Riikliku kohanimeregistri pidamise põhimäärus – Riigi Teataja
Riikliku kohanimeregistri pidamise põhimäärus
Riikliku kohanimeregistri pidamise põhimäärus - sisukord
§ 1 Riikliku kohanimeregistri ametlik nimetus
§ 3 Registri andmete turvameetmed
§ 4 Registri andmete õiguslik tähendus
§ 5 Registri vastutav ja volitatud töötleja
§ 6 Registri vastutava ja volitatud töötleja ülesanded
2 Registri ülesehitus ja registrisse kantavad andmed
§ 7 Registri ülesehitus
§ 9 Registrisse kantavad andmed
3 Andmete kandmine registrisse ja juurdepääs registri andmetele
§ 10 Andmete esitajad
§ 11 Andmete registrisse kandmise alusdokumendid
§ 12 Andmete registrisse kandmise kord
§ 13 Registrisse kantud andmete õigsuse tagamine
§ 14 Andmete registrisse kandmise alusdokumentide esitamine
§ 15 Andmete parandamine
§ 16 Juurdepääs registrisse kantud andmetele
4 Andmete säilitamine, järelevalve registri pidamise üle, registri pidamise rahastamine ja registri likvideerimine
§ 17 Andmete säilitamine
§ 18 Järelevalve registri pidamise üle
§ 19 Registri pidamise rahastamine
§ 20 Registri likvideerimine
RT I, 08.07.2015, 9
Vastu võetud 02.07.2015 nr 73
Määrus kehtestatakse kohanimeseaduse § 17 lõike 2 alusel.
§ 1. Riikliku kohanimeregistri ametlik nimetus
Registri ametlik nimetus on riiklik kohanimeregister (edaspidi register), inglise keeles National Place Names Register. Registri ametlik lühend on KNR.
Registri pidamise eesmärk on teabe registreerimine ja kogumine Eesti kohanimede kohta, selle eritlemine, töötlemine ja säilitamine ning kasutajatele kättesaadavaks tegemine kohanimekasutuse korrastamiseks.
§ 3. Registri andmete turvameetmed
(1) Registri andmete turvaklass on K1T1S0. Registri turbeaste on madal (L).
(2) Registri andmete kaitsmiseks rakendatakse organisatsioonilisi, füüsilisi ja infotehnoloogilisi turvameetmeid.
(3) Andmete sisestamise, parandamise ja muutmise õigus antakse neile, kellele see on vajalik teenistus- ja töökohustuste täitmiseks.
(4) Registri kasutamise õiguspärasust kontrollitakse tarkvaraliselt. Iga registrisse tehtud kande kohta, sealhulgas andmete sisestamine, parandamine ja muutmine, säilitatakse vähemalt järgmised andmed:
1) kande teinud isiku nimi;
2) kande tegemise kuupäev ja kellaaeg.
§ 4. Registri andmete õiguslik tähendus
Registrisse kantud ametlikul kohanimel on õiguslik tähendus kohanimeseaduse §-des 14 ja 15 sätestatud ulatuses. Registrisse kantud mitteametlikul kohanimel ning meta- ja lisaandmetel on informatiivne tähendus.
§ 5. Registri vastutav ja volitatud töötleja
(1) Registri vastutav töötleja on Rahandusministeerium (edaspidi vastutav töötleja).
(2) Registri volitatud töötleja on Maa-amet (edaspidi volitatud töötleja).
§ 6. Registri vastutava ja volitatud töötleja ülesanded
(1) Registri vastutav töötleja täidab järgmisi ülesandeid:
1) vastutab registri haldamise, järjepideva toimimise ja arendamise eest;
2) määrab registri turvanõuded ning annab volitatud töötlejale selleks vajalikke suuniseid;
3) korraldab registri ja kultuurilis-ajaloolise andmekogu koostööd;
4) korraldab järelevalvet registri pidamise üle;
5) korraldab registri pidamist;
6) sõlmib volitatud töötlejaga registri pidamise lepingu.
(2) Registri volitatud töötleja täidab järgmisi ülesandeid:
1) tagab registri majutamise ja hooldamise;
2) arendab registrit koostöös vastutava töötlejaga, korraldab registri pidamiseks vajalikke projekteerimis- ja arendustöid ning tagab registri andmete käideldavuse ja tervikluse;
3) võtab andmete turvalisuse tagamiseks kasutusele registri turvanõuetele vastavad organisatsioonilised, füüsilised ja infotehnoloogilised turvameetmed ning rakendab neid järjepidevalt;
4) korraldab registrisse kantud andmete säilitamise kehtestatud nõuete kohaselt ja varukoopiate tegemise;
5) avaldab registri andmed avalikul veebilehel;
6) määrab isikud, kellel on õigus registrisse andmeid sisestada, täiendada, muuta ja kustutada (edaspidi andmeid töötlema);
7) teeb registrile esitatud taotluse alusel registrikande ja säilitab varasemad andmed;
8) seostab registri andmed teise andmekogu andmetega;
9) nõustab kohanimemäärajaid ning kohanimeandmete kasutajaid registri kasutamisel;
10) teeb vastutavale töötlejale ettepaneku kohanimekasutamise ühtlustamiseks;
11) tagab registri kasutajatele tehnilise toe.
2. peatükk Registri ülesehitus ja registrisse kantavad andmed
§ 7. Registri ülesehitus
(1) Registrit peetakse nimeobjektipõhise ühetasandilise elektroonilise andmekoguna.
(2) Registri pidamisel kasutatakse automatiseeritud andmetöötlust.
(3) Registri andmed on visualiseeritud objektipõhiselt.
Registri koosseisu kuuluvad järgmised andmed:
1) andmed kohanime kohta;
2) kohanime alusdokumendi andmed;
3) arhiveeritud registriandmed;
4) nimeobjekti andmed;
5) andmed registris kohanime menetlemise kohta.
§ 9. Registrisse kantavad andmed
(1) Kohanime kohta kantakse registrisse järgmised andmed:
1) ametliku kohanime puhul põhinimi ja kui on olemas, ka rööpnimi;
2) mitteametliku kohanime puhul esikohanimi ehk kaardile kantav nimi ning kui on olemas, ka mitteametlik soovitusliku hargtäiendiga nimi, muu mitteametlik nimi ja mitteametlik ekslik nimekuju;
3) märkused.
(2) Kohanime alusdokumentide kohta kantakse registrisse järgmised andmed:
1) kohanimemääraja kehtestatud õigusakti liik, selle väljaandmise aeg ja jõustumisaeg või
2) kohanimenõukogu ametlikku kohanime kinnitava otsuse pealkiri, vastuvõtmise aeg ja otsuse jõustumise aeg või
3) muu alusdokumendi nimetus ning kui on olemas, selle koostaja, väljaandja ja väljaandmisaeg.
(3) Nimeobjekti kohta kantakse registrisse järgmised andmed:
1) nimeobjekti liik vastavalt kohanimeseaduse alusel valdkonna eest vastutava ministri kehtestatud kohanime vormistamise ja kasutamise korrale;
2) nimeobjekti identifitseeriv tunnus nimeobjekti andmeid põhiandmetena pidavas riigi andmekogus, juhul kui nimeobjekti andmed võetakse teisest andmekogust;
3) nimeobjekti tunnuspunkti koordinaadid;
4) kohanimeobjekti ruumikuju koordinaadid selle nimeobjekti kohta, mille andmeid ei ole üheski teises riigi andmekogus ning mille asukoha tuvastamiseks ei piisa punktis 3 nimetatud andmetest;
5) märkused.
(4) Kohanime menetlemise kohta registris kantakse registrisse järgmised andmed:
1) andmete esitamise aeg, menetleja nimi ja teave menetlusseisundi kohta;
2) kohanime staatus vastavalt lõike 1 punktides 1 ja 2 sätestatule.
3. peatükk Andmete kandmine registrisse ja juurdepääs registri andmetele
§ 10. Andmete esitajad
(1) Ametliku kohanime kohta esitavad registri volitatud töötlejale andmeid kohanimemääraja ja kohanimenõukogu. Kui ametliku kohanime andmed võetakse üle teisest andmekogust, loetakse andmete esitajaks selle teise infosüsteemi haldaja.
(2) Mitteametliku kohanime kandmist registrisse võib taotleda iga füüsiline või juriidiline isik, kes esitab registri volitatud töötlejale andmed kohanime ja nimeobjekti liigi kohta ning nimeobjekti asukoha kirjelduse, kaardi või Eesti geoportaali viite objektile või nimeobjekti ruumikuju koordinaadid. Mitteametliku kohanime võib registrisse kanda ka volitatud töötleja omal algatusel.
(3) Juhul kui nimeobjekti andmeid peetakse teises riigi infosüsteemi kuuluvas andmekogus põhiandmetena, võtab register andmete töötlemisel aluseks selle andmekogu andmed.
(4) Register vahetab nimeobjekti andmeid põhiandmetena pidava riigi andmekoguga andmeid infosüsteemide andmevahetuskihi kaudu.
§ 11. Andmete registrisse kandmise alusdokumendid
(1) Andmete registrisse kandmise alusdokumendid, mida võib esitada nii paberkandjal kui ka digitaalselt, on:
1) kohanimemääraja kehtestatud õigusakt või kohanimenõukogu otsus, mis sisaldab § 9 lõigetes 1 ja 3 nimetatud andmeid;
2) nimeobjekti asukoht Eesti topograafia andmekogu andmete alusel koostatud kaardil või võrreldava kvaliteediga kaardil, mis tagab objekti ruumikuju üheselt arusaadavuse.
(2) Lõike 1 punktis 2 nimetatud kaarti ei pea esitama juhul, kui esitatakse § 9 lõike 3 punktis 2 nimetatud andmed.
(3) Kui andmed võetakse üle teisest andmekogust, peab registrisse lisama märke selle registri kohta, kust andmed pärit on, ja alusdokumenti ei esitata.
§ 12. Andmete registrisse kandmise kord
(1) Andmete esitaja vastutab registri volitatud töötlejale esitatud andmete õigsuse ja täielikkuse eest.
(2) Registri volitatud töötleja esitab mitteametliku kohanime registrisse kandmise taotluse vajaduse korral kohanimenõukogule arvamuse andmiseks. Registri volitatud töötleja esitab nimetatud taotluse kohanimenõukogule 30 päeva jooksul taotluse saamisest arvates.
(3) Kui esitatud andmed on kohanime registrisse kandmiseks ebapiisavad, on registri volitatud töötleja kohustatud küsima andmete esitajalt vajalikke lisaandmeid ja -dokumente. Lisaandmete ja -dokumentide esitamata jätmise korral kohanime registrisse ei lisata, vaid andmete esitajale antakse tähtaeg puuduste kõrvaldamiseks ning lisaandmete ja -dokumentide esitamiseks.
(4) Registri volitatud töötleja registreerib kohanime viie päeva jooksul kõigi vajalike andmete ja dokumentide saamisest arvates ning arhiveerib aktuaalsuse kaotanud andmed.
§ 13. Registrisse kantud andmete õigsuse tagamine
(1) Registri volitatud töötleja vastutab selle eest, et registrisse kantud andmed vastaksid nende dokumentide andmetele, mis esitati kohanime kandmiseks registrisse.
(2) Registri volitatud töötleja säilitab arhiveerimisnõuete kohaselt kõik kohanime registrisse kandmise ja registrisse kantud andmete muutmise aluseks olevad dokumendid kas paberkandjal või digitaalselt.
§ 14. Andmete registrisse kandmise alusdokumentide esitamine
(1) Alusdokumente võib registri volitatud töötlejale esitada paberkandjal või digitaalselt.
(2) Kui alusdokumendid on kättesaadavad Interneti kaudu, võib andmete esitaja sellest teatada registri volitatud töötlejale, kes otsustab alusdokumentide paberkandjal või digitaalselt esitamise vajaduse.
§ 15. Andmete parandamine
(1) Kui andmete esitaja avastab, et ta on esitanud registrile ebaõiged andmed, on ta kohustatud viivitamata esitama registri volitatud töötlejale õiged andmed, lisades neid tõendava dokumendi koopia või viite dokumendi avaldamisele Riigi Teatajas. Registri volitatud töötleja registreerib saadud teate, teeb viivitamata registris paranduse ja viitab dokumendile, mille alusel parandus tehti.
(2) Kui registri volitatud töötlejale saab teatavaks, et registris on ebaõigeid, kohanimeseaduse nõuetele mittevastavaid või vastuolulisi andmeid, teavitab ta kümne päeva jooksul sellest teada saamisest arvates kohanimemäärajat ja kohanimenõukogu ning lisab võimaluse korral parandusettepaneku. Kohanimemääraja on kohustatud esitama õiged andmed kümne päeva jooksul registri volitatud töötleja teate saamisest arvates või algatama vajaduse korral kohanime muutmise menetluse kohanimeseaduse § 7 lõike 4 alusel, teatades sellest registri volitatud töötlejale. Registris ebaõigete andmete avastamise korral lisatakse kohanimele vastav märkus kuni andmete parandamiseni.
§ 16. Juurdepääs registrisse kantud andmetele
Registri andmed on avalikud. Andmetele tagatakse ööpäevaringne juurdepääs registri veebilehe kaudu, samuti tagatakse võimalus teha andmetest väljavõte ning kuvada kohanimesid ja nimeobjekte või kohanime ruumikuju kaardil.
4. peatükk Andmete säilitamine, järelevalve registri pidamise üle, registri pidamise rahastamine ja registri likvideerimine
§ 17. Andmete säilitamine
(2) Kohanimeregistrisse kantud andmeid säilitatakse tähtajatult.
§ 18. Järelevalve registri pidamise üle
(1) Järelevalvet registri pidamise üle teostavad registri vastutav töötleja ning avaliku teabe seaduse § 531 lõikes 1 nimetatud asutus. Andmekaitsealast järelevalvet registri pidamise seaduslikkuse üle teostab Andmekaitse Inspektsioon oma pädevuse järgi.
(2) Registri üle järelevalvet teostaval isikul on õigus:
1) tutvuda registrisse kantud andmete ja nende alusdokumentidega;
2) siseneda ruumi, kus andmeid hoitakse, töödeldakse või kus paiknevad töötlemiseks kasutatavad seadmed.
(3) Registri volitatud töötleja on kohustatud likvideerima järelevalvet teostanud isiku ettekirjutuses nimetatud puuduse ettekirjutuses määratud tähtajaks.
§ 19. Registri pidamise rahastamine
Registri hooldus- ja arendustöid ning pidamist rahastatakse riigieelarvest vastutavale töötlejale selleks eraldatud vahenditest.
§ 20. Registri likvideerimine
(1) Registri likvideerimise otsustab Vabariigi Valitsus valdkonna eest vastutava ministri ettepanekul. Registri likvideerimisel otsustatakse andmete teise andmekogusse, riiklikusse registrisse või riiklikusse arhiivi üleandmine või andmete hävitamine ja nende üleandmise või hävitamise tähtaeg.
(2) Register likvideeritakse kooskõlas arhiiviseaduses sätestatud nõuetega.
(1) Register on asutatud Vabariigi Valitsuse 30. novembri 1998. a määrusega nr 267 „Riigi kohanimeregistri asutamine”.
(2) Vabariigi Valitsuse 3. septembri 2004. a määruses nr 289 „Riikliku kohanimeregistri pidamise põhimäärus” sätestatud andmete töötlemist jätkatakse käesolevas määruses ettenähtud andmekoosseisus.
Vabariigi Valitsuse 3. septembri 2004. a määrus nr 289 „Riikliku kohanimeregistri pidamise põhimäärus” tunnistatakse kehtetuks.
Määrus jõustub 1. septembril 2015. a.


Raamatupidamise aastaaruande koostamisel tuleb arvesse võtta muudatusi pixabay.com
Uued kohustused aruande esitamisel
Kõik eraõiguslikud juriidilised isikud (nende seas äriühingud), välja arvatud rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise seaduse (edaspidi – RahaPTS) § 76 lõikes 3 nimetatud isikud – korteri- ja hooneühistud, börsiühingud ja teatud sihtasutused – peavad koguma informatsiooni oma tegelike kasusaajate kohta ning seda äriregistris hoidma.
RahaPTS § 77 lõike 1 kohaselt tuleb eraõiguslikel juriidilistel isikutel (ka äriühingutel) esitada äriregistri infosüsteemi kaudu oma tegelike kasusaajate kohta järgmised andmed:
isiku nimi ja isikukood, isikukoodi andnud riik; isikukoodi puudumise korral isiku sünniaeg ja -koht; isiku elukohariik;
andmed isiku kontrolli tegemise viiside kohta (ehk millistel alustel isik äriühingut kontrollib);
kui tegelike kasusaajate andmed muutuvad võrreldes äriregistrisse esitatud andmetega, tuleb uued andmed äriregistrisse esitada 30 päeva jooksul andmete muutumisest teadasaamisest arvates (RahaPTS § 77 lõige 5);
eraõigusliku juriidilise isiku (nii ka äriühingu) osanikud, aktsionärid või liikmed peavad andma selle juriidilise isiku juhatusele kogu vajaliku teabe tegelike kasusaajate kohta, sealhulgas ka teabe nende kontrolli tegemise viiside kohta (RahaPTS § 76 lõige 2).
Kui tegelike kasusaajate andmed (RahaPTS § 9) ei ole muutunud võrreldes äriregistrisse juba esitatud andmetega, kinnitab eraõiguslik juriidiline isik (seal hulgas ka äriühing) andmete õigsust majandusaasta aruande äriregistrisse esitamisel (RahaPTS § 77 lõige 6).


text:
Raske öelda, millal ametnike tahe ja julgus otsustada ära kadus. Ei taha ka üldistada, sest ametnikke on erinevaid. Meil on väga häid juhtumeid, kui näiteks üksi elava pensionäri vigane aadress on märgitud registris õigeks, ametnik on selle nimel bürokraatiatõkkeid ületades pingutanud ja pensionär on toetuse kätte saanud. Või on puudega lapse mure leidlikult kõrvaldatud.
Aga kahjuks on ka teisi, nagu see helendava kaevuvee juhtum. Ametnikud ei sea sihiks mitte inimese muret lahendada, vaid oma uksest välja menetleda. Ajada segast juttu, et see pole meie pädevuses, see pole nonde pädevuses. See pole üldse inimese asi teada, millise asutuse pädevuses mingi asi on. Õiguskantslerit ongi selleks vaja, et seda meelde tuletada.
Selle juhtumi asjaolude väljaselgitamine ja olukorra lahendamine on nii keskkonnaameti kui ka keskkonnainspektsiooni ning tõenäoliselt ka omavalitsuse pädevuses. Kõigil on oma töö ja oma osa ning see pole mingi vabandus, et nemad ei saa üksi kõike ära teha. Riigis ei saa tihtipeale üks asutus kõiki asju ära lahendada. Küll aga saab võtta vastutava rolli, saab mitte enne järele jätta, kui asi on lahendatud.
Vastupidi. Põhiseadus näeb ette, et inimese mure tuleb mistahes seaduslikul viisil ära lahendada võimalikult kiiresti ja sisuliselt. Kaevujuhtumi lahendamiseks on seadused olemas ja piisavad, et selgeks saada, kust reostus tuleb, reostajad korrale kutsuda ja vajaduse korral kaev korda teha.
Olen kuulnud väidet, justkui ei tohiks Kassinurme talu muret seaduse järgi lahendada, sest siis tahtvat teised ka maksumaksja kulul uut kaevu. Kui riik ei suuda põhjavee reostamist takistada, tulebki põhjendatud juhtudel ka teisi aidata, loomulikult. Kui keegi oma kaevuvee teadlikult rikub, ehitab septikuid jm rajatisi, mis ei vasta nõuetele, on seegi võimalik kindlaks teha ja sel juhul on inimene ise süüdi ja talle ei hüvitata midagi.
Sarnast juttu oleme kuulnud mujalgi.
Ühelt poolt pole osal ametnikel justkui julgust, teiselt poolt leidub poliitikuid, kes ütlevad, et ametnikud juhivad riiki, ei lase poliitikutel häid asju teha. On meil ametnike riik?
Ametnikud on inimesed. Olen selles sfääris töötanud 22 aastat ja minu kogemus on, et enamik inimesi tahab teha oma tööd hästi ja pälvida heakskiitu. Aga silma hakkavad loomulikult need, kes oma rolli Eesti rahva teenimisel ei täida.
Esimene tüüp on ametnik, kes jätab oma töö tegemata, kuna ta osutub pugejaks: kiidab takka poliitiku põhiseaduse vastastele või Eestile kahjulikele otsustele. Ametniku ülesanne on öelda ka oma ministrile, et see või see plaan on põhiseadusega vastuolus, aga ministri poliitilisi eesmärke saaks saavutada hoopis näiteks nii. Ametnik ei tohi olla poliitik, ta peab toetama legaalsetel valimistel mandaadi saanud poliitiku suunda, aitama leida realiseeritavad lahendused.
Veel on ametnikke, kes kasutavad oma positsiooni isikliku agenda ajamiseks. Realiseerivad oma maailmavaadet, öeldes, et üks või teine asi on põhiseaduse vastane, kuigi tegelikult ei ole. Või ütlevad, et mingit asja nii või naa lahendada ei saa, kuna siis tahavad teised ka.
Kolmas grupp on neid ametnikke, kes väga tahaks tööd teha, aga kes on surutud kunagise tulemusjuhtimise rakendamise tõttu väga kitsastesse raamidesse. Nii on inimestelt võetud julgus parimat tahtes eksida. Kui ta on tahtnud parimat, on püüdnud kasutada näiteks maksuseaduse vähekasutatud norme, et õigluse huvides teha otsuseid, ja kui halduskohus loeb selle siiski õigusvastaseks, siis pole vaja selle pärast ametnikku karistada. Karistada tuleb siis, kui ametnik jätab teadlikult oma ülesanded täitmata.
Õiguskantsleri meeskonna kogemus on see, et väga paljude ametnikega on võimalik mõistlikult asjad läbi arutada ja nad mõistavad, et tuleb lahendada, mitte menetleda.
Poliitikud valitakse nelja aasta tagant uuesti ja valimistel tuleb lubada uuendusi, teisiti tegemist. Aga ametnikud justkui hoiavad mingit joont, mis on pikemalt kokku lepitud. See stabiilsus on ju ka väärtus.
Kui räägime Eesti positsioonist rahvusvahelisel areenil, siis oleks stabiilsuse hoidmine väga mõistlik. Ükskõik, kes on võimul ja kui terav on huvirühmade vaheline vaidlus, mina ütleksin, et vaidleme kodus, aga väljapoole hoiame Eesti kuvandit, et tegu on ühe väikese, ausa, nutika, reeglitest kinni pidava riigiga, kes lihtsalt niisama ei hulla. Siin on stabiilsus kindlasti väga suur väärtus.
See puudutab ka riigikaitset.
Kui räägime muutuse valmidusest riigi sees, siis kohati tahetakse muuta seda, mis töötab hästi. Sest seda on lihtne muuta. Aga neis asjus, mis inimestele päriselt korda lähevad, millest sõltub Eesti saatus, kiputakse alla andma. Nii et ma ootaks vähem ladva ilulõikust. Sinna on aastate jooksul läinud väga palju energiat ja kasu pole sellest midagi.
Reforme on vaja tänapäeva töö ja sotsiaalsete tagatiste alal, ettevõtluse toetamisel. Kuulasin ühe majandusteadlase loengut, ta ütles, et parim on, kui meil on palju riskialteid ettevõtjaid, sest see suurendab rahva heaolu. Oluline on, et inimene saaks end tööga ära elatada.
Inimõiguste tunnetamisel on päris probleem ilmajäetus, kõige laiemas tähenduses.
Kas meie välispoliitiline stabiilsus on viimasel ajal kuidagi ohus? Euroopas on ju hulk riike, kellel on olemas kogemus paremkonservatiividega valitsuses. Nad peaksid meid ju hästi mõistma, mitte arvama, et midagi on drastiliselt muutunud.
Väga tahaks loota, et Eesti ei ole kahju saanud, aga olen alati soovitanud, et teiste vigadest tasub õppida ja neid enda huvides ära kasutada. Isegi siis, kui teised saadavad vahel segaseid sõnumeid või seavad kahtluse alla rahvusvahelise õiguse püsimise ja sellest kinnipidamise vajaduse, ei ole meil kohustust minna sama teed.
Aga ma pole välispoliitika ekspert ja loodan, et asjad on hästi. Paljud riigid, kes on suuremad või kelle geopoliitiline asend on parem, on tõepoolest kasutanud välispoliitikat sisepoliitiliste asjade ajamiseks, aga see ei tähenda, et Eesti saaks seda endale lubada.
Hiljuti korrati kohtunike peade veeremise ähvardust – pärasts seda, ki Riigikohus leidis, et välismaal kooselu sõlminud paaril on õigus koos elada ka Eestis. On neid, kes leiavad, et kohus on asunud Riigikogu asemel seadusi tegema. Kohus ise on selle muidugi ümber lükanud.
Kohus ei saanudki teistsugust otsust teha. Et kooseluseadus on praak, see on ju teada. Ei olnud ühtegi põhjust eraldada sellest rakendusakte. Enamik neist täiendustest, mida selle seaduse rakendamiseks vaja on, ei nõua parlamendi enamust. Ühiskondlikku pinget polnud vaja üles jätta. Aga et see seadus selline on, pole kohtu süü.
Riigi Teatajas on kooseluseadus märgitud kehtivana ja on täitmiseks kohustuslik kõikidele notaritele, ametnikele, kohtunikele. Seaduse lüngad tuleb täita põhiseaduse alusel. Eesti riigiõiguse teooria selle kohta, kuidas sisustada abielu, kooselu, perekonda, tugineb osaliselt inimõiguste kohtule, aga ka rahvusvahelistele uuringutele.
Ühist majapidamist jagavate tugeva hingelise seosega inimeste õigused peavad olema kaitstud. Eesti on selle kohustuse võtnud ja see on ka põhiseaduse sisu. Nii et teistsugust otsust kohus langetada ei saanud. Küll aga olen kriitiline kooseluseaduse vastuvõtmise protsessi suhtes.
Aga kui kohtuotsus ei meeldi, tuleb muuta seadust. Siin ei saa süüdistada kohtunikke, kes tegid oma tööd.
Ilmselt on hulk inimesi, kes siiski leiavad, et Riigikogu teeb seadused, siis vaieldakse mingi asi Riigikohtuni ja siis ütleb kohus rahvaesindajate asemel, kuidas asjad peaksid olema.
Õnneks pole Eesti päris sellele teele liikunud. Kindlasti on kohtulahendeid, mille üle tahaks vaielda, aga õnneks on neid vähe. Niikaua kui kohtuotsuste juriidiline külg on erialaajakirjanduses kritiseeritav, niikaua kui Eestis on vaba ajakirjandus ja väljendusvabadus, niikaua ma ei kardaks, et kohus politiseerub. Meie süsteem on piisavalt avatud.
Aga muidugi on riike, kus kohus on politiseeritud ja ma ei soovitaks seda Eestil eeskujuks võtta. Lõppastmes asjatundlik ja sõltumatu, autoriteetne kohus on kasulik meile kõikidele.
Institutsioonide ründamine alatu poliitilise võitluse võttena on pika ajalooga. Esimest korda hakkasin seda märkama tänu ühele Ameerika professorile 20 aasta eest. Eestiski on see 15 aastat tuntud nähtus. Too professor rääkis õhinal sellest, kuidas üks alatu poliitilise võitluse võte on hakata ühiskonna institutsioone alusetult kritiseerima. Selleks et odavalt populaarsust ja tähelepanu võita, rünnatakse asjatult kohtuid, ajakirjandust, valimisi kui selliseid. Mõnel hinnangul aitab see oma valijale seletada, miks ei näita valimistulemus kogu rahva toetust, mida väideti endal olevat.
Siin pole muud retsepti, kui hoolitseda selle eest, et valimised, ajakirjandus ja kohtud oleksid väga professionaalsed ja sõltumatud ning niisugustena ka näiksid. Et inimesed, kes on seotud valimiste korraldamisega, ajakirjandusega, kohtutega, hoiaksid oma institutsiooni sõltumatu ja asjatundlikuna. Kui on vigu, tuleb neid tunnistada ja parandada.
Kes kaitseb kohtuid, kui neile öeldakse, et seal peaksid pead veerema?
Kohtunikud ise, meie kõik, ka mina oma ametis. Mida selgemad, õiglasemad ja arusaadavamad on kohtulahendid, mida autoriteetsemad ja selgema jutuga on kohtunikud, seda vähem on võimalust neid rünnata.
Kui palju tajutakse, et kohtuotsust kritiseerides arvustatakse tihtilugu hoopis seadusi ja seadusandjat?
Paljud ei taju. Kohus ei loo Eestis seadust. On riike, kus kohtunikke valitakse, kus seadusi on vähe ja seadusi luuakse pretsedentidega, aga Eestis peab kohtunik rakendama seadust. Paljudes seadustes on siiski jäetud kaalutlemisruum. Vaidlus käib tihti selle üle, kas üks või teine vabaduse piirang on põhiseaduspärane. Kohtunik peab elu normiga kokku viima, see nõuab sügavaid teadmisi ja veenvat loogilist argumentatsiooni. See ongi kohtuniku kui inimese töö.
Küllap on ka juhtumeid, kus kohtunik on seadust ebaõiglaselt rakendanud. Tavaliselt parandatakse need vead järgmises kohtuastmes. Kindlasti on olukordi, kus vaidlevad pooled on läinud kohtusse veendumusega, et neil on õigus. Sellisel juhul ei murra seda veendumust ükski kohtuotsus.
Kas teie tajute, et Eesti seaduste sündimisel on pimedaid nurki? Et me ei tea, kust tulevad mingid mõtted, mingid alged seadusteks, vahel ka eelnõude toorikud?
Lubamatu on just see osa, mis jääbki läbipaistmatuks.
Ka meie näeme oma töös, et eelnõu teisele lugemisele ilmub mingi väga põhimõtteliste muudatuste pakett. Selline, mis keerab asja täiesti pea peale, toob sisse täiesti uue teema, mida pole arutatud.
Näiteks märkasime, et isikuandmete kaitse rakendusseadusesse taheti korraga panna vanglaametile õigus teha tohutult suure inimeste hulga andmebaas.
Väga kuulus juhtum on helded taastuvenergiatasud, mis loovad ettevõtetele maksumaksja arvel pikaks ajaks õiguspärase ootuse. Kui hiljem hakatakse otsima, kust see kõik tuli, kehitatakse õlgu. Ainsad, kes saavad esitada küsimusi, kust need muudatused tulid ja mis on nende sisu, on Riigikogu liikmed ise. See peaks kajastuma ka eelnõu teise lugemise seletuskirjas, kes mingi muudatuse tegi.
Teine pime sektor on see, kust ministeeriumid tellivad mõne poliitilise seisukoha toetuseks pealtnäha sõltumatuid analüüse ja ekspertiise. See on väga huvitav teema.
Kolmas on eelnõude väljast tellimine. Erasektorisse on mingitel põhjustel viidud päris suur summa Euroopa Liidu raha ja vastu saadud midagi, mida seesama poliitika kujundamise eest vastutav ametkond ei oska põhjendada ega seletada. Pahatihti kasutatakse välist ekspertiisi selleks, et peita tegelikke motiive, tegelikke huvirühmi.
Kas meil peaksid olema selged lobireeglid, et kõik teaksid, kes on Riigikogus või valitsuses parasjagu kelle jutul käinud?
Enne peaks uurima teiste riikide kogemust. Just kogemust, mitte norme ja seadusi. Seadus ei asenda südametunnistust. Me võime seadusega tõmmata mingi piiri, millest lobist või suhtekorraldaja ei tohi üle astuda, aga sellest pole Eesti oludes suurt kasu. See on omamoodi võluv, et me oleme kuskil kõik koos – samas laulukooris, lapsed samas lasteaias, korterinaabrid või klassivennad. See on väikerahva võlu ja valu.
Kui keegi ikka tahab ministrile või olulisele ametnikule läheneda ja talle mõnd mõtet peale suruda, siis on see igal juhul võimalik − on meil seadus või ei ole. Aga peaks olema südametunnistus ja ametiau. Kuula ta võibolla ära, aga ütle, et lähtud oma ülesannetest, otsid erapooletut parimat lahendust.
Teadlasena ei saa siin anda vastust ilma alusuuringuteta. Ühe asjaga on mindud võibolla liiale ja mitte ainult siin. Kui vaadata, mida kirjutavad Der Spiegel, Economist, Frankfurter Allgemeine. Identiteedipoliitika ja ülemäärane poliitkorrektsus pididki välja kutsuma vastulöögi. Kui ülevalt alla inimestele kogu aeg dotseeritakse, kuidas on õige öelda, kuidas mõelda ja tunda, hakkavad täiskasvanud inimesed vastu. Veendumusi ei saa jõu või seadusega murda. Nendest saab heal juhul välja kasvada.
Enda ja teiste ebatäiuslikkusega tuleb leppida, aga kunagi ei tohi loovutada headust ega ausust.
Kui teised sinust erinevad, kuuluvad mõnda vähemusse – Eestis on õnneks ka kõik erakonnad vähemus, ühelgi pole absoluutset enamust –, ei pruugi sulle meeldida nende maailmavaade, aga sa ei pea olema ebainimlik ja vastik selle maailmavaate kandja vastu. Kui kellelgi teisel on natuke parem, aga minul sellest halvem ei hakka, miks peaks selle vastu võitlema?
Ka liidrid peaksid vältima asjatut ässitamist. Asjatu ässitamine ja aus otsekohesus on kaks eri asja. Otsekohesus on kohane, aga ässitamine üldse mitte.
Mul on tekkinud arusaam, et meie valimistega on midagi valesti. Teie kantseleist on tulnud mõtteid, kuidas teha ringi valimisringkondi, veel tuleks muuta reklaamipiiranguid, keelatud annetuste piiranguid. Kas valimised ja kampaaniareeglid on ajale jalgu jäänud?
Me jälgime hoolega valimisi, ausad valimised on erakordselt tähtsad. Meil on tulemas õige varsti põhjalik vastus elektroonilise hääletamise kohta. Ringkondadega on see probleem, et kuna palju inimesi on kolinud ning Tallinn, Tartu ja nende ümbrus on kasvanud, on õiglane, et kandidaatide pingutus ja häältesaagi kaal oleks üle riigi võimalikult hästi võrreldav.
Sellest veel olulisem probleem on ikka ja jälle poliitika rahastamine. Üks murekoht on erakondade sidusorganisatsioonid, mille kaudu on võimalik rahastamispiiranguid rikkuda. Kui sul on MTÜ ja see teeb maailmavaatele või kandidaadile reklaami ning kasutab välisriikide raha, juriidiliste isikute raha, siis see on valemäng. See on lubamatu. Ma soovitaks eelistada lahendusi, mis väljendusvabadust ei piira. Igal MTÜ-l on õigus oma seisukohti avaldada, aga järelevalvajatel peab olema õigus küsimusi esitada.
Teine probleem on see, et seaduse järgi on ka äriühingutel keelatud anda poliitikas osalejale tasuta või soodsalt ruumi, reklaamipinda. Kui ta seda teeb, tuleb hinnavahe deklareerida annetusena. Kui mõni ärimees toetab üht või teist maailmavaadet ja pakub oma reklaamipindadel reklaamivõimalust, peab olema hinnakiri. Nii ei saa, et sõpradele annab tasuta.

matches: Riigikohus kohus Kohus Kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus


text:
RT I, 12.03.2013, 12
Vastu võetud 05.03.2013
3-4-1-29-12
Eesistuja Märt Rask, liikmed Ott Järvesaar, Eerik Kergandberg, Lea Laarmaa ja Jüri Põld
1. jaanuarist 2011 kuni 30. juunini 2012 kehtinud riigilõivuseaduse § 57 lõike 1 koostoimes lisaga 1 põhiseaduslikkuse kontroll osas, milles tsiviilasjas hinnaga üle 95 867 euro 47 sendi kuni 127 823 eurot 29 senti tuli hagiavalduselt tasuda riigilõivu 6391 eurot 16 senti
Tallinna Ringkonnakohtu 14. novembri 2012. aasta määrus tsiviilasjas nr 2-11-19467
Tunnistada, et 1. jaanuarist 2011 kuni 30. juunini 2012 kehtinud riigilõivuseaduse (RT I 2010, 21, 107; RT I, 25.06.2012, 3) § 57 lõige 1 koostoimes lisaga 1 olid põhiseadusega vastuolus osas, milles tsiviilasjas hinnaga üle 95 867 euro 47 sendi kuni 127 823 eurot 29 senti tuli hagiavalduselt tasuda riigilõivu 6391 eurot 16 senti.
1. Tsiviilasjas nr 2-11-19467 esitas AS Eesti Krediidipank 27. aprillil 2011 Harju Maakohtule O. Makodõmi vastu hagi, mille hinnaks oli 125 822 eurot 14 senti. Hageja esitas 28. augustil 2012 maakohtule taotluse, milles palus tunnistada põhiseadusega vastuolus olevaks hagi esitamise ajal kehtinud riigilõivuseaduse (RLS) § 57 lõige 1 koostoimes lisaga 1, mille alusel määrati ja tasuti riigilõiv, ning tagastada enamtasutud lõivusumma. Hageja pidas põhiseaduspäraseks 1. juulist 2012 kehtima hakanud lõivumäära.
2. Harju Maakohus jättis 20. septembri 2012. aasta määrusega taotluse rahuldamata. Kohus põhjendas, et tsiviilkohtumenetluse seadustiku (TsMS) § 6 kohaselt tehakse tsiviilasja menetlustoiming toimingu tegemise ajal kehtiva seaduse järgi. Hageja tasus riigilõivu enne hagi esitamist, millest järeldub, et lõivu suurus ei takistanud tal kohtusse pöörduda. Harju Maakohus rahuldas samuti 20. septembri 2012. aasta otsusega AS Eesti Krediidipank hagi.
3. Hageja esitas 12. oktoobril 2012 määruskaebuse, milles palus maakohtu määruse tühistada, kuna kohus eksis TsMS § 442 lõike 8, § 463 lõike 2 ja § 465 lõike 2 punkti 8 vastu. Hageja esitas taotluse tähtaega järgides ja seda õigele, asja menetlevale kohtule. Riigilõivu tagastamise taotluse põhjendatuse hindamisel pidanuks kohus hindama asjassepuutuva sätte põhiseaduspärasust. Maakohus leidis ekslikult, et õigusakti põhiseaduspärasus on seotud kindla menetlusosalise maksevõimega, kuid õiguskorda üldiselt mõjutava riive kõrvaldamist võib nõuda igaüks, sõltumata maksevõimest. Kostja nõustus põhiosas hageja määruskaebusega.
4. Tallinna Ringkonnakohus rahuldas 14. novembri 2012. aasta määrusega tsiviilasjas nr 2-11-19467 hageja määruskaebuse. Ringkonnakohus tunnistas põhiseadusega vastuolus olevaks ja jättis kohaldamata RLS § 57 lõike 1 ning lisa 1 koostoimes osas, milles tsiviilasjas hinnaga üle 95 867 euro 47 sendi kuni 127 823 eurot 27 senti tuli hagiavalduselt tasuda riigilõivu 6391 eurot 16 senti. Ühtlasi rahuldas ringkonnakohus osaliselt hageja taotluse tagastada hagiavalduselt enamtasutud riigilõiv.
5. Tallinna Ringkonnakohus leidis, et asjas kohaldatud riigilõivu suurus takistab isikutel oma õiguste kaitseks kohtusse pöörduda (põhiseaduse (PS) § 15 lõige 1). 6391 euro 16 sendi suurune lõiv on menetlusökonoomia eesmärgi saavutamiseks ebaproportsionaalne olenemata sellest, kas konkreetne isik on oma majanduslikust olukorrast tulenevalt võimeline sellist lõivu tasuma, sest sedavõrd suure lõivu nõudmine ei ole iseenesest eesmärgipärane ja avaldaks isikule suurt majanduslikku survet kohtusse pöördumisest loobumiseks. Ringkonnakohus määras tasumisele kuuluva põhiseaduspärase lõivu enne 1. jaanuari 2009 kehtinud riigilõivuseaduse alusel.
6. Tallinna Ringkonnakohtu määrus jõudis Riigikohtusse 15. novembril 2012.
7. Riigikogu arvamuse on esitanud põhiseaduskomisjon, kes leiab, et RLS § 57 lõike 1 ja lisa 1 sätted, mis koostoimes näevad ette kohustuse tasuda vaidlustatud määras lõivu, on põhiseadusega vastuolus.
8. AS Eesti Krediidipank peab 6391 euro 16 sendi suurust riigilõivu põhiseadusvastaseks. Põhiseadusega vastuolus oleva õigusnormi alusel menetlusosaliselt riigituludesse kogutud riigilõiv on hinnatav enamtasutud riigilõivuna TsMS § 150 lõike 1 punkti 1 ja RLS § 15 lõike 1 punkti 1 tähenduses ning riigil ei ole õigust seda raha saada.
9. Vaatamata menetlusosalise õigusele nõuda oma kohtuasja läbivaatamisel mis tahes asjassepuutuva seaduse põhiseadusvastaseks tunnistamist, ei saa sellekohase taotluse esitamata jätmist kohtusse pöördumisel (lõivu esialgsel tasumisel) käsitada kui enamtasutud lõivu tagasinõude õiguse lõppemist. Tsiviilkohtumenetluses tunnustatud kohtu seotus menetlusosaliste taotlustega ei piira kohtu kohustust järgida PS §-des 3 ja 15 sätestatut. Menetleval kohtuasutusel lasub ka ilma menetlusosalise taotluseta kohustus järgida rakendatava õiguse kooskõla põhiseadusega.
10. AS Eesti Krediidipank palub Riigikohtul anda võimalusel juhis, millest lähtudes tuleks kohtutel määrata põhiseadusega kooskõlas olev lõiv. AS Eesti Krediidipank hinnangul tuleks kohaseks lõivuks pidada riigilõivu määrasid, mille riik kehtestas 1. juulist 2012, arvestades seejuures hagi hinda samast ajast kehtivatel alustel.
11. O. Makodõmi esindaja nõustub kohtuga, et vaidlustatud riigilõiv on põhiseadusega vastuolus.
12. Õiguskantsler leiab, et Tallinna Ringkonnakohtu algatatud põhiseaduslikkuse järelevalve menetlus ei ole lubatav.
13. Kohtusse pöördumise piirangu ulatus ja õiguspärasus peaks olema selge enne kohtuasja lahendama asumist, et menetlusosalisel oleks võimalik sellest tulenevalt otsustada, kas loobuda kaebuse esitamisest või mitte. Selle saavutamiseks on seadusandja loonud kindlad tingimused ja korra, sh vaidlustamise tähtajad (vt ka TsMS § 3 lõige 1 ja TsMS § 4 lõige 1).
14. Riigilõivu suurus on enne põhivaidluse arutama asumist lahendada tulev ehk eelmenetluse küsimus. TsMS § 147 lõige 3 ja § 423 lõike 1 punkt 11 sätestavad imperatiivselt, et kohus jätab hagi läbi vaatamata, kui kohtu määratud ajaks ei ole esitatud nõude eest tasutud riigilõivu. Juhul kui kohtusse pöörduja leiab, et riigilõivu määr või muu kohtuse pöördumise tingimus piirab seda ülemäära, võib ta PS § 15 lõike 1 teise lause alusel taotleda kohtult asjassepuutuva seaduse põhiseadusvastaseks tunnistamist. See toimuks kas kohe hagi esitamisel või TsMS § 427 alusel riigilõivu tähtajaks tasumata jätmisel kohtu koostatud hagi läbi vaatamata jätmise määruse vaidlustamisel ringkonnakohtus (TsMS § 661 lõige 2; vt ka erand TsMS § 329 lõike 1 teises lauses). Lisaks on ka kohtul endal PS § 15 lõikest 2 ja § 152 lõikest 1 tulenevalt õigus ja kohustus tunnistada asjassepuutuv seadus, muu õigusakt või toiming põhiseadusvastaseks ning see kohustus on kohtul ka siis, kui menetlusosalised ise sellist nõuet oma kohtuasja arutamisel ei esita.
15. Õiguskindluse põhimõttest tuleneva õigusrahu ja ka menetlusökonoomia eesmärgil tuleb oma õigusi kaitsta selleks ettenähtud nõudeid ja korda, sh tähtaegu arvestades. Arvestades, et hageja ei esitanud riigilõivu suurust ettenägeva õigusnormi põhiseadusele vastavuse vaidlustamise taotlust selleks ettenähtud tähtaja jooksul, ei ole tema sellekohase hiljem esitatud taotluse läbivaatamine muus menetlusstaadiumis lubatav. Kohus on selle küsimuse lõplikult lahendanud. Kaebetähtaja ennistamine on lubatav üksnes mõjuval põhjusel.
16. Õiguskantsler leiab, et TsMS § 150 lõikes 6 ettenähtud riigilõivu tagastamise nõude esitamise tähtaeg laieneb üksnes lõikes 1 nimetatud aluste esinemisel ning selle punkti 1 puhul saab kohus üksnes tuvastada, kas riigilõivu tasuti ettenähtust rohkem, arvestades sellel hetkel kehtinud määramise aluseks olnud korda, mille põhiseaduspärasuses konkreetses normikontrollis ei ole enam tagastamise otsustamise hetkel põhjust kahelda.
17. Juhuks, kui Riigikohus loeb vaidlustatud riigilõivuseaduse sätted asjassepuutuvateks, leiab õiguskantsler, et need olid põhiseadusega vastuolus.
18. Justiitsminister on seisukohal, et RLS § 57 lõige 1 ja lisa 1 olid asjassepuutuvas osas põhiseadusega kooskõlas.
19. Riigilõivuseaduse (RT I 2010, 21, 107; RT I, 25.06.2012, 3) § 57 „Hagiavalduse, avalduse ja kaebuse läbivaatamine“
20. Lisa 1 riigilõivuseaduse juurde „Riigilõivu täismäärad avalduse esitamise eest tsiviilkohtumenetluses“ (1. jaanuarist 2011 kuni 30. juunini 2012)
21. Tallinna Ringkonnakohus tunnistas tsiviilasjas nr 2-11-19467 määruskaebust lahendades põhiseadusega vastuolus olevaks ja jättis kohaldamata 1. jaanuarist 2011 kuni 30. juunini 2012 kehtinud riigilõivuseaduse § 57 lõike 1 ja lisa 1 osas, milles need nägid ette tsiviilasjas hinnaga üle 95 867 euro 47 sendi kuni 127 823 eurot 27 senti kohustuse tasuda hagiavalduselt riigilõivu 6391 eurot 16 senti. Nimetatud riigilõivuseaduse sätted on praeguses põhiseaduslikkuse järelevalve asjas põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seaduse (PSJKS) § 14 lõike 2 esimese lause mõttes asjassepuutuvateks säteteks, kuna AS-l Eesti Krediidipank tuli hagiavalduselt tasuda lõivu nimetatud õigusnormi alusel.
22. Hagejal oli kohtusse pöördudes võimalik valida, kas tasuda riigilõiv või jätta see tasumata, mille tulemusel jäetaks hagiavaldus läbi vaatamata. Selle määruse peale saaks isik TsMS § 427 alusel küll esitada määruskaebuse, kuid samas riskiks ta riigilõivu maksmata jätmisel siiski sellega, et kohus ei vaata tema asja läbi ning väidetavad õigused võivad jääda kaitseta. Kui menetlusosaline, kellelt nõutakse riigilõivu tasumist, lõivu suurusega ei nõustu, kuid maksab lõivu menetluse jätkumise huvides siiski ära, saab ta TsMS § 150 lõike 1 punkti 1 ja lõike 4 alusel nõuda enamtasutud riigilõivu tagastamist ja PS § 15 lõike 1 alusel kohaldatud riigilõivumäära põhiseaduspärasuse kontrollimist. Tagastamisest keeldumise korral on taotlejal selle peale TsMS § 150 lõike 8 tingimustel ka määruskaebuse esitamise õigus (Riigikohtu üldkogu 12. aprilli 2011. aasta otsus asjas nr 3-2-1-62-10, punkt 28).
23. Ringkonnakohus lahendas AS Eesti Krediidipank kaebuse maakohtu määruse peale. Maakohus leidis selles määruses, et hagiavalduse esitamisel tasuti riigilõivu seaduses sätestatud määras, ja jättis rahuldamata maakohtus toimuva menetluse ajal esitatud taotluse tagastada enamtasutud riigilõiv. Ringkonnakohus pidi määruskaebuse lahendamisel hindama, kas hagilt tasuda tulnud riigilõiv on põhiseaduspärane (PS § 15 lõige 2 ja § 152). Seega sõltub menetlusosalise kohustuse suurus vahetult sellest, kas vaidlustatud riigilõivuseaduse sätted on põhiseaduspärased või mitte. Kohtud oleksid pidanud vaidlusaluste sätete põhiseaduspärasuse korral tegema taotluse ja põhiseaduspärase riigilõivu kohta teistsuguse otsustuse kui nende sätete põhiseadusvastasuse korral (vt ka Riigikohtu üldkogu 28. oktoobri 2002. aasta otsus asjas nr 3-4-1-5-02, punkt 15).
24. Hageja kasutas hagiavaldust esitades PS § 15 lõikest 1 tulenevat igaühe õigust oma õiguste ja vabaduste rikkumise korral kohtusse pöörduda. Õigus saada kohtulikku kaitset hõlmab nii isiku õigust pöörduda oma õiguste ja vabaduste rikkumise korral kohtusse kui ka riigi kohustust luua põhiõiguste kaitseks kohane kohtumenetlus, mis on õiglane ja tagab isiku õiguste tõhusa kaitse. See põhiõigus laieneb ka juriidilistele isikutele (PS § 9 lõige 2).
25. Õiguse riive on selle kaitseala iga ebasoodus mõjutamine (vt nt Riigikohtu üldkogu 6. märtsi 2012. aasta otsus asjas nr 3-2-1-67-11, punkt 22.1). Hagi esitamisel riigilõivu tasumise nõue ja selle määr riivavad PS § 15 lõike 1 esimeses lauses sätestatud igaühe põhiõigust pöörduda kohtusse. Suured riigilõivud muudavad kohtuid isikutele vähem ligipääsetavateks ning kitsendavad seega võimalusi oma õigusi kohtus kaitsta. Ülemäärase riigilõivu tõttu võib olla takistatud isiku väidetud õiguste rikkumise kohtulik kontroll.
26. Asjassepuutuvad riigilõivuseaduse sätted on formaalselt põhiseaduspärased. Kolleegium analüüsib allpool sätete materiaalset põhiseaduspärasust, määrates kindlaks põhiõiguse riive lubatud eesmärgid ja hinnates vaidlustatud sätete proportsionaalsust nende eesmärkide suhtes.
27. Kuna PS § 15 lõike 1 esimesest lausest tulenev põhiõigus tõhusale õiguskaitsele on seadusereservatsioonita põhiõigus, saab selle piiramise õigustusena arvestada üksnes teisi põhiõigusi või põhiseaduslikke väärtusi. Kohtusse pöördumise õiguse riive legitiimseteks eesmärkideks on menetlusökonoomia ja riigieelarvevahendite säästliku (avalikke huve arvestava) kasutamise huvina menetlusosaliste õigusemõistmise kulutuste kandmisest osavõtu põhimõte (Riigikohtu üldkogu 6. märtsi 2012. aasta otsus asjas nr 3-2-1-67-11, punkt 25).
28. Järelikult tuleb hinnata, kas nõue tasuda tsiviilasjas hinnaga üle 95 867 euro 47 sendi kuni 127 823 eurot 27 senti hagi esitamisel riigilõivu 6391 eurot 16 senti on proportsionaalne meede ülalnimetatud eesmärkide saavutamiseks. Selleks tuleb otsustada meetme sobivuse, vajalikkuse ja mõõdukuse üle.
29. Kuna sobiv on abinõu, mis soodustab piirangu eesmärgi saavutamist, ja sobivuse seisukohalt on vaieldamatult ebaproportsionaalne vaid abinõu, mis ühelgi juhul ei soodusta piirangu eesmärgi saavutamist, on vaidlusalune riigilõiv sobiv meede menetlusökonoomia eesmärgi saavutamiseks, aidates hoida ära põhjendamatute ja pahatahtlike hagide esitamist. Samuti katab sellises suuruses riigilõiv õigusemõistmise kulud (vt mutatis mutandis Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 7. mai 2012. aasta otsus asjas nr 3-4-1-7-12, punkt 42).
30. Samas ei ole vaidlustatud riigilõiv nimetatud eesmärkide saavutamiseks vajalik, kuna menetlusökonoomia ja menetlusosaliste õigusemõistmise kulude kandmisest osavõtu eesmärke on võimalik saavutada väiksema riigilõivuga, mis on nende eesmärkide saavutamisel vähemalt sama efektiivne kui praeguses määras riigilõiv, kuid koormab isikuid vähem (vt ka Riigikohtu üldkogu 6. märtsi 2012. aasta otsus asjas nr 3-2-1-67-11, punkt 27).
31. Tsiviilasjas nr 2-11-19467 tuli 6391 euro 16 sendi suurune riigilõiv tasuda hagilt hinnaga 125 822 eurot 14 senti. Asjassepuutuvat riigilõivu tuleb pidada 2011. aastal võrdlemisi suureks ja on küsitav, kuivõrd toetab sellises suuruses riigilõiv õigusemõistmise kulude kandmise eesmärki. Riigikogu põhiseaduskomisjoni esitatud arvamusest asjas nr 3-2-1-67-11 (vt Riigikohtu üldkogu 6. märtsi 2012. aasta otsus asjas nr 3-2-1-67-11, punkt 10.1) tuleneb, et Justiitsministeeriumi andmetel oli 2010. aastal ühe tsiviilasja menetlemise keskmine arvestuslik kulu maakohtus 285 eurot. 6391 euro 16 sendi suurune riigilõiv ületab eeldatavat asja menetlemise kulu maakohtus ligi 22 korda. Isegi arvestades sellega, et praeguseks võib olla tsiviilasja läbivaatamise keskmine kulu maakohtus mõnevõrra kõrgem ning praeguses asjas esitatud hagiavalduse menetlemine võib olla keskmisest keerulisem ja kulukam, kataks tõenäoliselt ka oluliselt väiksem riigilõiv õigusemõistmise kulud, kuid oleks kohtusse pöörduda soovivale isikule vähem koormav (vt mutatis mutandis Riigikohtu üldkogu 6. märtsi 2012. aasta otsus asjas nr 3-2-1-67-11, punkt 27.5). Seetõttu ei saa 6391 euro 16 sendi suurust riigilõivu pidada vajalikuks meetmeks, tagamaks menetlusosaliste osalemist menetluskulude kandmisel olukorras, kus hagi menetlemise kulusid maakohtus on võimalik katta märkimisväärselt madalama ning seega kohtusse pöörduda soovivaid isikuid vähem koormava riigilõivuga.
32. Menetlusökonoomia seisukohalt tuleb silmas pidada, et kuigi kõrgemad riigilõivud võivad suuremal määral hoida isikuid põhjendamatult ja pahatahtlikult kohtusse pöördumast, toovad nad endaga kaasa ka suuremal hulgal menetlusabi taotlusi. Sellisel juhul kulub kohtute ressurssi rohkem menetluslike kui sisuliste küsimuste lahendamisele ning kõrge riigilõiv ei aita seetõttu menetlusökonoomia eesmärgi saavutamisele kaasa (vt Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 7. mai 2012. aasta otsus asjas nr 3-4-1-7-12, punkt 45).
33. Riigikohus on korduvalt leidnud, et enne 1. jaanuari 2009 kehtinud riigilõivud tagasid võrreldes 1. jaanuarist 2011 kuni 30. juunini 2012 kehtinud lõivudega vähemalt samal määral menetlusökonoomia ja menetlusosaliste õigusemõistmise kulude kandmisest osavõtu eesmärgid, kuid koormasid selle juures vähem kohtusse pöörduvaid isikuid (Riigikohtu üldkogu 29. novembri 2011. aasta otsus asjas nr 3-3-1-22-11, punktid 31.1 ja 31.4; 6. märtsi 2012. aasta otsus asjas nr 3-2-1-67-11, punktid 27.3 ja 27.6). Kuni 31. detsembrini 2008 kehtinud riigilõivuseaduse alusel tuli 125 822 euro 14 sendi suuruse hagihinna korral tasuda riigilõivu 3531 eurot 11 senti ehk ligi 45% vähem. Seetõttu ei ole tsiviilasjas hinnaga üle 95 867 euro 47 sendi kuni 127 823 eurot 27 senti kohustus tasuda 6391 eurot 16 senti riigilõivu menetlusökonoomia tagamiseks proportsionaalne meede.
34. Eeltoodud põhjustel riivab sellise tsiviilasja hinnaga seotud kohustus tasuda 6391 eurot 16 senti riigilõivu ebaproportsionaalselt PS § 15 lõikes 1 sätestatud igaühe kohtusse pöördumise õigust ning on seetõttu põhiseadusega vastuolus.
35. Kolleegium tunnistab PSJKS § 15 lõike 1 punkti 5 alusel, et 1. jaanuarist 2011 kuni 30. juunini 2012 kehtinud riigilõivuseaduse (RT I 2010, 21, 107; RT I, 25.06.2012, 3) § 57 lõige 1 koostoimes lisaga 1 olid põhiseadusega vastuolus osas, milles tsiviilasjas hinnaga üle 95 867 euro 47 sendi kuni 127 823 eurot 27 senti tuli hagiavalduselt tasuda riigilõivu 6391 eurot 16 senti.
Märt Rask, Ott Järvesaar, Eerik Kergandberg, Lea Laarmaa, Jüri Põld

matches:
§ 57
§ 57
§ 57
Kohus
§ 6
kohus
§ 442
§ 463
§ 465
kohus
§ 57
§ 15
§ 57
§ 150
§ 15
§ 3
§ 4
§ 147
§ 423
kohus
§ 15
§ 427
§ 661
§ 329
§ 15
§ 152
Kohus
§ 150
kohus
Riigikohus
§ 57
§ 57
§ 57
§ 14
§ 427
kohus
§ 150
§ 15
§ 150
§ 15
§ 152
§ 15
§ 9
§ 15
§ 15
Riigikohus
§ 15
§ 15
§ 57


Taimede, taimsete saaduste ja muude objektide sisseveo kord ning lihtsustatud korras sisseveoks lubatud taimede, taimsete saaduste ja muude objektide loetelu, lubatud kogused ja nende sisseveo lihtsustatud kord – Riigi Teataja
Taimede, taimsete saaduste ja muude objektide sisseveo kord ning lihtsustatud korras sisseveoks lubatud taimede, taimsete saaduste ja muude objektide loetelu, lubatud kogused ja nende sisseveo lihtsustatud kord
Taimede, taimsete saaduste ja muude objektide sisseveo kord ning lihtsustatud korras sisseveoks lubatud taimede, taimsete saaduste ja muude objektide loetelu, lubatud kogused ja nende sisseveo lihtsustatud kord1
Vastu võetud 29.09.2000 nr 316
RT I 2000, 77, 486
12.03.2003 nr 79 ( RT I 2003, 29, 178) 22.03.2003
Määrus kehtestatakse «Taimekaitseseaduse» (RT I 2000, 29, 169) paragrahvi 24 lõike 3 alusel.
TAIMEDE, TAIMSETE SAADUSTE JA MUUDE OBJEKTIDE SISSEVEO KORD
§1. Määrus reguleerib tollipiiril asuvas tollipunktis kontrollitavate taimede, taimsete saaduste ja muude objektide (edaspidi taimsed tooted) sissevedu, kehtestab lihtsustatud korras sisseveoks lubatud taimsete toodete loetelu ja lubatud kogused ning nende sisseveo lihtsustatud korra.
§2. Sisseveetavate taimsete toodete kaubasaadetise juures peab olema taimetervisenõuete täitmist kinnitav päritoluriigi fütosanitaarsertifikaat (originaaldokument), mille on väljastanud päritoluriigi vastutav järelevalveasutus.
§3. Fütosanitaarsertifikaadil peab olema märge, mis kinnitab, et taimne toode pärineb riigist või riigi osast, kust seda on lubatud Eestisse sisse tuua.
§4. Kui kaubasaadetis on enne Eestisse saabumist vähemalt ühes läbitud riigis ümber laaditud, ladustatud, avatud või on see läbinud muu seda laadi protseduuri, peab kaubasaadetise juures olema päritoluriigi fütosanitaarsertifikaadi koopia ning selle viimati läbitud riigi, kus seda laadi protseduur tehti, vastutava järelevalveasutuse väljastatud fütosanitaarsertifikaat.
§5. Taimsete toodete kaubasaadetise sisseveol esitab sissevedaja, kauba valdaja või nende esindaja kauba, saatedokumendid ja fütosanitaarsertifikaadi Taimetoodangu Inspektsiooni järelevalveametnikule. Taimetoodangu Inspektsiooni järelevalveametnik kontrollib kauba vastavust saatedokumentidele, fütosanitaarsertifikaadi nõuetekohasust, registrikande olemasolu ja sissevedaja andmeid «Taimetervise registris». Dokumentides mittevastavuste avastamisel peatab tolliametnik kaubasaadetise sisseveo nõuetekohaste dokumentide esitamiseni.
[RT I 2003, 29, 178 – jõust. 22.03.2003]
§6. Taimetoodangu Inspektsiooni järelevalveametnik kontrollib kaubasaadetist visuaalselt ja võtab saastumiskahtluse korral taimsete toodete taimetervisenõuetele vastavuse kontrollimiseks ja ohtlike taimekahjustajate tuvastamiseks kaubapartiist kontrollproovi, mille toimetab analüüsimiseks järelevalveametniku poolt määratud laboratooriumi.
§7. Pärast proovi võtmist sulgeb ja pitseerib Taimetoodangu Inspektsiooni järelevalveametnik avatud pakendid.
§8. Taimetoodangu Inspektsiooni järelevalveametnik peatab saastumiskahtlase kaubasaadetise sisseveo kontrollproovi tulemuste selgumiseni, kuid mitte kauemaks kui kümneks tööpäevaks. Kui kaubasaadetist on vaja uurida kauem, võib tähtaega pikendada kuni ühe kuuni, välja arvatud puu- ja köögivilja, lõikelillede, elustaimede ja kartuli puhul. Järelevalveametnik teatab sellest kohe sissevedajale kirjalikult.
§9. Saastumiskahtlaseks tunnistatud, taimetervisenõuetele vastavuse kontrollile kuuluvad kaubasaadetised, mille suhtes otsuse tegemiseks sisseveo lubamise kohta on vaja oodata ära kontrollproovide tulemused, saadetakse järelevalveametniku määratud kohta. Nende kasutamine kuni tolliprotseduuri lõpetamiseni ja Taimetoodangu Inspektsiooni järelevalveametniku loata on keelatud.
[ RT I 2003, 29, 178 – jõust. 22.03.2003]
§10. Kaubasaadetise maha- ja pealelaadimise kontrollimise eesmärgil korraldab tolliametnik, kaasates selleks omaniku, tema esindaja või sissevedaja.
§11. Saastumiskahtlast kaubasaadetist ei ole lubatud saata kohta, kus see võib põhjustada teise kauba saastumise ohtliku taimekahjustajaga. Saastumiskahtlase kaubasaadetise plommib või pitseerib Taimetoodangu Inspektsiooni järelevalveametnik ja tema kirjaliku märketa kauba saatedokumentidel on keelatud kaubasaadetist kasutada või üle anda.
§12. Kontrolli tulemuste kohta koostab Taimetoodangu Inspektsiooni järelevalveametnik akti ja teeb kontrollproovi tulemuste alusel saatedokumentidele sissevedu lubava või keelava märke.
§13. Kui taimsete toodete kontrollimine piiril asuvas tollipunktis ei ole võimalik, suunab tolliametnik Taimetoodangu Inspektsiooni järelevalveametniku sissevedu lubava märke alusel selle kontrollimiseks tolli poolt aktsepteeritud kohta, kus toimub kauba taimetervisenõuetele vastavuse kontroll ja lõpetatakse tolliformaalsused. Taimetoodangu Inspektsiooni järelevalveametnik plommib piiril asuvas tollipunktis kontrollimata kaubasaadetise. Plommitud kaubasaadetist tohib avada ainult sihtkohajärgse Taimetoodangu Inspektsiooni järelevalveametniku nõusolekul, mille kohta Taimetoodangu Inspektsiooni järelevalveametnik teeb kirjaliku lubava märke kauba saatedokumentidele.
§14. Isik, kes tegeleb taimsete toodete sisseveoga ja on kantud «Taimetervise registrisse», on kohustatud kauba saabumisest kirjalikult teatama taimsete toodete sisseveoks ettenähtud piiril asuva tollipunkti Taimetoodangu Inspektsiooni järelevalveametnikule vähemalt 24 tundi enne kauba sissevedu. Teatisel peavad olema järgmised andmed:
1) «Taimetervise registri» number või isiku nimi;
2) kaubapartii saabumise kuupäev ja kellaaeg;
3) taimse toote nimetus ja kogus;
4) transpordivahendi tunnus;
5) kontaktisik;
6) sidevahendite numbrid.
§15. Sisseveetud tootmis- ja emaistandike rajamiseks kasutatav ebaküdoonia ( Chaenomeles Lindl.), küdoonia ( Cydonia Mill.), õunapuu ( Malus Mill.), pirnipuu (Pyrus L.), ploomipuu (Prunus L.), maasika (Fragaria L.) ning vaarika (Rubus L.) paljundusmaterjali taimetervisenõuetele vastavuse üle teostab Taimetoodangu Inspektsioon järelkontrolli kasvukohas kahe vegetatsiooniperioodi jooksul.
§16. Läbiva transiidi, seestöötlemise ja ajutise importimise tolliprotseduuridel olevate taimsete toodete üle teostatakse järelevalvet «Taimekaitseseaduse» §-s 27 sätestatud korras.
§17. Sisseveetud taimsete toodetega kaasas olevad fütosanitaarsertifikaadid ja järelevalve teostamise käigus vormistatud otsused registreeritakse kanderaamatus. Pärast jooksva aasta lõppemist säilitatakse kanderaamatut ning fütosanitaarsertifikaatide originaaleksemplare, seestöötlemiseks ja ajutiselt imporditavate kaubapartiide puhul fütosanitaarsertifikaatide koopiaid ja muid dokumente piiril asuvas tollipunktis või Taimetoodangu Inspektsiooni mujal asuvates struktuuriüksustes ühe kalendriaasta jooksul. Selle tähtaja möödumisel antakse dokumendid hoiule Taimetoodangu Inspektsiooni arhiivi.
§18. Piiril asuvas tollipunktis teostatud taimetervise kontrolli või laboratoorseteks uuringuteks saadetud proovide analüüsi tulemuste põhjal saastunuks tunnistatud kaubasaadetise edasise käitlemise määrab Taimetoodangu Inspektsiooni järelevalveametnik koostöös tolliga, arvestades võimaluse korral sissevedaja soovidega.
§19. Taimetoodangu Inspektsiooni järelevalveametnik määrab saastunud või taimetervisenõuetele mittevastavad kaubasaadetised:
1) desinfitseerimisele või muul seda laadi viisil puhastamisele, kui on tuvastatud, et sellega ei kaasne ohtliku taimekahjustaja leviku ohtu;
2) tagasisaatmisele, kasutades võimalusel sama transpordivahendit. Välistamaks tagasisaadetud kauba võimalikku sissevedu mõne teise tollipiiril asuva tollipunkti kaudu, teeb Taimetoodangu Inspektsiooni järelevalveametnik fütosanitaarsertifikaadile vastava märke;
3) hävitamisele tollijärelevalve all tollipunktile lähimas selleks ettenähtud rajatises, kui kaubasaadetise tagasisaatmine või puhastamine ei ole võimalik. Kulud tasub valdaja.
§20. Otsus kaubasaadetise desinfitseerimise või muul seda laadi viisil puhastamisele saatmise kohta tehakse, kui kaubasaadetist ettenähtud vahendiga ning nõutud viisil ja korras puhastades on võimalik saavutada taimetervisenõuete täitmine. Kaubasaadetise puhastamise kulud tasub sissevedaja. Taimetoodangu Inspektsiooni järelevalveametnik kontrollib toimunud puhastamise efektiivsust enne kaubasaadetise sissevedu lubava otsuse tegemist.
§21. Kui saastunud kaubasaadetise koosseisus on saastumata osa ja seda on võimalik eraldada, võib Taimetoodangu Inspektsiooni järelevalveametnik anda loa saastumata osa sisseveoks. Saastunud osa paigaldatakse kuni hävitamiseni tollijärelevalve all tollipunkti territooriumil tolliametniku näidatud kohta. Eraldamise kulud tasub sissevedaja.
§22. Saastunud kaubasaadetise tagasisaatmine ja hävitamine toimub «Tolliseadustiku» (RT I 2001, 88, 531; 2002, 61, 375; 63, 387; 92, 528) §-des 215 ja 216 sätestatud korras.
§23. Kui kauba saatedokumentidel puudub paragrahvis 12 nõutud sissevedu lubav märge, ei luba tolliametnik kaupa üle tollipiiri.
§24. [kehtetu - RT I 2003, 29, 178 – jõust. 22.03.2003]
LIHTSUSTATUD KORRAS SISSEVEOKS LUBATUD TAIMEDE, TAIMSETE SAADUSTE JA MUUDE OBJEKTIDE LOETELU, LUBATUD KOGUSED JA NENDE SISSEVEO LIHTSUSTATUD KORD
§25. Taimsete toodete lihtsustatud korras sissevedu on nende sissevedu fütosanitaarsertifikaadita. Lihtsustatud korras on Eestisse lubatud sisse vedada:
1) taimsete toodete näidiseid teaduslikuks uurimiseks ja teadusasutustevahelise vahetuse korras;
2) reisijaga kaasas olevaid või postipakkides saadetavaid, isiklikuks tarbimiseks ettenähtud, paragrahvis 26 loetletud taimseid tooteid, välja arvatud turustamise eesmärgil postitatavad ja taimetervisenõuetele vastavuse kontrollile alluvad tooted;
3) seemet ja taimset paljundusmaterjali riiklike sordivõrdluskatsete ja uute sortide registreerimiskatsete jaoks «Seemne ja taimse paljundusmaterjali seaduses» (RT I 1998, 52, 771; 1999, 95, 843; 2000, 29, 169) määratud asutuste poolt;
4) toiduks ettenähtud taimseid tooteid välisriikide diplomaatilistele ja konsulaaresindustele, rahvusvaheliste organisatsioonide Eestis asuvate esinduste personalile ning välisriikide parlamendi- ja valitsusdelegatsioonide liikmetele;
5) taimsete toodete kaubanäidiseid kogukaaluga mitte üle 10 kg, välja arvatud seeme ja taimne paljundusmaterjal.
§26. Paragrahvi 25 punkti 2 kohaselt võib taimseid tooteid sisse tuua järgmistes kogustes:
1) kuni 5 taime, k.a puud ja põõsad, välja arvatud paragrahvis 27 loetletud liigid;
2) kuni 5 kg värskeid puu- ja köögivilju;
3) kuni 20 lõikelille;
4) kuni 5 toalille;
5) kuni 10 lillesibulat ja -mugulat;
6) kuni 100 g seemneid jaemüügipakendis.
§27. Lihtsustatud korras ei ole lubatud sisse vedada:
1) taimi ja seemneid, mis pärinevad väljastpoolt Euroopa riike;
2) viljapuu-bakterpõletiku (Erwinia amylovora) järgmisi peremeestaimi: ebaküdoonia (Chaenomeles Lindl.), tuhkpuu ( Cotoneaster Ehrh.), viirpuu (Crataegus L.), küdoonia ( Cydonia Mill.), villpööris (Eriobotrya Lindl.), õunapuu (Malus Mill.), astelpihlakas (Mespilus L.), tuliastel (Pyracantha Roem.), pirnipuu (Pyrus L.) ja pihlakas (Sorbus L.), välja arvatud pooppuu (Sorbus intermedia (Ehrh) Pers.) ja stranveesia (Stranvaesia Lindl.);
3) tarbe- ja seemnekartulit;
4) mulda;
5) krüsanteemi- ja nelgitaimi.
§28. Järelevalvet ja taimetervise nõuetele vastavuse kontrolli taimsete toodete üle teostab Taimetoodangu Inspektsioon koostöös Tolliametiga.
1 2000/29/EÜ (EÜT L 169, 10.07.2000)


text:
3-3-1-16-05 Riigikohus 17.05.2005
Haldusakti põhjendamise nõude üheks eesmärgiks on tagada akti kontrollitavus. Ulatuslikemate aktide korral on põhjendatud nõuda põhimotiivide esitamist ka otsuses endas. Samas ei too motiveeringu haldusaktis esitamise ebapiisavus vältimatu järelmina kaasa haldusakti tühistamist, näiteks juhtumil kui otsuse põhjendused on tuletatavad haldusaktile lisatud dokumentidest.
Detailplaneeringu kehtestamise otsuse põhistustesse kuuluvate asjaolude ja motiivide ring sõltub alati konkreetse juhtumi eripärast ega ole õiguslikult ette määratud. Seetõttu ei ole haldusorgan alati kohustatud esitama põhjendusi, miks ta otsustab mõne küsimuse teisiti, kui seda nägi ette varasem otsus. Varasemast erineva otsuse tegemise motiivid peavad olema esitatud juhul, kui isikutel on eelnevast aktist tulenev usaldus või põhjendatud ootus, et varasem akt jääb kehtima.
Üldplaneering peab tagama valla või linna edasise arengu ja ühiskonnaliikmetele parima võimaliku elukeskkonna. Vastavalt PES (kehtis kuni 1. jaanuarini 2003) § 8 lg 4 p-le 2 on üldplaneeringu üheks ülesandeks kestva ja säästva arengu tingimuste määratlemine ning nende sidumine territoriaal-majandusliku arenguga. Üldplaneeringul on oluline roll maakasutus- ja ehitustingimuste kindlaksmääramisel, sest see on vastavat investeeringut ja ehitust ettevalmistava detailplaneeringu aluseks ning vaatleb linna või valla arengut tervikuna. Üldplaneering ei määra siiski iseenesest veel katastriüksuse sihtotstarvet, vaid annab sisulise aluse selle määramiseks. Linna üldplaneering annab kõigest põhimõtted, millest tuleb lähtuda edasisel detailplaneeringute koostamisel.
3-3-1-28-04 Riigikohus 09.06.2004
HMS § 73
PlanS ei sätesta eriregulatsiooni vaidemenetluse suhtes. Seetõttu tuleb planeerimismenetluses antud haldusaktide ja toimingute suhtes vaide esitamisel ja selle lahendamisel lähtuda üldregulatsioonist. HMS § 73 lg 2 kohaselt kui haldusakti andnud või toimingu sooritanud haldusorgani üle teenistuslikku järelevalvet teostavat organit ei ole, lahendab vaide haldusakti andnud või toimingu sooritanud haldusorgan. KOKS §-st 66^1 ei nähtu, et linnavolikogude üle teostataks teenistuslikku järelevalvet. Ka Vabariigi Valitsuse seadus (§-d 93-101) ei sätestata teenistuslikku järelevalvet kohalike omavalitsuste volikogude üle. Samuti ei ole VVS §-s 85 ja PlanS § 23 lg 1 p-s 2 sätestatud maavanema järelevalve näol tegemist teenistusliku järelevalvega. Kuna maavanem ei teosta kohaliku omavalitsuse volikogude üle teenistuslikku järelevalvet, peab kohaliku omavalitsuse volikogu haldusakti peale esitatud vaide HMS § 73 lg-st 2 tulenevalt lahendama volikogu ise.
Ka kohaliku omavalitsuse volikogu otsuses peab olema esitatud haldusakti motivatsioon. Kui motivatsioon esitatakse selle mahukuse tõttu mõnes muus dokumendis, peavad haldusaktis olema välja toodud põhimotiivid. Viide muule dokumendile peab olema niivõrd täpne, et võimaldab isikul mõista, milline osa dokumendist kujutab endast haldusakti põhjendust.
Selline planeeringu kehtestamine, kus lähtutakse 6 kuud tagasi toimunud planeerimismenetluse tulemustest, ei ole kooskõlas planeerimismenetlust reguleerivate normide eesmärkidega. Kui eelmisest planeerimismenetlusest on möödunud pikk ajavahemik, tuleb planeeringu kehtestamiseks viia läbi uus planeerimismenetlus.
PlanS § 26 lg 1 annab selgesõnaliselt võimaluse kohtusse pöördumiseks ka isikutele, kes leiavad, et planeeringu kehtestamise otsus on õigusvastane. Seega võib PlanS § 26 lg 1 alusel planeeringu kehtestamise otsuse vaidlustamiseks halduskohtusse pöörduda igaüks, kes leiab, et see otsus on õigusvastane, ning olenemata sellest, kas see otsus tema õigusi rikub või tema vabadusi piirab. Sellise isiku poolt esitatud kaebuse puhul ei pea halduskohus kaebuse rahuldamise või mitterahuldamise otsustamisel kontrollima seda, kas vaidlustatud akt tema õigusi rikub või vabadusi piirab.

matches:
Riigikohus
§ 8
Riigikohus
§ 73
§ 73
§ 23
§ 73
§ 26
§ 26


text:
Riigikohus rahuldas meie vandeadvokaadi Daniil Savitski kassatsioonkaebuse ning käsitles otsuses põhjalikult digitaalse protokolli koostamise ja kohtuistungi helisalvestamisega seotud küsimusi. - Advokaadibüroo Laus & Partnerid
Riigikohus rahuldas meie vandeadvokaadi Daniil Savitski kassatsioonkaebuse ning käsitles otsuses põhjalikult digitaalse protokolli koostamise ja kohtuistungi helisalvestamisega seotud küsimusi.
28.10.2019. a tegi Riigikohus otsuse kohtuasjas nr 2-16-122860, millega rahuldas vandeadvokaadi Daniil Savitski poolt koostatud kassatsioonkaebuse ning tühistas varasema ringkonnakohtu lahendi.
Eelnevalt vaidlusele Riigikohtus leidis ringkonnakohus, et asi tuleb tagasi saata maakohtusse, kuna maakohus jättis kohtuistungil protokollimata kahe tunnistaja helisalvestatud ütlused olukorras, kus need sisaldasid asja lahendamiseks olulist teavet ja kus kohus otsuse tegemisel tunnistajate ütlustele ka tugines. Lisaks rikkus maakohus ringkonnakohtu hinnangul menetlusõiguse norme ka sellega, et üks tunnistajatest andis ütlusi vene keeles ja neid ei tõlgitud eesti keelde.
Eelmainitud ringkonnakohtu otsuse peale esitatud kassatsioonkaebuses selgitas Daniil Savitski mh, et ringkonnakohus oleks saanud maakohtu menetluslikud minetused ise kõrvaldada ning asja tagasisaatmisega maakohtusse rikub ringkonnakohus menetlusökonoomika põhimõtet.
Riigikohus viitas varasemale kohtupraktikale, mille kohaselt menetlusökonoomia põhimõttest (TsMS § 2) lähtudes peab ringkonnakohus esmajoones püüdma asja ise lahendada ning üksnes erandina saatma asja maakohtule uueks läbivaatamiseks. Riigikohus asus seisukohale, et kõnealuses asjas oleks ringkonnakohus saanud maakohtu menetlusõiguse normi rikkumise kõrvaldada ise tunnistajate ärakuulamise teel.
Veel juhtis Riigikohus lahendis tähelepanu, et ka olukorras, kus kohus salvestab tunnistajate, ekspertide ja menetlusosaliste ütlused, tuleb protokollida salvestise põhisisu alati, kui ütlustega soovitakse tõendada asjaolusid, millest asja lahendamine olulisel määral sõltub. Samuti selgitas Riigikohus, et isegi kõigi menetlusosaliste nõusolekul on tunnistaja ütluste andmine võõrkeeles ilma tõlketa oluline menetlusnormi rikkumine. Kolleegiumi hinnangul saab tunnistaja ütluste eestikeelse tõlke puudumise üldjuhul kõrvaldada üksnes tunnistaja uue ärakuulamise teel.

matches:
Riigikohus
Riigikohus
kohus
Riigikohus
§ 2
Riigikohus
Riigikohus
kohus