text:
Allar Jõks, ettekanne "Tervis kui inimväärse elu eeldus" tervisefoorumil | Õiguskantsler /g,""),i=t[r]||t._default;e=i[1]+e+i[2],n.innerHTML=e;for(var a=i[0]+1;a--;)n=n.lastChild}else n.innerHTML=e,n=n.lastChild;return n};!function(){function e(){if(!o.isReady){try{document.documentElement.doScroll("left")}catch(t){return void setTimeout(e,1)}o.ready()}}var t,n,o=function(e,t){},r=(window.jQuery,window.$,!1),i=[];o.fn={ready:function(e){return o.bindReady(),o.isReady?e.call(document,o):i&&i.push(e),this}},o.isReady=!1,o.ready=function(){if(!o.isReady){if(!document.body)return setTimeout(o.ready,13);if(o.isReady=!0,i){for(var e,t=0;e=i[t++];)e.call(document,o);i=null}o.fn.triggerHandler&&o(document).triggerHandler("ready")}},o.bindReady=function(){if(!r){if(r=!0,"complete"===document.readyState)return o.ready();if(document.addEventListener)document.addEventListener("DOMContentLoaded",n,!1),window.addEventListener("load",o.ready,!1);else if(document.attachEvent){document.attachEvent("onreadystatechange",n),window.attachEvent("onload",o.ready);var t=!1;try{t=null==window.frameElement}catch(i){}document.documentElement.doScroll&&t&&e()}}},t=o(document),document.addEventListener?n=function(){document.removeEventListener("DOMContentLoaded",n,!1),o.ready()}:document.attachEvent&&(n=function(){"complete"===document.readyState&&(document.detachEvent("onreadystatechange",n),o.ready())}),window.jQuery=window.$=o}();var n=function(){var e=document.getElementById("block-delta-blocks-logo"),t=highContrast.logoPath;if(document.querySelectorAll&&"undefined"!=typeof t&νll!==e){var n=e.querySelectorAll("img");"undefined"==typeof n[0].logoPathOriginal&&(n[0].logoPathOriginal=n[0].src),n[0].src=t}},o=function(){var e=document.getElementById("block-delta-blocks-logo"),t=highContrast.logoPath;if(document.querySelectorAll&&"undefined"!=typeof t&νll!==e){var n=e.querySelectorAll("img");"undefined"!=typeof n[0].logoPathOriginal&&(n[0].src=n[0].logoPathOriginal)}},r=function(){var o=highContrast.cssFilePath;if("undefined"!=typeof o){var r=document.getElementById("high-contrast-css");null===r&&(r=t('')),e.parentNode.insertBefore(r,e.nextSibling)}n(),Cookies.set("highContrastActivated","true","/")},i=function(){var e=document.getElementById("high-contrast-css");null!==e&&e.parentNode.removeChild(e),o(),Cookies.set("highContrastActivated","false","/")},a=function(){var e=Cookies.get("highContrastActivated");return"undefined"==typeof e?!1:"false"===e?!1:!0},d=function(){a()?(i(),Cookies.set("highContrastActivated","false","/")):(r(),Cookies.set("highContrastActivated","true","/"))},c=function(){var e=highContrast.link;e=t(e),e.onclick=function(){return d(),this.blur(),!1},document.getElementById("skip-link").appendChild(e)};drupalHighContrast.enableStyles=r,drupalHighContrast.disableStyles=i,drupalHighContrast.toggleHighContrast=d,a()&&r(),$.fn.ready(function(){a()&&n(),c()})}();
Allar Jõksi ettekanne "Tervis kui inimväärse elu eeldus" Ühiskondliku Leppe Tervisefoorumil 17.01.2005 Tallinnas
Tere päevast, austatud daamid ja härrad. Kõigepealt tahan tänada tervisefoorumi korraldajaid meeldiva võimaluse eest siin kõneleda nii olulisel teemal nagu seda on tervise kaitse. Pean tervist üheks olulisemaks väärtuseks, mille säilitamise nimel tasub ja tuleb vaeva näha. Õigus tervise kaitsele on üks olulisemaid põhiõigusi, sest tervis on inimväärse elu eeldus ja iga riigi esmane kohustus on tagada oma kodanikele inimväärne elu. Inimväärikuse põhimõte on meie põhiseaduse ühe põhiprintsiibina sätestatud põhiseaduse §-s 10. Sel põhimõttel on meie põhiseaduses väga oluline koht. Seetõttu tuleb probleemidesse tervishoiu valdkonnas suhtuda ülimalt tõsiselt ning lahendusi otsida üheskoos.
Oma tervise säilitamiseks on kõige rohkem võimalik ära teha eelkõige igaühel endal, kuid tervise hoidmisel on ka riigil aktiivne roll toimiva ja tõhusa tervishoiusüsteemi väljatöötamise näol.
Ei möödu päevagi, kui võime ajalehtedest lugeda, millises kriisis tervishoid on. Tervishoid on kindlasti valdkond, millega igaühel on kas kaudne või otsene kokkupuude ja seetõttu kindel teadmine, kuidas asjad olema peaksid. Oma tänases ettekandes hoidun kiusatusest ega tee etteheiteid, samuti ei anna diagnoosi Eesti tervishoiule, vaid markeerin mõningad kitsaskohad, mille lahendamist käesoleval aastal õiguskantslerina oluliseks pean.
II Põhiõiguse tervise kaitsele ulatus ja igaühele kättesaadavus
Maailma Terviseorganisatsiooni raportis Balti riikide tervishoiu finantseerimise kohta esitatud andmete kohaselt tagab Eesti riik ravikindlustuse hinnanguliselt 94 % rahvastikust. Seega ligikaudu 6 %-l Eesti elanikkonnast puudub ravikindlustus. Ravikindlustusega hõlmamata isikutele on riigi poolt aga tagatud üksnes vältimatu abi ja kiirabi teenus. Kuid juurdepääs nii üld- kui eriarstiabile on nende isikute jaoks piiratud, sest nende teenuste eest on kindlustamata isikutel kohustus tasuda kogu ulatuses ise.
Kuna ravikindlustuseta isikud kuuluvad enamasti ka materiaalselt vähekindlustatud isikute gruppi, siis jääb nii üld- kui eriarstiabi nende jaoks enamasti kättesaamatuks. Kuid Eesti Vabariigi põhiseaduse § 28 esimese lõike kohaselt on õigus tervise kaitsele igaühe subjektiivne õigus. Siinkohal tekibki küsimus, mis on tervis – see igaühele tagatud põhiseaduslik hüve?
Tervise mõiste sisustamisel tuleks kindlasti arvestada Maailma Tervishoiuorganisatsiooni (WHO) põhikirja preambulas toodud tervise mõistet. Eesti Vabariik on WHO liige alates 31. märtsist 1993. aastast. WHO preambulas on tervise mõistet defineeritud kui täieliku füüsilise, vaimse ja sotsiaalse heaolu seisundit, mitte üksnes haiguste või puuete puudumist. Samas on selge ka see, et põhiseadus ei pane riigile kohustust tagada igaühele maksimaalne tasuta arstiabi.
Põhiseadus annab seadusandjale terviseõiguse sisustamisel avara otsustusõiguse, sest terviseõiguse tagamise ulatus sõltub paljus riigi majanduslikest ressurssidest ning nende käsutamise õigus on seadusandjal. Nimetatud seisukohta on rõhutanud ka Riigikohus mitmes oma lahendis. Oma 10. novembri 2003. aasta otsuses nr 3-3-1-65-03 on Riigikohtu halduskolleegium asunud seisukohale, et õiguse tervise kaitsele kui sotsiaalse põhiõiguse täpsema mahu määrab muuhulgas kindlaks riigi majanduslik olukord. Kuid lisas, et sellest ei saa järeldada justkui riigi poolt loodud tervisekindlustuse süsteem ei saa üldse olla vastuolus põhiseadusega. See muudaks PS § 28 sisutuks. Riigikohus ei nõustunud väitega, et sotsiaalsed põhiõigused on vaid riigi objektiivne kohustus, mida realiseeritakse vastavalt võimalustele ja poliitilistele kokkulepetele, mitte aga kohtu kaudu. PS § 28 lg-s 1 on otsesõnu väljendatud põhiõiguse adressaadi subjektiivne õigus ja PS § 15 lg 1 kohaselt peab olema tagatud selle kohtulik kaitse. Tervis on oluline väärtus, ilma milleta ei ole võimalik paljude teiste põhiõiguste kasutamine. See ei tähenda, et iga isik saaks nõuda tasuta ja piiramatult kõiki tervishoiuteenuseid. Seadusandja pädevuses on täpsemalt määrata, milles väljendub igaühe õigus tervise kaitsele, samuti millist liiki abi ja millises ulatuses abi tuleb puuduse all kannatavale inimesele osutada. Seadusandjal ei saa aga nende põhiõiguste kujundamisel olla piiramatut suvaõigust. Ta ei tohi põhiõiguste kujundamisel jätta kaitse alt välja vastavate põhiõiguste tuuma ega piiritleda nende õiguste kasutamise tingimusi ebamõistlike kriteeriumidega
.Nüüd, eelnevat silmas pidades, võiks küsida, kas Eestis hetkel riigi poolt igaühele tagatud vältimatu abi ja kiirabi teenus tagavad täieliku füüsilise, vaimse ja sotsiaalse heaolu? Arstiabi ravikindlustuseta isikutele tagatakse põhimõtteliselt üksnes siis, kui abi edasilükkamine või selle andmata jätmine võib põhjustada abivajaja surma või püsiva tervisekahjustuse. Kuid kõikidel muudel haigestumis-, mürgitus- või vigastusjuhtudel ei ole piisavate rahaliste vahenditeta ravikindlustuseta isikule arstiabi kättesaadav. Samuti ei ole ravikindlustuseta isikute jaoks kättesaadav rehabilitatsiooniteenus.
Eespool kirjeldatud olukord on kindlasti mõjuv põhjus võimalikult paljusid osapooli kaasava diskussiooni algatamiseks igaühele riigi poolt tagatava tervise kaitse miinimumstandardi üle.Vastus tuleb leida küsimusele, kas põhiseaduse § 28 lõikes 1 sätestatud põhiõiguse tervise kaitsele kitsas tõlgendus on kooskõlas meie põhiseaduse ühe põhiprintsiibi, inimväärikuse põhimõttega ja Eesti Vabariigi poolt endale võetud rahvusvaheliste kohustustega. Rahvusvaheliste kohustuste all pean silmas eeskätt meie kui WHO liikme kohustusi ja parandatud ja täiendatud Euroopa sotsiaalharta(Harta) ratifitseerimisega võetud kohustusi. Harta lepingupooled tunnistavad, et nende tegevuse eesmärk, mille saavutamist tuleb taotleda kõigi asjakohaste riiklike ja rahvusvaheliste abinõudega, on muuhulgas luua tingimused kõigi piisavate elatusvahenditeta isikute õiguse saada sotsiaal- ja meditsiiniabi rakendamiseks. Parandatud ja täiendatud Euroopa sotsiaalharta ratifitseerimise seaduse § 2 kohaselt tunnistas Eesti Vabariik ennast seotuks muuhulgas ka harta II osa artikli 13 lõigetega 1 kuni 3. Et rakendada tulemuslikult õigust saada sotsiaal- ja meditsiiniabi, kohustuvad lepingupooled artikli 13 kohaselt: 1. tagama, et iga piisavate elatusvahenditeta isik, kes pole suuteline oma tööga või muude allikate, eelkõige sotsiaalkindlustussüsteemi hüvitiste kaudu selliseid vahendeid hankima, saab küllaldast abi ning haigestumise korral oma seisundile vastavat hooldust; 2. tagama, et selline abi ei ahendaks selle saaja poliitilisi või sotsiaalseid õigusi;
3. sätestama, et igaüks võib saada asjaomaste avalik-õiguslike või eraõiguslike talituste kaudu niisugust nõustamist või isiklikku abi, mis on vajalik vältimaks, kõrvaldamaks või leevendamaks tema või tema perekonna elamist puuduses.
Igaühele kättesaadava arstiabi miinimumstandardi määratlemisel tuleks lähtuda nii inimväärikuse põhimõttest, põhiseaduse teistest põhiprintsiipidest, rahvusvaheliste lepingutega võetud kohustustest kui ka riigi majanduslikest võimalustest konkreetsel ajahetkel.
Isikul pole piiramatu õigus riigi abile ja riigil piiramatu kohustus osutada abi. Sotsiaalsete õiguste tagamisel on seadusandjal avar diskretsiooniõigus ja kohtud ega õiguskantsler ei tohi seadusandja asemel asuda langetama sotsiaalpoliitilisi otsuseid.
Siinkohal oleks paslik määratleda õiguskantsleri võimalused. Õiguskantsleri roll põhiõiguste kaitsel ripub ära õiguskantslerile põhiseadusega antud pädevusest. Õiguskantsler saab kontrollida riigi ametniku tegevust ühelt poolt ja määruse või seaduse kooskõla põhiseadusega teiselt poolt. Kuid tihti jääb see tegevus võitluseks tagajärgede, mitte aga põhjustega.
Kõige tulemuslikum on õiguskantsler aga siis, kui ta saab teadvustada probleemi, tekitada laiapõhjalist diskussiooni, aidata kaasa hoiakute muutmisele, ja kui vaja, siis sundida riigivõimu vastavate õigustega sisuliselt tegelema. Mingil juhul ei või õiguskantsler hakata kujundama ega rahastama riigi tervisekaitse poliitikat. See jääb ikkagi rahva poolt valitud parlamendi pädevusse. Õiguskantsler saab juhtida tähelepanu nende poliitikate väljatöötamise ja ellurakendamise vajadusele. Siinkohal sobib märkida, et riigi poolt on tervisevaldkonnas välja töötatud mitmeid kontseptsioone, programme , strateegiaid, mille ainsaks puuduseks on see, et neid kirjutatakse sahtlisse. Kuidas teisiti nimetada olukorda, kus vastav programm, kontseptsioon ei suhestu eelarve ja seetõttu ka seadusandlusega.
Põhiseaduses sätestatud põhiõiguse tervise kaitsele ulatust on mul käesoleval aastal plaanis ka analüüsida. Analüüsi tulemusena loodan leida vastuse küsimusele, kas antud hetkel igaühele kättesaadava arstiabi miinimumstandard on kooskõlas põhiseaduse sätestatuga või mitte.
Põhiseaduse ja seal sisalduvate sotsiaalsete õiguste tõlgendamisel tuleb aluseks võtta põhiseaduse üldine väärtusskaala. Põhiseaduse näol tegemist liberaalse põhiseadusega, kus on esindatud sotsiaalsete põhiõiguste minimaalne mudel. Samas viitab Eesti riigi rajatus õiguse kõrval õiglusele, sotsiaalsete õiguste olemasolu põhiseaduses ning sotsiaalriigi põhimõtte esiletõstmine §-s 10 tasakaalustatud lähenemise vajalikkusele. Kuna Eesti on sotsiaalriikluse tõstnud konstitutsioonilise printsiibi tasemele, võib järeldada, et meie põhiseadus ei salli äärmuslikku liberaalset sotsiaalpoliitikat. Muus osas teeb valiku seadusandja, arvestades põhiseadusest tulenevaid miinimumnõudeid, sh õigust inimväärikale äraelamisele, õigust elule (mis eriti aktuaalne on seoses tervise kaitsega), ebainimliku kohtlemise keeldu jm.
III Ohjeldusmeetmete rakendamine psühhiaatrilist abi vajavate patsientide suhtes
Teine probleem, millele tahan täna Teie tähelepanu juhtida, puudutab ohjeldusmeetmete rakendamist patsientide suhtes psühhiaatrilist abi pakkuvates tervishoiuasutustes. Õiguskantslerina pean psühhiaatrilist ravi vajavate ja eriti psühhiaatrilisele sundravile määratud patsientide õiguste kaitset väga oluliseks valdkonnaks oma töös, sest nn kinnistes või poolkinnistes asutustes viibivate isikute võimalused oma õiguste eest seismiseks on märgatavalt piiratumad tavakodaniku võimalustega võrreldes. Psühhiaatrilist abi pakkuvates tervishoiuasutustes rakendatavate isiku põhiõigusi piiravate meetmete proportsionaalsust ja õiguslikku põhjendatust on oma tegevuses kontrollinud ka teiste Euroopa riikide, näiteks Soome, Rootsi ja Poola, ombudsmanid.
Üheks delikaatseimaks kaasuseks, mida mul on tulnud oma ametiajal tervishoiuvaldkonnas lahendada, on olnud ohjeldusmeetmete rakendamine patsiendi suhtes ühes psühhiaatrilist abi pakkuvas tervishoiuasutuses. Minu poole pöördus avaldaja, kes väitis, et tema abikaasa sisuliselt ohjeldati surnuks. Konkreetse avaldaja abikaasa surma põhjuste väljaselgitamine ei kuulu minu pädevusse, küll aga asusin avaldusest ajendatuna analüüsima ohjeldusmeetmete rakendamise aluseks olevat seadust – psühhiaatrilise abi seadust – ohjeldusmeetmete rakendamist puudutavas osas.
Analüüsi tulemusena pean tõdema, et kehtiv, 1997. a Riigikogus vastu võetud psühhiaatrilise abi seadus on oma aja ära elanud. Nii ei tulnud asjakohaseid õigusakte analüüsides üheselt välja, kas ohjeldusmeetme rakendamine on tervishoiuteenus või mitte, kes võib ohjeldusmeetmeid otseselt kohaldada ning milliste teadmistega peaks vastav isik olema. Seega puudub käesoleval hetkel selgus väga olulistes ohjeldusmeetmete rakendamist puudutavates küsimustes. Juhtisin nimetud probleemidele ka sotsiaalministri tähelepanu, kes oma vastuses minu pöördumisele samuti möönis probleeme ja kinnitas minu kahtlusi seaduse n.ö moraalse vananemise osas. Minu suurimaks heameeleks on sotsiaalminister minu pöördumisest ajendatuna Sotsiaalministeeriumi käesoleva aasta tööplaani lisanud uue psühhiaatrilise abi seaduse eelnõu väljatöötamise kavatsuse.
Antud kaasuse raames leidsin, et kõige tõhusam viis avaldajat aidata on pöörduda psühhiaatrilist abi pakkuvate tervishoiuasutuste üle riikliku järelevalve teostaja poole, mida tegingi. Paraku nähtus Tervishoiuametist saadud vastusest üheselt, et riikliku järelevalve teostaja ei mõista probleemi tõsidust, rääkimata selle olemusest: mulle saadetud vastuses nenditi asjasse mittepuutuvale normile viidates, et turvatöötajate kasutamine ohjeldusmeetmete rakendamisel on igati põhjendatud ja seaduslik. Nüüd tuleb mul omakorda asuda tegema selgitustööd nii Tervishoiuametis kui ka tervishoiuasutuses, kus antud konkreetsel juhul patsiendi suhtes ohjeldusmeetmeid rakendati.
Samuti väärib äramärkimist sama kaasuse raames avaldaja poolt tõstatatud küsimus, kas psühhiaatrilist abi pakkuvas tervishoiuasutuses on patsientidele ikka tagatud kõik tervishoiuteenused. Antud konkreetsel juhul avaldas minu poole pöördunud isik kahtlust, kas psühhiaatrilist abi pakkuvas tervishoiuasutuses ikka jälgiti tema abikaasa üldist tervislikku seisundit. Nimelt põdes pöörduja abikaasa südamehaigust, mille kulgu oli vaja jälgida.
Käesoleval aastal on mul plaanis teha kontrollkäik ühte psühhiaatrilist abi vajavate laste asutusse, et kontrollida, kuidas on seal laste õigused tagatud.
IV Teadlikkuse tõstmise vajadusest patsientide õigustest
Kolmandaks kitsaskohaks meie tervishoiusüsteemis, millele tahan Teie tähelepanu juhtida, on kogu elanikkonna hulgas tehtav patsiendi õiguste alane puudulik teavitustöö ja sellest tulenevalt ka patsientide vähene teadlikkus oma õigustest.
Kas patsiendil kes ei tea oma õigusi, on üldse õigusi? Kes kaitseb patsiendi õigusi? Kas järelevalve tervishoiu teenuse kättesaadavuse ja kvaliteedi osas on piisav?
Leian, et tänaseni on liiga vähe tähelepanu pööratud üldsuse informeerimisele patsientide õigustest. Probleeme on ka konkreetse haigusega tervishoiuasutusse pöördunud isikute varustamises neile hädavajaliku informatsiooniga. Informatsiooni vahetuse puudulikkusele patsiendi ja tervishoiuasutuse vahel on tähelepanu juhtinud ka Riigikontroll oma auditis ambulatoorse eriarstiabi nõudluse jälgimise kohta. Riigikontrolli auditist ilmnes, et registratuuride ülekoormatuse ja korralduslike probleemide tõttu järjekorrainformatsiooni kogumisel ei ole patsientidel võimalik paljudel puhkudel saada tervishoiuasutuselt adekvaatset informatsiooni ravijärjekordade kohta. Isikul on tihti raske teada saada ravijärjekorra pikkust selles konkreetses tervishoiuasutuses, kuhu ta ravi saamiseks pöördus, rääkimata siis ülevaatliku informatsiooni olemasolust ravijärjekordade pikkusest kõikides konkreetset teenust pakkuvates tervishoiuasutustes. Informatsioonisulg põhjustab omakorda raviteenuse kättesaadavuse vähenemise, sest isikul ei ole konkreetsel juhul võimalik valida kõige lühema ravijärjekorraga tervishoiuasutust, sest ta lihtsalt ei tea, kus on järjekord kõige lühem.
Samuti ei ole patsiendid paljudel puhkudel teadlikud oma õigusest kvaliteetsele tervishoiuteenusele ega oska realiseerida oma kaebuse esitamise õigust, juhul kui tervishoiuteenus ei vasta kvaliteedinõuetele. Millega muidu seletada asjaolu, et enamus tervishoiu valdkonda kuuluvatest kaebustest on õiguskantslerile laekunud ravimifirmadelt, apteekritelt, ja arstidelt. Patsientidelt on väheseid kaebusi laekunud vaid patsientide esindusühingute kaudu. Näiteks Soomes on patsientide teavitamiseks ja nende õiguste kaitseks tervishoiuasutustes loodud spetsiaalne institutsioon, patsientide ombudsman. Soome patsientide staatuse ja õiguste seaduse kohaselt peab igas tervishoiuteenust pakkuvas asutuses olema patsientide ombudsman, kelle ülesandeks on patsientide teavitamine nende õigustest ja vajadusel patsientide abistamine kaebuse koostamisel.
Patsientide teadlikkuse tõstmiseks oma õigustest on paljudes Euroopa riikides vastu võetud ühtne patsientide õigusi sisaldav seadus. Ühtse patsientide õigusi sisaldava seaduse korral on patsientidel kergem oma õigustest täielikku ülevaadet saada. Patsiendi õiguste kaitseks on eraldi seadused paljudes meie naaberriikides, näiteks Soomes, Taanis, Norras ja Leedus. Eestis on valitud teine tee. Sotsiaalministeerium asus küll patsiendi õiguste kaitse seaduse eelnõu välja töötama juba 1994. aastal, ometi ei ole vastavat seadust tänaseni vastu võetud. Hetkel on patsiendi õigused Eestis sätestatud erinevates õigusaktides. Tervishoiuteenuse osutamise lepingut puudutav regulatsioon on sätestatud võlaõigusseaduses, samas nõuded tervishoiuteenuse kvaliteedile olid pikka aega paljude teenuste puhul õigusaktiga üldse kehtestamata. Käesolevaks hetkeks on olukord tervishoiuteenuse kvaliteedile esitatavate nõuete osas õnneks siiski paranenud, sest eelmise aasta lõpul kehtestas sotsiaalminister oma määrusega „Tervishoiuteenuste kvaliteedi tagamise nõuded“. Nimetatud määrus kehtestab tervishoiuteenuse osutajale nõuded tervishoiuteenuste kvaliteedi tagamisel. Patsiendi õigus saada vältimatut abi ja kiirabi teenust on sätestatud tervishoiuteenuste korraldamise seaduses. Tervishoiuteenuste kättesaadavuse nõuded on omakorda sätestatud sotsiaalministri määrusega. Üsna üksikasjalikud reeglid on tervishoiuteenuste korraldamise seaduse alusel antud sotsiaalministri määrustega kehtestatud perearstide tegevusele.
Kokkuvõtvalt võib öelda, et patsiendi õigusi puudutav regulatsioon on laiali paisatud erinevatesse õigusaktidesse ja seetõttu patsiendi jaoks raskesti hoomatav. Seetõttu eksisteerib reaalne oht, et paljude patsientide õigused võivad jääda kaitseta üksnes põhjusel, et patsiendid ei ole oma õigustest teadlikud ega suuda leida õigeid seadusesätteid, millele kaebuse esitamisel saaks tugineda. Ühtse patsientide õigusi sätestava seaduse puudumisel tuleks kogu ühiskonnas tõhustada teavitustööd patsientide õigustest, sest me kõik oleme potentsiaalsed patsiendid, kes tahavad ja kel on õigus olla teadlikud oma õigustest. Oma koht on siin kindlasti terviseõpetuse tõhustamisel koolides.
Kokkuvõttes võib öelda, et oleme oma tervishoiusüsteemi ülesehitamisel teinud suurt tööd, mis väärib tunnustust. Selleks, et meie tervishoiusüsteem muutuks aga senisest veelgi tõhusamaks, saame me kõik midagi ära teha. Kutsungi Teid siinkohal üles, head kuulajad, juhtima üldsuse ja ka minu tähelepanu probleemidele meie tervishoiusüsteemis, millega Te olete oma igapäevaelus või tööalaselt kokku puutunud, kuid mis siiani on mingil põhjusel varju jäänud. Kinnitan, et mina õiguskantslerina tegelen oma võimaluste piires aktiivselt edasi tervise kaitse küsimustega ning loodan, et avaldate aktiivselt arvamust ka minu poolt täna siin tervisefoorumil tõstatatud probleemide kohta ja pakute välja omapoolseid lahendusi.

matches:
§ 28
Riigikohus
§ 28
Riigikohus
§ 28
§ 15
§ 28
§ 2


Avaste looduskaitseala kaitse-eeskiri – Riigi Teataja
RT I 2001, 64, 374
Vastu võetud 03.07.2001 nr 225
Määrus kehtestatakse «Kaitstavate loodusobjektide seaduse» (RT I 1994, 46, 773; 1998, 36/37, 555; 1999, 54, 583; 95, 843; 2001, 50, 286; 56, 337) § 5 lõike 4 ja § 6 lõike 3 alusel.
(1) Avaste looduskaitseala (edaspidi kaitseala) on moodustatud Eesti NSV Ministrite Nõukogu 25. mai 1981. a määrusega nr 340 «Sookaitsealade moodustamise kohta» (ENSV Teataja 1981, 22, 311) kaitse alla võetud Avaste sookaitseala baasil. Kaitseala põhieesmärk on Avaste soo ja seal esinevate kaitsealuste liikide elupaikade kaitse.
(2) Kaitseala maa- ja veeala jaguneb vastavalt kaitsekorra eripärale ja majandustegevuse piiramise astmele kuueks sihtkaitsevööndiks ja üheks piiranguvööndiks.
(1) Avaste looduskaitseala välispiir kulgeb Allika jõe ning Lääne ja Pärnu maakonna vahelise piiri lõikumiskohast kirde suunas mööda nimetatud maakondade vahelist piiri kuni Rapla maakonna piirini; mööda Lääne ja Rapla maakonna piiri kuni Vigala vallas Märjamaa metskonna maaüksuse 88401:004:0130 loodenurgani; mööda Märjamaa metskonna maaüksuse 88401:004:0130 põhjapiiri ida suunas kuni kagu-loodesuunalise ojani (endise talu 219 maal); mööda oja loode ja põhja suunas kuni Osvikusauna (82) talumaad läbiva kagu-loodesuunalise kraavi suudmeni; mööda nimetatud kraavi kagu suunas läbi talude 82, 219, 221 ja 222 maa kuni talu 220 kagunurgani; mööda talu 89 lääne-, põhja- ja idapiiri kuni endise Avaste turbavõtuala põhjapoolse piirdekraavini ning edasi mööda seda kirde suunas Avaste ojani; mööda Avaste oja kagu suunas kuni Avaste maaparandusobjekti põhjapoolse piirdekraavini ja mööda maaparandusobjekti piirdekraave edela, kagu ja kirde suunas kuni Avaste ojani; mööda Avaste oja ja Avaste kraavi kuni Koonga ja Halinga valla vahelise piirini, mööda seda lõuna suunas kuni Parasmaa teeni; mööda Parasmaa teed lääne suunas kuni maaüksuse 33404:001:0142 idapiirini, mööda seda põhja suunas kuni maaüksuse 33404:001:0004 kagupiirini; mööda viimati nimetatud maaüksuse kagu-, ida- ja põhjapiiri kuni edela-kirdesuunalise kraavini; mööda nimetatud kraavi kirde ja loode suunas ja peale kraavi pöördumist edela suunas mööda kraavi servas kulgevat pinnasteed kuni Avaste-Koonga teeni; Pärnu maakonnas Koonga vallas mööda Avaste-Koonga tee teemaa lääneserva lõuna suunas kuni Parasmaa maaparandusobjekti põhjapoolse piirdekraavini; mööda piirdekraavi edela ja lõuna suunas kuni Tamme-Lõuka maaüksuse (33404:001:0169) kirdenurgani; mööda nimetatud maaüksuse ida- ja kagupiiri kuni maaüksuse lõunanurgani; maaüksuse 33404:001:0169 lõunanurgast mööda Alt-Jüri maaüksuse (3404:001:0003) edelapiiri ja selle mõttelist sirgjoonelist kagusuunalist pikendust Avaste ojani; mööda Avaste oja edela suunas kuni Allika jõeni, sealt mööda Allika jõge lääne ja loode suunas kuni lõikumiseni Lääne ja Pärnu maakonna vahelise piiriga.
(2) Avaste looduskaitseala välispiiri ja vööndite piiride kirjeldus on koostatud riigiettevõtte Eesti Maauuringud 1992. aasta maakasutuskaardi (mõõtkava 1:10 000), Eesti Metsakorralduskeskuse Halinga metskonna 1988. aasta ja 1997. aasta ning Märjamaa metskonna 1999. aasta puistuplaanide (mõõtkava 1:20 000) ning talumaade osas Katastri Ameti 1939. aasta skeemkaartide (mõõtkava 1:10 000) ja maakatastri 2000. aasta oktoobrikuu andmete alusel.
Avaste looduskaitseala valitsejad on Keskkonnaministeeriumi Raplamaa ja Pärnumaa keskkonnateenistused oma halduspiirides.
(1) Inimestel on lubatud viibida, korjata marju ja seeni, püüda kala ja pidada jahti kogu kaitsealal, välja arvatud § 12 lõikes 2 sätestatud juhtudel sihtkaitsevööndis. Liikumine eramaal toimub vastavalt «Asjaõigusseadusele» (RT I 1993, 39, 590; 1999, 44, 509; 2001, 34, 185) ja «Kaitstavate loodusobjektide seadusele».
(2) Telkimine ja lõkke tegemine kaitsealal on lubatud ainult kaitseala valitseja nõusolekul selleks ettevalmistatud ja tähistatud paikades.
(2) Kaitsealal on keelatud jalgrattaga sõitmine väljaspool teid ja radu ning mootorsõidukitega sõitmine ja nende parkimine väljaspool selleks ettenähtud teid ja parklaid, välja arvatud järelevalve-, teadus- ja päästetöödel ning selle määrusega lubatud metsatöödel ja poollooduslike koosluste hooldamisel.
§ 8. Muinsuskaitseobjekti kaitse
Kaitsealal paikneva muinsuskaitseobjekti kaitset korraldatakse «Muinsuskaitseseaduse» (RT I 1994, 24, 391; 1996, 49, 953; 86, 1538; 1997, 93, 1559) alusel.
(1) Kaitseala valitseja nõusoleku saamiseks selles määruses nimetatud juhtudel peab vastava loa taotleja või projekti või kava kooskõlastuse taotleja esitama kaitseala valitsejale kirjaliku taotluse.
(2) Kaitseala valitseja vastab taotlejale kirjaliku nõusoleku ja vajaduse korral omapoolsete tingimuste esitamisega või motiveeritud keeldumisega hiljemalt ühe kuu jooksul pärast taotluse saamist.
(3) Keskkonnamõju hindamise vajaduse korral on kaitseala valitsejal õigus taotlusele vastamist edasi lükata kuni ekspertiisiakti saamiseni, teavitades sellest nõusoleku taotlejat.
§ 10. Kaitseala piires asuva kinnisasja võõrandamine
«Vabariigi Valitsuse seaduse» (RT I 1995, 94, 1628; 1996, 49, 953; 88, 1560; 1997, 29, 447; 40, 622; 52, 833; 73, 1200; 81, 1361 ja 1362; 87, 1468; 1998, 28, 356; 36/37, 552; 40, 614; 107, 1762; 111, 1833; 1999, 10, 155; 16, 271 ja 274; 27, 391; 29, 398 ja 401; 58, 608; 95, 843 ja 845; 2000, 49, 302; 51, 319 ja 320; 54, 352; 58, 378; 95, 613; 102, 677; 2001, 7, 16) § 44 lõike 2 alusel on kaitseala piires asuva kinnisasja võõrandamisel riigi esindajaks ostueesõiguse teostamisel keskkonnaminister, kellele teatatakse kinnisasja võõrandamisest «Asjaõigusseaduses» sätestatud korras.
§ 11. Sihtkaitsevööndi kirjeldus
(1) Avaste looduskaitseala sihtkaitsevöönd on kaitseala osa seal väljakujunenud või kujundatavate looduslike ja poollooduslike koosluste säilitamiseks.
1) Avaste sihtkaitsevöönd, kuhu kuuluvad:
Pärnu maakonnas Koonga vallas Halinga metskonna maaüksus 33404:001:0156 (kvartal 13), välja arvatud Soontagana maalinn ja sellest lõuna poole jääv ala (eraldised 87, 88 ja 90), ja Rapla maakonnas Vigala vallas Märjamaa metskonna maaüksus 88401:004:0130, talumaad 199, 200, 201, 202, 203, 204, 205, 206 ning talude 211, A59, 213 ja 215 ainult Avaste ojast lääne poole jääv osa, 207, 208, 209, 214, 60, 61, 62, talumaade 63, 64, 198 ja 216 ainult Rapla maakonda jääv osa ning A80 (ainult Rapla maakonnas Avaste kraavist lääne poole jääv osa).
2) Parasmaa sihtkaitsevöönd, kuhu kuuluvad:
Pärnu maakonnas Koonga vallas talumaad A81, A79, 5, 2 ja talumaade A80, 64 ja 198 ainult Pärnu maakonda jääv osa, talumaade 298 ja LitD ainult Avaste ojast ida poole jääv osa, maaüksused 33404:001:0177 ja 33404:001:0154, talumaa 60 (ainult Avaste ojast ida poole jääv osa), A66 (ainult Avaste-Koonga teest lääne poole jääv osa), talumaade A5 ja A6 ainult Parasmaa maaparandusobjektist loode poole jääv osa, Parasma A7 (ainult Parasmaa maaparandusobjektist lääne poole jääv osa), maaüksuse 33404:001:0011 (ainult kaitsealale jääv osa), talude XX, XVIII, XIV, XXXI, XVII, XII, XVI, XXIX, XXVIII, A112, 18, 8, 9, A113, 2, 10, 11, 12, 6, Karu, 16, 13, 185, 176, 172 Avaste ojast ida poole jääv osa, maaüksuse Tamme-Lõuka 33404:001:0169 maa; talude 304, 301, 302, 303, 300, 189, 188, 187, 186, 184, 183, 181, 299, 180, 179 ja 32 ainult kaitsealale jääv osa, talumaa 178, 177 ja 171 ning maaüksuse 33404:001:0012 maa; Halinga metskonna maaüksus 33404:001:0149, välja arvatud endise Halinga metskonna kvartali 118 eraldiste 1–4 ja 7–9 maa ning Avaste-Koonga teest ida pool kaitsealale jäävad talumaad, välja arvatud endise Halinga metskonna kvartalid 108 ja 109 ja kvartali 118 eraldised 5 ja 6;
3) Soontagana sihtkaitsevöönd, kuhu kuuluvad:
Pärnu maakonnas Koonga vallas Halinga metskonna maaüksuse 33404:001:0156 kvartali 13 eraldised 87, 88 ja 90 (Soontagana maalinn ja sellest lõuna poole jääv ala);
4) Mangu sihtkaitsevöönd, kuhu kuuluvad Pärnu maakonnas Koonga vallas endise Halinga metskonna kvartalid 108 ja 109 ning kvartali 118 eraldised 1–9.
5) Rumba sihtkaitsevöönd, kuhu kuuluvad:
Rapla maakonnas Vigala vallas talumaad 219, 221, 222, talumaade 89, 90 ja 91 osa, mis jääb välja endisest Avaste turbavõtukoha maast, ning talumaa 230 endisest Avaste turbavõtukohast lääne poole jääv osa.
6) Maali sihtkaitsevöönd, kuhu kuuluvad:
Rapla maakonnas Vigala vallas maaüksuse 88401:004:0292 ja talumaa 210 kaitsealale jäävad osad.
(1) Sihtkaitsevööndis on keelatud majandustegevus ja loodusvarade kasutamine, välja arvatud §-des 4, 6 ja 13 sätestatud lubatud tegevus.
(2) Lisaks lõikes 1 sätestatule on keelatud:
1) Parasmaa ja Mangu sihtkaitsevööndites jahipidamine 15. veebruarist 31. juulini;
2) Mangu sihtkaitsevööndis inimeste viibimine 15. veebruarist 31. juulini.
2) rajatiste rajamine kaitseala tarbeks;
3) Parasmaa, Soontagana, Rumba ja Maali sihtkaitsevööndites puu- ja põõsarinde harvendamine vastavalt kaitse-eesmärgile, kusjuures kaitseala valitsejal on õigus esitada nõudeid raieaja ja tehnoloogia, metsamaterjali kokku- ja väljaveo ning puistu koosseisu ja täiuse osas.
§ 14. Metsa kaitse sihtkaitsevööndis
(1) Avaste ja Mangu sihtkaitsevööndites on metsa kaitse-eesmärk metsaökosüsteemi arengu tagamine üksnes loodusliku protsessina.
(2) Parasmaa, Soontagana, Rumba ja Maali sihtkaitsevööndites on metsa kaitse-eesmärk elustiku mitmekesisuse ja maastikuilme säilitamine.
§ 15. Piiranguvööndi kirjeldus
(1) Avaste looduskaitseala piiranguvöönd on kaitseala majanduslikult kasutatav osa, kus majandustegevuses tuleb arvestada «Kaitstavate loodusobjektide seaduse» ning selles määruses kehtestatud tingimusi.
(2) Kaitsealal on Mihkle piiranguvöönd, kuhu kuulub Rapla maakonnas Vigala vallas talude 89, 90, 91, 230, 231, 232, 235, 236 ja 237 maa ning riigimaa osa, mis on piiratud endise Avaste turbavõtukoha piirdekraavidega.
3) maavarade ja maa-ainese kaevandamine, välja arvatud «Maapõueseaduse» (RT I 1994, 86/87, 1488; 1995, 75, 1321; 1996, 49, 953; 1997, 52, 833; 86, 1461; 93, 1562; 1998, 64/65, 1005; 1999, 10, 155; 54, 583; 95, 843; 2000, 54, 348; 2000, 102, 670) §-des 26 ja 62 sätestatud juhtudel kaitseala valitseja nõusolekul ja temaga kooskõlastatud kohtades;
5) uuendusraie, välja arvatud turberaie perioodiga vähemalt 40 aastat, kusjuures kaitseala valitsejal on koosluse liigilise ja vanuselise mitmekesisuse säilitamiseks õigus esitada nõudeid turberaie liigi, raieaja, puidu kokku- ja väljaveo, raielangi puhastamise viiside ning puistu koosseisu ja täiuse kohta;
§ 17. Metsa kaitse piiranguvööndis


Kinnistusraamatusse ei ole võimalik kanda kohtulikku ühishüpoteeki. Kohtuliku ühishüpoteegi sissekandmise keeld on põhjendatav sellega, et hagi tagamise käigus hageja nõuet ei rahuldata. Kohtuliku hüpoteegi sissekandmine on tagav toiming, millega ei tohi kostjat üle põhjendatud ulatuse koormata. Seda ei muuda asjaolu, et ühishüpoteegi võib seada ka kokkuleppel AÕS §-de 359-362 kohaselt, kuna sel juhul on ühishüpoteegi seadmine kinnisasja omaniku valik. Kui kohtulikku ühishüpoteeki oleks lubatud kanda kinnistusraamatusse, tähendaks see seda, et iga kostja kinnisasi vastutaks kogu hüpoteegiga tagatud nõude eest tervikuna. Kuid selline võimalus ei tulene seadusest. Kui kohtulik hüpoteek seatakse ühele kinnisasjale on kohtuliku hüpoteegi summa TsMS § 388 lg 2 kohaselt tagatava nõude summa. Kohtulik hüpoteek ulatub AÕS § 363 lg 2 kohaselt kohtulahendiga rahuldatud nõudele, seega nii põhinõudele kui ka kõrvalnõudele rahuldatud ulatuses. Kohtuliku hüpoteegi määramisel tuleb eelkõige viivisenõude korral arvestada, et viivise suurus ei pruugi hagi tagamise taotluse esitamise ja lahendamise ajal olla lõplikult kindlaksmääratud. Sellisel juhul tuleb viivise kindlaksmääramata osa kohtuliku hüpoteegi summa määramisel arvestada mõistlikus ulatuses, lähtudes mh kohtumenetluse ja võimaliku täitemenetluse eelduslikust kestusest. AÕS § 363 lg 2 võimaldab koostoimes TsMS-is menetluskulude jaotust ja rahalist kindlaksmääramist reguleerivate sätetega ka tõlgendust, mille kohaselt ulatub kohtulik hüpoteek ka menetluskulude hüvitamise nõudele. Menetluskulude suurus tuleb kohtuliku hüpoteegi seadmisel määrata kindlaks eelduslikult, nt nagu seda tuleb teha TsMS § 182 lg 2 p 1 kohaldamisel. TsMS § 381 lg 1 p 5 kohaselt tuleb juhul, kui taotletakse kohtuliku hüpoteegi seadmist mitmele asjale korraga, märkida hagi tagamise avalduses nõude jagunemine erinevate hüpoteegiga koormatud asjade vahel. Sama tuleneb AÕS §-st 363^1. Kuigi AÕS § 363^1 sätestab nõude jaotamise mitme kinnisasja vahel, mitte kohtuliku hüpoteegi summa jaotamise, langevad kohtuliku hüpoteegi aktsessoorsuse tõttu kinnisasjadele seatavate kohtulike hüpoteekide summad kokku nõude jaotatud summadega. Seega kantakse kohtuliku hüpoteegi summadena kostja kinnisasjade kohta sisse need summad, mida sissenõudja on taotlenud nõude jaotamisel.
Kinnistusraamatusse ei ole võimalik kanda kohtulikku ühishüpoteeki. Kohtuliku ühishüpoteegi sissekandmise keeld on põhjendatav sellega, et hagi tagamise käigus hageja nõuet ei rahuldata. Kohtuliku hüpoteegi sissekandmine on tagav toiming, millega ei tohi kostjat üle põhjendatud ulatuse koormata. Seda ei muuda asjaolu, et ühishüpoteegi võib seada ka kokkuleppel AÕS §-de 359-362 kohaselt, kuna sel juhul on ühishüpoteegi seadmine kinnisasja omaniku valik. Kui kohtulikku ühishüpoteeki oleks lubatud kanda kinnistusraamatusse, tähendaks see seda, et iga kostja kinnisasi vastutaks kogu hüpoteegiga tagatud nõude eest tervikuna. Kuid selline võimalus ei tulene seadusest. Kui kohtulik hüpoteek seatakse ühele kinnisasjale on kohtuliku hüpoteegi summa TsMS § 388 lg 2 kohaselt tagatava nõude summa. Kohtulik hüpoteek ulatub AÕS § 363 lg 2 kohaselt kohtulahendiga rahuldatud nõudele, seega nii põhinõudele kui ka kõrvalnõudele rahuldatud ulatuses. Kohtuliku hüpoteegi määramisel tuleb eelkõige viivisenõude korral arvestada, et viivise suurus ei pruugi hagi tagamise taotluse esitamise ja lahendamise ajal olla lõplikult kindlaksmääratud. Sellisel juhul tuleb viivise kindlaksmääramata osa kohtuliku hüpoteegi summa määramisel arvestada mõistlikus ulatuses, lähtudes mh kohtumenetluse ja võimaliku täitemenetluse eelduslikust kestusest. AÕS § 363 lg 2 võimaldab koostoimes TsMS-is menetluskulude jaotust ja rahalist kindlaksmääramist reguleerivate sätetega ka tõlgendust, mille kohaselt ulatub kohtulik hüpoteek ka menetluskulude hüvitamise nõudele. Menetluskulude suurus tuleb kohtuliku hüpoteegi seadmisel määrata kindlaks eelduslikult, nt nagu seda tuleb teha TsMS § 182 lg 2 p 1 kohaldamisel. TsMS § 381 lg 1 p 5 kohaselt tuleb juhul, kui taotletakse kohtuliku hüpoteegi seadmist mitmele asjale korraga, märkida hagi tagamise avalduses nõude jagunemine erinevate hüpoteegiga koormatud asjade vahel. Sama tuleneb AÕS §-st 363^1. Kuigi AÕS § 363^1 sätestab nõude jaotamise mitme kinnisasja vahel, mitte kohtuliku hüpoteegi summa jaotamise, langevad kohtuliku hüpoteegi aktsessoorsuse tõttu kinnisasjadele seatavate kohtulike hüpoteekide summad kokku nõude jaotatud summadega. Seega kantakse kohtuliku hüpoteegi summadena kostja kinnisasjade kohta sisse need summad, mida sissenõudja on taotlenud nõude jaotamisel. Hagejal tuleb juba hagi tagamise taotluses arvestada TsMS § 378 lg-st 4 tuleneva nn ületagamise keeluga. Kohtul tuleb seda kontrollida, andes vajaduse korral hagejale TsMS § 340^1 järgi tähtaja puuduste kõrvaldamiseks. Puuduste kõrvaldamise tähtaeg tuleks määrata nt juhul, kui hageja taotleb kohtuliku hüpoteegi seadmist kostja viiele kinnisasjale, kuid kinnisasjade väärtusest ja hageja nõude suurusest lähtudes on ilmne, et piisaks kohtuliku hüpoteegi seadmisest kahele kinnisasjale.


Sotsiaaltoetuste taotlemise, määramise ja maksmise kord – Riigi Teataja
Sotsiaaltoetuste taotlemise, määramise ja maksmise kord
Sotsiaaltoetuste taotlemise, määramise ja maksmise kord - sisukord
§ 2 Toetusele õigust omav isik
§ 4 Toetuse taotluse menetlemine ja toetuse määramine
§ 5 Toetuse maksmine
§ 6 Sünnitoetus
§ 7 Matusetoetus
§ 8 Küttetoetus
§ 9 Koolilõunatoetus
§ 10 Ranitsatoetus
§ 11 Õppetoetus
§ 12 Laagritoetus
§ 13 Toetus kriisiolukorra või õnnetusjuhtumi korral
§ 14 Ühekordne peretoetus
§ 15 Ravitoetus
§ 16 Transporditoetus
§ 17 Eakate sünnipäevatoetus
§ 171 Teise omavalitsuse munitsipaallasteaia koha kasutamise toetus
RT IV, 23.12.2019, 23
Vastu võetud 19.12.2017 nr 7
RT IV, 29.12.2017, 64
15.05.2018 RT IV, 24.05.2018, 8 01.08.2018
25.06.2019 RT IV, 28.06.2019, 49 01.07.2019
17.12.2019 RT IV, 23.12.2019, 18 01.01.2020
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lõike 1 ja § 22 lõike 1 punkti 5 ja sotsiaalhoolekande seaduse § 14 lõike 2 alusel.
(1) Käesolev kord sätestab Kambja valla eelarvest ja riigieelarvest Kambja valla eelarvesse eraldatud sihtotstarbelistest vahenditest makstavate sotsiaaltoetuste liigid, maksmise tingimused ja korra.
(2) Toimetulekupiir käesoleva korra tähenduses on Riigikogu poolt kehtestatud toimetulekupiir.
(3) Toetuste määrad ja toetuste taotluste vormid kinnitab vallavalitsus.
§ 2. Toetusele õigust omav isik
(1) Toetust on õigus määrata isikule, kelle elukohana on Eesti rahvastikuregistris registreeritud Kambja vald ja kelle tegelik elukoht on Kambja vald või vältimatut sotsiaalabi taotlevale inimesele, kui käesoleva määrusega ei ole sätestatud teisiti.
(2) Toetust võib taotleda toetust vajava isiku huvides ka temale määratud eestkostja, hooldaja või muu isik, kellel on andmeid abi vajava isiku kohta.
(3) Lapsest lähtuvate toetuse maksmise aluseks on lapse rahvastikuregistrijärgne elukoht Kambja vallas.
Toetuse taotlemiseks esitab isik vallavalitsusele järgmised dokumendid:
1) vormikohane allkirjastatud taotlus paberkandjal või digitaalselt allkirjastatud taotlus elektrooniliselt;
2) sissetulekust sõltuvate sotsiaaltoetuste taotlemisel andmed leibkonna sissetulekute kohta (palgatõend, pangaväljavõte vms);
3) taotluses nõutud kulusid tõendavad dokumendid.
§ 4. Toetuse taotluse menetlemine ja toetuse määramine
(1) Taotlust menetlev ametnik hindab vajadusel kodukülastuse või vestluse ja majandusliku olukorra analüüsi põhjal toetuse saaja abivajadust.
(2) Taotlust menetleval ametnikul on õigus:
1) nõuda avalduse lahendamise seisukohalt oluliste asjaolude kohta täiendavaid dokumente, andmeid ning informatsiooni taotleja ja tema pereliikmete kohta;
2) kontrollida taotluses ja sellele lisatud dokumentides esinevaid asjaolusid muudest allikatest.
(3) Toetuse määramisel arvestatakse toetuse saaja ja tema perekonnaliikmete sissetulekuid ning perekonnaseadusest tulenevat ülalpidamiskohustust.
(4) Toetuse määramisel loetakse perekonnaliikmeteks abielus või abielulistes suhetes olevad samas eluruumis elavad isikud, nende abivajavad lapsed ja vanemad või muud üht või enamat tuluallikat kasutavad või ühise majapidamisega isikud.
(5) Toetuse määramisest võib keelduda kui:
2) taotleja ei esita taotlust menetleva ametniku poolt küsitud täiendavaid dokumente;
3) perekonna sissetulekust sõltuvate toetuste puhul vallavalitsus leiab, et taotleja või tema pereliikmete kasutuses või omandis olevad vallas- ja kinnisasjad tagavad temale või tema pereliikmetele toimetulekuks piisavad elatusvahendid;
4) perekonna sissetulekust sõltuvate toetuste puhul töövõimeline 18-aastane kuni vanaduspensioniealine isik, kes ei tööta ega õpi, on rohkem kui ühel korral ilma mõjuva põhjuseta keeldunud osalemast tööturuteenuses;
5) taotleja on eelnevalt määratud toetust kasutanud mittesihipäraselt;
6) toetuse maksmiseks puuduvad eelarvelised vahendid;
7) taotlejal on täitmata rahalisi kohustusi Kambja valla ees;
8) taotleja ja tema pereliikmete või leibkonna sissetulekud ületavad kehtestatud toimetulekupiiri.
(6) Vallavalitsusel on õigus rahaliste vahendite olemasolu korral põhjendatud juhtudel teha erandeid määrusega kehtestatud toetuse maksmise tingimustest. Erandi tegemise otsustab vallavalitsus põhjendatud korraldusega.
(7) Vallavalitsus vaatab avalduse läbi ja otsustab toetuse määramise või mittemääramise 30 päeva jooksul avalduse esitamisest, kui käesolevas korras ei ole sätestatud teisiti.
(8) Käesoleva määruse § 8, § 9, § 11, § 12, § 13, § 14, § 15 ja § 16 nimetatud toetuse taotluse rahuldamise, osalise rahuldamise või mitterahuldamise otsustab vallavalitsus korraldusega.
(9) Käesoleva määruse § 6, § 7, § 10, § 17 ja § 171 nimetatud toetuse taotluse vaatab läbi ja toetuse maksmise otsustab taotlust menetlev ametnik. Taotluse mitterahuldamise otsustab vallavalitsus korraldusega.
[RT IV, 24.05.2018, 8 - jõust. 01.08.2018]
(10) Toetuse määramisest keeldumise otsus tehakse isikule teatavaks kirjalikus vormis paberkandjal või digitaalselt allkirjastatult elektrooniliselt viie tööpäeva jooksul, arvates otsuse tegemise päevast.
§ 5. Toetuse maksmine
(1) Määratud toetuse summa:
1) kantakse toetuse saaja arvelduskontole või taotleja poolt volitatud isiku arvelduskontole;
2) kasutatakse taotleja poolt esitatud arvete tasumiseks;
3) makstakse erandkorras sularahas välja vallavalitsuse kassast;
4) kasutatakse taotleja sihtotstarbeliste maksete kompenseerimiseks või teenuse eest tasumiseks.
(2) Toetus makstakse välja hiljemalt 5 tööpäeva jooksul peale vastava otsuse vormistamist, kui käesolevas korras ei ole sätestatud teisiti.
§ 6. Sünnitoetus
(1) Toetust makstakse kahes osas:
1) esimene osa makstakse lapsevanema taotluse alusel vanemale, kelle elukoht Eesti rahvastikuregistris enne lapse sündi on Kambja vald ning laps registreeritakse sünnijärgselt Kambja valla elanikuks;
2) teine osa makstakse lapse 2-aastaseks saamisel tingimusel, et on endiselt täidetud punktis 1 sätestatud tingimused ning lapse rahvastikuregistri järgne elukoht on olnud järjepidevalt Kambja vallas.
(2) Taotlust menetlev ametnik vaatab läbi toetuse taotluse, teeb otsuse toetuse maksmise kohta ning korraldab toetuse väljamaksmise kümne tööpäeva jooksul taotluse esitamisest arvates.
§ 7. Matusetoetus
(1) Matusetoetus on ühekordne toetus, mida makstakse isiku surma korral, kelle rahvastikuregistri järgne elukoht oli Kambja vald.
(2) Matusetoetust makstakse kirjaliku avalduse alusel isikule, kes korraldab lahkunu matused, olenemata korraldaja elukohast ja sugulusastmest.
(3) Taotlust menetlev ametnik vaatab läbi toetuse taotluse, teeb otsuse toetuse maksmise kohta ning korraldab toetuse väljamaksmise kümne tööpäeva jooksul taotluse esitamisest arvates.
§ 8. Küttetoetus
(1) Küttetoetus on ühekordne toetus ahiküttega eluruumi küttekulude kompenseerimiseks.
(2) Küttetoetusele on õigus üksi elaval töövõimetoetust või riiklikku pensioni (va toitjakaotuspension) saaval isikul, kes ei tööta ja kelle kuu sissetulek on väiksem kui 470 eurot.
[RT IV, 23.12.2019, 18 - jõust. 01.01.2020]
§ 9. Koolilõunatoetus
(1) Koolilõunatoetus on toetus, mida makstakse peredele laste koolilõuna kulude katmiseks.
(2) Koolilõunatoetusele on õigus peredel, kui perekonna sissetulek pereliikme kohta jääb alla 1,5-kordset toimetulekupiiri.
(3) Toetust määratakse vahendite olemasolu korral kas osaliselt või kogu ulatuses koolilõuna maksumusest.
(4) Vastavalt vallavalitsuse korraldusele kantakse toetus üle koolides toitlustamist korraldavale ettevõttele.
§ 10. Ranitsatoetus
(1) Ranitsatoetus on ühekordne toetus esimesse klassi minevale lapsele.
(2) Taotluse toetuse saamiseks võib esitada koolimineku aastal alates 1. augustist kuni 31. oktoobrini.
§ 11. Õppetoetus
(1) Õppetoetus on ühekordne toetus, mida makstakse perekondadele laste õppevahendite, töövihikute ning muude kooliskäimisega või kooli lõpetamisega seotud kulutuste osaliseks või täielikuks tasumiseks.
(2) Õppetoetusele on õigus peredel, kui perekonna sissetulek pereliikme kohta jääb alla 1,5-kordset toimetulekupiiri.
§ 12. Laagritoetus
(1) Laagritoetus on ühekordne toetus laagris osaleva 7 - 19-aastase lapse, kes õpib üldhariduskooli päevases õppevormis, osalemistasu osaliseks katmiseks.
(2) Laagritoetusele on õigus peredel, kui perekonna sissetulek pereliikme kohta jääb alla 2- kordset toimetulekupiiri.
(3) Taotlusele tuleb lisada laagris osalemise tasu maksmise aluseks olev dokument või maksmist tõendav dokument.
§ 13. Toetus kriisiolukorra või õnnetusjuhtumi korral
(1) Toetust makstakse isikule või perekonnale, kes on sattunud kriisiolukorda tulekahju, üleujutuse või muu õnnetuse tagajärjel.
(2) Toetuse määr ja abi osutamine sõltub konkreetsest juhtumist ning isiku olukorrast.
(3) Toetuse taotleja esitab vajadusel vallavalitsusele koos kirjaliku avaldusega päästeteenistuse või politsei kirjaliku tõendi.
§ 14. Ühekordne peretoetus
(1) Ühekordset peretoetust makstakse vahendite olemasolu korral perekonnale hädavajalike kulutuste osaliseks katmiseks põhjendatud taotluse alusel.
(2) Ühekordset peretoetust makstakse perekondadele, kelle sissetulekud pärast eluasemekulude ja eluks hädavajalike kulutuste tasumist ületavad toimetulekupiiri, kuid toetus on vajalik perekonna iseseisva toimetuleku säilitamiseks ja hoidmaks ära abituse süvenemist.
§ 15. Ravitoetus
(1) Ravitoetust makstakse rahaliste vahendite olemasolul alljärgnevate kulude osaliseks või täielikuks tasumiseks:
1) töövõimetoetust või riiklikku pensioni (va toitjakaotuspension) saavale isikule üks kord aastas retseptiravimite kompenseerimiseks tingimusel, et isik ei teeni sotsiaalmaksuga maksustatavat tulu;
2) puudega lapsele ja puudega täiskasvanule meditsiiniliselt põhjendatud abivahendi ostmiseks või laenutamiseks;
3) kuni 18-aastase lapse prillide (või nägemisteravust korrigeerivate abivahendite) hüvitamiseks;
4) nägemispuudega isiku juhtkoera ülalpidamiseks üks kord kvartalis;
5) pikaajalise koduse hapnikravi saaja elektrienergia kulude katteks üks kord kuus meditsiiniasutuse tõendi alusel.
(2) Käesoleva paragrahvi lõike 1 punktides 1-3 sätestatud toetuse taotlusele tuleb lisada kulusid tõendavad dokumendid.
§ 16. Transporditoetus
Transporditoetust makstakse rahaliste vahendite olemasolul alljärgnevate kulude osaliseks või täielikuks tasumiseks:
1) töövõimetoetust või riiklikku pensioni (va toitjakaotuspension) saavale liikumispuudega isikule üks kord aastas transpordikulude kompenseerimiseks tingimusel, et isik ei teeni sotsiaalmaksuga maksustatavat tulu;
2) liikumispuudega lapse ja töötava üle 16-aastase liikumispuudega isiku transpordikulude kompenseerimiseks. Toetuse määr ja abi osutamine sõltub konkreetsest juhtumist ning isiku olukorrast.
§ 17. Eakate sünnipäevatoetus
(1) Toetust makstakse alates 80. eluaastast igal aastal isiku sünnikuul.
(2) Esmakordse toetuse saamiseks tuleb esitada taotlus.
(3) Järgnevatel aastatel teeb taotlust menetlev ametnik eakate sünnipäevatoetuse saajad kindlaks rahvastikuregistri andmete alusel, teeb otsuse toetuse maksmise kohta ning korraldab toetuse väljamaksmise.
(4) Sünnipäevatoetust ei maksta neile hoolekandeasutuses viibivatele eakatele, kelle hooldusteenuse eest maksab vallavalitsus.
§ 171. Teise omavalitsuse munitsipaallasteaia koha kasutamise toetus
(1) Teise omavalitsuse munitsipaallasteaia koha kasutamise toetust makstakse igakuiselt, va juulikuu eest lapsevanema ühekordse taotluse alusel Tartumaa teiste omavalitsuste munitsipaallasteaedades lasteaiakohta kasutava lapse vanemale juhul, kui teise omavalitsuse kohamaksumus on suurem kui Kambja valla kehtestatud kohamaksumus. Toetust makstakse kohamaksumuste vahe ulatuses.
(2) Toetus on ette nähtud pooleteise- kuni seitsmeaastase lapse vanemale, kui vanema kohataotluses eelistatud Kambja valla munitsipaallasteaedades puudub vaba lasteaiakoht.
(3) Toetust määratakse terve kalendrikuu eest eeldusel, et on täidetud käesolevas määruses toetuse maksmiseks sätestatud tingimused. Väljamaksed toimuvad iga kalendrikuu 20 päeva jooksul eelmise kuu eest. Juunis ja juulis esitatud taotluste kohta teeb taotlust menetlev ametnik otsused 20. septembriks.
[RT IV, 28.06.2019, 49 - jõust. 01.07.2019]
(4) Toetust ei maksta nendele vanematele, kes ei ole taotlenud kohta Kambja valla munitsipaallasteaias.
(5) Toetuse maksmine lõpetatakse, kui pooleteise- kuni seitsmeaastasele lapsele on pakutud vanema poolt munitsipaallasteaia kohataotluses eelistatud lasteaedades kohta ning vanem on kirjalikult teatanud kohast loobumisest või vanem ei ole pakkumisest alates kahe kalendrikuu jooksul sõlminud munitsipaallasteaia kohakasutuse lepingut.
(1) Neile lapsevanematele, kellele on makstud Kambja Vallavolikogu 25.02.2016 määruse nr 42 „Sotsiaaltoetuste taotlemise, määramise ja maksmise kord” alusel lapse sünnitoetuse I või II osa, makstakse lapse aastaseks ja/või kaheaastaseks saamisel sünnitoetust 150 € tingimusel, et nad on jätkuvalt Kambja valla elanikud. Toetuse saajad teeb kindlaks sotsiaalametnik ja toetus kantakse lapsevanema arvelduskontole lapse sünnipäevakuul.
(2) Neile lapsevanematele, kellele on makstud Ülenurme Vallavolikogu 17.12.2013 määruse nr 19 „Ülenurme valla eelarvest täiendavate sotsiaaltoetuste maksmise kord“ alusel lapse sünnitoetuse esimest osa, makstakse sünnitoetuse teine osa summas 100 € välja 2018. aastal lapse 2- või 3-aastaseks saamisel (2015. ja 2016. a sündinud lapsed) tingimusel, et nad on jätkuvalt Kambja valla elanikud.
(3) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 2 nimetatud toetust saavatele lapsevanematele ei maksta käesoleva korra § 6 lõike 1 punktis 2 nimetatud toetust.
(5) Määrus jõustub 1. jaanuaril 2018. aastal.


text:
Eesti seadusandlus näeb ette kolm erinevat maksejõuetusmenetlust: pankrotimenetlus, saneerimismenetlus ning võlgade ümberkujundamise menetlus. Pankrotimenetlust reguleerib pankrotiseadus, saneerimist käsitlevad reeglid on koondatud saneerimisseadusesse ja võlgade ümberkujundamise regulatsioon sisaldub võlgade ümberkujundamise ja võlakaitse seaduses. Seadused on eesti- ja ingliskeelsena kättesaadavad Eesti Vabariigi ametlikus võrguväljaandes Riigi Teatajas.
Nõukogu 29. mai 2000. aasta määruse (EÜ) nr 1346/2000 maksejõuetusmenetluse kohta kohaldamisalasse kuulub pankrotimenetlus. Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) 2015/848, 20. mai 2015, maksejõuetusmenetluse kohta (uuesti sõnastatud) kohaldamisalasse kuuluvad pankrotimenetlus ja võlgade ümberkujundamise menetlus.
Eesti õiguse kohaselt loetakse füüsiliseks isikuks inimest, juriidiline isik on seaduse alusel loodud õigussubjekt. Juriidiline isik on kas eraõiguslik või avalik-õiguslik. Eraõiguslik juriidiline isik on erahuvides ja selle juriidilise isiku liigi kohta käiva seaduse alusel loodud juriidiline isik. Eraõiguslik juriidiline isik on täisühing, usaldusühing, osaühing, aktsiaselts, tulundusühistu, sihtasutus ja mittetulundusühing. Avalik-õiguslik juriidiline isik on riik, kohaliku omavalitsuse üksus ja muu juriidiline isik, mis on loodud avalikes huvides ja selle juriidilise isiku kohta käiva seaduse alusel.
Pankrotimenetlust kohaldatakse nii juriidiliste kui füüsiliste isikute suhtes, sõltumata sellest, kas füüsiline isik on ettevõtja. Pankrotivõlgnikuks ei või olla riik ega kohalik omavalitsusüksus.
Saneerimismenetlust kohaldatakse üksnes eraõigusliku juriidilise isiku suhtes.
Võlgade ümberkujundamise menetlust kohaldatakse makseraskustes füüsiliste isikute suhtes, sõltumata sellest, kas tegemist on ettevõtjaga. Võlgade ümberkujundamist võib taotleda võlgnik, kelle elukoht on Eestis, ja on seda olnud vähemalt kahe aasta jooksul enne võlgade ümberkujundamise avalduse esitamist.
Pankrotimenetluse algatamise teiseks põhiliseks eelduseks on pankrotiavalduse esitamine, mille võib esitada võlgnik või võlausaldaja.
Kohus võib kohustada pankrotiavalduse esitanud võlausaldajat tasuma ajutise halduri tasu ja kulutuste katteks kohtu deposiiti kohtu määratud rahasumma, kui on alust eeldada, et pankrotivara selleks ei jätku. Kui võlausaldaja jätab deposiidi tasumata, menetlus lõpetatakse.
Eestis on pankrotimenetluse kestvus küllaltki pikk. Pankrotti välja kuulutamata raugemisega lõppevad menetlused kestavad juriidiliste isikute puhul keskmiselt 94 päeva ja füüsiliste isikute puhul 85 päeva. Jaotisettepanekuni, mille alusel on üldse võimalik võlausaldajatele väljamakseid teha, jõuti juriidiliste isikute puhul keskmiselt 462 päevaga ning füüsiliste isikute puhul 455 päevaga. Kompromissiga lõppevad pankrotimenetlused kestavad juriidiliste isikute puhul keskmiselt 340 päeva ja füüsiliste isikute puhul 352 päeva. Ajaliselt kõige kauem kestavad pankrotimenetlused, mis raugevad pärast pankroti väljakuulutamist, juriidiliste isikute puhul keskmiselt koguni 745 päeva ja füüsilistel isikutel 709 päeva. Kogumenetluse, see on pankrotiavalduse esitamisest pankrotimenetluse lõpuni, kestvus on keskmiselt 270-280 päeva.[1]
Saneerimismenetluse tulemuslikkust võib hinnata saneerimiskava kinnitamise alusel, milleks kulub keskmiselt pool aastat saneerimisavalduse esitamisest.[2] Eeltoodule lisandub saneerimiskava täitmise aeg, millega saabub reaalne tulemus, kuid mis on erinevate saneerimismenetluste puhul erinev.
Saneerimismenetluses võib eelmenetluseks pidada menetlust saneerimisavalduse esitamisest kuni saneerimiskava kinnitamiseni või saneerimismenetluse lõpetamiseni. Nimetatud perioodil peatab kohus ettevõtja vara suhtes läbiviidava täitemenetluse kuni saneerimiskava kinnitamiseni või saneerimismenetluse lõppemiseni, välja arvatud täitemenetlus, mis viiakse läbi töösuhte alusel tekkinud nõude või elatise tasumise nõude täitmiseks; peatub viivise või ajas suureneva leppetrahvi arvestamine ettevõtja vastu suunatud nõudelt kuni saneerimiskava kinnitamiseni; asja läbivaatav kohus võib ettevõtja avalduse ja sellele lisatud saneerimisnõustaja heakskiidu alusel peatada kuni saneerimiskava kinnitamiseni või saneerimismenetluse lõppemiseni kohtumenetluse, milles on ettevõtja vastu rahaline nõue, välja arvatud töösuhte alusel esitatud nõue või elatise tasumise nõue, mille kohta ei ole veel otsust tehtud; kohus lükkab võlausaldaja esitatud pankrotiavalduse alusel pankrotimenetluse algatamise otsustamise edasi kuni saneerimiskava kinnitamiseni või saneerimismenetluse lõpetamiseni. Kohus nimetab kuni saneerimismenetluse lõppemiseni saneerimisnõustaja.
Võlgade ümberkujundamise menetluses võib nn eelmenetluseks pidada perioodi võlgade ümberkujundamise avalduse esitamisest kuni võlgade ümberkujundamiskava kinnitamiseni. Võlgade ümberkujundamise avalduse menetlusse võtmisel peatub viivise või ajas suureneva leppetrahvi arvestamine võlgniku vastu suunatud nõudelt kuni ümberkujundamiskava kinnitamiseni või menetluse lõppemiseni. See ei kehti nõuete suhtes, mille ümberkujundamist võlgnik ei taotle. Avalduse menetlusse võtmisel ei saa võlausaldaja lõpetada võlgnikuga sõlmitud lepingut, millest tulenevate nõuete ümberkujundamist võlgnik taotleb, enne võlgade ümberkujundamise avalduse esitamist toimunud rahalise kohustuse rikkumisele tuginedes ega keelduda sel alusel oma kohustuste täitmisest. Kokkulepe, mille kohaselt võlausaldaja võib võlgade ümberkujundamise avalduse esitamisel või ümberkujundamiskava kinnitamisel lepingu lõpetada, on tühine. Avalduse menetlusse võtmisel peatab kohus võlgniku vara suhtes läbiviidava täitemenetluse (või sundtäitmise) raha sissenõudmiseks kuni ümberkujundamiskava kinnitamiseni või menetluse lõppemiseni. Kohus võib samuti peatada kohtumenetluse, milles on võlgniku vastu rahaline nõue, mille kohta ei ole veel otsust tehtud; tühistada hagi tagamise abinõud, sealhulgas pangakonto arestimise; keelata võlausaldajatel võlgniku antud tagatistest tulenevaid õigusi teostada, muu hulgas pandieset müüa või selle müüki taotleda.
[1] Maksejõuetuse menetlemise tõhususe uuring (19.03.2013), uuringu teostaja: AS Pricewaterhouse Coopers Advisors, tellija: Riigikantselei, tarkade otsuste fond, partner: Justiitsministeerium, lk 7.
[2] Ibid, lk 8.
Vara, millele vastavalt seadusele sissenõuet pöörata ei või, reguleerib täitemenetluse seadustik. Seaduses on ette nähtud mitteammendav loetelu mittearestitavatest esemetest. Mittearestitavate esemete kataloogi peamine eesmärk on võlgniku sotsiaalse miinimumkaitse tagamine. Mittearestitavate asjade realiseerimise keeld tuleneb ka muude põhiõiguste kaitsemise vajadusest: õigus valida vabalt tegevusala, elukutset ja töökohta, õigus tegeleda ettevõtlusega, õigus haridusele, usuvabadus, perekonna- ja eraelu kaitse jm. Lisaks on teatavate esemete arestimine heade kommetega.
Eesti seadusandluse kohaselt kehtivad piirangud ka sissetuleku arestimisele, mille põhiline eesmärk on tagada võlgnikule tema suhtes läbiviidava menetluse tingimustes tema enda ja tema ülalpeetavate äraelamiseks minimaalsed vajalikud vahendid. Piiranguid on kahte liiki: võlgnuikule kasutamiseks jääma pidav mittearestitav osa ja nn sotsiaaltoetused, millest esimene tagab võlgniku elatusmiinimumi säilimise, teine aga loetleb kindla õiguse kaitseks makstavad sihtotstarbelised summad, mis ei pea minema mingisuguse muu kohustuse katteks. Kuigi teatud tingimustel on sotsiaaltoetusi võimalik osaliselt siiski arestida.
Kui võlausaldaja nõue on aegunud, võib ta nõude siiski tasaarvestada, kui tasaarvestamise õigus tekkis enne nõude aegumist. Võlausaldaja võib tasaarvestada ka võlgniku poolse lepingu täitmata jätmisest tuleneva nõude, mis tekkis asjaolust, et haldur loobus pärast pankroti väljakuulutamist võlgniku kohustuse täitmisest. Kui lepingulise kohustuse ese on jagatav ja võlausaldaja on oma kohustuse pankroti väljakuulutamise hetkeks täitnud osaliselt, saab ta oma kohustuse täidetud osale vastava võlgniku rahalise kohustuse osas teostada tasaarvestuse. Kui võlgnik on üürile- või rendiandja ning üürnik või rentnik on võlgnikule enne pankroti väljakuulutamist kinnisasja või ruumi üüri või renti ette maksnud, on tegemist alusetu rikastumise nõudega võlgniku vastu, mille üürnik või rentnik võib tasaarvestada võlgniku nõudega tema vastu, samuti võib üürnik või rentnik tasaarvestada lepingu ennetähtaegsest lõppemisest või lepingust taganemisest tuleneva kahju hüvitamise nõude.

matches: Kohus kohus kohus kohus Kohus kohus Kohus


text:
3-2-1-7-03 Riigikohus 29.01.2003
TMS § 29^1 lg-st 1 tuleneva täitetoimingust täitemenetlusosalisele teatamise kohustuse täitmata jätmine on TMS § 64^7 kohaselt aluseks enampakkumise kehtetuks tunnistamisele.
TMS § 29 lg-s 1 ettenähtud kutse kätteandmisele tuleb seaduse analoogia alusel kohaldada TsMS §-s 28 kirjaliku kutse kätteandmist reguleerivaid sätteid ja TsMS § 30. Kui võlgnik ei ilmu kutse peale kohtutäituri juurde või tema viibimiskohta ei teata, siis kuulub kohaldamisele TMS § 29^1 lg 2. Arvestades täitemenetluse tõhususe eesmärki ja sissenõudja huvi, ei pea kirjalik täitekutse olema võlgnikule kätte antud igal juhul allkirja vastu, piisab kui võlgnikule on edastatud kirjalik täitekutse kohtutäiturile teadaolevale võlgniku viimase elu- või asukoha aadressil. Kirjaliku täitekutse võib edastada ka faksi või muu kirjalikku taasesitamist võimaldava sidevahendiga, sh elektronposti teel. Kutse tekst lisatakse täitetoimikusse, märkest kutse saatmise kohta ei saa järeldada täitekutse sisu.

matches:
Riigikohus
§ 29
§ 64
§ 29
§ 30
§ 29


text:
23.11.2011|Välisministeerium
Inimõiguste kohus leidis, et ajakirja toimetaja õigusi rikkus kohustus maksta au teotamise eest hüvitist, mis oli tema pensionist 25 korda suurem
Euroopa Inimõiguste Kohus (EIK) tegi 22.11.2011 otsuse asjas Koprivica vs. Montenegro (kaebus nr 41158/09), kus tuvastati konventsiooni artikli 10 (sõnavabadus) rikkumine. Kaebaja oli opositsioonilise ajakirja „Liberal“ peatoimetaja, milles 1994. aastal avaldati artikkel „Kuusteist“, mille oli...
Inimõiguste kohus leidis, et kodude lähedal ilutulestiku korraldamine ei rikkunud isikute õigusi
22.11.2011 tegi Euroopa inimõiguste Kohus (EIK) otsuse asjas Zammit Maempel vs. Malta (kaebus nr 24202/10), kus leiti, et Malta ei rikkunud konventsiooni artiklit 8 (õigus era- ja perekonnaelu austamisele) sellega, et lubati ilutulestiku läbiviimist kaebajate kodu lähedal. Kaebajateks oli üks...
Inimõiguste kohus tunnistas Serbia advokaadi tegevuse, mis seisnes sadade küsitava sisuga individuaalkaebuste esitamises, kaebeõiguse kuritarvitamiseks
15.11.2011 tunnistas Euroopa Inimõiguste Kohus (EIK) kohtuasjas Petrovic vs. Serbia (kaebused nr 56551/11, nr 56650/11, nr 56669/11 jt) esitatud kaebused vastuvõetamatuteks. Kohtuasi puudutas advokaati, kes oli kas isiklikult või teiste isikute esindajana esitanud EIKi enam kui 500 kaebust, millest...
22.11.2011|Välisministeerium
Inimõiguste kohus leidis, et kaebajal puudus juurdepääs Riigikohtule
22.11.2011 tegi Euroopa Inimõiguste Kohus (EIK) otsuse kohtuasjas Andreyev vs. Eesti (kaebus nr 48132/07), milles asus seisukohale, et Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (konventsioon) artikli 6 lõiget 1 (õigus õiglasele kohtumenetlusele) on rikutud sellega, et kaebajal ei...
21.11.2011|Välisministeerium
Inimõiguste kohus leidis, et Venemaa on süüdi rasketes inimõiguste rikkumistes seoses isikute ebaseadusliku kinnipidamisega Transnistrias
Euroopa Inimõiguste Kohus (EIK) tegi 15.11.2011 otsuse asjas Ivantoc ja teised vs. Moldova ja Venemaa (kaebus nr 23687/05), tuvastades Venemaa-poolsed rasked inimõiguste rikkumised. Kaebused puudutasid kaebajate jätkuvat kinnipidamist tunnustamata riigis Moldova Transnistria Vabariik. Kaebajaid...
Inimõiguste kohus asus seisukohale, et välismaalasest mudžaheedi Tuneesiasse väljasaatmine ei ole tema inimõiguste rikkumine
15.11.2011 tegi Euroopa Inimõiguste Kohus (EIK) otsuse asjas Al Hanchi vs. Bosnia ja Hertsegoviina (kaebus nr 48205/09), kus leidis, et Bosnia ja Hertsegoviina ei riku inimõiguste konventsiooni artiklit 3 (piinamise keelamine), kui saadab Tuneesia kodanikust mudžaheedi Tuneesiasse. Kaebaja, Ammar...
09.11.2011|Välisministeerium
Inimõiguste kohus leidis, et Austrias kehtiv keeld kasutada loovutatud seemnerakku või munarakku in vitro viljastamiseks ei riku inimõiguste konventsiooni
03.11.2011 tegi Euroopa Inimõiguste Kohtu (EIK) suurkoda otsuse asjas S.H. ja teised vs. Austria (kaebus nr 57813/00), milles leiti 12 poolthäälega 5 vastu ja erinevalt 01.04.2010 tehtud 7-liikmelise koja otsusest, et Austria ei ole rikkunud konventsiooni artiklit 8 (õigus era- ja perekonnaelu...
08.11.2011|Välisministeerium
Inimõiguste kohus tegi esmakordselt otsuse steriliseerimise lubatavuse kohta, leides, et steriliseerimine ilma isikule piisava teabe andmiseta tagajärgede kohta on põhiõiguste rikkumine
08.11.2011 tegi Euroopa Inimõiguste Kohus (EIK) otsuse asjas V.C. vs. Slovakkia (kaebus nr 18968/07), kus leidis, et Slovakkia oli rikkunud konventsiooni artiklit 3 (piinamise keeld) ja artiklit 8 (õigus era- ja perekonnaelu austamisele). Kaebus puudutas romi naist, kes steriliseeriti ilma teda...
Inimõiguste kohus tegi Eesti suhtes otsuse, milles leidis, et kohtumenetlus ei olnud ebamõistlikult pikk, kuid et kaebuse esitamise ajal puudusid tõhusad õiguskaitsevahendid
08.11.2011 tegi Euroopa Inimõiguste Kohus (EIK) otsuse kohtuasjas Raudsepp vs. Eesti (kaebus nr 54191/07), milles asus seisukohale, et Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni (konventsioon) artikli 6 lõiget 1 (õigus õiglasele kohtumenetlusele) ei ole rikutud, kuid tuvastas artikli...
31.10.2011|Välisministeerium
Inimõiguste kohus leidis, et Rwanda genotsiidis kahtlustatava Rwuandale väljaandmine on konventsiooniga kooskõlas
27.10.2011 tegi Euroopa Inimõiguste Kohus (EIK) otsuse kaebuses Ahorugeze vs. Rootsi (kaebus nr 37075/09), kus asuti seisukohale, et Rootsi ei riku inimõiguste konventsiooni artiklit 3 (piinamise keeld) ega 6 (õigus õiglasele kohtumenetlusele) genotsiidis kahtlustatava isiku väljaandmisel Rwandale...

matches: kohus Kohus kohus Kohus kohus Kohus kohus Kohus kohus Kohus kohus Kohus kohus kohus Kohus kohus Kohus kohus Kohus


mittenõuetekohane asjaajamine
asjaajaja kohustused
tasu nõue
asjaajamine enda huvides
2-10-12908/156 Riigikohtu tsiviilkolleegium 08.02.2019
VÕS § 118 lg 1 p 2
VÕS § 116 lg 5
VÕS § 189 lg 2 p 1
VÕS § 189 lg 3
VÕS § 1018 lg 1
VÕS § 189 lg 2
Kui lepingupool annab avaldusega teisele poolele võlgnevuse tasumiseks täiendava tähtaja ning ühtlasi ka taganeb lepingust, siis saabub taganemisavalduse tagajärg pärast avalduses ette nähtud tähtaja möödumist automaatselt ja uut taganemisavaldust ei pea esitama. (p 13.2)
Üleantu väärtuse tuvastamisel lähtutakse poolte kokkulepitud hinnast. Üleantu väärtuse tuvastamisel ei ole nähtud ette võimalust arvestada lepingus määratud hinnast maha töös esinenud puuduseid ja nende kõrvaldamise kulu. (p 14.2)
Hagejal on kohustus tõendada, et pooled olid tööde, mille väärtuse hüvitamist ta VÕS § 189 lg 2 alusel hageja nõuab, tegemises kokku leppinud ja neid tehti seega lepingu alusel. (p 14.3)
Kohus ei ole rahalise nõude rahuldamisel seotud hageja viidatud õigusliku alusega, vaid võib hagi alusena esitatud asjaoludel rahuldada hageja nõude ka muul õiguslikul alusel, sest õiguse kohaldamine on kohtu otsustada. (p 15)
Selleks, et hageja saaks nõuda kostjalt lisatöödega (lepingus kokku leppimata tööde tegemine) seotud kulutuste hüvitamist ja mõistlikku tasu nende tegemise eest, peab lisatööde tegemine vastama VÕS § 1018 lg 1 tingimustele. Nõudeid VÕS § 1018 lg 1 ning § 1023 lg-te 1 ja 2 järgi ei ole, kui isikul puudub tahe tegutseda teise isiku kasuks (VÕS § 1018 lg 2 ja § 1026 lg 1) või kui vastavalt asjaoludele on ilmne, et asjaajamisele asumisel ei olnud käsundita asjaajajal kavatsust nõuda soodustatult kulutuste hüvitamist või tasu maksmist (VÕS § 1023 lg 3). (p 15.1)
Kui käsundita asjaajamisest tuleneva nõude olemasolu sõltub muu hulgas sellest, kas asjaajamine (lepingus kokku leppimata tööde tegemine) vastas teise isiku tegelikule või eeldatavale tahtele või kas teine isik kiitis selle heaks, tuleb arvestada, et käsundita asjaajamise sätted ei võimalda isikule peale suruda soovimatuid teenuseid ja kohustada teda nende eest tasu maksma, st luua sisuliselt leping, mida isik ei ole soovinud. Samas võib soodustatu avaldada oma tahet VÕS § 1018 lg 1 p 2 tähenduses või kiita asjaajamise heaks VÕS § 1018 lg 1 p 1 tähenduses ka kaudse tahteavaldusega TsÜS § 68 lg 3 mõttes ning TsÜS § 68 lg-s 4 sätestatud juhul ka vaikimisega. (p 15.2)
Kui hageja tegutses lisatööde tegemisel küll kostja kasuks tegutsemise tahtlusega (teise isiku soodustamise tahtlusega), olemata selleks kas seadusest või tehingust tulenevalt kohustatud, kuid ei esine ühtegi VÕS § 1018 lg 1 p-des 1-3 nimetatud eeldustest, siis võib hagejal olla kulutuste hüvitamise nõue kostja vastu VÕS § 1024 lg 4 ja § 1042 alusel. Samas võib VÕS § 1018 lg 1 p-des 1-3 sätestatule mittevastav lisatööde tegemine olla õigustamatu ja pahauskne VÕS § 1020 lg 1 järgi, mis välistab hageja alusetust rikastumisest tulenevad hüvitisnõuded VÕS § 1024 lg 4 järgi. (p 15.3)
3-2-1-118-14 Riigikohus 15.01.2015
VÕS § 1018
VÕS § 197 lg 2
VÕS § 306 lg 4
VÕS § 1042
Käsundita asjaajaja võib VÕS § 1023 lg 1 järgi nõuda, et soodustatu hüvitaks talle asjaajamisel tehtud kulutused ulatuses, milles käsundita asjaajaja võis kulutuste tegemist pidada mõistlikult vajalikuks (vt ka Riigikohtu 5. detsembri 2007. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-107-07, p-d 16 ja 18; 30. aprilli 2008. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-25-08, p 15). Seega tuleb kulutuste hüvitamisel võtta aluseks kulutuste tegemise aeg. Olukorras, kus asjaajaja ajas nii enda kui ka võõrast asja, tuleks mõistlikkuse põhimõttest lähtuvalt asjaajaja kulutuste nõuet vähendada ulatuses, mis ta ise asja kasutades on ära tarbinud. Kolleegium leiab, et analoogia alusel on siinjuures võimalik hüvitise suuruse määramisel lähtuda VÕS § 1042 lg-st 1. (p 19)
Kui üüritud ruumide remondiks tehtud kulutuste tegemiseks puudus hagejal lepingust või seadusest tulenev õigustus ja kohustus ning nõuet ei tule rahuldada käsundita asjaajamise sätete alusel, siis on võimalik kulutuste hüvitamise nõue VÕS § 1024 lg 4 kohaselt alusetu rikastumise sätete järgi, praegusel juhul eelkõige VÕS § 1042 alusel (vt lisaks Riigikohtu 7. juuni 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-44-11, p 33; 29. jaanuari 2014. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-158-13, p 12). (p 20)
Poolte vahel on käsundita asjaajamise võlasuhe VÕS § 1018 tähenduses, kui täidetud on järgmised eeldused: • teise isiku kasuks millegi tegemine ehk võõra asja ajamine (lg 1); • isikul puudub õigus või kohustus tegu teha (lg 1); • isikul on tahe tegutseda teise isiku kasuks ehk asjaajajal on soov soodustada teist isikut (lg 2); • täidetud on mõni VÕS § 1018 lg 1 p-des 1–3 ettenähtud tingimustest. Kuna üürileandja kirjalikus või kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis nõusolek parenduste tegemiseks puudus, ei saa tehtud kulutuste hüvitamist nõuda VÕS § 286 lg 1 alusel. Seega on täidetud õigustatud käsundita asjaajamise üks eeldustest, et asjaajamine peaks olema toimunud ilma seadusest või lepingust tuleneva õiguse või kohustuseta tegu teha (vt ka Riigikohtu 15. mai 2013. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-57-13, p 12; Riigikohtu 10. oktoobri 2012. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-112-12, p 14). (p 15) See, kui hageja tegutses mingis osas remondi tegemisel ka enda huvides, ei välista VÕS § 1018 jj kohaldamist (vt Riigikohtu 8. oktoobri 2014. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-61-14, p 29). Seega ei ole käsundita asjaajamine välistatud, kui tehtud teod tulevad mingis osas kasuks ka asjaajajale endale. Piisab, kui tehtav tegu kuulub vähemalt osaliselt teise isiku huvisfääri. Selleks, et hinnata, kas aetakse ainult enda või ka teise isiku asja, tuleb esmalt tuvastada, milliste parenduste ja muudatuste tegemise eest kulutuste hüvitamist nõutakse. Alles seejärel on võimalik hinnata, kas asjaajaja ajas ka võõrast asja või mitte. (p 16) Olukorras, kus asjaajaja teavitab soodustatud isikut tegutsemise kavatsusest ja soodustatu kulutuste tegemisele vastu ei vaidle, võib eeldada asjaajaja teise isiku soodustamise tahtlusega tegutsemist VÕS § 1018 lg 2 mõttes (vt Riigikohtu 8. oktoobri 2014. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-61-14, p 29). VÕS § 1018 lg 2 kohaldamisel tuleb siiski kohtul hinnata, kas ja millised parendused ja muudatused oleks hageja ise selle aja jooksul eelduslikult täielikult ära tarbinud ehk milline oli parenduste kasutusiga, mille möödumisel oleks need amortiseerunud. Selles osas ei saa olla tegemist võõra asja ajamise tahtega. (p 17) Kui kohus tuvastab, et asjaajamine vastab soodustatu huvile ja tegelikule tahtele, puudub vajadus käsitleda soodustatu eeldatavat tahet või heakskiitu asjaajamisele. (p 18)
VÕS § 306 lg 4 ei anna üürileandjale iseseisvat ülesütlemisõigust (Riigikohtu 11. märtsi 2008. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-8-08, p 12). VÕS § 306 lg 4 kohaldamiseks ei ole alust, kui üürileandja annab üürnikule üürivõlgnevuse likvideerimiseks täiendava tähtaja, kuigi kostja oleks saanud üürilepingu üles öelda ka veidi varem. VÕS § 306 lg 4 eesmärk on välistada üürileandja pandiõigus siis, kui üürileandja jätab mingi ülesütlemisvõimaluse kasutamata, mitte aga see, et üürileandja ei võiks anda üürnikule rikkumise lõpetamiseks veidi pikemat tähtaega. (p 23)
3-2-1-158-13 Riigikohus 29.01.2014
VÕS § 1024 lg 4
VÕS § 1041
VÕS § 1024 lg 4 alusel on hüvitisnõue võimalik vaid siis, kui ühtegi VÕS § 1018 lg 1 p-des 1–3 nimetatud asjaoludest ei esine, kuid teise isiku kohustuse täitnud isik ei teadnud ega pidanudki seda teadma. See tähendab, et ta arvas heauskselt, et esineb vähemalt üks VÕS § 1018 lg 1 p-des 1–3 nimetatud asjaoludest (st et ta ei teadnud ega pidanudki teadma nende asjaolude puudumisest.VÕS § 1024 lg 4 kohaldamisel tuleb muu hulgas arvestada sellega, kas kulutuste tegija (teise isiku eest kohustuse täitnud isik) järgis VÕS § 1020 lg-tes 1 ja 2 sätestatud teavitamiskohustust (vt selle kohta Riigikohtu 7. juuni 2011. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-44-11, p 33). (p 12)
VÕS § 1024 lg 4 kohaldamisel tuleb muuhulgas arvestada sellega, kas kulutuste tegija (teise isiku eest kohustuse täitnud isik) järgis VÕS § 1020 lõigetes 1 ja 2 sätestatud teavitamiskohustust (vt selle kohta Riigikohtu 7. juuni 2011. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-44-11, p 33). (p 12)
kulutuste hüvitamise nõue
VÕS § 1041 alusel on hüvitisnõue võimalik vaid siis, kui ühtegi VÕS § 1018 lg 1 p-des 1–3 nimetatud asjaoludest ei esine, kuid teise isiku kohustuse täitnud isik ei teadnud ega pidanudki seda teadma. See tähendab, et ta arvas heauskselt, et esineb vähemalt üks VÕS § 1018 lg 1 p-des 1–3 nimetatud asjaoludest (st et ta ei teadnud ega pidanudki teadma nende asjaolude puudumisest. (p 12)
3-2-1-44-11 Riigikohus 07.06.2011
Kui tegemist ei ole läbirääkimistega TsÜS § 167 lg 1 mõttes, ei peatu aegumine, kui isik selgelt läbirääkimistest keeldub või pretensioonile ei reageeri (vt ka Riigikohtu 22. märtsi 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-178-10, p 28). Täiendava tähtaja määramisena TsÜS § 167 lg 2 mõttes saab pretensioon aegumise peatada üksnes juhul, kui isik ei olnud juba varem selgelt kohustuse täitmisest keeldunud.
Kuigi kohus kohaldab õigust ise ega ole seotud poolte õiguslike väidetega, peab kohus pooltega ka nõude õiguslikku kvalifikatsiooni arutama, st see ei tohi tulla pooltele üllatuslikult (vt ka Riigikohtu 5. jaanuari 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-116-10, p-d 39 ja 40; 22. veebruari 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-153-10, p 16). Kui maakohus kohaldas õigust üllatuslikult, saab ringkonnakohus asja menetluses puuduse kõrvaldada.
Kui asja hind on alla 2000 euro, siis on tegemist lihtmenetluse asjaga TsMS § 405 lg 1 mõttes. Seda ei mõjuta asjaolu, et maakohus asja menetlemisel lihtsustusi ei tee ega märgi ka otsuses, et kaebust selle peale ei pruugi ringkonnakohus TsMS § 637 lg 21 järgi menetleda (vt Riigikohtu 6. aprilli 2010. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-20-10, p-d 10 ja 11; 22. novembri 2010. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-114-10, p 13; 1. detsembri 2010. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-102-10, p 12; 29. märtsi 2011. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-6-11, p 10). Lähtudes TsMS § 637 lg-st 21, võib ringkonnakohus keelduda lihtmenetluse asjas esitatud apellatsioonkaebuse menetlemisest esmalt siis, kui maakohtu otsuses ei ole antud luba edasikaebamiseks. Maakohtu luba edasikaebamiseks tuleb TsMS § 442 lg 10 ja § 637 lg 21 kontekstis mõista maakohtu eraldi otsustusena, millest tuleneb, et ringkonnakohus ei või jätta apellatsioonkaebust menetlemata ainuüksi põhjusel, et tegemist on lihtmenetluse asjaga (vt ka Riigikohtu määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-20-10, p-d 13 ja 14). Lisaks võib ringkonnakohus, lähtudes TsMS § 637 lg-st 21, keelduda lihtmenetluse asjas esitatud apellatsioonkaebust menetlemast, kui maakohtu otsuse tegemisel ei ole selgelt ebaõigesti kohaldatud materiaalõiguse normi, selgelt rikutud menetlusõiguse normi ega selgelt ebaõigesti hinnatud tõendeid, mis võis oluliselt mõjutada lahendit. Selliselt lahendab ringkonnakohus lihtmenetluse asjas apellatsioonkaebuse menetlusse võtmisest keeldumise korral kaebuse ka juba sisuliselt, jättes kaebuse menetlusse võtmata, kui sel ei ole ilmselgelt edulootust (vt ka Riigikohtu määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-20-10, p 15; määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-114-10, p 12; määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-102-10, p 13).
Kuna tuvastatud ei ole, et maatükke oleks koormatud kasutamiseks õigustavate asjaõigustega (eelkõige servituutidega) hageja või kostja või teiste isikute kasuka, kehtib kinnisasjal teiste isikute kohta eelduslikult ka AÕS § 142, mille järgi võivad teised isikud seal viibida üksnes omaniku loal (vähemalt kui kinnisasi on tähistatud). Maaomanik võib põhimõtteliselt otsustada, kes ja mis tingimustel (sh tasu eest) võivad tema maad kasutada. TeeS § 52 teise lause järgi võib erateed kasutada üksnes kinnisasja omaniku loal. Sellest sättest tuleneb ka õigus küsida eratee kasutamise eest tasu. Sama kinnitab TeeS § 33 lg 8, mille järgi peab tee omanik lubama erateed tasuta kasutada üksnes erandina.
Koostööleping vastab kolleegiumi arvates esmajoones tasuta kasutamise lepingu tingimustele VÕS § 389 tähenduses.
Käsundita asjaajaja võib VÕS § 1023 lg 1 järgi nõuda, et soodustatu hüvitaks talle asjaajamisel tehtud kulutused ulatuses, milles käsundita asjaajaja võis kulutuste tegemist pidada mõistlikult vajalikuks (vt ka Riigikohtu 5. detsembri 2007. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-107-07, p-d 16 ja 18; 30. aprilli 2008. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-25-08, p 15). Mõistlikku tasu võib VÕS § 1023 lg 2 esimese lause järgi nõuda üksnes oma majandus- või kutsetegevuses tegutsenud käsundita asjaajaja. Õigustatud käsundita asjaajamisest tuleneva kulutuste hüvitamise ja tasu maksmise nõude esitamiseks peavad olema täidetud VÕS § 1018 eeldused käsundita asjaajamiseks. Nõude eeldusena tuleb hagejal tõendada mh, et ta ei olnud kohustatud asja ajama lepingust või seadusest tulenevalt (vt nt Riigikohtu 1. novembri 2006. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-91-06, p-d 12 ja 14; 1. novembri 2006. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-87-06, p 12; 5. detsembri 2007. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-107-07, p-d 16 ja 17). Isegi kui asjaajamise esmaseks aluseks oli leping, ei pruugi käsundita asjaajamine olla välistatud, kui see leping oli sõlmitud muu isiku kui soodustatud isikuga või kui lepingulise kohustuse täitmine ei tähendanud samal ajal kolmanda isiku asja ajamist, eelkõige juhul, kui kolmas isik ei olnud lepinguga soodustatud kolmandaks isikuks VÕS § 80 järgi.
Kui ühtegi VÕS § 1018 lg 1 p-des 1-3 nimetatud eeldustest ei esine, kuid hageja osutas kostjale teenust kostja soodustamise tahtlusega (VÕS § 1018 lg 2), tuleks hageja nõue kvalifitseerida VÕS § 1024 lg 4 järgi. Samas oleks kostjale VÕS § 1018 lg 1 p-des 1-3 sätestatule mittevastav teenuse osutamine õigustamatu ja pahauskne VÕS § 1020 lg 1 ja § 1024 lg 1 järgi, mistõttu on sellisel juhul välistatud hageja alusetust rikastumisest tulenevad hüvitisnõuded VÕS § 1024 lg 4 järgi.
Hageja nõude lahendamine käsundita asjaajamise sätete alusel saab kõne alla tulla üksnes ulatuses, milles poolte vahel ei ole lepingut ega seadusjärgset muud võlasuhet. Käsundita asjaajamiseks peab lisaks üldistele eeldustele (nt midagi peab olema tehtud teise isiku kasuks) olema täidetud ka mõni VÕS § 1018 lg 1 p-des 1-3 ettenähtud tingimus. Käsundita asjaajamise mõte ei ole suruda isikule peale soovimatuid teenuseid ja kohustada teda selle eest maksma, st luua sisuliselt leping, mida isik ei ole soovinud.
Käsundita asjaajamisest tuleneva nõude aegumistähtaeg on TsÜS § 149 esimese lause järgi kümme aastat nõude sissenõutavaks muutumisest. Käsundita asjaajamisest tulenevat nõuet ei saa lugeda seadusest tulenevaks korduvate kohustuste täitmisele suunatud nõudeks TsÜS § 154 mõttes, olgugi et hageja tugines oma nõudes n-ö iga kuu esitatud arvete tasumata jätmisele.
Võlaõiguslikust lepingust saavad kohustused tuleneda üksnes lepingupooltele (vt VÕS § 8), kolmandale isikule saavad lepingust kohustused tuleneda üksnes juhul, kui ta ise kohustuste võtmisega nõustub.
Eelleping ei olnud AÕS § 119 lg 1 ja § 241 lg 4 kohaselt notariaalselt tõestatud, st see leping oli enne 1. septembrit 1994 kehtinud TsÜS § 93 lg 3 järgi eeldatavasti tühine. Eellepingu sõlmimise ajal ei kehtinud ka AÕS § 119 lg 2, mille järgi notariaalselt tõestamata kohustustehing kinnisasja omandamiseks või võõrandamiseks muutub kehtivaks, kui tehingu täitmiseks on sõlmitud asjaõigusleping ja tehtud kanne kinnistusraamatusse (vt ka Riigikohtu 13. veebruari 2008. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-140-07, p 23).
Kostjale ei tulnud lepingu sõlmimise kohustust ka VÕS §-de 1043 ja 1055 alusel, st lugedes lepingu sõlmimisest keeldumist õigusvastaseks teoks, mida kolleegium on põhimõtteliselt lepingu sõlmimise alusena tunnustanud (vt Riigikohtu 4. märtsi 2010. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-164-09, p-d 31 ja 33; 19. aprilli 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-12-11, p 29).
teise isiku kohustuse täitmisest tulenev nõue
Hagejal ei ole VÕS § 1028 lg-st 1 tulenevat nn soorituskondiktsioonist tulenevat nõuet, kuna ta ei väitnud, et kostja sai temalt midagi olemasoleva või tulevase kohustuse täitmisena. Seetõttu ei ole hagejal õigust nõuda kulutuste hüvitamist ka VÕS § 1041 järgi.
Võlausaldaja võib VÕS § 164 lg 1 esimese lause järgi oma nõude loovutada teisele isikule. Loovutada võib VÕS § 165 järgi ka tulevikus tekkivaid ja tingimuslikke nõudeid, kui need on loovutamise hetkel piisavalt määratletavad. Nii võib teeomanik loovutada teeseadusest ja AÕS § 156 lg-st 1 tuleneva õiguse nõuda oma tee kasutamise eest tasu või kulutuste hüvitamist.
Lähtudes TsMS § 637 lg-st 21, võib ringkonnakohus keelduda lihtmenetluse asjas esitatud apellatsioonkaebuse menetlemisest esmalt siis, kui maakohtu otsuses ei ole antud luba edasikaebamiseks. Maakohtu luba edasikaebamiseks tuleb TsMS § 442 lg 10 ja § 637 lg 21 kontekstis mõista maakohtu eraldi otsustusena, millest tuleneb, et ringkonnakohus ei või jätta apellatsioonkaebust menetlemata ainuüksi põhjusel, et tegemist on lihtmenetluse asjaga (vt ka Riigikohtu määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-20-10, p-d 13 ja 14). Lisaks võib ringkonnakohus, lähtudes TsMS § 637 lg-st 21, keelduda lihtmenetluse asjas esitatud apellatsioonkaebust menetlemast, kui maakohtu otsuse tegemisel ei ole selgelt ebaõigesti kohaldatud materiaalõiguse normi, selgelt rikutud menetlusõiguse normi ega selgelt ebaõigesti hinnatud tõendeid, mis võis oluliselt mõjutada lahendit. Selliselt lahendab ringkonnakohus lihtmenetluse asjas apellatsioonkaebuse menetlusse võtmisest keeldumise korral kaebuse ka juba sisuliselt, jättes kaebuse menetlusse võtmata, kui sel ei ole ilmselgelt edulootust (vt ka Riigikohtu määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-20-10, p 15; määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-114-10, p 12; määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-102-10, p 13).


Mõistlikku hüvitise suurust TLS § 75 lg 2 p 5 mõttes tuleb hinnata iga üksikjuhtumi puhul eraldi. Üheks peamiseks asjaoluks on suhe vastutuse ülempiiriga. Muu hulgas tuleb arvesse võtta ka töötajale üle antud vara väärtust ja kahju tekkimise tõenäosust (riskiastet). Lisaks tuleb kokkuleppe kehtivuse ja hüvitise mõistlikkuse hindamisel arvestada seda, mis valdkonnas tööandja tegutseb, selles valdkonnas kehtivaid tavasid vara kindlustamise osas ning kas töötajale antakse üle konkreetne ese (nagu vedamiseks auto) või muutuvas koosseisus ja koguses esemete kogum või ka raha. (p 20) Tööandja ei saa oma vara säilimisest tingitud riske maandada esmajoones sellega, et sõlmib töötajatega varalise vastutuse kokkuleppeid. Varalise vastutuse kokkuleppe keskne mõte peaks olema tööandja tõendamiskoormise lihtsustamine juhul, kui töötajale on usaldatud raha või muutuva seisuga asjade kogum (nt laoseis), mitte aga hinnalise asja (töövahendi) hävimise ja kahjustamise riskide panek töötajale. Veoteenuse osutajana peaks tööandja ise sõlmima veoki suhtes kaskokindlustuslepingu. Varalise vastutuse kokkulepe ei saa asendada kindlustust ega töötajad olla tööandja jaoks kindlustusandjaks. Kui vastava vara puhul on mõistlik ja käibes tavaline vara kindlustada, tuleb tööandjal seda teha. (p 21) Töötajale usaldatud väärtuslike veokite puhul võiks olla mõistlik sõlmida varalise vastutuse kokkulepe kindlustuslepingujärgse tööandja omavastutuse katmiseks, kuid see peaks kajastuma ka vastutuse ülempiiris. Mõistlikuks saaks makstavat hüvitist pidada vaid siis, kui maksete kaudu on võimalik tegelikult ka mõistliku aja jooksul riski ulatuses raha koguda. Selleks peaks makstav tasu aga olema kindlustusmaksetest olulisest kõrgem. (p 22) Üldjuhul peavad tööandja kahju hüvitamise nõude rahuldamiseks olema täidetud järgmised üldised eeldused: •	töötaja on rikkunud töölepingust tulenevat kohustust (TLS § 72); •	tööandjale on tekkinud või tekib kahju (VÕS § 115 lg 1, § 127 lg 1, § 128); •	töötaja on rikkumises süüdi, st töötaja rikkus töölepingust tulenevat kohustust tahtlikult, raske hooletuse või hooletuse tõttu, arvestades TLS §-s 16 sätestatut (TLS § 72, VÕS § 104 lg 2; vt ka Riigikohtu 25. novembri 2015. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-151-15, p 13); •	kahju on hõlmatud rikutud lepingulise kohustuse kaitse-eesmärgiga (VÕS § 127 lg 2); •	kahju oli rikkumise võimaliku tagajärjena kostjale lepingu sõlmimise ajal ettenähtav, v.a kui kahju tekitati tahtlikult või raske hooletuse tõttu (VÕS § 127 lg 3); •	rikkumise ja kahju vahel on põhjuslik seos (VÕS § 127 lg 4; vt ka Riigikohtu 25. novembri 2015. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-151-15, p 15). (p 25) Kahju hüvitamise ulatus, st kahjuhüvitise suurus määratakse kindlaks TLS § 74 lg 1 või 2 järgi vastavalt sellele, kas töötaja rikkus kohustusi tahtlikult või hooletult. Hooletu rikkumise korral täpsustab TLS § 74 lg 2 erinormina VÕS § 127 lg-t 2, kuna seal on loetletud kahjuhüvitise arvestamiseks olulised asjaolud. TLS § 74 lg 2 hõlmab vähemasti põhiosas ka VÕS § 139 ja § 140 kahjuhüvitise piiramise aluste osas. (p 29) Hüvitise määramine TLS § 74 lg 2 järgi on kohtu diskretsiooniotsus, millesse kõrgema astme kohus saab sekkuda vaid siis, kui diskretsioonipiire on ületatud. (p 30) Töötaja raske hooletus ei ole tööandja tegevusega seotud tüüpiline kahju tekkimise risk TLS § 74 lg 2 teise lause tähenduses. Raske hooletuse korral tuleks tekitatud kahju eest makstavat hüvitist piirata vähem kui tavalise hooletuse korral. Ainuüksi töötaja vähene töökogemus ega võimalik madal töötasu ei õigusta liiklusreeglite rasket eiramist ja sellega tööandja vara kahjustamist. (p 30.2) Kahjuhüvitise määramisel TLS § 74 lg 2 mõttes võib olla tähendus ka sellel, kui kostja ei kontrollinud hagejal piisavate oskuste olemasolu tööks või ei taganud piisavat väljaõpet. (p 30.3)
Tööandjal kui kollektiivse varalise vastutuse lepingu sõlmimisest huvitatud isikul lasub TööK § 1281 lg 1 kohaldamiseks vajalike asjaolude tõendamise koormus, sh peab ta tõendama, miks ei olnud iga töötajaga võimalik eraldi sõlmida isikliku varalise vastutuse lepingut. Kuna kollektiivne varalise vastutuse leping on töötajale ebasoodne leping (töötaja vastutab mitte üksnes oma tegude eest, vaid ka kollektiivi teiste liikmete tegude eest) ja kuna praegusel ajal ei ole ühiskonnas toimunud muudatuste tõttu enam rakendatavad töötajate huve kaitsvad TööK § 1281 lg-d 2 ja 3, mis vastavalt näevad ette kollektiivse varalise vastutuse lepingu kooskõlastamise ettevõtte, asutuse või organisatsiooni ametiühingukomiteega ning kollektiivse varalise vastutuse lepingu sõlmimise võimaluse üksnes vastavas loetelus nimetatud tööde puhul (selle loetelu pidi kinnitama NSV Liidu Ministrite Nõukogu Riiklik Töö ja Sotsiaalküsimuste Komitee koos ÜAÜKN-iga), siis peavad kohtud hindama kollektiivse varalise vastutuse lepingu kehtivust sõltumata poolte taotlustest. TsÜS § 113 rakendub TsÜS § 111 lg-st 1 nähtuvalt üksnes juhul, kui tehingu kehtivus sõltub kolmanda isiku eelnevast või tagantjärele antud nõusolekust (heakskiidust). Kollektiivse varalise vastutuse leping sõlmitakse TööK § 1281 lg 2 järgi tööandja ja kollektiivi kõigi liikmete vahel. Kuna kollektiivse varalise vastutuse lepingu kehtivus ei sõltu kolmanda isiku nõusolekust, ei ole TsÜS § 113 sellise lepingu puhul kohaldatav. Töölepingu seaduse §-st 15 tulenevalt on kehtetu leping, millega tahetakse sisse seada töötajate kollektiivne varaline vastutus olukorras, kus ei esine TööK § 1281 lg-s 1 nimetatud eeldusi. Kollektiivse varalise vastutuse lepingu sõlmivad tööandja ja töökollektiiv. Seega on tegemist mitmepoolse kirjaliku lepinguga, millele peavad alla kirjutama tööandja ja kõik kollektiivi liikmed. Sellise lepingu muutmine on võimalik üksnes kõigi lepingupoolte kirjalikul nõusolekul. Kollektiivse varalise vastutuse lepingu muutmiseks on ka kollektiivi liikmete koosseisu muutmine.
Kui leping jääb kehtima, siis tuleb hüvitatava kahju arvestamisel lähtuda kahju positiivsest arvutamisest, st lepingu rikkumisega tekitatud kahju hüvitamise eesmärgiks on kohustatud isiku asetamine olukorda, mis on võimalikult lähedane olukorrale, milles ta oleks olnud, kui lepingut poleks rikutud. Lepingu rikkumise korral saab TsK § 222 lg 2 tähenduses hüvitatavate kulutustena mõista üksnes selliseid kulutusi, mis põhjustati lepingu rikkumisega. Töötajale makstud palka ei saa käsitada lepingu töötajapoolsest rikkumisest tuleneva tööandja kahjuna.


Kommentaar: ajatatud maksuvõlg ei tohiks piirata hangetel osalemist - Raamatupidaja
Ajatatud maksuvõlg ega sellelt arvestatav intress ei anna alust pakkuja hankemenetlusest kõrvaldamiseks.
On tekkinud mitmeid vaidlusi selle üle, kas ajatatud maksuvõlaga pakkuja või taotleja saab osaleda riigihankemenetluses. Segaduse põhjus on riigihangete seaduse (RHS) § 38 lg 1 p 4 kohmakas sõnastus, mis lubab hankemenetlusest kõrvaldada isiku mistahes ajal, kui tema riiklike maksude, elu- või asukohajärgsete maksude või sotsiaalkindluse maksete tasumise kohustused ei ole nõuetekohaselt täidetud. Millal loetakse maksukohustused nõuetekohaselt täidetuks, selleni tuleb jõuda maksukorralduse seaduse (MKS) tõlgendamise abil.
Seega tekibki näiliselt vastuolu selles, et võlgade olemasolu näitab, et maksuseadusi ei ole nõuetekohaselt täidetud, samas maksuvõla ajatamisel ei käsitle maksuhaldur maksuvõlglast maksuseaduste rikkujana. Eraldi probleem on veel see, et maksuvõla ajatamine ei peata intresside arvestust ning ajatatud maksuvõlaga isikul on avalikust maksuvõlglaste registrist nähtav arvestuslik intress, mis igapäevaselt suureneb.
Riigihangete Ameti juures asuva vaidlustuskomisjoni 26. mai 2009. aasta otsustes (nr 89-09/111614 ja 89-09-111620) asus komisjon seisukohale, et mitte ainult ajatatud maksuvõlg, vaid ka ajatatud maksuvõlalt arvestatav nn arvestuslik intress ei anna hankijale alust kõrvaldada isikut hankemenetlusest RHS § 38 lg 1 p 4 alusel.
RHS vaidlustustes (nr 89-09/111614 ja 89-09-111620) asus hankija seisukohale, et ajatatud maksuvõlalt arvutatud arvestuslik intress kujutab endast maksuvõlga ning kõrvaldas pakkuja hankemenetlusest. Pakkuja esindades vaidlustasime kõrvaldamisotsuse vaidlustuskomisjonis põhiliselt motiivil, et ei ajatatud maksuvõlga ega ka sellelt arvutatud intressi ei saa käsitleda maksuvõlana enne maksukohustuse tasumise kuupäeva saabumist.
Vaidlustuskomisjoni hinnangul tuleb maksude tasumise kohustuse mittenõuetekohase täitmisena RHS § 38 lg 1 p 4 tähenduses käsitada sissenõutavate kohustuste mittetäitmist isiku hankemenetluses osalemise ajal, sh sissenõutava intressi tasumata jätmist. Kohustus muutub sissenõutavaks alates ajahetkest, mil õigustatud isikul on õigus nõuda kohustuse täitmist.
Vaidlustuskomisjon tegi konkreetses vaidlustusmenetluses esitatud tõendite põhjal kindlaks, et maksu- ja tolliamet kehtestas pakkujale maksuvõla tasumise ajakavana tähtpäevad, mil ajatatud maksuvõla graafikujärgsed maksed ja nendelt arvutatav intress muutuvad sissenõutavaks. Pakkuja kõrvaldati menetlusest enne asjakohase kuupäeva saabumist.
Maksuvõla ajatamise otsusest ja tasumise ajakavast lähtudes ei olnud arvestuslik intress sellel päeval sissenõutav, seega selle olemasolu ei saa ka lugeda maksude tasumise kohustuse mittenõuetekohaseks täitmiseks. Allakirjutanute hinnangul on vaidlustuskomisjonis tekkinud RHS § 38 lg 1 p 4 kohaldamise praktika igati tervitatav.
Riigihangete seaduse muutmise seaduse eelnõu juurde lisatud seletuskirjas viidatakse maksu- ja tolliameti andmetele, mille kohaselt on ajatatud maksuvõlglasi hetkel ligi 1 700, sh 714 juriidilist isikut; hankemenetlustes võtavad osa ligi 6 165 juriidilist isikut. Kui ajatatud maksuvõlaga pakkujad oleksid sõltumata maksukohustuse sissenõutavaks muutmise tegelikest kuupäevadest hankemenetlustest kõrvaldatavad, võiks see anda teistele pakkujatele põhjendamatu konkurentsieelise ja tulevikus veelgi kitsendada võimalike pakkujate ringi.
Maksuvõlgade ajatamist ei võimaldata kõikidele, vaid üksnes neile ettevõtjale, kes suudavad tõenäoliselt ajutiste raskustega hakkama saada.
Ilmselt ei leidu piisavalt mõjuvat põhjust, millega saaks õigustada polaarselt erinevate tagajärgede sätestamist ajatatud maksuvõlale ühelt poolt maksumenetluses ja teiselt poolt riigihangete menetluses. Absurdeks tuleks hinnata olukorda, milles maksuamet võimaldab ühelt poolt ettevõtjale tasuda maksuvõlg graafiku alusel ning avalik-õiguslik hankija kõrvaldab teiselt poolt sama ettevõtja hankemenetlusest enne graafikujärgse makse tegemise tähtpäeva saabumiseni.
RHS § 38 lg 1 p 4 kohaldamine eeldab seega hankijalt maksukohustuse sissenõutavuse tuvastamist, mis kehtib ka ajatatud maksuvõlalt arvestatava intressi suhtes.
Vaidlustuskomisjoni praktika kohaselt tuleb hankijal kontrollida RHS § 38 lg 1 p 4 kõrvaldamise aluste puudumist maksuhalduri väljastatud tõendi alusel (eelkõige MKS § 14 lg 5 alusel väljastatav tõend ja sellega samaväärne MKS § 27 lg 1 alusel väljastatav tõend).
MKS § 27 lg 1 alusel väljastatavatel tõenditel ei ole aga tänases praktikas piisavalt andmeid ajatatud maksukohustuse sissenõutavaks muutmisest, eeskätt puudutab see ajatatud maksuvõlalt arvestatava intressi sissenõutavaks muutumist.
Pole välistatud olukord, kus ühel ja sama kuupäeval võib pakkuja maksekäitumise kohta saada maksuhaldurilt tõendi nii maksuvõla olemasolu kui ka selle puudumise kohta.
Maksuhaldur avaldab oma veebilehel andmeid online-süsteemis, samas ei avaldata avalikkusele andmeid maksukohustuslase ettemaksukontol olevate vahendite kohta. Nii võib juhtuda, et hankija saab päringuga maksumaksja kohta info võlgade (näiteks intress) olemasolu kohta (MKS § 27 lg 1 p 4 alusel väljastatav tõend), kuid sama kuupäevaga on maksumaksjal esitada ka maksuvõlgade puudumise tõend (mis on saadud MKS § 14 lg 5 alusel).
Kavandatavad muudatused riigihangete seadusesse pakkuja kvalifikatsiooni kindlakstegemiseks maksude nõuetekohase tasumise kohta ei arvesta täielikult eeltoodud erisusega maksuvõlgade kohta teabe saamisega ja võivad viia selleni, et hankija kõrvaldab päringu alusel pakkuja või taotleja kiirustades menetlusest. Maksu- ja tolliametil oleks ilmselt mõttekas täiendada avalikus registris edastatavat infot maksuvõlgade sissenõutavaks muutumise kohta.
Kehtiv RHS § 38 lg 1 p 4 sõnastus on mõnevõrra eksitav ka mõistete osas. Nimelt lubab norm kõrvaldada hankemenetlusest isiku, kes ei ole nõuetekohaselt täitnud riiklike maksude, elu- või asukoha kohalike maksude või sotsiaalkindlustuse maksete tasumise kohustusi. Praktikas kõrvaldatakse hankemenetlusest ka isikud, kellel on intressivõlg, ehkki hangetelt kõrvaldamise eeldusena mainib riigihangete seadus üksnes maksude tasumise kohustust. Ilmselt jääb tulevikus kohtupraktika otsustada, kas intressivõlaga pakkuja või taotleja kõrvaldamine hankemenetlusest on üldse põhjendatud.
Maksuvõlgade tasumise ajatamine (EMTA).
Denis Piskunov, Gerly Kask
URL: http://www.raamatupidaja.ee/uudised/2009/07/14/kommentaar-ajatatud-maksuvolg-ei-tohiks-piirata-hangetel-osalemist