, olid tema suhtes algatatud kriminaalasjad ka Tallinna Linnakohtu ja Harju Maakohtu menetluses. Vaatamata sellele, et Järva Maakohus oli sellest teadlik, ei liidetud neid kolme kriminaalasja üheks menetluseks.
2. R. Vill esitas Järva Maakohtu otsuse peale apellatsioonkaebuse. Ta taotles karistuse kergendamist, sest leidis, et talle kolme varguse katse eest mõistetud üheaastane vabadusekaotus on liiga range karistus.
3. Tallinna Ringkonnakohtu kriminaalkolleegiumi 26. novembri 2001. a otsusega kaebus rahuldati. R. Villile mõisteti Tallinna Linnakohtu ja Järva Maakohtu otsustega tuvastatud kuritegude eest lõplikuks karistuseks 10 kuud vabadusekaotust, millest arvati maha Tallinna Linnakohtu 24. juuli 2001. a otsusega mõistetud, kuid täielikult ära kantud karistus 4 kuud vabadusekaotust. Lõplikuks ärakandmisele kuuluvaks karistuseks loeti 6 kuud vabadusekaotust ja karistuse kandmise aja alguseks 15. september 2001. a.
Sama otsusega jäeti R. Villile lõpliku karistuse mõistmisel kohaldamata KrK § 40 lg 3 selle vastuolu tõttu põhiseaduse §-ga 12. Kohus algatas põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse KrK § 40 lg 3 selle osa kohta, mis sätestab lõpliku karistuse mõistmise, lähtudes varem mõistetud karistuse ärakandmata osast. Tallinna Ringkonnakohus taotleb KrK § 40 lg 3 ja karistusseadustiku (KarS) § 65 lg 1 tunnistamist vastuolus olevateks põhiseaduse §-ga 12.
Taotluse esitaja põhjendused
4. Tallinna Ringkonnakohus põhjendab taotlust järgnevalt.
Kriminaalkoodeksi § 40 näeb ette karistuse mõistmise mitme kuriteo toimepanemise eest. Selle paragrahvi lg 1 ja lg 3 rakendamine ei võimalda kohtualuseid võrdselt kohelda. Isikule, kellele mõistetakse karistused mitme kuriteo toimepanemise eest ühe kohtuotsusega, on võimalik mõista lõplik karistus mõistetud karistuste katmise, osalise või täieliku liitmise teel (KrK § 40 lg 1). Kui aga isikule mõistetakse lõplik karistus kuritegude konkurentsi eest kahe kohtuotsusega (nn hiljem tuvastatud kuritegude konkurents), kuulub kohaldamisele KrK § 40 lg 3. Selle sätte sõnastuse kohaselt liidab kohus hiljem mõistetud karistusega varem mõistetud karistuse ärakandmata osa täies ulatuses või osaliselt või loeb kergema karistuse kaetuks raskema karistusega. Tegelikult on karistuste katmine välistatud, kuna lähtuda tuleb mitte mõistetud karistustest, vaid varem mõistetud karistuse ärakandmata osast. Isikutele, kes on juba eelmise kohtuotsuse järgi mõistetud karistuse täielikult ära kandnud, on kohaldatav sisuliselt vaid kuritegude konkurentsi kuuluvate kuritegude eest mõistetud karistuste täielik liitmine (välistatud on juba ärakantud karistuse kantuks lugemine lõplikust karistusest).
Asjaolu, kas isikule mõistetakse karistus mitme kuriteo eest ühe või mitme kohtuotsusega, ei pruugi sõltuda kohtualusest. Ühe isiku poolt toime pandud kuriteoasjade uurimine ja arutamine erinevate kriminaalasjade raames on tingitud pigem õiguskaitseorganite tegematajätmistest. Kriminaalkoodeksi § 40 lg 1 ja lg 3 on omavahel vastuolus ning sellest vastuolust tulenev isikute ebavõrdne kohtlemine on põhiseadusevastane.
Ringkonnakohtu taotluses analüüsitakse ka 6. juunil 2001. a vastu võetud, kuid seni jõustumata KarS § 65 lg 1 vastavust põhiseadusele. Karistusseadustiku § 65 lg 1 kohaselt tuleb liitkaristuse hilisema mõistmise puhul lähtuda eelmise kohtuotsusega mõistetud karistuse ärakandmata osast. Eeltoodud motiividel on ka see säte põhiseadusevastane.
Ringkonnakohus leidis, et kriminaalkoodeksi ja karistusseadustiku käsitletavaid sätteid on põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluses otstarbekas vaadelda koos, kuna KrK § 40 lg 3 põhiseadusevastaseks tunnistamine tähendab ka KarS § 65 lg 1 põhiseadusevastaseks tunnistamist.
5. Riigikogu õiguskomisjon leiab, et KrK § 40 lg 3 ja KarS § 65 lg 1 ei ole vastuolus põhiseaduse §-ga 12.
6. Õiguskantsleri arvates ei saa kohus karistuse mõistmisel kohelda võrdselt isikuid KrK § 40 lg 1 ja KrK § 40 lg 3 järgi. Kui kohtuotsus tehakse karistuse kandmise ajal, osutub karistuste osaline liitmine teatud karistuste tähtaegade puhul võimatuks juhul, kui varem mõistetud karistuse ärakandmata osa on väiksem kui hiljem mõistetud karistus. Kui aga kohtuotsus tehakse peale karistuse ärakandmist, ei ole karistuste osaline liitmine üldse võimalik. Kriminaalkoodeksi § 40 lg 3 on vastuolus põhiseaduse § 12 lg-ga 1 osas, mis puudutab karistuste osalist liitmist karistuse kandmise ajal ja peale karistuse ärakandmist.
Võrdselt pole võimalik kohelda ka isikuid, kelle karistused liidetakse KarS § 65 lg 1 ja KarS § 64 lg 1 alusel. Viimasel juhul on võimalik lugeda kergem karistus kaetuks raskemaga. Karistusseadustiku § 65 lg 1 puhul sellist võimalust ei ole ja seetõttu on see säte vastuolus põhiseaduse § 12 lg-ga 1 osas, mis puudutab karistuste osalist liitmist ning välistab karistuste kaetuks lugemise.
Õiguskantsler märgib, et kui seadusandja eesmärgiks ebavõrdse kohtlemise kehtestamisel oli mõjutada kohtualust üles tunnistama kõiki tema poolt toime pandud kuritegusid, siis on see vastuolus põhiseaduse § 22 lg-ga 3, mille kohaselt ei tohi kedagi sundida tunnistama iseenda või oma lähedaste vastu.
7. Justiitsminister on seisukohal, et KrK § 40 lg 3 ja KarS § 65 lg 1 on vastuolus põhiseaduse § 13 lg-ga 2 seetõttu, et mõistetav karistus on jäetud sõltuvusse riigi tegevusest kuritegude avastamisel ja menetlemisel. Tegemist on riigi omavoli keelu rikkumisega põhiseaduse § 13 lg 2 tähenduses, mis seisneb olukorras, kus seadusega on jäetud võimalus kohelda isikut põhjendamatult mitmel erineval viisil, sõltuvalt juhusest või täidesaatva riigivõimu suvast.
Kohaldamata jäetud ja vaidlustatud seadus
8. Kriminaalkoodeks (terviktekst RT I 2001, 73, 452):
(3) Kui pärast kohtuotsuse tegemist tuvastatakse, et süüdimõistetu on süüdi veel teises käesoleva koodeksi eriosa samas või mõnes muus paragrahvis tähendatud kuriteos, mille ta on toime pannud enne kohtuotsuse tegemist esimeses asjas, liidab kohus hiljem mõistetud karistusega varem mõistetud karistuse ärakandmata osa täies ulatuses või osaliselt või loeb kergema karistuse kaetuks raskema karistusega.
9. Karistusseadustik (RT I 2001, 61, 364):
(1) Kui pärast kohtuotsuse tegemist, kuid enne karistuse täielikku ärakandmist tuvastatakse, et süüdimõistetu on toime pannud veel mõne kuriteo, liidetakse uue otsusega mõistetud karistusele eelmise otsuse järgi kandmata karistus täielikult või osaliselt, kusjuures liitkaristus peab olema suurem eelmise kohtuotsusega mõistetud karistuse kandmata osast. Tähtajalise vangistuse ülemmäär ei tohi liitkaristusena ületada kolmekümmend aastat, välja arvatud käesoleva paragrahvi lõigetes 2 ja 3 sätestatud juhud.
Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi seisukoht
10. Käesolev asi puudutab kriminaalkaristuse mõistmise põhimõtteid. Karistuse mõistmisel võetakse Kriminaalkoodeksi järgi arvesse, kas süüdlane on toime pannud ühe või mitu kuritegu. Loomulikult tuleb isikule mitme kuriteo toimepanemise korral mõista iga kuriteo eest karistus. Siiski ei saa mitme kuriteo toimepanemise korral süüdlasele iga üksiku kuriteo eest mõistetud karistust mehhaaniliselt liita. Sellise võimaluse välistab KrK §-s 43 sätestatud reegel, mis seab piirid karistuse üldisele tähtajale. Seepärast reguleerivadki karistuse mõistmist mitme kuriteo eest erisätted.
11. Karistuse mõistmise erisätted võtavad esmajoones arvesse seda, kas kuriteod olid korduvalt toime pandud enne või pärast mõnes kuriteos süüdimõistmist. Juhul, kui kuriteod olid korduvalt toime pandud enne mõnes kuriteos süüdimõistmist, on tegemist karistuse mõistmisega kuritegude konkurentsi e kogumi eest, mida reguleerib KrK § 40. Kui aga isik paneb kuriteo toime pärast süüdimõistva kohtuotsuse tegemist, kuid enne karistuse täielikku ärakandmist, siis mõistetakse talle karistus KrK §-s 41 sätestatud reeglite järgi. Mõlemal juhul mõistetakse isikule üks lõplik karistus.
12. Kriminaalkoodeksi § 40 lg 1 määratleb kuritegude konkurentsi kui kahe või enama KrK erinevates paragrahvides ettenähtud kuriteo toimepanemist isiku poolt, keda varem ei ole nendest ühegi eest süüdi tunnistatud. Kohus mõistab kõigepealt karistuse iga kuriteo eest ja seejärel lõpliku karistuse kuritegude kogumi eest selliselt, et kogumisse kuuluvate kuritegude eest mõistetud karistused arvestatakse ümber raskemaliigiliseks karistuseks ning hõlmatakse raskema karistusega või summeeritakse kas täielikult või osaliselt.
13. Kuritegude konkurentsi eriliigiks on nn hiljem tuvastatud konkurents (KrK § 40 lg 3). See esineb juhul, kui pärast kohtuotsuse tegemist tuvastatakse, et isik on süüdi veel teises kuriteos, mille ta on toime pannud enne kohtuotsuse tegemist esimeses asjas. Teine kuritegu võib olla toime pandud nii enne kui pärast kuritegu, mille eest isik esimese kohtuotsusega oli süüdi mõistetud. Ka on võimalik, et mõlemad kuriteod on toime pandud ühel ajal.
14. 5. veebruarini 1996 kehtinud KrK § 40 redaktsiooni järgi mõisteti karistus hiljem tuvastatud konkurentsi eest samadel alustel kui karistus kuritegude konkurentsi muudel juhtudel, sõltumata sellest, kas süüdimõistetu oli esimese otsuse järgi mõistetud karistuse täielikult või osaliselt ära kandnud. 5. veebruarist 1996 kehtima hakanud seadusemuudatuse kohaselt ei arvestata hiljem tuvastatud konkurentsi eest karistuse mõistmisel varem mõistetud karistuse ärakantud osa. Seega kehtestati seadusemuudatustega erisused karistuse mõistmiseks hiljem tuvastatud konkurentsi eest, võrreldes kuritegude konkurentsi muude juhtudega, mis tõi kaasa süüdimõistetud isikute ebavõrdse kohtlemise.
15. Riigikohtu kriminaalkolleegium märkis 5. detsembri 2001 otsuses asjas nr 3-1-1-111-01 (RT III 2002, 1, 4), et kohtutel tuleb tagada olukord, kus «enne esimese kohtuotsuse tegemist mitu kuritegu toime pannud isikute kriminaalõiguslik kohtlemine oleks võrdne vaatamata sellele, kas nende kuritegude eest mõistetakse karistus ühe kohtuotsusega (KrK § 40 lg 1 järgi) või mitme kohtuotsusega (KrK § 40 lg 3 järgi)». Selle saavutamiseks peab kohus «lõpliku karistuse mõistmisel vähemalt mõttes arvestama ka eelmise kohtuotsusega mõistetud karistuse ärakantud osaga, kuigi KrK § 40 lg 3 tekstist seda otseselt ei tulene». Seega suunas kriminaalkolleegium kohtuid tõlgendama KrK § 40 viisil, mis välistaks süüdimõistetute ebavõrdse kohtlemise. Taotluses Riigikohtule tõstatab ringkonnakohus seevastu küsimuse KrK § 40 lg 3 vastavusest põhiseaduse §-le 12.
16. Põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium märgib kõigepealt, et põhiseaduse § 12 1. lõike esimeses lauses ei ole sõnaselgelt juttu õigusest. Seal on üksnes öeldud, et kõik on seaduse ees võrdsed. Ometi sisaldub nendes sõnades isiku õigus mitte saada ebavõrdse kohtlemise osaliseks. Esimese lause sõnastus väljendab eelkõige võrdsust seaduse kohaldamisel ning selle mõte seisneb nõudes rakendada kehtivaid seadusi kõigile isikutele erapooletult ja ühtemoodi. Käesolevas asjas pole vaidlustatud võrdsusõigust seaduse kohaldamisel.
17. Kolleegium jagab arvamust, et põhiseaduse § 12 lg 1 esimest lauset tuleb tõlgendada ka õigusloome võrdsuse tähenduses. Õigusloome võrdsus nõuab üldjuhul, et seadused ka sisuliselt kohtleks kõiki sarnases olukorras olevaid isikuid ühtemoodi. Selles põhimõttes väljendub sisulise võrdsuse idee: võrdseid tuleb kohelda võrdselt ja ebavõrdseid ebavõrdselt. Kuid mitte igasugune võrdsete ebavõrdne kohtlemine pole võrdsusõiguse rikkumine. Keeldu kohelda võrdseid ebavõrdselt on rikutud, kui kaht isikut, isikute gruppi või olukorda koheldakse meelevaldselt ebavõrdselt. Meelevaldseks saab ebavõrdset kohtlemist lugeda siis, kui selleks ei leidu mõistlikku põhjust.
Kolleegium möönab, et kuigi meelevaldsuse kontroll laieneb seadusandja tegevusele, tuleb viimasele jätta avar otsustusulatus. Kui on olemas mõistlik ja asjakohane põhjus, on ebavõrdne kohtlemine seadusloomes põhjendatud.
18. Võrdsusõiguse põhimõte eeldab, et kõiki isikuid, keda ei ole veel kuriteo toimepanemise eest süüdi mõistetud, tuleb karistamisel kohelda ühtemoodi ja seda sõltumata asjaolust, kas isiku poolt toime pandud kuritegusid arutatakse ühel kohtuistungil või tehakse seda erinevatel aegadel erinevates kohtutes.
Järgnevalt tuleb vastata küsimusele, kas seadusandjal oli mõistlik põhjus kohelda kohtualuseid ebavõrdselt.
Riigikohus märgib, et seadusandja pole põhjendanud sellise ebavõrdse kohtlemise sätestamise eesmärki. Üheks oletatavaks eesmärgiks võis olla karistusmenetluse efektiivsemaks muutmine – mõjutada kohtualust üles tunnistama kõiki tema poolt toime pandud kuritegusid, et vältida lõplikku raskemat karistust. Põhiseaduse § 22 lg 3 kohaselt ei tohi aga kedagi sundida tunnistama iseenda või oma lähedaste vastu. Pealegi on mitmeid muid põhjuseid, miks ühe isiku poolt toime pandud kuritegusid uuritakse ja arutatakse erinevates kriminaalasjades erinevatel aegadel erinevates kohtutes. Need põhjused ei ole alati tingitud süüdlase käitumisest, vaid ka riigivõimu tegevusest või tegevusetusest kriminaalmenetluses. Seda väidet kinnitab ka asjaolu, et arutatavas asjas on Tallinna Ringkonnakohtu poolt tuvastatud, et võimalusele ja vajadusele vaatamata ei ühendatud R. Villi kolme erinevat kriminaalasja ühiseks menetluseks ega arutatud tema poolt toime pandud kuritegusid ühekorraga.
Eeltoodut arvesse võttes tõdeb kohtukolleegium, et puudub mõistlik põhjus selliste isikute ebavõrdseks kohtlemiseks ja seega on KrK § 40 lg 3 osas, mis võimaldab lõpliku karistuse mõistmisel arvestada üksnes eelmise kohtuotsusega mõistetud karistuse ärakandmata osaga, vastuolus põhiseaduse § 12 lg 1 esimese lausega.
19. Tallinna Ringkonnakohus on taotlenud ka KarS § 65 lg 1 põhiseadusevastaseks tunnistamist osas, milles see kattub KrK § 40 lg 3 põhiseadusevastase normiga. Karistusseadustik ei ole veel jõustunud ning selle sätte põhiseadusevastaseks ja kehtetuks tunnistamine pole selle kohtuasja juures võimalik. Ometigi peab põhiseaduslikkuse järelevalve kohtukolleegium vajalikuks märkida, et analoogiliselt kehtiva kriminaalseadusega koheldakse karistusseadustiku järgi erinevalt isikuid, kellele mõistetakse liitkaristus kohe, ja isikuid, kellele mõistetakse liitkaristus hiljem. Ebavõrdselt võidakse kohelda ka isikuid, kellel on eelmise kohtuotsusega mõistetud karistus ära kantud või kelle kandmata karistust ei lubata lugeda kaetuks raskema karistusega.