Maaeluministri 24. juuli 2015. a määruse nr 73 „Koolipuuvilja ja -köögivilja toetus” muutmine – Riigi Teataja
Maaeluministri 24. juuli 2015. a määruse nr 73 „Koolipuuvilja ja -köögivilja toetus” muutmine
RT I, 27.07.2016, 1
Vastu võetud 22.07.2016 nr 46
§ 1. Maaeluministri 24. juuli 2015. a määrust nr 73 „Koolipuuvilja ja -köögivilja toetus” muudetakse järgmiselt:
„Määrus kehtestatakse Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse § 46 lõike 3 ja § 47 lõike 5, komisjoni rakendusmääruse (EL) nr 2016/248, millega kehtestatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1308/2013 rakenduseeskirjad seoses liidu toetusega, mida antakse koolipuuvilja ja kooliköögivilja kava raames puu- ja köögivilja, töödeldud puu- ja köögivilja- ning banaanitoodete tarnimiseks ja jagamiseks, ning määratakse kindlaks kõnealuse toetuse soovituslik jaotus (ELT L 46, 23.02.2016, lk 8–15), artikli 4 lõike 1 alusel ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1308/2013, millega kehtestatakse põllumajandustoodete ühine turukorraldus ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 922/72, (EMÜ) nr 234/79, (EÜ) nr 1037/2001 ja (EÜ) nr 1234/2007 (ELT L 347, 20.12.2013, lk 671–854), artikli 217 alusel.”;
2) paragrahvi 2 lõikes 4 ja § 8 lõike 1 punktis 8 asendatakse tekstiosa „komisjoni määruse (EÜ) nr 288/2009 artikli 5 lõike 1 punkti b alapunkt iv” tekstiosaga „komisjoni delegeeritud määruse (EL) nr 2016/247 artikli 4 lõike 1 punkti b alapunkt iii” vastavas käändes;
3) paragrahvi 3 lõikes 1 asendatakse tekstiosa „komisjoni määruse (EÜ) nr 288/2009 artiklis 5” tekstiosaga „komisjoni delegeeritud määruse (EL) nr 2016/247 artiklis 4”;
4) paragrahvi 5 lõikes 2 asendatakse tekstiosa „komisjoni määruse (EÜ) nr 288/2009 artiklis 6” tekstiosaga „komisjoni delegeeritud määruse (EL) nr 2016/247 artiklis 5”;
5) paragrahvi 7 lõikes 2, § 9 lõikes 2 ja § 12 lõikes 3 asendatakse tekstiosa „komisjoni määruses (EÜ) nr 288/2009 ja selles määruses” tekstiosaga „komisjoni delegeeritud määruses (EL) nr 2016/247 ja komisjoni rakendusmääruses (EL) nr 2016/248 ning selles määruses”;
„(11) Seotud tegevuse korraldamise korral esitab taotleja vähemalt kaks nädalat enne selle toimumise alguskuupäeva PRIA-le kirjalikult paberil või elektrooniliselt teate, mis sisaldab seotud tegevuse kohta järgmisi andmeid:
(12) PRIA avalikustab lõikes 11 nimetatud teate vormi oma veebilehel.”;
7) paragrahvi 9 lõikes 3 asendatakse tekstiosa „komisjoni määruse (EL) nr 288/2009 artikli 5 lõikes 2” tekstiosaga „komisjoni delegeeritud määruse (EL) nr 2016/247 artikli 4 lõikes 5”.
§ 2. Määrus jõustub 1. augustil 2016. a.


Mis muutub 2012 metsa müügi maksustamisel? - Raamatupidaja
Mis muutub 2012 metsa müügi maksustamisel?
11. november 2011 08:44
Järgmisest aastast hakkavad mitte-FIEdest metsaomanikele kehtima uued tingimused metsa müügist saadud tulu ja sellest tehtavate mahaarvamiste arvestamisele ning deklareerimisele-maksustamisele.
Siiani oli tulumaksuseaduse § 37 lõikes 8 mitte-FIEdest metsaomanikele kirjas lisareeglid ainult metsa raieõiguse müügi maksustamise kohta. Sellest saadud tulust oli lisaks tavalistele vara müügiga seotud kuludele võimalik enne selle maksustamist maha arvata ka metsa uuendamiseks tehtud kulud. Seejuures on uuendamise kulusid olnud võimalik edasi kanda ka järgmistele aastatele. Mingit ajalist piiri ei olnud seatud – kui mõnel aastal tehti metsa uuendamiseks kulusid rohkem, kui saadi raieõiguse müügist tulu, kandus kahjum edasi n-ö lõpmatuseni.
Järgmisel aastal olukord muutub
2012. aastast raieõigusele ja puude lõikamisele samad maksureeglid
Kõigepealt rakenduvad §-s 38 toodud täiendavad mahaarvamised lisaks raieõiguse müügitulule ka omaniku enda mahavõetud ja oma nime all müüdud metsamaterjali müügitulule. Seadus räägib küll miskipärast maharaiutud puudest, kuigi meil aetakse neid asju ikka saega.
Tulumaksuseaduse ja metsaseaduse teksti seotus maksustamisega mitte-FIEdest metsaomanikele siiani erilist segadust ei põhjustanud. Järgmisest aastast kehtima hakkavasse seadusse süvenemisel on kahjuks ilmne, et asi tehti ära sellele eriti mõtlemata. Metsaseaduse ja selle rohkete muudatuste tekstide koostamisel ei mõeldud ju maksustamisele üldse, sest tulumaksuseadus seoti metsaseadusega alles hiljem.
Probleemne on ennekõike metsamaterjali mõiste ülekandumine arvestades, et metsamaterjali mõiste on määratud metsaseaduse § 28 lõikega 2: metsamaterjal on langetatud puu ja puutüvi ning puutüve järkamisel saadud tüveosa. Järelikult rohkem töödeldud puit ei ole metsamaterjal.
Metsaseaduse § 37 lõikes 8 räägitakse aga metsamaterjalist sortimentide lõikes, mis on “palk, paberipuu, tehnoloogiline puit, küttepuu, post, latt ja muu”. Siin kasutatakse juba sõnu, mille sisu ei ole selgitatud üheski õigusaktis ja mida õigusriigis tohiks ametnikud sisustada väljendiga „siililegi selge“ või „see on ju loomulik“, eriti kui see võib mõjutada maksustamist.
Eesti keele seletava sõnaraamatu järgi on järgatud tüveosa nendest ainult palk. Kõige hullem on aga lugu küttepuuga. Ostjale on küttepuu ju see puu, mida saab ahju ajada, ja selleks on tüvejuppe vaja kindlasti pikkupidi lõhkuda. Ja kuidas võiks järkamisel saadud tüveosast tekkida latt?
Mis võiks kohtuvaidluses juhtuda, kui metsaomanik apelleeriks paragrahvile 37 ja maksuamet paragrahvile 28, ei hakka ennustama.
Siinkohal tuleb igaks juhuks meelde tuletada, et ka raieõiguse müümise sisu ja protseduur on kindlaks määratud metsaseaduses: sellestki räägib § 37, aga see on ka ainuke raieõigust lähemalt kajastav paragrahv. Maksustamise seisukohalt on raieõiguse müüki iseloomustavaks näitajaks eelkõige see, et metsa omanik ei müü teiste mahavõetud puid enda nime all.
Tulusid ja kulusid saab edasi kanda kolm aastat
Teiseks saavad täiendavalt mahaarvatavateks kõik metsa majandamise, mitte ainult selle uuendamise kulud. Seejuures saab aasta müügitulust maha arvata kõigis omaniku metsades aasta jooksul tehtud majandamise kulud, mitte ainult sellel aastal tulu toonud metsaosa majandamise kulud.
Kolmandaks saavad mitte-FIEd 2012. aastast nii raieõiguse ja metsamaterjali võõrandamisest saadud kasu kui ka sellest tehtavaid täiendavaid mahaarvamisi edasi kanda kuni kolmele järgnevale maksustamisperioodile. Hiljemalt kolmandal aastal pärast kasu saamist tuleb see deklareerida ja tulumaks ära maksta, pikemalt kui kolm aastat nende tegemisest ei saa metsa majandamise kulusid tagantjärele tulust maha arvata. Siiani kanti raieõiguse müügist mahaarvatud uuendamise kulusid edasi sisuliselt lõpmata kaua, sest mingit ajalist piirangut ei olnud seatud.
Siin on aga üks probleem seaduse sõnastusega. Nimelt ütleb tulumaksuseaduse § 37 lõige 10, et kasvava metsa raieõiguse ja raiutud metsamaterjali võõrandamisest saadud kasu võib edasi kanda kuni kolmele järgnevale maksustamisperioodile ning et maksumaksjal on õigus vähendada edasikantud kasu sellel maksustamisperioodil tehtud lõikes 8 nimetatud kulu võrra.
Mida tähendab siin sõna “sellel”? Seda võib tõlgendada ka nii, et edasikantud tulust võib ikkagi maha arvata ainult selle saamise aastal tehtud kulud ja iga aasta arvestust peetakse eraldi. Teisalt on seaduse kirjutamisel mõeldud, et edasikantavast tulust saab maha arvata ka järgmistel aastatel tehtud kulud. Hea oleks, kui maksuamet ja rahandusministeerium ütleks välja selge seisukoha, et seadust tuleb rakendada nii, nagu seda mõeldi, mitte nagu kirja pandi.
Muutub ka olukord tulust tehtavate mahaarvamiste sidumises keskkonnaametile esitavate metsateatise ja ametilt saadud nõusolekuga. Teatise peab keskkonnaametile esitama kavandatavate raiete ja metsa uuendamise kohta ning metsakahjustuste ja pärandkultuuriobjektide kohta kohe pärast seda, kui omanik on nendest teada saanud.
Metsa majandamise juures on ka suuri kulutusi nõudvaid tegevusi, mille kohta ei pea keskkonnaametile mingit teatist esitama ega saama neilt nõusolekut, näiteks maaparandus. ! Seepärast ütlebki tulumaksuseadus järgmisest aastast, et metsa majandamise kulude tulust mahaarvamise tingimuseks on metsateatise esitamine keskkonnaametile ja sealt mahaarvatavaid kulutusi põhjustanud tegevustele nõusoleku saamine ainult siis, kui metsaseadus teatise esitamist ette näeb. Metsaseaduse järgi majandamiseks nimetatavaid kulusid, mis teatise esitamist ei nõua, võib tulust maha arvata mingeid täiendavaid (lisaks tavalistele algdokumentidele, lepingutele jms) pabereid produtseerimata.
Tavalised ja täiendavad mahaarvamised
Igasuguse vara müügitulust saab maha arvata kõigepealt selle soetamismaksumuse, mis on vara ostuhind (sisaldab ka ostuga seotud kulusid) pluss selle parendamiseks ja täiendamiseks tehtud kulud, ning teiseks vara müügiga vahetult seotud kulud. Nendest räägib § 37 lõige 1. Nimetame neid viimaseid siin selguse mõttes üldisteks vara müügi kuludeks.
Et metsast puid müüa saaks, on ju alati vaja teha kulutusi nende mahalõikamiseks, laasimiseks, järkamiseks ja väljavedamiseks ning võib-olla ka ladustamiseks. Kui ostja tahab palke või küttepuid, läheb ka järgatud tüvede sobivasse formaati töötlemine midagi maksma jne.
Tulumaksuseaduse § 37 lõigetes 8, 9 ja 10 (2011. aastal ainult lõige 8) toodud metsa majandamisega seotud kulud, mida saab kolme aasta piires liigutada, on aga täiendavad mahaarvamised: seadus ütleb, et neid loetakse üldiste kulude kõrval samuti vara müügiga seotuks.
Järgmise aasta tulumaksuseadus suhtub metsa müügi juures üldiste ja täiendavate kulude mahaarvamisse erinevalt. Täiendavaid kulusid saab koos tuludega nihutada kolme aasta piires, üldisi vara müügi kulusid aga mitte: neid saab tulust maha arvata ainult nende tegemise (raha tegeliku liikumise) aastal. Kahjumisse nende arvel minna ei saa, nii et kui aastas müügitulu ei saada või nihutatakse selle maksustamist edasi, ei saa vara müügi üldisi kulusid millestki maha arvata – ja nad jäävadki tulust maha arvamata.
Soetamismaksumust ja parendamist-täiendamist saab aga tulust maha arvata sõltumata kulu tegemise ajast.
Siin on väga oluline, kas metsamaterjali mõistet käsitletakse metsaseaduse § 28 või 37 järgi. Kui mitte-FIE müüb ise maha võetud (või maha võtta lastud) puid, mille töötlemisel on jäädud metsamaterjali piiridesse (sest sellist mõistet seadused kasutavad), saab ta nende müügist saadud tulust maha arvata nii üldised vara müügiga seotud kulud kui ka metsa majandamiseks tehtud kulud. Kui aga puid töödeldakse rohkem, ei saa täiendavaid, s.o metsa majandamise kulusid maha arvata.
Kui metsamaterjaliks nimetamise piiri määrab seejuures § 28, on kõik järkamisest peenema töötlemisega (ja ka töödeldud puidu ladustamise ning transpordiga) seotud kulud tavalised vara müügi kulud, mida nende tegemise aastast edasi kanda ei saa. Kui aga lähtuda §-st 37, on kõik oma metsa puude müümisega seotud kulud täiendavad, st kolme aasta piirides nihutatavad.
Lõpuks räägib metsaseadus metsa majandamise peatükis aga ka metsamaterjali võõrandamisest (§ 37), nii et võiks ka vabalt öelda, et kõik metsamaterjali müügiga seotud kulud on metsa majandamise kulud, st kolme aasta piires nihutatavad
Tahaks kangesti kellegi käest küsida, mida seadusemuudatuse teksti koostamisel ja vastuvõtmisel mõeldi (kui üldse) ja mis sellest asjast nüüd saab? Kõige lihtsamaks lahenduseks oleks maksuameti ja rahandusministeeriumi selge seisukoht, kuidas seda asja praktikas rakendada.
Mis majandamisest välja jääb?
Kui kõik metsa majandamisega seotud kulud saab tulust maha arvata, mis siis siit üle jääb? Majandamine ongi ju kõik, mis omanik metsaga ette võtab. Ja kust hakkab mahaarvavate kulude piir jooksma metsa majandamisel FIEde ehk iseseisva majandustegevuse käigus ja mitte-FIEna majandamise vahel?
Nagu eespool öeldud, oleneb väga palju sellest, mida loetakse metsamaterjaliks. Ka FIEde täiendava maksuvaba mahaarvamise tingimuseks on metsamaterjal.
Soetamismaksumusest ei loeta metsa majandamise kuluks kinnistu ostuhinda. Puude soetamismaksumus on omaette küsimus, millest lähemalt allpool. Küll aga on parendamine ja täiendamine osa majandamisest. Kinnistu juures on parendamine näiteks maaparandus, täiendamine aga metsa istutamine kinnistul sinna, kus seda enne ei kasvanud.
Metsaseaduse järgi võiks neid nimetada ka osaks majandamisest, aga tulumaksuseaduse kohaselt on need osa soetamismaksumusest. See variant on metsaomanikule kasulikum, sest ei piira kulude mahaarvamise aega. Tuleb ainult meeles pidada, et igasugust kulu saab maha arvata ainult üks kord.
Metsaseaduse § 16 järgi on metsa majandamine selle uuendamine, kasvatamine, kasutamine ja metsakaitse. Metsaseadus lausa kohustab metsaomanikku metsa uuendama ning näeb ette ka konkreetsed tegevused (§ 24). Metsa kasvatamise juures räägib metsaseadus erinevat liiki raietest ning ka maaparandusest.
Ilmselt ei muutu riigikohtu seisukoht FIEde tegevuse kui pikemaajalise iseseisva majandustegevuse tõlgendamisel ka järgmisel aastal. Seega ei ole metsa majandamine FIEna ja mitte-FIE-na tulust tehtavate mahaarvamiste mõttes päris sama. Mitte-FIE metsamüüki on nii kohtud kui ka uue seadusemuudatuse seletuskirja koostajad miskipärast käsitlenud kui ühekordset tegevust, kuigi omanik peab metsa pidevalt hooldama-majandama ja tulumaksuseadus räägib mitme aasta tuludest ja kuludest.
See aga tähendab, et kuigi metsa majandamiseks tuleb nii või teisiti kasutada masinaid, saab nende ostuhinda kuludesse kanda FIE. Mitte-FIE saab kuludesse kanda ainult masinate iga-aastased otsesed ekspluatatsioonikulud või rentimise kulud. Kindlasti ei saa mitte-FIE tuludest maha arvata üldisi transpordikulusid ja kontorikulusid ning tööriiete ostmist.
Transpordikuludega läheb lugu FIEde ja mitte-FIEde majandustegevuse vahel segaseks ja hea oleks, kui asjaomased riigiorganid võtaks enne kohtuvaidlusi selge seisukoha. Kuidas peaks mitte-FIE tõendama metsa majandamisega seotud transpordikulusid, kui seadus räägib ainult dokumentaalselt tõendatud ja otseselt seotud kuludest? Seadusse on seda lihtne kirja panna, aga mis pärast seda juhtuma hakkab, on omaette lugu.
Ausalt öeldes on nüüd, kus mitte-FIE saab tulust maha arvata kogu metsa majandamise kulud, natuke tobe tõmmata piiri ettevõtluse (deklaratsiooni E-vorm) ja niisama vara müügi vahel (deklaratsiooni A-vorm). Aga mingi piiri peab kohus vaidluse korral tõmbama.
FIEdel pole ettevõtluses tuludel ja kuludel mingeid erilisi ajalisi raame ega ka nende vaba edasikandmise võimalusi. Kulud saab kanda ettevõtluse kuludesse ainult nende tegemise aastal ja tulud tuleb arvele võtta nende kättesaamise aastal ning maksudega läheb nii, nagu arvepidamine iga aasta kohta näitab.
Nii FIE kui mitte-FIE peavad oma tulu teenimisega seotud dokumente säilitama seitse aastat. Raamatupidamise seadus kehtib aga ainult FIEdele, seega ei pea mitte-FIEdel olema dokumentide registreerimise päevaraamatut. Nõuded kulusid tõendavatele dokumentidele on aga iseenesest samad.
Mahalõigatud puude soetamismaksumusest ja vara võõrandamisest saadud kasu või kahju arvestamisest loe edasi ajakirjast Raamatupidamise Praktik .
Lemmi Kann, Olavi Kärsna
Aasta 2012 - tähtsamad seadusemuudatused, mis mõjutavad ettevõtja... 1 13. detsember 2011 08:36
URL: http://www.raamatupidaja.ee/uudised/2011/11/11/aasta-2012-mis-muutub-metsa-muugi-maksustamisel
14:00 Enneta vigu ja vaata finantsraamidest välja


Nõuded elektromagnetilisele kiirgusele ja raadioside piiramisele – Riigi Teataja
Nõuded elektromagnetilisele kiirgusele ja raadioside piiramisele
Nõuded elektromagnetilisele kiirgusele ja raadioside piiramisele - sisukord
§ 2 Nõuded elektromagnetilisele kiirgusele
§ 3 Nõuded raadioside piiramisele
RT I, 02.12.2015, 7
Vastu võetud 21.09.2005 nr 109
RTL 2005, 101, 1546
Määrus kehtestatakse «Elektroonilise side seaduse» § 115 lõike 3 alusel.
Määruse eesmärk on tagada raadioside piiramisel raadioseadmete kasutamise vastavus elektromagnetilisele kiirgusele kehtestatud normidele ja kehtestada nõuded raadioside piiramisele järgmistel juhtudel:
3) Vabariigi Valitsuse kriisikomisjonil või kriisireguleerimise meeskonna juhil – kriisi reguleerimiseks hädaolukorra piirkonnas;
§ 2. Nõuded elektromagnetilisele kiirgusele
(1) Raadiosageduste kasutamine peab vastama sagedusloaga kehtestatud tingimustele ja tehnilistele nõuetele.
(2) Kaitseväe raadioseadmetele mis töötavad rahuajal kaitsejõudude ainukasutuseks määratud raadiosagedustel, kohaldatakse «Elektroonilise side seaduse» § 21 lõike 1 alusel kehtestatud nõudeid.
(3) Raadiosaateseadme väljundvõimsus peab olema selline, et selle efektiivne kiirgusvõimsus ja võimsustihedus ei ületaks sagedusloaga või sagedusloata raadiosageduste kasutamiseks kehtestatud piirnorme.
(4) Raadiosaateseadme kiirgus ei tohi ületada Rahvusvahelise Telekommunikatsiooni Liidu (International Telecommunication Union , ITU) Raadioside sektori (edaspidi ITU-R) soovituses SM.1541 esitatud piirväärtusi.
(5) Raadioseadmete kiirgusparameetrite määramiseks ja mõõtmiseks tuleb kasutada metoodikaid, mis tagavad määruses viidatud ITU-R soovitustes nõutud mõõtetäpsuse.
(6) Raadiosaateseadme ribavälised kiirgused peavad vastama ITU-R soovituses SM.328 ja SM.1541 esitatud nõuetele.
(7) Teavet ITU-R soovituste kohta annab Tehnilise Järelevalve Amet.
§ 3. Nõuded raadioside piiramisele
(1) Raadioside piiramine on raadioside osaline või täielik takistamine raadiotehniliste või muude vahenditega.
(2) Raadiosidet on lubatud piirata avaliku korra ja riigi julgeoleku tagamiseks «Elektroonilise side seaduse» § 115 lõikes 1 nimetatud juhtudel ja lõike 2 alusel sätestatud korras.
(3) Raadioside piiramisel on keelatud tekitada raadiohäireid väljaspool sagedusloaga määratud piirkonda, raadiosagedust või sagedusala.
(4) Raadioside piiramine riigikaitselist tähtsust omava tähistatud objekti territooriumil, vanglas, hädaolukorra piirkonnas, kõrgendatud turvameetmeid nõudva sündmuse toimumise piirkonnas või võimaliku plahvatuse piirkonnas peab minimaalselt häirima raadiosidet väljaspool nimetatud piirkonda.


Energia aktsiisivabastuse loa vorm ja selle täitmise kord – Riigi Teataja
Energia aktsiisivabastuse loa vorm ja selle täitmise kord
Energia aktsiisivabastuse loa vorm ja selle täitmise kord - sisukord
§ 1 Loa vorm
§ 2 Loa täitmine
§ 3 Loa asendamine
Vastu võetud 22.12.2008 nr 58
RTL 2008, 103, 1479
Määrus kehtestatakse «Alkoholi-, tubaka-, kütuse- ja elektriaktsiisi seaduse» § 694 lõike 4 alusel.
§ 1. Loa vorm
Energia aktsiisivabastuse luba (edaspidi luba) kehtestatakse käesoleva määruse lisas (lisatud) toodud vormil. Elektroonilise loa korral lähtutakse käesoleva määruse lisas toodud andmekoosseisust.
§ 2. Loa täitmine
(1) Loa, välja arvatud tabelid 2B ja 5D, täidab Maksu- ja Tolliameti piirkondlik struktuuriüksus. Loa tabeli 2B täidab «Alkoholi-, tubaka-, kütuse- ja elektriaktsiisi seaduse» (edaspidi aktsiisiseaduse) § 692 lõike 2 punktis 3 nimetatud isik (edaspidi kütusekäitleja), kellel on õigus soetada või importida aktsiisivaba vedel- või tahkekütust. Loa tabeli 5D täidab aktsiisilaopidaja, kellelt aktsiisiseaduse § 692 lõike 2 punktis 2 nimetatud isik (edaspidi kutseline kalur) soetab aktsiisivaba kütust. Loa tabeleid 2B ja 5D võib kütuse soetamistehingute märkimiseks täiendada vajadusel lisaridadega, järgides seejuures tabeli struktuuri. Vedelkütuse kogused märgitakse liitrites temperatuuril 15 °C oleva kütuse kohta. Vedelgaasi, raske kütteõli, põlevkivikütteõli ja nende kütustega sama aktsiisimääraga maksustatud kütusesarnaste toodete kogused märgitakse kilogrammides.
(2) Loa reale «Energia aktsiisivabastuse luba nr» märgitakse loa number, mis koosneb:
1) loa liigi tähisest;
2) loa järjekorranumbrist kasvavas järjekorras vastavalt luba väljastava Maksu- ja Tolliameti piirkondliku struktuuriüksusepoolt väljastatud energia aktsiisivabastuse lubade arvule;
3) luba väljastava Maksu- ja Tolliameti piirkondliku struktuuriüksuse koodist.
(3) Loa reale «Kehtib alates» märgitakse kuupäev (päev, kuu, aasta), millest alates võib selle loa alusel aktsiisivaba kütust või elektrienergiat soetada.
(4) Loa reale «Loa saaja nimi ja äriregistrikood» märgitakse loa saaja ärinimi ja äriregistrikood.
(5) Loa reale «Ladustamise ja töötlemise koht» märgitakse koht, kus laevavarustajal on õigus ladustada ja töödelda aktsiisiseaduse § 27 lõike 1 punktis 191 nimetatud kütust. Kui kütuse ladustamise ja töötlemise koht asub sadama territooriumil, siis märgitakse selle sadama nimi ja aadress. Kui kütuse ladustamise ja töötlemise kohaks on laev, siis märgitakse selle laeva nimi ja registrinumber.
(6) Loa reale «Kütuse saaja kontaktandmed» märgitakse aktsiisivaba vedel- või tahkekütuse saaja tegevuskoha aadress ja kontakttelefoni number.
(7) Loa reale «MTA» märgitakse loa väljastanud Maksu- ja Tolliameti piirkondliku struktuuriüksuse nimi, aadress ja telefoninumber.
(8) Loa tabelisse 1 «Laevavarustaja» veergu «Kütus» märgitakse vastavalt aktsiisiseadusele kütuse kombineeritud nomenklatuuri (edaspidi KN) alamrubriigile vastav kirjeldus ja veergu «KN» selle kütuse KNi alamrubriik, mida laevavarustajal on õigus ladustada ja töödelda.
(9) Loa tabelisse 2A «Kütusekäitleja» veergu «Kütus» märgitakse vastavalt aktsiisiseadusele kütuse KNi alamrubriigile vastav kirjeldus, veergu «KN» selle kütuse KNi alamrubriik ja veergu «Kogus» selle kütuse kogus, mida loa omanik võib aktsiisivabalt soetada.
(10) Loa tabelisse 2B «Kütusekäitleja» märgitakse järgmised andmed:
1) veerg 1: kütuse soetamise tehingu kuupäev;
2) veerg 2: kütuse KNi alamrubriigile vastav kirjeldus vastavalt aktsiisiseadusele;
3) veerg 3: kütuse KNi alamrubriik vastavalt aktsiisiseadusele;
4) veerg 4: kütuse kogus;
5) veerg 5: kütuse väljastanud aktsiisilaopidaja number või registreeritud kaubasaaja number või selle tollideklaratsiooni number, millega on deklareeritud imporditud kütus.
[RT I 2010, 69, 525 - jõust. 01.10.2010]
(11) Loa tabelise 3 «Maagaas» reale 1 veergu «Tegevuskoht» märgitakse tegevuskoha aadress või aadressid, kus aktsiisiga maksustamata soetatud maagaasi kasutatakse aktsiisiseaduse § 27 lõike 1 punktis 22 nimetatud otstarbel.
(12) Loa tabelise 3 «Maagaas» reale 2 veergu «Tegevuskoht» märgitakse tegevuskoha aadress või aadressid, kus aktsiisiga maksustamata soetatud maagaasi kasutatakse aktsiisiseaduse § 27 lõike 1 punktis 24 nimetatud otstarbel.
(13) Loa tabelise 3 «Maagaas» reale 3 veergu «Tegevuskoht» märgitakse tegevuskoha aadress või aadressid, kus aktsiisiga maksustamata soetatud maagaasi kasutatakse aktsiisiseaduse § 27 lõike 1 punktis 282 nimetatud otstarbel.
(14) Loa tabelise 3 «Maagaas» reale 4 veergu «Tegevuskoht» märgitakse tegevuskoha aadress või aadressid, kus aktsiisiga maksustamata soetatud maagaasi kasutatakse aktsiisiseaduse § 27 lõike 1 punktis 286 nimetatud otstarbel.
(15) Loa tabelisse 4 «Elektrienergia» reale 1 veergu «Tegevuskoht» märgitakse tegevuskoha aadress või aadressid, kus aktsiisiga maksustamata soetatud elektrienergiat kasutatakse aktsiisiseaduse § 27 lõike 1 punktis 24 nimetatud otstarbel.
(16) Loa tabelisse 4 «Elektrienergia» reale 2 veergu «Tegevuskoht» märgitakse tegevuskoha aadress või aadressid, kus aktsiisiga maksustamata soetatud elektrienergiat kasutatakse aktsiisiseaduse § 27 lõike 1 punktis 282 nimetatud otstarbel.
(17) Loa tabelisse 4 «Elektrienergia» reale 3 veergu «Tegevuskoht» märgitakse tegevuskoha aadress või aadressid, kus aktsiisiga maksustamata soetatud elektrienergiat kasutatakse aktsiisiseaduse § 27 lõike 1 punktis 284 nimetatud otstarbel.
(18) Loa tabelisse 4 «Elektrienergia» reale 4 veergu «Tegevuskoht» märgitakse tegevuskoha aadress või aadressid, kus aktsiisiga maksustamata soetatud elektrienergiat kasutatakse aktsiisiseaduse § 27 lõike 1 punktis 285 nimetatud otstarbel.
(19) Loa reale «Kutselise kalapüügiloa number ja kehtivus» märgitakse kütuse saajale väljastatud kutselise kalapüügiloa number ja kehtivuse aeg.
(20) Loa reale «Võõrandatud kütus (4S2 ja 4S4)» märgitakse isikute, kellele kütuse saaja võõrandab samas laevas kasutamiseks kütust, nimi, äriregistrikood, kutselise kalapüügiloa number ja kehtivuse aeg.
(21) Loa reale «Kehtivuse aeg» märgitakse kutselise kaluri puhul kuupäevad (päev, kuu, aasta), millest alates ja milleni võib selle loa alusel kütust soetada.
(22) Loa tabelisse 5A (kalur) esimesse veergu märgitakse kalalaeva, milles kütuse saaja kütust kasutab, nimi ja kalalaevade riikliku registri sisenumber. Sama tabeli teise veergu märgitakse vastavalt aktsiisiseadusele kütuse KNi alamrubriigile vastav kirjeldus ja kolmandasse veergu selle kütuse KNi alamrubriik. Sama tabeli neljandasse veergu märgitakse selle kalaliigi nimetus ja kogus tonnides, mille väljapüüdmiseks kalalaeva kasutatakse, ning viiendasse veergu kütuse kogus. Kui kütuse saajal on mitu kalalaevade riikliku registri segmenti 4S1 kantud laeva, täidetakse tabeli 5A formaati järgides täiendav tabel (5A1, 5A2 jne).
(23) Loa tabeli 5B (kalur) esimesse veergu märgitakse kalalaeva, milles kütuse saaja kütust kasutab, nimi ja kalalaevade riikliku registri sisenumber. Sama tabeli teise veergu märgitakse kalalaeva peamasina võimsus kilovattides, kolmandasse veergu kütuse KNi alamrubriigile vastav kirjeldus ja neljandasse veergu kütuse KNi alamrubriik vastavalt aktsiisiseadusele ning viiendasse veergu kütuse kogus. Kui kütuse saajal on mitu kalalaevade riikliku registri segmenti 4S2 kantud laeva, täidetakse tabeli 5B formaati järgides täiendav tabel (5B1, 5B2 jne).
(24) Loa tabeli 5C (kalur) esimesse veergu märgitakse kalalaeva, milles kütuse saaja kütust kasutab, nimi ja kalalaevade riikliku registri sisenumber. Sama tabeli teise veergu märgitakse kalalaeva peamasina võimsus kilovattides, kolmandasse veergu kütuse KNi alamrubriigile vastav kirjeldus ja neljandasse veergu kütuse KNi alamrubriik vastavalt aktsiisiseadusele ning viiendasse veergu kütuse kogus. Sama tabeli viimasel real kinnitab taotleja, kelle kalalaev kuulub kalalaevade riikliku registri segmenti koodiga 4S4, allkirjaga ettevõtte vastavust komisjoni määruses (EÜ) nr 1595/2004 väike- ja keskmise suurusega ettevõtjate kohta sätestatud nõuetele. Kui kütuse saajal on mitu kalalaevade riikliku registri segmenti 4S4 kantud laeva, täidetakse tabeli 5C formaati järgides täiendav tabel (5C1, 5C2 jne).
(25) Loa tabelisse 5D (kalur) märgitakse järgmised andmed:
5) veerg 5: kütuse väljastanud aktsiisilaopidaja number või energia aktsiisivabastuse loa number kütuse soetamisel laevavarustajalt või kutseliselt kalurilt või tollideklaratsiooni number, millega on deklareeritud imporditud kütus.
(26) Loa reale «MTA juhataja nimi ja allkiri» märgitakse loa väljastanud Maksu- ja Tolliameti piirkondliku struktuuriüksusejuhataja ees- ja perekonnanimi ning tema allkiri.
§ 3. Loa asendamine
Loa väljastanud Maksu- ja Tolliameti piirkondlik struktuuriüksus asendab loa, kui laevavarustaja esitab kirjaliku taotluse ladustada ja töödelda aktsiisiseaduse § 27 lõike 1 punktis 191 nimetatud kütust, mida ei ole märgitud loal, või kui kutseline kalur pole loale märgitud kalendriaasta kütuse kogust täies ulatuses soetanud.
Lisa ENERGIA AKTSIISIVABASTUSE LUBA


Põlva Lasteaia Lepatriinu põhimäärus – Riigi Teataja
Põlva Lasteaia Lepatriinu põhimäärus
Jõustumine: 22.10.201701.09.2015
RT IV, 22.05.2015, 5
Lasteasutuse nimetus on Põlva Lasteaed Lepatriinu.
§ 2. Liik, haldusala ja õiguslik seisund
(2) Lasteasutus on koolieast noorematele lastele hoidu ja alushariduse omandamist võimaldav õppeasutus (edaspidi lasteaed).
(3) Lasteaed on Põlva Vallavalitsuse (edaspidi vallavalitsus) hallatav munitsipaalasutus, mis tegutseb Põlva Vallavalitsuse haridus- ja kultuuriosakonna (edaspidi osakond) haldusalas.
(4) Lasteaed juhindub oma tegevuses Eesti Vabariigi õigusaktidest, Põlva Vallavolikogu (edaspidi vallavolikogu) ja vallavalitsuse õigusaktidest ning käesolevast põhimäärusest.
(1) Lasteaed asub ja tegutseb aadressil Piiri tn 3, Põlva linn, Põlva vald, Põlva maakond.
(2) Lasteaia teeninduspiirkond on Põlva valla haldusterritoorium.
(3) Lasteaeda vastuvõtu ja sealt väljaarvamise korra kehtestab vallavalitsus.
§ 4. Asjaajamine ja aruandlus
(1) Lasteaia õppe- ja kasvatustegevuse ning asjaajamise keel on eesti keel.
(2) Lasteaed korraldab oma asjaajamist õigusaktidega kehtestatud nõuete ja asjaajamiskorra kohaselt.
(1) Lasteaial on oma nimetusega pitsat ja sümboolika.
(2) Lasteaia sümboolika ja selle kasutamise korra kinnitab lasteaia direktor käskkirjaga, kooskõlastades selle eelnevalt vallavalitsusega.
§ 6. Lasteaia tegevuse eesmärk
Lasteaia tegevuse eesmärk on võimaldada pooleteise- kuni seitsmeaastastele lastele hoidu ja alushariduse omandamist ning toetada lapse perekonda, soodustades lapse kasvamist ja arenemist ning tema individuaalsuse arvestamist.
§ 7. Lasteaia ülesanded
Vastavalt eesmärgile lasteaed:
1) loob võimalused ja tingimused lapse tervikliku isiksuse kujunemiseks ning alushariduse omandamiseks, arvestades lapse ealisi, soolisi, individuaalseid vajadusi ja iseärasusi;
2) tagab lapse lasteaias viibimise ajal tema vaimse ja füüsilise turvalisus ning tervise kaitse;
3) hoiab ja tugevdab lapse tervist ning soodustab tema emotsionaalset, kõlbelist, sotsiaalset, vaimset ja kehalist arengut;
4) korraldab laste tervislikku ja häireteta toitlustamist vastavalt kehtestatud laste toitlustamise nõuetele;
5) teeb koostööd lapsevanemate või eestkostjate (edaspidi vanem), haridus-, sotsiaal- ja tervishoiutöötajate, tugispetsialistide ning teiste füüsiliste ja eraõiguslike isikute ja vabatahtlike organisatsioonidega.
(1) Direktor moodustab lasteasutuses sõime- ja lasteaiarühmad ning vajadusel liitrühmad.
(2) Direktori ettepanekul võib vallavalitsus moodustada lasteasutuses sobitusrühmi ja erirühmi.
(1) Lasteaia õppe- ja kasvatuskorralduse aluseks on õppekava, mis vastab koolieelse lasteasutuse riiklikule õppekavale.
(2) Lasteaia õppekava läbinud lapsele annab lasteaed välja koolivalmiduskaardi, milles on kirjeldatud lapse arengu tulemused.
(3) Lasteaial on oma tegevus- ja päevakava ning kodukord.
§ 10. Lasteaia tööaeg
Lasteaia aastaringse või hooajalise tegutsemise ja lahtiolekuaja otsustab vallavalitsus, arvestades hoolekogu ettepanekut.
(1) Lasteaia tööd juhib direktor. Direktor tagab koostöös pedagoogilise nõukogu ja hoolekoguga lasteaia tulemusliku töö.
(2) Direktoriga sõlmib, muudab ja lõpetab töölepingu, täidab tema suhtes muid tööandja õigusi ning kohustusi vallavanem või tema poolt selleks volitatud isik.
(3) Direktor täidab Eesti Vabariigi, vallavolikogu ja vallavalitsuse õigusaktidest, töölepingust ja käesolevast põhimäärusest tulenevaid ülesandeid ning vastutab nende täitmise eest, sealhulgas:
2) esindab lasteaeda ja tegutseb lasteaia nimel, teeb lasteaia eelarve piires tehinguid, mis on vajalikud vallavolikogu ja -valitsuse õigusaktides sätestatud ülesannete täitmiseks;
3) vastutab eelarvest kinnipidamise ning aruandluse õigeaegse esitamise eest;
4) kasutab ja valdab lasteaia valduses ja kasutuses olevat vara vastavalt vallavolikogu kehtestatud korrale;
5) korraldab lasteaia asjaajamist vastavalt õigusaktidega kehtestatud nõuete ja asjaajamiskorra kohaselt;
6) kinnitab lasteaia töökorralduse ja asjaajamise reeglid ning teised asutuse sisemist tegevust reguleerivad dokumendid;
7) annab asutuse sisemise töö korraldamiseks käskkirju ja kontrollib nende täitmist;
8) moodustab vastavalt vajadusele ja võimalusele sõime- ja lasteaiarühmad;
9) kinnitab pedagoogilise nõukogu ettepanekul lasteaia õppekava, kuulates ära hoolekogu arvamuse;
10) kinnitab lasteaia tegevus- ja päevakava;
11) koostab lasteaia kodukorra ning esitab selle kinnitamiseks hoolekogule;
12) määrab lasteaia töötajate koosseisu;
13) korraldab õpetajate, õppealajuhataja ning teiste õppe- ja kasvatusalal töötavate isikute vaba ametikoha täitmiseks konkursi;
14) sõlmib, muudab ja lõpetab lastaia töötajatega töölepingud ning täidab muid tööandja õigusi ning kohustusi;
15) korraldab lastaia arengukava koostamist vallavolikogu kehtestatud korras;
16) kehtestab lasteaia sisehindamine läbiviimise korra;
17) koostab ja esitab vallavalitsusele lastaia eelarve projekti vallavolikogu poolt kehtestatud korras;
18) kinnitab hoolekogu otsuse alusel lapse toidukulu päevamaksumuse;
19) esitab kord aastas vallavalitsusele ja hoolekogule kirjaliku ülevaate lasteaia õppe- ja kasvatustegevusest, majanduslikust seisust ja raha kasutamisest;
20) teatab vallavalitsusele ja hoolekogule kirjalikult lasteaia majandusliku seisundi olulisest halvenemisest ja järelevalveasutuse tehtud ettekirjutustest;
21) esitab iga õppeaasta alguses, hiljemalt 10. oktoobriks vallavalitsuse haridus- ja kultuuriosakonnale hoolekogu uue koosseisu nimekirja.
(4) Direktori vaba ametikoha täitmiseks korraldatakse avalik konkurss vallavalitsuse kehtestatud korras.
§ 12. Töötajad
(1) Lasteaia töötajad on pedagoogid, tervishoiutöötaja ja lasteaia majandamist tagavad ning õpetajaid abistavad töötajad.
(2) Töötajate koosseisu määrab direktor, lähtudes valdkonna eest vastutava ministri kinnitatud miinimumkoosseisust.
(3) Õpetajate, õppealajuhataja ning teiste õppe- ja kasvatusalal töötavate isikute vaba ametikoha täitmiseks korraldab direktor konkursi, mille läbiviimise korra kinnitab hoolekogu direktori ettepanekul.
§ 13. Pedagoogiline nõukogu
Pedagoogilise nõukogu ülesanne on plaanida, analüüsida ja hinnata õppe- ja kasvatustegevust ning teha direktorile, hoolekogule ja vallavalitsusele ettepanekuid õppe- ja kasvatustegevuse parandamiseks. Pedagoogilisse nõukogusse kuuluvad lasteaia pedagoogid.
§ 14. Hoolekogu
(1) Hoolekogu on alaliselt tegutsev organ, kelle ülesanne on jälgida, et õppe- ja kasvatustegevus vastaks laste arengule ja huvidele ning teha koostööd lasteaia personaliga.
6) otsustab teisi koolieelse lasteasutuse seaduse või vallavolikogu otsusega hoolekogu pädevusse antud küsimusi.
(4) Hoolekogu koosseisu volitused kehtivad hoolekogu koosseisu kinnitamise päevast kuni uue hoolekogu koosseisu kinnitamiseni.
3) tutvuda lasteaia kodukorra, õppe- ja päevakavaga ning saada teavet lasteaia töökorralduse kohta;
4) pöörduda kasvatamist ja õpetamist puudutavate küsimuste korral direktori, hoolekogu, vallavalitsuse või lasteaia üle haldusjärelevalvet teostava asutuse poole.
2) kinni pidama lasteaia päevakavast, kodukorrast ning laste tervisekaitse ja tervisedendamise nõuetest;
3) tasuma lapse toidukulu ja osaliselt muud kulud vallavolikogu kehtestatud määras ja korras.
6. peatükk Pedagoogide ja teiste töötajate õigused ja kohustused
§ 17. Pedagoogide ja teiste töötajate õigused ja kohustused
(1) Pedagoogid loovad tingimused laste kasvamiseks ja arenemiseks, mis põhineb vastastikusel lugupidamisel ning üksteisemõistmisel laste ja nende vanematega ning lasteaia teiste töötajatega.
(2) Pedagoogid on kohustatud nõustama lasteaias käivate laste vanemaid ja teeninduspiirkonnas elavate, lasteaias mittekäivate laste vanemaid nende soovil õppe- ja kasvatusküsimustes.
(3) Töötajad loovad lasteaias tervisliku ja turvalise keskkonna ning hoolitsevad lapse tervise eest tema lasteaias viibimise ajal.
(4) Töötajatel on keelatud avalikustada lapselt saadud teavet lapse perekonna kohta.
(5) Pedagoogide ja teiste töötajate ülesanded ja kohustused, õigused ja vastutus määratakse kindlaks lasteaia põhimääruse, töökorralduse reeglite ja töötajate ametijuhendite ning töölepingutega, mis on kooskõlas töösuhteid reguleerivate riigi ja Põlva valla õigusaktidega.
7. peatükk Vara, finantseerimine, järelevalve ja aruandlus
§ 18. Vara ja finantseerimine
(1) Lasteaia vara moodustavad talle sihtotstarbeliselt kasutamiseks ja valdamiseks antud rahalised vahendid, maa, ehitised, seadmed, inventar ja muu vara.
(2) Lasteaia valduses olev vara on Põlva valla omand.
(3) Lasteaed kasutab ja valdab tema valduses ja kasutuses olevat vara vastavalt vallavolikogu kehtestatud korrale ning tagab selle sihipärase kasutamise, säilimise ja heaperemeheliku majandamise.
(4) Lasteaial on oma eelarve Põlva valla eelarve osana.
(5) Lasteaia tegevuse rahastamine toimub lasteaia eelarve kaudu.
(6) Lasteaed kasutab vallavalitsuse pangakontosid, mis kuuluvad kontsernikonto koosseisu.
(7) Lasteaia raamatupidamisarvestust ja -aruandlust korraldab vallavalitsus.
§ 19. Järelevalve ja aruandlus
(1) Haldusjärelevalvet lasteaia õppe- ja kasvatustegevuse üle teostab Haridus- ja Teadusministeerium või valdkonna eest vastutava ministri ülesandel Põlva maavanem.
(2) Lasteaia ja lasteaia direktori tegevuse õiguspärasuse, sihipärasuse ja otstarbekuse üle teostab järelevalvet (sealhulgas teenistuslikku järelevalvet) vallavalitsus.
(3) Lasteaed esitab oma tegevuse kohta aruandeid õigusaktidega kehtestatud korras ja tähtaegadel.
§ 20. Ümberkorraldamine, ümberkujundamine ja tegevuse lõpetamine
(1) Lasteaia ümberkorraldamise, ümberkujundamise ja tegevuse lõpetamise otsustab vallavolikogu ja korraldab vallavalitsus.
(2) Lasteaia tegevuse lõpetamisel tagab vallavalitsus lastele võimaluse jätkata lasteasutuse teenuse kasutamist teises lasteaias.
(3) Lasteaia tegevuse lõpetamisel järele jäänud vara ja vahendeid haldab vallavalitsus.
9. peatükk Põhimääruse kinnitamine, muutmine ja kehtetuks tunnistamine
§ 21. Põhimääruse kinnitamine, muutmine ja kehtetuks tunnistamine
(1) Lasteaia põhimääruse kinnitab, muudab ja tunnistab kehtetuks vallavolikogu.
(2) Põhimääruse ja selle muutmise eelnõu koostab lasteaia direktor koostöös haridus- ja kultuuriosakonnaga.
Põlva Linnavolikogu 19. novembri 2008. a määrus nr 29 "Põlva Lasteaed Lepatriinu põhimäärus" tunnistatakse kehtetuks.
RT IV, 19.10.2017, 13
(1) Haldusjärelevalvet lasteaia õppe- ja kasvatustegevuse üle teostab Haridus- ja Teadusministeerium.
[RT IV, 19.10.2017, 10 - jõust. 22.10.2017]


§ 3 Tagastamise ja ostueesõigusega erastamise taotlusega maade munitsipaalomandisse andmine kuni 13. juulini 2017. a kehtinud „Maareformi seaduse” § 28 lõike 1 või lõike 2 alusel
2 MAA MUNITSIPAALOMANDISSE TAOTLEMINE KUNI 13. JUULINI 2017. A KEHTINUD „MAAREFORMI SEADUSE” § 28 LÕIKE 1 VÕI LÕIKE 2 ALUSEL
3 TAOTLUSE LÄBIVAATAMINE JA MAA MUNITSIPAALOMANDISSE ANDMISE OTSUSTAMINE KUNI 13. JUULINI 2017. A KEHTINUD „MAAREFORMI SEADUSE” § 28 LÕIKE 1 VÕI LÕIKE 2 ALUSEL
§ 8 Kuni 13. juulini 2017. a kehtinud „Maareformi seaduse” § 28 lõike 1 või lõike 2 alusel maa munitsipaalomandisse andmise otsus
31 MAA MUNITSIPAALOMANDISSE ANDMINE „MAAREFORMI SEADUSE” § 28 LÕIKE 3 ALUSEL
§ 81 Munitsipaalomandisse antava maa väljaselgitamine
§ 82 Munitsipaalomandisse antav maa
§ 83 Maa munitsipaalomandisse andmise menetlus
§ 84 Maa munitsipaalomandisse andmise otsus
32 TOIMINGUD MUNITSIPAALOMANDISSE ANTUD MAAGA
§ 9 Munitsipaalomandisse antud maa registreerimine maakatastris
§ 13 Kuni 30. juunini 2016. a munitsipaalomandisse taotletud maa munitsipaalomandisse andmise otsustamine
RT I, 12.12.2017, 25
Määrus reguleerib „Maareformi seaduse” §-s 28 nimetatud maa munitsipaalomandisse andmist.
§ 3. Tagastamise ja ostueesõigusega erastamise taotlusega maade munitsipaalomandisse andmine kuni 13. juulini 2017. a kehtinud „Maareformi seaduse” § 28 lõike 1 või lõike 2 alusel
2. peatükk MAA MUNITSIPAALOMANDISSE TAOTLEMINE KUNI 13. JUULINI 2017. A KEHTINUD „MAAREFORMI SEADUSE” § 28 LÕIKE 1 VÕI LÕIKE 2 ALUSEL
Kohaliku omavalitsuse üksus informeerib maa munitsipaalomandisse andmise taotluse esitamise kavatsusest kirjalikult õigusvastaselt võõrandatud maa tagastamise õigustatud subjekte, kelle maad kas täielikult või osaliselt munitsipaalomandisse taotletakse (v.a juhul, kui maad taotletakse munitsipaalomandisse «Maareformi seaduse» § 28 lõike 1 punkti 1 alusel, või juhul, kui isiku taotluse osas on langetatud kompenseerimise otsus), määrates vähemalt viieteistkümnepäevase vastamise tähtaja. Nimetatud teate alusel tähtaegselt saabunud avaldused, ettepanekud ja seisukohad lisatakse esitatavale taotlusele.
(1) Kohaliku omavalitsuse üksuse volikogu vastava otsuse alusel koostatud maa munitsipaalomandisse andmise taotluse (edaspidi taotlus) esitab valla- või linnavalitsus maa munitsipaalomandisse andmise otsustajale. Taotlusele kirjutab alla vallavanem või linnapea või tema volitatud isik. Taotlusele lisatakse kohaliku omavalitsuse üksuse volikogu otsus.
1) kohaliku omavalitsuse üksuse nimi;
3. peatükk TAOTLUSE LÄBIVAATAMINE JA MAA MUNITSIPAALOMANDISSE ANDMISE OTSUSTAMINE KUNI 13. JUULINI 2017. A KEHTINUD „MAAREFORMI SEADUSE” § 28 LÕIKE 1 VÕI LÕIKE 2 ALUSEL
(1) Maa-amet või keskkonnaminister kontrollib esitatud dokumentide vastavust «Maareformi seaduses» ning käesolevas määruses kehtestatud nõuetele, samuti kontrollitakse taotletava maa vajalikkust riigile õigusaktidega pandud ülesannete täitmiseks, välja arvatud juhul, kui maad taotletakse munitsipaalomandisse «Maareformi seaduse» § 28 lõike 1 punkti 1, 11 või 12 alusel. Maa-ametil või keskkonnaministril on õigus nõuda taotluse läbivaatamise ajal maa taotlejalt, seniselt kasutajalt, tagastamise või erastamise õigustatud subjektilt, samuti teistelt isikutelt ja riigiasutustelt täiendavate andmete, dokumentide, selgituste ja kirjalike seisukohtade esitamist.
(2) Maa munitsipaalomandisse andmise otsustaja annab tähtaja puudulikult koostatud taotluses või toimikus puuduste kõrvaldamiseks. Tähtpäevaks puuduste kõrvaldamata jätmisel lõpetab maa munitsipaalomandisse andmise otsustaja menetluse taotluse läbi vaatamata jätmisega.
1) võtab Maa-amet või keskkonnaminister hiljemalt kuue kuu jooksul vastu otsuse maa munitsipaalomandisse andmise kohta;
§ 8. Kuni 13. juulini 2017. a kehtinud „Maareformi seaduse” § 28 lõike 1 või lõike 2 alusel maa munitsipaalomandisse andmise otsus
(3) Otsus maa munitsipaalomandisse andmise kohta saadetakse taotluse esitanud valla- või linnavalitsusele kahe nädala jooksul selle vastuvõtmisest arvates.
(4) Maa munitsipaalomandisse andmise otsustaja võib motiveeritud otsusega keelduda maa munitsipaalomandisse andmisest juhul, kui taotletav maa on üldistes huvides otstarbekas jätta riigi omandisse või kui taotletav maa ei ole vajalik kohaliku omavalitsuse üksuse ülesannete täitmiseks.
31. peatükk MAA MUNITSIPAALOMANDISSE ANDMINE „MAAREFORMI SEADUSE” § 28 LÕIKE 3 ALUSEL
§ 81. Munitsipaalomandisse antava maa väljaselgitamine
(1) Maa-amet selgitab munitsipaalomandisse antava maa välja „Maareformi seaduse” § 38 lõike 3 alusel, arvestades maa omandamiseks esitatud erastamise ja tagastamise taotlusi ning riigi huvi. Munitsipaalomandisse antava maa väljaselgitamisel arvestatakse planeeringutes, arengukavades jm dokumentides sätestatut, õigusaktidest tulenevaid kohaliku omavalitsuse ülesandeid ning teisi maaüksuse kasutamise seisukohalt olulisi asjaolusid.
(2) Munitsipaalomandisse antava maana ei selgitata välja maad, mida riik vajab oma ülesannete täitmiseks.
(3) Munitsipaalomandisse antava maa väljaselgitamiseks pöördub Maa-amet vajaduse korral kohaliku omavalitsuse või teiste asutuste või isikute poole oluliste asjaolude kindlaks tegemiseks.
(4) Kui linna- või vallavalitsus pöördub Maa-ameti poole ettepanekuga alustada munitsipaalomandisse antava maa väljaselgitamist, tuleb ettepanekule lisada maaüksuse asendiplaan ja informatsioon maa erastamise või tagastamise taotluste puudumise kohta.
§ 82. Munitsipaalomandisse antav maa
(1) Munitsipaalomandisse antakse maa, mis ei kuulu „Maareformi seaduse” alusel tagastamisele, erastamisele või riigi omandisse jätmisele.
(2) Munitsipaalomandisse antava maa hulka võib kuuluda:
1) kohaliku omavalitsuse üksusele kuuluva ehitise, sh tee, teenindamiseks vajalik maa;
2) kalmistu, pargi või haljasala maa;
3) omandiõigust tõendavate dokumentideta ehitise juurde kuuluv maa;
4) kasutuses olev aia- või köögiviljamaa, sh maaüksusel asuva omandiõigust tõendavate dokumentideta ehitise alune maa;
5) planeeringuga avalikult kasutatavaks maaks kavandatud maa või muu maa, mille avaliku kasutuse tagamiseks on otstarbekas anda maa munitsipaalomandisse;
6) munitsipaalomandis oleva maaga piirnev, „Maareformi seaduse” § 312 lõikes 1 nimetatud, kinnisasjaga liitmiseks sobiv maa;
7) muu maa, mis ei ole riigile vajalik või mis on otstarbekas anda munitsipaalomandisse.
§ 83. Maa munitsipaalomandisse andmise menetlus
(1) Maa-amet algatab maa munitsipaalomandisse andmise menetluse, teatades maa munitsipaalomandisse andmise kavatsusest linna- või vallavalitsusele, kelle omandisse maa soovitakse anda. Teatele lisatakse maaüksuse asendiplaan.
(2) Lõikes 1 nimetatud dokumentide saamisest ühe kuu jooksul linna- või vallavalitsus:
1) määrab maaüksuse sihtotstarbe ja koha-aadressi ning edastab Maa-ametile vastava otsuse;
2) teatab Maa-ametile maaüksuse erastamiseks või tagastamiseks tähtaegselt esitatud avalduste puudumisest või esitab andmed lahendamata taotluste kohta;
3) esitab soovi korral vastuväited maa munitsipaalomandisse andmise kohta koos põhjenduse ja asjakohaste dokumentidega.
(3) Kui munitsipaalomandisse antava maa väljaselgitamise käigus või enne seda on kohalik omavalitsus Maa-ametile teatanud soovist saada maaüksus munitsipaalomandisse, siis ei ole vaja lõike 1 punktis 3 nimetatud teadet ja asendiplaani linna- või vallavalitsusele edastada. Vajaduse korral taotletakse sihtotstarbe ja koha-aadressi määramist.
(4) Linna- või vallavalitsuse esitatud vastuväited vaatab Maa-amet läbi ühe kuu jooksul vastuväidete saamisest. Vastuväidetega arvestamise korral muudab Maa-amet munitsipaalomandisse antava maa piiri või lõpetab menetluse ja teatab sellest linna- või vallavalitsusele. Kui vastuväidetega ei arvestata ja Maa-amet leiab, et maa on vajalik või otstarbekas anda munitsipaalomandisse, valmistatakse ette otsus maa munitsipaalomandisse andmise kohta.
(5) Kui munitsipaalomandisse soovitakse anda teise kohaliku omavalitsuse haldusterritooriumil asuv maa, taotleb Maa-amet lõike 2 punktides 1 ja 2 nimetatud otsuse ja andmete esitamist maa asukoha linna- ja vallavalitsuselt. Sel juhul taotleb Maa-amet ka maa asukoha kohaliku omavalitsuse arvamuse esitamist. Maa asukoha kohaliku omavalitsus on kohustatud taotletud dokumendid ja arvamuse esitama 1 kuu jooksul vastava taotluse saamisest. Kui dokumente või arvamust tähtaegselt ei esitata, võib maa munitsipaalomandisse andmise otsustada ilma maa asukoha kohaliku omavalitsuse arvamust ära kuulamata.
(6) Kui maa munitsipaalomandisse andmise menetluse käigus selgub, et maaüksus kuulub tagastamisele, erastamisele või riigi omandisse jätmisele, lõpetab Maa-amet maa munitsipaalomandisse andmise menetluse ja teatab sellest linna- või vallavalitsusele. Vajaduse korral algatab Maa-amet maa riigi omandisse jätmise või pöördub selleks pädeva ministeeriumi või asutuse poole.
§ 84. Maa munitsipaalomandisse andmise otsus
(1) Maa munitsipaalomandisse andmine otsustatakse „Maareformi seaduse” § 25 lõike 51 ja munitsipaalomandisse antava maa väljaselgitamise ning maa munitsipaalomandisse andmise menetluse käigus kindlaks tehtud asjaolude alusel.
(2) Maa munitsipaalomandisse andmise otsus peab vastavalt asjaoludele sisaldama järgmisi andmeid:
1) munitsipaalomandisse antava maaüksuse koha-aadress, sihtotstarve ja ligikaudne pindala;
2) faktilised asjaolud ja maa munitsipaalomandisse andmise õiguslik alus;
3) maaüksuse asukoha kohaliku omavalitsuse arvamus;
4) kohaliku omavalitsuse vastuväidetega mittearvestamise põhjendus;
(3) Otsuse lisaks on maaüksuse asendiplaan.
(4) Maa munitsipaalomandisse andmise otsus edastatakse maa asukoha kohalikule omavalitsusele ja kohalikule omavalitsusele, kelle omandisse maa antakse.
32. peatükk TOIMINGUD MUNITSIPAALOMANDISSE ANTUD MAAGA
§ 9. Munitsipaalomandisse antud maa registreerimine maakatastris
(1) Munitsipaalomandisse antud maa registreeritakse riigi maakatastris kohaliku omavalitsuse avalduse, maa munitsipaalomandisse andmise otsuse ja katastrimõõdistamise või kaardimaterjalil katastriüksuse piiride määramise andmete alusel. Avaldus koos nõutavate lisadokumentidega tuleb katastripidajale esitada nelja kuu jooksul alates maa munitsipaalomandisse andmise otsustamisest.
(2) Maa munitsipaalomandisse andmiseks koostatud asendiplaani alusel määratud pindala ja katastriüksuse maakatastris registreerimisel määratud pindala võivad erineda kuni 8 protsenti, kuid mitte rohkem kui 5 ha.
(1) Kohaliku omavalitsuse üksus esitab Maa-ametile kümne tööpäeva jooksul munitsipaalmaa võõrandamise, kasutusvaldusesse andmise või hoonestusõigusega koormamise tehingu tõestamise päevast arvates tehingu objektiks oleva maaüksusega seotud tulude ja kulude kohta järgmised andmed ja dokumendid:
2) andmed kehtivate planeeringute kohta, sealhulgas dokumendid kohaliku omavalitsuse üksuse poolt detailplaneeringu koostamise finantseerimise kohta;
3) kohaliku omavalitsuse üksuse otsus maa võõrandamise kohta;
(2) Munitsipaalomandisse antud maa tasuta riigile võõrandamisel, riigi kasuks kasutusvalduse või hoonestusõigusega koormamisel ei pea kohaliku omavalitsuse üksus maareformi seaduse § 25 lõikes 4 sätestatud tehingu objektiks oleva maaüksusega seotud tulude ja kulude andmeid Maa-ametile esitama.
§ 13. Kuni 30. juunini 2016. a munitsipaalomandisse taotletud maa munitsipaalomandisse andmise otsustamine
Alates 1. jaanuarist 2018. a otsustab maa munitsipaalomandisse andmise „Maareformi seaduse” § 28 lõike 1 punktide 1, 3, 4, 5, 7, 8, 9, 10, 11 ja 12 alusel munitsipaalomandisse taotletud maa osas Maa-ameti peadirektor ning sama paragrahvi lõikes 2 nimetatud maa osas keskkonnaminister.


Tegevused - Finants- ja ettevõtluspoliitika - Hasartmängukorraldus
Hasartmänguseaduse § 2 kohaselt on hasartmäng mäng, milles osalemise tingimuseks on mängija poolt panuse tegemine. Panuse tegemise tulemusel võib mängija saada võidu, kusjuures mängu tulemus määratakse osaliselt või täielikult juhuslikkusel põhineva tegevusega või see sõltub eelnevalt mitteteadaoleva sündmuse toimumisest. Eestis on lubatud korraldada vaid hasartmänguseaduse nõuetele vastavaid hasartmänge.HasartmängukorraldajadHasartmängude korraldamise õigus on usaldusväärsel isikul, kellele on antud tegevusluba ja korraldusluba ja kes vastab seadusest tulenevatele üldnõuetele. Kui hasartmänguliigi korraldamisel on ette nähtud erisuste olemasolu, siis peab korraldaja vastama ka erinõuetele.Tegevusluba annab isikule õiguse taotleda korraldusluba õnnemängu, toto või osavusmängu korraldamiseks. Tegevusluba on tähtajatu ja see ei ole üleantav.Tegevusluba tõendab hasartmängu korraldaja isiku hasartmängukorraldajaks sobivust.Korraldusluba antakse hasartmängukorraldajale konkreetse hasartmängu läbiviimiseks (loteriid, totod) või nn kohapõhise iseloomuga hasartmängude puhul (õnnemängud, teatud viisil korraldatud totod või osavusmängude mängukohad) vastaval aadressil või ka näiteks laeval mängukoha avamiseks.Korraldusload saab jagada tinglikult kaheks: asukohapõhised korraldusload ja mängupõhised korraldusload. Asukohapõhine korraldusluba annab hasartmängukorraldajale õiguse viia läbi hasartmänge vastaval aadressil. Mängupõhise korraldusloa puhul omab tähtsust mäng ise ja konkreetset läbiviimiskohta ei määratleta.Hasartmängude korraldamiseks väljastab tegevusloa vastavalt hasartmänguseaduse § 16 lõikele 3 Maksu- ja Tolliamet. Tegevusloa saamiseks tuleb esitada Maksu- ja Tolliametile taotlus.Hasartmängu korraldusloa väljaandmise otsustusõigus on hasartmänguseaduse § 22 lõike 4 alusel antud Maksu- ja Tolliametile.Loterii korraldamise õigus on hasartmänguseaduse § 9 lõike 1 alusel isikul, kellele on väljastatud loterii korraldamise korraldusluba.Loteriid, mida korraldab riigile kuuluv äriühingVastavalt hasartmänguseaduse § 9 lõikele 5 võib loteriid korraldada aktsiaselts, mille aktsiakapitali suurus on vähemalt 1 000 000 eurot ja mille kõik aktsiad kuuluvad Eesti riigile. Nimetatud aktsiaselts korraldab ka mittetulundusühingute ja sihtasutuste toetuseks loteriisid.Mittetulundusühingu või sihtasutuse toetuseks korraldatav loteriiAktsiaselts, mille aktsiakapitali suurus on vähemalt 1 000 000 eurot ja mille kõik aktsiad kuuluvad Eesti riigile võib korraldada loterii, et koguda rahalisi vahendeid mittetulundusühingu või sihtasutuse põhikirjalise eesmärgi toetuseks. Mittetulundusühing või sihtasutus, kes soovib oma põhikirjalise eesmärgi toetuseks saada loterii korraldamisest rahalisi vahendeid esitab hasartmänguseaduse § 44 lõike 2 alusel Rahandusministeeriumile taotluse loterii korraldamise. Loe lähemalt siit .Kaubanduslikud loteriidKaubandusliku loterii korraldaja on hasartmänguseaduse § 48 lõike 1 alusel kohustatud enne kaubandusliku loterii korraldamise alustamist registreerima kaubandusliku loterii majandustegevuse registris. Kaubandusliku loterii võidufond võib olla kuni 100 000 eurot. Kaubandusliku loterii korraldamiseks tuleb esitada Maksu- ja Tolliametile registreerimistaotlus. Loe lähemalt siit .Ilma lubade, litsentside ja registreeringuta saab korraldada järgmiseid hasartmänge (nendele mängudele ei kohaldata hasartmänguseaduse nõudeid):osavusmäng, mille ainus võimalik võit on võimalus uuesti osaleda samas mängus;spordivõistlus;loterii, mille võidufondi väärtus on kuni 1000 eurot;kaubanduslik loterii, mille võidufondi väärtus on kuni 10 000 eurot.Info:Taivo Põrkettevõtluse ja arvestuspoliitika osakonna peaspetsialisttel: 6113585e-mail: Taivo dot Pork at fin dot eeUuringu "Eesti elanike kokkupuuted hasartmängudega 2017" tulemused (pdf)Hasartmängusõltuvuseriskirühmad ja nende taust (Pille-Riin Kaare, Hasartmängusõltuvuse Nõustamiskeskus) (pdf)Uuringu "Eesti elanike kokkupuuted hasartmängudega 2017" tulemused (pptx)Hasartmängusõltuvuseriskirühmad ja nende taust (Pille-Riin Kaare, Hasartmängusõltuvuse Nõustamiskeskus) (pptx) Hasartmängu korraldajad
Eestis litsentsi omavad hasartmängu korraldajad


Suuremõõtmelise ja/või raskekaalulise autoveo eeskiri – Riigi Teataja
Suuremõõtmelise ja/või raskekaalulise autoveo eeskiri - sisukord
§ 3 Eeskirja kohustuslikkus
§ 4 Üldnõuded eriveose veol
§ 5 Luba veol
§ 6 Veo keeld
§ 7 Piirangud raskeveose vedamisel
§ 71 Erisused suurveose vedamisel
§ 8 Suurim lubatud sõidukiirus
§ 9 Sõidukijuhi kohustused
§ 10 Vedaja kohustused
§ 11 Kulutuste hüvitamine
3 Liiklusohutuse kindlustamine veol
§ 12 Liikluse reguleerimine
§ 13 Liikluse reguleerija
§ 14 Eriveose saatmine
§ 15 Politsei osalus liiklusohutuse kindlustamisel
§ 16 Veo abiteenistus
§ 17 Eriveokite liikumine kolonnis
4 Nõuded eriveoki lisavarustuse, tähistamise ja tunnusmärkide kohta
§ 18 Lisavarustus
§ 19 Tunnusmärgid
§ 20 Eriveose tähistamine eestpoolt
§ 21 Eriveose tähistamine tagantpoolt
§ 22 Eriveoki tähistamine külgedelt
§ 23 Väljaulatuva veose tähistamine
§ 24 Tulede ja helkurite paigutus
5 Eriveosena veetava pukseeritava seadme vedu
§ 25 Üldnõuded eriveosena veetava pukseeritava seadme veol
§ 26 Pukseeritava veose varustus
§ 27 Haakeseadis
§ 28 Pukseeritava veose tehniline seisukord
6 Erisätted
§ 29 Loa esitamise kohustus
§ 30 Erisõiduki kasutamise keeld
§ 31 Varasema õigusakti kehtetuks tunnistamine
RT I, 24.07.2012, 15
Vastu võetud 21.05.2001 nr 51
RTL 2001, 65, 897
jõustumine 31.05.2001
07.02.2003 RTL 2003, 23, 333 01.03.2003
29.12.2003 RTL 2004, 1, 8 10.01.2004
07.02.2006 RTL 2006, 15, 254 16.02.2006
27.06.2011 RT I, 28.06.2011, 38 01.07.2011
10.04.2012 RT I, 13.04.2012, 4 16.04.2012
Määrus kehtestatakse «Autoveoseaduse» paragrahvi 23 lõike 1 punkti 1 ja «Liiklusseaduse» paragrahvi 73 lõike 11 alusel.
[RT I, 28.06.2011, 38 - jõust. 01.07.2011]
(1) Määrus reguleerib teedel suuremõõtmelise ja/või raskekaalulise veose ning pukseeritava seadme (edaspidi koos eriveose) vedu.
(2) Määrus ei reguleeri veolepingu poolte lepingust tulenevaid õigusi ja kohustusi.
1) Eriluba (edaspidi luba) on «Teeseaduse» § 35 lõike 2 alusel kehtestatud korras tee omaniku väljastatud kirjalik luba eriveose vedamiseks;
2) Erisõiduk on suuremõõtmelise ja/või raskekaalulise veoseveo ja pukseeritavat seadet vedav sõiduk;
3) Eriveosena veetav pukseeritav seade on veduki haakes järelveetav või ees tõugatav mehhanism, konstruktsioon, ehitis või muu seadis, mis ei kuulu riiklikule registreerimisele;
4) [Kehtetu – RT I, 28.06.2011, 38 - jõust. 01.07.2011]
5) Saateauto on §-is 14 toodud nõuete kohaselt tähistatud B-kategooria auto, mida kasutatakse veol liikluse ohutuse tagamisel ja teiste liiklejate hoiatamisel suur- ja/või raskeveosest;
6) [Kehtetu – RT I, 28.06.2011, 38 - jõust. 01.07.2011]
7) Vedaja on vedu teostav isik, kes võib olla ka veotee kooskõlastuste ja eriloa hankija;
8) Veotee on loal teenimedega või teenumbrite ja -nimedega (kohanimedega) määratud teed ja/või teelõigud, mida mööda peab eriveos liikuma.
§ 3. Eeskirja kohustuslikkus
Eeskiri on kohustuslik kõigile juriidilistele ja füüsilistele isikutele, sõltumata sellest, millises riigis erisõiduk on registreeritud.
2. peatükk Vedu
§ 4. Üldnõuded eriveose veol
(1) Suuri ja/või raskeid veoseid võib vedada mootorsõidukiga ainult siis, kui veost pole võimalik vedada osade kaupa või teise transpordiliigiga. Erandina võib loa väljastaja lubada ka sellise veose vedu, mille osade kaupa vedu on keerukas ja ülikulukas.
(2) [Kehtetu – RTL 2004, 1, 8 - jõust. 10.01.2004]
(3) Kui laadimisega on võimalik valida veose mõõtmeid (laius, kõrgus või pikkus), tuleb vältida lubatud laiuse ületamist.
(4) Kui veos sisaldab endas veel lisaohte, tuleb täita ka vastavaid ohutusnõudeid.
§ 5. Luba veol
(1) Eriveose vedu tohib teostada ainult loa olemasolul. Loa annab tee omanik. Luba peab olema vedajal kaasas ja see tuleb esitada politseiametniku või muu teda seaduse alusel kontrollimise õigust omava isiku nõudel.
[Kehtetu – RT I, 24.07.2012, 1 - jõust. 27.07.2012]
(3) Luba ei anna õigust ületada sõiduki valmistaja lubatud suurimat massi ega teljekoormuste väärtusi ja kalduda kõrvale veoteel liiklusmärkidega kehtestatud keeldudest ja piirangutest. Lubatud konkreetsed kõrvalekaldejuhud näitab loa väljastaja loal.
§ 6. Veo keeld
Sõidukist, autorongist või masinrongist üle 2 m ettepoole ja üle 4 m tahapoole ulatuva veose vedu on keelatud, välja arvatud selliste seadmete vedu, mille lühendamine ei ole võimalik.
§ 7. Piirangud raskeveose vedamisel
(1) Sõiduki tegelik mass ei tohi ületada registrimassi, mistahes telje koormus aga registreerimisel määratud väärtust, kui selle kohta pole «Teeseaduse» § 35 lõike 2 alusel kehtestatud korras välja antud eriluba.
[RTL 2003, 23, 333 - jõust. 01.03.2003]
(2) Loa väljastajal on õigus nõuda sildade ja teekatendite kontrollarvutust ning ekspertiisi tehtud arvutustele. Kontrollarvutuse ja ekspertiisi tegemise kulud kannab vedu teostav ettevõtja või loa taotleja. Raskeveose kontrollarvutuse koostajaks ja ekspertiisi tegijaks võib olla tee ja teerajatiste projekteerimise tegevusluba omav juriidiline või füüsiline isik.
(3) Töötlemata ümarpuidu vedu eriveona võib lubada, kui Maanteeameti poolt teekonstruktsiooni kihtidesse paigaldatud andurite põhjal on tee konstruktsioon külmunud olekus vähemalt 0,5 m sügavuseni ning tingimusel, et veotee sildade, viaduktide ja truupide kandevõime on vähemalt 52 t, autorongi tegelik mass ei ületa 52 t ning sõidukite tegelikud massid ja sõidukite tegelikud teljekoormused ei ületa sõidukite registrimasse ja sõidukite registriteljekoormusi ning autorongi mõõtmed ei ületa „Liiklusseaduse” § 80 lõike 3 alusel kehtestatud suurimaid lubatud suurusi.
[RT I, 13.04.2012, 4 - jõust. 16.04.2012]
§ 71. Erisused suurveose vedamisel
§ 8. Suurim lubatud sõidukiirus
Eriveoki suurima lubatud sõidukiiruse määrab loa väljastaja sõltuvalt veose mõõtmetest, tegelikust massist ja teistest iseärasustest ning teeoludest. Suurim lubatud sõidukiirus ei tohi ületada:
1) sõiduki(te) valmistajakiirust (-kiirusi);
2) 80 km/h.
§ 9. Sõidukijuhi kohustused
1) enne väljasõitu veenduma eriveose korrasolekus ning selle nõuetekohases tähistamises ja teel olles jälgima veose ja sõiduki seisundit;
2) teel liikumisel hoiduma võimalikult paremale ja vajaduse korral peatuma selleks sobivas kohas, et võimaldada enda taha kogunenud sõidukitel mööduda või anda teed vastassuunast tulevatele sõidukitele.
§ 10. Vedaja kohustused
Vedaja peab:
1) korraldama veo nii, et võimalikult vähe takistatakse ja ohustatakse teisi liiklejaid;
2) vältima vedu tipptundidel ja muul ajal, kui see on tee- ja ilmastikuolude ning liiklussageduse tõttu ohtlik või põhjustab teistele teel olulisi liiklustakistusi;
3) võimalusel vältima läbisõitu asulatest, samuti nende tiheda liiklusega tänavatest, liiklussõlmedest ja ristmikest;
4) arvestama tee ääres ja tee kohal olevaid rajatisi: liikluskorraldusvahendeid, elektri- ja sideliine, elektrisõidukite kontaktliine jms. Vajadusel kokku leppima rajatise omanikuga (valdajaga) vedu takistavate rajatise osade ajutiseks tõstmiseks või eemaldamiseks;
5) rangelt järgima määratud veoteed. Kui ilmnevad asjaolud, mis nõuavad veotee muutmist, taotlema muudetud veotee puhuks uue loa.
§ 11. Kulutuste hüvitamine
(1) Teehoiukulutuste kompenseerimiseks ja veoga seotud lisaabinõude rakendamise eest võtab tee omanik veose vedajalt või loa taotlejalt tasu «Teeseaduse» § 35 lõike 2 alusel kehtestatud korras.
(2) Veo kooskõlastajad, ohutuse kindlustajad ja loa väljastajad võtavad tasu vastavalt tehtud töö mahule ja kulutustele «Teeseaduse» paragrahvi 35 lõike 2 alusel kehtestatud korras.
3. peatükk Liiklusohutuse kindlustamine veol
§ 12. Liikluse reguleerimine
Eriveoste veol peab liiklust reguleerima „Liiklusseaduse” §-s 8 sätestatud korras ja reguleerimine peab toimuma „Liiklusseaduse” §-s 10 sätestatud märguannete andmisega.
[Kehtetu – RT I, 13.04.2012, 4 - jõust. 16.04.2012]
§ 14. Eriveose saatmine
(1) Olenevalt suurveose mõõtmetest peab veol kasutama saateautosid ja reguleerijad vähemalt tabelis 1 toodu kohaselt.
Suurveose laius B (m)
Suurveose pikkus L (m)
Saateautosid ees
Reguleerijad
Saateautosid taga
30 L = 40
L> 40
3 B= 3,5
L>40
3,5 B = 4
L ≤24
24 L = 30
B>6
kõik pikkused
§ 15 kohaselt
(2) Saateautona kasutatakse B-kategooria sõidukit.
(3) Saateautol peab olema alati, suurveosel aga paragrahvides 20 ja 21 toodud juhtudel, vähemalt üks kehtestatud nõuetele vastav ja igas rõhtsuunas nähtav sisselülitatud kollane vilkur või vilkurite kombinatsioon. Saateauto juht peab andma teistele liiklejatele piisavalt aega olukorra tajumiseks ning sellele järgnevaks kiiruse vähendamiseks, peatumiseks või ümberpõikamiseks.
(4) Kollase vilkuri töötamine on lubatud ainult eriveose saatmise ajal loal märgitud veotee ulatuses.
Veaparandus - Parandatud ilmne ebatäpsus sõnas "ainult" Riigi Teataja seaduse § 10 lõike 4 alusel
(5) Eesmine saateauto hoiatab vastutulevaid sõidukijuhte teel sõitva erisõiduki eest. Saateauto peab sõitma, sõltuvalt liikumiskiirusest ja nähtavusest, väljaspool asulaid 100–300 m, asulates 50–100 m erisõidukist eespool. Kui ees kasutatakse kahte saateautot, siis eesmine saateauto peab sõitma märgatavalt eespool, seda eriti kitsastel ja kurvilistel teedel. Selle saateauto ülesanne on vastutulevate sõidukijuhtide eelnev hoiatamine, liikluse korraldamine ja vajadusel liikluse peatamine.
(7) Eesmise saateauto katusel peab olema ette- ja tahapoole nähtav välisvalgustusega helkpinnaline või seestvalgustusega tahvel ning tagumise saateauto katusel tahapoole nähtav välisvalgustusega helkpinnaline või seestvalgustusega tahvel. Tahvlite graafilised kujutised on esitatud määruse lisas joonistel 1–3. Tahvel on kollasetaustaline ristkülikukujuline 900 mm laiune ja 600 mm kõrgune ning sellele on kantud musta värvi 32 mm laiuse joonega 200 mm kõrgune üks järgmistest toodud kirjetest:
1) „SUUR VEOS”, kui eriveose laius on üle 3,5 m ning autorongi või masinrongi pikkus ületab „Liiklusseaduse” § 80 lõike 3 alusel kehtestatud suurimat lubatud suurust;
2) „LAI VEOS”, kui eriveose laius on üle 3,5 m ja autorongi või masinrongi pikkus ei ületa „Liiklusseaduse” § 80 lõike 3 alusel kehtestatud suurimat lubatud suurust;
3) „PIKK VEOS”, kui eriveose laius ei ületa 3,5 m ja pikkuse tõttu on nõutav saateauto.
(8) Kui suurveose mõõtmed ei nõua saateauto kasutamist, aga veol on kõrguse tõttu vajalik liikluse reguleerimine, peab saateauto katusel olema välisvalgustusega helkpinnaline või seestvalgustusega kollasetaustaline ristkülikukujuline 900 mm laiune ja 450 mm kõrgune tahvel. Tahvlile on kantud musta värvi 24 mm laiuse joonega 150 mm kõrgune kirje „KÕRGE VEOS”. Tahvli graafiline kujutis on esitatud määruse lisas joonisel 4.
(9) Kui raskeveose veo korral kasutatakse saateautot, peab saateauto katusel olema välisvalgustusega helkpinnaline või seestvalgustusega kollasetaustaline ristkülikukujuline 900 mm laiune ja 450 mm kõrgune tahvel. Tahvlile on kantud musta värvi 24 mm laiuse joonega 150 mm kõrgune kirje „RASKE VEOS”. Tahvli graafiline kujutis on esitatud määruse lisas joonisel 5.
(10) Käesoleva paragrahvi lõigetes 7 ja 8 toodud tahvlitele võib kanda suurveose laiuse, pikkuse või kõrguse tegeliku arvväärtuse meetrites, suurendades tahvli püstmõõdet.
(11) Saateautode ja erisõidukite juhid tuleb varustada sidevahenditega.
§ 15. Politsei osalus liiklusohutuse kindlustamisel
Kui suurveose laius on üle 6 m, peab loa taotleja enne loa saamist pöörduma kohaliku prefekti poole, kes otsustab politsei osalemise vajalikkuse liiklusohutuse tagamisel (politsei saateauto, reguleerijate osavõtt jne).
§ 16. Veo abiteenistus
(1) Veol kasutatakse abiteenistust teel, selle kõrval või kohal olevatest takistustest ohutuks möödumiseks. Elektriliini all töötamisel tuleb arvestada elektriohutusnõudeid.
(2) Teel töötav inimene peab kandma standardi EVS-EN 471 „Hoiatusrõivad professionaalseks kasutamiseks. Katsemeetodid ja nõuded” või selle standardiga vastavuses olevate nõuete kohast vähemalt 2. klassi oranži ohutusvesti või -riietust.
(3) Abiteenistuse sõidukil peab teel töötamise ajal olema sisse lülitatud vähemalt üks kollane kehtestatud nõuetele vastav ja igas rõhtsuunas nähtav vilkur või vilkurite kombinatsioon.
§ 17. Eriveokite liikumine kolonnis
(1) Mitme erisõiduki liikumisel kolonnis peab olema vähemalt üks saateauto kolonni ees ja teine taga. Eesmises saateautos peab olema liikluse reguleerija. Olenevalt kolonni kuuluvate suurveoste mõõtmetest võib saateautode ja liikluse reguleerijate arv olla suurem.
(2) Kõik kolonni kuuluvad eriveokid peavad olema tähistatud paragrahvides 19, 20 ja 21 toodud nõuete kohaselt.
(3) Kolonnis liikumisel tuleb hoida niisugust pikivahet, et möödasõidu katkestanud juht saaks naasta pärisuunavööndisse.
4. peatükk Nõuded eriveoki lisavarustuse, tähistamise ja tunnusmärkide kohta
§ 18. Lisavarustus
(1) Veol peab olema kaasas vähemalt kaks kasutamiskõlblikku, ratta läbimõõdule vastavat tõkiskinga iga mootorsõiduki, haagise või pukseeritava seadme kohta.
(2) Sõidukikabiinil peab olema vähemalt kaks välist tagasivaatepeeglit, mis peavad paiknema kummalgi pool kabiini ning võimaldama küllaldase ülevaate ümbrusest ja veosest rõht- ja püstsuunas. 1990. a või hiljem valmistatud mootorsõidukil täismassiga üle 12 t peab lisaks olema paremal küljel peegel, millest on näha parema esiratta asend teel.
(3) Veol kasutatavad abiseadised ja -konstruktsioonid (haaratsid, pöördpakud, toed jms) peavad olema kokkupandavad või liikuma selliselt, et sõiduki mõõtmed saaks viia lubatud piiridesse, kui sõiduk sõidab koormata.
§ 19. Tunnusmärgid
§ 20. Eriveose tähistamine eestpoolt
(1) Kui suurveose laius ületab „Liiklusseaduse” § 80 lõike 3 alusel kehtestatud suurimat lubatud suurust või veos on sõidukist laiem, peab suurveose tähistama eestpoolt (määruse lisa joonis 6) järgmiselt:
1) kollase vilkuriga, kui on nõutav eesmine saateauto;
2) laiveose tunnusmärgiga. Laiveose tunnusmärkide graafilised kujutised on esitatud määruse lisas joonisel 8;
3) valge või kollase ääretulega. Ääretule latern kinnitatakse sõiduki eesosas või vahetult juhikabiini taga veose laiuselt paigaldatud kergesti painduva varda või veose külge. Kui suurveose laius on üle 3 m, peab olema paigaldatud teineteise kohale kaks valge või kollase tule laternat;
4) valge või kollase lisamärgutulega. Lisamärgutule latern kinnitatakse veose või kergestipainduva varda külge juhul, kui sõiduki tulede ja veose ääretulede vaheline kaugus on üle 1 m. Lisamärgutule latern paigutatakse sõiduki tulede ja veose ääretulede laternate vahele.
(2) Suuremõõtmelise põllumajandusliku liikurmasina tähistamisel ei ole parempoolse(te) ääretule(de) ja parempoolse lisamärgutule kasutamine kohustuslik.
§ 21. Eriveose tähistamine tagantpoolt
(1) Kui suurveose laius ületab „Liiklusseaduse” § 80 lõike 3 alusel kehtestatud suurimat lubatud suurust või veos on sõidukist laiem, peab suurveose tähistama tagantpoolt (määruse lisa joonis 7) järgmiselt:
1) kollase vilkuriga, kui veol on nõutav eesmine saateauto ja suurveose eesmise vilkuri tuli ei ole taha nähtav;
2) laiveose tunnusmärgiga. Laiveose tunnusmärkide graafilised kujutised on esitatud määruse lisas joonisel 9;
3) punase ääretulega. Kui suurveose laius on üle 3 m, peab olema paigaldatud teineteise kohale kaks punase tule laternat;
4) punase lisamärgutulega juhul, kui sõiduki tulede ja veose ääretulede vaheline kaugus on üle 1 m.
(2) Kui haagise, autorongi või masinrongi pikkus ja/või nende tegelik mass ületab „Liiklusseaduse” § 80 lõike 3 alusel kehtestatud suurimat lubatud suurust, peab eriveose tähistama tagantpoolt pikk-või raskeveose (haagise ja autorongi) tunnusmärgiga.
(3) Kui mootorsõiduki pikkus ja/või tegelik mass ületab „Liiklusseaduse” § 80 lõike 3 alusel kehtestatud suurimat lubatud suurust, peab eriveose tähistama tagantpoolt pikk-või raskeveose (mootorsõiduki) tunnusmärgiga.
(4) Haagise ja pukseeritava seadme peab tähistama tagantpoolt võrdkülgsete kolmnurksete punaste helkuritega. Helkuri külje pikkus peab olema 150 mm – 300 mm.
(5) Suuremõõtmelise põllumajandusliku liikurmasina tähistamisel ei ole parempoolse laiveose tunnusmärgi, parempoolse(te) ääretule(de) ja parempoolse lisamärgutule kasutamine kohustuslik.
§ 22. Eriveoki tähistamine külgedelt
Üle 6 m pikkusel sõidukil ja pukseeritaval seadmel peavad olema mõlemal küljel vähemalt iga 3 m tagant merevaigukollased helkurid ja ääretule laternad, kui kere ehituse omapära seda ei võimalda, siis vähemalt 4 m tagant. Kõik ääretuled peavad lülituma üheaegselt ja põlema koos kaug- ja lähituledega. Vähemalt üks helkur ja üks ääretule latern peavad asuma sõiduki keskmisel kolmandikul. Külgmised helkurid ja ääretule laternad peavad asetsema 0,25–1,5 m kõrgusel teepinnast, kui kere ehituse omapära seda ei võimalda, siis kuni 2,1 m kõrgusel.
§ 23. Väljaulatuva veose tähistamine
Sõidukist, autorongist või masinrongist ette- või tahapoole üle 1 m väljaulatuva veose kaugeim punkt peab olema tähistatud väljaulatuva veose tunnusmärgiga. Väljaulatuva veose tunnusmärgi ülemise serva kõrgus ei tohi olla üle 1,6 m ja alumise serva kõrgus alla 0,4 m sõiduteest. Väljaulatuva veose tunnusmärkide juures peab olema ees valge või kollane ja taga punane latern. Väljaulatuva veose tunnusmärkide kaldvöötide laius on 1/8 tunnusmärgi küljepikkusest. Vöödid langevad tee telje poole. Väljaulatuva veose tunnusmärkide graafilised kujutised on esitatud määruse lisas joonisel 10.
§ 24. Tulede ja helkurite paigutus
(1) Piduritulede, suunatulede, eesmiste ja tagumiste ääretulede laternad ning helkurid peavad asetsema võimalikult suurveose (pukseeritava seadme) külgserva lähedal. Külgserva ja laterna või helkuri lähima punkti vaheline kaugus ei tohi olla üle 0,4 m.
(2) Piduritulede, suunatulede, alumiste eesmiste ja alumiste tagumiste ääretulede laternate kõrgus teepinnast peab olema 0,25–1,5 m, või kui kere ehituse omapära seda ei võimalda, siis suunatulede ja piduritulede laternatel võib see olla kuni 2,1 m. Eesmiste ja tagumiste helkurite kõrgus teepinnast peab olema 0,25–0,9 m, või kui kere ehituse omapära seda ei võimalda, siis kuni 1,5 m.
(3) Kõik eesmised ja tagumised ääretuled peavad lülituma üheaegselt ja põlema koos kaug- ja lähituledega.
(4) Piduritulede, suunatulede, alumiste eesmiste ja alumiste tagumiste ääretulede laternate lähimate punktide omavaheline kaugus ning eesmiste ja tagumiste helkurite omavaheline kaugus peab olema vähemalt 0,6 m. Kui sõiduki või pukseeritava seadme laius on väiksem kui 1,3 m, siis võib mõõdet 0,6 m vähendada 0,4 meetrini.
5. peatükk Eriveosena veetava pukseeritava seadme vedu
[Kehtetu - RT I, 28.06.2011, 38 - jõust. 01.07.2011]
§ 25. Üldnõuded eriveosena veetava pukseeritava seadme veol
§ 26. Pukseeritava veose varustus
§ 27. Haakeseadis
§ 28. Pukseeritava veose tehniline seisukord
6. peatükk Erisätted
§ 29. Loa esitamise kohustus
(1) Autojuht peab esitama loa «Autoveoseaduse» § 22 lõike 1 punkti 5 alusel politseiametnikule või muule teda seaduse alusel kontrollivale ametiisikule tema nõudmisel.
(2) Kui kontrollimisel ilmnevad õigusrikkumised, mida käsitlevad „Karistusseadustiku” §-d 406 ja 407, peab kontrollija veo katkestama kuni katkestamist põhjustanud asjaolude äralangemiseni.
§ 30. Erisõiduki kasutamise keeld
Erisõiduki, mille kasutamiseks puudub «Teeseaduse» § 35 lõike 2 alusel kehtestatud korras väljaantud luba või mille tähistus ei vasta käesoleva määruse nõuetele, kasutamine on keelatud.
§ 31. Varasema õigusakti kehtetuks tunnistamine
Lisa Joonised


Töötajaga seotud erisoodustustest - Raamatupidaja
07. mai 2008 00:00
Erisoodustust ja selle maksustamist reguleerib tulumaksuseaduse (TuMS) § 48 lg 4. Erisoodustus on sisuliselt saaja (töötaja) mitterahaline, kuid rahaliselt hinnatav tulu; maksutehniliselt on erisoodustuse maksustamine tehtud soodustuse andja, s.t tööandja kohustuseks. Erisoodustuse maksustamise eesmärk on maksustada võrdselt töötajale nii rahaliselt kui ka mitterahaliselt antavad hüved.
Lähtudes erisoodustuse definitsioonist, tuleb erisoodustuse andmisel kontrollida, kas toimub rahalise tasu maksmine või rahaliselt hinnatava hüve andmine. Erisoodustuse puhul maksustatakse töötaja tulu, mitte tööandja kulu. Seega võib juhtuda, et tööandja pole (otsest) kulutust teinud, kuid erisoodustuse andmisega seotud kohustused on olemas.
Kes on erisoodustuse saaja?
Erisoodustuse saajaks on füüsiline isik. Vastavalt TuMS §48 lg 3 loetakse erisoodustuse saajateks töölepingu alusel töötavad isikud, avalikud teenistujad, juhtimis- või kontrollorgani liikmed (mh juhatus, nõukogu, likvideerija, audiitor, pankrotihaldur jt isikud lähtuvalt TuMS §9). Seega tuleb ka juhatuse või nõukogu liikmetele hüvede andmisel, nt nende lähetuskulude katmisel (täidetakse TSD vorm lisa 4 rida 3), tööandja sõiduauto või sõiduki erasõitudeks kasutada andmisel (täidetakse TSD vorm lisa 4 rida 5), jne maksustamisel lähtuda TuMS §48 ja vabariigi valitsuse kehtestatud maksuvabadest piirmääradest.
Erisoodustuse saajateks on ka füüsilised isikud, kes müüvad tööandjale kaupu pikema aja jooksul kui 6 kuud, nagu ka töövõtu-, käsundus- või muu võlaõigusliku lepingu alusel töötavad või teenust osutavad isikud. Juhul kui füüsilise isikuga on sõlmitud võlaõiguslik leping, mille alusel ta ei tee tööd ega paku teenust (nt laenuleping, liisinguleping, frantsiisileping), siis ei ole ta sellest lepingulisest suhtest tulenevalt ka erisoodustuse saaja.
Töötervishoiu kulutused
Kulutused töötajate töötervishoiule (täidetakse TSD vorm lisa 4 rida 10), kui selline kohustus tuleneb seadusest ja seaduse alusel välja antud õigusaktidest, ei ole erisoodustus. Kuid kõigepealt tuleb selleks, et tööandja teaks, millised riskid tema töötajaid ohustavad ja milliseid tegevusi ja kulutusi nende riskide maandamiseks teha tuleb, koostada lähtuvalt töötervishoiu ja tööohutuse seadusest riskianalüüs ja tegevuskava. Samuti tuleb läbi viia töötajate tervisekontroll, mille käigus soovitab ka töötervishoiuarst tegevusi töötajate terviseriski vähendamiseks või vältimiseks. Sellisel juhul ei ole eelnimetatud kulud maksustatavad.
Maksustamisel ei ole tähtis, kas tegu on preventiivse tegevusega või juba raviga, juhul kui sellise kulutuse kohustus tuleneb töötervishoiu ja tööohutuse seadusest ja selle alusel välja antud õigusaktidest.
Samuti on maksuvabastuse puhul oluline, et tööandja katab ainult sellised töötaja tervisega seotud kulud, mis on otseses seoses selle töötaja töö tegemisega tööandja juures. Nt üldine enda tervise eest hoolitsemine (tervisesport) on töötaja kohustus, see vajadus ei tulene konkreetse tööandja juures töötamisest – seega on selliste kulude katmine tööandja poolt erisoodustus.
Maksuvabad on ka kulutused esmaabivahenditele (sellised esmaabivahendid on loetletud sotsiaalministri 13.12.1999 määruses nr 82), töötaja isikukaitsevahenditele, tööriietusele ning puhastus- ja pesemisvahenditele, kui töö laad seda nõuab (valitsuse määrused 11.01.2000 nr 12 ja 21.12.1999 nr 402). Oluline on siinjuures, et ravimid ei ole esmaabivahendid ning isikukaitsevahendite ja tööriiete all ei peeta silmas vormirõivaid.
Kui aga tööandja näeb ette näiteks teenindussaalides, salongides vms kohtades teenindajate ühtse riietuse (? la vormiriietus – kostüümid või ülikonnad, pluusid-vestid nende juurde, jalanõud vms), mida kasutatakse üldjuhul tööl, kuid mida on töötajatel võimalik kasutada ka väljaspool tööaega, siis tuleb lähtuda TuMS § 32 lõikes 3 sätestatud põhimõttest. See tähendab, et tööandjal tuleb määrata proportsioon tööriiete ettevõtluses kasutamise ja isikliku kasutamise vahel. Kui töötaja tasub isikliku kasutamise osa eest ise, siis maksukohustust ei ole; kui seda teeb tööandja, siis on tegemist erisoodustusega. Kui tööandja tagab, et tööriietust kasutatakse ainult töökohas (nt vahetavad töötajad enne töökohale asumist oma riided tööriiete vastu ja pärast tööaja lõppu jälle tagasi), s.t väljaspool tööaega seda riietust ei kasutata, siis maksuriske ei ole.
Samuti ei ole maksustatav töötajatele puhta joogivee võimaldamine. See
on tööandja seadusest tulenev kohustus, mistõttu joogivee tagamine, tulgu see siis väikestest pudelitest, veeautomaadist või kraanist, on ettevõtlusega seotud kulu ning maksukohustust ei teki. Teine olukord on kohvi ja muude kuumade jookidega, mida saab kuumade jookide automaadist. Juhul kui töötajad joogi eest ise ei tasu, vaid seda teeb tööandja, on tegemist erisoodustusega.
Erisoodustust ei tekita ka töötajate vaktsineerimine, kui selline meede on ette nähtud riskianalüüsis ja on konsulteeritud töötervishoiuarstiga. Prillide kulu hüvitamine on maksuvaba, kui töötaja nägemine on halvenenud töö tegemise ajal ning prille kasutatakse ainult töö tegemiseks. Juhul kui prille kasutatakse ka isiklikul otstarbel, on isikliku kasutamise hüvitamine erisoodustus ning maksuvaba hüvitise leidmiseks on sel juhul mõttekas arvutada proportsioon.
Riskianalüüsi või tegevuskava olemasolu või mitteolemasolu iseenesest ei tekita maksukohustust ega vabasta võimalikust maksukohustusest, maksukohustus tekib ikkagi lähtuvalt kulu sisust. Näiteks kui tööandja on teinud töötervishoiu kulutusi, mida ei ole võimalik seostada tema ettevõtlusega või konkreetse töötaja töö iseloomust tulenevate vajadustega, ei loeta neid kulusid ettevõtlusega seotuks ka siis, kui need on riskianalüüsis ja tegevuskavas välja toodud. Samas juhul, kui kulu vajalikkus ei ole riskianalüüsis või tegevuskavas välja toodud, kuid ettevõte suudab põhjendada kulu vajalikkuse tulenevalt töötervishoidu reguleerivatest õigusaktidest, loetakse see kulu ettevõtlusega seotuks. Viimasel juhul tuleb muidugi arvestada asjaoluga, et kulude ettevõtlusega seotuse üle otsustab maksuhaldur lähtuvalt talle teada olevatest asjaoludest.
Kokkuvõtteks võib öelda, et maksuhaldur ei vali suvaliselt, millal tööandja tehtud kulud töötajate töötervishoiule ja -ohutusele maksustatakse ja millal mitte, vaid lähtub antud valdkonnas kehtestatud õigusaktidest ning nende täitmisest tööandja poolt. Tööandjaid on palju, töötajate töö iseloom väga erinev ning sellepärast vaadatakse maksustamisel mitte niivõrd kulutuse vormilist, kuivõrd sisulist külge.
Erisoodustusena saab käsitada ainult selliste laenude andmist, mida tööandja annab oma töötajale rahandusministri kehtestatud alammäärast madalama intressiga (täidetakse TSD vorm lisa 4 rida 6).
Alates 01.01.2008 on sellise intressi alammäär 5% aastas (rahandusministri 03.09.2007. a määrus nr 46).
2007. aastani kehtis maksuhalduri seisukoht, et erisoodustus tekib laenu andmisega ning maksud tuleb maksta laenu andmisel. Seisukoht tulenes otseselt tulumaksuseaduse § 48 lg 4 p 6 sõnastusest "Erisoodustus on - laenu andmine rahandusministri poolt kehtestatud alammäärast madalama intressiga". Kuid sisuliselt ei ole laenu andmine iseenesest veel hüve, sest laen kuulub tagastamisele. Reaalselt tekib töötajale rahaline hüve hoopis intressisoodustuse näol ehk hüve saadakse siis, kui laenult makstakse rahandusministri kehtestatud määrast väiksemat intressi või intressi üldse ei makstagi.
Sellest lähtuvalt muutis maksuhaldur kooskõlastatult rahandusministeeriumiga oma varasemat seisukohta ning lähtub edaspidi laenuintressilt erisoodustuse hinna arvutamisel tegelikust hüve tekkimise hetkest.
Kuidas seega alates käesolevast aastast deklareerida maksud erisoodustuselt?
1. Enne 01.01.2008 sõlmitud laenulepingu puhul
Kui alammäärast soodsama intressiga antud laen on maksustatud varasema seisukoha alusel laenu andmisel, siis ümberarvestust tegema ei pea ning deklaratsioone muuta ei ole vaja.
Kui kehtiva laenulepingu raames väljastatakse lisalaenu, tuleb erisoodustuse hind arvutada uue seisukoha järgi töötaja poolt intressi tasumisel, vastavalt järgmises punktis toodule.
2. Alates 01.01.2008 sõlmitud laenulepingu puhul
Kui laenulepingus on sätestatud intressimäär ning intressi tasumine on ette nähtud kuu- või aastapõhiselt, arvutatakse erisoodustuse hind ja deklareeritakse maksud selles kuus, kui töötajal on lepingu järgi kohustus intressi tasuda.
Kui laenulepingus on sätestatud intressimäär ning intressi tasumine on ette nähtud harvemini kui kord aastas, nt laenulepingu lõpus. Võlaõigusseaduse §397 lg 3 kohaselt tuleb majandus- või kutsetegevuses antud laenu intresse tasuda iga kalendriaasta lõpul. Seega kui töötaja ei ole kohustatud kalendriaasta jooksul intressi maksma, on ta saanud selles ulatuses (tegemata intressikulu) rahaliselt hinnatava hüve. Selliste laenude puhul tuleb erisoodustuse hind arvutada ja deklareerida hiljemalt kalendriaasta viimasel (detsembrikuu) deklaratsioonil. Kui töötaja hiljem maksab intressi, saab vajadusel deklaratsioonis parandused teha.
Kui laenulepingu intressimäär on 0%, toimub erisoodustuse hinna arvutamine ja deklareerimine samamoodi nagu eelmises punktis.
URL: http://www.raamatupidaja.ee/uudised/2008/05/07/tootajaga-seotud-erisoodustustest


Perearsti nimistu piirsuurus, perearsti nimistu moodustamise, muutmise ja võrdlemise alused ja kord - sisukord
§ 2 Nimistu suurus
§ 3 Nimistu moodustamise ja muutmise alused
§ 4 Nimistu moodustamise ja muutmise kord
§ 5 Nimistu võrdlemise alused ja kord
15.12.2006 RTL 2006, 91, 1690 01.01.2007(õ) 23.02.2007 11:25
Määrus kehtestatakse „Tervishoiuteenuste korraldamise seaduse” § 8 lõike 4 alusel.
(21) Perearst on kohustatud nimistusse võtmiseks esitatud avaldusi säilitama 10 aastat alates isiku avalduse kättesaamisest või seni kuni avalduse esitanud isik kuulub vastava perearsti nimistusse ning avalduste säilitamisel rakendama «Isikuandmete kaitse seaduse» §-s 19 sätestatud isikuandmete organisatsioonilisi, füüsilisi ja infotehnilisi turvameetmeid.
[RTL 2006, 91, 1690 - jõust. 01.01.2007]
(1) Perearst edastab nimistusse võetud uute isikute andmed haigekassale 5 tööpäeva jooksul, kuid mitte hiljem kui iga kuu viimaseks kuupäevaks läbi riikliku infosüsteemide andmevahetuskihi (edaspidi X-tee).
(2) Isikud, kelle kohta ei ole käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud tähtaja jooksul haigekassale andmeid laekunud, kantakse perearsti nimistusse haigekassale andmete laekumise kuupäevast.
(3) Uute isikute kohta peavad olema esitatud haigekassale järgmised andmed:
(4) Haigekassa teeb nimistute andmete koosseisud asjaomastele perearstidele ja maavanematele kättesaadavaks läbi X-tee.
(5) Maavanem määrab nimistutesse mitteregistreerunud isikule perearsti ja kinnitab nimistud ning teeb nimistutesse mitteregistreerunud isikute perearstid ja kinnitatud nimistud haigekassale ja asjaomastele perearstidele kättesaadavaks läbi X-tee hiljemalt 10. detsembriks.
(6) Maavanem teavitab nimistusse mitteregistreerunud, kuid tema poolt määratud isikuid kuulumisest perearsti nimistusse.
(21) Kuni 2008. aasta 1. jaanuarini võib perearst edastada nimistusse võetud uute isikute andmed iga kuu viimaseks kuupäevaks elektroonilisel kandjal (kokkuleppel ka paberkandjal) haigekassa piirkondlikule osakonnale.
Sotsiaalministri 29. novembri 2001.a määruse nr 113
„Perearsti nimistu piirsuurus, perearsti nimistu moodustamise,
muutmise ja võrdlemise alused ja kord”
Perearsti nimi ………………………………………………………………………
Minu nimi on ……………………………………………………………………….
Isikukood ……………………………………………………………………………
Alalise või peamise elukoha aadress ……………………………………………
Palun võtta mind nimistusse.
Minu eelmine perearst oli …………………………………………………………
Minuga lähedases suguluses või hõimluses olevatest perekonnaliikmetest on perearsti nimistus järgnevad isikud:
………………………………………………………………………... ………………
(nimi, isikukood, alaline või peamine elukoht, sugulusaste)
(märkida, kui valitakse perearsti, kes teenindab nimistut, mille suurus ületab 2000 inimest)
Nimistut valin (õigele reale märkida X )
esmakordselt ……… .
vahetan perearsti nimistut ……… .
allkiri ……………………………
kuupäev ……………………….
Täidab perearst :
perearsti allkiri …………………………………………………………………….
kuupäev ……………………...
ÕIEND avaldatud RTL 2007, 18
Lugeda RTL 2006, 91, 1690 avaldatud sotsiaalministri määruse numbriks 69, RTL 2006, 91, 1691 avaldatud sotsiaalministri määruse numbriks 70 ja RTL 2006, 91, 1692 avaldatud sotsiaalministri määruse numbriks 71.
Alus: «Riigi Teataja seaduse» § 17 lg 3 ja 31, Sotsiaalministeeriumi 15.02.2007 kiri nr 3.2-3/776 ja riigisekretäri 16.02.2007 resolutsioon nr 17-1/07-01190.


Töötukassa koondamistasu. Kuidas teha paypali kontot
funteqdiving.nl Töötukassa koondamistasu
polarn o pyret no
pealtnägija ilusalong
haapsalu tööpakkumised
tallinn sunrise
Kas töötaja koondamisel tuleb koondamishüvitiselt kinni pidada töötuskindlustusmakse (1,6%) ja kas tööandja peab sellelt tasuma töötuskindlustusmakset
Kas koondamisel tuleb koondamishüvitiselt kinni pidada töötukassa koondamistasu
Ei tea, kas olen õiges kohas oma murega. Koondati aasta lõpus ära. Mul oli kindel kuupalk aastaid ja viimasel aastal haiguslehel ei olnud. Minu igakuine palk oli 285 euri, olenemata tundidest või tööpäevadest. Töötukassa poolt sain ühe kuu jagu koondamistasu, aga miks see summa oli 257 euri ja mõned
Ei tea, kas olen õiges kohas oma murega. Koondati aasta lõpus ära. Mul oli kindel kuupalk aastaid ja viimasel aastal haiguslehel ei olnud. Minu igakuine palk oli 285 euri, olenemata tundidest või tööpäevadest. Töötukassa poolt sain ühe kuu jagu koondamistasu, …
Näited deklaratsiooni TSD lisa 1 täitmise kohta 2017 töötukassa koondamistasu
Koondamine ja hüvitised koondamise korral
Tere,töötasin firmas 10 aastat ja sain koondamisteate,mis seaduste järgi teatati ette 2 kuud.Küsimus oleks,mitme kuu koondamiskomp.on saada töötatud aastate eest ja kas igakuised boonused arvestatakse ka selle raha sisse?Samas on meil reegel,et kui keegi puudub haiguslehega 2 päeva,boonust
töötukassa koondamistasu - DELFI Naistekas
Koondamistasu, kes kui palju mismoodi? Teemal on 2 vastust, 1 kasutaja, muutis vaatleja 7 aastat, 10 kuud tagasi. Viewing 2 reply threads. PPP 02.01.2012, 20:41 #25778. Tere, sooviksin teada, kuidas see koondamine toimub, kas firma maksab mulle koondamishüvitist? või riik?
Jurist selgitab: tööstaaž ja koondamishüvitis - ärileht.ee
Töötukassa makstav kindlustushüvitis koondamise korral. vähem kui 1 aasta. 15 kalendripäeva- § 97 lg 2 p 1. 1 kuu § 100 lg 1-1-5 aastat. 30 kalendripäeva- § 97 lg 2 p 2. 1 kuu § 100 lg 1-5-10 aastat. 60 kalendripäeva- § 97 lg 2 p 3. 1 kuu § 100 lg 1. 1 kuu. 10 ja enam aastat.
Kui lähete tööle ning töötuskindlustushüvitise maksmine lõpetatakse enne määratud hüvitise perioodi lõppu, kehtivad kasutamata jäänud töötuskindlustushüvitise päevad 12 kuu jooksul pärast esmase hüvitise arvestamise alguse päeva.


text:
Meie advokaat Kaspar Koppel esindas SA-d Tallinna Lastehaigla edukalt seoses vaidlusega, mis käsitles patsiendi õigust nõuda arstilt üldtunnustamata ravimeetodi kasutamist - Advokaadibüroo Laus & Partnerid
Meie advokaat Kaspar Koppel esindas SA-d Tallinna Lastehaigla edukalt seoses vaidlusega, mis käsitles patsiendi õigust nõuda arstilt üldtunnustamata ravimeetodi kasutamist
Riigikohtusse jõudnud, palju erialast tähelepanu saanud tsiviilasjas esitasid ema ja laps Sihtasutuse Tallinna Lastehaigla vastu Harju Maakohtusse kaebuse, milles palusid haiglat kohustada kasutama lapse ravis kõrgdoosides C-vitamiinil põhinevat ravimeetodit (üldtunnustamata ravimeetod).
Harju Maakohus ja Tallinna Ringkonnakohus leidsid, et kaebus tuleb jätta TsMS § 371 lg 2 punktide 1 ja 2 alusel menetlusse võtmata, kuna patsiendil puudub nõudeõigus üldtunnustamata meetodil ravi saamiseks. Hagejad pöördusid määruskaebusega Riigikohtusse. SA Tallinna Lastehaigla vaidles advokaadi Kaspar Koppel poolt koostatud seisukohtades määruskaebusele vastu ja palus jätta selle rahuldamata leides, et tervishoiuteenuse osutajat ei saa kohtu poolt sundida kasutama ravimeetodeid, mille tõhusus ei ole leidnud vähemalt laialdaselt tunnustatud kinnitust.
Riigikohtu tsiviilkolleegium tegi 26.09.2019. a kohtumääruse, millega jättis hagejate määruskaebuse rahuldamata (kohtuasi nr 2-19-1366) ja ringkonnakohtu määruse muutmata. Riigikohus lähenes vaidlusele laiemalt ja selgitas, et patsient ei saa arstile ette kirjutada, millist ravi tuleks kohaldada, olenemata sellest, kas nõutakse üldtunnustatud või üldtunnustamata ravimeetodi kasutamist. VÕS § 763 lg 1 lubab tervishoiuteenuse osutajal üldtunnustamata ennetus-, diagnostilist või ravimeetodit küll kasutada, kui tavapärased meetodid lubavad väiksemat edu, patsienti on meetodi olemusest ja selle võimalikest tagajärgedest teavitatud ning patsient on andnud nõusoleku meetodi kasutamiseks. Kolleegium märkis, et selline võimalus on muu hulgas mõeldud väga raskes tervislikus seisundis olevatele patsientidele ja arstiteaduse arenguks ning üldise taseme tõstmiseks. Riigikohus selgitas aga, et VÕS § 763 lg 1 ei sätesta kolleegiumi hinnangul patsiendile sellise ravi nõudmise õigust. Üldtunnustamata ravimeetodit saab seega kasutada vaid arsti ja patsiendi mõlemapoolsel nõusolekul ja kokkuleppel.
Muu hulgas leidis Riigikohus, et VÕS § 766 lg 4 teine lause, mis sätestab tervishoiuteenuse osutaja kohustuse mitte järgida seadusliku esindaja (nt lapsevanema) juhiseid, kui need ilmselt kahjustaks patisendi huve, ei ole vastuolus Põhiseadusega, kuna selle sätte eesmärgiks on kaitsta patsiendi elu ja tervist.
Tegemist on märgilise ja pretsedenti loova lahendiga, kuna see annab arstile (tervishoiuteenuse osutajale) ja patsiendile selged juhised aeg-ajalt tõusetuvates sarnastes olukordades: patsient ei saa arstilt nõuda, et teda ravitaks mingil konkreetse (üldtunnustamata) meetodiga.
Riigikohtu määrus on kätte saadav siit

matches:
§ 371
Riigikohus
§ 763
Riigikohus
§ 763
§ 766


Biostimulaatorite, hormoonpreparaatide ja muude ainete nimekiri, mille käitlemine põllumajandusloomadel kasutamise eesmärgil on keelatud, ning nimetatud ainete põllumajandusloomade raviks kasutamise erijuhud – Riigi Teataja
Biostimulaatorite, hormoonpreparaatide ja muude ainete nimekiri, mille käitlemine põllumajandusloomadel kasutamise eesmärgil on keelatud, ning nimetatud ainete põllumajandusloomade raviks kasutamise erijuhud
Biostimulaatorite, hormoonpreparaatide ja muude ainete nimekiri, mille käitlemine põllumajandusloomadel kasutamise eesmärgil on keelatud, ning nimetatud ainete põllumajandusloomade raviks kasutamise erijuhud - sisukord
§ 1 Biostimulaatorite, hormoonpreparaatide ja muude ainete nimekiri, mille käitlemine põllumajandusloomadel kasutamise eesmärgil on keelatud
§ 2 Biostimulaatorite, hormoonpreparaatide ja muude ainete põllumajandusloomade raviks kasutamise erijuhud
RTL 2009, 8, 95
Biostimulaatorite, hormoonpreparaatide ja muude ainete nimekiri, mille käitlemine põllumajandusloomadel kasutamise eesmärgil on keelatud, ning nimetatud ainete põllumajandusloomade raviks kasutamise erijuhud1
Vastu võetud 12.01.2009 nr 5
Määrus kehtestatakse «Ravimiseaduse» § 15 lõike 6 alusel.
§ 1. Biostimulaatorite, hormoonpreparaatide ja muude ainete nimekiri, mille käitlemine põllumajandusloomadel kasutamise eesmärgil on keelatud
Põllumajandusloomadel kasutamise eesmärgil on keelatud käidelda järgmisi biostimulaatoreid, hormoonpreparaate ja muid aineid:
1) nõukogu määruse (EMÜ) nr 2377/90, milles sätestatakse ühenduse menetlus veterinaarravimijääkide piirnormide kehtestamiseks loomsetes toiduainetes (EÜT L 224, 18.08.1990, lk 1–8), lisas 4 nimetatud farmakoloogilised toimeained;
2) androgeense, gestageense või östrogeense toimega ained, sealhulgas 17β-östradiool ja selle estrilaadsed derivaadid;
3) stilbeenid ja stilbeeni derivaadid ning nende soolad ja estrid;
4) türeostaatikumid;
5) nõukogu otsuse 1999/879/EÜ, mis käsitleb veiste somatotropiini turuleviimist ja manustamist ning millega tunnistatakse kehtetuks otsus 90/218/EMÜ (EÜT L 331, 23.12.1999, lk 71–72), artiklis 1 nimetatud veiste somatotropiinid (BST);
6) β-agonistid.
§ 2. Biostimulaatorite, hormoonpreparaatide ja muude ainete põllumajandusloomade raviks kasutamise erijuhud
(1) Paragrahvis 1 nimetatud aineid võib pärast seda, kui põllumajanduslooma on läbi vaadanud veterinaararst, kasutada sigimishäirete raviks, sealhulgas soovimatu tiinuse katkestamiseks, ning β-agoniste võib manustada lehmadel poegimisaegse tokolüüsi esilekutsumiseks, samuti kabjalistel respiratoorsete häirete, lodiluu sündroomi ja laminiidi raviks ja tokolüüsi esilekutsumiseks järgmiselt:
1) testosterooni, progesterooni või eelnimetatud ainete neid derivaate, millest lähteaine hüdrolüüsi tulemusena kergesti vabaneb, sisaldavat veterinaarravimit kas süstitava ravimvormina või emakaspiraalina «Loomatauditõrje seaduse» § 11 lõike 2 alusel identifitseeritud põllumajandusloomal;
2) suu kaudu manustatavat allüültrenbolooni või β-agoniste sisaldavat veterinaarravimit muul eesmärgil kui liha tootmiseks kasvatataval hobuslasel;
3) β-agoniste sisaldavat veterinaarravimit süstitava ravimvormina poegival lehmal tokolüüsi esilekutsumiseks.
(2) Paragrahvis 1 nimetatud aineid võib kasutada inna sünkroniseerimiseks, loodete implanteerimise jaoks doonorite ja retsipientide ettevalmistamiseks ning akvakultuurlooma puhul soo muutmiseks järgmiselt:
1) androgeense, gestageense või östrogeense toimega veterinaarravimit, välja arvatud 17β-östradiool ja selle estrilaadsed derivaadid, pärast seda, kui põllumajanduslooma on läbi vaadanud veterinaararst, «Loomatauditõrje seaduse» § 11 lõike 2 alusel identifitseeritud põllumajandusloomal;
2) androgeense toimega veterinaarravimit akvakultuurlooma esimese kolme elukuu kestel tema soo muutmiseks.
Põllumajandusministri 21. veebruari 2005. a määrus nr 19 «Biostimulaatorite, hormoonpreparaatide ja muude ainete nimekiri, mille käitlemine loomadel kasutamise eesmärgil on keelatud, ning nimetatud ainete loomade raviks kasutamise erijuhud» (RTL 2005, 27, 378) tunnistatakse kehtetuks.
1 nõukogu direktiiv 96/22/EÜ, mis käsitleb teatavate hormonaalse või türostaatilise toimega ainete ja beetaagonistide kasutamise keelamist loomakasvatuses ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiivid 81/602/EMÜ, 88/146/EMÜ ja 88/299/EMÜ (EÜT L 125, 23.05.1996, lk 3–9), muudetud direktiividega 2003/74/EÜ (ELT L 262, 14.10.2003, lk 17–21) ja 2008/97/EÜ (ELT L 318, 28.11.2008, lk 9–11).