redaktsioon 01.01.2019 - 20.05.2019 [RT I, 12.12.2018, 68]
(52) Käesoleva paragrahvi lõike 4 punkte 2-4 ning lõike 5 punkte 1, 2 ja 4 kohaldatakse ka tubakatootega seonduvale tootele.
(3) Suitsetatavate tubakatoodete liigid on sigaret, sigar, sigarillo ning suitsetamistubakas alkoholi-, tubaka-, kütuse- ja elektriaktsiisi seaduse § 16 lõigete 2-41 tähenduses.
(8) Tubakatoodete suhtes kohaldatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EÜ) nr 1907/2006, mis käsitleb kemikaalide registreerimist, hindamist, autoriseerimist ja piiramist (REACH) ja millega asutatakse Euroopa Kemikaaliamet ning muudetakse direktiivi 1999/45/EÜ ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 793/93, komisjoni määrus (EÜ) nr 1488/94 ning samuti nõukogu direktiiv 76/769/EMÜ ja komisjoni direktiivid 91/155/EMÜ, 93/67/EMÜ, 93/105/EÜ ja 2000/21/EÜ (ELT L 136, 29.05.2007, lk 3-280).
(9) Tubakatoote eristava maitse või lõhna olemasolu kindlakstegemisel kohaldatakse komisjoni rakendusmäärust (EL) 2016/779, millega sätestatakse ühtsed eeskirjad tubakatoodete eristava maitse või lõhna olemasolu kindlakstegemise menetluse kohta (ELT L 131, 20.05.2016, lk 48-54).
(3) Elektroonilised sigaretid ja nende täitepakendid peavad vastama Euroopa Komisjoni rakendusotsuses (EL) 2016/586, mis käsitleb elektrooniliste sigarettide täitemehhanismide tehnilisi standardeid (ELT L 101, 14.04.2016, lk 15-16), sätestatud nõuetele.
(1) Tubakatooteid võõrandamiseks Eestisse toov või Eestis tubakatooteid tootev ettevõtja esitab Terviseametile enne uue või muudetud tubakatoote turuleviimist tootemarkide ja -liikide kaupa elektroonilises vormis aruande. Aruanne esitatakse vastavalt Euroopa Komisjoni rakendusotsuses (EL) 2015/2186, millega kehtestatakse tubakatooteid käsitleva teabe esitamise ja kättesaadavaks tegemise vorm (ELT L 312, 27.11.2015, lk 5-18), sätestatud vormile, mis sisaldab:
1) tubakatoote tootmisel kasutatud koostisosade ja nende koguste loetelu iga tubakatootes sisalduva koostisosa massi põhjal kahanevas järjekorras koos asjaomase koostisosa kasutamise põhjendusega ning teavet koostisosa registreerimise kohta vastavalt REACH-määrusele ja koostisosa klassifikatsiooni vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EÜ) nr 1272/2008, mis käsitleb ainete ja segude klassifitseerimist, märgistamist ja pakendamist ning millega muudetakse direktiive 67/548/EMÜ ja 1999/45/EÜ ja tunnistatakse need kehtetuks ning muudetakse määrust (EÜ) nr 1907/2006 (ELT L 353, 31.12.2008, lk 1-1355);
(4) Käesoleva paragrahvi lõigete 1-3 alusel esitatud andmed avaldatakse Terviseameti veebilehel. Andmeid avaldades, välja arvatud tubakatoodete tõrva-, nikotiini- ja vingugaasisisaldust käsitlevate andmete puhul, arvestatakse tubakatoote koostisega seotud ärisaladuse kaitse vajadust.
(7) Lisaks käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud aruandele tuleb mõnede sigarettides ja suitsetamistubakas sisalduvate ning komisjoni rakendusotsusega (EL) 2016/787, millega sätestatakse sigarettides ja isevalmistatavate sigarettide tubakas sisalduvate lisaainete erinimekiri seoses rangemate teatamiskohustustega (ELT L 131, 20.05.2016, lk 88-90), kinnitatud erinimekirja (edaspidi erinimekiri) kantud lisaainete kohta teha täiendavad uuringud, milles iga lisaaine kohta uuritakse, kas see:
(11) Käesoleva paragrahvi lõikes 7 nimetatud uuringute tegemisest on vabastatud ettevõtjad, kes on määratletud Euroopa Komisjoni soovituses 2003/361/EÜ, mis käsitleb mikroettevõtete, väikeste ja keskmise suurusega ettevõtete määratlust (ELT L 124, 20.05.2003, lk 36-41), kui teine tubakatooteid võõrandamiseks Eestisse toov või Eestis tubakatooteid tootev ettevõtja valmistab ette aruande selle lisaaine kohta.
(1) Elektroonilisi sigarette või nende täitepakendeid või elektroonilisi sigarette ja nende täitepakendeid võõrandamiseks Eestisse toov või neid Eestis tootev ettevõtja esitab kuus kuud enne toote kavandatavat turuleviimist või iga olulise muudatuse puhul Terviseametile elektroonilises vormis aruande. Aruanne esitatakse vastavalt Euroopa Komisjoni rakendusotsuses (EL) 2015/2183, millega seatakse sisse e-sigarettidest ja täitekapslitest teatamise ühtne vorm (ELT L 309, 26.11.2015, lk 15-27), sätestatud vormile, mis sõltuvalt sellest, kas tegemist on elektroonilise sigareti või täitepakendiga, sisaldab järgmist teavet:
(7) Käesoleva paragrahvi lõike 2 punktides 1-7 sätestatud nõudeid kohaldatakse ka tubakatoote pakendisse lisatavatele trükistele.
"Suitsetamine tapab - loobu kohe.".
(4) Terviseohu ühendhoiatus koosneb eestikeelsest teksthoiatusest ning sellele vastavast Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2014/40/EL tubaka- ja seonduvate toodete tootmist, esitlemist ja müüki käsitlevate liikmesriikide õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2001/37/EÜ (ELT L 127, 29.04.2014, lk 1-38) (edaspidi tubakadirektiiv) II lisas esitatud värvifotost ja teabest suitsetamisest loobumise kohta, milleks on järgmine eestikeelne tekst: "Loobumisel leiad abi www.tubakainfo.ee".
12) "Loobu juba täna - jää ellu oma lähedaste heaks.";
§ 15 <!- END 14 -!> . Teave sigarettide tõrva-, nikotiini- ja vingugaasisisalduse kohta
§ 16 <!- END 15 -!> . Terviseohu hoiatuste paigutus
(13) Terviseohu ühendhoiatuste kujundus, kuju ja küljendus peavad vastama erinevatele tootepakenditele esitatud nõuetele nende kuju, tehnilise spetsifikatsiooni ja muu kohta, Euroopa Liidu õigusele ning seda rakendavatele aktidele, nagu komisjoni rakendusotsus (EL) 2015/1842, milles käsitletakse suitsetatavate tubakatoodete terviseohu ühendhoiatuste kujunduse, küljenduse ja kuju tehnilisi spetsifikatsioone (ELT L 267, 14.10.2015, lk 5-10), ning komisjoni rakendusotsus (EL) 2015/1735, milles käsitletakse üldhoiatuse ja lisateabe täpset paiknemiskohta isevalmistatavate sigarettide tubaka taskute puhul (ELT L 252, 29.09.2015, lk 49-55).
1) Maksu- ja Tolliamet - tubakatoote ja tubakatootega seonduva toote kohta kehtestatud nõuetest kinnipidamise, nende toodete käitlemise korra ja nende toodete käitlemisel kehtivate erinõuete, samuti nende toodete Eestisse toimetamisega seotud keeldude ja piirangute järgimise üle vastavalt ameti põhimääruses sätestatud ülesannetele;
2) Tarbijakaitse ja Tehnilise Järelevalve Amet - tubakatoote ja tubakatootega seonduva toote kohta kehtestatud nõuetest kinnipidamise ja nende käitlemise korra, nende toodete käitlemisel kehtivate erinõuete ning suitsetamiskoha piiramise nõuete järgimise ja elektroonilise sigareti seadmele kehtestatud nõuete täitmise üle vastavalt ameti põhimääruses kehtestatud ülesannetele, samuti spondeerimispiirangu ja müügiedenduse keelu järgimise üle;
3) valla- ja linnavalitsused - tubakatoodete ja tubakatootega seonduva toote jaemüügiga seotud nõuete ning nende toodete tarbimise keeldude ja piirangute, välja arvatud suitsetamisruumile kehtestatud nõuded, täitmise üle oma haldusterritooriumil;
4) Terviseamet - tubakatoote ja tubakatootega seonduva toote koostisest teavitamise, teatavatest erinimekirja kantud lisaainetest teavitamise ja uudsest tubakatootest teavitamise kohta kehtestatud nõuetest kinnipidamise ning suitsetamisruumile kehtestatud nõuete järgimise üle vastavalt ameti põhimääruses sätestatud ülesannetele;
6) politseiametnik - alaealisele kohaldatava tubakatoote ja tubakatootega seonduva toote tarbimise keelu ja piirangute järgimise üle.
(2) Kui käesoleva seaduse §-s 33 sätestatud riikliku järelevalve erimeetmega ei ole võimalik või on oluliselt raskendatud § 28 lõigetes 2-5 sätestatud nõuete täitmise üle järelevalvet teostada, kuid see on vajalik ohu väljaselgitamiseks või tõrjumiseks või korrarikkumise kõrvaldamiseks, võib § 32 punktis 6 nimetatud korrakaitseorgan riikliku järelevalve erimeetmena teha kontrolltehingu.
(6) Kontrolltehingu tegemisel ei või läbi viia jälitustoiminguid, kihutada isikut süüteo toimepanemisele ega toime panna süüteotunnustega tegu, samuti ei või kontrolltehingu tegemise tagamiseks kasutada salajasele koostööle kaasatud isikut, teeselda juriidilist isikut, kasutada variisikut ega konspiratsioonivõtteid politsei ja piirivalve seaduse §-de 751 ja 754-757 tähenduses.
(1) Maksumärgiga märgistamata või teistele nõuetele mittevastavas müügipakendis tubakatootega või tubakatootega seonduva tootega või keelatud tubakatootega või sellega seonduva tootega kauplemise või selle hoidmise, ladustamise või edasitoimetamise eest -
(1) Sigarettide, sigarite või sigarillode jaemüügi eest nende müügipakendile kinnitatud maksumärgile trükitud maksimaalsest jaehinnast kõrgema hinnaga -
(1) Käesoleva seadusega tubakatoote või tubakatootega seonduva toote käitlemise kohta kehtestatud erinõuete rikkumise eest -
(1) Spondeerimispiirangu rikkumise eest -
(1) Tubakatoote või tubakatootega seonduva toote müügiedenduse keelu rikkumise eest -
Täisealise isiku poolt alaealise ahvatlemise, ähvardamise või muu teoga mõjutamise eest alustama või suurendama tubakatoote või tubakatootega seonduva toote tarvitamist või tubakatoote või tubakatootega seonduva toote tarvitamisest mitte loobuma -
(1) Tubakatoote või tubakatootega seonduva toote käitlemisel vanusepiirangu rikkumise eest -
Täisealise isiku poolt tubakatoote või tubakatootega seonduva toote alaealisele ostmise, pakkumise või üleandmise eest, kui puudub käesoleva seaduse §-s 44 või 45 sätestatud väärteokoosseis, -
Alaealise poolt suitsetamise või suitsuvaba tubakatoote või tubakatootega sarnaselt kasutatava toote tarvitamise eest -
§ 49 <!- END 48 -!> . Suitsetamine või tubakatootega sarnaselt kasutatava toote tarvitamine selleks keelatud kohas
Suitsetamise või tubakatootega sarnaselt kasutatava toote tarvitamise eest kohas, kus suitsetamine või tubakatootega sarnaselt kasutatava toote tarvitamine on keelatud, -
(1) Suitsetamise või tubakatootega sarnaselt kasutatava toote tarvitamise võimaldamise eest kohas, kus seaduse alusel ei ole suitsetamine või tubakatootega sarnaselt kasutatava toote tarvitamine lubatud, samuti suitsetamisruumile kehtestatud nõuete rikkumise eest -
(1) Käesoleva seaduse §-des 39-50 nimetatud väärtegude kohtuväline menetleja on valla- või linnavalitsus.
(2) Käesoleva seaduse §-des 39-41 nimetatud väärtegude kohtuväline menetleja on Maksu- ja Tolliamet.
(3) Käesoleva seaduse §-des 39-41 ja 44-50 nimetatud väärtegude kohtuväline menetleja on Politsei- ja Piirivalveamet.
(5) Käesoleva seaduse §-des 39-43 ja 50 nimetatud väärtegude kohtuväline menetleja on Tarbijakaitse ja Tehnilise Järelevalve Amet.
§ 56. - § 58. [Käesolevast tekstist välja jäetud.]
1 Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2014/40/EL tubaka- ja seonduvate toodete tootmist, esitlemist ja müüki käsitlevate liikmesriikide õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2001/37/EÜ (ETL L 127, 29.04.2014, lk 1-38), muudetud komisjoni delegeeritud direktiiviga 2014/109/EL (ELT L 360, 17.12.2014, lk 22-27).


text:
Riigikohtu praktika järgi tuleb VÕS § 1047 lg-s 2 sätestatud asjaolude tõendamise koormuse jagamise põhimõtet kohaldada ka VÕS § 1047 lg 4 puhul. See tähendab, et kui hageja kohta avaldati tema au teotavaid (mainet kahjustavaid) andmeid, siis peab kostja, kes ei suuda tõendada avaldatud andmete õigsust, need laskma oma kulul ümber lükata või parandada. VÕS § 1047 lg 2 mõttest tulenevalt kannab avaldaja faktiväidete tegelikkusele vastavuse tõendamise koormust ka siis, kui faktiväited iseenesest ei ole hageja au teotavad, kuid avaldaja oli nende faktiväidetega põhjendanud hageja mainet kahjustavat väärtushinnangut (vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 31. mai 2006. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-161-05, p 13). (p 13)
VÕS § 1047 lg 4 sätestab, et ebaõigete andmete avaldamise korral võib kannatanu andmete avaldamise eest vastutavalt isikult nõuda andmete ümberlükkamist või paranduse avaldamist avaldaja kulul, sõltumata sellest, kas andmete avaldamine oli õigusvastane. Riigikohus on selgitanud, et VÕS §-s 1047 kasutatavad terminid ,,andmed" ja ,,faktilist laadi andmed" on samatähenduslikud (vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 31. mai 2006. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-161-05, p 10; 13. aprilli 2007. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-5-07, p 26). Sellest tulenevalt nimetatakse kohtupraktikas andmete avaldamist VÕS § 1047 tähenduses ka faktiväite avaldamiseks. (p 10)
VÕS § 1047 lg 4 kohaldamise eelduseks ei ole ebaõigete andmete avaldamise õigusvastasuse tuvastamine VÕS § 1043, § 1045 lg 1 p 4, § 1046 ja § 1047 lg-te 1–3 järgi. Seetõttu ei ole oluline ka see, et ebaõigete andmete avaldamisega oleks teotatud isiku au (vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 13. mai 2005. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-17-05, p 27; 21. detsembri 2005. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-95-05, p 26; 31. oktoobri 2007. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-73-07, p 14; 19. veebruari 2008. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-145-07, p 14). (p 14)
3-2-1-83-10 Riigikohus 26.11.2010
Au ja head nime kahjustav on mis tahes viisil ja vormis levitatav informatsioon, mis sisaldab või mis võimaldab halvustava tähendusega hinnanguid. Faktiväide (kohtupraktikas on faktiga samatähenduslikud "andmed" ja "asjaolu") ei sisalda hinnanguid, vaid fakte. Kuid faktiväide võib olla isiku au teotav selle tõttu, et see võimaldab isiku "väärtustamist" negatiivse hinnanguga. Au teotavate asjaolude (andmete) avaldamist ei loeta VÕS § 1047 lg 3 kohaselt õigusvastaseks, kui avaldajal või isikul, kellele asjaolu avaldati, oli avaldamise vastu õigustatud huvi ning avaldaja kontrollis andmeid põhjalikkusega, mis vastab võimaliku rikkumise raskusele.
Rahaliselt hüvitamisele kuuluva mittevaralise kahju suuruse otsustab kohus VÕS § 127 lg 6 ja TsMS § 233 lg 1 kohaselt diskretsiooni alusel. Mittevaralise kahju rahalisel hüvitamisel tuleb järgida põhimõtet, et mittevaralise kahju eest mõistliku rahasumma väljamõistmisel arvestab kohus, sõltumata poolte taotlustest, rikkumise laadi ja raskust, rikkuja süüd ning selle astet, poolte majanduslikku olukorda, kannatanu enda osa kahju tekkimises jt asjaolusid, millega arvestamata jätmine võiks kaasa tuua ebaõiglase hüvitise määramise (vt selle kohta Riigikohtu 27. septembri 2005. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-81-05, p 17 ja 22. oktoobri 2008 otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-85-08, p 14).
Mittevaralise kahju rahalise hüvitamise kohustuse tekkimine VÕS § 1045 lg 1 p 4, § 1046 ja § 1047 lg-te 2 ja 3 alusel eeldab mh seda, et kõnealused andmed on hageja au teotavad ja au teotavate andmete avaldamine on õigusvastane.
Eesti Vabariigi julgeoleku huvides on kaitsepolitseil vajalik omada teavet isikute kohta, kes tegid koostööd Eestit okupeerinud riigi julgeoleku organitega. Kuid nimetatud tegevuse omistamine, kui see tegelikkuses aset ei leidnud, saab Eestis elavate ja Eesti Vabariiki tunnustavate isikute au teotada ja head nime kahjustada.
Ebaõigete faktiväidete ümberlükkamiseks tuleb esitada konkreetne taotlus.
Faktiväide on põhimõtteliselt kontrollitav, selle tõesus ja väärus on kohtumenetluses tõendatav. Väärtusotsustus väljendub isikule antud hinnangus, mis oma sisu või vormi tõttu võib olla konkreetses kultuurikeskkonnas halvustava tähendusega, väärtushinnangut on küll võimalik põhjendada, mitte aga tõendada selle sisu tõesust või väärust, ja kui au on teotatud väärtushinnanguga, ei saa isik nõuda au teotavate andmete ümberlükkamist, kuna selline informatsioon ei sisalda andmeid. Isiku kohta mis tahes andmeid sisaldavat lauset käsitatakse kohtupraktikas faktiväitena. Isiku au teotamine on võlaõigusseaduse kohaselt võimalik väärtushinnangu, muu hulgas nii ebakohase väärtushinnangu (VÕS § 1046 lg 1) kui ka tegelikkusele mittevastava asjaolu õigusvastase avaldamisega (VÕS § 1047 lg 2) ning et viimases sättes kasutatud "asjaolu avaldamine" on samatähenduslik senises kohtupraktikas kasutatud mõistega "faktiväite avaldamine".
Seoses avaliku elu tegelase avalik-õiguslike kohustustega võib esineda juhtumeid, mil väidetakse, et mõni tema kohustus on sõnaselgelt sätestatud mingis konkreetses õigusaktis. Üksnes sellisel juhul võib kõne alla tulla VÕS § 1047 lg 4 kohaldamine, kui väidetu ei vasta tõele.
Väärtushinnangu ja ka õigusliku hinnangu korral, isegi juhul, kui see tugineb ebaõigetele eeldustele (faktiväidetele), ei saa kohaldada VÕS § 1047 lõiget 4, s.o taotleda hinnangu ümberlükkamist.
Faktiväide on põhimõtteliselt kontrollitav, selle tõesus ja väärsus on kohtumenetluses tõendatav, samuti et väärtusotsustus väljendub isikule antud hinnangus, mis oma sisu või vormi tõttu võib olla konkreetses kultuurikeskkonnas halvustava tähendusega, samuti et väärtushinnangut on küll võimalik põhjendada, mitte aga tõendada selle sisu tõesust või väärsust, samuti et juhul, kui au on teotatud väärtushinnanguga, ei saa isik nõuda au teotavate andmete ümberlükkamist, kuna selline informatsioon ei sisalda andmeid. Isiku kohta mis tahes andmeid sisaldavat lauset käsitatakse kohtupraktikas faktiväitena.
Väljendid "vara omastamine" ja "ametiseisundi kuritarvitamine" võivad olla käsitatavad ka faktiväidetena sõltuvalt nende esitamise/avaldamise kontekstist ja samuti sellest, kellele neid väljendeid adresseeritakse. Hinnangu sellele annab kohus. Tulenevalt TsÜS §-st 23 peab kostja tõendama, et väide on vastavuses tegelikkusega. Isikut võidakse üldsuse ees kujutada ebaõigesti ka sel teel, et esitatakse kaudseid asjaolusid, millest mõistlikult saab järeldada mingeid otseseid fakte, mis käivad hageja kohta, ning et VÕS § 1047 lg 4 on ka nimetatud juhtudel rakendatav.
Au ja väärikuse kaitse hagides puudub iga kord vajadus süüteo tuvastamiseks.
Kui au teotava faktiväite õigusvastasus oleneb eelkõige avaldatud faktiväite tõele mittevastavusest ning avaldaja hoolikusest faktide kontrollimisel, siis au teotava väärtushinnangu õigusvastasus saab tuleneda selle ebakohasusest, avaldamise asjaoludest ning erihuvide kaalumisest. Tõendatavate asjaolude ring neil kahel juhul on kvalitatiivselt erinev.
Seadusega ei ole reguleeritud seda, kuidas ja kus saab valeandmete ümberlükkamist nõuda. Reeglina saab ebaõigete andmete ümberlükkamist nõuda samal viisil ja samas kohas, kuidas ja kus ebaõigeid andmeid avaldati, s.o kui andmed avaldati meediaväljaandes, siis saab nõuda andmete ümberlükkamist samas meediaväljaandes, või kui andmeid avaldati konkreetsetele isikutele, siis saab nõuda andmete ümberlükkamist samade konkreetsete isikute ees. Samas võib nõuda andmete ümberlükkamist erandjuhtudel ka teisel viisil või teises kohas, näiteks siis, kui meediaväljaannet, kus ebaõigeid andmeid avaldati, ümberlükkamise ajaks enam ei ole.
3-2-1-17-05 Riigikohus 13.05.2005
Ebaõigete andmete ümberlükkamise kohutuse panemine nende avaldajale on nii kannatanu efektiivse õiguste kaitse kui ka ajakirjandusvabaduse huvides. Tõepärase informatsiooni levitamise nõude tagamine ebaõigete andmete avaldajale nende ümberlükkamise kohustuse panemisega, ei ole ajakirjandusvabaduse piirang.
Vabandamine ei ole õiguskaitsevahend, mistõttu ei saa seda nõuda ka mittevaralise kahju tekitamise korral. Küll aga võib kohus au teotamisega tekitatud moraalse kahju rahalises väljenduses lugeda heastatuks kahjutekitaja vabandusega.
Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi otsus nr 3-2-1-11-04. Kohus võib au teotamisega tekitatud moraalse kahju rahalises väljenduses lugeda heastatuks kahjutekitaja vabandusega.
3-2-1-11-04 Riigikohus 11.02.2004
Hindamaks, kas faktiväide või väärtushinnang riivab isiku head nime, tuleb muuhulgas arvestada seda, kas väidetavalt au teotavad andmed või hinnangud on suunatud konkreetse isiku vastu või isikute grupi vastu kuhu ta kuulub. Kui isikut eriti halvustavad väited ja/või hinnangud avaldatakse massimeedias, on alust eeldada, et kannatanu mainet kahjustatakse oluliselt.
Igale au teotamise juhtumile pole põhjust reageerida rahalise kompensatsiooni väljamõistmisega. Kohtumenetlus ja tehtav kohtulahend võivad olla piisavad au teotamisega põhjustatud negatiivsete tagajärgede kõrvaldamiseks.
3-2-1-105-01 Riigikohus 17.10.2001
Isikliku õiguse kaitseks esitatud hagi lahendamisel tuleb kohtul silmas pidada, et moraalse kahju mõistel on kaks väärtushinnangulist aspekti: isiklik ja ühiskondlik. Isiklikust aspektist on moraalseks kahjuks isikule põhjustatud õigustamatud kannatused, mille olemasolu eeldatakse ning see kahju loetakse hüvitatuks rikutud õiguse (õigus heale nimele ja lugupidamisels) kaitsega. Ühiskondlikust aspektist väljendab moraalne kahju ühiskonna hukkamõistu rikkuja õigusvastasele teole ja on leevenduseks kannatanule, talle isikliku õiguse rikkumisega tekitatud ülekohtu eest. Selles tähenduses kuulub kahju TsÜS §-st 172 lg 2-4 tulenevalt hüvitamisele rahalise hüvitisena. Moraalse kahju rahalise hüvitise suuruse (TsÜS § 172 lg 4) määramisel tuleb kohtul hinnata au teotamise vormi, ulatust, iseloomu, rikkuja süü astet, rikkuja käitumist ja suhtumist kannatanusse pärast rikkumist, samuti hüvitise suurust sama liiki asjade kohtupraktikas.
3-2-1-61-98 Riigikohus 07.05.1998
Avaliku elu tegelase au riivamine seoses tema avaliku eluga võib kaasa tuua moraalse kahju üksnes siis, kui kohus loeb tema kohta levitatud tegelikkusele mittevastavatele andmetel põhineva negatiivse sisuga informatsiooni tema au ja head nime eriti teotavaks.
3-2-1-99-97 Riigikohus 05.12.1997
Kui isiku au on teotatud väärtushinnanguga, saab isik oma au kaitsta tsiviilõiguslike kaitsevahenditega, nõudes TsÜS § 23 lg 1 alusel kas au teotamise lõpetamist; au teotamisega tekitatud moraalse ja varalise kahju hüvitamist või mõlema nimetatud kaitsevahendi kohaldamist.

matches:
§ 1047
§ 1047
§ 1047
§ 1047
Riigikohus
§ 1047
§ 1047
§ 1043
§ 1045
§ 1046
§ 1047
Riigikohus
§ 1047
kohus
§ 127
§ 233
§ 1045
§ 1046
§ 1047
§ 1046
§ 1047
§ 1047
§ 1047
§ 1047
Riigikohus
kohus
Kohus
Riigikohus
Riigikohus
§ 172
Riigikohus
kohus
Riigikohus
§ 23


§ 109 Ohtlike jäätmete ja välislepingu ning rahvusvahelise õiguse muu aktiga reguleeritavate jäätmete veoluba
§ 110 Veoloa taotlemine
§ 111 Veoloa andmine ja sellest keeldumine
§ 112 Veoloa kehtivuse peatamine ja kehtetuks tunnistamine
§ 114 Ohtlike jäätmete veoloa andmise kohta arvestuse pidamine
§ 130 Saastetasu seaduse muutmine
§ 137 Riigilõivuseaduse muutmine
§ 138 Jäätmeseaduse muutmine
§ 139 Jäätmeseaduse kehtetuks tunnistamine
17.02.2004 otsus nr 537
(2) Kohaliku omavalitsuse üksuse jäätmekava eelnõu avaliku väljapaneku aeg ja koht tehakse teatavaks vähemalt kaks nädalat enne avaliku väljapaneku algust kohalikus ajalehes. Kohaliku omavalitsuse üksuse jäätmekava eelnõu avaliku väljapaneku kestus on vähemalt kaks nädalat. õ. 29.10.2007 12:52
Lisaks käesoleva seaduse §-s 78 nimetatud materjalidele esitab kohaliku omavalitsuse organi korraldatud jäätmeveoks jäätmeluba (edaspidi korraldatud jäätmeveoluba) taotlev isik loa andjale kohaliku omavalitsuse organi haldusakti koopia selle kohta, et taotleja on käesoleva seaduse § 67 lõikes 1 nimetatud avalikul konkursil tunnistatud edukaks.
(1) Jäätmeid veetakse üle riigipiiri kooskõlas Eesti Vabariigi suhtes jõustunud välislepingu ja teiste õigusaktidega.
(2) Ohtlikke jäätmeid ja välislepingu või rahvusvahelise õiguse muu aktiga reguleeritavaid jäätmeid on keelatud Eesti Vabariigist välja vedada:
1) riiki, kes ei ole ühinenud ohtlike jäätmete riikidevahelise veo ja nende kõrvaldamise kontrolli Baseli konventsiooniga (RT II 1999, 26, 161; 2001, 18, 90) (edaspidi Baseli konventsioon);
2) riiki, kuhu vastavate jäätmete sissevedu on keelatud;
3) kui sihtkohariigis ei ole tagatud jäätmete käitlemine nii, et see ei ohustaks keskkonda, tervist või vara.
(3) Ohtlike jäätmete sissevedu Eesti Vabariiki on keelatud:
1) riigist, kes ei ole ühinenud Baseli konventsiooniga ja kellega puuduvad vastavad riikidevahelised kahe- või mitmepoolsed lepingud;
2) riigist, kust nende jäätmete väljavedu on keelatud;
3) kui ei ole tagatud sisseveetavate jäätmete käitlemine nii, et see ei ohustaks keskkonda, tervist või vara.
(4) Ohtlikke jäätmeid ja välislepingu või rahvusvahelise õiguse muu aktiga reguleeritavaid jäätmeid võib Eesti Vabariiki sisse vedada, Eesti Vabariigist välja vedada või Eesti Vabariigi territooriumilt läbi vedada jäätmete riikidevahelise veo loa (edaspidi veoluba) alusel.
(5) Välislepingu või rahvusvahelise õiguse muu aktiga reguleerimata tavajäätmete sisseveol, väljaveol ja läbiveol peab saadetisega olema kaasas jäätmevaldaja allkirjaga saateleht, milles on märgitud jäätmevaldaja nimi ja aadress, jäätmete kogus, liik ning kirjeldus ja jäätmete saaja nimi ning aadress.
(6) Saatelehel nimetatud jäätmekäitlejal peab olema jäätmeluba saatelehel märgitud jäätmete käitlemiseks.
(7) Tavajäätmeid võib nende kõrvaldamiseks sisse vedada keskkonnaministri või tema volitatud isiku kirjalikul nõusolekul. Keskkonnaministri või tema volitatud isiku kirjalik nõusolek on vajalik ka jäätmete sisseveoks, mida ei ole otseselt nimetatud käesoleva seaduse § 2 lõike 4 alusel kehtestatud jäätmenimistus.
§ 109. Ohtlike jäätmete ja välislepingu ning rahvusvahelise õiguse muu aktiga reguleeritavate jäätmete veoluba
(1) Veoluba on dokument, mis annab õiguse ohtlikke jäätmeid ja välislepingu või rahvusvahelise õiguse muu aktiga reguleeritavaid jäätmeid Eesti Vabariiki sisse vedada, Eesti Vabariigist välja vedada või Eesti Vabariigi territooriumilt läbi vedada.
(2) Veoluba antakse, kui Keskkonnaministeerium on saanud kirjaliku nõusoleku jäätmesaadetise sihtkohariigi pädevalt asutuselt jäätmete sisseveoks ja kui jäätmesaadetis läbib kolmandaid riike, siis nõusoleku nende riikide pädevatelt asutustelt.
(3) Veoloa annab keskkonnaminister või tema volitatud isik.
§ 110. Veoloa taotlemine
(1) Veoloa taotlemisel esitatakse:
1) taotlus, milles on märgitud, kas taotletakse luba jäätmete ühekordseks või korduvaks veoks;
2) jäätmevaldaja ja jäätmekäitleja vahel sõlmitud jäätmete veo ning kõrvaldamise või taaskasutamise lepingu ärakiri;
3) dokument jäätmesaadetise kindlustuslepingu kohta väärtuses, mis katab jäätmete veo ja kõrvaldamise või taaskasutamise kulud või jäätmete tagasivõtmise kulud, juhul kui ettenägematute asjaolude tõttu ei osutu jäätmeveo lõpuleviimine võimalikuks.
(2) Vajaduse korral võib keskkonnaminister või tema volitatud isik nõuda veoloa taotlejalt lisateavet jäätmete koostise, omaduste, päritolu, käitlemise jms kohta.
(3) Veoloa taotluse menetlemise eest tasub riigilõivu Eesti Vabariigis äriregistrisse kantud taotleja riigilõivuseaduses sätestatud korras.
§ 111. Veoloa andmine ja sellest keeldumine
(1) Keskkonnaminister või tema volitatud isik teeb otsuse veoloa andmise või sellest keeldumise kohta või nõuab vajaduse korral täiendavaid dokumente ja selgitusi taotluse menetlemisel ilmnenud asjaolude täpsustamiseks 60 päeva jooksul taotluse registreerimisest arvates.
(2) Veoloa andmisest keeldutakse, kui ilmnevad käesoleva seaduse § 108 lõikes 2 või 3 nimetatud asjaolud.
§ 112. Veoloa kehtivuse peatamine ja kehtetuks tunnistamine
Veoloa kehtivuse peatab või tunnistab selle kehtetuks loa andja sellest loa omajat eelnevalt informeerides, kui:
1) loa taotlemisel on esitatud valeandmeid;
2) loa omaja ei täida käesoleva seaduse ja selle alusel kehtestatud õigusaktide ega Eesti Vabariigi suhtes jõustunud välislepingute nõudeid või ta tegevus ohustab keskkonda, tervist või vara.
(1) Ohtlike jäätmete ja välislepingu või rahvusvahelise õiguse muu aktiga reguleeritavate jäätmete sisseveol, väljaveol ja läbiveol peavad jäätmesaadetisega kaasas olema jäätmete veoloa ärakiri ja saateleht.
(2) Kui Maksu- ja Tolliameti ametnikul tekivad põhjendatud kahtlused, et saatelehel või veoloal märgitud andmed ei vasta tolliläbivaatuseks esitatud jäätmesaadetisele, peab ta jäätmesaadetise kinni ja teavitab kinnipidamise asjaoludest Keskkonnainspektsiooni.
§ 114. Ohtlike jäätmete veoloa andmise kohta arvestuse pidamine
(1) Jäätmete sisseveo, väljaveo ja läbiveo kord, jäätmete veoloa andmise kord ja veoloa vorm kehtestatakse Vabariigi Valitsuse määrusega.
(2) Jäätmetele, mille riikidevaheline vedu toimub veoloa alusel, omistatavad Eesti kaupade nomenklatuurikoodid kehtestatakse keskkonnaministri määrusega.
§ 130. Saastetasu seaduse muutmine
Saastetasu seaduses (RT I 1999, 24, 361; 54, 583; 95, 843; 2001, 102, 667; 2002, 61, 375; 2003, 25, 153) tehakse järgmised muudatused:
(1) Paragrahv 7 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« § 7. Saastetasu kasutamine
(1) Saastetasu makstakse riigieelarvesse, välja arvatud käesoleva paragrahvi lõikes 2 sätestatud juhul. Saastetasu kasutatakse seadusega sätestatud sihtotstarbel ja korras.
(2) Käesoleva seaduse § 10 lõike 1 punktis 2 nimetatud olmejäätmete keskkonda viimise eest makstakse saastetasu 75 protsendi ulatuses jäätmete päritolukoha kohaliku omavalitsuse eelarvesse ja 25 protsendi ulatuses riigieelarvesse.»
(2) Paragrahvi 10:
1) lõike 1 punkt 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:« 1) tavajäätmed, välja arvatud käesoleva lõike punktis 3 nimetatud jäätmed, – alates 2004. aasta 1. jaanuarist 4,0 krooni, alates 2005. aasta 1. jaanuarist 30,0 krooni;»;
2) lõike 2 punkt 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:« 1) punktides 3–7 ja 9 nimetatud jäätmete korral – alates 2002. aasta 1. jaanuarist 6 korda ning alates 2005. aasta 1. jaanuarist 8 korda;»;
3) lõiget 2 täiendatakse punktiga 11 järgmises sõnastuses:« 11) punktides 1 ja 2 nimetatud jäätmete korral alates 2002. aasta 1. jaanuarist 6 korda ning alates 2005. aasta 1. jaanuarist 4 korda;».
§ 137. Riigilõivuseaduse muutmine
Riigilõivuseaduses (RT I 1997, 80, 1344; 2001, 53, 310; 55, 331; 56, 332; 64, 367; 65, 377; 85, 512; 88, 531; 91, 543; 93, 565; 2002, 1, 1; 18, 97; 23, 131; 24, 135; 27, 151 ja 153; 30, 178; 35, 214; 44, 281; 47, 297; 51, 316; 57, 358; 58, 361; 61, 375; 62, 377; 90, 519; 102, 599; 105, 610; 2003, 4, 20; 13, 68; 15, 84 ja 85; 20, 118; 21, 128; 23, 146; 25, 153 ja 154; 26, 156 ja 160; 30, õiend; 51, 352; 66, 449; 68, 461; 71, 471; 78, 527; 79, 530; 81, 545; 88, 589 ja 591; 2004, 2, 7) tehakse järgmised muudatused:
1) seadust täiendatakse §-ga 298 järgmises sõnastuses:« § 298. Riigilõivu tasumisest vabastamine jäätmeloa muutmisel
Jäätmeloa muutmisel, kui muutmise aluseks on jäätmeloa omaja teatis jäätmeseaduse § 81 lõike 1 punktis 2 või 4 nimetatud andmete muutmine või kui jäätmeloa muutmine on tingitud jäätmeloa omajast mitteolenevaist põhjustest, vabastatakse jäätmeloa omaja riigilõivu tasumisest.»;
2) paragrahvi 183 täiendatakse lõikega 322 järgmises sõnastuses:« (322) Jäätmeloa väljastamise ja muutmise eest tasutakse riigilõivu 4000 krooni.»;
3) paragrahv 1831 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:« § 1831. Jäätmeloa taotlemine teiste isikute poolt tekitatud ja üleantud metallijäätmete kogumiseks ja veoks jäätmete edasise kaubandusliku vahendamise ja taaskasutamise eesmärgil
Jäätmeloa taotlemisel teiste isikute poolt tekitatud ja üleantud metallijäätmete kogumiseks ja veoks, välja arvatud pakendiaktsiisi seaduse (RT I 1997, 5/6, 31; 1999, 54, 583; 2000, 59, 381; 2001, 88, 531; 2003, 88, 591) alusel maksustatava metallist joogipakendi kogumiseks või veoks, jäätmete edasise kaubandusliku vahendamise või taaskasutamise eesmärgil tasutakse riigilõivu 20 000 krooni.»
§ 138. Jäätmeseaduse muutmine
Jäätmeseaduses (RT I 1998, 57, 861; 88, õiend; 1999, 10, 155; 23, 353; 95, 843; 2001, 16, 72; 43, 239; 50, 283; 56, 340; 93, 565; 2002, 61, 375; 63, 387; 2003, 88, 591 ja 594) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahv 431 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:« § 431. Metallijäätmete kokkuostu piirang
(4) Mootorsõidukite või nende oluliste osade kokkuost jäätmetena on lubatud vaid Eesti Autoregistrikeskuse või tema volitatud isiku poolt väljastatud tõendi alusel mootorsõiduki arvelt kustutamise kohta või jäätmeluba omavalt ettevõtjalt, kelle õiguspärase tegevuse tulemusena need jäätmed on tekkinud.
(5) Käesoleva paragrahvi lõigetes 2–4 sätestatud piirangud ei kehti järelevalveasutuse või kohaliku omavalitsuse poolt järelevalve käigus omandatud metallijäätmete müügi kohta.»;
2) paragrahvi 432 lõike 1 punkt 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:« 2) metallijäätmete lühikirjeldus, liik ning kogus, sealhulgas mootorsõiduki puhul selle mark, mudel, kerenumber ja värvus;».
§ 139. Jäätmeseaduse kehtetuks tunnistamine
Jäätmeseadus (RT I 1998, 57, 861; 88, õiend; 1999, 10, 155; 23, 353; 95, 843; 2001, 16, 72; 43, 239; 50, 283; 56, 340; 93, 565; 2002, 61, 375; 63, 387; 2003, 88, 591 ja 594) tunnistatakse kehtetuks.


RT I 2000, 25, 143
Vabariigi Presidendi 23. märtsi 2000. a otsusega nr 746
Ringhäälinguseaduses (RT I 1994, 42, 680; 66, 1145; 1995, 83, 1437; 97, 1664; 1996, 49, 953; 1997, 29, 448; 52, 834; 93, 1564; 1998, 2, 42 ja 44; 1999, 16, 268; 25, 364; 59, 613) tehakse järgmised muudatused ja täiendused:
§ 1. Paragrahv 31 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« § 31. Ringhäälingunõukogu
(1) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni kõrgeim organ on ringhäälingunõukogu, mis koosneb üheksast liikmest.
(2) Riigikogu nimetab oma koosseisu liikmete hulgast poliitilise tasakaalustatuse põhimõttel viis ringhäälingunõukogu liiget Riigikogu kultuurikomisjoni ettepanekul. Riigikogu koosseisu volituste lõppemisel jäävad Riigikogu liikmetest ringhäälingunõukogu liikmed ringhäälingunõukogusse kuni jõustub otsus Riigikogu uue koosseisu liikmete ringhäälingunõukogusse nimetamise kohta.
(3) Riigikogu nimetab Riigikogu kultuurikomisjoni ettepanekul viieks aastaks neli ringhäälingunõukogu liiget avalik-õigusliku ringhäälingu ülesannete täitmiseks vajalike valdkondade tunnustatud asjatundjate hulgast.
(4) Ringhäälingunõukogusse nimetamiseks on vajalik nimetatava isiku kirjalik nõusolek.
(5) Ringhäälingunõukogu liige ei tohi olla:
1) töösuhetes mis tahes ringhäälinguorganisatsiooniga;
2) ringhäälinguorganisatsiooni osanik, aktsionär või liige;
3) füüsilisest isikust ettevõtja ringhäälinguorganisatsiooni tähenduses;
4) eraõigusliku ringhäälinguorganisatsiooni organi liige;
5) Vabariigi Valitsuse liige.
(6) Ringhäälingunõukogu liikme volitused lõpevad ennetähtaegselt tagasiastumise, Riigikogu poolt tagasikutsumise, süüdimõistva kohtuotsuse jõustumise või surma korral.
(7) Ringhäälingunõukogu liige astub tagasi oma soovil või ta kutsutakse tagasi käesolevas seaduses sätestatud tingimustele mittevastavuse tekkimisel või kui ta on püsivalt võimetu täitma oma ülesandeid. Riigikogu teeb otsuse ringhäälingunõukogu liikme tagasiastumise või tagasikutsumise kohta Riigikogu kultuurikomisjoni ettepanekul.
(8) Ringhäälingunõukogu liikme volituste ennetähtaegse lõppemise korral nimetab Riigikogu kolme töönädala jooksul, ringhäälingunõukogu liikme volituste lõppemisest arvates, Riigikogu kultuurikomisjoni ettepanekul uue liikme.
(9) Ringhäälingunõukogu liikmed valivad endi hulgast ringhäälingunõukogu esimehe ja aseesimehe. Ringhäälingunõukogu esimees ja aseesimees valitakse koosseisu häälteenamusega kuni neljaks aastaks. Ringhäälingunõukogu esimehe ja aseesimehe võib ringhäälingunõukogu tagasi kutsuda oma koosseisu häälteenamusega.
(10) Ringhäälingunõukogu esimees korraldab ringhäälingunõukogu tööd, esindab ringhäälingunõukogu ja käesolevas seaduses sätestatud juhtudel Eesti Raadiot ja Eesti Televisiooni ning täidab teisi talle õigusaktidega pandud kohustusi. Kui ringhäälingunõukogu esimees ei saa oma ülesandeid täita, täidab neid aseesimees.
(11) Ringhäälingunõukogu koosolekud toimuvad vastavalt vajadusele, kuid mitte harvem kui üks kord kahe kuu jooksul. Koosolekud protokollitakse.
(12) Ringhäälingunõukogu on otsustusvõimeline, kui koosolekust võtab osa vähemalt viis ringhäälingunõukogu liiget, sealhulgas esimees või aseesimees. Ringhäälingunõukogu võtab otsuseid vastu oma koosseisu häälteenamusega, kui käesolev seadus ei sätesta teisiti.
(13) Ringhäälingunõukogu tegevuskulud kaetakse riigieelarvest.
(14) Ringhäälingunõukogu esitab Riigikogule aruande oma tegevusest üks kord aastas.»
§ 2. Paragrahv 32 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« § 32. Ringhäälingunõukogu pädevus
(1) Ringhäälingunõukogu pädevusse kuulub:
1) käesoleva seaduse §-des 25–27 loetletud avalik-õigusliku ringhäälingu ülesannete täitmise järelevalve;
2) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni programmide arvu üle otsustamine;
3) Eesti Raadio põhikirja ja Eesti Televisiooni põhikirja kinnitamine;
4) Eesti Raadio juhatuse ja Eesti Televisiooni juhatuse suuruse määramine;
5) volituse andmine ringhäälingunõukogu esimehele Eesti Raadio esindamiseks Eesti Raadio juhatuse liikmetega teenistuslepingu sõlmimiseks, muutmiseks ja lõpetamiseks ning Eesti Televisiooni esindamiseks Eesti Televisiooni juhatuse liikmetega teenistuslepingu sõlmimiseks, muutmiseks ja lõpetamiseks;
6) Eesti Raadio juhatuse liikmetega ja Eesti Televisiooni juhatuse liikmetega õigusvaidluste pidamise otsustamine ning selleks vastavalt Eesti Raadio või Eesti Televisiooni esindajate määramine;
7) Eesti Raadio juhatuse esimehe ja teiste juhatuseliikmete ning Eesti Televisiooni juhatuse esimehe ja teiste juhatuseliikmete kuni viieks aastaks ametisse määramine ja ametist tagasikutsumine ning juhatuse või juhatuseliikme esindusõiguse piiramine;
8) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni tegevuse põhisuundade ja arengukava kinnitamine;
9) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni tegevuse põhisuundade ja arengukava teostamise järelevalve;
10) Eesti Televisiooni ja Eesti Raadio eelarvete kinnitamine;
11) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni eelarvete täitmise järelevalve;
12) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni vara valdamise, kasutamise ja käsutamise korra kinnitamine ning nõusoleku andmine käesoleva seaduse § 331 4. lõikes nimetatud tehingute teostamiseks;
13) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni tegevuse sisekontrolli eeskirjade kinnitamine ning volituse andmine ringhäälingunõukogu esimehele Eesti Raadio esindamiseks Eesti Raadio sisekontrolöriga töölepingu sõlmimiseks, muutmiseks ja lõpetamiseks ning Eesti Televisiooni esindamiseks Eesti Televisiooni sisekontrolöriga töölepingu sõlmimiseks, muutmiseks ja lõpetamiseks;
14) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni aastaaruannete koostamise korra kehtestamine ning aastaaruannete heakskiitmine ja Riigikogule esitamine;
15) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni struktuuriüksuste asutamise, reorganiseerimise ja sulgemise otsustamine juhatuse ettepanekul;
16) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni nimel Riigikogule, Vabariigi Valitsusele ja ministeeriumidele esitatavate ettepanekute ning muude dokumentide läbivaatamine ja heakskiitmine;
17) Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni kaudu teostatava Vabariigi Presidendi, Riigikogu ja kohalike omavalitsuste valimiskampaania korra kehtestamine;
18) oma töökorra kehtestamine;
19) teiste käesolevas seaduses sätestatud küsimuste lahendamine.
(2) Käesoleva paragrahvi 1. lõike punktides 13, 16, 18 ja 19 nimetatud küsimustes saab ringhäälingunõukogu otsuseid vastu võtta koosolekust osavõtvate liikmete häälteenamusega.»
§ 3. Seadust täiendatakse §-ga 321 järgmises sõnastuses:
« § 321. Ringhäälingunõukogu liikme vastutus
(1) Ringhäälingunõukogu liikmed vastutavad seaduse nõuete rikkumise, samuti oma kohustuste täitmata jätmise tõttu Eesti Raadiole või Eesti Televisioonile süüliselt tekitatud kahju eest solidaarselt.
(2) Ringhäälingunõukogu liikmed, kes on seaduse nõuete rikkumise või oma kohustuste täitmata jätmise tõttu tekitanud süüliselt kahju Eesti Raadio või Eesti Televisiooni võlausaldajatele, vastutavad võlausaldajate ees solidaarselt Eesti Raadio või Eesti Televisiooniga.
(3) Ringhäälingunõukogu liikme vastu esitatava nõude aegumistähtaeg on viis aastat rikkumise toimumisest või rikkumise algusest.
(4) Ringhäälingunõukogu liige vabaneb vastutusest, kui ta on ebaseadusliku tegevuse aluseks oleva otsuse vastuvõtmisel jäänud eriarvamusele ning eriarvamus on kantud protokolli või kui ta on istungilt, mil selline otsus tehti, mõjuva põhjusega puudunud.»
§ 4. Seadust täiendatakse §-ga 322 järgmises sõnastuses:
« § 322. Eesti Raadio ja Eesti Televisiooni juhatus
(1) Eesti Raadiot ja Eesti Televisiooni juhivad ja esindavad kuni viieliikmelised juhatused (edaspidi juhatus).
(2) Juhatuseliige peab olema vähemalt 21-aastane teovõimeline Eesti kodanik.
(3) Juhatuseliige ei tohi olla:
1) lepingulistes suhetes eraõigusliku ringhäälinguorganisatsiooniga;
5) Vabariigi Valitsuse liige;
6) ringhäälingunõukogu liige.
(4) Juhatuseliikmetega sõlmitakse teenistuslepingud, milles sätestatakse juhatuseliikme õigused, teenistuskohustused, palga suurus, lepingu muutmise ja lõpetamise kord ning teised teenistusküsimused.
(5) Ringhäälingunõukogu kutsub juhatuseliikme enne teenistuslepingu tähtaja möödumist tagasi:
1) kui ringhäälingunõukogu avaldab juhatuseliikmele oma koosseisu kahekolmandikulise häälteenamusega umbusaldust;
2) süüdimõistva kohtuotsuse jõustumisel;
3) teenistuslepingus sätestatud alusel.
(6) Juhatuse tegevust korraldab juhatuse esimees.
(7) Juhatus peab oma tegevuses järgima ringhäälingunõukogu otsuseid.
(8) Juhatus on pädev otsustama kõigi juhtimisküsimuste üle, mis ei kuulu ringhäälingunõukogu pädevusse.
(9) Juhatuse või selle liikme esindusõigust võib ringhäälingunõukogu piirata. Piirang sätestatakse Eesti Raadio põhikirjas ja Eesti Televisiooni põhikirjas ning teadaanne sellest avaldatakse väljaandes Ametlikud Teadaanded. Piirang kehtib kolmandate isikute suhtes.
(10) Eesti Raadio juhatus ja Eesti Televisiooni juhatus peavad esitama ringhäälingunõukogule kord kolme kuu jooksul ülevaate vastavalt Eesti Raadio või Eesti Televisiooni majandustegevusest ning majanduslikust seisundist, samuti teatama kohe vastavalt Eesti Raadio või Eesti Televisiooni majandusliku seisundi olulisest halvenemisest ning muudest majandustegevusega seotud olulistest asjaoludest.»
§ 5. Paragrahvi 35 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
« (3) Eelarveprojekti koostab vastavalt Eesti Raadio või Eesti Televisiooni juhatus ning eelarve kinnitab ringhäälingunõukogu.»
§ 6. Seaduse § 24 lõikes 3, § 33 lõikes 1, § 331 lõikes 4 ning § 35 lõike 2 punktis 3 asendatakse sõnad «Ringhäälingu nõukogu» sõnaga «ringhäälingunõukogu».
§ 7. Seaduse § 45 lõiked 3–6 tunnistatakse kehtetuks.
§ 8. Seadust täiendatakse §-ga 451 järgmises sõnastuses:
« § 451. Rakendussätted
(4) Ringhäälingunõukogu võib Eesti Raadio peadirektori ja Eesti Televisiooni peadirektori enne volituste lõppemist ametist vabastada ja nendega töölepingu lõpetada Eesti Vabariigi töölepingu seaduses (RT 1992, 15/16, 241; 1993, 10, 150; RT I 1993, 26, 441; 1995, 14, 170; 16, 228; 1996, 3, 57; 40, 773; 45, 850; 49, 953; 1997, 5/6, 32; 1998, 111, 1829; 1999, 16, 276; 60, 616) sätestatud alustel või umbusaldusotsusega, mille vastuvõtmiseks on nõutav ringhäälingunõukogu koosseisu vähemalt kahekolmandikuline häälteenamus.
(6) Käesoleva seaduse § 31 13. lõige jõustub 2001. aasta 1. jaanuaril.»


Eesti Vabariigi põhiseadus / paragrahv 46
Igaühel on õigus pöörduda märgukirjade ja avaldustega riigiasutuste, kohalike omavalitsuste ja nende ametiisikute poole. Vastamise korra sätestab seadus.
Õigus pöörduda ettepanekute ja soovidega avaliku võimu organite poole ja saada neile pöördumistele vastuseid on ajalooliselt üks esimesi avalikus elus osalemise võimaldamise eesmärgiga õigusi (sh Magna Carta a-st 1215). Algselt oli see õigus aadli hulka mittekuuluvate inimeste jaoks ainus võimalus oma arvamusi ja seisukohti, eelkõige aga oma huve riigivõimu teostavatele isikutele teada anda, kui valimisõigust veel ei tuntud või see oli piiratud hulgal isikutel. Hiljem kasvasid sellest välja eri õigused haldusmenetluses.
Tänapäeval on selline põhiõigus riikide põhiseadustes harva sätestatud (nt USA konstitutsiooni 1. parandus, mis hõlmab ka usu-, sõna- ja kogunemisvabadust). Siiski on sarnane näiteks EL põhiõiguste harta art 44, mis tagab petitsiooniõiguse Euroopa Parlamendi poole pöördumiseks. Eesti PS-i võeti norm sõjaeelsetest konstitutsioonidest. 1920. aasta PS § 15 sätestas: “Eestis on kindlustatud õigus pöörduda kaebustega ja palvetega vastavate avalikkude asutuste poole. Pööramiste kaasas ei tohi käia mingi surveabinõu. Vastavad asutused on kohustatud andma asjale seadusliku käigu.” 1937. aasta PS § 30 sätestas: “Kodanikel on õigus pöörduda märgukirjadega ja avaldustega asjaomaste riigi- ja muude avalik-õiguslikkude asutiste poole. Juriidilistel isikutel on see õigus nende ülesannete ulatuses. Pöördumised ei või omada süüteo tunnuseid.” Nüüdisajastatud kujul võeti säte J. Raidla juhitud töörühma eelnõusse (§ 45); J. Adamsi töörühma eelnõus oli selline õigus sõnaselgelt väljendatud üksnes kohalike omavalitsuste poole pöördumisega seoses ja sedagi üksnes keeleliste tagatiste osas (vt § 51 lg 1). Põhiseaduse Assamblee töö käigus muudeti vastavat J. Raidla töögrupi eelnõu sätet vaid keeleliselt.
Paragrahv on sõnastatud igaühe õigusena esitada sättes loetletud asutustele ja isikutele märgukirju ja avaldusi. Sätte eesmärk ei ole siiski mitte niivõrd anda igaühele võimalus taolisi pöördumisi esitada, kui just tagada neile vastuste saamine, mis annab pöördumisele mõtte. Teises lauses sätestatud kohustus näha vastamise kord ette seadusega kohustab pöördumistele vastama. Vastamise korra seadusega kehtestamise nõue sisaldab endas ka kohustust vastata seadusega sätestatud korras. PS vastamiskohustus esitab vastuse sisule vaid esmased nõuded, eelkõige vastuse põhjendamise ja mõistliku aja jooksul vastuse andmise kohustuse.
Paragrahv 46 annab pöördumisele vastuse saamise üldise aluse. Üksikud pöördumised on sätestatud teistes paragrahvides, näiteks § 44 lg-tes 2 ja 3 teabe saamise nõuetele vastamine, § 48 lg-s 2 teatud ühingute loomiseks loa andmise kord, aga ka näiteks kohtumenetlus (§-d 15 ja 24). Sätet kordab § 51, mis rõhutab aga pöördumise ja vastuse keelt ja mida seetõttu tuleks mõista kitsamalt. Viimasega analoogne on EL põhiõiguste harta art 41 lg 4.
Pöördumisele vastamisel vastuse põhjendamise kohustus ja vastamiskohustus on seotud ka §-dega 14 ja 15. Nii on kohtupraktikas asutud seisukohale, et haldusakti motiveerimine on vajalik isikule kaebeõiguse tagamiseks (PS § 15) ja ka haldusakti õiguspärasuse kontrollitavuse tagamiseks (nt RKÜKo 31.05.2011, 3-3-1-85-10, p 26). Viidatud sätetest ei tulene siiski üldist vastamise kohustust.
Märgukirjade ja avalduste eristamine PS-s ei ole oluline. Tähtsaks muutub see ja ka eri avalduste eristamine seadustes, mis määravad kindlaks vastamise korra. Pikka aega oli kõigile avaldustele ja märgukirjadele vastamine sätestatud üldiselt samasuguselt avaldustele vastamise seadusega, eriseadustega nähti siiski ette eri menetlus kindlat tüüpi avalduste puhul. HMS jõustumisega 2002. aastal on aga menetlus oluliselt muutunud. See seadus reguleerib avaldustele vastamist, milleks tuleks PS mõttes pidada pöördumisi, millega isik soovib tema õigusi ja huve puudutava haldusakti andmist või toimingu tegemist. Märgukirjadele vastamist reguleerib 2004. a vastu võetud MSVS, kus käsitletakse lisaks ka spetsiifilistele avaldustele – selgitustaotlustele – vastamist. MSVS reguleerib ka kollektiivsete pöördumiste, millega tehakse Riigikogule ettepanek tema pädevuses oleva küsimuse lahendamiseks, esitamist ja sellisele pöördumisele vastamist. Kui Riigikogule teeb ettepaneku vähem kui 1000 inimest ja MSVS sellist ettepanekut kollektiivse pöördumisena ei võimalda käsitada, tuleb ka sellisele ettepanekule PS § 46 kohaselt vastata kui märgukirjale.
PS ei näe avaldustele ja märgukirjadele ette kindlat vormi. Siiski ei järeldu sellest, et näiteks kirjaliku vormi nõude kehtestamine mõne avalduse puhul oleks PS-ga vastuolus. Vormi- ja sisunõuded avalduste suhtes on õigustatud riigi- ja kohaliku omavalitsuse asutuse toimimise tagamise vajadusega. Samu eesmärke täidavad MSVS §-s 5 vastamisele seatud piirangud, nt nõue märgukirja arusaadavuse ja loetavuse kohta.
Käsitletava õiguse kandjad on kõik üksikisikud vanusest ja teovõimest sõltumata, sh juriidilised isikud. Seltsingud saavad sättele tugineda vaadeldava põhiõiguse ja § 12 koosmõjust tulenevalt, kuna üldjuhul puudub mõistlik põhjus piirata seltsingute õigust avalduste ja märgukirjade esitamiseks ja neile vastuste saamiseks. Siiski on võimalik mõne isikute kategooria puhul avalduste ja märgukirjade esitamise õigust piirata, kui see on piisavalt põhjendatud. Nii on mitmel juhul nõutud, et alaealine peab avalduse esitama vanema või eestkostja kaudu, või seatud täiendavaid vorminõudeid kohtu poolt teovõimetuks tunnistatud isikute puhul (HMS § 12 lg 2; MSVS § 5 lg 9 p 3 lubab juhul, kui piiratud teovõimega isik, kellele on seatud eestkostja, pole küsinud eelnevalt esindaja nõusolekut märgukirja või selgitustaotluse saatmiseks, sellele vastamisest loobuda).
PS §-s 46 sätestatud õiguse adressaadid on riigiasutused, kohaliku omavalitsuse asutused ja nende ametiisikud, sõltumata nende pädevusest. Sätte eesmärki arvestades tuleb adressaatideks pidada ka muid avalik-õiguslikke juriidilisi isikuid. Ametiisikul on käesolevas sättes tähendus eelkõige suuliste pöördumistega seoses ja ka kirjalikult konkreetsele ametiisikule adresseeritud avaldustele ja märgukirjadele vastamise osas. Kohustus vastata ei pruugi olla siiski sellel ametiisikul, seadusega on võimalik sätestada vastamine sama või teise asutuse muu ametiisiku poolt, eelkõige tulenevalt asutuse pädevusest ja ametiisiku tööülesannetest. Seadustes on siiski alati, kui pöördumise saaja ja vastamiskohustusega asutus lahknevad, peetud vajalikuks nõuda, et asutus, kelle poole isik pöördus, teataks pöördujale pöördumise edasiandmisest teisele asutusele.
Vaieldav on paragrahvi teises lauses sõna “seadus” tähendus. Seadused volitavad sageli haldusmenetlust (mis toimub ka üksikisiku taotluse alusel) mõnes küsimuses sätestama seadusest alamal seisva õigusaktiga. Et kohalike omavalitsuste asjaajamist ei saa omavalitsuse autonoomiat arvestades seadusega üksikasjalikult reguleerida, tuleks eelistada tõlgendust, et vastamise korra sätestamine on võimalik mis tahes õigustloova aktiga, mitte ainult seadusega.
Pöördumisõiguse piiranguid (vastamise tingimusi) saab kehtestada vaadeldava põhiõiguse piirangutena, mis peavad vastama § 11 nõuetele. Kui vastus avaldusele või märgukirjale antakse, kuid seadusega sätestatud korda eirates, kitsendatakse isiku õigust vastust saada. Selline menetlus- või vorminõuete rikkumine ei pruugi siiski mõjutada vastuse sisu ja selle arusaadavust pöördumise esitanud isikule. HMS § 58 piirab nõuet vastata seadusega sätestatud korras, kui vormi- või menetlusnormide rikkumine vastuse sisu ei saanud mõjutada. Kui vastus pöördumisele antakse kohtule kohustamiskaebuse esitamise järel kohtumenetluse käigus, tuleb kohtumenetlus üldjuhul lõpetada kohustamisnõude täitmise tõttu.
Vastamise piiranguid õigustab eelkõige avaliku võimu ülesannete täitmise parema korraldamise vajadus. Selle põhiõiguse ülemääraseks piiranguks saab muu hulgas pidada juhtumit, kus isikule antakse küll vastus, ent üksnes formaalne, mitte sisuline, või vastatakse ebamõistliku aja jooksul.


Nõuded gaasi- ja abiseadmele, selle teabega varustamisele ja vastavusmärgi paigaldamisele – Riigi Teataja
Nõuded gaasi- ja abiseadmele, selle teabega varustamisele ja vastavusmärgi paigaldamisele
Nõuded gaasi- ja abiseadmele, selle teabega varustamisele ja vastavusmärgi paigaldamisele - sisukord
§ 2 Gaasiseadme tavapärane kasutamine
2 NÕUDED GAASI- JA ABISEADMELE
§ 3 Nõuded materjalidele
§ 5 Nõuded põlemata gaasi eraldumisele
§ 6 Nõuded süütamisele
§ 7 Nõuded põlemisele
§ 8 Nõuded energia kasutamisele
§ 9 Nõuded temperatuurile
§ 10 Toiduained ja sanitaarvesi
§ 11 Nõuded abiseadmele
3 NÕUDED TEABEGA VARUSTAMISELE
§ 12 Gaasiseadme teabega varustamine
§ 13 Tehnilised juhised
§ 14 Kasutuspiirangute esitamine
§ 15 Abiseadme teabega varustamine
4 VASTAVUSMÄRGI PAIGALDAMINE
§ 16 Vastavusmärk
§ 17 Vastavusmärgiga kaasnevad andmed
Vastu võetud 28.06.2002 nr 25
RTL 2002, 75, 1156
jõustumine 12.07.2002
02.10.2002 RTL 2002, 115, 1654 14.10.2002
19.04.2004 RTL 2004, 45, 771 01.05.2004
Määrus kehtestatakse «Küttegaasi ohutuse seaduse» § 3 lõike 4 alusel.
Käesolevas määruses sätestatakse nõuded gaasi- ja abiseadmele, nõuded nende teabega varustamisele ja vastavusmärgi paigaldamisele.
§ 2. Gaasiseadme tavapärane kasutamine
Gaasiseadme tavapärane kasutamine käesoleva määruse tähenduses on gaasiseadme kasutamine, kui:
1) gaasiseade on nõuetekohaselt paigaldatud ja seadet hooldatakse regulaarselt vastavalt tootja juhistele;
2) gaasiseadmes kasutatava küttegaasi kvaliteet ja küttegaasi rõhk varieeruvad tavapärases ulatuses;
3) gaasiseadet kasutatakse ettenähtud otstarbel või muul mõistlikul viisil.
2. peatükk NÕUDED GAASI- JA ABISEADMELE
§ 3. Nõuded materjalidele
(1) Gaasiseadme valmistamisel kasutatavad materjalid peavad sobima ettenähtud otstarbel kasutamiseks ning olema neile eeldatavasti mõju avaldavatele mehhaanilistele, keemilistele ja termilistele tingimustele vastupidavad.
(2) Gaasiseadme tootja või materjalidega varustaja peab tagama ohutuse seisukohalt tähtsate materjalide nõuetele vastavad omadused.
[RTL 2004, 45, 771 - jõust. 01.05.2004]
(1) Gaasiseade tuleb valmistada nii, et see töötaks ohutult ja ei põhjustaks tavapärasel kasutamisel ohtu inimesele ja varale.
(2) Gaasiseade peab olema toodetud nii, et tavapärasel kasutamisel ei esineks ebakõlasid, moonutusi, katkiminekut ja kulumist, mis tõenäoliselt vähendavad selle ohutust.
(3) Gaasiseadme käivitamisel ja kasutamise käigus tekkiv kondenseerumine ei tohi mõjutada gaasiseadme ohutust.
(4) Gaasiseade tuleb kavandada ja valmistada nii, et välise tuleohu korral oleks plahvatusoht viidud miinimumini.
(5) Gaasiseade tuleb projekteerida ja valmistada nii, et oleks välistatud vee ja mittevajaliku õhu tungimine gaasiringi.
(6) Omatarbeenergiavarustuse normaalse kõikumise korral peab gaasiseade jätkama ohutut töötamist.
(7) Gaasiseadme omatarbeenergiavarustuse suur kõikumine, katkemine või taastumine ei tohi tekitada ohtlikku olukorda.
(8) Gaasiseadmed tuleb kavandada ja valmistada nii, et oleks välistatud elektrist tulenev oht. «Elektriohutusseaduses» ja selle alusel kehtestatud õigusaktides madalpingeseadmele esitatavate nõuetega reguleeritud elektrist tulenevate ohtude osas loetakse käesoleva lõike nõue täidetuks, kui gaasiseade vastab madalpingeseadmele esitatavatele nõuetele.
(9) Gaasiseadme surve all olevad osad peavad vastu pidama neile mõjuvatele mehhaanilistele ja termilistele pingetele selliselt, et ei tekiks ohutust mõjutavaid muutusi.
(10) Gaasiseade peab olema kavandatud ja valmistatud selliselt, et ohutus-, juhtimis- või reguleerseadme rike ei põhjustaks ohtlikku olukorda.
(11) Kui gaasiseade on varustatud ohutus- ja juhtimisseadmetega, ei tohi juhtimisseadme töö domineerida ohutusseadme üle.
(12) Gaasiseadme osad, mis on paigaldatud või seadistatud gaasiseadme valmistamise ajal ja ei ole ettenähtud käsitsemiseks gaasiseadme paigaldaja või kasutaja poolt, peavad olema asjakohaselt kaitstud.
(13) Hoovad ning teised juhtimis- ja seadistusseadmed peavad olema selgelt märgistatud, andmaks asjakohasid juhiseid nende väära käsitlemise vältimiseks, ning olema kavandatud nii, et oleks välistatud juhukäsitsemine.
§ 5. Nõuded põlemata gaasi eraldumisele
(1) Gaasiseadmed peavad olema valmistatud selliselt, et lekkiva küttegaasi hulk ei oleks ohtlik.
(2) Gaasiseadmed peavad olema valmistatud nii, et küttegaasi eraldumine süütamise ja taassüütamise ajal ning pärast leegi kustumist oleks piiratud, vältimaks põlemata küttegaasi ohtlikku kogunemist gaasiseadmesse.
(3) Gaasiseadmed, mis on mõeldud kasutamiseks sisetingimustes ja -ruumides, peavad olema varustatud eriseadmega, mis hoiaks nendes kohtades ja ruumides ära põlemata küttegaasi ohtliku kogunemise.
(4) Gaasiseadmeid, millel ei ole lõikes 3 nimetatud seadet, võib kasutada ainult kohtades, kus on põlemata küttegaasi ohtliku kogunemise vältimiseks piisav ventilatsioon. Suurköökides kasutatavad gaasiseadmed ja gaasiseadmed, mis töötavad toksilisi komponente sisaldaval küttegaasil, peavad olema varustatud lõikes 3 nimetatud seadmega.
§ 6. Nõuded süütamisele
Gaasiseade peab olema valmistatud nii, et tavapärasel kasutamisel oleks tagatud gaasiseadme:
1) ladus süütamine ja taassüütamine;
2) ühtlane süütamine.
§ 7. Nõuded põlemisele
(1) Gaasiseade peab olema valmistatud nii, et tavapärase kasutamise korral oleks tagatud leegi stabiilsus ja põlemisel tekkivad jääkproduktid ei sisaldaks lubamatus kontsentratsioonis tervisele kahjulikke aineid.
(2) Gaasiseade peab olema valmistatud nii, et tavapärase kasutamise korral ei esineks põlemisjääkide juhuslikku eraldumist.
(3) Gaasiseade, mis on ühendatud põlemisjääkide eemaldamiseks mõeldud lõõriga, peab olema valmistatud selliselt, et halbade tõmbetingimuste korral ei eralduks asjaomasesse ruumi ohtlikus koguses põlemisjääke.
(4) Kodumajapidamises kasutatavad lõõrist sõltumatud kütteseadmed ja lõõrita kiirboilerid ei tohi põhjustada asjaomases ruumis või kohas sellist süsinikmonooksiidi kontsentratsiooni, mis võiks ohustada selle mõju alla sattunud inimese tervist, pidades silmas mõju eeldatavat aega.
§ 8. Nõuded energia kasutamisele
Gaasiseadmed peavad olema valmistatud nii, et arvestades tehnilist taset ja ohutust, oleks tagatud energia ratsionaalne kasutamine.
§ 9. Nõuded temperatuurile
(1) Gaasiseadme osad, mis on ette nähtud paigutamiseks põranda või teiste pindade vahetusse lähedusse, ei tohi kuumeneda sellise temperatuurini, mis põhjustaks ümbritsevale ohtliku olukorra.
(2) Käsitsemiseks ette nähtud nuppude ja hoobade pinnatemperatuur ei tohi endast kujutada ohtu gaasiseadme kasutajatele.
(3) Koduseks kasutamiseks ette nähtud gaasiseadme väliste osade, väljaarvatud soojuse ülekandmisega seotud pindade ja osade, pinnatemperatuur ei tohi töötamisel põhjustada ohtu kasutajatele, eriti lastele, arvestades viimaste puhul asjakohast reageerimisaega.
§ 10. Toiduained ja sanitaarvesi
Gaasiseadme valmistamisel kasutatavad materjalid, seadmed ja nende osad, mis võivad puutuda kokku toidu või sanitaarveega, ei tohi kahjustada viimaste kvaliteeti.
§ 11. Nõuded abiseadmele
Käesolevas peatükis gaasiseadmele esitatud nõuded laienevad abiseadmele niivõrd, kuivõrd see on vajalik ohutuse tagamiseks.
3. peatükk NÕUDED TEABEGA VARUSTAMISELE
§ 12. Gaasiseadme teabega varustamine
(1) Kõik turule lastud gaasiseadmed peavad:
1) olema varustatud eestikeelsete paigaldajale mõeldud tehniliste juhistega;
2) olema varustatud eestikeelsete kasutajale mõeldud kasutus- ja hooldusjuhenditega;
3) kandma asjakohaseid eestikeelseid hoiatusmärgiseid, mis peavad olema esitatud ka pakendil.
(2) Kasutajale mõeldud kasutus- ja hooldusjuhendid peavad sisaldama kogu ohutu kasutamise tagamiseks vajaminevat informatsiooni. Eriti tuleb kasutaja tähelepanu pöörata mis tahes kasutamispiirangutele.
§ 13. Tehnilised juhised
(1) Paigaldajale mõeldud tehnilised juhised peavad sisaldama kõiki vajalikke paigaldus-, seadistus- ja hooldusjuhendeid, tagamaks nende tööde korrektne tegemine ja gaasiseadme ohutu kasutamine.
(2) Tehnilised juhised peavad sisaldama järgmisi andmeid:
1) kasutatav küttegaasi liik;
2) kasutatav küttegaasi rõhk;
3) põlemiseks vajalik värske õhu hulk;
4) kui gaasiseadet ei ole varustatud § 5 lõikes 3 nimetatud seadmega, siis ohtlikus koguses põlemata küttegaasi segude tekkimise vältimiseks vajalik värske õhu hulk;
5) põlemissaaduste hajutamiseks vajalikud tingimused;
6) puhurpõleti ja sellise puhurpõletiga varustamiseks ettenähtud küttekeha omadused ning nõuded kokkupanemisele, aitamaks kaasa valmis gaasiseadmele kehtestatud nõuetele vastavuse saavutamisele, ja kui see on asjakohane, ka tootja poolt soovitatavate koostekombinatsioonide loetelu.
§ 14. Kasutuspiirangute esitamine
Gaasiseadmel ja pakendil olev märgistus peab selgelt määratlema kasutatava küttegaasi liigi, töörõhu ja piirangud gaasiseadme kasutamisele, eriti kasutamispiirangu, mis näeb ette gaasiseadme paigaldamise ainult piisava ventilatsiooniga kohtades.
§ 15. Abiseadme teabega varustamine
(1) Abiseadmega peab olema kaasas sertifikaat, mis tõendab abiseadme vastavust «Küttegaasi ohutuse seaduse» ja selle alusel kehtestatud õigusaktide nõuetele ning esitab abiseadet iseloomustavad tunnused ja sisaldab gaasiseadmega ühendus- ja paigaldusjuhiseid.
(2) Abiseade peab olema varustatud paigaldus-, seadistus-, kasutus- ja hooldusjuhendiga.
(3) Abiseade, mis on mõeldud gaasiseadmega ühendamiseks, peab olema kavandatud ja toodetud selliselt, et see paigaldamisjuhendi kohaselt ühendatuna täidaks korrektselt oma eesmärki.
4. peatükk VASTAVUSMÄRGI PAIGALDAMINE
§ 16. Vastavusmärk
(1) «Küttegaasi ohutuse seaduse» ja selle alusel kehtestatud õigusaktide nõuetele vastav gaasiseade, mille nõuetele vastavus on tõendatud «Küttegaasi ohutuse seaduses» ja selle alusel kehtestatud õigusaktides sätestatud korras, tuleb enne turule laskmist varustada vastavusmärgiga. Vastavusmärgi suhtes kohaldatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruses (EÜ) nr 765/2008, millega sätestatakse akrediteerimise ja turujärelevalve nõuded seoses toodete turustamisega ja tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 339/93 (ELT L 218, 13.8.2008, lk 30–47) sätestatut.
(2) Vastavusmärk ja sellega kaasnevad §-s 17 nimetatud andmed tuleb paigaldada nähtavalt, kergesti loetavalt ja püsivalt gaasiseadmele või selle kinnitatud andmeplaadile. Andmeplaat peab olema projekteeritud selliselt, et seda ei oleks võimalik uuesti kasutada.
(3) [Kehtetu – RT I 2010, 75, 574 - jõust. 17.10.2010]
(4) Kui gaasiseadmele kehtestatakse teise seaduse või selle alusel kehtestatud õigusaktiga nõuded, mis reguleerivad teisi aspekte, kui käesoleva määruse nõuded ja näevad samuti ette vastavusmärgi paigaldamise, peab vastavusmärk kinnitama, et gaasiseade vastab kõigi nende õigusaktide nõuetele.
(5) [Kehtetu – RT I 2010, 75, 574 - jõust. 17.10.2010]
§ 17. Vastavusmärgiga kaasnevad andmed
(1) Vastavusmärgile peab järgnema toodangu kontrollimisega seotud teavitatud asutuse registreeringunumber.
(2) Vastavusmärk tuleb paigaldada gaasiseadmele või selle andmeplaadile koos järgmiste andmetega:
1) tootja nimi või identifitseerimist võimaldav tähis;
2) gaasiseadme kaubanduslik nimetus;
3) kui see on asjakohane, siis kasutatava elektritoite tüüp;
4) gaasiseadme kategooria;
5) vastavusmärgi paigaldamise aastaarvu viimased kaks numbrit.
(3) Sõltuvalt gaasiseadme omapärast võib lisada gaasiseadme paigaldamiseks vajalikku informatsiooni.
[RTL 2002, 115, 1654 - jõust. 14.10.2002]
Määrus jõustub kolmandal päeval pärast Riigi Teatajas avaldamist, välja arvatud 4. peatükk, mis jõustub vastavasisulise välislepingu jõustumisel või Eesti ühinemisel Euroopa Liiduga olenevalt sellest, kumb tähtpäev saabub varem.
1 90/396/EMÜ (EÜT L 196, 26.07.1990 lk 0015–0029).


text:
Spordi toetamise ja rahastamise põhimõtted Paide linnas – Riigi Teataja
Spordi toetamise ja rahastamise põhimõtted Paide linnas
Spordi toetamise ja rahastamise põhimõtted Paide linnas - sisukord
§ 3 Noorsportlase toetus
§ 4 Treeneri töötasu toetus
§ 5 Paide linna täiskasvanute esindusvõistkondade toetus Eesti meistrivõistlustel osalemiseks
§ 6 Taotluse, aruande ja lepingu vorm
RT IV, 29.12.2017, 145
Vastu võetud 21.12.2017 nr 39
Määrus kehtestatakse spordiseaduse § 3 punkti 2 alusel.
Määrusega kehtestatakse spordiga tegelevate Paide linna laste ja noorte (edaspidi noorsportlane), treenerite ja Paide linna täiskasvanute esindusvõistkondade toetamise tingimused ja kord.
1) noorsportlase toetus;
2) treeneri töötasu toetus;
3) Paide linna täiskasvanute esindusvõistkondade toetus Eesti meistrivõistlustel osalemiseks.
§ 3. Noorsportlase toetus
(1) Toetus antakse eraõiguslikule spordiklubile või -koolile (edaspidi spordikool), kelle põhitegevusalaks on sport ja kes tegeleb noorsportlastega oma põhikirjas sätestatud spordialal vähemalt üheksa kuud aastas.
(2) Toetuse andmisel lähtutakse pearaha põhimõttest järgmiselt:
1) I grupp - noorsportlane, kes osaleb Eesti Meistrivõistlustel;
2) II grupp – noorsportlane, kes osaleb spordikooli treeningutel, meistrivõistlustel ei osale.
(3) Paide Linnavalitsus (edaspidi linnavalitsus) esitab pearaha suuruse Paide Linnavolikogule kinnitamiseks hiljemalt iga aasta 1. märtsiks.
(4) Toetuse andmise aluseks on Eesti Hariduse Infosüsteemis (EHIS) registreeritud spordikooli õpilaste arv ja käesoleva paragrahvi lõike 8 punktis 4 sätestatud treeneri kvalifikatsiooni olemasolu 10. jaanuari seisuga.
(5) Toetatakse noorsportlase osalemist kuni kahes spordikoolis. Sel juhul jagatakse toetus võrdselt kahe spordikooli vahel.
(6) Toetuse saamiseks esitab spordikool linnavalitsusele iga aasta 15. oktoobriks vormikohase taotluse.
(7) Toetust saab taotleda spordikool noorsportlaste, kelle vanus on 1. jaanuari seisuga 5-21 aastat ja kelle elukoht on Eesti rahvastikuregistri andmetel Paide linn, eest.
(8) Toetust saab taotleda spordikool:
1) kes on esitanud õigeaegselt andmed Eesti spordiregistrile;
2) kes on esitanud õigeaegselt majandusaasta aruande äriregistrile;
3) kelle andmed on nõutud korras kantud ja uuendatud EHISes;
4) kelle noorsportlaseid treenivad treenerid omavad treeneri kutsekvalifikatsiooni kutseseaduse tähenduses.
(9) Pärast Paide Linnavolikogu poolt pearaha kinnitamist arvutab linnavalitsuse ametnik, kelle ülesandeks on spordiga seotud ülesannete lahendamine, spordikoolile makstava toetuse summa, võttes aluseks käesoleva paragrahvi lõigetes 4 ja 5 sätestatud andmed.
(10) Spordikooli ja linnavalitsuse vahel sõlmitakse toetusleping, milles lepitakse kokku pooltevahelised õigused ja kohustused ning määratakse kindlaks spordikoolile makstav toetus.
(11) Toetus jäetakse rahuldamata, kui:
1) spordikool ei vasta käesoleva määruse nõuetele;
3) spordikoolil on riiklike või kohalike maksude või maksete võlgnevus;
4) spordikoolil on muu võlgnevus Paide linna või Paide linnaga seotud juriidilise isiku ees;
5) spordikool on varasemalt Paide linnalt saadud toetuse kohta jätnud aruande esitamata;
(12) Spordikool kohustub esitama linnavalitsusele vormikohase aruande toetuse kasutamise kohta.
(13) Aruandes kajastatakse treeningrühmade ja treenerite arv; treeningtundide arv nädalas; spordikooli õpilaste arv, neist Paide linna noorsportlaste arv; osalustasu või õppemaksu suurus ühes kuus ning spordikooli tegevuse aruanne kalendriaasta kohta.
§ 4. Treeneri töötasu toetus
(1) Spordikoolidele, kes on täitnud Spordikoolituse ja Teabe Sihtasutuse esitatavad nõuded ja kellele riik eraldab treeneri tasustamiseks töötasu toetust, maksab Paide linn lisaks pearahale treeneri töötasu toetust.
(2) Treeneri töötasu toetuse suurus moodustab 50% riigi makstavast toetusest. Toetuse summa sätestatakse linnavalitsusega sõlmitavas lepingus.
(3) Treeneri töötasu toetust makstakse ainult Paide linnas Paide linna noorsportlastega tegelevale treenerile.
§ 5. Paide linna täiskasvanute esindusvõistkondade toetus Eesti meistrivõistlustel osalemiseks
(1) Linnavalitsus kinnitab korraldusega linna täiskasvanute esindusvõistkondade toetuse suuruse pärast linnaeelarve vastuvõtmist. Toetuse määramisel lähtutakse taotlusest ja linnaeelarve võimalustest.
(2) Esindusvõistkonna ja linna vahelised vastastikused õigused ja kohustused määratakse kindlas toetuslepinguga.
§ 6. Taotluse, aruande ja lepingu vorm
Taotluse, aruande ja lepingu vormi kinnitab linnavalitsus.
Paide Linnavolikogu 20.11.2014 määrus nr 17 „Spordi toetamise ja rahastamise põhimõtted Paide linnas“ tunnistatakse kehtetuks.

matches:
§ 3
§ 4
§ 5
§ 6
§ 3
§ 3
§ 4
§ 5
§ 6


Kokku: 148| Näitan: 1 - 20
2-12-46735/185 Riigikohtu tsiviilkolleegium 15.01.2020
TsMS § 207
PankrS § 54 1 lg 4
TsMS § 702 lg 2 p 3 alusel teistmisavalduse lahendamisel tuleb arvestada ka sellega, et kohus menetleb tsiviilasja üksnes juhul, kui isik pöördub kohtusse oma eeldatava ja seadusega kaitstud õiguse kaitseks (TsMS § 3 lg 1) ning avalduse menetlusse võtmisest keeldumise alus on see, kui isik pöördub kohtusse eesmärgil, millele riik ei peaks andma õiguskaitset (TsMS § 371 lg 2 p 2 teine alternatiiv). (p 13)
Isiku tsiviilkohtumenetlusteovõime on piiratud juhul, kui kohus on välja kuulutanud tema pankroti ja kohtumenetluses on pankrotivara puudutav vaidlus (vt ka Riigikohtu 6. mai 2015. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-2-1-15, p 11; 3. oktoobri 2011. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-2-1-11, p 9). (p 16)
Asjaolu, et pankrotivõlgnik osales tsiviilasja menetluses isiklikult ja mitte pankrotihalduri kaudu, võib olla teistmisavalduse rahuldamise alus (vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 6. mai 2015. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-2-1-15, p 12). (p 16)
Samas tuleb praeguse asja lahendamisel arvestada sellega, et tsiviilasjas, milles võlgniku (kostja II) pankrotihaldur taotleb asja teistmise korras uuesti läbivaatamist, jäeti hagi võlgniku vastu rahuldamata. Võlgniku pankrotihaldur tugines teistmisavalduses sellele, et ta soovib teistmisega saavutada olukorda, kus tühistatakse kohtuotsus, millega hagi jäeti võlgniku vastu rahuldamata ja tehakse uus otsus, millega hagi rahuldatakse nii võlgniku kui ka kostja I vastu. Nendel asjaoludel ei saa teistmisavaldust rahuldada. (p 17)
Kuigi kostjal on õigus hagi õigeks võtta, ei näe tsiviilkohtumenetluse seadustik kostjale ette võimalust hagi rahuldamiseks teise, samas menetluses osaleva kaaskostja suhtes. (p 20)
Avaldaja (pankrotihaldur) põhjendas teistmisavaldust sellega, et hageja on esitanud samal alusel nõude ka kostja II pankrotimenetluses. Juhul, kui praegune hagi rahuldataks nii kostja II kui ka kostja I suhtes ja kui nõue täidetaks kasvõi osaliselt kostja I vara arvel, väheneksid kostja II kohustused pankrotivaras. Sellisel eesmärgil esitatud teistmisavaldusele ei saa riik anda õiguskaitset ja selliselt esitatud avalduse, sh teistmisavalduse menetlusse võtmisest tuleb TsMS § 371 lg 2 p 2 teise alternatiivi analoogia alusel keelduda. (p 21)
2-19-1023/47 Riigikohtu tsiviilkolleegium 13.11.2019
TsMS § 704
Vt Riigikohtu 12. detsembri 2006. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-2-5-06, p 8.
TsMS § 704 tähtajad on menetlustähtaegadena mõjuval põhjusel ennistatavad. (p 7)
Vt Riigikohtu 17. detsembri 2018. a määrus tsiviilasjas nr 2-10-55382/40, p 13.
Kui asjas ei ole pabertoimiku hävitamise ning KIS-s andmete puudumise tõttu võimalik kontrollida teistmisavalduse esitaja väiteid, et ta ei teadnud midagi kohtumenetlusest, siis tuleb teistmisavaldus TsMS § 702 lg 2 p 2 alusel rahuldada. (p 8)
2-19-2152/17 Riigikohtu tsiviilkolleegium 23.05.2019
TsÜS § 8 lg 2
TsMS § 485 lg 2
TsMS § 486 lg 1 p 1
TsMS § 702 lg 2 p-s 2 nimetatud teistmise aluse puhul hakkab teistmisavalduse esitamise tähtaeg kulgema TsMS § 704 lg 1 teise lause järgi päevast, millal menetlusosalisele lahend kätte toimetati. Olukorras, kus menetlusosaline ei olnud menetluses üldse seaduse kohaselt osalenud või esindatud, arvutatakse teistmisavalduse esitamise tähtaega võlgnikule lahendi kättetoimetamisest (vt Riigikohtu 3. detsembri 2014. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-2-2-14, p 11). (p 11)
Kui Riigikohus tühistab maksekäsu määruse ja saadab asja TsMS § 710 lg 1 teise lause alusel hagimenetluses lahendamiseks maakohtule, siis ei ole maksekäsu avalduse eraldi rahuldamata jätmine TsMS § 486 järgi vajalik. Teistmisavalduses esitatut saab lugeda vastuväiteks makseettepanekule TsMS § 485 lg 2 mõttes, mistõttu tuleb TsMS § 486 lg 1 p 1 kohaselt jätkata asja menetlemist hagimenetluses. (p 14)
Kui avaldaja kestev haiguslik seisund kujunes välja enne eestkostja määramist, ning avaldaja oli piiratud teovõimega ka makseettepaneku tegemise ajal, mil talle oli määratud eeskostja, siis puudutab avaldaja teovõime piiratus ka tsiviilmenetlusõiguste teostamist ja -kohustuste täitmist (vt ka Riigikohtu 12. märtsi 2015. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-2-5-14, p 8). (p 9)
2-17-7049/137 Riigikohtu tsiviilkolleegium 07.03.2018
TsMS § 703 lg 1
Teistmisavalduse võib mh esitada Riigikohtu määruse peale, millega jäeti määruskaebus läbi vaatamata ja tagastati see esitajale (vt Riigikohtu 21. märtsi 2007. a määrused tsiviilasjas nr 3-2-2-3-07 ja 3-2-2-4-07, p 9). (p 13)
Kostja teistmisavaldus tuleb TsMS § 702 lg 2 p 9 järgi rahuldada, kuivõrd kostjale ei olnud teada asjaolu, et RIK näitab infosüsteemis vaidlustatud ringkonnakohtu määruse kättesaamist valesti (s.o 24. augustil 2017), ning ta ei saanud seetõttu esitada tõendit RIK-i eksimuse kohta varem. RIK on vastuseks järelepärimisele teatanud, et kostja esindaja on vaidlusaluse ringkonnakohtu määruse e-toimiku vahendusel kätte saanud 25. augustil 2017. (p 14-15)
3-2-2-4-16 Riigikohus 14.11.2016
Täitemenetluse algatamise teate ning Euroopa täitekorralduse edastamine ei tähenda seda, et isik oleks tagaseljaotsuse kätte saanud. Kui asja materjalidest ega kohtute infosüsteemist ei nähtu, millal on isik tagaseljaotsuse kätte saanud, tuleb lähtuda isiku väitest, millal ta otsuse kätte sai. (p 7)
Isiku emale viimase elukohta hagiavalduse kättetoimetamist saab lugeda kättetoimetamiseks isikule vaid siis, kui tegemist oli isiku eluruumiga TsMS § 322 lg 1 mõttes (vt ka nt RKTKm nr 3-2-2-1-13, p 11). Ainuüksi teises riigis töölepingu sõlmimine ei tähenda, et isik asus teise riiki elama, kuid kui pooled ei ole esitanud ühtegi tõendit selle kohta, et hagiavalduse kättetoimetamise ajal oli isiku elukohaks tema ema elukoht, siis ei ole isikule hagimaterjale kätte toimetatud ning teistmisavaldus TsMS § 702 lg 2 p 2 alusel on põhjendatud. (p 9)
Kui isik on taotlenud teistmisega samadel alustel ka Euroopa täitekorralduse tõendi tühistamist, ei saa kohaldada TsMS § 703 lg-t 2, sest Euroopa täitekorralduse tõendi tühistamise korral jääb tagaseljaotsus ikkagi kehtima. (p 8)
3-2-2-1-16 Riigikohus 03.03.2016
Maksekäsu kiirmenetluse alustamiseks ei pea avaldaja tõendama maksekäsu aluseks oleva nõude olemasolu (TsMS § 482 lg 1) ja nõuet sisuliselt maksekäsu kiirmenetluses ei kontrollita. Seetõttu ei saa maksekäsu aluseks oleva nõude põhjendatuse või tõendamisega seotud asjaolud olla ka maksekäsu kiirmenetluses teistmise aluseks. Maksekäsu kiirmenetluses sõltub makseettepaneku ja maksekäsu määruse tegemine ainuüksi sellest, kas võlgnik vaidleb makseettepanekule vastu või mitte. Sealjuures ei pea võlgnik TsMS § 485 lg 2 teise lause kohaselt vastuväidet põhjendama (vt RKTKm nr 3-2-2-2-14, p 13). (p 8)
Makseettepaneku kätte toimetamata jätmine maksekäsu kiirmenetluses on teistmise aluseks TsMS § 702 lg 2 p 2 tähenduses (vt ka RKTKm nr 3-2-2-2-14, p 8). (p 6)
Kättetoimetamist edasiandmisena saab TsMS § 322 lg 1 alusel lugeda tähendust omavaks üksnes juhul, kui tegu oli võlgniku eluruumiga (vt ka RKTKm nr 3-2-2-1-13, p 11). (p 6)
Kuigi TsMS § 704 lg 1 teine lause viitab sõnaselgelt vaid TsMS § 702 lg 2 p-s 3 nimetatud esindaja puudumise juhule, tuleb teistmisavalduse esitamise tähtaega sama sätte kohaselt analoogselt lugeda ka sisuliselt sarnase TsMS § 702 lg 2 p-s 2 nimetatud teistmise aluse puhul. Olukorras, kus menetlusosaline ei olnud menetluses üldse seaduse kohaselt osalenud (TsMS § 702 lg 2 p 2) või esindatud (TsMS § 702 lg 2 p 3), arvutatakse teistmisavalduse esitamise tähtaega võlgnikule lahendi kättetoimetamisest (vt RKTKm nr 3-2-2-2-14, p 11). (p 7)
3-2-2-3-15 Riigikohus 17.06.2015
Riigikohtu üldkogu tunnistas 26. juuni 2014. a määruses tsiviilasjas nr 3-2-1-153-13 TsMS § 175 lg 4 ja Vabariigi Valitsuse 4. septembri 2008. a määruse nr 137 „Lepingulise esindaja kulude teistelt menetlusosalistelt sissenõudmise piirmäärad" põhiseaduse vastaseks ja kehtetuks (vt Riigikohtu üldkogu 26. juuni 2014. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-153-13, p-d 71–76). Seega tunnistas Riigikohus, et õigustloov akt, millele tuginedes jättis ringkonnakohus hagejate menetluskulude kindlaksmääramise avalduse osaliselt rahuldamata, on põhiseadusega vastuolus. Nimetatu annab TsMS § 702 lg 2 p 7 järgi alust vaadata määruskaebus menetluskulude kindlaksmääramise määruse peale uuesti läbi. (p 11)
3-2-2-2-15 Riigikohus 27.05.2015
TsMS § 702 lg 2 p 7 tähenduses on teistmise aluseks asjaolu, et menetluskulude kindlaksmääramisel kohaldati Vabariigi Valitsuse 4. septembri 2008. a määrust nr 137 „Lepingulise esindaja kulude teistelt menetlusosalistelt sissenõudmise piirmäärad", sest Riigikohus on põhiseaduslikkuse järelevalve korras tunnistanud TsMS § 175 lg 4 ja nimetatud määruse põhiseaduse vastaseks ja kehtetuks. (p 9).
3-2-2-5-14 Riigikohus 12.03.2015
Kui kohtul ei õnnestu hagimaterjale kostjale kätte toimetada, kuid kohtul on andmeid, et võivad esineda TsÜS § 8 lg-s 2 nimetatud asjaolud, saab kohus algatada omal algatusel eestkostja määramise TsMS § 204 lg 2 kohaselt või vähemalt teavitada oma kahtlustest valla- või linnavalitsust TsMS § 204 lg 4 järgi (vt ka Riigikohtu 6. veebruari 2008. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-141-07, p-d 11–12; 9. novembri 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-87-11, p-d 16–17). Seadusliku esindaja menetlusse astumiseni on kohtul võimalik määrata TsMS § 219 lg 1 kohaselt ajutine esindaja. Tsiviilkohtumenetlusteovõimetule isikule ei pea TsMS § 219 lg 3 järgi määrama esindajat siis, kui teda juba esindab advokaat või muu kohane esindaja. Pärast esindaja või eestkostja määramist on võimalik materjalid esindajale kätte toimetada ja asja menetlust jätkata. (p 14)
TsMS § 702 lg 2 p 3 kohaselt on teistmise aluse olemasolu hindamisel määravaks, kas isik oli seaduse kohaselt esindatud menetluse ajal. Eeltoodud järeldust ei muuda ka TsMS § 219 lg 3 ega asjaolu, et pärast kohtulahendi tegemist astus menetlusse kostja lepinguline esindaja. (p 10) Kuna menetlusdokumendid tuli TsMS § 318 lg 1 järgi kätte toimetada kostja seaduslikule esindajale, siis ei vastanud tsiviilasja materjalide ja kohtuotsuse avalik kättetoimetamine seaduse nõuetele. Hinnangut kohtumaterjalide kättetoimetamise seaduslikkusele ei mõjuta asjaolu, et praeguse tsiviilasja menetlemise ajal kostjal eestkostjat kui seaduslikku esindajat veel ei olnudki (vt ka Riigikohtu 6. veebruari 2008. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-141-07, p-d 11–12; 28. oktoobri 2010. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-85-10, p 13). (p 9) TsMS § 703 lg 2 ei ole kohaldatav, kui teistmise alus tuleneb TsMS § 702 lg 2 p-st 2 (Riigikohtu 3. detsembri 2014. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-2-2-14, p 12). Lisaks on teistmisaluste olemasolul menetlusosalisel õigus esitada teistmisavaldus maakohtu jõustunud otsuse peale kaja esitamata (vt Riigikohtu 16. oktoobri 2006. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-2-3-06, p-d 9–10; 6. aprilli 2009. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-2-3-09, p 6). (p 13)
TsMS § 702 lg 2 p 81 kohaldub olukorras, kus menetluse peatumise alus ilmneb menetluse ajal, kuid see ei olnud kohtule lahendi tegemise ajal teada (TsMS § 354), mitte aga juhul, kui menetlusosaline kaotas tsiviilkohtumenetlusteovõime juba enne menetluse algust. (p 11)
Kuivõrd teistmise aluseks praegusel juhul on TsMS § 702 lg 2 p-d 2 ja 3, siis tuleb teistmisavalduse esitamise tähtaja määramisel lähtuda TsMS § 704 lg 1 teisest lausest (Riigikohtu 3. detsembri 2014. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-2-2-14, p 11). Seega võis teistmisavalduse esitada kahe kuu jooksul alates päevast, millal tsiviilkohtumenetlusteovõimetu menetlusosalise seaduslikule esindajale lahend kätte toimetati. Teistmisavalduse esitamise tähtaja arvutamisel TsMS § 704 lg 1 teise lause järgi ei arvestata sama sätte kolmanda lause kohaselt avalikku kättetoimetamist. TsMS § 704 lg 1 kolmas lause kehtib ka juhul, kui menetlusosaline on pärast lahendi tegemist võtnud lepingulise esindaja. (p 12)
3-2-2-6-14 Riigikohus 04.02.2015
TsMS § 175 lg 4
TsMS § 702 lg 2 p 7 tähenduses on teistmise aluseks asjaolu, et menetluskulude kindlaksmääramise määruse tegi TsMS § 174 lg 8 alusel kohtunikuabi, samuti asjaolu, et menetluskulude kindlaksmääramisel kohaldati Vabariigi Valitsuse 15. detsembri 2005. a määrust nr 306 "Lepingulise esindaja ja nõustaja kulude teistelt menetlusosalistelt sissenõudmise piirmäärad", sest Riigikohus on põhiseaduslikkuse järelevale korras tunnistanud TsMS § 174 lg 8 ja nimetatud määruse põhiseadusega vastuolus olevaks ja kehtetuks. (p 9)
3-2-2-4-14 Riigikohus 21.01.2015
TsMS § 174 lg 8 ja TsMS § 669 lg 1 p 3 rikkumine (lahendi tegemine ebaseadusliku kohtukoosseisu poolt) tuleb lugeda teistmise aluseks TsMS § 702 lg 2 p 7 tähenduses, kui Riigikohus on põhiseaduslikkuse järelevale korras tunnistanud TsMS § 174 lg 8 põhiseadusega vastuolus olevaks ja kehtetuks põhjusel, et menetluskulud määras kindlaks kohtunikuabi. (p 5)
3-2-2-1-14 Riigikohus 03.12.2014
TsMS § 756 lg 1
TsMS § 703 lg 1 mõte on välistada teistmise võimalus eelkõige selliste määruste puhul, millega korraldatakse ja juhitakse menetlust ning mille võimalikele õiguslikele puudustele saab tugineda asjas tehtud lõpplahendi peale kaevates. (p 9)
Asjaolu, et maakohus ei teatanud menetlusosalisele vahekohtu otsuse tunnustamise menetlusest, kuigi lahend tehti tema suhtes, saab olla maakohtu määruse tühistamise aluseks TsMS § 702 lg 2 p 2 kohaselt. (p 12)
Maakohtu jõustunud määruse peale, millega tunnistati täidetavaks Eestis tehtud vahekohtu otsus, võib esitada teistmisavalduse.
Kuna vahekohtumenetlus riivab isiku põhiõigust kohtulikule kaitsele, tuleb kohtul olla vahekohtu otsuse täidetavaks tunnistamisel tähelepanelik ja kontrollida, ega isiku põhiõigusi ei olnud vahekohtumenetluses rikutud. Minimaalselt tuleb selgitada, kas kostjat on vahekohtumenetlusest teavitatud ja kas tal on olnud võimalik selles oma õigusi kaitsta. Selleks tuleb kitsendavalt tõlgendada TsMS § 756 lg 1 teist lauset, mille järgi tuleb vastaspool enne otsustamist ära kuulata, kui see on mõistlik. Olukorras, kus on esitatud avaldus just selle asja lahendamiseks loodud (nn ad hoc) vahekohtu otsuse täidetavaks tunnistamiseks, eriti kui tegu on ühe vahekohtuniku otsusega ning vahekohtunik on või on olnud ühtlasi ühe poole esindajaks, tuleb vastaspool alati ära kuulata. Lisaks tuleb sellise menetluse jaoks kitsendavalt kohaldada TsMS § 477 lg 9 esimest lauset, mis lubab avaldusi edastada hagita menetluses kohtu valitud viisil. Kostjale vahekohtu otsuse täidetavaks tunnistamisega kaasnev õiguste riive eeldab, et tehtud oleks kõik võimalik tema menetlusest teavitamiseks. Seega peaks kohtul olema kõrvaldatud mõistlik kahtlus, et kostja ei ole avaldust kätte saanud. Selleks on õige lähtuda eelkõige kättetoimetamise sätetest. (p 13)
3-2-2-2-14 Riigikohus 03.12.2014
Kolleegium märgib kohtupraktika ühtlustamiseks, et maakohtul on ka maksekäsu kiirmenetluse avalduse saamisel TsMS § 75 järgi kohustus määrata, kas asja lahendamine allub rahvusvahelise kohtualluvuse reeglite kohaselt Eesti kohtule. Kui asja arutamine ei allu Eesti kohtule, tuleb maksekäsu kiirmenetluse avaldus jätta rahuldamata. (p 15) Teadvalt valeandmetel põhineva maksekäsu kiirmenetluse avalduse esitamisega võib kaasneda kriminaalvastutus (vt ka Riigikohtu 5. märtsi 2014. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-186-13, p 24). Lisaks võib sellise lahendiga teisele isikule kahju tekitamist pidada mh heade kommete vastase tahtliku käitumisega kahju tekitamiseks võlaõigusseaduse § 1045 lg 1 p 8 mõttes. (p 13)
Maakohtu selgituses avaldajale on viidatud, et maksekäsk toimetati võlgnikule kätte väljaande Ametlikud Teadaanded vahendusel 28. augustil 2011. Kolleegiumile ei ole teada, miks maksekäsk avalikult kätte toimetati, ega ole võimalik kontrollida ka TsMS § 317 eelduste täitmist. Seega ei saa kolleegium lugeda maksekäsku avaliku kättetoimetamisega võlgnikule kätte toimetatuks. (p 9)
Kolleegium märgib kohtupraktika ühtlustamiseks, et maakohtul on ka maksekäsu kiirmenetluse avalduse saamisel TsMS § 75 järgi kohustus määrata, kas asja lahendamine allub rahvusvahelise kohtualluvuse reeglite kohaselt Eesti kohtule. Kui asja arutamine ei allu Eesti kohtule, tuleb maksekäsu kiirmenetluse avaldus jätta rahuldamata. (p 15)
Maksekäsu kiirmenetluse alustamiseks ei pea avaldaja tõendama maksekäsu aluseks oleva nõude olemasolu (TsMS § 482 lg 1) ja nõuet sisuliselt maksekäsu kiirmenetluses ei kontrollita. Seetõttu ei saa maksekäsu aluseks oleva nõude põhjendatuse või tõendamisega seotud asjaolud olla ka maksekäsu kiirmenetluses teistmise aluseks. Maksekäsu kiirmenetluses sõltub makseettepaneku ja maksekäsu määruse tegemine ainuüksi sellest, kas võlgnik vaidleb makseettepanekule vastu või mitte. Sealjuures ei pea võlgnik vastuväidet põhjendama (TsMS § 485 lg 2 teine lause). (p 13)
Asja materjalide kohaselt toimetati makseettepanek kätte võlgniku emale. Seda saab TsMS § 322 lg 1 alusel lugeda võlgnikule kättetoimetamiseks üksnes juhul, kui tegu oli võlgniku eluruumiga (vt Riigikohtu 30. oktoobri 2013. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-2-1-13, p 11). (p 8) Võlgniku väitel sai ta makseettepanekust ja maksekäsust teada 20. aprillil 2014, kui tema esindaja avas need dokumendid e-toimiku süsteemi vahendusel (tl 2 pöördel). Avaldaja ei ole ka seda väidet vaidlustanud. Muid andmeid kolleegiumil makseettepaneku ega maksekäsu kättetoimetamise kohta ei ole. Seega on alust lugeda makseettepanek ja maksekäsk kättetoimetatuks TsMS § 307 lg 3 (või ka TsMS § 3111 lg 3) alusel 20. aprillil 2014. (p 10)
TsMS § 702 lg 2 p-s 2 nimetatud teistmise aluse puhul hakkab teistmisavalduse esitamise tähtaeg kulgema TsMS § 704 lg 1 teise lause järgi päevast, millal menetlusosalisele lahend kätte toimetati. Kuigi TsMS § 704 lg 1 teine lause viitab sõnaselgelt vaid TsMS § 702 lg 2 p-s 3 nimetatud esindaja puudumise juhule, tuleb teistmisavalduse esitamise tähtaega kolleegiumi arvates sama sätte kohaselt analoogselt lugeda ka sisuliselt sarnase TsMS § 702 lg 2 p-s 2 nimetatud teistmise aluse puhul. Sellist järeldust kinnitab ka TsMS § 704 lg 3 teine lause, mille kohaselt teistmisavalduse maksimumtähtaeg kümme aastat on sama nii TsMS § 702 lg 2 p 2 kui ka 3 alusel. Olukorras, kus menetlusosaline ei olnud menetluses üldse seaduse kohaselt osalenud (TsMS § 702 lg 2 p 2) või esindatud (TsMS § 702 lg 2 p 3), arvutatakse teistmisavalduse esitamise tähtaega lahendi kättetoimetamisest võlgnikule.
Isegi kui maksekäsu avalik kättetoimetamine lugeda iseenesest lubatuks, ei oleks sellel TsMS § 704 lg 1 kolmanda lause järgi teistmise tähtaja arvutamisel pealegi tähendust. (p 11)