Vabariigi Valitsuse määruste muutmine seoses Taimetoodangu Inspektsiooni, piirkondlike maaparandusbüroode ning Maaparanduse Ehitusjärelevalve- ja Ekspertiisibüroo Põllumajandusametiks ümberkorraldamisega – Riigi Teataja
Vabariigi Valitsuse määruste muutmine seoses Taimetoodangu Inspektsiooni, piirkondlike maaparandusbüroode ning Maaparanduse Ehitusjärelevalve- ja Ekspertiisibüroo Põllumajandusametiks ümberkorraldamisega
RT I 2009, 63, 414
Vastu võetud 10.12.2009 nr 188
Määrus kehtestatakse «Euroopa Ühenduste Komisjoni, kes esindab Euroopa Ühendust, ja Eesti Vabariigi vahel sõlmitud Eesti Vabariigis põllumajanduse ja maaelu arendamise liitumiseelse programmi mitmeaastase rahastuslepingu ratifitseerimise seaduse» § 2 lõike 1, «Maaparandusseaduse» § 35 lõike 1 ja § 40 lõike 1, «Mahepõllumajanduse seaduse» § 11 lõike 1, «Riigipiiri seaduse» § 14 lõike 2 punkti 1, «Taimede paljundamise ja sordikaitse seaduse» § 57 lõike 1, «Taimekaitseseaduse» § 12 lõike 2, § 30 lõike 1, § 37 lõike 5, § 443 lõike 6, § 444 lõike 5, § 79 lõike 3 ja § 80 lõike 2 ning «Väetiseseaduse» § 19 lõike 1 alusel.
§ 1. Vabariigi Valitsuse 28. juuni 2001. a määruse nr 216 «Eesti Vabariigis põllumajanduse ja maaelu arendamise liitumiseelse programmi raames antava investeeringutoetuse taotlemise, taotluse menetlemise ja toetuse maksmise kord» (RT I 2001, 60, 363; 2009, 7, 47) § 16 lõike 2 punktis 8 asendatakse sõnad «Taimetoodangu Inspektsiooni» sõnaga «Põllumajandusameti» ning lisa 1 normitehnilises märkuses 9 asendatakse sõnad «Taimetoodangu Inspektsioonile» sõnaga «Põllumajandusametile».
§ 2. Vabariigi Valitsuse 17. juuni 2003. a määrust nr 178 «Maaparandusalal tegutsevate ettevõtjate registri asutamine ja registri pidamise põhimäärus» (RT I 2003, 47, 335; 2008, 26, 171) muudetakse järgmiselt:
1) paragrahvis 3 asendatakse sõnad «Maaparanduse Ehitusjärelevalve- ja Ekspertiisibüroo» tekstiosaga «Põllumajandusamet (edaspidi PMA)»;
2) paragrahvi 12 lõikes 6 asendatakse sõnad «maaparandussüsteemi kasutusotstarbe lõppemisest» sõnadega «registreeringu kustutamisest»;
3) paragrahvi 13 lõike 1 punkt 3 sõnastatakse järgmiselt:
« 3) registri volitatud töötleja pädev ametiisik;»;
4) paragrahvi 14 punkt 5 sõnastatakse järgmiselt:
« 5) PMA ettekirjutus;»;
5) paragrahvi 15 punktis 7 asendatakse sõnad «maaparanduse järelevalveasutuse» lühendiga «PMA».
§ 3. Vabariigi Valitsuse 18. juuni 2004. a määrust nr 222 «Maaparandussüsteemide registri asutamine ja registri pidamise põhimäärus» (RT I 2004, 51, 357; 2008, 26, 172) muudetakse järgmiselt:
« (2) Registri volitatud töötleja on Põllumajandusamet (edaspidi PMA).»;
« (2) Registrit peetakse ühetasandilise andmekoguna digitaalselt.»;
3) paragrahvi 11 tekst sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Register koosneb digitaalsest andmebaasist ja arhiveeritud registriandmetest.
(2) Digitaalne andmebaas sisaldab alusdokumentide alusel registrisse kantud aktuaalseid andmeid ja maaparandusehitiste asukoha kaarte ning andmete registrisse kandmise aega.»;
4) määrust täiendatakse §-ga 111 järgmises sõnastuses:
« § 111. Registrile andmete esitaja
(1) Registrile andmete esitaja on:
1) kinnisasja omanik, kes kavandab ehitada uue maaparandussüsteemi või rekonstrueerida olemasolevat;
2) ühistu, kelle liikmed on kinnisasja omanikud ja kelle liikme kinnisasjal kavandatakse ehitada uus maaparandussüsteem või rekonstrueerida olemasolevat;
3) ehitusloa andja ehitusprojekti koostamise, eesvoolu reguleerimise või eesvoolu kaitselõigu veetaseme reguleerimise kavatsuse korral, kui kinnisasjale, millel paikneb maaparandussüsteem, kavandatakse ehitada «Maaparandusseaduse» § 3 lõikes 1 nimetamata hoone või rajatis;
4) kinnisasja omanik «Maaparandusseaduse» § 48 lõikes 1 nimetatud maakasutuse muudatuse ning maakorraldustoimingu tegemise kavatsuse korral;
5) kohaliku omavalitsuse üksus enne üld- ja detailplaneeringu vastuvõtmist, kui planeeritaval alal asub maaparandussüsteem.
(2) Registrile esitatud andmete õigsuse eest vastutab andmeid esitanud isik.»;
« § 12. Alusdokumendid
Andmete registrisse kandmise alusdokumendid on maaparandusehitise:
2) projekteerimistingimuste andmise otsus;
4) ehitusloa taotlus;
5) ehitusprojekt;
6) maaparanduse uurimistöö tulemused;
7) ehitusprojekti ekspertiisiakt;
8) ehitusloa andmise otsus;
9) ehitusloa andmisest keeldumise otsus;
10) ehitamise alustamise teade;
11) ehitusloa kehtivuse peatamise otsus;
12) ehitusloa kehtivuse taastamise otsus;
15) ehitamise ja hoiuga seotud õigusrikkumise kohta tehtud riikliku järelevalveametniku ettekirjutus;
16) kasutuselevõtu akt ja selle kinnitamise otsus;
17) kasutuselevõtu akti kinnitamisest keeldumise otsus;
18) ekspertiisiakt;
19) maa-alale kavandatava muu ehitise ehitusprojekti või eesvoolu või selle kaitselõigu veetaseme reguleerimise kavatsuse kooskõlastamise taotlus;
20) maa-alale kavandatava muu ehitise ehitusprojekti või eesvoolu või selle kaitselõigu veetaseme reguleerimise kavatsuse kooskõlastamise otsus;
21) maa-alale kavandatava muu ehitise ehitusprojekti või eesvoolu või selle kaitselõigu veetaseme reguleerimise kavatsuse kooskõlastamisest keeldumise otsus;
22) maa-ala siht- või kasutusotstarbe muutmise kooskõlastamise taotlus;
23) maa-ala siht- või kasutusotstarbe muutmise kooskõlastamise otsus;
24) maa-ala siht- või kasutusotstarbe muutmise kooskõlastamisest keeldumise otsus;
25) maa-alal maakorraldustoimingu kooskõlastamise taotlus;
26) maa-alal maakorraldustoimingu kooskõlastamise otsus;
27) maa-alal maakorraldustoimingu kooskõlastamisest keeldumise otsus;
28) kasutusotstarbe lõppenuks lugemise taotlus;
29) kasutusotstarbe lõppenuks lugemise otsus;
30) kasutusotstarbe lõppenuks lugemisest keeldumise otsus;
31) kinnitatud mõõdistamisjoonis «Maaparandusseaduse» § 77 lõike 2 mõistes;
32) kande tegemise aluseks olev muu dokument.»;
6) paragrahvi 13 lõige 2 sõnastatakse järgmiselt:
« (2) Kaart koostatakse maaparandusehitise kinnitatud kasutuselevõtu akti andmete alusel ja kantakse registrisse koos kasutuselevõtu akti kinnitamise otsusega.»;
7) paragrahv 14 sõnastatakse järgmiselt:
« § 14. Registri andmete säilitamine ja arhiveerimine
(1) Digitaalsesse andmebaasi kantud andmed maaparandusehitise kohta arhiveeritakse registris digitaalselt viie tööpäeva jooksul maaparandusehitise kasutusotstarbe lõppemise päevast arvates.
(2) Arhiveeritud registri andmeid säilitatakse 10 aastat maaparandusehitise kasutusotstarbe lõppemise päevast arvates.»;
8) paragrahvi 15 lõike 1 punktid 38, 81, 116 ja 117 tunnistatakse kehtetuks;
9) paragrahvi 15 lõike 1 punkt 5 sõnastatakse järgmiselt:
« 5) kinnisasja omaniku nimi ja kinnisasja katastritunnus»;
10) paragrahvi 15 lõike 1 punkt 12 sõnastatakse järgmiselt:
« 12) projekteerimistingimuste taotluse lisade loetelu;»;
11) paragrahvi 15 lõike 1 punkt 19 sõnastatakse järgmiselt:
« 19) nende asutuste ja isikute loetelu, kellega ehitusprojekt kooskõlastatakse;»;
12) paragrahvi 15 lõike 1 punkt 21 sõnastatakse järgmiselt:
« 21) projekteerimistingimuste andmise otsuse number ja kuupäev;»;
13) paragrahvi 15 lõike 1 punkt 24 sõnastatakse järgmiselt:
« 24) projekteerimistingimuste andmisest keeldumise otsuse number ja kuupäev;»;
14) paragrahvi 15 lõike 1 punkt 41 sõnastatakse järgmiselt:
« 41) ehitusloa andmise otsuse number ja kuupäev;»;
15) paragrahvi 15 lõike 1 punkt 45 sõnastatakse järgmiselt:
« 45) ehitusloa andmisest keeldumise otsuse number ja kuupäev;»;
16) paragrahvi 15 lõike 1 punkt 52 sõnastatakse järgmiselt:
« 52) ehitusloa kehtivuse peatamise otsuse number ja kuupäev;»;
17) paragrahvi 15 lõike 1 punkt 54 sõnastatakse järgmiselt:
« 54) ehitusloa kehtivuse taastamise otsuse number ja kuupäev;»;
18) paragrahvi 15 lõike 1 punkt 61 sõnastatakse järgmiselt:
« 61) ehitusloa kehtetuks tunnistamise otsuse number ja kuupäev;»;
19) paragrahvi 15 lõike 1 punkt 64 sõnastatakse järgmiselt:
« 64) ettekirjutuse teinud järelevalveametniku nimi;»;
20) paragrahvi 15 lõike 1 punkt 71 sõnastatakse järgmiselt:
« 71) kasutuselevõtu akti kinnitamise otsuse number ja kuupäev;»;
21) paragrahvi 15 lõike 1 punkt 78 sõnastatakse järgmiselt:
« 78) kasutuselevõtu akti kinnitamisest keeldumise otsuse number ja kuupäev;»;
22) paragrahvi 15 lõike 1 punktides 83–85 asendatakse sõna «ühiseesvoolu» sõnaga «eesvoolu»;
23) paragrahvi 15 lõike 1 punkt 90 sõnastatakse järgmiselt:
« 90) maa-alale kavandatava muu ehitise ehitusprojekti või veetaseme reguleerimise kavatsuse kooskõlastamise otsuse number ja kuupäev;»;
24) paragrahvi 15 lõike 1 punkt 93 sõnastatakse järgmiselt:
« 93) maa-alale kavandatava muu ehitise ehitusprojekti või veetaseme reguleerimise kavatsuse kooskõlastamisest keeldumise otsuse number ja kuupäev;»;
25) paragrahvi 15 lõike 1 punkt 100 sõnastatakse järgmiselt:
« 100) maa-ala siht- või kasutusotstarbe muutmise kooskõlastamise otsuse number ja kuupäev;»;
26) paragrahvi 15 lõiget 1 täiendatakse punktidega 1001–1003 järgmises sõnastuses:
« 1001) maa-ala siht- või kasutusotstarbe muutmise kooskõlastamisest keeldumise otsuse saaja nimi, registri- või isikukood ning aadress ja sideandmed;
1002) maa-ala siht- või kasutusotstarbe muutmise kooskõlastamisest keeldumise otsuse põhjendus ja kokkuvõte;
1003) maa-ala siht- või kasutusotstarbe muutmise kooskõlastamisest keeldumise otsuse number ja kuupäev;»;
27) paragrahvi 15 lõike 1 punkt 106 sõnastatakse järgmiselt:
« 106) maa-alal maakorraldustoimingu kooskõlastamise otsuse number ja kuupäev;»;
28) paragrahvi 15 lõiget 1 täiendatakse punktidega 1061–1063 järgmises sõnastuses:
« 1061) maa-alal maakorraldustoimingu kooskõlastamisest keeldumise otsuse saaja nimi, registri- või isikukood ning aadress ja sideandmed;
1062) maa-alal maakorraldustoimingu kooskõlastamisest keeldumise otsuse põhjendus ja kokkuvõte;
1063) maa-alal maakorraldustoimingu kooskõlastamisest keeldumise otsuse number ja kuupäev;»;
29) paragrahvi 15 lõike 1 punkt 112 sõnastatakse järgmiselt:
« 112) kasutusotstarbe lõppenuks lugemise otsuse number ja kuupäev;»;
30) paragrahvi 15 lõike 1 punkt 115 sõnastatakse järgmiselt:
« 115) kasutusotstarbe lõppenuks lugemisest keeldumise otsuse number ja kuupäev;»;
31) paragrahvi 22 lõige 1 sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Volitatud töötleja kannab andmed registrisse viie tööpäeva jooksul andmete saamisest, otsuse tegemisest või ettekirjutuse jõustumisest arvates.»;
32) paragrahvi 22 lõiked 3 ja 4 tunnistatakse kehtetuks;
33) paragrahv 23 tunnistatakse kehtetuks;
34) paragrahv 24 sõnastatakse järgmiselt:
« § 24. Ebaõigete andmete parandamine
(1) Kui registri volitatud töötleja avastab registris ebaõiged andmed või kui andmete esitaja teavitab teda registris olevatest ebaõigetest andmetest, parandab registri volitatud töötleja nimetatud andmed registris viie tööpäeva jooksul nendest teadasaamise päevast arvates.
(2) Volitatud töötlejal on õigus muuta maaparandusehitise tehnilisi andmeid ja kaardiandmeid seoses maaregistris registreeritud katastriüksuse sihtotstarbe muutumisega.»;
35) paragrahvi 26 lõige 1 sõnastatakse järgmiselt:
« (1) Registriandmete kinnitatud väljavõtte väljastab registri volitatud töötleja pädev ametiisik.»;
36) paragrahvi 26 lõike 4 sissejuhatav lauseosa sõnastatakse järgmiselt:
« (4) Volitatud töötleja dokumendiregistris registreeritakse andmete registrist väljastamisel järgmised andmed:».
«MAHEPÕLLUMAJANDUSE SEADUSE» ALUSEL KEHTESTATUD MÄÄRUSE MUUTMINE
§ 4. Vabariigi Valitsuse 7. detsembri 2006. a määruse nr 250 «Mahepõllumajanduse registri pidamise põhimäärus» (RT I 2006, 56, 424; 2008, 26, 173) kogu tekstis asendatakse sõnad «Taimetoodangu Inspektsioon» sõnaga «Põllumajandusamet» asjakohases käändes.
«RIIGIPIIRI SEADUSE» ALUSEL KEHTESTATUD MÄÄRUSE MUUTMINE
§ 5. Vabariigi Valitsuse 19. mai 2004. a määruse nr 194 «Laevade ja väikelaevade sisemerre, sadamatesse ning piiriveekogude Eestile kuuluvatesse vetesse sisenemise ja neist väljumise kord» (RT I 2004, 44, 312; 2009, 25, 156) kogu tekstis asendatakse sõnad «Taimetoodangu Inspektsioon» sõnaga «Põllumajandusamet» asjakohases käändes.
«TAIMEDE PALJUNDAMISE JA SORDIKAITSE SEADUSE» ALUSEL KEHTESTATUD MÄÄRUSE MUUTMINE
§ 6. Vabariigi Valitsuse 28. veebruari 2006. a määruse nr 52 «Sordiregistri pidamise põhimäärus» (RT I 2006, 11, 77; 2008, 26, 173) kogu tekstis asendatakse sõnad «Taimetoodangu Inspektsioon» sõnaga «Põllumajandusamet» asjakohases käändes.
§ 7. Vabariigi Valitsuse 11. novembri 2004. a määruse nr 326 «Taimetervise registri pidamise põhimäärus» (RT I 2004, 79, 534; 2008, 26, 173) kogu tekstis asendatakse sõnad «Taimetoodangu Inspektsioon» sõnaga «Põllumajandusamet» asjakohases käändes.
§ 8. Vabariigi Valitsuse 11. novembri 2004. a määruse nr 327 «Taimekaitsevahendite registri pidamise põhimäärus» (RT I 2004, 79, 535; 2008, 26, 173) §-s 2 ja § 9 lõike 2 punktis 2 asendatakse sõnad «Taimetoodangu Inspektsioon» sõnaga «Põllumajandusamet».
§ 9. Vabariigi Valitsuse 31. jaanuari 2005. a määrust nr 20 «Taimekaitsekoolituse programm ning taimekaitsetunnistuse saamiseks esitatavad nõuded ja tunnistuse andmise kord» (RT I 2005, 7, 28) muudetakse järgmiselt:
1) paragrahvi 2 lõikes 3 asendatakse tekstiosa «Taimetoodangu Inspektsioonile (edaspidi inspektsioon)» tekstiosaga «Põllumajandusametile (edaspidi PMA)»;
2) paragrahvi 4 lõikes 2 asendatakse sõna «inspektsiooni» ja §-s 6 asendatakse sõna «inspektsioon» lühendiga «PMA»;
« (2) Lõikes 1 nimetatud isikule väljastab taimekaitsetunnistuse PMA.»
§ 10. Vabariigi Valitsuse 6. jaanuari 2006. a määruse nr 3 «Ühendusevälisest riigist Eestisse taime, taimse saaduse ja muu objekti toimetamiseks ettenähtud piiripunktide loetelu ning piiril asuvate piiripunktide ja tunnustatud sihtkohtade kohta esitatavad nõuded ning nende tunnustamise kord» (RT I 2006, 3, 10; 2008, 26, 170) kogu tekstis asendatakse sõnad «Taimetoodangu Inspektsioon» sõnaga «Põllumajandusamet» asjakohases käändes.
§ 11. Vabariigi Valitsuse 30. märtsi 2007. a määruse nr 86 «Ohtlike taimekahjustajate ja nende peremeestaimede Eestisse toimetamise ja riigisiseselt edasitoimetamise ning sordiaretuses, katsetes ja muus teadustöös kasutamise nõuded ja eriloa väljastamise kord» (RT I 2007, 28, 157; 2009, 7, 47) § 1 lõikes 3 asendatakse sõnad «Taimetoodangu Inspektsiooni» sõnaga «Põllumajandusameti».
§ 12. Vabariigi Valitsuse 18. detsembri 2008. a määruse nr 176 «Järelevalvetasu maksmise ja maksmise kontrollimise ning enammakstud järelevalvetasu tagastamise kord» (RT I 2008, 57, 320) kogu tekstis asendatakse sõnad «Taimetoodangu Inspektsioon» sõnaga «Põllumajandusamet» asjakohases käändes.
«VÄETISESEADUSE» ALUSEL KEHTESTATUD MÄÄRUSE MUUTMINE
§ 13. Vabariigi Valitsuse 26. augusti 2003. a määruse nr 221 «Riikliku väetiseregistri pidamise põhimäärus» (RT I 2003, 59, 395; 2008, 26, 173) kogu tekstis asendatakse sõnad «Taimetoodangu Inspektsioon» sõnaga «Põllumajandusamet» asjakohases käändes.
§ 14. Määrus jõustub 1. jaanuaril 2010. a.


Kadrina Vallavalitsuse hallatavate asutuste töötasustamise kord – Riigi Teataja
Kadrina Vallavalitsuse hallatavate asutuste töötasustamise kord
Kadrina Vallavalitsuse hallatavate asutuste töötasustamise kord - sisukord
§ 3 Töö tasustamise üldpõhimõtted
§ 7 Haridustöötajate töö tasustamise põhimõtted
§ 9 Palga arvestamine ja maksmine
§ 13 Transpordikulude hüvitamine
§ 14 Prillide maksumuse hüvitamine
RT IV, 03.04.2019, 30
Vastu võetud 07.03.2019 nr 26
(1) Kadrina Vallavalitsuse (edaspidi vallavalitsus) hallatavate asutuste töötasustamise korraga (edaspidi palgajuhend) määratakse kindlaks Kadrina Vallavalitsuse hallatavate asutuste (edaspidi allasutus) töötajatele töötasu (edaspidi palk) määramise ja maksmise kord, töötasu maksmise aeg ja viis ning lisatasude ja hüvitiste maksmise tingimused ja kord.
(2) Palgajuhendi eesmärk on tagada töötajatele konkurentsivõimelise töötasu maksmine ning luua selgus, millistest komponentidest palk koosneb, et tagada töötajate motiveerimise võimalus.
(1) Haridustöötaja käesoleva määruse mõistes on:
1) üldhariduskooli õpetaja, õppealajuhataja, ringijuht, huvijuht, logopeed, eripedagoog, pikapäevarühma kasvataja, sotsiaalpedagoog, õppe- ja karjäärikoordinaator;
2) huvikooli õpetaja ja kontsertmeister;
3) lasteaiaõpetaja, lasteaia õppealajuhataja, lasteaia logopeed, lasteaia eripedagoog.
(2) Spetsialist käesoleva määruse mõistes on oma erialal töötav vastavat erialast ettevalmistust omav töötaja.
(3) Abipersonal käesoleva määruse mõistes on:
1) lasteaia õpetaja assistent, lasteaia õpetaja abi, tugiisik;
2) muu abipersonal (näiteks koristaja, majahoidja, valvur, autojuht, riidehoidja).
§ 3. Töö tasustamise üldpõhimõtted
(1) Allasutuste töötajatele palga maksmise aluseks on käesoleva määruse § 6 toodud palgagrupid.
(2) Töötasustamise põhimõtted toetavad allasutuse juhi iseseisvat otsustusõigust asutuse eesmärke toetava ja tulemustele suunatud töötasustamise korra rakendamisel, võttes alusekskäesoleva määruse.
(3) Allasutuse töötasustamise põhimõtted kinnitab allasutuse juht käskkirjaga lähtudes töösuhteid reguleerivatest õigusaktidest ja käesolevas määruses toodud nõuetest.
2) lisatasu
3) preemia
(1) Põhipalk on palga fikseeritud osa, mille määramisel lähtutakse töötaja tööalasest kompetentsusest (teadmised, oskused, kogemus, haridus jms), töökohale esitatavatest nõuetest, tööülesannete keerukusest, juhtimise ja koostöö ulatusest, töötaja võimekusest ning vastutusest tööprotsesside eest.
(3) Allasutuse juhi põhipalk lepitakse allasutuse juhi ja vallavanema vahel kokku töölepingus.
(1) Allasutuste töökohad on jaotatud palgagruppidesse (vt tabel).
Palgagruppide palgavahemikud täistööajaga töötamise korral
Palgagrupid Miinimummäär Maksimum-määr Töökohtade grupid
I Vabariigi Valitsuse kehtestatud töötasu alammäär 1100 eurot Abipersonal (erialane ettevalmistus ei ole nõutav, väljaõpe kohapeal)
II 800 eurot 1500 eurot Keskastme spetsialistid, ringijuhid (nõutav erialane ettevalmistus)
III 1200 eurot 2000 eurot Tippspetsialistid (nõutav kõrgharidus ja erialane kogemus)
IV 1400 eurot 2500 eurot Allasutuste juhid
§ 7. Haridustöötajate töö tasustamise põhimõtted
(1) Üldhariduskooli õpetaja (klassiõpetaja ja aineõpetaja) kuupalga alammäär täistööajaga töötamise korral on Vabariigi Valitsuse poolt kehtestatud põhikooli ja gümnaasiumi õpetaja töötasu alammäär.
(2) Magistrikraadiga või sellega võrdsustatud tasemega lasteaiaõpetaja palga alammäär täistööajaga töötamise korral on võrdsustatud üldhariduskooli õpetaja palga alammääraga.
(3) Kõrgema või keskeriharidusega kvalifikatsioonile vastava lasteaiaõpetaja palga alammäär täistööajaga töötamise korral on vähemalt 90 % õpetaja palga alammäärast.
(4) Huvikooli õpetaja palga alammäär on võrdsustatud lasteaiaõpetaja palga alammääraga.
2) ajutiselt äraoleva töötaja asendamise või ajutiselt vaba töökoha ülesannete täitmise eest, kui asendamine ei tulene töötaja ametijuhendist või tingib võrreldes ametijuhendis ettenähtuga töökoormuse olulise suurenemise;
4) preemiana väga heade tööalaste saavutuste eest või üleriigilistel tähtpäevadel.
(4) Töötajale lisatasu maksmise aluseks on allasutuse juhi kirjalik otsus.
§ 9. Palga arvestamine ja maksmine
(1) Palga arvestusperiood on kalendrikuu. Palka arvestatakse ajavahemiku eest, mil töötaja täitis talle antud ülesandeid. Kui töötajale on kehtestatud täistööajast lühem tööaeg, arvestatakse palka proportsionaalselt tööl oldud aja eest.
(2) Töötajale väljastatakse tema nõudmisel teatis arvestatud palga, puhkusetasu ja neist tehtud kinnipidamiste, tööaja eest arvestatud sotsiaalmaksu ja töötuskindlustusmakse kohta. Töötajal on õigus saada selgitusi talle palga määranud isikult ja raamatupidajalt.
(1) Töötajale makstakse palka üks kord kuus, hiljemalt tasustatava kuu viimaseks kuupäevaks töötaja poolt kirjalikult teatatud pangakontole.
(2) Pangakonto muutmisest teavitab töötaja kirjalikult vallavalitsuse raamatupidamise osakonda.
(2) Puhkusetasu kantakse töötaja pangakontole hiljemalt eelviimasel tööpäeval enne puhkuse algust või töötaja kirjaliku avalduse alusel järgmisel palgapäeval.
(1) Töötajatele võib maksta hüvitist järgmistel juhtudel:
1) isikliku tähtpäeva või sündmuse puhul;.
2) töötaja perekonnas juhtunud traagilise sündmuse korral. Töötaja surma korral võib toetust maksta tema lähisugulastele;
3) sportimiseks ja tervise edendamiseks
(2) Lõikes 1 nimetatud hüvitise maksmise ja selle suuruse otsustab allasutuse juht käskkirjaga. Töötajatele makstakse hüvitisi võrdsetel alustel ja määras.
(3) Töötajale makstakse haigushüvitist haigestumise või vigastuse korral teise kuni kaheksanda kalendripäeva eest 80 % töötaja keskmisest töötasust.
§ 13. Transpordikulude hüvitamine
(1) Töötajale võib hüvitada isikliku sõiduauto ametisõitudeks kasutamise kulud.
(2) Käesoleva § lõikes 1 nimetatud kulude hüvitamise vajaduse üle otsustab ja hüvitise piirmäära määrab allasutuse juht käskkirjaga.
§ 14. Prillide maksumuse hüvitamine
(1) Töötajale hüvitatakse prillide või muud nägemisteravust korrigeerivate abivahendite maksumus vastavalt Vabariigi Valitsuse 15.11.2000. a määrusele nr 362 „Kuvariga töötamise töötervishoiu ja tööohutuse nõuded“.
(2) Täpsema korra prillide või muud nägemisteravust korrigeerivate abivahendite maksumuse hüvitamiseks kehtestab allasutuse juht käskkirjaga.


Veevarustuse ja reovee ärajuhtimise teenuse hinna reguleerimise kord Meremäe vallas – Riigi Teataja
Veevarustuse ja reovee ärajuhtimise teenuse hinna reguleerimise kord Meremäe vallas
Veevarustuse ja reovee ärajuhtimise teenuse hinna reguleerimise kord Meremäe vallas - sisukord
§ 2 Müüdava vee ja ärajuhitava reovee arvestus
§ 3 Veevarustuse ja reovee ärajuhtimise teenuse hind
§ 4 Veevarustuse teenuse hinna kehtestamine ja muutmine
§ 5 Ülenormatiivse reostuse tasu
RT IV, 13.02.2013, 28
Vastu võetud 23.01.2013 nr 3
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lõike 1 ning ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni seaduse § 14 lõike 2, § 141 lõike 1 alusel.
(1) Määrusega kehtestatakse Meremäe valla territooriumil asuva ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni kaudu toimuva veevarustuse ja reovee ärajuhtimise teenuse (edaspidi teenuse) hinna reguleerimise kord.
(2) Ühisveevärk ja -kanalisatsioon on ehitiste ja seadmete süsteem, mille kaudu toimub kinnistute veega varustamine või reovee ärajuhtimine ning mis on vee-ettevõtja hallatav või teenindab vähemalt 50 elanikku. Ühisveevärgi ja -kanalisatsioonina käsitatakse ühisveevärki ja -kanalisatsiooni koos või kumbagi eraldi.
(3) Vee-ettevõtja on eraõiguslik juriidiline isik, kes varustab kliendi kinnistu veevärki ühisveevärgi kaudu veega, mis peab vastama kehtestatud nõuetele ja korraldab kliendi kinnistu kanalisatsioonist reovee ärajuhtimist.
(4) Kuni ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniseaduse § 7 ettenähtud viisil vee-ettevõtja ja tema tegevuspiirkonna määramiseni on seni teenuseid osutanud ettevõtja/teenuse osutaja kohustatud jätkama oma tegevust lepingus määratud ajani.
§ 2. Müüdava vee ja ärajuhitava reovee arvestus
(1) Ühisveevärgist klientidele müüdav vesi peab olema mõõdetav kinnistu veevärgile paigaldatud veearvesti abil, kui vee-ettevõtja ja klient ei ole kokku leppinud teisiti.
(2) Ühiskanalisatsiooni juhitava reovee (sademe-, drenaaživee ja muu pinnasevee) kogust arvestatakse või mõõdetakse ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni kasutamise eeskirja kohaselt.
(3) Ühiskanalisatsiooni juhitava vee reostusnäitajate mõõtmisel tuleb arvestada veeseaduse § 121 lõike 3 alusel kehtestatud proovivõtu- ja analüüsi referentmeetoditele esitatavaid nõudeid.
§ 3. Veevarustuse ja reovee ärajuhtimise teenuse hind
1) tasust võetud vee eest;
2) tasust reovee ärajuhtimise eest.
(2) Lisaks käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud tasudele võib vee-ettevõtja kehtestada ka:
1) abonenttasu. Abonenttasu on tasu ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni korrasoleku ja nõuetekohase toimimise tagamise eest, millega kaetakse teatud osa vee-ettevõtja püsikuludest;
2) tasu ülenormatiivse reostuse eest.
5) ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni arendamine vastavalt ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni arendamise kavale piirkonnas, kus ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga ühendatakse rohkem kui 50 protsenti elamuid, mille ehitusluba on välja antud enne 1999. aasta 22. märtsi;
6) käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud teenuse hind ei tohi olla erinevate klientide või nende gruppide suhtes diskrimineeriv.
§ 4. Veevarustuse teenuse hinna kehtestamine ja muutmine
(1) Meremäe valla territooriumil ühisveevärgi kaudu müüdava vee ühe kuupmeetri (m3) hinna ja ühiskanalisatsiooni kaudu ärajuhitava reovee kanalisatsiooniteenuse ühe kuupmeetri (m3) hinna kehtestab või muudab volikogu vallavalitsuse ettepanekul.
(2) Põhjendatud taotluse teenuse hinna kehtestamiseks või muutmiseks esitab vee-ettevõtja Meremäe Vallavalitsusele järgides käesoleva korra paragrahvis 3 sätestatut. Vee-ettevõtjal on õigus esitada üks hinna muutmise taotlus kalendriaastas.
(3) Põhjendatud taotluse, mis peab sisaldama vähemalt järgmisi andmeid:
1) teenuse eeldatav maht vee-ettevõtja tegevuspiirkonnas;
2) teenuse hinna kalkuleeritud põhjendus tulenevalt vee-ettevõtja arengukavast ja finantsprognoosist;
3) kulutuste kasvu või vähenemise põhjendus;
4) kehtestatava hinna soovitud rakendamise aeg.
(4) Meremäe Vallavalitsus menetleb taotlust haldusmenetluse seaduse sätteid järgides. Vajadusel võib otsuse tegemisel kaasata eksperte ja nõuda taotlejalt täiendavaid dokumente või selgitusi. Vallavalitsus teeb otsuse hinna kehtestamise või taotluse tagasilükkamise kohta 30 kalendripäeva jooksul pärast vee-ettevõtja poolt taotluse esitamist.
(5) Kehtestatud veevarustuse ja heitvee ärajuhtimise teenuse hind avalikustatakse valla veebilehel www.meremae.ee ja ajalehes „Võrumaa Teataja” vähemalt 30 päeva enne nende kehtima hakkamist.
§ 5. Ülenormatiivse reostuse tasu
Meremäe Vallavalitsus võib kehtestada täiendavalt ülenormatiivse reostuse tasu ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni kasutamise eeskirjaga kehtestatud reoainesisalduse ja keskkonnaministri määrusega kehtestatud ohtlike ainete sisalduse piirväärtusi ületava reostuse eest ärajuhitavas reo- ja sademevees.


Vanatehnika.ee - Vaata teemat - VANATEHNIKA TUNNUSTAMINE
Vaata vastamata postitusi | Vaata aktiivseid teemasid Tänane kuupäev 07 Aprill Teisipäev, 2020 08:22
Foorumi pealeht » Vanatehnikaklubide Liidu Teated » Must number
VANATEHNIKA TUNNUSTAMINE
Moderaator: Asjaajaja
Kui oled otsustanud hakata taastama vanasõidukit, siis oleks mõtet läbi lugeda järgnevad dokumendid.
Eesti Vanatehnika Klubide Liidu eestvedamisel on kehtestatud kord, kuidas toimub vanasõidukiks tunnustamine. Lisaks asjakohastes õigusaktides kehtestatud nõuetele on Eesti Vanatehnika Klubide Liit koostanud mõisteid ja põhimõtteid selgitava käsiraamatu, et vajalik info oleks teada juba enne sõiduki taastamise juurde asumist.
Vanatehnika taastamine on palju aega ja vaeva nõudev ettevõtmine, seepärast loe hoolega läbi "Vanasõidukina tunnustamise käsiraamat", kus on kirjas vanasõiduki tehnoseisundile esitatavad nõuded. Vanasõidukina tunnustamise aktidest leiad aga vihjeid sellele, kui suur on taastatud sõidukiosa osakaal üldhinnangus. Et tööde käigus tekkivatele küsimustele oleks võimalik õigetelt inimestelt vastuseid saada, on lisatud ka vanasõiduki asjatundjate nimekiri. Need samad mehed ongi ekspertideks, kui hakkad vanasõiduki tunnustamist taotlema.
Kuni käesoleva ajani väljastatud "unikaalse sõiduki registreerimismärki" kandvatele sõidukitele vanasõidukiga kaasnevad regulatsioonid ei laiene. Selleks tuleb taotleda uut tunnustamist ning vahetada registreerimistunnistus. Vanasõidukiga kaasnevad õigused ja kohustused kohalduvad vaid neile sõidukitele, mis on tunnustatud uue korra järgi ning millele on väljastatud registreerimistunnistus märkega "vanasõiduk". Vanasõidukiks tunnustamine annab käesoleval ajal rahalises vääringus mõõdetava väärtusena õiguse läbida korraline tehniline ülevaatus iga 4 aasta järel.
Tunnustamise küsimustes kirjuta: mustnumber@vanatehnika.ee
2012 Teine väljaanne
1. Käsiraamatu eesmärk.
2. Sõnaseletused.
2.1. Mis on vanasõiduk?
2.2. Mida tähendab vanasõidukina tunnustamine?
2.3. Kes on asjatundjad?
2.4. Mis on vanasõidukina tunnustamise akt?
2.5. Mis on vanasõidukina registreerimine?
2.6. Vanasõiduki registreerimismärk.
3. Vanasõidukina tunnustamise protseduur.
3.1. Auto, veauto, bussi, traktori hindamine.
3.1.1. Eksterjöör (välimus).
3.1.2. Kere sisemus (interjöör).
3.1.3. Veermik.
3.1.4. Mootor.
3.1.5. Jõuülekanne.
3.1.6. Elektri- ja abiseadmed.
3.2. Mootorrataste hindamine.
3.2.1. Raam.
3.2.2. Mootor, jõuülekanne ja veermik.
1. Käsiraamatu eesmärk
Teie käes on vanasõidukina tunnustamise käsiraamatu teine väljaanne, mis on koostatud Eesti Vanatehnika Klubide Liitu kuuluvate klubide esindajate ja vanatehnika asjatundjate ühise töö tulemusena. Käsiraamatu eesmärgiks on abistada vanasõidukina tunnustamist läbiviivaid asjatundjaid ja tunnustamise taotlejaid selgitades olulisemaid põhimõtteid.
2. Sõnaseletused
Vanasõiduk on õigusliku mõistena kasutusel alates 29.10.2006, kui jõustusid teede- ja sideministri 18.05.2001 määruse nr 50 «Mootorsõiduki ja selle haagise tehnoseisundile ja varustusele esitatavad nõuded» § 3 p 105 ning majandus- ja kommunikatsiooniministri 10.08.2004 määruse nr 170 «Mootorsõiduki ja selle haagise tehnoseisundi kontrollimise eeskiri» § 2 p 25. Need õigusaktid sätestasid vanasõiduki definitsiooni: “vanasõiduk on teaduse või tehnika arengut kajastav, ajaloolis-kultuurilise väärtusega, kollektsionääridele või muuseumidele huvi pakkuv sõiduk, mille valmistamisest on möödunud vähemalt 35 aastat ja mis on vanasõidukiks tunnustatud”
Alates 01.07.2011 kehtestab vanasõiduki mõiste liiklusseadus, mille § 83 sätestab:
Liiklusseaduse § 83. Vanasõiduk
(1) Vanasõiduk on teaduse või tehnika arengut kajastav, ajaloolis-kultuurilise väärtusega, kollektsionääridele või muuseumidele huvi pakkuv sõiduk, mille valmistamisest on möödunud vähemalt 35 aastat.
(2) Sõiduki vanasõidukina määratlemiseks peab sõiduk olema vanasõidukina tunnustatud.
(3) Vanasõidukina tunnustamine on vanasõidukina registreeritava sõiduki tehnonõuetele ja originaalsusele kehtestatud nõuetele vastavuse kontrollimine.
(4) Vanasõidukina tunnustamist teostavad vähemalt viie vanasõidukiklubi määratud ja Maanteeameti tunnustatud kaks asjatundjat, kes väljastavad vanasõidukina tunnustamise akti. Vanasõidukina tunnustamine, tunnustamise akti väljastamine ning selle juurde kuuluvad toimingud teostatakse sõiduki omaniku või vanasõidukina tunnustamise taotleja kulul.
(5) Vanasõiduki tunnustamise, registreerimise ja tehnonõuetele vastavuse kontrollimise korra ning tehnonõuded vanasõidukile ja nõuded selle varustusele kehtestab majandus- ja kommunikatsiooniminister määrusega.
Lahtiseletatult tähendab see seda, et vanasõiduki „tiitlile“ võib kandideerida iga auto, mootorratas, buss, veoauto või muu teeliikluses kasutatav sõiduk, mille valmistamise ajast on vanasõidukina tunnustamise taotlemise hetkeks möödunud vähemalt 35 aastat ning mille omanik peab seda edasise säilitamise vääriliseks.
Vanasõidukina tunnustamise protseduur on võimalik läbi viia ka selliste sõidukite suhtes, mis ei osale teeliikluses või mis teeliikluses osaledes ei pea kasutama riiklikku registreerimismärki (jalgrattad, hobuvankrid vm), kuid eelkõige on tunnustamise protseduur mõeldud teeliikluses kasutatavate sõidukite jaoks.
Liiklusseaduse § 83 lg 3 kohaselt on vanasõidukina tunnustamine vanasõidukina registreeritava sõiduki tehnonõuetele ja originaalsusele kehtestatud nõuetele vastavuse kontrollimine.
Liiklusseaduse § 83 lg 4 kohaselt teostavad vanasõidukina tunnustamist vähemalt viie vanasõidukiklubi määratud ja Maanteeameti tunnustatud kaks asjatundjat, kes väljastavad vanasõidukina tunnustamise akti. Vanasõidukina tunnustamine, tunnustamise akti väljastamine ning selle juurde kuuluvad toimingud teostatakse sõiduki omaniku või vanasõidukina tunnustamise taotleja kulul
Tegu on protseduuriga, mille käigus kaks asjatundjat (eksperti) kontrollivad ja hindavad neile esitatud sõiduki (mootorratas, auto, veoauto, buss, traktor või muu sõiduk) vastavust vanasõidukile kehtestatud nõuetele. Tunnustamise tulemusena koostatakse vanasõidukina tunnustamise akt. Akti vorm on välja töötatud Eesti Vanatehnika Klubide Liidu poolt.
Asjatundjad on vähemalt viie vanasõidukiklubi poolt volitatud ja Maanteeameti poolt tunnustatud vanatehnikat hästi tundvad isikud, kes on pädevad hindama neile kontrolliks esitatud sõiduki vastavust vanasõidukina tunnustamiseks vajalikele nõuetele ja väljastavad selle kohta vanasõidukina tunnustamise akti. Käesoleva käsiraamatu koostamise seisuga on Eesti Vanatehnika Klubide Liit otsustanud konsensusliku asjatundjate volitamise, st kõik asjatundjad on saanud volituse kõigilt Eesti Vanatehnika Klubide Liidu liikmetelt.
Asjatundjate nimekiri on avaldatud internetis aadressil http://www.unic.ee/eksperdid/.
Vanasõidukina tunnustamise akt on dokument, mis asjatundjate poolt allkirjastatuna tõendab, et konkreetne sõiduk vastab vanasõidukina tunnustamise reeglitele. Akt kehtib 12 aastat ning selle tähtaja möödumisel vajab sõiduk uut hindamist ja vanasõidukina tunnustamist. Hilisem vanasõidukina tunnustamise akt muudab kehtetuks kõik eelnevad sama sõiduki kohta koostatud aktid.
Vanasõidukina registreerimine on liiklusregistris sõiduki registreerimine vanasõidukina. Vanasõidukina registreerimise aluseks on vanasõidukina tunnustamise akt. Vanasõidukina registreerimisel väljastatakse sõidukile vanasõiduki registreerimismärk, tehakse märge registreerimistunnistusele (vanasõiduk). Vanasõidukina registreerimine on tähtajaline ning sõltuvuses vanasõidukina tunnustamise akti kehtivusest. Käesoleval ajal on määratud akti kehtivuse ajaks 12 aastat, mis tähendab, et sõiduk registreeritakse vanasõidukina tähtajaga 12 aastat tunnustamise akti väljastamise ajast, st väljastatakse registreerimistunnistus tähtajaga 12 aastat. Tähtaja möödumisel tuleb sõiduki omanikul taotleda uut vanasõidukina tunnustamist ning vahetada registreerimistunnistus. Pärast vanasõidukina registreerimise tähtaja möödumist on omanikul ka õigus muuta registriandmeid ning kasutada sõidukit edasi nn tavasõidukina. Selleks tuleb esitada avaldus ja tagastada vanasõiduki registreerimismärk.
Vanasõidukina registreerimisel tasutakse riigilõivu üldises korras. 01.06.2012 seisuga on registriandmete muutmise ja uue registreerimistunnistuse väljastamise riigilõiv 19,17 eurot, registreerimismärgi eest autol 57,52 ja mootorrattal 28,76 eurot. Kui sõiduk ei ole varem liiklusregistris registreeritud, siis tuleb tasuda sõiduki esmase registreerimise riigilõiv 121,43 eurot (asendab ülalviidatud 19,17 euro suurust registriandmete muutmise riigilõivu).
Vanasõidukina registreerimiseks on soovitatav eelnevalt informeerida vastavat Maanteeameti liiklusregistri bürood, kuna vanasõiduki registreerimismärke ei pruugi igas büroos olla pidevalt kohapeal olemas.
Vanasõidukina registreerimine ei ole kohustuslik, kuid vanasõiduki registreerimismärk väljastatakse ainult vanasõidukina tunnustatud sõidukile. Vanasõidukitega seotud regulatsioonid (kasutuspiirangud, soodustused jne) laienevad üksnes vanasõidukina registreeritud sõidukitele.
2.6. Vanasõiduki registreerimismärk
Majandus- ja kommunikatsiooniministri 21.06.2011 määrusega nr 49 kehtestatud „Riiklikele registreerimismärkidele ja nende valmistamisele esitatavad nõuded” § 2 lg 1 sätestab registreerimismärkide tüübid:
Punkt 7) vanasõiduki ja selle haagise registreerimismärk – tüüp A9;
Punkt 10) vanasõiduki (mootorratas, mopeed, maastikusõiduk) ja selle haagise registreerimismärk – tüüp B2;
Tüüp A9 on kasutatav praktiliselt kõigil autodel, kuna registreerimismärgi kõrgus on nn Euroopa registreerimismärgilt ning laius nn Ameerika registreerimismärgilt.
Mõlemat tüüpi registreerimismärkidel on sümbolite kombinatsioon 1 täht ja 3 numbrit, mis on vastavalt ka vanasõiduki tunnuseks liiklusregistris ja muudes registreerimismärgi põhistes registrites. Põhimõtteliselt on võimalik vanasõidukile saada ka eritellimusel registreerimismärk, kuid sümbolite asetus 1 täht ja 3 numbrit peavad säilima.
Tüüp A9, mõõtmetega 302x113 mm. Registreerimismärke kasutatakse autodel (sõiduauto, veoauto, buss jne) ning nende haagistel.
Tüüp A9. Vanasõiduki ja selle haagise registreerimismärk. Kirja tüüp: 4.
Vanasõiduki registreerimismärgi mõõdud ja väljad.
Tüüp B2, 177×101 mm. Registreerimismärki kasutatakse mootorratastel, mopeedidel, maastikusõidukitel ja nende haagistel.
Vanasõiduki (mootorratas, mopeed, maastikusõiduk) ja selle haagise registreerimismärk. Kirja tüüp: 3.
Vanasõiduki ja selle haagise registreerimismärgi mõõdud ja väljad.
Viimati muutis Autorestauraator, 02 Mai Esmaspäev, 2016 14:20, muudetud 1 kord kokku.
11 Aprill Reede, 2008 21:17
Vanasõiduki tunnustamise protseduur
3. Vanasõidukina tunnustamise protseduur
Vanasõidukina tunnustamise korralduslikke küsimusi koordineerib käesoleval ajal Eesti Vanatehnika Klubide Liit. Informatsioon tunnustamise protseduurilistes küsimustes on Eesti Vanatehnika Klubide Liidu teabelehel internetis http://www.vanatehnika.ee.
Üldiseid märkuseid hindamise kohta:
Hindamisele esitatav sõiduk peab olema puhas. Sõiduki hindamine toimub üldjuhul vaatluse ja proovisõiduga, vajadusel teostatakse täiendavaid toiminguid, et selgitada välja sõiduki tehnoseisundi ja originaalsuse iseärasused, mida ei ole võimalik tuvastada üksnes vaatluse ja proovisõiduga. Esmalt hinnatakse sõiduvahendi originaalsust, seejärel tema vastavust vanasõidukile kehtestatud tehnonõuetele – valmistajanõuded, kehtivatest õigusaktidest tulenevad nõuded tehnoseisundile ja varustusele, täiendavad nõuded. Hindamise tulemuste kohta väljastatakse vanasõidukina tunnustamise akt.
Sõiduki hindamine algab visuaalse vaatlusega. Kui visuaalse vaatluse käigus on ilmselge, et mõnes hindamisgrupis ei ole ilmselgelt võimalik saavutada originaalile vastavust nõutavas ulatuses, siis hindamine katkestatakse ning akti ei ole vaja vormistada. Näiteks sõiduk on väljast ilus, kuid kapotialune vana paakunud õliga koos, juhtmed ripakil, agregaadid roostes, istmekatted katki vmt.
Sõiduki hindamine toimub tema valmistamisaja nõuetele vastavalt. Hindamisele esitaja taotlusel võib sõiduki originaalsust hinnata tema hiljem muutunud kasutusotstarbest tulenevalt. Sellisel juhul lähtutakse hindamisel põhimõttest, et muutunud kasutusotstarbest tulenevaid kategooriaid ja sõlmi/detaile hinnatakse nende kasutusele võtmise aja nõuetele vastavalt. Muus osas lähtutakse sõiduki valmistamise aja nõuetest. Muutunud kasutusotstarve ei laiene nn „Nõukogude inimese autole“, st muutunud kasutusotstarbe alla ei mõisteta olukorda, kus 1940 aasta BMW-le on tehtud 1980 aastal „kapitaalremont“ ning paigaldatud näiteks GAZ 24 mootor, sillad, sisustus jne. Muutunud kasutusotstarbest tulenevate muudatustega sõiduki vanasõidukina tunnustamine peab olema erandlik ning seda võib kohaldada üksnes juhul, kui muutunud kasutusotarve on erandlik ning ilmestab erilisel viisil tehnikaajalugu. Muutunud kasutusotstarve peab samuti olema vanusega vähemalt 35 aastat.
Näide. Paakauto aastast 1959, aga paigaldatud vilkurid, lisavarustus ja värvitud nii nagu seda tehti tuletõrjeautodel aastal 1973. Vilkureid, pinnakatet ning varustust hinnatakse 1973 aasta nõuete järgi, so originaalsus 95%. Sõidukit ennast hinnatakse 1959 aasta kriteeriumide järgi, so originaalsus 85%.
Hindamisel punktide vähendamisel peab märkuste lahtris olema selgitav märkus, mis on mõistetav ka kõrvaltvaatajale. Näiteks ei piisa märksõnast generaator, vaid peab olema märgitud – teise sõiduki generaator, generaatori välispind korrastamata/vajab puhastamist vmt. Samamoodi ei võimalda kaitseraua juures märge poldid aru saada, mis on valesti - kinnituspoldid on valed, vale pinnakattega, osa on puudu vm.
Originaalseks loetakse ka konkreetsele sõidukile nn originaalvaruosana ettenähtud detailide/sõlmede kasutamine isegi juhul, kui varuosadetail ei ole täpselt originaalile vastav, kuid on sõiduki valmistamise ajale vastav. Näiteks on aktsepteeritav, et sõidukile GAZ 69 on paigaldatud ainult varuosana saada olnud radiaator (teadaolevalt tuli tehasest laia vanniga, kuid kõik tagavaraosana müüdud on kitsa vanniga).
Hindamisele esitaja on kohustatud esitama vajadusel dokumente, või muid kirjalikke andmeid (käsiraamatud, tootetutvustused jne), mis on vajalikud hindamise käigus kerkinud ebaselgete ja vaieldavate küsimuste lahendamiseks. Kui vaieldavas küsimuses ei jõuta konsensusele, on hindajal õigus keelduda akti väljastamisest, kuid ta peab esitama vaieldavas küsimuses oma kirjaliku seisukoha, et sõiduki hindamisele esitaja saaks esitada sõiduki teisele hindajale. Üldjuhul hinnatakse vaieldavas küsimuses üldist visuaalset olukorda, st kas üldpilt on originaalilähedane.
Sõiduk peab igas hindamisgrupis (autol 7 hindamisgrupis - kere interjöör, kere eksterjöör, veermik, mootor, jõuülekanne, elektri- ja abiseadmed, muud seadmed; mootorrattal 2 hindamisgrupis - raam ning mootor, jõuülekanne ja veermik) vastama originaalsusele kehtestatud miinimumnõuetele. Juhul kui mõnes hindamisgrupis tuvastatakse miinimumnõudele mittevastavus, sõiduki vanasõidukina tunnustamist ei toimu. Mittehinnatavad hindamisgrupid või sõlmed/detailid märgitakse kriipsuga ning keskmise hindamisel nendega ei arvestata.
Haagise hindamine toimub seda vedava sõiduki hindamiskriteeriumide järgi. Mittehinnatavad kategooriad või sõlmed/detailid märgitakse kriipsuga ning keskmise hindamisel nendega ei arvestata. Alltoodud näites mootorratta haagise hindamisel saab kategoorias raam 10+22+15=47 punkti, maksimaalne 50 punkti, originaalsus seega 94%.
Hindamise tulemusena peab sõiduk vastama originaalile vähemalt tema valmistamisaja kohta ette nähtud suuruses, mis on sätestatud majandus- ja kommunikatsiooniministri 13.06.2011 määruse nr 42 „Mootorsõiduki ja selle haagise tehnonõuded ning nõuded varustusele” Lisa 4 kood 101 punkt 1.
a) valmistamisajaga enne 1. jaanuarit 1930. a – vähemalt 70 % ulatuses;
b) valmistamisajaga alates 1. jaanuarist 1930. a kuni 31. detsembrini 1945. a –
vähemalt 75 % ulatuses;
c) valmistamisajaga alates 1. jaanuarist 1946. a kuni 31. detsembrini 1960. a –
vähemalt 85 % ulatuses;
d) valmistamisajaga alates 1. jaanuarist 1961. a kuni 31. detsembrini 1970. a –
vähemalt 90 % ulatuses;
e) valmistamisajaga alates 1. jaanuarist 1970. a ja vähemalt 35 aastat tagasi –
vähemalt 95 % ulatuses;.
Vanasõidukina tunnustamise aktile annab sõiduki tunnustamisele esitaja oma allkirja, millega ühtlasi sõnaselgelt lubab või keelab tema sõiduki tehniliste andmete ning fotode avaldamise Virtuaalses Vanatehnikamuuseumis või muus avalikus veebikeskkonnas.
Asjatundjatele hüvitatakse hindamisega seotud kulud.
Omanik peab asjatundjatele esitama kolmes eksemplaris fotod suuruses 10x15 cm (digipiltide korral 9x12 cm) vähemalt järgmistest rakurssidest (võimalusel tuleb fotod esitada ka digitaalselt):
a) diagonaalvaates sõiduki esiosale ja vasakule küljele (lahtikäiva katusega sõiduki korral on katus avatud);
b) diagonaalvaates tagaosale ja paremale küljele (lahtikäiva katuse korral on katus kinnises asendis);
c) vastavalt mootoriruumi katte paigutusele vähemalt kaks fotot erinevatest suundadest mootoriruumile - näiteks vasakult ja paremalt küljelt. Kui vasakult ja paremalt ei ole võimalik fotot teha või ei ole see piisavalt ülevaatlik, mõistetakse erinevate suundade all võimalusel vastassuundi;
d) vaade sõiduki interjöörile: üks foto armatuurlauast ja juhtimisseadmetest (nähtavad peavad olema mõõteriistad ja rool) ning üks foto istmetest (polsterdusest).
Määrusest tulenevad nõuded:
- valgustus- ja signalisatsiooniseadmed peavad olema töökorras;
- sõiduki muud seadmed peavad olema töökorras;
- sõiduki kere detailides ja raamis ei tohi olla pragusid ja murdeid;
- sõiduki nähtaval välispinnal ei või olla korrosiooni ega pinnakatte kahjustusi.
Sõiduki pinnakate (värvkate) võib olla säilinud originaalsena (tehasevärv) või taastatud originaalile sarnaselt. Originaalkattega säilinud sõidukitel võib pinnaroostet esineda, kuid kindlasti ei tohi olla roostepesi (sh mullid värvkattes) ning läbivaid roosteauke keredetailides või kandevkonstruktsioonides. Pinnakattekahjustused ei või olla visuaalselt häirivad. Pinnakattekahjustuste aktsepteerimisel tuleb kahjustused fikseerida märkuste lahtris. Kasutatud värvitoon (värviskeem) peab olema sarnane valmistaja värvitooniga, mis oli ette nähtud konkreetsele mudelile ning sobima ajastusse (näiteks mitteoriginaalne on metallikvärv ajal, kus seda veel ei kasutatud). Näiteks ei loeta originaalseks valget värvi IZ 350, punast või kollast ZAZ 965, kuna sellist värvi valmistajatehas neil sõidukitel ei kasutanud. Värvitooni sobivust hinnatakse visuaalselt.
Nähtava välispinna hulka kuuluvad ka pinnad, mille hindamiseks on vajalik sõiduki uste avamine, kuid siia ei kuulu pinnad, millele ligipääsemiseks tuleb sõidukilt eraldada täiendavaid detaile (iluliist, plastist või muust materjalist katted jne). Nähtavaks välispinnaks ei loeta muuhulgas sõiduki põhja, rattakoopaid (seestpoolt). Mittenähtaval pinnal hindab korrosiooni ja muude kahjustuste ulatust asjatundja, kuid sõidukil ei tohi olla roostepesi.
Põhimiku all peetakse silmas uksealuseid karpe, sõiduki põhja altvaates, katus (ka lahtikäiv), torpeedo, uksepostid. Lahtikäiva katuse juures hinnatakse katuse materjali, tegumoodi, kinnituskronsteine jne.
Kere detailid (poritiivad, kapott, põhimik, uksed, iluvõre, laternad, embleemid, kaitserauad, klaasistus, iluliistud ja muud välisfurnituuri elemendid) peavad olema originaalsed või siis vajadusel asendatud originaalile maksimaalselt sarnaste detailidega. Soovitatav ei ole kasutada näiteks poltkinnituste asemel keeviskinnitusi või vastupidi. Sõltuvalt visuaalsest pildist otsustavad hindajad sellistel juhtudel hinnanguna väljenduva punktide arvu.
Samuti tuleb kontrollida, et kere detailides ja raamis ei oleks pragusid ja murdeid. Nende esinemisel loetakse sõiduk tehniliselt korras mitteolevaks.
Mittesoovitav on ka liiga suurte pilude olemasolu keredetailide vahel, samuti keredetailide vale asend (äravajunud uksed, viltused poritiivad ja muud keredetailid).
Klaasistuse hindamisel lähtutakse esmalt ohutuse põhimõttest. Valmistaja markeeringu puudumine või originaalsena säilinud klaasi kahjustused on aluseks punktide arvu vähendamiseks asjatundja äranägemisel. Klaaside toonimine on taunitav, va sõidukid, millele klaaside toonimine on ette nähtud valmistaja poolt või tulenevalt kasutusotstarbest.
Erivarustuse all mõistetakse elemente, mis ei ole selle mudelile valmistaja poolt varustuses ette nähtud, kuid mida kasutati sõidukitel näiteks tulenevalt nende kasutusotstarbest – kanistrid, pakiraamid, labidad, õlikannud, lisapaagid jne.
Sõidukil on lubatud üksnes ajastukohased reklaamkleebised.
- sõiduki interjöör, istmed, lahtikäiv katus, polsterdus ning muud riide, naha või muu sarnase materjaliga kaetud detailid (sh plastdetailid) peavad olema terved.
Istmed, käetoed, sisepolster, armatuurlaud, juhtimisseadmed, põrandakate ja muud sisefurnituuri elemendid peavad olema originaalid või taastatud originaalilähedastena. Muude detailide kasutamine on lubatud vaid juhul, kui nad on maksimaalselt sarnased tootja poolt kasutatutega.
Tehnilise seisukorra poolest hinnatakse seda, kas interjöör, istmed, polsterdus ning muud riide, naha või sarnaste materjalidega kaetud detailid (sealhulgas plastdetailid) on terved. Lubatud on üksikud praod originaalidena säilinud detailidel või siis detailide parandamine (õmblused riidel, nahal, polsterdusel). Taastamisel kasutatud uute materjalide puhul peavad eelpool nimetatud katted olema parandusteta.
Interjöör peab olema puhas, mis tähendab, et puudub silmaga nähtav mustus – tolm, plekid, määrdumine.
Armatuurlaua juures ei hinnata mõõteriistade tehnilist seisukorda, vaid visuaalset poolt – näiteks spidomeeter ja muud näidikud. Tehnilist seisukorda hinnatakse elektri- ja abiseadmete kategoorias (5.6.3).
Muude sisefurnituuri elementide all mõistetakse näiteks ukselinke, uksetihendeid, sisepeegleid, päikesesirme, klaasitõstuki käepidemeid, aknariive, sisevalgusteid, tuhatoose jne.
3.1.3. Veermik
- sõiduki mootorist, kütuse- ja jahutussüsteemist, jõuülekandest ning veermikust silmaga nähtav lekkimine ei ole lubatud;
- sõiduki piduriseadmed peavad olema töökorras ja võimaldama sõidukit peatada;
- juhtimisseadmetes ja veermikus ei tohi olla vigastusi ja jääkdeformatsioone, esinevad lõtkud ei tohi olulisel määral mõjutada sõiduki kasutamist;
- rehvil ei tohi esineda sisemisi ega välimisi koordi läbivaid vigastusi või turvise eraldumist koordist. Turvisemustri jääksügavus peab olema vähemalt 3,0 mm.
Veermiku detailid (raam, mittevedavad teljed, vedrustus, amortisaatorid, roolimehhanism, piduriseadmed ja rattad) peavad olema originaalid või asendatud originaaliga sarnaste detailidega.
Raamiks loetakse sõiduki põhimiku all olevat osa, millele kinnituvad mootor, jõuülekanne, veermik. Raam peab olema sõiduki kerest, põhimikust eraldatav. Kui sõidukil raam puudub (näiteks kandevkerega sõiduk), siis hinnatakse raami maksimumpunktidega ning raamile iseloomulikke elemente hinnatakse sõiduki põhimikuna.
Tehnilise seisundi kontrollimisel ei tohi veermikus olla nähtavaid lekkeid (välja arvatud juhud, kus need on tingitud originaalkonstruktsiooni eripärast). Veermikus ei tohi olla vigastusi ja jääkdeformatsioone. Esinevad lõtkud ei tohi olulisel määral mõjutada sõiduki kasutamist.
Roolimehhanismi all mõistetakse väljaspool sõiduki interjööri olevaid detaile ja sõlmi, eelkõige roolikarp, roolivõimendi, roolivardad jmt.
Sõiduki piduriseadmed peavad olema töökorras ja võimaldama sõidukit peatada. Vale tüüpi pidurisüsteem või –seade (näiteks trosspidurite asemel hüdrauline pidurisüsteem) toob piduriseade kategoorias kaasa 0 punkti.
Rataste (sh varuratas) all mõistetakse sõiduki velgi, rehve ja ilukilpe. Rehvid peavad olema võimaluse korral originaalid või originaalile sarnases mõõdus ja mustriga.
Muu veermikuga seonduva all mõistetakse näiteks reaktiivvardaid, keskõlitussüsteemi jm detaile ja sõlmi, mida ei ole muudes kategooriates loetletud.
11 Aprill Reede, 2008 21:23
3.1.4. Mootor
- heitgaaside pihkumine kogu süsteemi ulatuses ei ole lubatud;
- sõiduki muud seadmed peavad olema töökorras;.
Mootor peab olema originaal (tehases konkreetsele mudelile paigaldatud tüüpi ja marki jõuallikas). Sarnase töömahuga, kuid hilisematest või varasematest perioodidest jõuallikate kasutamine ei ole lubatud. Samale mudelile ettenähtud, kuid teistsuguse töömahuga mootori kasutamine ei ole keelatud. Soovitatav on kasutada konkreetsele mudelile tehases paigaldatud mootorit, muu mootori kasutamisel peab see valmistaja poolt samale mudelile ette nähtud mootor (näiteks valmistati sama mudelit mitme mootoritüübiga).
Mootori ploki juures hinnatakse ka plokikaant.
Silindrit hinnatakse ainult õhkjahutusega mootoritel. Kolvigrupi hindamisel antakse hinnang (kasutades silmi, kõrvu ja nina) mootori töö puhtusele, ühtlusele, helile, heitgaasidele (näiteks mittetäieliku põlemise lõhn, suits).
Toitesüsteemi all mõistetakse detaile kütusepaagist sisselaskekollektorini, sh näiteks karburaator, kütusetorustik, õhufilter, kütusepump jmt.
Jahutussüsteemi all mõistetakse mootoriga seotud jahutussüsteemi, näiteks radiaator, veepump, lõdvikud, ventilaator, õhuklapid, õhku suunavad plekid, termostaat jmt.
Muu mootoriga seonduva all mõistetakse näiteks mootori patju, kinnitusvahendeid jmt, mis ei seondu muude kategooriatega.
3.1.5. Jõuülekanne
- sõiduki mootorist, kütuse- ja jahutussüsteemist, jõuülekandest ning veermikust silmaga nähtav nähtav lekkimine ei ole lubatud;
- sõiduki muud seadmed peavad olema töökorras.
Jõuülekande olulisemad komponendid (käigukast, jaotuskast, jõuvõtukast, peaülekanded ja vedavad teljed) peavad olema originaalid. Ülejäänud detailide puhul (sidur, kardaan, veovõllid ja muud jõuülekandega seotud detailid) võib asendada originaaliga maksimaalselt sarnaste detailide vastu.
Tehnilised nõuded jõuülekandele: selles ei tohi olla nähtavaid lekkeid (välja arvatud need, mis on tingitud detailide konstruktsioonilistest eripäradest). Lubatud pole ka kulumisest tingitud suured lõtkud ning praod ja deformatsioonid jõuülekande detailides.
3.1.6. Elektri- ja abiseadmed
- sõidukil peab olema Lisa 1 koodi 105 nõuetele vastav ohukolmnurk ning ohutusvest ja Lisa 1 koodi 108 nõuetele vastav tulekustuti.
Mootoriga seotud abiseadmete all mõistetakse: starter, generaator, jagaja, süütepool, süütejuhtmed, küünlad, releed jmt. Originaaldetailide puudumise puhul on lubatud kasutada originaalidele maksimaalselt sarnaseid asendusdetaile.
Valgustusseadmete optiliste ja elektriliste elementide all mõistetakse klaase, reflektoreid jmt, kuid mitte laternakorpuseid (hinnatakse sõiduki eksterjööri juures).
Interjööris paiknevate mõõteriistade väljanägemist hinnatakse sõiduki interjööri hindamisel. Käesolevas kategoorias hinnatakse mõõteriistade töökorras olekut, sh väljaspool sõiduki interjööri olevad mõõteriistad. Lisamõõteriistad peavad olema ajastukohased ning sobiva paigutusega.
Raadioseadmete juures hinnatakse eelkõige nende ajastukohasust. Kaasaegne helisüsteem võib sõidukis olla, kui see on sõiduki interjööri sobiv ning ei ole visuaalselt häiriv.
Juhtmestik peab olema originaalilähedane ja ajastukohane. Juhtmestiku juures hinnatakse muuhulgas ka ühendusi, kinnitusi, klemme, kaitsmeplokke, kaitsmeid.
Aku peab olema ajastukohane, st sarnase väljanägemisega.
Klaasipuhasti alla mõistetakse nn kojamehi, ajamit, aknapesusüsteemi. Peab olema ajastule vastav, klaasi jaoks sobiva profiiliga ning tagama nähtavuse ka saju korral.
Muude elektri- ja abiseadmete all mõistetakse elektrilist klaasisoojendust, sigaretisüütajat, signaallampe jmt.
Juhul kui sõidukile pole tehasest paigaldatud suunanäitajad või muid liikluses vajalikke valgustusseadmeid (pidurituled jne) on nende täiendav paigaldamine soovitatav. Seejuures peavad nad olema paigaldatud nii, et nende eemaldamine sõiduki originaalkonditsiooni viimiseks on sõiduki konstruktsioone muutmata võimalik.
Sõidukis peab olema ohukolmnurk, ohutusvest ja tulekustuti.
3.1.7. Muud seadmed
Muude seadmete all hinnatakse näiteks salongikütet ja konditsioneeri, eriotstarbeliste autode seadmeid, eriotstarbelisi raadioseadmeid jne.
3.2. Mootorrataste hindamine
a) diagonaalvaates esiosale ja vasakule küljele;
b) diagonaalvaates tagaosale ja paremale küljele;
c) vaated mootorile külgedelt (vasakult ja paremalt);
d) vaade juhtimisseadmetele ja istmetele.
3.2.1. Raam
- sõiduki interjöör, istmed, lahtikäiv katus, polsterdus ning muud riide, naha või muu sarnase materjaliga kaetud detailid (sh plastdetailid) peavad olema terved;
- sõiduki nähtaval välispinnal ei või olla korrosiooni ega pinnakatte kahjustusi;
Sõiduki pinnakate (värvkate) võib olla säilinud originaalsena (tehasevärv) või taastatud originaalile sarnaselt. Kasutatud värvitoon ei pruugi olla tehasest pakutud värvitoon, kuid ei tohi olla sõiduki tootmise ajastusse mittesobiv (näiteks metallikvärv ajal, kus seda veel ei kasutatud). Tehases sõidukile kantud kleebised või embleemid peavad olema originaalid või asendatud originaalile äravahetamiseni sarnastega. Kui sõidukile on valmistaja poolt ette nähtud dekoratiivtriibud, kleebised või embleemid, siis selliste elementide puudumisel loetakse pinnakate originaalsusnõuetele mittevastavaks. Kui dekoratiivtriibud, kleebised või embleemid ei vasta täpselt originaalile (näiteks kujundus, laius, asukoht, mõne triibu puudumine jne), siis otsustavad hindajad sõiduki vastavuse visuaalse üldmulje järgi.
Elektriseadmete ja näidikute all mõistetakse generaatorit, tulesid, releesid, spidomeetrit, juhtmestikku jmt. Juhtmestik, selle kinnitused ja ühendused peavad vastama originaalile. Näiteks sõidukil, millel on valmistaja poolt ette nähtud riidekattega juhtmed, ei või kasutada plastkattega juhtmeid. Kõrvalekallete korral otsustavad hindajad visuaalse üldmulje põhjal sõiduki vanasõiduki nõuetele vastavuse.
Juhthoobade all mõistetakse lenkstangi, kange, heebleid, trosse jmt. Trosside osas hinnatakse nõuetele vastavust analoogselt juhtmestikuga.
Muu välimusega seonduv – poldid, kinnitusdetailid jmt. Hinnatakse originaalile vastavust, pinnakatet, markeeringut. Kõrvalekallete korral otsustavad hindajad visuaalse üldmulje põhjal sõiduki vanasõiduki nõuetele vastavuse.
Külgkorvi hinnatakse vastavalt tema osadele, korvi kest liigitub punkti 3 alla (poritiivad, pakiraam …)
3.2.2. Mootor, jõuülekanne ja veermik
- rehvil ei tohi esineda sisemisi ega välimisi koordi läbivaid vigastusi või turvise eraldumist koordist ja turvisemustri jääksügavus peab olema vähemalt 3,0 mm.
Mootor peab olema originaal (tehases konkreetsele mudelile paigaldatud tüüpi ja marki jõuallikas). Varasemast või hilisemast ajaperioodist pärit jõuallikate kasutamine ei ole lubatud.
Toitesüsteem, väljalaskesüsteem, jõuülekandesüsteem (käigukast, kett, kardaan jmt), rattad, pidurid ning muud mootori või veermiku seotud detailid peavad olema originaalid või siis originaalile äravahetamiseni sarnased.
Rehvid peavad olema originaalid või originaaliga sarnases mõõdus ja mustriga.
Kui sõiduki detailidel olevad tähised või identifitseerimisnumbrid viitavad muule valmistamisajale, kui taastatud sõiduk, siis tehakse vastav märge hindamisakti viimase lehe märkuste lahtrisse. Identifitseerimistunnused peavad vastama tegelikkusele.
12 Aprill Laupäev, 2008 16:29
Re: VANATEHNIKA TUNNUSTAMINE
EVKL poolt soovitatud vanatehnika tunnustamise ekspertide loetelu seisuga 5.märts 2016.
Nimi	Piirkond	Telefon	E-mail	Valdkond
1	Urmas Teearu	Tallinn 508 7150	urmas.teearu@mail.ee	mootorrattad
2	Märt	Karu	Tallinn 5668 4440	vanakaru@unic-moto.ee	mootorrattad
3	Tony Laan	Tallinn	5342 4905	tony.laan@yahoo.com	mootorrattad
4	Heikki	Perli	Tallinn	501 6583	ekspertheikki@gmail.com	veoautod, tuletõrjetehnika
5	Tõnis	Pappel	Tallinn	5647 7141	tonispappel@gmail.com	sõiduautod
6	Aleksander	Muhu Tallinn	518 2344	sass.muhu@mail.ee	sõiduautod
7	Tiit	Talts	Pärnumaa	521 3692	tiit.talts@gmail.com	veoautod, maastikusõidukid
8	Väino Karu	Pärnu	508 4742	karumaru1@hot.ee	sõiduautod
9	Raivo	Raju	Jõgevamaa	524 6891	raivoraju@gmail.com	veoautod, mootorrattad
10	Arnold	Lõhmus	Tartu	747 3765	sõiduautod
11	Heino	Jaanus	Tartu	507 4690	heinojaanus@gmail.com	bussid, ZIS-110
12	Meelis Juursoo	Tartu	507 2278	meelis.juursoo@prokuratuur.ee	sõiduautod
13	Henn	Siilbek	Tartu	5646 3575	sõiduautod
14	Raivo	Ojaveer	Võru	528 2250	raivo19@hot.ee	sõiduautod
15	Vello	Vilu	Rakvere	5558 5956	vilukas@hot.ee	mootorrattad, sõiduautod
16	Tõnu	Piibur	Harjumaa	511 6265	tonu@kuusaluautobaas.com	bussid
17	Tarmo	Riisenberg	Viljandi	510 9124	rederev@online.ee	mootorrattad
18	Aivo Kossal	Harjumaa	504 0473	aivo@akauto.ee	sõiduautod
19	Raivo	Hannus	Pärnu	504 3614	raivo@konse.ee	sõiduautod
20	Andres	Valgerist	Tartu	504 8070	andres@tartuept.ee	sõiduautod
21	Martin	Muhu	Tallinn	514 1352	info@customizer.ee	sõiduautod
22	Siim	Sadrak	Tallinn	5381 7751	silmaring11@gmail.com	sõiduautod
23	Jaan Sild	Tartumaa	505 6985	jaansild@hot.ee	mootorrattad
24	Anti Seli	Tartu	501 7007	anti@rondam.ee	sõiduautod
25	Margus Siilbek	Põlvamaa	5341 1042	margus444@gmail.com	sõiduautod
26	Andrei Lossev	Narva	5808 9948	losev58@yandex.ru	mootorrattad
27	Anatoli	Lavrentjev	Narva - Jõesuu	551 7984	lavrentii_69@mail.ru	mootorrattad
05 Aprill Teisipäev, 2016 14:23


§ 53 Õppekulude hüvitamine
§ 70 Erakonda kuulumise piirangud
Käesoleva seaduse §-d 19 - 36 ei laiene Riigikogu ja kohaliku omavalitsuse volikogu poolt ametisse nimetatavatele ja valitavatele isikutele ning Vabariigi Presidendi poolt ametisse nimetatavatele isikutele.
5) peaministri või ministri nõunik ja abi - vastavalt Vabariigi Valitsuse või ministri volituste ajaks;
(1) -(2) [Kehtetud]
(2) Riiklikus kõrgkoolis õppiv Eesti kodanik, kelle mõlemal või ühel vanemal on või oli vähemalt l5-aastane teenistusstaaž riigiametnikuna, on õigus saada õppemaksu hüvitist riigieelarve vahenditest Vabariigi Valitsuse määrusega kehtestatud korras, välja arvatud juhul, kui nimetatud staaž on katkenud käesoleva seaduse §-s 154 sätestatud asjaoludel. Samasugune õigus on ka isikul, kelle vähemalt üks riigiteenistuses olnud vanematest või riigiteenistuses olnud abikaasa invaliidistus või suri töövigastuse, kutsehaiguse, tema suhtes teenistusülesannete tõttu toimepandud ründe või kuriteo tõkestamise tagajärjel.
§ 66. [Kehtetu]
(4) Sisekorraeeskiri jõustub kinnitamise päevale järgneval tööpäeval, kui eeskirjas einähtaette hilisemat jõustumist. Eeskiri tehakse kõigile teenistujatele allkirja vastu teatavaks.
5) [Kehtetu];
(1) Ülemus kõrvaldab joobes ametniku selleks tööpäevaks ametist. Ülemus on kohustatud ametist kõrvaldama ka joobe või arstimite jääknähtudega või arstimite mõju all oleva ametniku, kui töö nõuab erilist täpsust, on seotud suurema ohu allika valdamisega või selle vahetus läheduses töötamisega.Samuti on ülemus kohustatud käesolevas lõikes sätestatud juhtudel ametnikku tööle mitte lubama.Niisugune tööle mittelubamine on võrdsustatud ametist kõrvaldamisega.
§ 121. [Kehtetu]
§ 143. [kehtetu]
§ 146. [Kehtetu]
§ 152. [Kehtetu]
§ 180. [Kehtetu]


text:
Märjamaa valla koolieelsesse lasteasutusse vastuvõtu ja väljaarvamise kord – Riigi Teataja
Märjamaa valla koolieelsesse lasteasutusse vastuvõtu ja väljaarvamise kord
Märjamaa valla koolieelsesse lasteasutusse vastuvõtu ja väljaarvamise kord - sisukord
§ 2 Taotluste esitamine
§ 4 Lasteaialepingu peatumine
§ 5 Vabadest kohtadest teavitamine
RT IV, 31.05.2013, 38
(1) Käesolev kord reguleerib Märjamaa valla lasteaedadesse ja lasteaed-põhikoolide lasteaiarühmadesse (edaspidi lasteaed) laste vastuvõttu ja sealt väljaarvamist.
(2) Lasteaeda võetakse vastu pooleteise- kuni seitsmeaastasi lapsi, kui lapse elukoht Eesti rahvastikuregistri andmetel on Märjamaa vald.
(3) Laps võetakse lasteaeda vaba koha olemasolul vastavas vanuserühmas vastavalt taotluste registreerimise järjekorrale ning taotluses märgitud lasteaia eelistustele.
(4) Väljaspool järjekorda võetakse lasteaeda vastu koolieelikud.
(5) Erandkorras võib Märjamaa Vallavalitsuse (edaspidi vallavalitsus) korralduse alusel väljaspool järjekorda lasteaeda vastu võtta lapse, kes vajab lasteaiakohta tema arengu huvidest lähtuvalt. Vastava ettepaneku vallavalitsusele teeb lasteaia direktor.
(6) Vabade kohtade olemasolul võib lasteaeda vastu võtta lapse, kelle elukohaks Eesti rahvastikuregistri andmetel on teine kohalik omavalitsus.
(7) Lapsevanemal/hooldajal/eestkostjal (edaspidi vanem) on õigus valida lapsele lasteaed.
(8) Rühmade komplekteerimise periood on 1.aprillist kuni 15.augustini. Vabade kohtade olemasolu korral võetakse lapsi kogu aasta kestel.
§ 2. Taotluste esitamine
(1) Lasteaeda vastuvõtuks esitab vanem paberkandjal või elektrooniliselt vallavalitsusele vormikohase taotluse (vastavalt lisale 1). Taotlused registreeritakse valla dokumendiregistris laekumise järjekorras vastavalt vallavalitsuse asjaajamise korrale.
(2) Registreeritud taotluse alusel kannab vallavalitsuse haridusametnik andmed Märjamaa valla lasteaia taotlusteregistrisse (edaspidi taotlusteregister). Taotlusteregistrit on vanemal võimalik jälgida aadressil http://soft.sepeks.ee/marjamaa/ või Märjamaa valla kodulehel www.marjamaa.ee asuva lingi kaudu.
(3) Taotluste registris registreeritud taotlus edastatakse vastava lasteaia direktorile. Kui vanem on soovinud oma last panna mitme lasteaia järjekorda (taotluses näidatud eelistustega), edastatakse avaldus kõigile eelistuses/valikus toodud lasteaedade direktoritele.
(4) Taotluses esitatud andmete muutumisest teavitab vanem vallavalitsust.
(5) Lasteaia eelistuse muutumisel esitab vanem uue taotluse, mille alusel teostab vallavalitsuse haridusametnik taotlusteregistris eelistuste muudatuse.
(1) Lapse lasteaeda vastuvõtmise üle otsustab lasteaia direktor, erandkorras vastavalt määruse § 1 lõikes 5 sätestatule vallavalitsus.
(2) Lasteaia direktor komplekteerib rühmad taotlusteregistri andmete alusel (seisuga 01. aprill) vastavalt taotluse esitamise ajalisele järjestusele, koha soovimise ajale, vanuserühmale ja lasteaia eelistustele 15.augustiks ning kinnitab kolme tööpäeva jooksul rühmade lastenimekirjad oma käskkirjaga.
(3) Lasteaia direktor koostab kahe nädala jooksul (15.aprilliks) esialgsed rühmade lastenimekirjad, kus on äranäidatud võimalikud vabad kohad ja nende potentsiaalsed täitjad, kusjuures mitme kohaeelistusega lapse puhul kooskõlastatakse see vastavate lasteaedade direktorite vahel.
(4) Lasteaedade direktorid teatavad koha saamise võimalusest vanematele taotluses näidatud viisil (telefoni või posti või meili teel). Vanemad on kohustatud vastava teate saamisel hiljemalt kahe nädala jooksul teatama oma otsusest.
(5) Kui vanem muudab oma soovi lasteaiakoha kasutamise algusaja suhtes, siis tema taotlus jääb edasi taotlusteregistri järjekorda.
(6) Kui vanem ei teata oma otsust või lasteaia direktor ei saa temaga taotluses märgitud kontaktidel ühendust 01. maiks, siis kustutatakse selle vanema esitatud taotlus taotlusteregistrist. Kohta pakutakse järjekorras järgmisele lapsele.
(7) Lasteaia direktor teatab vanemale lapse vastuvõtmisest avalduses toodud telefoninumbril või aadressil. Lasteaia koha kasutamise kohta sõlmib lasteaia direktor vanemaga lepingu (vastavalt määruse lisale 2) ja informeerib vallavalitsuse haridusametnikku lasteaialepingu sõlmimisest.
(8) Lasteaia direktor tutvustab vanemale lasteaeda vastuvõtu ja sealt lahkumise korda ning lasteaia tegevus- ja päevakava, lasteaia põhimäärust, informeerib vanemat tema poolt tasumisele kuuluvatest tasudest, nende suurusest ja tasumise tähtajast.
(9) Laps, kes on saanud koha lasteaias, kustutatakse üldjuhul lasteaia järjekorrast. Kui laps saab koha teise või kolmanda eelistuse lasteaias, siis võib vanema soovil jätta lapse esimese eelistuse lasteaia järjekorda.
(10) Soovitud tähtajaks mitterahuldatud taotlused jäävad järjekorda ootele.
§ 4. Lasteaialepingu peatumine
(1) Vanema ja lasteaia direktori vahelisel kokkuleppel võib lasteaialepingu kuni üheks õppeaastaks peatada.
(2) Lasteaialepingu tähtajalisest peatamisest teavitab lasteaia direktor vallavalitsuse haridusametnikku, kes teeb vastava kande taotlusteregistrisse.
(3) Lasteaialepingu tähtajalise peatamise korral võib lasteaia direktor ajutiselt lasteaeda vastu võtta teise lapse. Asendava lapse kohta sõlmitakse tähtajaline lasteaialeping.
§ 5. Vabadest kohtadest teavitamine
(1) Lasteasutuses koha vabanemisest teavitab lasteasutuse direktor taotlusteregistris olevate laste vanemaid. Vabade kohtade täitmine toimub kogu õppeaasta jooksul § 3 lõikes 4 sätestatud korras.
(2) Kui taotlusteregistris lapsi järjekorras ei ole, teavitab lasteaia direktor Märjamaa valla veebilehel ja infolehes ”Märjamaa Nädalaleht” üldsust vabade kohtade olemasolust.
(1) Lapse võib direktor lasteaiast välja arvata (kustutatakse nimekirjast):
1) seoses kooliminekuga;
2) vanema kirjaliku taotluse alusel.
(2) Lapse lasteaiast väljaarvamisel on vanem kohustatud tasuma toitlustus- ja muu vanema poolt makstava tasu kuni lapse lasteaiast lahkumise kuupäevani. Tasumata jäetud summa nõutakse sisse seaduses sätestatud korras.
(3) Lapse väljaarvamine vormistatakse lasteaia direktori käskkirjaga.
(1) Tunnistada kehtetuks Märjamaa vallavalitsuse 2.05.2007 määrus nr 19 „Märjamaa valla
koolieelsesse lasteasutusse vastuvõtu ja väljaarvamise kord“.
(2) Määrust rakendatakse alates 01. septembrist 2013.
Eero Plamus
Lisa 1 Avaldus Märjamaa valla lasteaia järjekorda võtmiseks
Lisa 2 Lasteaialeping

matches:
§ 2
§ 4
§ 5
§ 2
§ 1
§ 4
§ 5
§ 3


text:
Language of document : Bulgarian Spanish Czech Danish German Estonian Greek French Italian Latvian Lithuanian Hungarian Maltese Dutch Polish Portuguese Romanian Slovak Slovene Finnish Swedish Croatian ECLI:EU:C:2019:500
Eelotsusetaotlus – Riigiabi – Otsus 2009/402/EÜ – Prantsuse Vabariigi puu- ja köögiviljasektori situatsiooniplaanid – Abi kokkusobimatuse tuvastamine – Tagasinõudmiskorraldus – Otsuse kohaldamisala – Põllumajandustootjate piirkondlikud organisatsioonid
Kohtuasjas C‑505/18,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Conseil d’État’ (Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) 26. juuli 2018. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 30. juulil 2018, menetluses
Etablissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer),
koosseisus: koja president E. Regan (ettekandja), kohtunikud C. Lycourgos, E. Juhász, M. Ilešič ja I. Jarukaitis,
– Copebi SCA, esindaja: avocate N. Coutrelis,
– Prantsuse valitsus, esindajad: D. Colas, C. Mosser ja A.-L. Desjonquères,
– Euroopa Komisjon, esindajad: B. Stromsky, X. Lewis ja W. Farrell,
1 Eelotsusetaotlus käsitleb komisjoni 28. jaanuari 2009. aasta otsuse 2009/402/EÜ Prantsusmaa puu- ja köögiviljasektori situatsiooniplaanide kohta (ELT 2009, L 127, lk 11) tõlgendamist.
2 Taotlus on esitatud Copebi SCA ja Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer’i (FranceAgriMer) vahelises vaidluses seoses nõudega tühistada FranceAgriMeri väljastatud sissenõudmiskorraldus Copebi SCA suhtes, et nõuda sisse summa, mis vastab talle aastatel 1998–2002 tasutud riigiabi ja vastavate intresside tagasimaksmisele.
3 Nõukogu 22. märtsi 1999. aasta määruse (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad [ELTL artikli 108] kohaldamiseks (EÜT 1999, L 83, lk 1; ELT eriväljaanne 08/01, lk 339), artikkel 1 „Mõisted“ sätestab:
h) huvitatud pool – mis tahes liikmesriik, isik, ettevõtja või ettevõtjate ühendus, kelle huve võib abi andmine mõjutada, eriti abi saaja, konkureerivad ettevõtjad ja ametiliidud.“
4 Selle määruse artiklis 6 „Ametlik uurimismenetlus“ on lõikes 1 sätestatud:
„Ametliku uurimismenetluse algatamise otsuses esitatakse kokkuvõtlikult asjakohased faktid ja õigusküsimused ning see sisaldab komisjoni esialgset hinnangut selle kohta, kas kavatsetud meetmel on abi iseloom, ja kahtlusi selle ühisturuga kokkusobivuse kohta. Otsuses kutsutakse kõnealust liikmesriiki ja teisi huvitatud pooli üles esitama märkusi ettenähtud aja jooksul, mis tavaliselt ei ületa ühte kuud. Nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel võib komisjon seda tähtaega pikendada.“
Otsus 2009/402
5 Otsuse 2009/402 põhjendused 15, 17, 24–27, 29 ja 71 on sõnastatud järgmiselt:
„(15) Kaheksa põllumajandustootjate piirkondlikku organisatsiooni (Rhône’i-Vahemere madaliku, edelapiirkonna, Korsika, Loire’i oru, Põhja-Prantsusmaa, Kirde-Prantsusmaa, Bretagne’i ja Normandia organisatsioonid) sai mitme aasta vältel kasutada riiklikke vahendeid, mida eraldas [riikliku sektoritevahelise puuvilja-, köögivilja- ja aiandusamet (Office National Interprofessionnel des Fruits, des Légumes et de l’Horticulture (Oniflhor)] ja millega rahastati situatsiooniplaanideks nimetatud abikavu. Viimaste alusel rakendati ühendusesisestel ja ‑välistel turgudel meetmeid Prantsuse põllumajandustoodete turustamise soodustamiseks, seda eelkõige kriisiperioodidel.
(17) Nagu Prantsuse ametiasutused oma 26. detsembri 2002. aasta kirjas selgitasid, oli meetmete eesmärk ennetada lühiajalisi pakkumise ülejääke või leevendada kriisi korral nende tagajärgi. Selleks astuti samme kolmel tasandil: välisturud, siseturg ja ümbertöötlemine.
(24) Prantsusmaa selgitas 26. detsembri 2002. aasta kirjas, et meetmeid rahastasid 30% või 50% ulatuses asjaomased sektorid ja ülejäänud osas riik.
(25) [Puu- ja köögiviljasektori põllumajandustootjate piirkondlike organisatsioonide liit (Fédération des comités Economiques Agricoles, edaspidi „Fedecom“)] selgitas üksikasjalikult situatsiooniplaanide rahastamismehhanismi ja piirkondlike organisatsioonide rolli. Prantsusmaa ei vaidlustanud neid selgitusi.
(26) [Fedecomi] teatel oli [Oniflhori] ainupädevuses otsustada, milliseid meetmeid rakendatakse, ning piirkondlikud organisatsioonid pidid neid üksnes ellu viima. [Oniflhor] langetas iga abikava jaoks ja iga taimeliigi kohta otsuse, milliseid meetmeid rakendada, ja tegi asjaomasele üleriigilisele osakonnale ülesandeks need ellu viia. [Oniflhor] otsustas ka igale plaanile eraldatava summa ja piirkondlike organisatsioonide liikmemaksude määra.
(27) Meetmeid rahastati rakendusfondist, mida haldasid põllumajandustootjate piirkondlikud organisatsioonid. Fond toimis samadel põhimõtetel nagu ühenduse abikavad, mis on ette nähtud nõukogu 28. oktoobri 1996. aasta määruse (EÜ) nr 2200/96 (puu- ja köögiviljaturu ühise korralduse kohta) [ELT 1996, L 297, lk 1; ELT eriväljaanne 03/20, lk 55)] artikliga 15, kuivõrd seda rahastati osaliselt riigiabist ja osaliselt liikmesettevõtete maksetest (niinimetatud ettevõtete osamaksetest), mille aluseks oli turustatud puu- ja köögiviljade kogus või väärtus. Ettevõtete osamaksed ei hõlmanud eeskirjade laiendamise makseid. Seega ei olnud nad ministri määrusega kohustuslikuks tehtud.
(29) [Käesolevas punktis 29 esitatud] tabelis võetakse kokku ajavahemikus 1992–2002 [Oniflhori] poolt situatsiooniplaanide alusel makstud summad (eurodes). Summad on esitatud aastate ja meetmete kaupa. 1992. ja 1993. aasta kohta on tabelis esitatud üksnes abi kogusumma. Prantsusmaa selgituse kohaselt ei võimalda [Oniflhori] arhiivid nende aastate kohta enam üksikasjalikku jaotust esitada.
(71) Komisjoni käsutuses oleva teabe kohaselt nähti situatsiooniplaanidega ette meetmed kriiside puhuks, mis on põhjustatud Prantsuse toodete liigpakkumisest ühenduse turul. Meetmeteks olid eelkõige müügihinna subsideerimine, toetused ladustamiseks või saagi osaliseks hävitamiseks ja rahalised stiimulid värskete toodete töötlemiseks. Väljaspool Euroopa Liitu asuvatel turgudel aitasid eksporditoetused ilmselt samuti kaasa Prantsuse toodete ülejäägi läbimüügile ja võisid tugevdada ettevõtjate konkurentsiolukorda. Neid toetusi eraldati ilmselt hinna ja toodangumahu alusel.“
6 Otsuse artiklis 1 on märgitud:
„Situatsiooniplaanide alusel puu- ja köögiviljatootjatele eraldatud riigiabi, mida Prantsusmaa andis ebaseaduslikult ajavahemikus 1992–2002, rikkudes sellega [ELTL artikli 108 lõiget 3], on ühisturuga kokkusobimatu.“
7 Selle otsuse artikkel 2 sätestab:
„1. Prantsusmaa võtab tarvitusele vajalikud meetmed, et artiklis 1 osutatud kokkusobimatu abi abisaajatelt tagasi nõuda.
2. Tagasinõutavatelt summadelt arvestatakse intressi alates kuupäevast, millal need abisaaja käsutusse anti, kuni nende tagasisaamiseni.
8 Sama otsuse artiklis 5 on sätestatud:
„Käesolev otsus on adresseeritud Prantsuse Vabariigile.“
9 Oniflhor, kelle õigusjärglane on FranceAgriMer, on Prantsuse riigi kontrolli all tegutsev avalik-õiguslik tööstus- ja kaubandusasutus, mille eesmärk oli eelkõige suurendada majanduslikku tõhusust puu- ja köögiviljasektoris.
10 Oniflhor kehtestas ajavahemikus 1998–2002 igal aastal finantsabi vormis antava konjunktuuriajendi tööstusotstarbeliste kõhr- ehk bigarookirsside ümbertöötlejatega tarnelepingute sõlmimiseks.
11 Selline abi oli ette nähtud tootjarühmadele, kes tootmisharudevahelise kokkuleppe alusel sõlmitud mitmeaastaste lepingute raames tarnisid asjaomasel saagiaastal bigarookirsid ümbertöötlejatele.
12 Oniflhori makstud abi vahendas tööstusotstarbeliste bigarookirsside majanduskomitee (Comité économique bigarreau industrie, CEBI), kes kandis vahendid edasi oma liikmetele, nende hulgas Copebile, kes sai abi kokku summas 2 823 708,83 eurot.
13 Pärast seda, kui komisjonile oli esitatud kaebus, kinnitas ta otsuses 2009/402, mis puudutas Prantsuse Vabariigi rakendatud abikavasid, mida eelkõige Oniflhor andis „situatsiooniplaanide“ raames puu- ja köögiviljasektoris, et puu- ja köögiviljasektoris tasutud abi eesmärk oli aidata kaasa Prantsuse toodete ülejäägi läbimüügile, mõjutades hindu või turustatavat kaubakogust. Ta järeldas, et need sekkumised kujutasid endast liidu õigust rikkudes kehtestatud riigiabi, ning tegi ettekirjutuse see abi tagasi nõuda.
14 Seda otsust kinnitati kahes Euroopa Liidu Üldkohtu 27. septembri 2012. aasta otsuses Prantsusmaa vs. komisjon (T‑139/09, EU:T:2012:496) ja Fedecom vs. komisjon (T‑243/09, ei avaldata, EU:T:2012:497).
15 Nende otsuste alusel esitas Prantsuse Vabariik ebaseadusliku riigiabi tagasisaamiseks sissenõuded tööstusotstarbeliste bigarookirsside kasvatajatele, nende hulgas Copebile, kellele FranceAgriMer esitas 29. märtsil 2013 sissenõudekorralduse 5 042 768,78 euro tagasinõudmiseks, mis vastas ajavahemikus 1998–2002 makstud riigiabi ja vastavate intresside summale.
16 Tribunal administratif de Nîmes (Nîmes’i halduskohus, Prantsusmaa) jättis 20. jaanuari 2015. aasta otsusega rahuldamata Copebi nõude see sissenõudekorraldus tühistada.
17 18. aprilli 2016. aasta otsusega jättis cour administrative d’appel de Marseille (Marseille’ teise astme halduskohus, Prantsusmaa) rahuldamata Copebi poolt selle otsuse peale esitatud apellatsioonkaebuse.
18 Copebi esitas viimati nimetatud otsuse peale Conseil d’État’le (Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) kassatsioonkaebuse.
19 See kohus järeldas, et ehkki otsuses 2009/402 on üldiselt käsitletud puu- ja köögiviljaturgu, mis kuulub puu- ja köögiviljade ühise korralduse alla, mida tollel ajal reguleeris nõukogu 18. mai 1972. aasta määrus (EMÜ) nr 1035/72 puu- ja köögiviljaturu ühise korralduse kohta (EÜT 1972, L 118, lk 1), seejärel nõukogu 28. oktoobri 1996. aasta määrus (EÜ) nr 2200/96 (EÜT 1996, L 297, lk 1; ELT eriväljaanne 03/20, lk 55), mis mõlemad puudutavad turu ühist korraldust puu- ja köögiviljasektoris, kuhu kuulub tööstusotstarbeliste bigarookirsside kasvatamine, ja et 12. veebruari 2015. aasta kohtuotsusest komisjon vs. Prantsusmaa (C‑37/14, ei avaldata, EU:C:2015:90) ilmneb, et CEBI sai põhikohtuasjas käsitletud abi, et aidata kaasa Prantsuse toodete ülejäägi läbimüügile, mõjutades hindu või turustatavat kaubakogust, ei ole siiski CEBI nende kaheksa põllumajandustootjate piirkondliku organisatsiooni hulgas, mida mainitakse otsuse 2009/402 punktis 15.
20 Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul ilmneb sellest otsusest samuti, et erinevalt selle otsuse punktides 24–28 kirjeldatud rahastamismehhanismist ei rahastata põhikohtuasjas käsitletud abi tootjate vabatahtlikest maksetest, mida nimetati „ettevõtete osamakseteks“, vaid üksnes Oniflhori makstud toetustest.
21 Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et ehkki abisummad, mida Oniflhor igal aastal tööstusotstarbeliste bigarookirsside kasvatajatele CEBI vahendusel maksis, sisalduvad otsuse 2009/402 punktis 29 esitatud tabelis, on tegemist Prantsusmaa ametivõimude poolt esitatud andmetega ning miski otsuses ei võimalda asuda seisukohale, et komisjon on neid ametlikult kinnitanud, kuivõrd viimane mainis nimetatud otsuse põhjenduses 15 üksnes kaheksat põllumajandustootjate piirkondlikku organisatsiooni, mitte aga CEBI. See tabel on esitatud otsuse osas, milles kirjeldatakse kõnealust abi, mitte aga tagastamismenetlust käsitlevas osas.
22 Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib seega, kas on seaduslik FranceAgriMeri väljastatud sissenõudekorraldus Copebi suhtes, mis tugineb otsuses 2009/402 käsitletud abi tagastamisele. Selle sissenõudekorralduse seaduslikkus sõltub tema sõnul küsimusest, kas seda otsust tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab abi, mida Oniflhor maksis CEBI-le ja mis määrati selle organisatsiooni tootjarühmade poolt tööstusotstarbeliste bigarookirsside kasvatajatele, ehkki CEBI ei ole nende kaheksa põllumajandustootjate piirkondliku organisatsiooni hulgas, keda nimetatud otsuse punktis 15 mainitakse, ja ehkki nimetatud abi rahastamise viis oli selgelt erinev.
23 Neil asjaoludel otsustas Conseil d’État (Prantsusmaa kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [otsust 2009/402] tuleb tõlgendada nii, et sellega on hõlmatud Oniflhori poolt CEBI-le makstud ja selle komitee liikmetest tootjarühmade kaudu tööstusotstarbeliste bigarookirsside kasvatajatele määratud abi, kuigi otsuse punktis 15 nimetatud kaheksa põllumajandustootjate majanduskomitee hulgas CEBI ei figureeri ja kõnealust abi rahastati, erinevalt selle otsuse punktides 24–28 kirjeldatud rahastamismehhanismist, üksnes Oniflhori toetusest ja mitte lisaks tootjate vabatahtlikest maksetest ehk „ettevõtete osamaksetest“?“
24 Oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas otsust 2009/402 tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab abi, mida Oniflhor maksis CEBI-le ja mis määrati selle komitee liikmetest tootjarühmade kaudu tööstusotstarbeliste bigarookirsside kasvatajatele, samas kui esiteks see komitee ei ole selles otsuses mainitud kaheksa põllumajandustootjate piirkondliku organisatsiooni hulgas ja teiseks oli see abi erinevalt nimetatud otsuses kirjeldatud rahastamismehhanismist rahastatud üksnes Oniflhori toetustest, mitte aga lisaks tootjate vabatahtlikest maksetest.
25 Mis puudutab esiteks asjaolu, et CEBI ei ole mainitud otsuses 2009/402, siis tuleb märkida, et vaidlust ei ole selles, et põhikohtuasja kaebaja sai ajavahemikus 1998–2002 abi, mida Oniflhor maksis CEBI vahendusel.
26 Ühtlasi ei ole vaidlust selles, et CEBI on õiguslikult laadilt samasugune nagu otsuse 2009/402 punktis 15 mainitud ülejäänud kaheksa põllumajandustootjate piirkondlikku organisatsiooni, tema suhtes kehtivad samad riigisisesed õigusnormid ja – nagu märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus – see komitee sai abi, mida maksis ametiasutus, nimelt Oniflhor, eesmärgiga aidata kaasa Prantsuse toodete ülejäägi läbimüügile, mõjutades hindu või turustatavat kaubakogust.
27 Lisaks tuleb märkida, et kooskõlas otsuse 2009/402 artikliga 1 on „[s]ituatsiooniplaanide alusel puu- ja köögiviljatootjatele eraldatud riigiabi, mida Prantsusmaa andis ebaseaduslikult ajavahemikus 1992–2002, rikkudes sellega [ELTL artikli 108 lõiget 3], […] ühisturuga kokkusobimatu“. Seetõttu tuleb sedastada, et nagu mainis ka komisjon oma kirjalikes märkustes, ei ole otsuse 2009/402 resolutsioon piiratud üksnes selle otsuse põhjenduses 15 mainitud kaheksa põllumajandustootjate piirkondliku organisatsiooniga.
28 Sellega seoses olgu märgitud, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt on riigiabi tagasinõudmise otsused adresseeritud vastutavale liikmesriigile, mitte aga abisaajatele, ning riigiabi kontrollimenetluse ükski säte ei anna teiste huvitatud isikute hulgas erilist rolli abisaajale (vt eelkõige 24. septembri 2002. aasta kohtuotsus Falck ja Acciaierie di Bolzano vs. komisjon, C‑74/00 P ja C‑75/00 P, EU:C:2002:524, punktid 81 ja 83).
29 Niisiis on otsus 2009/402 selle artikli 5 kohaselt adresseeritud nimelt Prantsuse Vabariigile, mitte aga mõnele konkreetsele piirkondlikule organisatsioonile. Järelikult pidi selle otsuse artikli 2 kohaselt nimetatud liikmesriik võtma vajalikud meetmed, et selles otsuses kokkusobimatuks tunnistatud abi selle saajatelt tagasi nõuda, ning otsustama seega, millised organisatsioonid olid seda abi saanud.
30 Euroopa Kohus on täpsustanud samuti, et abikava puhul võib komisjon piirduda kava omaduste uurimisega, selleks et otsuse põhjendustes hinnata, kas tingimuste tõttu, mida kava ette näeb, tagab see abisaajatele märgatava eelise võrreldes nende konkurentidega ja on kasulik eelkõige ettevõtjatele, kes osalevad liikmesriikidevahelises kaubanduses (vt 7. märtsi 2002. aasta kohtuotsus Itaalia vs. komisjon, C‑310/99, EU:C:2002:143, punkt 89).
31 Niisiis ei pea komisjoni otsus, millega tuvastatakse abi kokkusobimatus siseturuga, sisaldama selle korra alusel üksikjuhtudel antud abi analüüsi. Alles abi tagasinõudmise staadiumis tuleb kontrollida iga asjasse puutuva ettevõtja olukorda eraldi (vt selle kohta 7. märtsi 2002. aasta kohtuotsus Itaalia vs. komisjon, C‑310/99, EU:C:2002:143, punkt 91).
32 See on nii veelgi enam juhul, kui komisjonil – nagu ta ise märkis – ei ole võimalik asjaomaselt liikmesriigilt saada rahuldavat hulka andmeid selle kohta, kuidas täpselt neid meetmeid kohaldati.
33 Seetõttu ei saa järeldada asjaolust, et CEBI ei ole otsuses 2009/402 mainitud kaheksa põllumajandustootjate piirkondliku organisatsiooni hulgas, et see otsus ei hõlma abi, mida Oniflhor selle põllumajandustootjate piirkondliku organisatsiooni vahendusel maksis Copebile.
34 Lisaks ei saa väita, et otsuse 2009/402 tegemisel on rikutud põhikohtuasja kaebaja õigust olla ära kuulatud. Nimelt tuleb märkida, et Euroopa Kohus on ühtlasi järeldanud, et määruse nr 659/1999 artikli 1 punkti h tähenduses „huvitatud pool“ viitab määramatule hulgale adressaatidele (vt selle kohta 27. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Austria vs. Scheucher-Fleisch jt, C‑47/10 P, EU:C:2011:698, punkt 132), ja et seetõttu ei nõua see säte konkreetsete õigussubjektide individuaalset teavitamist (vt selle kohta 14. novembri 1984. aasta kohtuotsus Intermills vs. komisjon, 323/82, EU:C:1984:345, punkt 17).
35 Kõnealuse teavitamise ainus eesmärk on teha komisjonile ülesandeks tagada, et kõiki potentsiaalselt asjasse puutuvaid isikuid on teavitatud ning neil on võimalus teha oma argumendid teatavaks. Neil asjaoludel on Euroopa Liidu Teatajas teatise avaldamine riigiabi kontrolli valdkonnas piisav vahend, et anda kõigile huvitatud isikutele teada menetluse algatamisest (vt selle kohta 14. novembri 1984. aasta kohtuotsus Intermills vs. komisjon, 323/82, EU:C:1984:345, punkt 17, ja 24. septembri 2002. aasta kohtuotsus Falck ja Acciaierie di Bolzano vs. komisjon, C‑74/00 P ja C‑75/00 P, EU:C:2002:524, punkt 80).
36 Mis puudutab teiseks asjaolu, et erinevalt otsuses 2009/402 komisjoni kirjeldatud rahastamismehhanismist oli Copebi saadud abi rahastatud üksnes Oniflhori toetustest, mitte aga ühtlasi tootjate vabatahtlikest maksetest, ilmneb sellest otsusest, et „situatsiooniplaane“ rahastasid 30%–50% ulatuses asjaomased sektorid. Seda ettevõtjate osamakset täiendas avalik-õiguslikelt asutustelt pärit rahastamine Oniflhori vahendusel. Neid ettevõtjate osamakseid kogusid põllumajandustootjate piirkondlikud organisatsioonid ja selle osamakse tasumata jätmine vastas põhimõtteliselt keeldumisele saada abi Oniflhorilt.
37 Tuleb märkida, et ehkki abi, mida Copebi sai, rahastati üksnes Oniflhori toetustest ilma asjaomase sektori panuseta, anti seda abi siiski riigi ressurssidest.
38 Selline asjaolu ei võimalda niisiis vältida Copebi saadud abi kvalifitseerimist „riigiabiks“ ELTL artikli 107 lõike 1 tähenduses ja järelikult jätta see välja otsuse 2009/402 kohaldamisalast.
39 Muu hulgas, kuigi ettevõtte osamaksete tasumata jätmine põhjendas seda, et Oniflhor jättis igasuguse abi maksmata, tuleb märkida, et Euroopa Kohus on juba järeldanud, et küsimus, kas asjaomastele ettevõtjatele antud soodustus oli riigisiseste õigusnormidega kooskõlas või vastupidi, kujutas endast maksustamise vältimist või maksupettust, ei mõjuta liikmesriigi kohustust kõnealune abi ettenähtud tähtaja jooksul tagasi nõuda (5. mai 2011. aasta kohtuotsus komisjon vs. Itaalia, C‑305/09, EU:C:2011:274, punkt 42).
40 Järelikult see, et Copebi sai kasu situatsiooniplaanidest ilma nendesse makseid tegemata ning talle kohaldati niisiis soodsamat korda võrreldes sellega, mida kohaldati teistele abisaajatele, ei ole asjaolu, mis võimaldaks jätta nimetatud abi otsuse 2009/402 kohaldamisalast välja.
41 Seejärel väidab põhikohtuasja kaebaja kolmandaks, et erinevalt otsuses 2009/402 käsitletud „situatsiooniplaanidest“ oli ettevõtjatevaheline abikava tööstusotstarbelistele bigarookirssidele seotud konjunktuurilise ja ühekordse abi vormis antava struktuurilise kavaga, mille eesmärk ei olnud ennetada lühiajalisi pakkumise ülejääke.
42 Siiski tuleb märkida, et eelotsusetaotlusest ilmneb, et abi, mida Oniflhor maksis CEBI-le, anti rahalise abi vormis, mida igal kõnealusel aastal uuendati ja mille eesmärk oli aidata ületada raskusi, mis selles tootmisharus esinesid tugeva konkurentsisurve tõttu, mida avaldasid Itaalia ja Hispaania ümbertöötlejad ning Kesk-Euroopa riikidest pärit töötlemata toodangu import. Euroopa Kohtule esitatud toimikust ilmneb samuti, et seda abi arvutati igal aastal lähtuvalt kasutatud saagi suurusest ja selle saagi sihtkohast kindla puuviljade koguse piirides.
43 Eelnevat silmas pidades tuleb küsimusele vastata, et otsust 2009/402 tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab abi, mida Oniflhor maksis CEBI-le ja mis määrati selle komitee liikmetest tootjarühmade kaudu tööstusotstarbeliste bigarookirsside kasvatajatele, kuigi esiteks see komitee ei ole selles otsuses mainitud kaheksa põllumajandustootjate piirkondliku organisatsiooni hulgas ja teiseks oli see abi erinevalt nimetatud otsuses kirjeldatud rahastamismehhanismist rahastatud üksnes Oniflhori toetustest, mitte aga lisaks tootjate vabatahtlikest maksetest.
44 Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Komisjoni 28. jaanuari 2009. aasta otsust 2009/402/EÜ Prantsusmaa puu- ja köögiviljasektori situatsiooniplaanide kohta tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab abi, mida riiklik sektoritevahelise puuvilja-, köögivilja- ja aiandusamet (Office national interprofessionnel des fruits, des légumes et de l’horticulture, Oniflhor) maksis tööstusotstarbeliste bigarookirsside majanduskomiteele (Comité économique bigarreau d’industrie, CEBI) ja mis määrati selle komitee liikmetest tootjarühmade kaudu tööstusotstarbeliste bigarookirsside kasvatajatele, kuigi esiteks see komitee ei ole selles otsuses mainitud kaheksa põllumajandustootjate piirkondliku organisatsiooni hulgas ja teiseks oli see abi erinevalt nimetatud otsuses kirjeldatud rahastamismehhanismist rahastatud üksnes Oniflhori toetustest, mitte aga lisaks tootjate vabatahtlikest maksetest.

matches: kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus Kohus


Vormsi valla heakorraeeskirja muutmine – Riigi Teataja
Vormsi valla heakorraeeskirja muutmine
RT IV, 08.05.2014, 15
Vastu võetud 21.04.2014 nr 6
Määrus kehtestatakse Kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 5 lg 2, § 6 lg 1, § 22 lg 1 punktide 4 ja 361, 362ning § 36 alusel.
§ 1. Vormsi valla heakorraeeskirja muutmine
1) § 1 lõige 1 muudetakse järgmiselt:
"(1) Vormsi valla heakorra eeskiri (edaspidi eeskiri) reguleerib heakorranõudeid, kaevetööde teostamist, kasside ja koerte pidamist ning eeskirja eesmärgiks on koos riigi ja Vormsi valla vastavate õigusaktidega tagada heakord valla haldusterritooriumil.";
2) § 1 lõige 3 muudetakse järgmiselt:
"(3) Eeskirja kohaldatakse kooskõlas Vormsi valla jäätmehoolduseeskirjaga ning teiste õigusaktidega.";
3) § 4 lõige 4 muudetakse järgmiselt:
"(4) Kui pinnase sulamise, vihma või muude liiklust oluliselt mõjutavate tegurite tõttu on tee konstruktsioon nõrgenenud ja liiklus võib teed kahjustada või liigelda on ohtlik, võib tee omanik tee või selle osa teatavaks ajaks sulgeda või teel liiklust piirata. Vallavalitsus kehtestab vajalikud piirangud korraldusega. Tee sulgemisest või liikluspiirangutest tuleb teatada Teeseaduse § 31 lõikes 2 sätestatud korras.";
4) § 4 lisatakse lõige 41 järgmiselt:
"(41) Vallateede ja avalike erateede kasutamisel tuleb täita Teeseadusega kehtestatud
nõudeid. Metsamaterjali ladustamisel vallateede kaitsevööndisse või avalikus kasutuses olevate erateede äärde tuleb eelnevalt esitada vallavalitsusele metsatööde teatis (lisa 1). Blankett on kättesaadav valla veebilehel www.vormsi.ee DEMOKRAATIA rubriigis alapealkirja Blanketid, avalduste vormid all. Materjali ladustamiseks sõlmitakse kahepoolne leping, milles sätestatakse deposiidi maksmise kohustus eesmärgiga tagada tee endise olukorra taastamine.";
5) § 4 lisatakse lõige 7 järgmiselt:
"(7) Avalikus kohas laagrisse jäämine, telkimine ja lõkke tegemine või sõiduki kasutamine elamiseks on lubatud ainult selleks ettenähtud ja vastavalt tähistatud piirkonnas. Eramaadel on telkimine lubatud ainult omaniku loal.";
6) § 4 lisatakse lõige 8 järgmiselt:
"(8) Avalikel telkimisplatsidel ja supluskohtades on keelatud:
8) parkida sõidukit lähemale kui 20 m veepiirist, välja arvatud parkimine selleks ettenähtud ja vastavalt tähistatud kohta.";
7) § 4 lisatakse lõige 9 järgmiselt:
"(9) Telkimisplatsilt ja supluskohalt lahkudes tuleb võtta endaga kaasa või paigutada selleks ettenähtud kohta tekkinud olmepraht.";
8) Lisatakse § 71 järgmiselt:
"§ 71. Kaevetööde teostamine
1) Avariilised on need kaevetööd, mille vajadus tekib ootamatult või on võimalikke ebasoovitavaid tagajärgi silmas pidades edasilükkamatud.";
9) § 19 muudetakse järgmiselt:
"Kulu põletamine on keelatud.
1) Kuluheina põletamine on lubatud ainult kaitstavatel loodusobjektidel vastavalt Tuleohutuse seaduse § 16 sätestatule.";
10) § 20 muudetakse järgmiselt:
"Metsapõlengute ennetamiseks on:
3) kinnistu omanik või haldaja kohustatud tagama heina ja rohumaade niitmise ja koristamise vähemalt 1 kord aastas.";
11) § 21 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
"Heakorra eeskirja rikkumise eest karistatakse Kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 662 ja 663 alusel.";
12) § 22 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
"Käesoleva eeskirja täitmise üle teostavad järelvalvet ja käesoleva eeskirjast rikkumisest tulenevate väärtegude toimepanemisel on kohtuvälised menetlejad Kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 664 lõike 2 ja 3 ning Väärteomenetluse seadustiku sätete alusel:
3) Keskkonnainspektsioon.".
(1) Vormsi Vallavolikogu 2013. aasta 3. juuni määrus nr 6 „Vormsi valla avaliku korra eeskiri" tunnistatakse kehtetuks alates 01.07.2014. a.
(2) Vallavalitsusel kehtestada Metsamaterjali ladustamise lepingu kohustuslikud tingimused ja vorm.
Lisa 1 Teatise blankett
Lisa 3 Kaevetööde loa taotluse vorm