Rahvatervise seadus - sisukord
§ 3 Tervisekaitse, haiguste ennetamise ja tervise edendamise põhiülesanded
§ 4 Elukeskkonna- ja tervisekaitse põhinõuded
§ 5 Haiguste ennetamise vahendid
§ 6 Tervise edendamise vahendid
2 Riigi, kohaliku omavalitsuse ning avalik- ja eraõigusliku juriidilise isiku ning füüsilise isiku ülesanded
§ 7 Vabariigi Valitsuse ülesanded
§ 8 Sotsiaalministeeriumi ülesanded
§ 9 Maavanema ülesanded
§ 10 Kohaliku omavalitsuse ülesanded
§ 11 Valla- või linnaarsti ülesanded
§ 12 Avalik- ja eraõigusliku juriidilise isiku ning füüsilise isiku ülesanded
§ 121 Avalik- ja eraõigusliku juriidilise isiku ning füüsilise isiku ülesanded loodusliku mineraalvee ja allikavee turustamisel ning allika kasutamisel
§ 122 Avalik- ja eraõigusliku juriidilise isiku ning füüsilise isiku ülesanded kosmeetikatoodete tootmisel ja turule laskmisel
§ 13 Tervisekaitse, haiguste ennetamise ja tervise edendamise ülesandeid täitvad asutused
§ 131 Tervisekaitseinspektsiooni ülesanded
§ 14 Inimese tervise ja elukeskkonna seisundi alase teabe kättesaadavus
3 Tervisekaitse riiklik järelevalve
§ 15 Järelevalve teostajad
§ 16 Järelevalveametnike õigused ja kohustused
§ 17 Tervisekaitse riikliku järelevalve asutuse või ametniku ettekirjutuse või muu toimingu vaidlustamine
§ 18 Kohtusse kaebamine
31 VASTUTUS
§ 181 Vastutus tervisekaitse nõuete rikkumise eest
§ 21 Finantseerimine
Rahvatervise seadus1
jõustumine 21.07.1995
19.12.1995 RT I 1996, 3, 56 01.04.1996
23.04.1997 RT I 1997, 37, 569 26.05.1997
25.02.1999 RT I 1999, 30, 415 01.01.2000
10.01.1999 RT I 1999, 88, 804 10.12.1999
14.02.2001 RT I 2001, 23, 128 16.03.2001
20.03.2002 RT I 2002, 32, 187 18.04.2002 , osaliselt 1.09.2002
12.05.2004 RT I 2004, 45, 315 27.05.2004
15.11.2007 RT I 2007, 63, 397 01.06.2008
(1) Käesoleva seaduse eesmärk on inimese tervise kaitsmine, haiguste ennetamine ja tervise edendamine, mis saavutatakse riigi, omavalitsuse, avalik- ja eraõigusliku juriidilise isiku ning füüsilise isiku kohustustega ning riiklike ja omavalitsuslike abinõude süsteemiga.
1) rahvatervis - teadus ja kunst haiguste ennetamiseks, eluea pikendamiseks ning vaimse ja füüsilise tervise edendamiseks ja tugevdamiseks ühiskonna organiseeritud jõupingutuste kaudu;
2) tervis - inimese füüsilise, vaimse ja sotsiaalse heaolu seisund, mitte ainult puuete ja haiguste puudumine;
3) tervisekaitse - inimese tervisele ohutu elukeskkonna tagamisele ning elukeskkonnaga seonduvate tervisehäirete ja haiguste vältimisele suunatud tegevus;
4) tervise edendamine - inimese tervist väärtustava ja soodustava käitumise ja elulaadi kujundamine ning tervist toetava elukeskkonna sihipärane arendamine;
5) haiguste ennetamine - inimese haiguseelsete seisundite varasele avastamisele suunatud tegevus ja meetmed haigestumise vältimiseks;
6) tervisekasvatus - teabe sihipärane levitamine ja inimese harjumuste kujundamine tervise säilitamiseks ja tugevdamiseks;
7) elukeskkond - inimesega kokkupuutuva loodusliku, tehisliku ja sotsiaalse keskkonna tegurite kogum, mis mõjutab või võib mõjutada inimese tervist.
§ 3. Tervisekaitse, haiguste ennetamise ja tervise edendamise põhiülesanded
Tervisekaitse, haiguste ennetamise ja tervise edendamise põhiülesanded on:
1) üksikisiku, perekonna ja rahva tervise väärtustamine;
2) abinõude süsteemi väljatöötamine, seadustamine ja rakendamine laste tervisliku arengu tagamiseks, nakkuslike ja mittenakkuslike, kutse- ja muude haiguste ärahoidmiseks ja vähendamiseks, varajase suremuse ja invaliidistumise vähendamiseks, elukvaliteedi paranemiseks ja töövõimelise ea pikenemiseks;
3) elukeskkonna uurimine ja selle ohutegurite hindamine, inimese terviseseisundi jälgimine ning prognoosimine sõltuvalt elukeskkonna seisundist;
4) avalikkuse teavitamine elukeskkonna seisundi halvenemisest või halvenemise ohust;
5) erinevuste vähendamine riigi eri piirkondade ja inimeste eri rühmade terviseseisundis;
6) tervisekaitse õigusaktide väljatöötamine, kehtestamine ja riiklik järelevalve nende täitmise üle.
§ 4. Elukeskkonna- ja tervisekaitse põhinõuded
Elukeskkonna- ja tervisekaitse põhinõuded on:
1) inimene ei tohi ohustada teise inimese tervist oma otsese tegevusega või elukeskkonna halvendamise kaudu;
2) müügiks ette nähtud toiduainete tootmisel, valmistamisel, vedamisel, säilitamisel ja müümisel peab olema välditud nakkus- või muu terviseohu tekkimine ja levik;
3) joogi- ja suplusvesi peab olema tervisele ohutu;
31) pakendatud looduslik mineraalvesi ja allikavesi peavad olema tervisele ohutud;
4) tarbekaubad, eelkõige lastekaubad peavad olema valmistatud sellistest materjalidest ja niisugusel viisil, et nende tavapärane kasutamine oleks ohutu inimese tervisele;
41) kosmeetikatooted peavad olema sellise koostisega ning käideldud niisugusel viisil, et nad ettenähtud kasutamise korral oleksid ohutud inimese tervisele;
5) [kehtetu – RT I 1999, 88, 804 - jõust. 10.12.1999]
6) Eestis valmistatud ja imporditud kaupadele esitatakse ühesuguseid nõudeid;
7) ehitised, rajatised ja transpordivahendid peavad olema projekteeritud ning ehitatud nii, et nende sihipärane kasutamine soodustaks tervise säilimist ning arvestaks liikumispuuetega inimeste vajadusi;
8) õppe- ja töötingimused ning õppe- ja töövahendid peavad olema tervisele kahjutud ning nendes tegevusvaldkondades, kus võivad esineda tervist kahjustavad tegurid, peab inimene enne õppima või tööle asumist ja edaspidi perioodiliselt läbima tervisekontrolli.
9) eluaseme- ja puhketingimused peavad soodustama tervise säilimist;
10) teenuste osutamine majutus-, spordi-, puhke-, laste-, õppe-, tervishoiu-, isikuteenindus- ja hoolekandeasutustes ei tohi kahjustada tervist;
11) ruumide valgustus ei tohi kahjustada nägemist ning peab võimaldama töö- ja õppeülesannete täitmist;
12) ultraviolettkiirguse, infrapunakiirguse, raadiosagedusega kiirguse, madalsagedusliku kiirguse, staatilise elektri- ja magnetvälja (mitteioniseeriva kiirguse) ning nähtava valguse allikate kasutamine peab olema nõuetekohane, inimese tervisele ohutu ning vastama kehtestatud piirväärtustele;
13) müra-, vibratsiooni-, ultraheli- ja infrahelitase ei tohi esile kutsuda tervisehäireid ning peab vastama puhke- ja olmetingimustele kehtestatud nõuetele;
14) ühissõidukid peavad olema konstrueeritud, ehitatud ja hooldatud selliselt, et needei ohustaks kasutaja tervist;
15) surnute hoidmine, vedamine, matmine ja ümbermatmine peab olema korraldatud nii, et see ei ohustaks inimeste tervist.
§ 5. Haiguste ennetamise vahendid
Haiguste ennetamise vahendid on:
1) laste tervisliku arengu tagamiseks ja tervisehäirete varajaseks avastamiseks laste ennetav arstlik tervisekontroll;
2) nakkushaiguste levikut tõkestavate abinõude rakendamine ja kaitsepookimine nakkushaiguste vältimiseks;
3) tervistkahjustaval tööl töötavate inimeste tervise eelnev ja perioodiline arstlik kontrollimine töötingimuste tõttu tekkida võivate tervisehäirete ja kutsehaiguste ärahoidmiseks ja varajaseks avastamiseks;
4) krooniliste mittenakkuslike haiguste ennetamiseks riskitegurite kontrollimine ja neid vältivate programmide väljatöötamine ning elluviimine;
5) haiguste varase avastamise programmide väljatöötamine ja riskirühmade uurimine.
§ 6. Tervise edendamise vahendid
Tervise edendamise vahendid on:
1) tervisekasvatus ja terviseõpetus haridusprogrammide osana;
2) terviseteabe levitamine ja tervislike eluviiside motiveerimine;
3) tervistavate teenuste arendamine;
4) eluviisi mõjutamine ja käitumisriski vähendamine;
5) tervistsoodustava elukeskkonna kujundamine.
2. peatükk Riigi, kohaliku omavalitsuse ning avalik- ja eraõigusliku juriidilise isiku ning füüsilise isiku ülesanded
§ 7. Vabariigi Valitsuse ülesanded
(1) Vabariigi Valitsuse ülesanded on:
1) riigi tervisekaitse ja tervise edendamise poliitika üldine juhtimine;
2) tervisekaitse riikliku järelevalve tagamine;
3) tervisele ohutu elukeskkonna loomisele, tervisehäirete ja haiguste ennetamisele ning tervise edendamisele suunatud riiklike programmide kinnitamine.
(2) Vabariigi Valitsus kehtestab tervisekaitse õigusaktid:
1) [kehtetu – RT I 1999, 88, 804 - jõust. 10.12.1999]
2) [kehtetu – RT I 2002, 32, 187 - jõust. 18.04.2002]
3) [kehtetu – RT I 2007, 1, 1 - jõust. 01.02.2007]
4) [kehtetu – RT I 1999, 88, 804 - jõust. 10.12.1999]
5) [kehtetu – RT I 2007, 1, 1 - jõust. 01.02.2007]
6) [kehtetu – RT I 2007, 1, 1 - jõust. 01.02.2007]
7) olmeteenuste osutamiseks elanikele ;
8) suplusveele ja supelrannale ;
9) [kehtetu – RT I 2007, 1, 1 - jõust. 01.02.2007]
10) ujulatele, basseinidele ja veekeskustele, nende ruumidele, ohutusele, basseiniveele ning teenuse osutamisele .
§ 8. Sotsiaalministeeriumi ülesanded
(1) Sotsiaalministeeriumi ülesandeks on:
1) tervisekaitse, haiguste ennetamise ja tervise edendamise kavandamine ja kavandatu elluviimine;
2) tervisekaitse, haiguste ennetamise ja tervise edendamise alaste seaduste ja muude õigusaktide eelnõude väljatöötamine;
3) teiste ministeeriumide poolt ettevalmistatud tervisekaitse, haiguste ennetamise ja tervise edendamisega seonduvate õigusaktide eelnõude kooskõlastamine;
4) Vabariigi Valitsusele ettepanekute tegemine eriolukorra kehtestamiseks riigis või selle osas nakkushaiguste, mürgistuste ning kiirguskahjustuste likvideerimiseks;
5) teiste ministeeriumide, ametite ja inspektsioonide tegevuse koordineerimine ning tulemuslikkuse analüüsimine tervisekaitse ja tervise edendamise alal;
6) tervisele ohutu elukeskkonna loomisele, tervisehäirete ja haiguste ennetamisele ning tervise edendamisele suunatud riiklike programmide ja projektide ning muude abinõude kavandamine ja elluviimise korraldamine .
7) tervisekasvatuse ja tervisliku eluviisi kujundamisele ning tervise väärtustamisele suunatud tegevuse korraldamine, samuti koostöös Haridus- ja Teadusministeeriumiga terviseõpetuse korraldamine õppeasutustes;
8) tervisekaitse, haiguste ennetamise ja tervise edendamise alaste teadusuuringute koordineerimine;
9) tervisekaitse riikliku järelevalve koordineerimine Tervisekaitseinspektsiooni kaudu.
10) keskkonnast tingitud terviseohtude seire korraldamine;
11) joogiveeproove võtvate isikute atesteerimine ;
12) rahvastiku tervisega seonduvate andmete kogumine ja isikuandmete töötlemine riikliku tervise- ja tervishoiupoliitika väljatöötamiseks ning elluviimiseks kooskõlas isikuandmete kaitse seaduse ja avaliku teabe seadusega.
(2) Sotsiaalminister kehtestab tervisekaitse õigusaktid järgmiste valdkondade kohta :
1) [kehtetu – RT I 2007, 1, 1 - jõust. 01.02.2007]
2) [kehtetu – RT I 2003, 26, 160 - jõust. 01.11.2003]
3) koolide päevakavad ja õppekorraldus ;
4) toitlustamine koolieelsetes lasteasutustes, koolides, tervishoiu- ja hoolekandeasutustes ;
5) lastelutid ;
6) koolieelsed lasteasutused ja koolid ;
7) arvutiõpe ja arvuti avalik kasutamine ;
8) noortelaagrid ja teised noorte ja laste puhkeasutused ;
81) lapsehoiuteenus ja asenduskoduteenus ;
82) igapäevaelu toetamise teenus, toetatud elamise teenus, kogukonnas elamise teenus ja ööpäevaringne erihooldusteenus ning nimetatud teenuste osutamise ruumid, ruumide sisustus ja nende korrashoid ning maa-ala ;
9) laste ja täiskasvanute hoolekandeasutused, välja arvatud asenduskodu ja erihooldekodu;
10) [kehtetu – RT I 2002, 32, 187 - jõust. 18.04.2002]
11) [kehtetu – RT I 2004, 75, 520 - jõust. 01.12.2004]
12) ilu- ja isikuteenuste osutamine ;
13) kosmeetikatoodete terviseohutuse kontrollimine ;
14) looduslik mineraalvesi ja allikavesi, nende käitlemine ning Euroopa Liidu turule viidava loodusliku mineraalvee tunnustamine ;
15) [kehtetu – RT I 2002, 32, 187 - jõust. 18.04.2002]
16) ühissõidukid ja reisiteenused ;
17) mitteioniseeriva kiirguse, müra-, vibratsiooni-, ultra- ja infraheli taseme piirväärtused elu- ja puhkealal, elamutes ja ühiskasutusega hoonetes, paikse saasteallika sanitaarkaitsealal, õpperuumides ja muudes kohtades, kus inimene viibib pikemat aega, samuti käesolevas punktis loetletud füüsikaliste suuruste taseme mõõtmise meetodid ;
18) [kehtetu – RT I 2002, 32, 187 - jõust. 18.04.2002]
19) [kehtetu – RT I 2007, 1, 1 - jõust. 01.02.2007]
20) [kehtetu – RT I 2004, 45, 315 - jõust. 27.05.2004]
21) surnute hoidmine, vedamine, matmine ja ümbermatmine ;
22) toidunormid kinnipidamisasutustes ;
23) ravimuda turustamine, säilitamine ja kasutamine ;
24) kosmeetikatooted ja nende käitlemine .
(3) Sotsiaalminister kehtestab korra:
1) maavalitsustes töötavate terviseedenduse spetsialistide tegevuse korraldamiseks ;
2) [kehtetu – RT I 2005, 24, 179 - jõust. 01.01.2006]
3) joogiveeproove võtvate isikute atesteerimiseks.
§ 9. Maavanema ülesanded
Maavanema ülesanded on:
1) tervisekaitse, haiguste ennetamise ja tervise edendamise abinõude elluviimise tagamine maakonna maa-alal ;
2) tervisele ohutu elukeskkonna loomisele, tervisehäirete ja haiguste ennetamisele suunatud programmide väljatöötamine ja elluviimise korraldamine maakonnas ;
3) tervisekaitse ja tervise edendamisega tegelevate asutuste ning valla- ja linnaarstide vahelise koostöö koordineerimine.
§ 10. Kohaliku omavalitsuse ülesanded
Kohaliku omavalitsuse ülesanded on:
1) tervisekaitsealaste õigusaktide täitmise korraldamine ja nende järgimise kontrollimine kohaliku omavalitsuse maa-alal;
2) elanikkonna haiguste ennetamisele ja tervise edendamisele suunatud tegevuse korraldamine kohaliku omavalitsuse maa-alal.
§ 11. Valla- või linnaarsti ülesanded
(1) Valla- või linnaarst kontrollib oma teeninduspiirkonna riigi, munitsipaal- ja eraomandis olevate avalik- ja eraõiguslike juriidiliste ja füüsiliste isikute halduses või omandis olevatel territooriumidel, ehitistel ja rajatistel tervisekaitse õigusaktide täitmist ning õigusaktide rikkumise korral teeb ettevõtte, asutuse või organisatsiooni juhtkonnale või füüsilisele isikule ettepaneku rikkumiste kõrvaldamiseks.
(2) Käesoleva seaduse täitmisel on valla- või linnaarstil käesoleva seaduse § 16 1. lõike punktis 1 toodud tervisekaitse riikliku järelevalve ametniku õigused. Tervisekaitse õigusaktide rikkumisest teatab valla- või linnaarst tervisekaitse riikliku järelevalve asutusele.
(3) Valla- või linnaarsti ülesandeks on ettepanekute esitamine kohalikule omavalitsusele või teistele pädevatele organitele elukeskkonna seisundi parandamiseks ja tervise edendamiseks vallas või linnas.
(4) Valla- või linnaarsti ülesandeks on koostöö maakonna tervisekaitsetalitusega.
§ 12. Avalik- ja eraõigusliku juriidilise isiku ning füüsilise isiku ülesanded
(1) Avalik- ja eraõiguslik juriidiline isik ning füüsiline isik tagab enne tootmise alustamist tootmistingimuste ja toote terviseohutuse uurimise, kahjulike tegurite määramise meetodite puudumisel nende väljatöötamise, toote tehnilise normdokumendi puudumisel selle vormistamise järgmistes tootmisvaldkondades:
1) mineraal- ja joogiveega kokkupuutumiseks ettenähtud materjalide ja esemete tootmine;
2) tehismaterjalide ja neid sisaldavate esemete, valmistamine;
3) lastekaupade, kosmeetikatoodete ja inimesega vahetult kokkupuutuvate või ruumides kasutatavate muude tarbekaupade valmistamine;
4) tervist kahjustada võivate kiirgus-, müra- vibratsiooniallikate valmistamine.
(2) [Kehtetu – RT I 2002, 32, 187 - jõust. 01.09.2002]
(3) Avalik- ja eraõiguslik juriidiline isik ning füüsiline isik esitab kohaliku omavalitsuse nõudel tervisekaitse riiklikule järelevalveasutusele kooli, lasteasutuse, hoolekandeasutuse, lapsehoiuteenuseid osutava ettevõtte ning ilu- ja isikuteenuseid osutava ettevõtte ehitusprojekti, sealhulgas hooldusjuhendi koopia, ehitise tervisekaitsenõuetele vastavuse kontrollimiseks ja terviseohutuse hinnangu andmiseks .
(31) Avalik- ja eraõiguslik juriidiline isik ning füüsiline isik, kes on avaliku ürituse või kaubanduse korraldaja kaubandustegevuse seaduse mõistes, on kohustatud teavitama Tervisekaitseinspektsiooni kohalikku asutust ürituse toimumise ajast ja toimumispaigast vähemalt seitse päeva enne avaliku ürituse toimumist.
(4) [Kehtetu – RT I 1999, 88, 804 - jõust. 10.12.1999]
(5) Avalik- ja eraõiguslik juriidiline isik ning füüsiline isik informeerib viivitamatult tervisekaitse riikliku järelevalve asutust ja kohalikku omavalitsust avariidest ja olukordadest, mis võivad halvendada inimeste tervist ja elukeskkonda.
(6) Avalik- ja eraõiguslik juriidiline isik ning füüsiline isik ei tohi levitada inimese tervist ja elukeskkonda kahjustada võivaid ideid, arvamusi, veendumusi ja muud teavet sõnas, trükis või muul viisil.
(7) Avalik- ja eraõiguslik juriidiline isik ning füüsiline isik, kes on ehitise, selle osa või ümbritseva maa-ala omanik või valdaja, rakendab ennetavaid meetmeid ja tagab desinsektsiooni, deratisatsiooni ja desinfektsiooni kahjurputukate, -näriliste ja teiste kahjulike organismide arvukuse vähendamiseks ning kahjustava toime ärahoidmiseks.
(8) [Kehtetu – RT I 2002, 32, 187 - jõust. 18.04.2002]
(9) [ Kehtetu – RT I 2007, 63, 397 - jõust. 01.06.2008]
(10) Avalik- ja eraõiguslik juriidiline isik ning füüsiline isik, kes on supelranna omanik või valdaja või kes on ujulas, basseinis või veekeskuses ujumis- või suplemisteenuse osutaja:
1) tagab ohutud kasutamistingimused, kasutatava vee nõuetekohasuse ning vee kontrolli ja uuringud akrediteeritud laboris käesoleva seaduse ja selle alusel kehtestatud õigusaktide nõuete kohaselt;
2) avaldab teabe suplusvee ning ujulas, basseinis ja veekeskuses kasutatava vee kvaliteedinäitajate kohta vastavalt keskkonnainfo kättesaadavuse ja keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise konventsiooni nõuetele avaliku teabe seaduses sätestatud korras.
§ 121. Avalik- ja eraõigusliku juriidilise isiku ning füüsilise isiku ülesanded loodusliku mineraalvee ja allikavee turustamisel ning allika kasutamisel
(1) Avalik- ja eraõiguslik juriidiline isik ning füüsiline isik, kes on loodusliku mineraalvee või allikavee tootja toote ja teenuse ohutuse seaduse mõistes, vastutab loodusliku mineraalvee või allikavee turule laskmise ja nõuetekohasuse eest ning:
1) võib allikavee või loodusliku mineraalvee allika kasutusele võtta ja vett villida üksnes pärast seda, kui pädevate asutuste uuringute alusel on kindlaks tehtud, et vesi vastab käesoleva seaduse alusel allikaveele või looduslikule mineraalveele kehtestatud nõuetele ja allika kasutuselevõtuks on veeseaduse alusel väljastatud vee erikasutusluba või loodusliku mineraalvee kohta päritoluriigi vastutava asutuse luba;
2) peab looduslikku mineraalvett ja allikavett villima veevõtukohas;
3) esitab Eestis ammutatava ning toodetava loodusliku mineraalvee või Euroopa Majanduspiirkonna välisest riigist (edaspidi ühenduseväline riik) Eestis turule lastava looduslikumineraalvee tunnustamiseks Tervisekaitseinspektsioonile kirjaliku taotluse, pädevate asutuste uuringuandmed ning üksikasjaliku teabe käesoleva seaduse ja selle alusel kehtestatud õigusaktide nõuete kohaselt;
4) võib Eestis toote nõuetele vastavuse tõendamise seaduse mõistes turulelasta looduslikku mineraalvett, mille on tunnustanud Tervisekaitseinspektsioon või teise riigi vastutav asutus ning mis on kantud Euroopa Liidu Teataja loodusliku mineraalvee loetellu;
5) võib ühendusevälise riigi maapõuest saadud looduslikku mineraalvett Eestis turule lasta üksnes siis, kui vee päritoluriigi vastutav asutus on tõendanud, et ta kontrollib regulaarselt selle vee nõuetekohasust ning see vesi vastab Euroopa Liidus looduslikule mineraalveele kehtestatud nõuetele ja selle nõuetekohasust on tunnustanud Tervisekaitseinspektsioon;
6) ei tohi lisada looduslikule mineraalveele muid aineid peale süsihappegaasi;
7) ei tohi ühest ja samast allikast pärit looduslikku mineraalvett turustada mitme müüginimetuse all ega nimetada pakendatud joogivett, lauavett, allikavett või muud vett ”looduslikuks mineraalveeks” või ”mineraalveeks”.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud loodusliku mineraalvee tootja tasub loodusliku mineraalvee veevõtukoha, allika, veevõtuseadmete ja töötlemise nõuetekohasuse hindamisega seotud vastutava asutuse kahe esindaja majutamiskulud ning sõidukulud veevõtukohta ja tagasi.
(3) Loodusliku mineraalvee tunnustamismenetluse eest, veevõtuseadmete ja töötlemise nõuetekohasuse hindamise eest ning tunnustamisotsuse väljastamise, kehtivuse pikendamise ja Euroopa Komisjoni ning liikmesriikide teavitamise eest tasutakse riigilõiv riigilõivuseaduses kehtestatud määra järgi.
(4) Ühendusevälise riigi maapõuest saadud ja ühendusse imporditud loodusliku mineraalvee tunnustamisotsuse kehtivusaeg on viis aastat. Tunnustamismenetlust ei ole vaja korrata, kui enne viie aasta möödumist on päritoluriigi vastutav asutus uuesti tõendanud loodusliku mineraalvee nõuetekohasust.
§ 122. Avalik- ja eraõigusliku juriidilise isiku ning füüsilise isiku ülesanded kosmeetikatoodete tootmisel ja turule laskmisel
(1) Avalik- ja eraõiguslik juriidiline isik ning füüsiline isik, kes on kosmeetikatoodete tootja või levitaja toote ja teenuse ohutuse seaduse mõistes, vastutab kosmeetikatoodete turule laskmise ja nõuetekohasuse eest ning tagab kosmeetikatoodete käitlemise – valmistamise, terviseohutuse hindamise, pakendamise, märgistamise, vedamise, hoidmise ja turule laskmise viisil, mis kindlustab tarbijale kosmeetikatoote terviseohutuse.
(2) Tootja, kes valmistab Eestis kosmeetikatooteid või laseb neid Eestis turule toote nõuetele vastavuse tõendamise seaduse mõistes, teatab enne kosmeetikatoote turule laskmist kirjalikult Tervisekaitseinspektsioonile oma ärinime ja tegevuskoha aadressi Eestis.
(3) Kosmeetikatoodete tootja kindlustab kosmeetikatoodete kohta nõuetekohase teabe olemasolu ja selle teabe kättesaadavuse vastavalt kehtestatud õigusaktidele.
(4) Ärisaladuse hoidmise vajaduse korral esitab kosmeetikatoodete tootja Tervisekaitseinspektsioonile kosmeetikatoodete märgistamise kirjaliku taotluse, nõutud andmed ja teabe Eestis toodetud või turule lastud kosmeetikatoodete koostisaine nimetuse asendamiseks registreerimisnumbriga ning tasub riigilõivu.
(5) Kosmeetikatoote Eestis turule laskmise eest vastutav isik esitab Kemikaalide Teabekeskusele teabe kosmeetikatoote ohtlike koostisainete kohta, mis on vajalik mürgistusjuhtumite ennetus- ja ravimeetmete väljatöötamiseks ning rakendamiseks.
(6) Kosmeetikatoodete tootja tagab, et toote valmistamisel on rakendatud kosmeetikatoodete nõuetele vastavuse tagamiseks kvaliteedisüsteemi ja järgitud Euroopa Liidu kosmeetikatoodete hea tootmistava põhimõtteid.
§ 13. Tervisekaitse, haiguste ennetamise ja tervise edendamise ülesandeid täitvad asutused
(1) Tervisekaitse, haiguste ennetamise ja tervise edendamise põhiülesandeid täidavad tervishoiuasutused vastavalt oma põhitegevuse suunale.
(2) Tervisekaitsenõuete elluviimist korraldavad täidesaatva riigivõimu asutused, avalik- ja eraõiguslikud juriidilised isikud ning füüsilised isikud vastavalt oma pädevusele.
(3) Elukeskkonna objektide terviseohutust hindavad Tervisekaitseinspektsiooni ja tema kohalike asutuste järelevalveametnikud.
§ 131. Tervisekaitseinspektsiooni ülesanded
(1) Joogivee ja suplusvee valdkonnas on pädev asutus Tervisekaitseinspektsioon, kes:
1) korraldab joogivee ja suplusvee seireid ning teeb riiklikku järelevalvet;
2) osaleb joogiveega ja suplusveega seotud ohuolukordadele reageerimise seire- ja hoiatussüsteemide väljatöötamisel ning rakendamisel;
3) kogub ja töötleb andmeid joogivee ja suplusvee kvaliteedinõuetele vastavuse kohta;
4) avalikustab teavet joogivee ja suplusvee kvaliteedinäitajate kohta;
5) nõustab tarbijaid ja käitlejaid ning annab soovitusi terviseohtude kõrvaldamiseks;
6) otsustab kvaliteedinõuetele mittevastava joogivee ja suplusvee kasutamise üle;
7) koostab igal aastal aruande suplusvee vastavuse kohta kvaliteedinõuetele ning iga kolme aasta järel aruande joogivee vastavuse kohta kvaliteedinõuetele;
8) esitab käesoleva paragrahvi lõike 1 punktis 7 nimetatud aruanded kooskõlastamiseks Sotsiaalministeeriumile ja Keskkonnaministeeriumile;
9) teeb rahvusvahelist koostööd joogiveest ja suplusveest tingitud terviseohtude kõrvaldamisel;
10) korraldab koostöös ekspertidega joogivees sisalduvate ainete ja mikroorganismide piirsisalduse ületamise korral terviseriski hindamise ja abinõude programmi väljatöötamise, mille kulud katab joogivee käitleja, kui joogivee kvaliteedi halvenemine on tingitud joogivee käitleja tegevusest;
11) teostab lisauuringuid joogivees sisalduvate ainete ja mikroorganismide määramiseks, mida ei ole reguleeritud õigusaktides, kui on alust arvata, et nende ainete ja mikroorganismide leidumine või ülemäärane kogus kujutab potentsiaalset ohtu inimese tervisele.
(2) Loodusliku mineraalvee valdkonnas on vastutav asutus Tervisekaitseinspektsioon, kes:
1) tunnustab Eestis ammutatavat ning toodetavat vett või ühendusevälisest riigist Eestis turule lastavat vett looduslikuks mineraalveeks;
2) teeb hiljemalt 180. päeval pärast kõigi nõutud andmete esitamist loodusliku mineraalvee tunnustamise otsuse kehtivusajaga viis aastat või tunnustamisest keeldumise otsuse ning põhjendab tunnustamist või tunnustamisest keeldumise otsust;
3) kontrollib turule laskja esitatud uuringu- ja analüüsiandmete ning vajaduse korral ka veevõtuseadmete ja loodusliku mineraalvee töötlemise vastavust kehtestatud nõuetele;
4) tunnistab kehtetuks tunnustamise otsuse, kui loodusliku mineraalvee koostis ja muud omadused on püsiasjaolude tõttu muutunud;
5) teostab riiklikku järelevalvet loodusliku mineraalvee ja allikavee nõuetekohasuse üle kogu käitlemisahela ulatuses;
6) teavitab Euroopa Komisjoni igast loodusliku mineraalvee tunnustamisest, tunnustamise otsuse kehtivuse pikendamisest ning kehtetuks tunnistamisest, avalikustab tunnustamisandmed ja edastab liikmesriigi või Euroopa Komisjoni taotlusel kogu asjakohase teabe vee tunnustamise ja regulaarsete kontrollitulemuste kohta;
7) võib ajutiselt peatada või piirata Eesti territooriumil kauplemist loodusliku mineraalveega, mis ei vasta kehtestatud nõuetele või ohustab rahva tervist, teavitades vastavast otsusest koos põhjendusega viivitamatult Euroopa Komisjoni ja teiste liikmesriikide vastutavaid asutusi.
(3) Kosmeetikatoodete valdkonnas on pädev asutus Tervisekaitseinspektsioon, kes:
1) kontrollib vajadusel tootjal olevat teavet kosmeetikatoote kohta ja hindab kosmeetikatoote terviseohutust;
2) kogub ja töötleb Eestis turule lastavate kosmeetikatoodete kohta esitatavat teavet;
3) kogub andmeid kosmeetikatoote kasutamisel ilmnenud ebasoovitavate kõrvalnähtude kohta;
4) menetleb ärisaladuse hoidmiseks tootja esitatud kosmeetikatoodete märgistamise taotlusi Eestis toodetud või esmakordselt turule lastud kosmeetikatoodete koostisaine nimetuse asendamiseks registreerimisnumbriga;
5) teeb käesoleva paragrahvi lõike 3 punktis 4 nimetatud taotluse kohta kirjaliku põhjendatud otsuse hiljemalt 180. päeval pärast taotluse ja kõigi nõutud andmete esitamist;
6) vahetab teavet ja teeb koostööd teiste riikide pädevate asutustega, Euroopa Komisjoni ja rahvusvaheliste organisatsioonidega.
§ 14. Inimese tervise ja elukeskkonna seisundi alase teabe kättesaadavus
Tervisekaitse, haiguste ennetamise ja tervise edendamisega tegelevad asutused tagavad inimese tervise ja elukeskkonna üldiseks kasutamiseks määratud andmete kättesaadavuse.
3. peatükk Tervisekaitse riiklik järelevalve
§ 15. Järelevalve teostajad
(1) Tervisekaitse riiklikku järelevalvet käesolevas seaduses ja selle alusel kehtestatud õigusaktides ettenähtud nõuete täitmise üle, samuti kosmeetikatoodete käitlemise, teabe esitamise ja terviseohutuse üle ning toote ja teenuse ohutuse seaduse § 7 lõigetes 3 ja 31nimetatud juhtudel terviseohutuse üle teostavad Tervisekaitseinspektsioon ja tema kohalikud asutused.
(11) [Kehtetu – RT I 2004, 75, 520 - jõust. 01.12.2004]
(2) [Kehtetu – RT I 2002, 32, 187 - jõust. 18.04.2002]
(3) Tervisekaitse riikliku järelevalve ametnik on oma ametikohustuste täitmisel võimuesindaja ja tema seaduslikud nõudmised ning korraldused õiguserikkumiste kõrvaldamiseks on kohustuslikud kõikidele ametnikele ja isikutele.
§ 16. Järelevalveametnike õigused ja kohustused
(1) Ametitõendi esitamisel on järelevalveametnikul õigus:
1) takistamata kontrollida järelevalvealuste objektide territooriumi, ehitisi, rajatisi, tootmisprotsessi, toodangut, transpordivahendeid ja dokumente ning nõuda selgitusi tervisekaitseküsimuste lahendamiseks, sõltumata objekti omandivormist;
2) võtta kontrollitavatel objektidel tasuta materjalide ja toodete proove ning uurimise ajaks esemete näidiseid tervisekaitsealasteks uuringuteks, teha tervisekaitsealaseid uuringuid ja hinnata uurimisobjekti terviseohutust;
3) kohustada avalik- ja eraõiguslikke juriidilisi isikuid ning füüsilisi isikuid omandi valdamisel, kasutamisel ja käsutamisel piirama, peatama või lõpetama oma tegevust, mis kahjustab või võib kahjustada inimese tervist ning teha ettekirjutusi tervisekaitse õigusaktide rikkumiste kõrvaldamiseks koos täitmise tähtaja kehtestamisega ning kontrollida nende täitmist.
(11) Käesoleva paragrahvi lõike 1 punktis 3 nimetatud ettekirjutuse täitmata jätmise korral võib järelevalveametnik rakendada sunniraha asendustäitmise ja sunniraha seaduses sätestatud korras.
(12) Käesoleva paragrahvi lõikes 11 nimetatud sunniraha ülemmäär on 10 000 krooni.
(2) [Kehtetu – RT I 2003, 26, 160 - jõust. 01.11.2003]
(3) Tervisekaitse järelevalve ametnikud on kohustatud:
1) kasutama oma õigusi tervisekaitse õigusaktide rikkumiste tõkestamiseks, vajadusel teavitades massiteabevahendeid;
2) hoidma seoses tervisekaitse järelevalve ülesannete täitmisega neile teatavaks saanud arstlikke ja ärisaladusi, samuti temale teatavaks saanud isikute eraellu puutuvaid andmeid.
[RT I 2003, 26, 160 - jõust. 01.11.2003]
§ 17. Tervisekaitse riikliku järelevalve asutuse või ametniku ettekirjutuse või muu toimingu vaidlustamine
(1) Avalik- ja eraõiguslikul juriidilisel isikul ning füüsilisel isikul on õigus tervisekaitse riikliku järelevalve asutuse või ametniku ettekirjutuse või muu toiminguga mittenõustumisel esitada vaie Tervisekaitseinspektsiooni peadirektorile 10 kalendripäeva jooksul, arvates ettekirjutusest või muust toimingust teada saamise päevast.
(2) Vaide esitamine ei võta isikult kohustust täita tervisekaitse riikliku järelevalve asutuse või ametniku ettekirjutust.
(3) [Kehtetu – RT I 2002, 61, 375 - jõust. 01.08.2002]
(4) Vaide läbivaatamisel teeb Tervisekaitseinspektsiooni peadirektor ühe järgmistest otsustest: jätta ettekirjutus või muu toiming jõusse, see muuta või tühistada.
(5) Otsus tehakse vaide esitajale teatavaks ning antakse kätte allkirja vastu või saadetakse posti teel väljastusteatega. Otsusega mittenõustumisel võib selle vaidlustada halduskohtu kaudu.
§ 18. Kohtusse kaebamine
(1) Avalik- ja eraõiguslikul juriidilisel isikul ning füüsilisel isikul on õigus tervisekaitse riikliku järelevalve asutuse või ametniku ettekirjutuse või muu toimingu peale esitada kaebus halduskohtusse, sõltumata käesoleva seaduse §-s 17 nimetatud kaebuse varasemast esitamisest.
(2) Kaebuse esitamine kohtusse ei võta isikult kohustust täita tervisekaitse riikliku järelevalve asutuse või ametniku ettekirjutust seni, kuni kohus tunnistab selle kas osaliselt või täielikult seadusevastaseks.
31. peatükk VASTUTUS
§ 181. Vastutus tervisekaitse nõuete rikkumise eest
(1) Rahvatervise seaduse ja selle alusel kehtestatud õigusaktide nõuete rikkumise eest – karistatakse rahatrahviga kuni 200 trahviühikut.
(3) Käeolevas paragrahvis sätestatud väärteole kohaldatakse karistusseadustiku üldosa ja väärteomenetluse seadustiku sätteid.
(4) Kohus võib kohaldada käesolevas paragrahvis sätestatud väärteo toimepanemise vahetuks objektiks olnud aine või eseme konfiskeerimist vastavalt karistusseadustiku § -le 83.
(5) Käesolevas paragrahvis sätestatud väärteo kohtuväline menetleja on Tervisekaitseinspektsioon.
§ 19. [Kehtetu – RT I 2002, 63, 387 - jõust. 01.09.2002]
§ 20. [Kehtetu – RT I 2002, 53, 336 - jõust. 01.07.2002]
§ 21. Finantseerimine
(1) Tervisekaitse riikliku järelevalve asutuste tegevust finantseeritakse riigieelarvest.
(2) Tervisekaitse, haiguste ennetamise ja tervise edendamisega seotud riiklikke programme finantseeritakse riigieelarvest.
(3) Tervisekaitse, haiguste ennetamise ja tervise edendamisega seotud kohalikke programme võib osaliselt või täielikult finantseerida riigieelarvest.
(4) Tervisekaitse, haiguste ennetamise ja tervise edendamisega seotud programme võib osaliselt või täielikult finantseerida ravikindlustuse eelarvest.
(5) Tervisekaitseinspektsioon ja tema kohalikud asutused osutavad tellija taotlusel tasulisi tervisekaitseteenuseid keemiliste, bioloogiliste ja füüsikaliste ohutegurite määramiseks ning riskihindamiseks sotsiaalministri määrusega kehtestatud korra ja hinnakirja kohaselt . Tasulise teenusena ei tohi osutada tervisekaitse riikliku järelevalvega otseselt seotud toiminguid.
(6) Avalik- ja eraõiguslikud juriidilised isikud ning füüsilised isikud kannavad käesoleva seadusega neile pandud ülesannete ja kohustuste täitmise kulud.
§ 22. [Käesolevast tekstist välja jäetud]
1Nõukogu direktiiv 80/777/EMÜ, millega ühtlustatakse liikmesriikide õigusakte loodusliku mineraalvee kasutamise ja turustamise kohta (EÜT L 229, 30.08.1980, lk 1–10), viimati muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 1882/2003 (ELT L 284, 31.10.2003, lk 1–53); nõukogu direktiiv 98/83/EÜ olmevee kvaliteedi kohta (ELT L 330, 5.12.1998, lk 32–54), viimati muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusega (EÜ) nr 1882/2003 (ELT L 284, 31.10.2003, lk 1–53); Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2006/7/EÜ, mis käsitleb suplusvee kvaliteedi juhtimist ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 76/160/EMÜ (EÜT L 64, 4.03.2006, lk 37–51); nõukogu direktiiv 76/768/EMÜ liikmesriikide kosmeetikatooteid käsitlevate õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT L 262, 27.09.1976, lk 169–200), viimati muudetud komisjoni direktiiviga 2006/78 EÜ (ELT L 271, 30.09.2006, lk 56–57).


Mitteresidentide maksustamist puudutavad tulumaksumuudatused - Raamatupidaja
Mitteresidentide maksustamist puudutavad tulumaksumuudatused
08. detsember 2009 07:48
17. augustil 2009 saatis Rahandusministeerium kooskõlastamisele seaduseelnõu „Tulumaksuseaduse, sotsiaalmaksuseaduse, töötuskindlustus seaduse, maksukorralduse seaduse ja kogumispensionide seaduse muutmise seadus“ (e-õiguse dok.nr.1.1.-10/11596), millega soovitakse teha mitmeid sisulisi muudatusi tulumaksuseaduses (edaspidi: TMS). Juhul, kui vastav eelnõu leiab heakskiitmist Valitsuses ning seadusena vastuvõtmist Riigikogus, tuleb mitteresidentide maksustamisel alates 2011. aasta algusest arvestada alljärgnevate maksumuudatustega.
Püsiva tegevuskoha mõiste
Eelnõuga soovitakse muuta mitteresidendi püsiva tegevuskoha mõistet (TMS § 7), mis kehtivas seaduses järgib põhimõtteliselt OECD tüüpmaksulepingus olevat mõistet ning millel põhinevad suuresti ka Eesti poolt teiste riikidega sõlmitud topeltmaksustamise vältimise lepingud. Kuna kehtiva maksulepingu olemasolul rakendatakse ka edaspidi maksulepingus toodud püsiva tegevuskoha mõistet (olles ülimuslik TMS-i määratluse suhtes), siis hakkab eelnõus väljapakutud uus mõiste mõjutama vaid neid mitteresidente, kes on pärit riikidest, kellega Eestil kehtiv maksuleping puudub (näiteks Venemaa või Küpros). Uue püsiva tegevuskoha mõistega soovitakse selgitada, et mitteresidenti ei maksustata mitte tema kasutuses oleva kindla geograafilise koha osas, vaid Eestis tegutsemiseks loodud või tekkinud majandusüksuse kaudu teenitud tulu osas.
Eelnõu seletuskirja kohaselt ei ole mitteresidendi kasutuses olev geograafiliselt piiritletud koht püsiva tegevuskoha tekkimiseks ilmtingimata vajalik. Püsiv tegevuskoht võib tekkida ka liikuva tegevuse osas ning mitteresidendi nimel lepinguid sõlmima volitatud esindaja kaudu tehtud tehingute osas. Püsiv tegevuskoht võib tekkida Eestis ka siis, kui mitteresidendil on Eestis toimuva püsiva majandustegevuse osas sõlmitud lepingute tulemusena tekkinud õigused ja kohustused. Lisaks on eelnõust välja jäetud võimalike püsivate tegevuskohtade näidisloetelu (TMS § 7 lg 1). Maksulepingu mõistest erineva püsiva tegevuskoha sõnastusega maksulepingu puudumise olukorras soovitakse nõuda mitteresidentidelt senisest aktiivsemat püsiva tegevuskoha registreerimist Eestis.
Niisamuti täpsustatakse eelnõu uue sõnastusega (TMS § 2 lg 4), et püsiva tegevuskoha registreerimata jätmine ei mõjuta mitteresidendi Eesti tulumaksukohustust ning et püsiv tegevuskoht võib tekkida ka mitteresidendist füüsilisel isikul, kes on välisriigis registreeritud füüsilisest isikust ettevõtjana. Lisaks mitteresidendist juriidilisele isikule soovitakse eelnõuga saavutada, et ka välismaine juriidilise isiku staatuseta isikuteühendus või varakogum, mis alustab Eestis püsivat majandustegevust, registreeriks siin püsiva tegevuskoha. Eelnõu seletuskirja järgi maksustatakse tulu, mida eelmises lauses viidatud isikud saavad üksikutest tehingutest, vastavalt TMS-i § 29. Eelpool kirjeldatu puhul tuleb meeles pidada, et kehtiva maksulepingu olemasolul maksustatakse mitteresidentide tulu vastavalt konkreetses lepingus sätestatud tingimustele. Seega, näiteks kui mitteresidendil maksulepingu alusel püsivat tegevuskohta ei teki, siis ei teki tal ka kohustust Eestis püsivat tegevuskohta registreerida.
Seoses Euroopa Komisjoni märgukirjaga soovitakse muuta püsiva tegevuskoha maksustamise sätteid (TMS § 53 lg 4), et selgitada põhimõtet, mille kohaselt püsiva tegevuskoha kasumit maksustatakse kasumi rahalises või mitterahalises vormis väljaviimise hetkel. Uue sõnastusega täpsustatakse, et kui püsivale tegevuskohale omistatud kasumi arvel soetatakse vara, maksustatakse nimetatud vara püsivast tegevuskohast väljaviimisel selle soetamismaksumust, hoolimata sellest, et vastava vara väärtus võib olla väljaviimise hetkeks suurenenud. Ehk siis sellises olukorras ei maksustata vara väärtuse kasvu, kuna tegemist on realiseerimata kasuga. Vara väärtuse suurenemist oleks küll võimalik maksustada vara hilisema võõrandamise hetkel, kuid maksude lihtsama administreerimise huvides Eestis sellest loobutakse. Sarnaselt äriühinguga maksustatakse eelnõu kohaselt püsivale tegevuskohale omistatud kasum selle väljaviimisel. Analoogselt äriühingu omakapitali tehtud sissemaksetega aga püsiva tegevuskoha jaoks sissetoodud vara Eestist väljaviimist täiendavalt ei maksustata.
Lisaks laiendatakse Eesti maksubaasi olukorras, kus püsiva tegevuskoha arvel tehakse kulutusi, mis vähendavad püsiva tegevuskoha kasumit (TMS § 1 lg 4). Näiteks kui püsivale tegevuskohale omistatakse peakontori poolt maksustatav kulu, siis võrdsustatakse see eelnõu kohaselt olukorraga, kus maksustamisele kuuluv kulu makstakse otse püsiva tegevuskoha kaudu. Muudatuse abil võidakse hakata maksustama ka Eesti püsivas tegevuskohas lühiajaliselt töötavatele mitteresidentidest füüsilistele isikutele välisriigi peakontorist (kelle palgale nad üldjuhul ka Eestis viibides jäävad) makstavat palgatulu, kui vastav kulu omistatakse püsivale tegevuskohale (s.t. vastav kulutus tehakse püsiva tegevuskoha arvel – TMS § 29 lg 1), isegi kui kõnealused mitteresidendid viibivad Eestis vähem kui 183 päeva järjestikuse 12-kuulise perioodi jooksul. Niisamuti võidakse hakata maksustama ka mitteresidendist füüsilise isiku juhtimisorgani liikmena (juhatuse liige, filiaali juhataja) saadud tasu, kui ta saab seda mitteresidendi Eestis asuva püsiva tegevuskoha arvel (TMS § 29 lg 2). Mitteresidendist füüsilise isiku poolt saadud sarnaste tulude maksustamisõigust ei mõjuta ka kehtivad maksulepingud.
Madala maksumääraga territooriumil olevad juriidilised isikud
Madala maksumääraga territooriumil (kus tulumaks on väiksem kui 7% ning mis ei ole kantud Valitsuse nn. valgesse nimekirja) olevate juriidiliste isikute käsitlust muudetakse eelnõuga leebemaks. Nii loobutakse seaduses konkreetsete tegevusalade loetelust (TMS § 10 lg 2), millel tegutsevaid ettevõtjaid ei loeta madala maksumääraga territooriumil olevateks juriidilisteks isikuteks. Selle asemel sätestatakse kaks teineteisest sõltumatut uut kriteeriumi – vastav juriidiline isik peab saama vähemalt 50% oma aastatulust tegelikust majandustegevusest või Eesti ja vastava välisriigi maksuhalduri vahel peab olema toimiv infovahetus, mille abil Eesti maksuhaldur saab teavet vastava juriidilise isiku tulude kohta. Seega peaks alates 2011. aastast piisama ühe eelpool viidatud kriteeriumi täitmisest, et pääseda Eestis madala maksumääraga territooriumil oleva juriidilise isiku rangemast maksukäsitlusest. Samas võib tekkida väga erinevaid tõlgendusi uue „tegeliku majandustegevuse“ mõiste sisustamisel.
Kasu kinnisvara võõrandamisest
Eelnõuga soovitakse kehtestada deklareerimise erireegel mitteresidendist juriidilisele või füüsilisele isikule, kes on saanud kasu Eestis asuva kinnisvara võõrandamisest (TMS § 44 lg 4), kuid kellele tasutakse kinnisvara eest osade kaupa. Eelnõu näeb sel juhul ette, et mitteresidendil tuleb esitada kuu aja jooksul pärast esimese osamakse saamist deklaratsioon kogu tehingu müügihinna kohta (olenemata tegelikult laekunud osamakse suurusest). Samas ei mõjuta see siiski tulumaksu tasumise kohustust, mis tekib endiselt mitteresidendi poolt kasu saamisel - kui laekunud summad ületavad kinnisvara soetamismaksumust. Mitteresident peab tasuma vastavalt kasult tulumaksu 3 kuu jooksul deklaratsiooni esitamise tähtpäevast.
Mitteresidendist füüsilised isikud
Olulisimaks mitteresidendist füüsilisi isikuid puudutavaks muudatuseks võib pidada residentsuse muutumisest teavitamise nõuet ning residentsuse määramise vormi kehtestamist (TMS § 6 lg 6). Seega peaksid füüsilised isikud hakkama alates 2011. aastast teavitama maksuhaldurit nii oma maksuresidentsuse omandamisest kui ka sellest loobumisest. Samas tuleb meeles pidada, et kui füüsiline isik on pärit riigist, kellega Eestil on kehtiv maksuleping ning teda loetakse mõlema riigi siseseaduste residentsuse kriteeriumite alusel residendiks, siis määratletakse Eestis tema residentsus maksulepingu sätete alusel. Näiteks kui Eestisse tähtajaliselt tööle tuleval soomlasel jääb alaline elukoht ning pere jätkuvalt Soome, siis kohaldatakse Eestis maksulepingut ning üldjuhul ei muutuks kõnealune soomlane siin töötades Eesti maksuresidendiks, isegi kui ta viibiks Eestis rohkem kui 183 päeva järjestikuse 12-kuulise perioodi jooksul.
Eelnõuga soovitakse võimaldada mitteresidendist füüsilisele isikule töötuskindlustusmaksete mahaarvamist maksustatavast tulust sarnaselt residendist füüsilise isikuga, et tagada nende võrdne kohtlemine (TMS § 311 lg 1, § 41 p. 2, § 42 lg 5). Nii saaks tööandja ka mitteresidendi tulult kinni peetud Eesti töötuskindlustusmaksed maha arvata igakuiselt enne tulumaksu kinnipidamist. Samas jäävad teisest EL-i liikmesriigist pärit mitteresidendid Eestis töötades enamasti kaetuks oma koduriigi sotsiaalkindlustusega (saades sealt vormi E101), mistõttu neile makstavalt tulult Eestis sotsiaalkindlustusmakseid maksma ei pea (aluseks EL-i määrus nr. 1408/71). Seega puudutaks eelnõuga võimaldatav mahaarvamine kolmandatest riikidest pärit mitteresidente ning selliseid EL-i liikmesriikidest pärit mitteresidente, kes kuuluvad Eestis töötades siinsesse sotsiaalkindlustussüsteemi.
Lisaks laiendatakse mitteresidendist füüsiliste isikute ringi, kellel on teatud tingimustel õigus teha Eestis mahaarvamisi maksustatavast tulust, andes sarnase võimaluse kõigile Euroopa Majanduspiirkonna liikmesriikide residentidele (kehtiva TMS § 283 näeb seda ette ainult EL-i liikmesriikide residentidele). Seega laieneb residendiga sarnaste mahaarvamiste tegemise õigus 1. jaanuarist 2011 ka mitteresidentidele, kes on pärit Norrast, Islandilt ja Liechtensteinist. Samas piiratakse mitteresidentide poolt tehtavate mahaarvamiste tegemise ulatust proportsionaalselt maksustamisperioodil Eestist saadud tuluga. Näiteks kui Norrast pärit mitteresident saab 2011. aastal 75% oma maksustatavast tulust Eestis, siis erinevalt Eesti residendist füüsilisest isikust on tal õigus oma tulust maha arvata ainult 75% maksuvabast tulust.
Sarnaselt residendist füüsilisele isikule tahetakse kehtestada ka mitteresidendile maksuvabastus elukoha võõrandamisest saadud kasule (TMS § 31 lg 1 p. 41). See on eriti aktuaalne olukorras, kus Eesti residendist füüsiline isik, soovides minna tööle välismaale, asub müüma oma elukohta, kuid jõuab reaalselt müügitehinguni alles siis, kui ta on asunud elama välisriiki ning muutunud seetõttu juba vastava välisriigi residendiks. Kehtiva seaduse kohaselt peaks selline mitteresidendist füüsiline isik maksma elukoha müügist saadud kasult Eestis tulumaksu, eelnõu kohaselt aga vastavat kasu Eestis ei maksustataks.
Lemmi Kann, Peep Kalamäe
URL: http://www.raamatupidaja.ee/uudised/2009/12/08/mitteresidentide-maksustamist-puudutavad-tulumaksumuudatused