text:
Language of document : Bulgarian Spanish Czech Danish German Estonian Greek English French Italian Latvian Lithuanian Hungarian Maltese Dutch Polish Portuguese Romanian Slovak Slovene Finnish Swedish Croatian ECLI:EU:C:2015:137
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
esitatud 3. märtsil 2015(1)
Kohtuasi C‑681/13
Diageo Brands BV
Simiramida-04 EOOD
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaad))
Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Määrus (EÜ) nr 44/2001 – Kohtuotsuste tunnustamine ja täitmine – Keeldumise alused – Tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigi avaliku korra rikkumine – Liidu avalik kord – Teise liikmesriigi kohtu otsus, mis on liidu kaubamärgiõigusega vastuolus – Intellektuaalomandi õiguste järgimine – Direktiiv 2004/48/EÜ – Kohtukulud
1. Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaade kõrgeim kohus) on esitanud Euroopa Kohtule mitu eelotsuse küsimust peamiselt selle kohta, kuidas tõlgendada määruse (EÜ) nr 44/2001(2) artikli 34 punkti 1, milles on nähtud ette, et otsust ei tunnustata, kui tunnustamine oleks selgelt vastuolus tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigi avaliku korraga. Konkreetsemalt on vaja välja selgitada, kas asjaolu, et päritoluriigis tehtud otsus on vastuolus liidu õigusega, õigustab selle otsuse tunnustamata jätmist tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigis põhjendusel, et sellega rikutakse viimase riigi avalikku korda. See kohtuasi annab Euroopa Kohtule võimaluse arendada edasi kriteeriume, mida selle riigi kohtul, kus tunnustamist taotletakse, tuleb arvesse võtta ja mis sõnastati viimati kohtuotsuses Apostolides(3), et hinnata, kas on ilmselgelt rikutud avalikku korda, kui see rikkumine tuleneb liidu õigusnormide rikkumisest.
II. Õiguslik raamistik
A. Määrus nr 44/2001
2. Määruse nr 44/2001 põhjendused 6, 16 ja 17 on sõnastatud järgmiselt:
„(6) Selleks et saavutada tsiviil- ja kaubandusasjades tehtud kohtuotsuste vaba liikumine, on vajalik ja asjakohane, et kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise eeskirju reguleeritaks ühenduse õigusaktiga, mis on siduv ja vahetult kohaldatav.
(16) Tulenevalt vastastikusest usaldusest õigusemõistmisse ühenduses tunnustatakse liikmesriikide kohtuotsuseid automaatselt ilma täiendavate menetlusteta, välja arvatud juhul, kui vaidluse aluseks on kohtuotsuse tunnustamine.
(17) Sama vastastikuse usalduse põhimõtte tõttu peab olema kord, millega ühe liikmesriigi kohtuotsus teises liikmesriigis jõustatakse, tulemuslik ja kiire. Selleks tuleks deklaratsioon kohtuotsuse jõustatavuse kohta tegelikult välja anda automaatselt pärast esitatud dokumentide formaalset kontrollimist, ilma et kohus saaks omal algatusel esitada käesoleva määruse kohaseid jõustamata jätmise põhjusi.”
3. Määruse nr 44/2001 artikli 33 lõige 1, artikli 34 punktid 1 ja 2 ning artikkel 36 asuvad selle määruse III peatükis „Tunnustamine ja täitmine”.
4. Selle määruse artikli 33 lõikes 1 on sätestatud:
„1. Liikmesriigis tehtud kohtuotsust tunnustatakse teistes liikmesriikides ühegi erimenetluse järgimist nõudmata.”
5. Selle määruse artikli 34 punktides 1 ja 2 on nähtud ette:
„Otsust ei tunnustata:
1. kui tunnustamine oleks selgelt vastuolus selle liikmesriigi avaliku korraga, kus tunnustamist taotletakse;
2. kui otsus on tehtud tagaselja ning kostjale ei olnud menetluse algatamist käsitlevat dokumenti või võrdväärset dokumenti kätte toimetatud piisavalt aegsasti, et ta oleks saanud end kaitsta, välja arvatud juhul, kui kostja ei algatanud otsuse vaidlustamise menetlust siis, kui tal oli selleks võimalus;”
6. Selle määruse artikkel 36 sätestab:
„Mitte mingil juhul ei või kontrollida välismaise kohtuotsuse sisu.”
B. Direktiiv 2004/48/EÜ
7. Direktiivi 2004/48/EÜ(4) artiklis 1 on nähtud ette, et see direktiiv käsitleb „intellektuaalomandi õiguste jõustamiseks vajalikke meetmeid, menetlusi ja õiguskaitsevahendeid”, kusjuures tuleb täpsustada, et see väljend hõlmab „tööstusomandi õigusi”.
8. Selle direktiivi artikli 2 lõikes 1 on märgitud, et direktiivis ette nähtud meetmeid ja menetlusi kohaldatakse „mis tahes intellektuaalomandi õiguste rikkumise kohta, nagu on sätestatud ühenduse õigusaktides ja/või vastava liikmesriigi siseriiklikes õigusaktides”.
9. Selle direktiivi artikli 3 lõike 2 kohaselt on intellektuaalomandi õiguste jõustamise tagamiseks vajalikud meetmed, menetlused ja õiguskaitsevahendid, mille liikmesriigid peavad võtma või kehtestama, „tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad ning neid rakendatakse viisil, mis võimaldab vältida tõkete loomist seaduslikule kaubandusele ja ette näha kaitsemeetmeid nende kuritarvitamise vastu”.
10. Seepärast kohustatakse direktiivi 2004/48 artikli 7 lõikega 1 liikmesriike tagama, et pädevad kohtuasutused saaksid teatavates olukordades „nõuda kiireid ja tõhusaid ajutisi meetmeid väidetava rikkumise olulise tõendusmaterjali säilitamiseks”. Samas lõikes on sätestatud, et need meetmed võivad sisaldada „õigusi rikkuva kauba füüsilist arestimist”. Ka on selle direktiivi artikli 9 „Ajutised ja ennetavad meetmed” lõike 1 punktiga b kohustatud liikmesriike tagama, et kohtuasutused võivad hageja palvel „nõuda intellektuaalomandi õiguste rikkumises kahtlustatavate kaupade konfiskeerimist või tarnimise lõpetamist”. Sama direktiivi artikli 7 lõikes 4 ja artikli 9 lõikes 7 on nähtud ette, et „kui hiljem on leitud, et intellektuaalomandi õigust ei ole rikutud ega seda ei ole ähvardanud rikkumise oht”, on kohtuasutustel õigus „kostja nõudel kohustada hagejat maksma kostjale kohast hüvitist nimetatud meetmetega tekitatud mis tahes kahju eest”.
11. Kohtukulude kohta on direktiivi 2004/48 artiklis 14 sätestatud:
„Liikmesriigid tagavad, et mõistlikud ja proportsionaalsed kohtukulud ja muud kulud kannab üldiselt kaotaja pool, välja arvatud siis, kui see on ebaõiglane.”
III. Põhikohtuasja faktilised asjaolud, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus
12. Diageo Brands BV‑le (edaspidi „Diageo Brands”), kelle asukoht on Amsterdam (Madalmaad), kuulub muu hulgas kaubamärk Johnny Walker. Ta turustab seda kaubamärki kandvat viskit Bulgaarias kohaliku ainuimportija vahendusel.
13. Simiramida-04 EOOD (edaspidi „Simiramida”), kelle asukoht on Varna (Bulgaaria), turustab alkohoolseid jooke.
14. Üks konteiner 12 096 pudeli kaubamärki Johnny Walker kandva viskiga, mis oli mõeldud Simiramidale, saabus Gruusiast Varna (Bulgaaria) sadamasse 31. detsembril 2007. Leides, et selle saadetise importimine Bulgaariasse ilma tema loata kujutab endast talle kuuluvast kaubamärgist tuleneva õiguse rikkumist, taotles Diageo Brands Sofiyski gradski sadilt (Sofia linnakohus, Bulgaaria) luba lasta kõnesolev viskisaadetis arestida ja saigi selle 12. märtsil 2008.
15. Sofiyski apelativen sad (Sofia apellatsioonikohus) tühistas 9. mail 2008 Simiramida taotlusel 12. märtsi 2008. aasta arestimismääruse.
16. Varhoven kasatsionen sad (Bulgaaria kassatsioonikohus) jättis 30. detsembri 2008. aasta ja 24. märtsi 2009. aasta otsustega rahuldamata kassatsioonkaebuse, mille Diageo Brands oli esitanud menetlusõiguslike põhjenduste alusel.
17. Viskisaadetis vabastati 9. aprillil 2009 aresti alt, mida Diageo Brands oli taotlenud.
18. Sisulises menetluses, mis algatati hagi alusel, mille Diageo Brands Simiramida vastu kaubamärgiõiguse rikkumise tõttu esitas, jättis Sofiyski gradski sad 11. jaanuari 2010. aasta otsusega Diageo Brandsi taotlused rahuldamata. Nagu on märgitud eelotsusetaotluses, leidis Sofiyski gradski sad kohtuasja asjaolusid analüüsimata, et ühest Varhoven kasatsionen sadi 15. juuni 2009. aasta tõlgendavast määrusest ilmneb, et kaubamärgi omaniku nõusolekul väljaspool Euroopa Majanduspiirkonda (EMP) turule viidud toodete Bulgaariasse importimine ei kujuta endast kaubamärgist tulenevate õiguste rikkumist. Sofiyski gradski sad asus seisukohale, et Bulgaaria kohtuõiguse kohaselt on see tõlgendav kohtumäärus talle siduv.
19. Diageo Brands ei kasutanud Sofiyski gradski sadi selle 11. jaanuari 2010. aasta otsuse suhtes, mis on jõustunud, mingit õiguskaitsevahendit.
20. Simiramida nõuab põhikohtuasjas Madalmaade kohtutes üle 10 miljoni euro suurust summat hüvitisena kahju eest, mida ta Diageo Brandsi taotlusel teostatud aresti tõttu väidetavalt kandis. Simiramida põhjendab oma taotlust Sofiyski gradski sadi 11. jaanuaril 2010 tehtud otsusega, milles tuvastati selle aresti õigusvastasus. Diageo Brands väidab vastu, et seda kohtuotsust ei saa Madalmaades tunnustada põhjendusel, et see on selgelt vastuolus avaliku korraga määruse nr 44/2001 artikli 34 punkti 1 tähenduses. Eelotsusetaotlusest ilmneb, et Sofiyski gradski sad kohaldas oma 11. jaanuari 2010. aasta otsuses liidu õigust ilmselgelt valesti, tuginedes tõlgendavale kohtumäärusele, milles endas on tehtud viga ja mille Varhoven kasatsionen sad tegi nii, et rikkus oma kohustust esitada ELTL artikli 267 alusel eelotsuse küsimus.
21. Rechtbank te Amsterdam (Amsterdami esimese astme kohus) nõustus 2. märtsi 2011. aasta otsuses Diageo Brandsi argumentidega ja jättis Simiramida taotluse rahuldamata.
22. Kui Simiramida esitas apellatsioonkaebuse, muutis Gerechtshof te Amsterdam (Amsterdami apellatsioonikohus) 5. juuni 2012. aasta otsusega Rechtbank te Amsterdami otsuse ära ja leidis, et Sofiyski gradski sadi 11. jaanuari 2010. aasta otsust tuleb Madalmaades tunnustada. Ta otsustas siiski peatada menetluse, mis puudutab otsuse tegemist kahju hüvitamise nõude kohta.
23. Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaade ülemkohus), kellele Diageo Brands esitas kassatsioonkaebuse, tõdes, et kassatsiooniastmes on „pooled [...] ühel meelel selles, et Varhoven kasatsionen sadi 15. juuni 2009. aasta tõlgendav määrus on vastuolus liidu õigusega” ning et „Diageo Brands esitas [...] uue tõlgendava määruse, mille Varhoven kasatsionen sad tegi 26. aprillil 2012, millega jäeti 15. juuni 2009. aasta tõlgendav määrus sõnaselgelt muutmata”.
24. Selles olukorras otsustas Hoge Raad der Nederlanden 20. detsembri 2013. aasta otsusega – mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 23. detsembril 2013 – menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas määruse [...] nr 44/2001 artikli 34 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et kõnealune tunnustamata jätmise alus on kohaldatav ka olukorras, kus liikmesriigi kohtu otsus on liidu õigusega ilmselgelt vastuolus ja liikmesriigi kohus on selle vastuolu olemasolu tunnistanud?
2.a. Kas määruse [...] nr 44/2001 artikli 34 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et tulemuslikku tuginemist kõnealusele tunnustamata jätmise alusele takistab asjaolu, et sellele tuginev pool ei kasutanud liikmesriigis, mille kohus otsuse tegi, ühtegi tema käsutuses olevat õiguskaitsevahendit?
2.b. Kui teise küsimuse punktile a tuleb vastata jaatavalt, siis kas asja tuleb hinnata teistmoodi, kui liikmesriigis, mille kohus otsuse tegi, ei olnud mõtet otsust edasi kaevata, kuna eeldatavasti ei oleks edasikaebamise tulemusel tehtud teistsugust otsust?
3. Kas direktiivi 2004/48 artiklit 14 tuleb tõlgendada nii, et kõnealune säte hõlmab ka poolte selliseid kulusid, mis tekkisid neil liikmesriigis seoses kahju hüvitamise nõuet käsitleva kohtuvaidlusega, kui kahju hüvitamise nõue ja kaitse selle vastu puudutavad kostja väidetavat vastutust kauba arestimise ja avalduste eest, mida tegi kostja oma kaubamärgiõiguse jõustamiseks teises liikmesriigis, ja sellega seoses tekib küsimus, kas viimati nimetatud liikmesriigi kohtu otsust tuleb esimesena nimetatud liikmesriigis tunnustada?”
25. Peale põhikohtuasja poolte esitasid kirjalikke seisukohti Saksamaa ja Läti valitsus ning Euroopa Komisjon.
26. Suulisi seisukohti esitati 9. detsembri 2014. aasta kohtuistungil põhikohtuasja poolte ja Euroopa Komisjoni nimel.
IV. Õiguslik analüüs
27. Ma analüüsin kõigepealt eeldusi, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus on oma otsuse rajanud, ning siis eelotsusetaotluse esitanud kohtu eelotsuse küsimuste määravaid aspekte.
A. Sissejuhatavad märkused
28. Kõigepealt tuleb meenutada, et liikmesriigi kohtu ülesanne on tuvastada vaidluse aluseks olevad asjaolud ning teha sellest järeldusi oma otsuse jaoks.(5)
29. Liidu ja siseriiklike kohtute pädevuse jaotust arvestades tuleb nimelt siseriiklikul kohtul põhimõtteliselt kontrollida, kas tema menetluses olevas kohtuasjas on liidu õigusnormi kohaldamist nõudvad faktilised tingimused täidetud. Euroopa Kohus võib eelotsust langetades siiski teha vajaduse korral täpsustusi, mille eesmärk on suunata siseriiklikku kohut temapoolsel tõlgendamisel.(6)
30. Neil asjaoludel peab Euroopa Kohus vastama eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustele, mis puudutavad liidu õiguse tõlgendamist, kuid jätma põhikohtuasja konkreetsete asjaolude kontrollimise liikmesriigi kohtu ülesandeks.(7)
31. Selles küsimuses märgin – nagu ilmneb ka eelotsusetaotlusest –, et selles põhinevad küsimused mitmel eeldusel, nimelt eeldusel, et Sofiyski gradski sadi 11. jaanuari 2010. aasta otsus ja Varhoven kasatsionen sadi 15. juuni 2009. aasta tõlgendav määrus, millel Sofiyski gradski sadi otsus rajaneb, on liidu õigusega vastuolus.(8) Lisaks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et ka Varhoven kasatsionen sadi 26. aprillil 2012 antud teine tõlgendav määrus, millega jäeti esimene tõlgendav määrus sõnaselgelt muutmata, on liidu õigusega vastuolus.
32. Nagu aga ilmneb komisjoni kirjalikest seisukohtadest, mida ta kohtuistungil kinnitas, analüüsis ta liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses, mille ta algatas Varhoven kasatsionen sadi kohtupraktika direktiivi nr 2008/95/EÜ(9) artiklile 5 vastavuse küsimuses, selle kohtu kahte tõlgendamisküsimust. Analüüsi tulemusena jõudis ta järeldusele, et nii 15. juuni 2009. aasta tõlgendav määrus kui ka üksikasjalikum 26. aprilli 2012. aasta tõlgendav määrus on liidu õigusega kooskõlas. See analüüs võimaldas tal liikmesriigi kohustuse rikkumise menetluse lõpetada. Seega ei ole eelotsusetaotluses väidetu, et Varhoven kasatsionen sadi 15. juuni 2009. aasta tõlgendav määrus on liidu õigusega vastuolus, komisjoni sõnul õige. Ma ei saa seega välistada, et Sofiyski gradski sad on seda kohtumäärust lõppkokkuvõttes valesti kohaldanud.
33. Sofiyski gradski sadi 11. jaanuari 2010. aasta otsuse kohta ilmneb eelotsusetaotlusest, et pooled näivad olevat sisuliselt ühel meelel, et see otsus on vastuolus direktiivi 89/104 artikliga 5.(10) See artikkel võimaldab nimelt kaubamärgi omanikul takistada kõiki kolmandaid isikuid eelkõige importida seda kaubamärki kandvaid tooteid, neid pakkuda, turule viia või nimetatud otstarbel ladustada.(11) Euroopa Kohtu praktika kohaselt tuleb seda artiklit tõlgendada nii, et kaubamärgi omanik võib keelata viia EMP‑s ilma enda nõusolekuta esmakordselt turule tooteid, mis kannavad seda kaubamärki.(12)
34. Nende sissejuhatavate märkuste põhjal ja võttes arvesse seost mõne eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud küsimuse vahel, analüüsin esimest ja teist küsimust, mis puudutavad määruse nr 44/2001 artikli 34 punkti 1 tõlgendamist, koos ja esimesena. Selle määruse artikli 14 tõlgendamist puudutavat küsimust käsitlen hiljem.
B. Esimene ja teine küsimus
35. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib Euroopa Kohtult sisuliselt, kas asjaolu, et päritoluriigis tehtud otsus on vastuolus liidu õigusega, õigustab seda, et nimetatud otsust ei tunnustata tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigis põhjendusel, et sellega rikutakse viimase riigi avalikku korda. See kohus soovib ka teada, kas välisriigi kohtuotsuse täidetavaks tunnistamist menetlev kohus võib või peab võtma arvesse, et isik, kes on otsuse tunnustamise vastu tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigis, ei ole kasutanud õiguskaitsevahendeid, mis olid päritoluriigis tema käsutuses.
36. Nendele küsimustele vastamiseks tuleb kõigepealt analüüsida, missugustest kriteeriumidest lähtudes peab tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigi kohus hindama, kas rikutakse selgelt selle riigi avalikku korda. Sisuliselt tuleb välja selgitada selleks hindamiseks vajalikud asjaolud kohtupraktika raamistikus, mille Euroopa Kohus on loonud seoses mõiste „avalik kord” kasutamisega määruse nr 44/2001 tähenduses.
1. Sissejuhatav märkus mõiste „avalik kord” kohta
37. Euroopa Kohtule on käesolevas kohtuasjas esitatud küsimus, milles palutakse tõlgendada mõistet „avalik kord” määruse nr 44/2001 artikli 34 punkti 1 tähenduses, st etapis, kus tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riik peab otsust tunnustama.
38. Mõiste „avalik kord” kohta ilmneb Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast, et kuigi liikmesriikidele jääb määruse nr 44/2001 artikli 34 punktis 1 sätestatud reservatsiooni alusel põhimõtteliselt vabadus otsustada kooskõlas oma siseriikliku õigusega, millised on nende avaliku korraga seotud nõuded, tulenevad selle mõiste piirid siiski kõnealuse määruse tõlgendamisest. Seega ei ole Euroopa Kohtu ülesanne mitte määratleda liikmesriigi mõiste „avalik kord” sisu, vaid pigem kontrollida, millistes piirides võib liikmesriigi kohus sellele mõistele tugineda, et teise liikmesriigi kohtu otsust mitte tunnustada.(13)
39. Eelotsusetaotluse esitanud kohus väidab põhikohtuasjas, et päritoluriigi kohus on rikkunud liidu materiaalõigusnormi, st direktiivi 89/104 artiklit 5. Eelotsusetaotlusest ilmneb, et avaliku korra rikkumine puudutab tõepoolest liidu õiguse rikkumist. Sellest järeldub, et kõnesolev rikkumine ei puuduta mitte siseriiklikku avalikku korda tunnustamisetapis, vaid liidu avalikku korda, mis on omakorda osa siseriiklikust avalikust korrast.(14) Seega õigustavad mõned liidule antud ülesannete täitmise ja eelkõige siseturu toimimise olulise tähtsusega alusnormid(15) nimelt vahekohtuotsuse tunnustamisest keeldumist. Ehkki iga liikmesriik määrab ise kindlaks oma avaliku korraga seotud nõuded, hõlmab siseriiklik avalik kord veel liidu väärtuste, põhimõtete ja olulise tähtsusega normide tuumikut, millel on sama normatiivne sisu ja mida iga liikmesriik peab arvesse võtma.
2. Mõiste „avalik kord” piiritlemine kohtupraktikas määruse nr 44/2001 artikli 34 punkti 1 tähenduses
40. Määrus nr 44/2001 anti selle põhjenduse 6 kohaselt selleks, et luua Euroopa kohturuum, mille piires tuleb tagada tsiviil- ja kaubandusasjades tehtud kohtuotsuste vaba liikumine, mis on üks selle määruse põhieesmärke. Määruse nr 44/2001 põhjendustest 16 ja 17 ilmneb, et selles ette nähtud tunnustamise ja täitmise kord põhineb vastastikusel usaldusel õigusemõistmisesse liidus. Selle usalduse tõttu on vaja, et ühes liikmesriigis tehtud kohtuotsuseid mitte ainult ei tunnustata teises liikmesriigis automaatselt, vaid ka et kõnealuste kohtuotsuste teises liikmesriigis jõustamise kord oleks tulemuslik ja kiire. Selline menetlus peab selle määruse põhjenduse 17 järgi seisnema selles liikmesriigis, kus täitmist taotletakse, üksnes täitmisele pööratavaks tunnistamiseks nõutavate dokumentide formaalses kontrollis.(16)
41. Kuna 27. septembri 1968. aasta Brüsseli konventsioon kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (edaspidi „Brüsseli konventsioon”)(17) asendati liikmesriikidevahelistes suhetes määrusega nr 44/2001,(18) jääb see, kuidas Euroopa Kohus on seda konventsiooni tõlgendanud, kehtima selle määruse vastavate sätete puhul.(19) Nii on see määruse nr 44/2001 artikli 34 punktiga 1, millega asendati Brüsseli konventsiooni artikli 27 lõige 1.(20) Selle artikli kohaselt ei tunnustata otsust, kui tunnustamine on vastuolus tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigi avaliku korraga. Vaidlustamise alused, millele saab tugineda, on sõnaselgelt loetletud selle määruse artiklites 34 ja 35. See loetelu – mille elemente tuleb tõlgendada kitsendavalt – on ammendav.(21) Eelkõige tuleb kitsalt tõlgendada määruse nr 44/2001 artikli 34 punkti 1, sest see kujutab endast takistust määruse ühe põhieesmärgi saavutamisel.(22) Seetõttu võib viidatud sättes osundatud avaliku korra tingimusele tugineda üksnes erandjuhtudel.(23)
42. Nagu ilmneb käesoleva ettepaneku punktist 38, on avalik kord küll siseriiklik mõiste, kuid Euroopa Kohus teostab selle üle siiski ranget järelevalvet ja tõlgendab seda kitsalt.(24) See kitsa tõlgendamise nõue esines juba P. Jenard’i aruandes(25) Brüsseli konventsiooni kohta, sest see on tuntud ka siseriiklikes õigussüsteemides.(26) Konventsiooni määruseks ümberkujundamisel lisatud määrsõna „selgelt” muudab viimases konkreetsemaks nõude, et kohtuotsuste tunnustamine oleks ilmselges vastuolus avaliku korraga.(27) Selle muudatusega sooviti – nagu ilmneb nõukogu määruse ettepaneku artiklit 41 käsitlevast seletuskirjast – rõhutada, kui „erandlik on tugineda vaidlustamisel avalikule korrale” ja seda „eesmärgiga parandada kohtuotsuste vaba liikumist”.(28)
43. Selles küsimuses on Euroopa Kohus leidnud, et määruse nr 44/2001 artikkel 34 ja artikli 45 lõige 2, mis ei luba kontrollida teises liikmesriigis tehtud kohtuotsuse sisu, keelavad kohtuotsuse tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigi kohtul keelduda kõnealuse otsuse tunnustamisest või täitmisele pööramisest ainuüksi põhjusel, et õigusnorm, mida kohaldas selle riigi kohus, kus otsus on tehtud, erineb sellest, mida tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigi kohus oleks kohaldanud, kui ta ise oleks kohtuvaidluse lahendanud. Üldreeglina ei tohi kohtuotsuse tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigi kohus kontrollida, kas selle riigi kohus, kus otsus on tehtud, on täpselt hinnanud õiguslikke ja faktilisi asjaolusid.(29)
44. Eeltoodud kaalutlustest lähtudes on määruse nr 44/2001 artikli 34 punktis 1 osundatud avaliku korra tingimusele tuginemine lubatud üksnes juhul, kui teises liikmesriigis tehtud otsuse tunnustamine kahjustaks lubamatult tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigi õiguskorda, riivates mõnda aluspõhimõtet. Et pidada kinni teises liikmesriigis tehtud otsuse sisu kontrollimise keelust, peaks riive seisnema kohtuotsuse tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigi õiguskorras olulise tähtsusega õigusnormi või selles õiguskorras tunnustatud põhiõiguse rikkumises.(30) Liikmesriigi kohus peab nimelt tagama sama tõhusalt siseriikliku õiguskorraga antud õiguste ja liidu õiguskorraga antud õiguste kaitse.(31)
3. Õiguslik hinnang
a. Olulise tähtsusega õigusnormi, põhiõiguseks tunnistatud õiguse või liidu õiguse aluspõhimõtte rikkumine
45. Nagu ilmneb käesoleva ettepaneku punktist 33, mainib eelotsusetaotluse esitanud kohus põhikohtuasjas ainult, et päritoluriigi kohus on rikkunud direktiivi 89/104 artiklit 5.
46. Saksamaa valitsus ja komisjon väidavad selles küsimuses, et raske on ette kujutada, et direktiivi 89/104 artikli 5 rikkumist, mida Sofiyski gradski sadile tema 11. jaanuari 2010. aasta otsuse puhul ette heidetakse, võiks pidada liidu õiguse aluspõhimõtte rikkumiseks.
47. Ma olen selle arvamusega nõus.
48. Kõigepealt märgin, et avalikku korda määruse nr 44/2001 artikli 34 punkti 1 tähenduses tuleb hinnata konkreetselt, st võttes arvesse selle mõju raskusastet, mida asjaomase otsuse tunnustamine avaldaks. Näiteks tuleb võtta arvesse ka seost põhikohtuasja ja tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigi õiguskorra vahel.(32)
49. Käesoleval juhul on nii – nagu ma oma sissejuhatavates märkustes juba mainisin –, et eelotsusetaotluses esitatud väide, et Varhoven kasatsionen sadi 15. juuni 2009. aasta tõlgendav määrus on liidu õigusega vastuolus, ei ole õige ning et komisjoni vastavaid märkusi arvestades ei saa välistada, et Sofiyski gradski sad kohaldas seda määrust valesti.
50. Euroopa Kohtu praktika kohaselt ei või kohtuotsuse tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigi kohus keelduda tunnustamast teises liikmesriigis tehtud kohtuotsust vaid sel põhjusel, et ta leiab, et selles otsuses on liikmesriigi või liidu õigust valesti kohaldatud, vastasel juhul seaks ta ohtu määruse nr 44/2001 eesmärgi.(33)
51. Asjaolu, et vaidlustamisel saab avalikule korrale tugineda ainult erandjuhul, viib mind mõttele, et põhimõtteliselt ei saa niisugust võimalikku õigusnormi rikkumist nagu põhikohtuasjas pidada iseenesest avaliku korra rikkumiseks ja see ei saa õigustada Sofiyski gradski sadi otsuse tunnustamisest keeldumist.(34) Esiteks ei vasta selle otsuse tunnustamisest keeldumine käesoleva ettepaneku punktis 44 meenutatud Euroopa Kohtu praktikas nimetatud kriteeriumidele. Keeldumise alus on olemas, kui otsuse tunnustamise mõju on vastuolus tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigi avaliku korraga,(35) mis puudutab nii siseriiklikku kui ka liidu õigust, ja see mõju peab olema teatava raskusastmega, st seisnema kohtuotsuse tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigi õiguskorras olulise tähtsusega õigusnormi või selles õiguskorras tunnustatud põhiõiguse ilmselges rikkumises.(36) Teisalt ei ole Sofiyski gradski sadi otsuse tunnustamine lubamatul viisil vastuolus tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigi avaliku korraga, sest sellega ei rikuta aluspõhimõtet. Teistsugune otsus võib – nagu komisjon märkis – taaskehtestada määruse nr 44/2001 artiklitega 36 ja 45 keelatud uuesti läbi vaatamise õiguse. Niisugune otsus viiks komisjoni sõnul esiteks ka selleni, et seatakse kahtluse alla vastastikune usaldus õigusemõistmisesse liidus, millel määrusega nr 44/2001 ette nähtud tunnustamise ja täitmisele pööramise kord põhineb, ning teiseks selleni, et pärsitakse kohtuotsuste tunnustamise ja täitmisele pööramise tõhusust ja kiirust.
52. Mõistagi ei saa keegi siiski välistada, et niisuguse vea tulemusena rikutakse otsust tunnustades ilmselgelt olulise tähtsusega õigusnorme või aluspõhimõtteid, sh liidu õiguse omi. Tuleb muide rõhutada, et peab olema rikutud liidu avaliku korra neid sätteid või põhimõtteid.(37) Ma ei ole aga nagu komisjongi isegi veendunud, et põhikohtuasjas võib niisugusesse minimaalselt ühtlustavasse direktiivi lisatud sätte vale kohaldamist või tõlgendamist − mille eesmärk oli lähendada liikmesriikide kaubamärke käsitlevad õigusaktid üksteisele, jättes neile samas selle direktiivi ülevõtmisel üsna suure vabaduse, −(38) pidada olulise tähtsusega õigusnormide või aluspõhimõtete rikkumiseks.(39)
53. Euroopa Kohtu vastus kohtuotsuses Eco Swiss(40), mis käsitleb ühe vahekohtuotsuse täitmisele pööratavust, seda hinnangut ei muuda. Selles kohtuotsuses leidis Euroopa Kohus nimelt, et ELTL artikkel 101 on põhisäte, mis on hädavajalik liidule antud ülesannete täitmiseks ja eriti siseturu toimimiseks.(41) Ta järeldas sellest, et see liidu õigusnorm on avaliku korraga seotud säte 10. juunil 1958 New Yorgis allkirjastatud välisriigi vahekohtu otsuste tunnustamise ja täitmise konventsiooni(42) tähenduses, nagu direktiivi 89/104 artikkel 5 ei saa olla avaliku korraga seotud säte määruse nr 44/2001 artikli 34 punkti 1 tähenduses.
54. See, et viidatud kohtuotsus ei ole põhikohtuasjas asjakohane, ilmneb ka mitmest muust erinevusest. Esiteks võimaldab artikli 34 punkt 1 keelduda mitte vahekohtuotsuse, vaid teises liikmesriigis tehtud kohtuotsuse tunnustamisest. Siseriiklike kohtuotsuste puhul eeldatakse aga nende õiguspärasust. See õiguspärasuse eeldamine õigustab seda, et Euroopa Kohtu kohaldatav avaliku korra kriteerium on kohtuotsuste puhul rangem kui vahekohtuotsuste puhul. Teiseks kohaldatakse liikmesriikide kohtute tehtud otsuste suhtes liidu õigusega loodud kohtuliku kaitse süsteemi ja eelkõige eelotsusetaotluse esitamise korda, mida ei ole vahekohtuotsuste puhul.(43) Euroopa Kohus on selles küsimuses rõhutanud, et lepinguline vahekohus ei kujuta endast „liikmesriigi kohut” ELTL artikli 267 tähenduses, sest vahekohtunikud ei saa – erinevalt siseriiklikust kohtust – paluda Euroopa Kohtul teha eelotsuse raames otsus küsimuste kohta, mis käsitlevad liidu õiguse tõlgendamist.(44) Vastastikune usaldus, mida liikmesriigid üksteise kohtuotsuste suhtes üles näitavad, ja liidu õigusega loodud kohtuliku kaitse süsteem selgitavad suurel määral, miks valiti kohtuasjades Eco Swiss ja Renault erinev lahendus.(45) Tuleb ka meenutada, et liidu õigusega on liikmesriikidele kehtestatud kohustus hüvitada igasugune kahju, mida liidu õiguse rikkumisega eraõiguslikele isikutele põhjustati ja mida võib pidada liidu süüks, sh siis, kui see kahju tuleneb niisuguse kohtu otsusest, kes teeb otsuse viimase kohtuastmena.(46) Riigi vastutusele lisandub veel võimalus esitada ELTL artikli 258 alusel liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi.
b. Lojaalse koostöö põhimõtte rikkumine
55. Diageo Brands väidab, et nii Sofiyski gradski sad kui ka Varhoven kasatsionen sad on rikkunud oma kohustust esitada Euroopa Kohtule eelotsuse küsimus.
56. Sofiyski gradski sadi kohustuse kohta esitada eelotsusetaotlus meenutan esiteks, et Euroopa Kohus on juba leidnud, et liikmesriikides liidu õiguse ühetaolise tõlgendamise tagamiseks ELTL artikliga 267 kehtestatud kord näeb ette otsese koostöö Euroopa Kohtu ja siseriiklike kohtute vahel menetluses.(47)
57. Selles küsimuses tuleb märkida, et eelotsusetaotlus põhineb kohtutevahelisel dialoogil, mille alustamine sõltub täielikult siseriikliku kohtu hinnangust taotluse esitamise asjakohasusele ja vajalikkusele.(48) Seega, kui siseriikliku kohtu otsuse peale ei saa edasi kaevata, peab see kohus põhimõtteliselt saatma asja ELTL artikli 267 kolmanda lõigu alusel Euroopa Kohtusse juhul, kui selles kohtus kerkib üles EL toimimise lepingu tõlgendamise küsimus.(49)
58. Põhikohtuasjas on raske ette heita, et päritoluriigi kohus on rikkunud ilmselgelt eelotsusetaotluse esitamise kohustust. Sofiyski gradski sad on nimelt esimese astme kohus, kelle otsuse peale oleks saanud esitada apellatsioonkaebuse, ja isegi kassatsioonkaebuse Bulgaaria viimase astme kohtule. Seega ei olnud ta kohustatud esitama ELTL artikli 267 teise lõigu alusel eelotsuse küsimust.(50)
59. Mis puudutab teiseks Varhoven kasatsionen sadi 15. juuni 2009. aasta tõlgendavat määrust, mille alusel tehti Sofiyski gradski sadi 11. jaanuari 2010. aasta otsus, siis ma tõden ainult, et põhikohtuasi puudutab üksnes Sofiyski gradski sadi 11. jaanuari 2010. aasta otsuse tunnustamist.
c. Õiguskaitsevahendite ammendamata jätmine
60. Eelotsusetaotlusest ilmneb, et Diageo Brands ei kasutanud teda puudutavas menetluses ära õiguskaitsevahendeid, mis tal siseriikliku õiguse kohaselt olid. Ta väidab selles küsimuses, et ta ei teinud seda seepärast, et Bulgaaria kohtutes olemasolevate õiguskaitsevahendite kasutamisel ei olnud mõtet, sest see poleks saanud viia selleni, et need kohtud teevad teistsuguse otsuse.
61. See argument ei veena mind.
62. Käesoleva ettepaneku punktis 50 on meenutatud, et ainuüksi siseriikliku või liidu õiguse rikkumine ei saa õigustada tunnustamisest keeldumist määruse nr 44/2001 artikli 34 punkti 1 alusel.(51) Euroopa Kohus on kinnitanud, et niisugustel juhtudel annab igas liikmesriigis loodud õiguskaitsevahendite süsteem, mida täiendab ELTL artiklis 267 ette nähtud eelotsuse kord, õigussubjektidele piisava tagatise.(52)
63. Mis puudutab siseriiklikul tasandil loodud õiguskaitsevahendeid, siis ei ole aga määruse nr 44/2001 artikli 34 punktis 1 nõutud, et õiguskaitsevahendid päritoluliikmesriigis oleksid ammendatud. Komisjon märgib siiski, et määrus nr 44/2001 rajaneb põhiideel, et sisulises menetluses tehtavad toimingud, sh sisuliste vigade parandamine, peavad koonduma päritoluliikmesriiki.(53)
64. Ma nõustun muidugi selle lähenemisega. Seisukoht, et avaliku korra tingimusele saab tugineda üksnes erandjuhul, põhineb ka eeldusel, et kostjad kasutavad kõiki õiguskaitsevahendeid, mis neil päritoluliikmesriigi õiguse kohaselt on, et lasta õigusnormide rikkumised ära parandada. Määruse nr 44/2001 artikli 34 punktis 1 ei ole nõutud, et päritoluliikmesriigi õiguskaitsevahendid oleksid ammendatud. Tuleb siiski asuda seisukohale, et üldiselt ja mõistagi peavad õigussubjektid kasutama selles liikmesriigis kõiki olemasolevaid õiguskaitsevahendeid, et takistada avaliku korra rikkumist juba algetapis, v.a erandlike asjaolude korral, kui päritoluliikmesriigis on liiga raske või võimatu õiguskaitsevahendeid kasutada. See on seda olulisem siis, kui väidetav avaliku korra rikkumine tuleneb liidu õiguse rikkumisest. Seega eksisteerib kindel kohustus, et liikmesriigi iga kohus peab järgima liidu avalikku korda.(54)
65. Selles küsimuses näib mulle, et määruse nr 44/2001 mõte ja eesmärk kõnelevad selle kasuks, et tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigi kohus peab võtma arvesse asjaolu, et isik, kes vastustab päritoluriigi otsuse tunnustamist, ei kasutanud õiguskaitsevahendeid, mida siseriiklik õigus talle pakkus.(55) Seega peab tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigi kohus selle hindamisel, kas on selgelt rikutud tema riigi avalikku korda − mis õigustab otsuse tunnustamisest keeldumist määruse nr 44/2001 raames −, kindlasti arvesse võtma seda, kas päritoluliikmesriigi õiguskorras on olemas siseriikliku kohtu poolt liidu õiguse rikkumiste hüvitamise vahendid.(56) See arvessevõtmine peab siiski toimuma igal üksikul juhul eraldi, lähtudes juhtumi konkreetsetest asjaoludest.(57) Kui asjaomane rikkumine puudutab – nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktis 39 − liidu avalikku korda, mitte siseriiklikku avalikku korda, tuleneb kõikide liikmesriikide kohustus võtta seda rikkumist arvesse nende kohustusest tagada liidu õiguse nõuetekohane kohaldamine.(58)
66. Põhikohtuasjas oleks nende õiguskaitsevahendite ammendamine, mida Bulgaaria õigus Diageo Brandsile pakkus, võimaldanud tal ehk väita Bulgaaria viimase astme kohtus, et on vaja esitada eelotsuse küsimus.
67. Igal juhul ei tohi eirata asjaolu, et kui Diageo Brands oleks ühelt poolt ammendanud õiguskaitsevahendid, mis olid tema käsutuses Bulgaaria kohtutes, ja kui kõrgemad kohtud oleksid teiselt poolt eiranud liidu õigust, oleks Diageo Brandsil olnud võimalus nõuda Bulgaaria riigi vastutuse kohaldamist. Komisjon arvab, et kuigi liidu õigusega loodud kohtuliku kaitse süsteem ei suuda tagada igasuguste vigade puudumist, pakub ta pooltele vähemalt võimalust saavutada liidu õiguse väära kohaldamise korral hüvitis. Selles küsimuses on Euroopa Kohus leidnud, et – nagu märgitud käesoleva ettepaneku punktis 54 – on põhimõte, et liikmesriigid on kohustatud hüvitama kahju, mida on eraõiguslikele isikutele põhjustatud liidu õiguste rikkumisega ja mida võib pidada nende süüks, kohaldatav ka siis, kui asjaomane rikkumine tuleneb niisuguse kohtu otsusest, kes teeb otsuse viimase astme kohtuna.(59)
4. Vahejäreldus
68. Kõikide eelnevate kaalutluste põhjal tuleb esimesele ja teisele küsimusele vastata, et määruse nr 44/2001 artikli 34 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et asjaolu, et päritoluriigis tehtud otsus on vastuolus liidu õigusega, ei õigusta seda, et asjaomast otsust ei tunnustata tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigis põhjendusel, et sellega rikutakse selle viimase riigi avalikku korda. Ainuüksi niisugune siseriikliku või liidu õiguse rikkumine, nagu vaadeldakse põhikohtuasjas, ei saa seepärast, et see ei kujuta endast tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigi õiguskorra olulise tähtsusega õigusnormi rikkumist, õigustada tunnustamisest keeldumist määruse nr 44/2001 artikli 34 lõike 1 alusel.
69. Tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigi kohus peab selle kontrollimisel, kas liidu õiguse alusnormide rikkumise tõttu on rikutud avalikku korda, arvesse võtma asjaolu, et isik, kes on otsuse tunnustamise vaidlustanud otsuse tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigis, ei ole kasutanud õiguskaitsevahendeid, mis olid päritoluriigis tema käsutuses.
C. Kolmas küsimus
70. Kolmandas küsimuses soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas liikmesriigis algatatud põhikohtuasjaga, mis puudutab kauba arestimisega põhjustatud kahju hüvitamise nõuet ja mille käigus kerkis otsuse teises liikmesriigis tunnustamise küsimus kohtuvaidluse raames, mille eesmärk oli tagada intellektuaalomandi õiguste järgimine, seotud kohtukulud kuuluvad direktiivi 2004/48 artikli 14 kohaldamisalasse.
71. Direktiivi 2004/48 artikli 1 kohaselt käsitleb see direktiiv intellektuaalomandi õiguste jõustamiseks vajalikke meetmeid, menetlusi ja õiguskaitsevahendeid. Lisaks on selle direktiivi artikli 2 lõikes 1 sätestatud, et need meetmed, menetlused ja õiguskaitsevahendid kehtivad kooskõlas kõnealuse direktiivi artikliga 3 mis tahes intellektuaalomandi õiguste rikkumise suhtes, mis on ette nähtud eelkõige asjaomase liikmesriigi siseriiklikes õigusnormides. Direktiivi 2004/48 üldeesmärk on seega ühtlustada liikmesriikide seadustikke, et tagada siseturul kõrge, võrdväärne ning ühetaoline kaitsetase.(60)
72. Pealegi ei ole direktiivi 2004/48 eesmärk mitte reguleerida kõiki intellektuaalomandi õigustega seotud aspekte, vaid ainult neid, mis on esiteks seotud nende õiguste jõustamisega ja teiseks nende õiguste rikkumisega, kohustades tagama tõhusad õiguskaitsevahendid, et ennetada, lõpetada või hüvitada kõik intellektuaalomandi rikkumised.(61)
73. Selles küsimuses tuleb märkida, et kahju hüvitamise nõuded on tihedalt seotud menetlustega, mille eesmärk on tagada intellektuaalomandi õiguste kaitse. Näiteks on direktiivi 2004/48 artiklis 7 esiteks ette nähtud meetmed, mis võimaldavad arestida kauba, millest kahtlustatakse, et sellega rikutakse intellektuaalomandi õigusi.(62) Teiseks on selle direktiivi artikli 9 lõikes 7 ette nähtud meetmed, mis võimaldavad esitada nõude hüvitada kahju, mida põhjustati põhjendamatu arestiga. Komisjoni sõnul kujutavad need meetmed endast tagatist, mida seadusandja pidas vajalikuks vastukaaluks kiiretele ja tõhusatele ajutistele meetmetele, mis ta ette nägi.(63)
74. Mis puudutab direktiivi 2004/48 artiklit 14, siis on Euroopa Kohus sedastanud, et selle sätte eesmärk on tugevdada intellektuaalomandi kaitse taset, vältides seda, et kahju saanud isik loobub oma õiguste kaitseks kohtumenetluse algatamisest.(64)
75. Ma arvan nagu komisjongi, et direktiivi 2004/48 artikli 14 lai ja üldine sõnastus − milles on viidatud „vaidluse võitja poolele” ja „kaotaja poolele”, täpsustamata, missuguse direktiivis ette nähtud menetluse tüübiga on tegemist –, võimaldab asuda seisukohale, et see õigusnorm on kohaldatav kaotaja poolele, kes ei ole intellektuaalomandi õiguse omanik, kuid kellest kahtlustatakse, et ta rikkus niisugust õigust.
76. Kõikide eelnevate kaalutluste põhjal tuleb kolmandale küsimusele vastata, et Madalmaades algatatud põhikohtuasjaga, mis puudutab kauba arestimisega põhjustatud kahju hüvitamise nõuet ja mille käigus kerkis otsuse teises liikmesriigis tunnustamise küsimus kohtuvaidluse raames, mille eesmärk oli tagada intellektuaalomandi õiguste järgimine, seotud kohtukulud kuuluvad direktiivi 2004/48 artikli 14 kohaldamisalasse.
V. Ettepanek
77. Kõiki eespool esitatud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Hoge Raad der Nederlandeni esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1. Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 34 punkti 1 tuleb tõlgendada nii, et asjaolu, et päritoluriigis tehtud otsus on vastuolus liidu õigusega, ei õigusta seda, et asjaomast otsust ei tunnustata tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigis põhjendusel, et sellega rikutakse selle viimase riigi avalikku korda. Ainuüksi niisugune siseriikliku või liidu õiguse rikkumine, nagu vaadeldakse põhikohtuasjas, ei saa seepärast, et see ei kujuta endast tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigi õiguskorra olulise tähtsusega õigusnormi rikkumist, õigustada tunnustamisest keeldumist määruse nr 44/2001 artikli 34 lõike 1 alusel. Tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigi kohus peab selle kontrollimisel, kas liidu õiguse alusnormide rikkumise tõttu on rikutud avalikku korda, arvesse võtma asjaolu, et isik, kes on otsuse tunnustamise vaidlustanud otsuse tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigis, ei ole kasutanud õiguskaitsevahendeid, mis olid päritoluriigis tema käsutuses.
2. Madalmaades algatatud põhikohtuasjaga, mis puudutab kauba arestimisega põhjustatud kahju hüvitamise nõuet ja mille käigus kerkis otsuse teises liikmesriigis tunnustamise küsimus kohtuvaidluse raames, mille eesmärk oli tagada intellektuaalomandi õiguste järgimine, seotud kohtukulud kuuluvad Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/48/EÜ intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta artikli 14 kohaldamisalasse.
1 –	Algkeel: prantsuse.
2 −	Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrus kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT 2001, L 12, lk 1; ELT eriväljanne 19/04, lk 42).
3 −	C‑420/07, EU:C:2009:271, punkt 60.
4 −	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta (ELT L 157, lk 45; ELT eriväljaanne 17/02, lk 32).
5 −	Vt eelkõige kohtuotsused WWF jt (C‑435/97, EU:C:1999:418, punkt 32) ja Danosa (C‑232/09, EU:C:2010:674, punkt 33).
6 −	Vt selle kohta kohtuotsused Haim (C‑424/97, EU:C:2000:357, punkt 58), Vatsouras ja Koupatantze (C‑22/08 ja C‑23/08, EU:C:2009:344, punkt 23) ning Danosa (EU:C:2010:674, punkt 34).
7 −	Kohtuotsus Danosa (EU:C:2010:674, punkt 36).
8 −	Suulistest seisukohtadest, mille Simiramida kohtuistungil esitas, ilmneb, et Varhoven kasatsionen sadi tõlgendava määruse järgimine on kõikidele siseriiklikele kohtutele kohustuslik.
9 −	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. oktoobri 2008. aasta direktiiv kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (ELT L 299, lk 25), millega tunnistati kehtetuks ja asendati nõukogu 21. detsembri 1988. aasta esimene direktiiv 89/104/EMÜ kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT 1989, L 40, lk 1, ja parandus EÜT 1989, L 207, lk 44).
10 −	Simiramida andis oma suulistes seisukohtades teada, et ei ole selle eelotsusetaotluses esitatud väitega nõus. Tema kirjalikest ja suulistest seisukohtadest ilmneb siiski, et ta leiab, et Sofiyski gradski sad kohaldas direktiivi 89/104 artiklit 5 valesti.
11 −	Selle õiguse lõppemise tingimused määrati hiljem kindlaks Euroopa Kohtu praktikas. Vt eelkõige kohtumäärus Honda Giken Kogyo Kabushiki Kaisha (C‑535/13, EU:C:2014:2123).
12 −	Vt eelkõige kohtuotsus Class International (C‑405/03, EU:C:2005:616, punkt 58) ja kohtumäärus Canon (C‑449/09, EU:C:2010:651, punktid 19 ja 26).
13 −	Kohtuotsused Krombach (C‑7/98, EU:C:2000:164, punktid 22 ja 23), Renault (C‑38/98, EU:C:2000:225, punktid 27 ja 28), Apostolides (EU:C:2009:271, punktid 56 ja 57) ja flyLAL-Lithuanian Airlines (C‑302/13, EU:C:2014:2319, punkt 47). Kohtujurist Alber avaldas selles küsimuses väga selget seisukohta oma ettepanekus kohtuasjas Renault: „Euroopa Kohtu tõlgenduse mõte ja eesmärk on vältida seda, et konventsiooni ei tõlgendataks erinevalt” (kohtuotsus Renault, EU:C:1999:325, punkt 58).
14 −	Vt Fallon, M., „Les conflits de lois et de juridictions dans un espace économique intégré – l’expérience de la Communauté européenne”, Recueil des cours, 1995, lk 255: „Nagu iga õigussüsteem, nii loob ka [liidu] õigus avaliku korraga seotud normide korpuse, millest ei ole lubatud erandeid teha, sest need on üliolulised normid. Need normid kvalifitseeritakse ülioluliseks seetõttu, et neil on tähtsus kord turu toimimise seisukohast, kord isikule, kelle kaitset nendega püütakse saavutada.”
15 −	Vt kohtuotsus Eco Swiss (C‑126/97, EU:C:1999:269, punkt 36).
16 −	Kohtuotsused Prism Investments (C‑139/10, EU:C:2011:653, punktid 27 ja 28) ning flyLAL-Lithuanian Airlines (EU:C:2014:2319, punkt 45).
17 −	EÜT 1972 L 299, lk 32.
18 −	Vt määruse nr 44/2001 artikli 68 lõige 1.
19 –	Kohtuotsused Draka NK Cables jt (C‑167/08, EU:C:2009:263, punkt 20), SCT Industri (C‑111/08, EU:C:2009:419, punkt 22), German Graphics Graphische Maschinen (C‑292/08, EU:C:2009:544, punkt 27), Realchemie Nederland (C‑406/09, EU:C:2011:668, punkt 38), Sapir jt (C‑645/11, EU:C:2013:228, punkt 31) ja Sunico jt (C‑49/12, EU:C:2013:545, punkt 32).
20 −	Konventsiooni artikli 27 lõike 1 raames, mille kohaselt ei tunnustata otsust siis, kui see oleks „vastuolus selle riigi avaliku korraga, kus tunnustamist taotletakse”, tegigi Euroopa Kohus kohtuotsused Krombach (EU:C:2000:164), Renault (EU:C:2000:225) ja Gambazzi (C‑394/07, EU:C:2009:219)
21 −	Kohtuotsused Apostolides (EU:C:2009:271, punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika), Prism Investments (EU:C:2011:653, punkt 33) ja flyLAL-Lithuanian Airlines (EU:C:2014:2319, punkt 46).
22 −	Vt selle kohta kohtuotsused Solo Kleinmotoren (C‑414/92, EU:C:1994:221, punkt 20), Krombach (EU:C:2000:164, punkt 21), Renault (EU:C:2000:225, punkt 26), Apostolides (EU:C:2009:271, punkt 55) ja Prism Investments (EU:C:2011:653, punkt 33).
23 −	Vt selle kohta kohtuotsused Hoffmann (145/86, EU:C:1988:61, punkt 21), Krombach (EU:C:2000:164, punkt 21), Renault (EU:C:2000:225, punkt 26) ja Apostolides (EU:C:2009:271, punkt 55).
24 −	Vt ka Gaudemet-Tallon, H., „De la définition de l’ordre public faisant obstacle à l’exequatur, Cour de justice des Communautés européennes – 11 mai 2000, Régie nationale des usines Renault SA c. Mexicar SpA et Orazio Formento”, Revue critique de droit international privé, 2000, lk 497.
25 −	Aruanne, mis käsitleb 27. septembri 1968. aasta konventsiooni kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT 1979, C 59, lk 44). Vt kommentaari konventsiooni artikli 27 lõikele 1: „Tunnustamisest võib keelduda, kui see on vastuolus selle riigi avaliku korraga, kus tunnustamist taotletakse. Komitee arvates võib see tingimus mängu tulla ainult erandjuhtudel.”
26 −	„Pehmendatud mõju” kohta vt Gaudemet-Tallon, H., Compétence et exécution des jugements en Europe. Règlement n° 44/2001. Conventions de Bruxelles et de Lugano, 4. tr, L.G.D.J., 2010, lk 412, ja Francq, S., „Article 34”, Brussels I Regulation, Ulrich Magnus ja Peter Mankowski (toim), lk 554−600, 566.
27 −	Mis oli Brüsseli konventsiooni lisatud juba algusest peale. Vt selle kohta Francq, S., op. cit., lk 566.
28 −	Ettepanek: nõukogu määrus (EÜ) kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (KOM(99) 0348 (lõplik)). Määruse nr 44/2001 uuesti läbi vaatamisel tegi komisjon ettepaneku kaotada täitemenetlus ja avaliku korra tingimus kui otsuse täitmisest keeldumise alus. Seda ettepanekut ei toetatud. Täitmiskorda siiski leevendati, kuid avaliku korra tingimus jäi muutumatuks. Vt selle kohta järgmine ettepanek: Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (KOM(2010) 0748 (lõplik)) ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT L 351, lk 1) artikkel 45.
29 −	Vt kohtuotsused Krombach (EU:C:2000:164, punkt 36), Renault (EU:C:2000:225, punkt 29), Apostolides (EU:C:2009:271, punkt 58) ja flyLAL-Lithuanian Airlines (EU:C:2014:2319, punkt 48).
30 −	Kohtuotsused Renault (EU:C:2000:225, punkt 30), Gambazzi (EU:C:2009:219, punkt 27), Apostolides (EU:C:2009:271, punkt 59) ja flyLAL-Lithuanian Airlines (EU:C:2014:2319, punkt 49). Tegemist võib olla nii menetlusliku avaliku korra kui ka sisulise avaliku korraga, kuid mehhanism peab jääma erandlikuks. Vt selle kohta Gaudemet-Tallon, H., op. cit., lk 424.
31 −	Kohtuotsus Renault (EU:C:2000:225, punkt 32).
32 −	Vt Francq, S., op. cit., lk 566, ja Moitinho de Almeida, J. C., „Refus de la reconnaissance ou de l’exécution des jugements étrangers: l’ordre public”, L’Europe des droits fondamentaux, Luc Weitzelʼi juhtimisel, A. Pedone, 2013, lk 153−164, eriti lk 155.
33 −	Kohtuotsused Renault (EU:C:2000:225, punkt 33) ja Apostolides (EU:C:2009:271, punkt 60).
34 −	Kohtujurist Alberi arvates on võimalik, et ekslikke otsuseid tehakse ka tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigis ja need jõustuvad seal. Teiste sõnadega tuleb neid seal kohaldada hoolimata vigadest, mis on nende puhul tehtud. Välisriikide samaväärsete kohtuotsuste tunnustamisega ei saa seega iseenesest rikkuda tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigi avalikku korda. Vt kohtujuristi ettepanek, Alber, kohtuasi Renault (EU:C:1999:325, punkt 66).
35 −	Jenard’i aruanne, lk 44.
36 −	Kohtuotsused Renault (EU:C:2000:225, punkt 30) ja Apostolides (EU:C:2009:271, punkt 59). Selles küsimuses on õigusteoorias väidetud, et kui päritoluriigi kohus on ekslikult otsuse teinud siseriikliku seaduse alusel, mis on liidu õigusega vastuolus, on ta rikkunud liidu olulist õigusnormi, mis võib sõltuvalt juhtumist olla rohkem või vähem tähtis, kuid eriti liidu õiguse aluspõhimõtet, st põhimõtet, mille kohaselt on see õigus siseriikliku õiguse suhtes ülimuslik. Gaudemet-Tallon, H., „De la définition […]” loc. cit., lk 497.
37 −	Vt analoogia alusel kohtujuristi ettepanek, Alber, kohtuasi Renault (EU:C:1999:325, punkt 67).
38 −	Vt direktiivi 89/104 põhjendused 3−5.
39 −	Lisaks tuleb märkida, et ülekaaluka õigusteooria kohaselt on valdkondades, mida reguleerib määrus nr 44/2001, haruldane, et teises liikmesriigis tehtud otsus riivab liidu liikmesriigi avalikku korda. Mis puudutab „tsiviil‑ ja kaubandusasju”, siis sisulised kontseptsioonid, mis erinevates liikmesriikides valitsevad, põhinevad samadel juhtideedel ega ole avaliku korra seisukohast tundlikud, nagu võib olla eelkõige perekonnaõigus. Vt selle kohta Gaudemet-Tallon, H., op. cit., lk 414.
40 −	EU:C:1999:269.
41 −	Punkt 36.
42 −	Recueil des traités des Nations unies, kd 330, lk 3. Vt kohtuotsus Eco Swiss (EU:C:1999:269, punkt 39).
43 −	Vt Francq, S., op. cit., lk 570.
44 –	EU:C:1999:269, punktid 34 ja 40.
45 −	Vt selle kohta Francq, S., op. cit., lk 571.
46 −	Kohtuotsus Köbler (C‑224/01, EU:C:2003:513, punkt 50).
47 −	Kohtuotsused Cartesio (C‑210/06, EU:C:2008:723, punkt 90), Kelly (C‑104/10, EU:C:2011:506, punkt 6) ja Consiglio nazionale dei geologi ja Autorità garante della concorrenza e del mercato (C‑136/12, EU:C:2013:489, punkt 28).
48 −	Kohtuotsused Cartesio (EU:C:2008:723, punkt 91) ja Kelly (EU:C:2011:506, punkt 63).
49 −	Vt kohtuotsused Parfums Christian Dior (C‑337/95, EU:C:1997:517, punkt 26) ja Consiglio nazionale dei geologi ja Autorità garante della concorrenza e del mercato (EU:C:2013:489, punkt 25).
50 −	Märgin ka, et Euroopa Kohtu käsutuses olevas toimikus ei ole märgitud, kas Varhoven kasatsionen sadis kerkis direktiivi 89/104 artikli 5 tõlgendamise küsimus.
51 −	Kohtuotsused Renault (EU:C:2000:225, punkt 33) ja Apostolides (EU:C:2009:271, punkt 60).
52 −	Kohtuotsus Renault (EU:C:2000:225, punkt 33).
53 −	Vt selle kohta eelkõige määruse nr 44/2001artikkel 46.
54 −	Vt Fallon, M., op. cit., lk 255.
55 −	Francq, S., op. cit., lk 567 ja 568.
56 –	Ibidem, lk 573. Vt ka Hess, B., Pfeiffer, T. ja Schlosser, P., The Brussels I. Regulation (EC) No 44/2001, Beck München, 2008, lk 145: „[…] the control of the foreign judgment should at least be retained when the Member State of origin does not provide for an efficient remedy”.
57 −	Eelkõige sõltuvalt sellest, kas asjaomasel isikul olid või mitte vahendid, mis olid vajalikud õiguskaitsevahendi kasutamiseks või sobiva kohtuliku kaitse saavutamiseks.
58 −	Liidus õigusemõistmise valdkonnas valitseva vastastikuse usalduse kontseptsioon eeldab, et päritoluliikmesriigi kohus säilitab kontrolli kohtuasja käigu ja tulemuse üle. Võimalikele (menetlusnormide või sisulistele) rikkumistele peab samuti tähelepanu juhtima asjaomane isik selle riigi kohtus. Asjaomane isik ei saa loota võimalusele vaidlustada need rikkumised tunnustamise või täitmisele pööramise taotluse saanud riigi kohtus, sest kohtulikku kaitset käsitlevad õigusnormid on nendes kahes riigis võrreldavad. Vt Grzegorczyk, P., „Automatyczna wykonalność orzeczeń sądowych w sprawach cywilnych w Unii Europejskiej – geneza, stan obecny i perspektywy”, Europejskie prawo procesowe cywilne i kolizyjne, P. Grzegorczyk, K. Weitz (toim), Varssavi, 2012, lk 37. Lisaksin, et kui tegemist on liidu avaliku korra rikkumistega, mis tulenevad liidu õiguse eiramisest, tuleb kaitse taset pidada samasuguseks kõikides liidu liikmesriikides.
59 −	Kohtuotsus Köbler (EU:C:2003:513, punkt 50).
60 −	Vt direktiivi 2004/48 põhjendused 10 ja 11.
61 −	Kohtuotsus Bericap Záródástechnikai (C‑180/11, EU:C:2012:717, punkt 75).
62 −	Direktiivi 2004/48 artikli 7 lõikes 4 on täpsustatud, et „kui hiljem on leitud, et intellektuaalomandi õigust ei ole rikutud ega seda ei ole ähvardanud rikkumise oht, on kohtuasutustel õigus kostja nõudel kohustada hagejat maksma kostjale kohast hüvitist nimetatud meetmetega tekitatud mis tahes kahju eest”.
63 –	Direktiivi 2004/48 artikli 7 lõige 1.
64 −	Kohtuotsus Realchemie Nederland (EU:C:2011:668, punkt 48).

matches: kohus kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus kohus kohus kohus kohus Kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus Kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus Kohus kohus kohus Kohus kohus kohus kohus Kohus kohus kohus Kohus kohus Kohus kohus kohus


Täitmisavaldus elatisrahade sissenõudmiseks
Isikukood/registrikood (selle puudumisel sünniaeg)
(telefon, faks, e-post) ,
Panga rekvisiidid pangas
Kas sissenõudjal on esindaja? Ei Jah
Panga rekvisiidid pangas.
Kas võlgnikul on esindaja? Ei Jah
TÄITEDOKUMENT JA NÕUE
Palun pöörata täitmisele täitemenetluse seadustiku § 2 lg 1 p alusel
Lahendi teinud asutuse vms nimetus, kuupäev ja lahendi nimetus
Kas nõue on perioodiline? Ei Jah
Nõude suurus: eurot
Nõude suurus: eurot kuus
Eelmiste perioodide võlgnevus seisuga
on eurot
Nõudele lisandub viivis Ei Jah
Nõudele lisandub viivis % päevas kuus aastas
Põhinõude suurus eurot
VÕLGNIKU VARA
Võlgniku teadaolev vara:
Soovin pöörata sissenõuet võlgniku kinnisvarale (alus: TMS § 23 lg 3): Ei Jah
Soovin pöörata sissenõuet võlgniku vallasvarale: Ei Jah
Soovin pöörata sissenõuet võlgniku nõudeõigustele: Ei Jah
ÕIGUSTE PIIRAMINE LAPSE ELATISE VÕLGNEUSE KORRAL
Täitemenetluse seadustik § 1771 lg 1:
Kui lapse elatise võlgnik ei ole täitemenetluse ajal kahe kuu jooksul korrapäraselt elatist maksnud ja kohtutäituril ei ole õnnestunud seda sisse nõuda võlgniku vara arvelt, hoiatab kohtutäitur võlgnikku sissenõudja nõusolekul, et võlgniku käesoleva seadustiku § 1772 lõikes 1 loetletud õigused ja lubade kehtivus peatatakse ning nende andmine keelatakse, kui ta ei täida 30 päeva jooksul hoiatuse kättetoimetamisest arvates vähemalt ühte järgmist tingimust:
Täitemenetluse seadustik § 1772 lg 1:
Annan kohtutäiturile nõusoleku hoiatuse tegemiseks võlgnikule ja avalduse esitamiseks kohtule täitemenetluse seadustiku § 1772 lõikes 1 loetletud õiguste ja lubade kehtivuse peatamiseks ning nende andmise keelamiseks, kui võlgnik ei täida 30 päeva jooksul hoiatuse kättetoimetamisest arvates vähemalt ühte järgmist tingimust:
3) põhjendab, miks hoiatuses märgitud õiguse ja loa piiramine oleks tema suhtes ebaõiglane, eelkõige juhul, kui elatise tasumata jätmiseks oli mõjuv põhjus või kui õiguse piiramine takistaks oluliselt võlgniku ja tema ülalpeetavate toimetulekut (alus: täitemenetluse seadustik § 1771):
Sissenõudjale teadaolevalt omab võlgnik järgmisi õigusi ja lubasid:
Jahipidamisõigus: Ei Jah
Mootorsõiduki juhtimisõigus: Ei Jah
Relvaluba ja relvasoetamisluba: Ei Jah
Väikelaeva ja jeti juhtimisõigus: Ei Jah
Kalastuskaart: Ei Jah
Kas sissenõudjale teadaolevalt omab võlgnik kohustusi kolmandate isikute ees (näiteks laenukohustus panga või liisinguandja ees, üürikohustus jne)? Juhul kui omab, siis palun märkida, kelle ees ja milliseid kohustusi.
Avaldaja andmete muutumisest ja elatise tasumisest otse avaldajale palun kohe teavitada kohtutäiturit. Mitteteatamise tagajärjel tekkinud arusaamatuste eest kohtutäitur ei vastuta.


text:
Eelotsusetaotlus – Autoriõigus ja sellega kaasnevad õigused – Direktiiv 2001/29/EÜ – Infoühiskond – Autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamine – Artikli 3 lõige 1 – Üldsusele edastamine – Mõiste – Varem piiranguteta ja autoriõiguse omaja loal ühel teisel veebisaidil avaldatud foto autoriõiguse omaja loata veebisaidile üleslaadimine – Uus üldsus
Kohtuasjas C‑161/17,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Bundesgerichtshofi (Saksamaa kõrgeim üldkohus) 23. veebruari 2017. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 31. märtsil 2017, menetluses
võttes arvesse seisukohti, mille esitasid:
– Land Nordrhein-Westfalen, esindaja: Rechtsanwalt M. Rümenapp,
– D. Renckhoff, esindaja: Rechtsanwalt S. Rengshausen,
– Itaalia valitsus, esindaja: G. Palmieri, keda abistas avvocatodello Stato F. De Luca,
– Euroopa Komisjon, esindajad: J. Samnadda ja T. Scharf,
arvestades kirjalikku menetlust ja 7. veebruari 2018. aasta kohtuistungil esitatut,
olles 25. aprill 2018. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
2 Taotlus on esitatud Land Nordrhein-Westfaleni (Nordrhein-Westfaleni liidumaa, Saksamaa) ja fotograaf D. Renckhoffi vahelises kohtuvaidluses, mis puudutab seda, et sellel liidumaal asuva kooli õpilane kasutas ilma loata üht D. Renckhoffi tehtud ja vabalt ühel veebisaidil kättesaadavat fotot illustratsioonina koolitöös, mille see kool tegi kättesaadavaks ühel teisel veebisaidil.
3 Direktiivi 2001/29 põhjendustes 3, 4, 9, 10, 23 ja 31 on ette nähtud:
(31) Tuleb tagada õiguste ja huvide tasakaal eri liiki õiguste valdajate huvide vahel, samuti eri liiki õiguste valdajate ning kaitstud objekti kasutajate vahel. […]“
4 Direktiivi 2001/29 artikli 3 „Õigus teoseid üldsusele edastada ja muid objekte üldsusele kättesaadavaks teha“ lõigetes 1 ja 3 on sätestatud:
5 Direktiivi 2001/29 artikli 5 „Erandid ja piirangud“ lõike 3 punkt a sätestab:
a) kasutamine illustreeriva materjalina õppetöös või teadusuuringutes, tingimusel et märgitakse ka allikas, sh autori nimi, kui see ei ole võimatu, ning ulatuses, mis on õigustatult vajalik taotletava mitteärilise eesmärgi saavutamiseks“.
6 Landgericht Hamburgi (Hamburgi esimese astme kohus, Saksamaa) poole pöördunud hageja D. Renckhoff on kutseline fotograaf. Stadt Waltropi (Waltropi linn, Saksamaa) – esimeses kohtuastmes algul kostja, hiljem põhikohtuasjas enam menetlusosaline ei ole – vastutusalas on Gesamtschule de Waltrop (Waltropi üldhariduskool, edaspidi „kool“). Nordrhein-Westfaleni liidumaa (Saksamaa), kes on samuti kostja esimeses kohtuastmes, teostab kooli üle järelevalvet ning on sealsete õpetajate tööandja.
7 Alates 25. märtsist 2009 oli kooli veebisaidil kättesaadav referaat, mille selle kooli üks õpilastest oli koostanud koolis korraldatud hispaania keele seminari raames ja mis sisaldas illustratsioonina D. Renckhoffi tehtud fotot (edaspidi „foto“), mille see õpilane oli alla laadinud reisimisele pühendatud veebisaidilt (edaspidi „reisiportaal“). Foto oli sellel veebsaidil piiranguteta allalaaditav. Foto all oli õpilane esitanud viite sellele veebisaidile.
8 D. Renckhoff väidab, et ta andis õiguse foto kasutamiseks ainult reisiportaali haldajatele ja leiab, et foto üleslaadimine kooli veebisaidile rikub tema autoriõigusi. Esimeses astmes palus ta kohtul keelata Nordrhein-Westfaleni liidumaal sanktsioonide ähvardusel fotot reprodutseerida või lubada reprodutseerida ja/või üldsusele kättesaadavaks teha ning teise võimalusena keelata tal lubada õpilastel reprodutseerida fotot internetti ülespaneku eesmärgil. Lisaks nõuab ta liidumaalt, et see maksaks 400 euro suurust kahjuhüvitist, millele lisandub intress.
9 D. Renckhoffi hagi rahuldati osaliselt, Nordrhein-Westfaleni liidumaad kohustati foto kooli veebisaidilt maha võtma ning tasuma 300 eurot koos intressiga.
10 Mõlemad pooled kaebasid otsuse edasi Oberlandesgericht Hamburgi (Hamburgi liidumaa kõrgeim üldkohus, Saksamaa), kes leidis, et foto oli autoriõigustega kaitstud ning et selle avaldamisega kooli veebisaidil rikuti D. Renckhoffi ainuõigust teost reprodutseerida ja üldsusele kättesaadavaks teha. Selle kohtu hinnangul ei oma tähendust asjaolu, et foto oli juba enne vaidlusalust tegu tehtud internetis kõigile piiranguteta kättesaadavaks, kuna foto kopeerimine serverisse ja selle kättesaadavaks tegemine kooli veebisaiti külastavale üldsusele tõi kaasa „lahutamise“ algsest avaldamisest reisiportaalis.
11 Kassatsioonkaebust menetlev eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et kaebuse lahendus sõltub direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tõlgendusest. Eelkõige kahtleb see kohus, kas antud juhul on täidetud kohtupraktikas tunnustatud tingimus, mille kohaselt vastav üldsusele edastamine peab toimuma „uuele“ üldsusele.
12 Neil asjaoludel otsustas Bundesgerichtshof (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas võõral veebisaidil autoriõiguse omaja loal kõikidele internetikasutajatele vabalt kättesaadava teose ülespanek oma vabalt kättesaadavale veebisaidile on üldsusele kättesaadavaks tegemine direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses, kui asjaomane teos kopeeritakse esmalt teatavasse serverisse ja laetakse sealt oma veebisaidile?“
13 Oma küsimusega soovib eelotsuse esitanud kohus sisuliselt teada, kas mõistet „üldsusele edastamine“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab ka varem piiranguteta ja autoriõiguse omaja loal ühel teisel veebisaidil avaldatud foto veebisaidile üleslaadimise.
14 Sissejuhatuseks tuleb meelde tuletada, et foto on kaitstud autoriõigusega tingimusel – mille täitmist peab liikmesriigi kohus igal üksikjuhtumil kontrollima –, et niisugune foto on autori intellektuaalne looming, milles peegeldub viimase isikupära ja ilmnevad tema vabad ja loomingulised valikud selle foto tegemisel (vt selle kohta 1. detsembri 2011. aasta kohtuotsus Painer, C‑145/10, EU:C:2011:798, punkt 94).
15 Seoses küsimusega, kas varem piiranguteta ja autoriõiguse omaja loal ühel teisel veebisaidil avaldatud foto veebisaidile üleslaadimine on käsitatav „üldsusele edastamisena“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses, tuleb märkida, et see säte näeb ette, et liikmesriigid kehtestavad autoritele ainuõiguse lubada või keelata oma teoste edastamist üldsusele.
16 Sellest järeldub, et kui direktiivi 2001/29 artiklis 5 ammendavalt ette nähtud eranditest ja piirangutest ei tulene teisiti, siis tuleb teose mis tahes kasutamist kolmanda isiku poolt ilma sellise eelneva nõusolekuta pidada selle teose autori õigusi kahjustavaks (16. novembri 2016. aasta kohtuotsus Soulier ja Doke, C‑301/15, EU:C:2016:878, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika).
17 Kuna direktiivi 2001/29 artikli 3 lõige 1 ei täpsusta mõistet „üldsusele edastamine“, tuleb selle mõiste sisu ja kohaldamisala määratleda kõnealuse direktiiviga taotletavate eesmärkide alusel ja arvestades konteksti, millesse tõlgendatav säte kuulub (14. juuni 2017. aasta kohtuotsus Stichting Brein, C‑610/15, EU:C:2017:456, punkt 21 ja seal viidatud kohtupraktika).
18 Sellega seoses tuleb esile tuua, et direktiivi 2001/29 põhjendustest 4, 9 ja 10 järeldub, et direktiivi põhieesmärk on kehtestada autoritele kõrgetasemeline kaitse, mis võimaldab neil saada nende teoste kasutamise eest nõuetekohast tasu, eelkõige üldsusele edastamise korral. Eeltoodust tuleneb, et mõistet „üldsusele edastamine“ tuleb käsitada laias tähenduses, nagu see on sõnaselgelt märgitud ka sama direktiivi põhjenduses 23 (14. juuni 2017. aasta kohtuotsus Stichting Brein, C‑610/15, EU:C:2017:456, punkt 22 ja seal viidatud kohtupraktika).
19 Direktiivi 2001/29 artikli 3 lõikest 1 tuleneb, et mõistes „üldsusele edastamine“ on seostatud kaks kumulatiivset elementi: teose „edastamise toiming“ ja teose edastamine „üldsusele“ (16. märtsi 2017. aasta kohtuotsus AKM, C‑138/16, EU:C:2017:218, punkt 22; 14. juuni 2017. aasta kohtuotsus Stichting Brein, C‑610/15, EU:C:2017:456, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika).
20 Mis puudutab esimese viidatud elemendi, see tähendab edastamise toimingu olemasolu, siis selleks piisab direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 kohaselt teose üldsusele kättesaadavaks tegemisest niimoodi, et üldsuse hulka kuuluvatel isikutel on võimalus sellele teosele ligi pääseda, kusjuures ei ole määrav, kas nad seda võimalust kasutavad või mitte (13. veebruari 2014. aasta kohtuotsus Svensson jt, C‑466/12, EU:C:2014:76, punkt 19; 14. juuni 2017. aasta kohtuotsus Stichting Brein, C‑610/15, EU:C:2017:456, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika).
21 Antud juhul on varem ühel veebisaidil avaldatud foto teisele veebisaidile üleslaadimine pärast selle kopeerimist isiklikku serverisse kvalifitseeritav „kättesaadavaks tegemisena“ ja seega „edastamisena“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses. Nimelt võimaldab selline üleslaadimine selle veebisaidi külastajatele, kuhu üles laaditi, juurdepääsu sellel veebisaidil asuvale fotole.
22 Mis puudutab teist eelviidatud elementidest, see tähendab seda, et kaitstav teos peab olema edastatud „üldsusele“, siis järeldub Euroopa Kohtu praktikast, et mõiste „üldsus“ viitab määratlemata suurusega potentsiaalsele sihtrühmale ning eeldab peale selle ka piisavalt suurt arvu isikuid (13. veebruari 2014. aasta kohtuotsus Svensson jt, C‑466/12, EU:C:2014:76, punkt 21 ja 14. juuni 2017. aasta kohtuotsus Stichting Brein, C‑610/15, EU:C:2017:456, punkt 27 ning seal viidatud kohtupraktika).
23 Praegusel juhul ilmneb, et käesoleva otsuse punktis 21 nimetatud edastamise toiming oli suunatud kõigile potentsiaalsetele selle veebisaidi kasutajatele, millele üleslaadimine toimus, seega määratlemata suurusega ja piisavalt suurele arvule isikutele, ning seega tuleb seda viidatud kohtupraktika tähenduses käsitada kui edastamist „üldsusele“.
24 Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale eeldab kaitstud teose edastamise „üldsusele edastamiseks“ kvalifitseerimine siiski ka seda, et edastamine peab toimuma senikasutatust erineva tehnilise vahendi abil või olema suunatud „uuele üldsusele“, see tähendab üldsusele, kellega autoriõiguse omajad oma teose algseks üldsusele edastamiseks luba andes ei arvestanud (13. veebruari 2014. aasta kohtuotsus Svensson jt, C‑466/12, EU:C:2014:76, punkt 24; 8. septembri 2016. aasta kohtuotsus GS Media, C‑160/15, EU:C:2016:644, punkt 37, ning 14. juuni 2017. aasta kohtuotsus Stichting Brein, C‑610/15, EU:C:2017:456, punkt 28).
25 Käesoleval juhul on selge, et nii teose algne edastamine veebisaidile kui ka selle hilisem esitamine teisel veebisaidil olid teostatud sama tehnilise vahendi abil.
26 Ometi ei ole põhikohtuasja pooled ja Euroopa Liidu kohtu põhikirja artiklis 23 nimetatud huvitatud isikud, kes esitasid kirjalikke märkusi, kaugeltki ühel arvamusel küsimuses, kas foto edastati „uuele üldsusele“.
27 Nordrhein-Westfaleni liidumaa ja Itaalia valitsus nimelt väidavad 13. veebruari 2014. aasta kohtuotsusele Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76) tuginedes, et ei peaks tegema vahet teose üldsusele edastamisel ühelt poolt selle üleslaadimisega veebisaidile ja teiselt poolt veebisaidil sellise hüperlingi esitamisega, mis suunab teisele veebisaidile, kus see teos on algul autoriõiguse omaja loal piiranguteta edastatud. Põhikohtuasjas kõne all olevatel asjaoludel ei ole seega teos edastatud uuele üldsusele.
28 Kuid D. Renckhoff ja Prantsuse valitsus väitsid kohtuistungil ‐ nagu ka komisjon oma kirjalikes märkustes ‐ sisuliselt, et käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis viidatud kohtupraktika ei ole kohaldatav sellistel asjaoludel, nagu on kõne all põhikohtuasjas. Nimelt tuleb teose edastamist mitte hüperlingi kaudu, vaid selle uuesti üles laadimisega veebisaidile, mis on erinev sellest veebisaidist, kus see teos juba oli edastatud autoriõiguse omaja loal, käsitada „uue edastamisena üldsusele“, arvestades eriti asjaolu, et selle uue edastamise järgselt ei ole sellel autoriõiguste omajal enam võimalik teostada kontrolliõigusi teose esmase edastamise üle.
29 Sellega seoses on sobiv esiteks esile tuua, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt vajab – arvestades direktiivi 2001/29 artiklis 5 nähtud erandeid ja piiranguid – teose iga reprodutseerimine ja üldsusele edastamine kolmandate isikute poolt autori eelnevat nõusolekut ning et direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 kohaselt on autoritel preventiivset laadi õigus, mis võimaldab neil teose üldsusele edastamise keelamiseks astuda oma teose võimalike kasutajate ja selle üldsusele edastamise vahele, mida need kasutajad võivad olla kavandanud (vt selle kohta 31. mai 2016. aasta kohtuotsus Reha Training, C‑117/15, EU:C:2016:379, punkt 30; 16. novembri 2016. aasta kohtuotsus Soulier ja Doke, C‑301/15, EU:C:2016:878, punkt 33 ning 14. juuni 2017. aasta kohtuotsus Stichting Brein, C‑610/15, EU:C:2017:456, punkt 20 ja seal viidatud kohtupraktika).
30 Kui tuleks aga järeldada, et varem autori loal ühel teisel veebisaidil avaldatud teose veebisaidile üleslaadimise puhul ei ole tegemist üldsusele edastamisega, kaotaks selline preventiivset laadi õigus oma tarviliku mõju. On tõsi, et selline üleslaadimine veebisaidile, mis erineb sellest veebisaidist, kus see teos juba oli edastatud, teeb võimatuks või vähemalt oluliselt raskemaks õiguste omajal preventiivselt nõuda, et selline edastamine lõpetataks, eemaldades teose vajaduse korral sellelt veebisaidilt, kus see tema nõusolekul oli esitatud või tühistades kolmandatele isikutele eelnevalt antud nõusoleku.
31 Sellest järeldub, et isegi juhul, kui autoriõiguste omaja otsustab lõpetada teose edastamise veebisaidil, kuhu see algul tema nõusolekul edastati, jääb see teos kättesaadavaks veebisaidil, kuhu see uuesti üles laaditi. Samas on Euroopa Kohus rõhutanud, et teose autor peab saama lõpetada selle, et kolmandad isikud teostavad neile selle teose suhtes kuuluvaid digitaalsel kujul kasutamise õigusi, ja keelata neil nii igasugune nimetatud kujul kasutamine tulevikus, ilma et see võiks olla eelnevalt seotud vorminõudega (vt analoogia alusel 16. novembri 2016. aasta kohtuotsus Soulier ja Doke, C‑301/15, EU:C:2016:878, punkt 51).
32 Teiseks näeb direktiivi 2001/29 artikli 3 lõige 3 spetsiaalselt ette, et selle direktiivi artikli 3 lõikes 1 nimetatud üldsusele edastamise õigus ei lõpe seoses üldsusele edastamise ja üldsusele kättesaadavaks tegemise toiminguga selle sätte tähenduses.
33 Samas tähendaks käsitlus, mille kohaselt varem autori loal ühel teisel veebisaidil avaldatud teose veebisaidile üleslaadimise puhul ei ole tegemist selle teose kättesaadavaks tegemisega uuele üldsusele, edastamisõiguse ammendumise põhimõtte tunnustamist.
34 Lisaks sellele, et see oleks vastuolus direktiivi 2001/29 artikli 3 lõikega 3, võtaks selline põhimõte õiguste omajalt võimaluse nõuda oma teoste kasutamise eest nõuetekohast tasu, nagu rõhutatakse direktiivi põhjenduses 10, kuigi, nagu on märkinud ka Euroopa Kohus, konkreetse intellektuaalomandi eseme eesmärk on nimelt tagada asjaomaste õiguste omajatele, et kaitstakse nende õigust kasutada kaitstud objektide ringlusse laskmist või kasutusse andmist ärilisel eesmärgil, andes tasu eest litsentse (vt selle kohta 4. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus Football Association Premier League jt, C‑403/08 ja C‑429/08, EU:C:2011:631, punktid 107 ja 108).
35 Neid asjaolusid ja käesoleva kohtuotsuse punktis 24 viidatud kohtupraktikat arvesse võttes tuleb asuda seisukohale, et autoriõigusega kaitstud teose üleslaadimine teisele veebisaidile kui see, mille kaudu toimus autoriõiguste omaja nõusolekul algne üldsusele edastamine, tuleb sellistel asjaoludel, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kvalifitseerida selle teose uuele üldsusele kättesaadavaks tegemiseks. Sellises olukorras nimelt hõlmas üldsus, millega autoriõiguse omaja arvestas, kui ta andis nõusoleku oma teose edastamiseks veebisaidil, kus see algul avaldati, üksnes nimetatud veebisaidi kasutajaid, mitte selle veebisaidi kasutajaid, kuhu teos hiljem ilma selle õiguste omaniku nõusolekuta üles laaditi, ega muid isikuid.
36 Käesoleva kohtuotsuse punktides 29–35 esitatud objektiivseid kaalutlusi ei mõjuta asjaolu, et – nagu põhikohtuasjas – autoriõiguse omaja ei ole piiranud võimalust kolmandatel isikutel fotot kasutada. Euroopa Kohtul on tegelikult juba olnud võimalus esile tuua, et direktiivi 2001/29 artikli 3 lõikes 1 ette nähtud õiguste omamine ja kasutamine ei või olla seotud ühegi vorminõudega (vt selle kohta 16. novembri 2016. aasta kohtuotsus Soulier ja Doke, C‑301/15, EU:C:2016:878, punkt 50).
37 Pealegi on tõepoolest tõsi, et seoses kaitstud teose kättesaadavaks tegemisega hüperlingi abil, mis suunab teisele veebisaidile, kus toimus esialgne edastamine, leidis Euroopa Kohus oma 13. veebruari 2014. aasta kohtuotsuses Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76, punktid 25 ja 26) ja 21. oktoobri 2014. aasta määruses BestWater International (C‑348/13, ei avaldata, EU:C:2014:2315, punkt 16) nimelt, et selle esmase edastamise sihtgrupi moodustasid kõik asjasse puutuva veebisaidi potentsiaalsed külastajad, sest igasuguste piiravate meetmete puudumise tõttu oli kõigil veebikasutajatel vaba juurdepääs sellel saidil olevatele teostele. Niisiis järeldas kohus, et asjaomaste teoste kättesaadavaks tegemisega sellise hüperlingi abil, millega on tegemist nende otsuste aluseks olevates põhikohtuasjas, ei kaasnenud kõnealuste teoste edastamist uuele üldsusele.
38 Siiski ei saa seda kohtupraktikat kohaldada sellistel asjaoludel, nagu on kõne all põhikohtuasjas.
39 Õigupoolest on need kohtulahendid esiteks tehtud konkreetselt seoses veebis esitatud hüperlinkidega, mis viisid varem autoriõiguste omaja nõusolekul kättesaadavaks tehtud kaitstavate teosteni.
40 Erinevalt hüperlinkidest, mis Euroopa Kohtu praktika kohaselt aitavad nimelt kaasa interneti toimimisele ning arvamuste ja teabevahetusele võrgus, milles pääseb ligi tohutule hulgale teabele (8. septembri 2016. aasta kohtuotsus GS Media, C‑160/15, EU:C:2016:644, punkt 45), ei toeta varem ühel veebisaidil autoriõiguste omaja loal kättesaadavaks tehtud teose nende õiguse omaja loata teisele veebisaidile üleslaadimine ometi selle eesmärgi täitmist samaväärselt.
41 Seega lubada sellist üleslaadimist, ilma et autoriõiguste omaja saaks kasutada direktiivi 2001/29 artikli 3 lõikes 1 ette nähtud õigusi, tähendaks kõigutada selle direktiivi põhjendustes 3 ja 31 selgitatud tasakaalu, mida tuleb digitaalses keskkonnas säilitada ühelt poolt autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste omajate Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 17 lõikega 2 tagatud intellektuaalse omandi kaitse ja teiselt poolt kaitstud objekti kasutajate huvide ja põhiõiguste kaitse, eelkõige nende põhiõiguste harta artikli 11 alusel tagatud sõna‑ ja teabevabaduse, aga ka üldiste huvide vahel.
42 Selles kontekstis toob Nordrhein-Westfaleni liidumaa välja, et sellistel asjaoludel, nagu on kõne all põhikohtuasjas, peab huve tasakaalustades võtma arvesse põhiõiguste harta artiklis 14 sätestatud õiguse haridusele. Täpsemalt seondus kõnealuse õpilase tegu selle õiguse kasutamisega, kuivõrd foto oli paigutatud illustratsioonina selle õpilase poolt keeleõppe seminari raames koostatud referaadi esilehele. Siiski piisab selles osas tõdemusest, et käesoleva kohtuotsuse punktis 35 seoses mõistega „uus üldsus“ esitatud kaalutlused ei põhine küsimusel, kas õpilase referaadi illustratsioonil oli hariduslik eesmärk või mitte, vaid asjaolul, et selle teose üleslaadimine kooli veebisaidile tegi selle kättesaadavaks kõigile selle veebisaidi külastajatele.
43 Lisaks on kohane esile tuua, et seoses tasakaalu otsimisega õiguse haridusele ja intellektuaalse omandi kaitse vahel on liidu seadusandja direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 3 punktis a näinud ette liikmesriikidele võimaluse kehtestada erandeid ja piiranguid selle direktiivi artiklites 2 ja 3 ette nähtud õigustest seonduvalt nende kasutamisega illustreeriva materjalina õppetöös või teadusuuringutes ulatuses, mis on õigustatult vajalik taotletava mitteärilise eesmärgi saavutamiseks.
44 Teiseks, nagu juba käesoleva kohtuotsuse punktis 29 märgitud, on autoritele direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 alusel tagatud õigus olemuselt preventiivne. Kuid edastamise toimingu puhul, mis toimub veebisaidile sellise hüperlingi lisamisega, mis viib varem autoriõiguste omaja nõusolekul edastatud teoseni, autoriõiguste preventiivne iseloom säilib, kuivõrd juhul, kui autor oma teose edastamist asjaomasel veebisaidil enam ei soovi, on tal on võimalik eemaldada see veebisaidilt, kus see algult esitati, muutes sellega kasutuks kõik hüperkingid, mis sellele suunasid. Seevastu sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas on teose teisele veebisaidile üleslaadimine uus, algsest autoriseeritud edastamisest sõltumatu edastamine. Selle üleslaadimise tulemusena võib see teos jääda sellel veebisaidil kättesaadavaks sõltumata autori algsest nõusolekust ja vaatamata toimingutele, mida autoriõiguste omaja teeb, kui ta otsustab lõpetada teose esitamise veebisaidil, kus see algul tema nõusolekul edastati.
45 Kolmandaks ja viimaseks, oma 13. veebruari 2014. aasta kohtuotsuses Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76, punktid 27 ja 28), leides, et edastamine selle kohtuotsuse aluseks olevas põhikohtuasjas ei toimunud uuele üldsusele, rõhutas Euroopa Kohus selle veebisaidi, kuhu oli paigutatud hüperlink, mis võimaldas neile teostele otse juurde pääseda saidil, kus neid teoseid algul autoriõiguse omaja loal edastati, haldaja poolse sekkumise puudumist.
46 Käesoleval juhul ilmneb eelotsusetaotlusest, et teose kasutaja põhikohtuasjas tegi sellest teosest koopia oma serverisse, millele järgnes selle üleslaadimine muule veebisaidile kui see, kus seda algul esitati. Seda tehes mängis see kasutaja otsustavat rolli selle teose edastamisel üldsusele, millega autor esialgsele edastamisele nõusolekut andes ei arvestanud.
47 Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et mõistet „üldsusele edastamine“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab ka varem piiranguteta allalaaditavana ja autoriõiguse omaja loal ühel teisel veebisaidil avaldatud foto veebisaidile üleslaadimise.
Mõistet „üldsusele edastamine“ Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas artikli 3 lõike 1 tähenduses tuleb tõlgendada nii, et see hõlmab ka varem piiranguteta allalaaditavana ja autoriõiguse omaja loal ühel teisel veebisaidil avaldatud foto veebisaidile üleslaadimise.

matches: kohus kohus kohus Kohus Kohus Kohus


text:
Avaleht » Kõrvalmenüü » Uudised » Uudiste arhiiv » Riigikohus ei tunnistanud riigikogu kodukorra seaduse § 40 lõiget 1 ning § 41 lõikeid 1 ja 3 põhiseadusevastaseks
Riigikohus ei tunnistanud riigikogu kodukorra seaduse § 40 lõiget 1 ning § 41 lõikeid 1 ja 3 põhiseadusevastaseks
Riigikohus jättis rahuldamata Riigikogu liikmete Peeter Kreitzbergi, Sven Mikseri ja Harri Õunapuu taotluse tühistada Riigikogu juhatuse 14. detsembri 2004. a otsus, millega keelduti registreerimast Eesti Sotsiaalliberaalide fraktsiooni.
Riigikogu liikmed palusid tunnistada põhiseadusega vastuolus olevaks riigikogu kodukorra seaduse (RKKS) § 40 lg 1, mille järgi võivad sama erakonna kandidaatide nimekirjast valitud Riigikogu liikmed moodustada ainult ühe fraktsiooni. Samuti vaidlustasid nad võimaluse registreerida fraktsiooni üksnes viie päeva jooksul pärast Riigikogu esimest istungit.
Põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium leidis, et ehkki kehtivad fraktsioonide moodustamise reeglid piiravad vaba mandaadi võrdse teostamise põhimõtet, on see piirang proportsionaalne, taotlemaks valimissüsteemi proportsionaalsuse ning erakonnademokraatia tagamise eesmärki.Kolleegium selgitas, et proportsionaalse valimissüsteemi ning erakonnademokraatia eesmärgiks on säilitada side valimistulemuste ja parlamendi fraktsioonide vahel. Eesmärk on tagada valimistel rahva toetuse pälvinud poliitiliste programmide teostamine Riigikogus vastu võetavates seadustes ja otsustes ning suurendada Riigikogu liikmete poliitilist vastutust oma valijaskonna ees. Kuigi seadusandja ei tohi põhiseaduse kohaselt võtta parlamendiliikmetelt nende poliitilise enesemääramise vabadust, on seadusandja õigustatud kujundama reegleid, mis fraktsioonide moodustamist Riigikogu valimiste vahelisel ajal ja seeläbi valijate tahte moonutamist mingilgi moel takistavad.
Kolleegium möönis, et teatud juhtudel võib uute fraktsioonide moodustamist mittevõimaldav riigikogu kodukorra seaduse regulatsioon osutuda põhiseadusevastaseks. Seda näiteks juhul, kui erakond ühendatakse või jaguneb või killunemine Riigikogus muutub fraktsioonist lahkulöömiste tagajärjel sedavõrd suureks, et ohtu on seatud parlamendi töövõime. Samuti siis, kui erakonna jagunemise järgselt tekib end maailmavaateliselt selgelt määratlenud ning oma maailmavaadet erakonna platvormi kaudu deklareerinud uus erakond. Kolleegium märkis, et praegusel juhul ei ole tegemist sellise situatsiooniga.
Marelle Leppik, Riigikohtu pressiesindaja, tel 7 309 042

matches:
Riigikohus
§ 40
§ 41
Riigikohus
§ 40
§ 41
Riigikohus
§ 40


Sporditegevuse toetamise arvestamise infosüsteemi põhimäärus – Riigi Teataja
Sporditegevuse toetamise arvestamise infosüsteemi põhimäärus
Sporditegevuse toetamise arvestamise infosüsteemi põhimäärus - sisukord
§ 2 Infosüsteemi pidamise eesmärk ja ülesanne
§ 3 Infosüsteemi nimi
§ 5 Infosüsteemi pidamise viis
§ 6 Infosüsteemi pidamise kulud
§ 7 Infosüsteemi kantud andmete kaitse
§ 9 Isikud, kelle kohta kantakse andmed infosüsteemi
§ 10 Andmete kandmise aluseks olevad dokumendid
§ 11 Infosüsteemi andmed
§ 12 Sporditegevuse toetuse taotleja ja toetuse saaja andmed, sh taotleja ja toetuse saaja treeninggruppide, harrastajate ja treenerite ning treenerite kvalifikatsiooni andmed
§ 13 Toetuse arvestamise alusandmed
§ 14 Toetuse suurus
§ 15 Treening- või tunniplaani andmed
3 Andmevahetuse teel infosüsteemi esitatavad andmed
§ 17 Eesti rahvastiku register
§ 18 Äriregister ja mittetulundusühingute ja sihtasutuste register
§ 19 Eesti spordiregister
§ 20 Infosüsteemi pidamist ja järelevalvet abistavad andmed
§ 21 Andmete õiguslik tähendus
§ 22 Andmetevahetus
4 Andmete kandmine infosüsteemi, andmete kasutamine ja juurdepääs andmetele
§ 23 Andmete infosüsteemi kandmine
§ 24 Andmete infosüsteemi esitamise ja kasutamise kord
§ 25 Juurdepääs andmetele
§ 26 Andmete väljastamine
3 JÄRELEVALVE JA INFOSÜSTEEMI LÕPETAMINE
§ 27 Järelevalve teostamine
§ 28 Infosüsteemi tegevuse lõpetamine
RT IV, 11.12.2019, 12
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 30 lõike 1 punkti 2 alusel ning kooskõlas avaliku teabe seaduse § 435 lõikega 1 ja isikuandmete kaitse seaduse § 10 lõikega 2.
Määrusega kehtestatakse sporditegevuse toetuste infosüsteemi (edaspidi infosüsteem) pidamise kord, andmete koosseis, andmete infosüsteemi kandmise, toetuse arvutamise, andmete kasutamise, infosüsteemi haldamise ja infosüsteemi andmetele juurdepääsu kord.
§ 2. Infosüsteemi pidamise eesmärk ja ülesanne
(1) Infosüsteemi pidamise eesmärk on tagada sporditegevuse toetuste kohane andmine ja toetuste sihipärase kasutamise kontroll.
(2) Infosüsteemi ülesandeks on välja arvutada esitatud andmete alusel toetuse saaja sporditegevuse toetus ja varustada toetuse andjat infoga toetuse sihipärase kasutamise kontrollimisel.
§ 3. Infosüsteemi nimi
(1) Infosüsteemi ametlik nimi on „Sporditegevuse toetuste infosüsteem“.
(2) Infosüsteemi tunnusnimi on PAI.
(1) Infosüsteemi pidamine toimub vastavalt avaliku teabe seadusele, isikuandmete kaitse seadusele, käesolevale määrusele ja muudele õigusaktidele.
(2) Infosüsteem kasutab teistesse andmekogudesse kogutud põhiandmeid. Andmevahetust koordineerib infosüsteemi vastutav töötleja.
(3) Infosüsteemi pidamisel tuginetakse kehtivatele riiklikele klassifikaatoritele ja standarditele.
(4) Infosüsteemi andmetele tagatakse juurdepääs ööpäev läbi.
(5) Infosüsteemi kasutamine on tasuta.
§ 5. Infosüsteemi pidamise viis
(1) Infosüsteemi peetakse veebipõhise liidesega infotehnoloogilise andmekoguna elektrooniliselt ning andmeid töödeldakse digitaalselt infosüsteemi pidamiseks välja töötatud tarkvaraga automatiseeritud andmetöötlusena.
(2) Andmed on infosüsteemis digitaalkujul. Andmeid säilitatakse digitaalselt ja arhiveeritakse arhiiviseaduse kohaselt.
§ 6. Infosüsteemi pidamise kulud
Infosüsteemi arendamise, hooldamise ja pidamise kulud kaetakse Kohila valla eelarvevahendite arvelt.
§ 7. Infosüsteemi kantud andmete kaitse
(1) Infosüsteemi turvaklass on K2T1S2. Infosüsteemi turbeaste on keskmine (M).
(2) Infosüsteemi vastutav töötleja tagab organisatsiooniliste, füüsiliste ja infotehnoloogiliste turvameetmetega infosüsteemi andmete käideldavuse, tervikluse ja konfidentsiaalsuse.
(3) Infosüsteemi andmete säilimise tagamiseks korraldab infosüsteemi vastutav töötleja infosüsteemi andmete turva-, täis- ja arhiivikoopiate tegemise.
(1) Infosüsteemi vastutava töötleja on Kohila Vallavalitsus.
1) korraldab infosüsteemi tööd ja arendamist;
2) sisestab infosüsteemi andmed ning vastutab nende õigsuse eest;
3) tagab sporditegevuse toetuse taotlejatele endaga seotud andmete sisestamise võimaluse ning harrastaja seaduslikule esindajale ja treenerile võimaluse määrata isik, kellele toetus antakse.
4) tagab toetuse saajatele juurdepääsu infosüsteemi toetuse taotlemisega seotud enda andmete jooksvaks muutmiseks toetusperioodil;
5) teostab järelevalvet toetuse saaja andmete üle toetusperioodil;
7) vastutab infosüsteemi pidamise seaduslikkuse eest;
(3) Infosüsteemi vastutava töötleja juht määrab vastutava töötleja õiguste teostajateks administraatorid, kellel on õigustäita vastutava töötleja ülesandeid, sh õigus hallata infosüsteemi või selle osade juurdepääsuõigusi.
§ 9. Isikud, kelle kohta kantakse andmed infosüsteemi
Infosüsteemi kantakse andmed isikute kohta, kes on esitanud taotluse toetuse saamiseks, ja kes on saanud sporditegevuse toetust ning taotlejate ja toetuse saajate harrastajate ja treenerite andmed.
§ 10. Andmete kandmise aluseks olevad dokumendid
Kande aluseks on:
1) taotlus sporditegevuse toetuse saamiseks;
2) sporditegevuse toetamise leping;
3) toetuse andja haldusaktid;
4) teiste riigiandmekogude andmed vastavalt §-dele 17–19;
5) isiku avaldused;
6) muud dokumendid ja andmed.
§ 11. Infosüsteemi andmed
Infosüsteemi kantakse:
1) sporditegevuse toetuse taotleja ja toetuse saaja, sh taotleja treeninggruppide, harrastajate ja treenerite ning treenerite kvalifikatsiooni andmed;
2) harrastaja seadusliku esindaja ja treeneri kinnitus toetuse andmise kohta taotlejale/toetuse saajale;
3) toetuse arvestamise alusandmed;
4) toetuse suurus;
5) treening- või tunniplaani andmed;
6) toetuse kasutamise aruande andmed.
§ 12. Sporditegevuse toetuse taotleja ja toetuse saaja andmed, sh taotleja ja toetuse saaja treeninggruppide, harrastajate ja treenerite ning treenerite kvalifikatsiooni andmed
(1) Taotleja ja toetuse saaja andmed:
1) füüsilisest isikust ettevõtja või juriidilise isiku nimi ja registrikood;
3) toetuse saaja pangakonto number;
4) sidevahendid.
(2) Taotleja ja toetuse saaja esindajate ja kontaktisiku andmed:
3) sidevahendid.
(3) Treeninggrupi andmed:
2) spordiala;
3) treenerid;
4) harrastajad.
(4) Harrastaja andmed:
3) registrijärgne elukoht kohaliku omavalitsuse täpsusega;
4) harrastaja seadusliku esindaja kinnitus toetuse andmise kohta taotlejale/toetuse saajale.
(5) Treeneri andmed:
3) treeneri kinnitus toetuse andmise kohta taotlejale/toetus e saajale;
4) spordiala
5) kvalifikatsioon.
§ 13. Toetuse arvestamise alusandmed
Toetuse arvestamise alusandmed on:
1) baassumma;
2) harrastajate ja treenerite arv;
3) harrastajate vanusel põhinevad üldkoefitsiendid;
4) spordialade koefitsiendid;
5) eelisarendatavate spordialade koefitsiendid;
6) spordialaliidu edetabelil põhinevad koefitsiendid;
7) treeneri kvalifikatsioonitasemel põhinevad koefitsiendid;
8) spordiklubide koefitsiendid:
9) spordiklubi kvaliteedi alusel antav summa.
§ 14. Toetuse suurus
Paragrahvis 13 nimetatud toetuse arvestamise alusandmete alusel arvutatud summa kokku.
§ 15. Treening- või tunniplaani andmed
Treening- või tunniplaani andmed on:
1) treeninggrupi nimi;
2) treeningkoht - spordirajatise tüüp, nimi ja aadress;
3) treeningaeg;
4) treeninglaagri aeg ja koht;
5) aeg, mil treeningut/tundi ei toimu.
(1) Tulude andmed:
1) osalustasu suurus kuus;
2) osalustasust osaliselt vabastatute arv;
3) osalustasust täielikult vabastatute arv.
(2) Kulude andmed:
1) treenerite töötasu;
2) muu personali töötasu;
3) sotsiaalmaks;
4) töötuskindlustusmaks;
5) spordirajatiste rendikulud;
6) muud kulud.
3. jagu Andmevahetuse teel infosüsteemi esitatavad andmed
§ 17. Eesti rahvastiku register
Eesti rahvastikuregistri esitatavad andmed on:
1) füüsilise isiku ees- ja perekonnanimi;
2) füüsilise isiku isikukood või sünniaeg;
3) registrijärgne elukoht kohaliku omavalitsuse täpsusega.
§ 18. Äriregister ja mittetulundusühingute ja sihtasutuste register
Äriregistri ja mittetulundusühingute ja sihtasutuste registri esitatavad andmed on:
1) füüsilisest isikust ette võtja ja juriidilise isiku nimi;
2) füüsilisest isikust ette võtja ja juriidilise isiku registrikood;
3) füüsilisest isikust ette võtja ja juriidilise isiku aadress.
§ 19. Eesti spordiregister
Eesti spordiregistri esitatavad andmed on:
1) treeneri ees- ja pere konnanimi;
2) treenerikutse andmed – spordiala ja kvalifikatsioon.
§ 20. Infosüsteemi pidamist ja järelevalvet abistavad andmed
Infosüsteemi pidamist ja järelevalvet abistavad andmed on:
1) andmete kande kuupäev;
2) andmekande tüüp;
3) andmekande sisu;
4) andmekande tegija.
§ 21. Andmete õiguslik tähendus
§ 22. Andmetevahetus
Andmevahetus teiste andmekogudega toimub avaliku teabe seaduse § 439 lõike 1 punkti 5 alusel kehtestatud korras läbi riigi infosüsteemide andmevahetuskihi.
4. jagu Andmete kandmine infosüsteemi, andmete kasutamine ja juurdepääs andmetele
§ 23. Andmete infosüsteemi kandmine
Infosüsteemi kannavad andmeid on:
1) infosüsteemi vastutav töötleja;
2) sporditegevuse toetuse taotleja/saaja;
3) harrastaja seaduslik esindaja;
4) treener.
§ 24. Andmete infosüsteemi esitamise ja kasutamise kord
(1) Vastutav töötleja kannab infosüsteemi taotleja ja toetuse saaja § 12 lõigetes 1–2 ja §-des 13 –14 nimetatud andmed jooksvalt nende esitamisest arvates ning jooksvalt muud andmed vastavalt taotleja või toetuse saaja, harrastaja seadusliku esindaja avaldusele.
(2) Sporditegevuse toetuse taotleja ja toetuse saaja kannavad infosüsteemi enda harrastajate, treeneri(te) ja treening- või tunniplaani andmed (§12 lõiked 3–4, § 15) jooksvalt arvestades sporditegevuse toetamise korras sätestatud tähtaegu.
(3) Infosüsteemi administraator vormistab sporditegevuse toetuse taotleja kontaktisikule lõikes 2 nimetatud andmete kandmiseks infosüsteemi, nende uuendamiseks ja parandamiseks kasutajakonto, mida pärast toetuse saamist kontaktisik kasutab toetuse saaja kontaktisikuna.
(4) Harrastaja seaduslik esindaja ja treener määravad infosüsteemis sporditegevuse toetamise korra kohaselt taotleja või toetuse saaja, kellele toetust antakse.
(5) Harrastaja seaduslik esindaja ja treener esitavad andmed kirjalikult paberil, elektroonselt digitaalallkirjastatult, riigiportaali (www.eesti.ee) või vastutava töötleja veebilehel asuva viida kaudu üle turvakanali ligipääsetavas süsteemis. Riigiportaali ja vastutava töötleja veebilehel asuva viida ka udu üle turvakanali ligipääsetavas süsteemis identifitseeritakse andmete esitajad ID-kaardi abil.
(6) Infosüsteemi andmeid kasutatakse toetuse määramiseks, toetuse summa arvutamiseks ja toetuse sihipärase kasutamise kontrollimiseks.
§ 25. Juurdepääs andmetele
(1) Vastutaval töötlejal on infosüsteemis juurdepääs kõigile sporditegevuse toetuse taotlejate ja toetuse saajate andmetele.
(2) Sporditegevuse toetuse taotlejal ja toetuse saajal on infosüsteemis juurdepääs kõigile toetusega seotud oma andmetele.
(3) Harrastaja seaduslikul esindajal ja treeneril on infosüsteemis juurdepääs enda andmetele riigiportaali (www.eesti.ee) või vastutava töötleja veebilehel asuva viida kaudu üle turvakanali ligipääsetavas süsteemis.
§ 26. Andmete väljastamine
(1) Andmeid väljastatakse §-s 23 nimetatud isikule koosseisus, mis on määratud §-s 25.
(2) Andmed toetuse saaja, toetuse mitteandmise ja toetuse suuruse kohta avaldatakse vastutava töötleja veebilehel vastavalt sporditegevuse toetamise korrale. Muid andmeid § 23 punktides 3–4 nimetatud isikute kohta väljastatakse ainult nende kirjalikul nõusolekul tema kohta infosüsteemi kantud andmete teisele isikule avaldamise lubamise kohta. Nõusolekus peavad ole ma näidatud andmed, mida isik lubab avaldada.
3. peatükk JÄRELEVALVE JA INFOSÜSTEEMI LÕPETAMINE
§ 28. Infosüsteemi tegevuse lõpetamine
Infosüsteem lõpetatakse kooskõlas arhiiviseaduse ja avaliku teabe seadusega ning nende alusel kehtestatud õigusaktidega.
Tunnistada kehtetuks Kohila Vallavalitsuse 4. märtsi 2017 määrus nr 5 „Sporditegevuse toetamise arvestamise infosüsteemi põhimäärus“.