Väljaandja:RiigikoguAkti liik:seadusTeksti liik:algtekstAvaldamismärge:RT I 1994, 53, 889
Tsiviilseadustiku üldosa seadusVastu võetud 28.06.1994(õ) 26.11.2008 23:40
Välja kuulutatud Vabariigi Presidendi 13. juuli 1994. a. otsusega nr. 383
§ 1. Seaduse ülesanne Seaduses sätestatakse tsiviilõiguse üldpõhimõtted. Seadus on kohaldatav
perekonna-, pärimis-, võla- ja asjaõigusseaduse üldosana. § 2. Seaduse tõlgendamine (1) Seaduse tõlgendamisel lähtutakse seaduses kasutatud sõnade
üldlevinud tähendusest, kui seaduses ei ole otseselt kasutatud sõnade
eritähendust. (2) Kui sõnal on mitu üldlevinud tähendust, kasutatakse seda tähendust,
mis on enam kooskõlas tõlgendatava seaduse mõttega. (3) Seaduse sätet tõlgendatakse koos seaduse teiste sätetega, lähtudes
seaduse mõttest. § 3. Üld- ja erisäte Kui seaduse üks säte täpsustab teist või kehtestab teisest erandi, loetakse
täpsustatavat sätet üldsätteks ja täpsustavat erisätteks. Sel juhul
kohaldatakse erisätet. § 4. Seaduse ja õiguse analoogia (1) Õigussuhet reguleeriva sätte puudumisel kohaldatakse sätet, mis
reguleerib sellele õigussuhtele lähedasi suhteid. Sellise sätte puudumisel
lähtutakse seaduse üldisest mõttest. (2) Õigussuhet reguleeriva seaduse puudumisel lähtutakse õiguse
üldisest mõttest. II osa ISIKUD
§ 5. Isikute liigid (1) Isik on füüsiline isik või juriidiline isik. (2) Füüsiline isik on inimene. (3) Juriidiline isik on seaduse alusel loodud õigussubjekt. § 6. Eraõiguslik ja avalik-õiguslik juriidiline isik (1) Eraõiguslik juriidiline isik on juriidiline isik, mis on loodud
erahuvides. Eraõiguslik juriidiline isik on täisühing, usaldusühing, osaühing,
aktsiaselts, ühistu, sihtasutus, mittetulundusühing ja -liit. Seaduses võib
ette näha muid eraõiguslikke juriidilisi isikuid. (2) Avalik-õiguslik juriidiline isik on juriidiline isik, mis on loodud
seaduse alusel avalikes huvides. (3) Riik ja kohalik omavalitsusüksus osalevad tsiviilõigussuhtes
avalik-õigusliku juriidilise isikuna. Riik ja kohalik omavalitsusüksus
teostavad juriidilise isiku tsiviilõigusi ja täidavad tsiviilkohustusi oma
asutuste kaudu. (4) Riigi ja kohaliku omavalitsusüksuse suhtes kohaldatakse juriidilise
isiku kohta käivaid sätteid niivõrd, kui need ei ole vastuolus riigi ega
kohaliku omavalitsusüksuse olemusega. § 7. Tsiviilõigusvõime ja tsiviilteovõime (1) Tsiviilõigusvõime (õigusvõime) on isiku võime omada tsiviilõigusi
ja tsiviilkohustusi. (2) Tsiviilteovõime (teovõime) on isiku võime oma tegudega omandada
tsiviilõigusi ja võtta tsiviilkohustusi, samuti neid muuta ja lõpetada. (3) Õigus- või teovõimet ei või piirata teisiti, kui seaduses
sätestatud alustel ja korras. Õigus- või teovõimet piirav tehing on tühine. 2. peatükk FÜÜSILISED ISIKUD
1. jagu. Õigus- ja teovõime
§ 8. Füüsilise isiku õigusvõime (1) Õigusvõime on igal füüsilisel isikul. Õigusvõime algab inimese
elusalt sündimisega ja lõpeb surmaga. (2) Seaduses sätestatud juhtudel on inimloode õigusvõimeline alates
eostamisest, kui laps sünnib elusana. § 9. Füüsilise isiku teovõime (1) Teovõime on täisealisel isikul. Isik on täisealine, kui ta on
saanud 18-aastaseks. (2) Kui seadus lubab abielluda enne 18-aastaseks saamist, saab
alaealine teovõime abielu sõlmimise ajast. Abielu lõppemisel või kehtetuks
tunnistamisel põhjusel, mis ei ole seotud abiellumiseaga, ei kaota alaealine
abiellumisega omandatud teovõimet. § 10. 7- kuni 18-aastase alaealise teovõime (1) 7- kuni 18-aastasel alaealisel on piiratud teovõime. Tal on õigus
teha tehinguid seadusliku esindaja nõusolekul. (2) 7- kuni 18-aastase alaealise poolt seadusliku esindaja nõusolekuta
tehtud tehing loetakse kehtivaks, kui ta täidab tehingu vahenditega, mille
temale selleks otstarbeks või vabaks kasutamiseks on andnud seaduslik esindaja
või viimase nõusolekul kolmas isik. (3) Eestkosteasutus võib seadusliku esindaja nõusolekul anda vähemalt
15-aastasele alaealisele õiguse olla ettevõtjaks, kui seadus seda ei keela.
Alaealine, kes on saanud õiguse olla ettevõtja, omab selleks vajalike tehingute
tegemiseks teovõimet, välja arvatud tehingud, mille tegemiseks seaduslik
esindaja vajab eestkosteasutuse nõusolekut. (4) Kui selleks on mõjuv põhjus, võib kohus seadusliku esindaja nõudel
käesoleva paragrahvi 3. lõikes nimetatud õiguse ära võtta. § 11. Teovõimetu alaealine (1) Kuni 7-aastane alaealine on teovõimetu. Tema nimel teeb tehinguid
seaduslik esindaja. (2) Kuni 7-aastane alaealine võib iseseisvalt teha pisitehinguid. § 12. Isiku teovõime piiramine (1) Kohus võib huvitatud isiku nõudel piirata teovõimet isikul, kes
pillamise, alkohoolsete jookide või uimastava toimega ainete tarvitamise
tagajärjel paneb oma perekonna raskesse majanduslikku olukorda. Piiratud
teovõimega isiku üle seatakse eestkoste. (2) Teovõime piiramisel otsustab kohus, milliseid tehinguid võib
piiratud teovõimega isik teha ainult eestkostja nõusolekul. Muid tehinguid teeb
piiratud teovõimega isik iseseisvalt. § 13. Isiku teovõimetuks tunnistamine (1) Kohus võib huvitatud isiku nõudel tunnistada teovõimetuks isiku,
kes vaimuhaiguse või nõrgamõistuslikkuse tõttu kestvalt ei suuda oma tegude
tähendusest aru saada või neid juhtida. Tema üle seatakse eestkoste. (2) Teovõimetuks tunnistatud isiku nimel teeb tehinguid tema
eestkostja. Teovõimetuks tunnistamisel võib kohus otsustada, milliseid
tehinguid võib teovõimetuks tunnistatud isik ise teha. § 14. Isiku teovõime taastamine Isiku teovõime piiramise või teovõimetuks tunnistamise aluste äralangemisel
tühistab kohus isiku teovõime piiramise või teovõimetuks tunnistamise. § 15. Isiku otsusevõime (1) Teovõime piires võib tehingu teha otsusevõimeline isik. (2) Otsusevõimetu on isik, kes tehingu tegemise ajal ei saa aru oma teo
tähendusest või ei suuda seda juhtida. 2. jagu. Sugulus ja hõimlus
§ 16. Otsejoones sugulus Kui üks isik põlvneb teisest, on nad sugulased otsejoones. Otsejoones
sugulased on ülenejad ja alanejad. Ülenejad sugulased on vanemad ja nende
eellased, alanejad sugulased on lapsed ja nende järglased. § 17. Külgjoones sugulus Kui isikud põlvnevad samast isikust, kuid ei ole sugulased otsejoones, on
nad sugulased külgjoones. § 18. Laste omavaheline sugulus (1) Lapsed, kellel on ühine isa ja ema, on vennad või õed. Lapsed,
kellel on ühine isa, kuid erinevad emad, või ühine ema, kuid erinevad isad, on
poolvennad või poolõed. (2) Kui lapsed ei põlvne ühisest isast või emast, ei ole lapsed
omavahel sugulased, kuigi nende vanemad on omavahel abielus. § 19. Lapsendajate ja lapsendatute sugulus Lapsendatud ja nende alanejad sugulased loetakse lapsendajate ja nende
sugulaste suhtes, samuti lapsendajad ja nende sugulased lapsendatute ja nende
alanejate sugulaste suhtes võrdseks sugulastega. § 20. Hõimlus (1) Abikaasa sugulased on teisele abikaasale ja tema sugulastele
hõimlased. (2) Hõimlus ei lõpe selle abielu lõppemisega, millest see on tekkinud. 3. jagu. Elukoht
§ 21. Elukoht ja selle muutmine (1) Isiku elukoht on koht, kus inimene alaliselt või peamiselt elab. (2) Kui seda kohta, kus inimene alaliselt või peamiselt elab, ei ole
võimalik kindlaks teha, on elukohaks koht, millega inimene on isiklikult ja
majanduslikult enam seotud. (3) Kui 2. lõikes nimetatud tunnuste alusel võib isiku elukohaks
lugeda mitut kohta, võib isik määrata, milline neist on tema elukoht. Kui isik
ise ei ole oma elukohta määranud, võib huvitatud isik valida, millist neist kohtadest
lugeda isiku elukohaks. (4) Kui 1. ja 2. lõikes nimetatud tunnuste alusel võib isiku
elukohaks lugeda mitut kohta erinevates riikides, on elukoht riigis, mille
kodanik isik on. (5) Elukoht loetakse muutunuks, kui isik asub mujale elama sooviga oma
elukohta muuta. (6) Kui isiku elukohta ei saa kindlaks määrata, loetakse tema elukohaks
igakordne viibimiskoht. § 22. Alaealise ja teovõimetu täisealise elukoht (1) Alaealise elukohaks on tema vanemate või eestkostja elukoht. Kui
vanemad elavad lahus, on alaealise elukohaks selle vanema elukoht, kelle juures
ta elab. (2) Teovõimelise alaealise (§ 9 lg. 2) elukoht määratakse
§ 21 alusel. (3) Teovõimetu täisealise elukohaks loetakse eestkostja elukoht. 4. jagu. Isiklike õiguste
§ 23. Au teotamine (1) Isikul on õigus nõuda kohtu korras au teotamise lõpetamist, tema au
teotavate andmete ümberlükkamist, kui au teotaja ei tõenda nende vastavust
tegelikkusele, samuti au teotamisega tekitatud moraalse ja varalise kahju
hüvitamist. (2) Kui tegelikkusele mittevastavaid andmeid on levitatud
massiteabevahendis, tuleb need ümber lükata samas massiteabevahendis. (3) Dokument, mis sisaldab tegelikkusele mittevastavaid andmeid, tuleb
välja vahetada. (4) Kui isiku au teotanud andmeid on levitatud 2. ja 3. lõikes
sätestatust erineval viisil, määrab andmete ümberlükkamise viisi kohus. § 24. Eraelu kaitse (1) Isikul on õigus nõuda tema eraelu puutumatuse rikkumise lõpetamist
ning rikkumisega tekitatud moraalse ja varalise kahju hüvitamist. (2) Eraelu puutumatuse rikkumiseks loetakse ilma seadusliku aluseta või
isiku tahte vastaselt: 1) isiku eluruumi sisenemist või kinnisasjal viibimist; 2) isiku ja tema valduses olevate asjade läbiotsimist; 3) isiku poolt või temale posti, telegraafi, telefoni või muul üldkasutataval
viisil edastatavate sõnumite saladuse rikkumist, samuti isiku käsikirjade,
kirjavahetuse, märkmete ja muude isiklike dokumentide või andmete kasutamist; 4) isiku sidevahendite kaudu teabe saamist või nende töö katkestamist; 5) isiku eraelu vaatluse all hoidmist; 6) andmete kogumist isiku eraelu kohta. (3) Kohus võib tunnistada eraelu puutumatuse rikkumiseks ka
2. lõikes nimetamata tegevuse, millega seadusliku aluseta või isiku tahte
vastaselt kahjustatakse tema eraelu. § 25. Isiku nime kaitse (1) Isik, kelle huve on kahjustatud tema nime kasutamisega, võib nõuda
nime õigustamatu kasutamise lõpetamist, samuti sellega temale tekitatud
moraalse ja varalise kahju hüvitamist. (2) Esimeses lõikes sätestatut kohaldatakse ka avalikult kasutatava
varjunime kohta. § 26. Muude isiklike õiguste kaitse Seaduses sätestatud juhtudel võib isik nõuda ka §-des 23–25 nimetamata
isiklike õiguste rikkumise lõpetamist, samuti sellega tekitatud moraalse ja
varalise kahju hüvitamist. 5. jagu. Teadmata kadunuks ja
1. jaotis. Teadmata kadunuks
§ 27. Teadmata kadunuks tunnistamise alus (1) Isiku võib kohus huvitatud isiku nõudel tunnistada teadmata
kadunuks, kui ühe aasta jooksul ei ole andmeid tema viibimiskoha kohta. (2) Kui ei ole võimalik kindlaks määrata äraolija kohta viimaste
andmete saamise päeva, loetakse teadmata äraolemise alguseks viimaste andmete
saamise kuule järgnenud kuu esimene päev, kui aga ei ole võimalik seda kuud
kindlaks määrata, siis järgmise aasta esimene päev. (3) Teadmata kadunuks võib tunnistada isiku, kelle elukoht või vara
asukoht on Eestis. § 28. Teadmata kadunu vara valitsemine (1) Teadmata kadunuks tunnistatud isiku vara valitsemiseks määrab kohus
hooldaja. Hooldaja on kohustatud heaperemehelikult vara valitsema ja tagama
selle säilimise, samuti andma sellest varast ülalpidamist isikule, keda
teadmata kadunuks tunnistatu on seaduse järgi kohustatud ülal pidama, ning
maksma teadmata kadunu võlad. (2) Huvitatud isiku nõudel võib kohus määrata äraolija vara
valitsemiseks hooldaja ka enne isiku teadmata kadunuks tunnistamist. (3) Hooldaja ei või võõrandada teadmata kadunule kuuluvat kinnisvara.
Teadmata kadunuks tunnistatud isikule kuuluvat vallasvara võib hooldaja
võõrandada ainult 1. lõikes nimetatud kohustuste täitmiseks. (4) Teadmata kadunuks tunnistatud isikul säilib õigus teha tehinguid
hooldaja valitseda antud varaga. § 29. Teadmata kadunuks tunnistamise tühistamine Teadmata kadunuks tunnistatud isiku taasilmumisel või tema viibimiskoha kindlakstegemisel
tühistab kohus isiku enda või huvitatud isiku nõudel tema teadmata kadunuks
tunnistamise. § 30. Vara vabastamine valitsemise alt (1) Isiku teadmata kadunuks tunnistamise tühistamisel, samuti teadmata
kadunu surma või surnuks tunnistamise korral vabastab kohus tema vara hooldaja
valitsemise alt. (2) Hooldaja on kohustatud taasilmunud teadmata kadunuks tunnistatud
isikule, tema surma või surnuks tunnistamise korral aga pärijale vara
valitsemisest aru andma. 2. jaotis. Surnuks tunnistamine
§ 31. Surnuks tunnistamise alused ja tagajärjed (1) Isiku, kelle elukoht või vara asukoht on Eestis, võib kohus
huvitatud isiku nõudel surnuks tunnistada, kui viie aasta jooksul ei ole
andmeid, et ta on elus. Kui ei ole võimalik kindlaks määrata isiku kohta
viimaste andmete saamise päeva, kohaldatakse § 27 2. lõikes
sätestatut. (2) Kui isik jäi teadmata kadunuks olukorras, mis oli ohtlik elule või
mis annab alust eeldada tema hukkumist õnnetusjuhtumi tagajärjel, võib kohus
tema surnuks tunnistada kuue kuu möödumisel teadmata kadunuks jäämisest. (3) Teises lõikes nimetatud aluse puudumisel võib seoses sõjategevusega
teadmata kadunuks jäänud isiku surnuks tunnistada, kui andmed tema elusoleku
kohta puuduvad kahe aasta jooksul sõjategevuse lõppemisest. (4) Isiku surnuks tunnistamisel on samad õiguslikud tagajärjed kui
tegeliku surma korral, kui seadusest ei tulene teisiti. § 32. Surnuks tunnistamise kord (1) Pärast surnuks tunnistamise avalduse saamist avaldab kohus
üleriigilises päevalehes teate, milles kutsub üles igaüht andma andmeid isiku
kohta, kelle surnuks tunnistamist taotletakse. (2) Kohus ei tunnista isikut surnuks, kui kuue kuu jooksul teate
avaldamisest saabuvad andmed, mis tõendavad, et isik on elus. § 33. Surmapäev (1) Surnuks tunnistatud isiku surmapäevaks loetakse tema kohta viimaste
andmete saamise päeva. Kui seda päeva ei ole võimalik kindlaks määrata,
kohaldatakse § 27 2. lõikes sätestatut. (2) Juhul kui surnuks tunnistatakse isik, kes jäi teadmata kadunuks
olukorras, mis oli ohtlik tema elule või mis annab alust eeldada tema hukkumist
õnnetusjuhtumi tagajärjel, võib kohus tunnistada selle isiku surmapäevaks tema
eeldatava hukkumise päeva. (3) Kui 2. lõikes nimetatud õnnetusjuhtumi tagajärjel jäi kadunuks
mitu isikut ja nende tegelikku surmaaega ei ole võimalik määrata, loetakse, et
nad on surnud ühel ajal. § 34. Surnukstunnistatud isiku taasilmumine (1) Surnukstunnistatud isiku taasilmumisel taastuvad kõik tema õigused
ja kohustused, kui see ei ole vastuolus seadusega, nende õiguste ja kohustuste
olemusega ega riku kolmandate isikute heauskselt omandatud õigusi. (2) Surnukstunnistatud isiku taasilmumisel või tema elusoleku
kindlakstegemisel tühistab kohus isiku enda või huvitatud isiku avalduse põhjal
tema surnuks tunnistamise. (3) Pärijale pärast isiku surnuks tunnistamist üleläinud vara võib
taasilmunud isik pärast surnuks tunnistamise tühistamist välja nõuda. Vara
puudumisel võib nõuda selle väärtuse hüvitamist alusetu rikastumise sätete
järgi. (4) Pärast surnuks tunnistamise tühistamist võib taasilmunud isik nõuda
vara tagastamist või vara puudumisel selle väärtuse hüvitamist isikult, kellele
tema vara pärast surnuks tunnistamist on üle läinud, kui see isik vara
omandades teadis või pidi teadma, et surnukstunnistatud isik on elus. § 35. Surmakuupäeva muutmine (1) Kohus võib huvitatud isiku nõudel muuta surnukstunnistatud isiku
surmakuupäeva, kui pärast isiku surnuks tunnistamist on teatavaks saanud isiku
tegelik surmaaeg. (2) Kui kohus tuvastab, et surnukstunnistatud isik on surnud teisel
ajal, kui surnuks tunnistamise otsuses märgitud, võivad isikud, kes on
pärijateks isiku tegelikul surmaajal, nõuda vara tagastamist või selle väärtuse
hüvitamist § 34 3. ja 4. lõikes sätestatu alusel. 3. peatükk JURIIDILISED ISIKUD
§ 36. Juriidilise isiku õiguslik alus Juriidilise isiku võib asutada teatud liiki juriidilise isiku kohta käiva
seaduse alusel või otse selle juriidilise isiku kohta käiva seadusega. § 37. Juriidilise isiku õigusvõime (1) Õigusliku üksusena korraldatud isikute ühendus, samuti erisihtide
taotlemiseks määratud iseseisev sihtasutus omandab juriidilise isiku õigusvõime
seaduses ettenähtud registrisse kandmisega, kui seadus ei sätesta teisiti. (2) Asutamisel oleva eraõigusliku juriidilise isiku õigusvõime tekib
seaduses ettenähtud registrisse kandmisest. (3) Avalik-õigusliku juriidilise isiku ja seaduses sätestatud juhtudel
eraõigusliku juriidilise isiku õigusvõime tekib seaduses sätestatud ajast. (4) Registrisse ei kanta asutamisel olevat juriidilist isikut, mille eesmärk
on vastuolus seaduse, põhiseadusliku korra või heade kommetega. (5) Juriidiline isik võib omada kõiki tsiviilõigusi ja -kohustusi,
välja arvatud neid, mis on omased ainult inimesele. Seadus võib juriidilise
isiku õigusvõimet piirata. (6) Avalik-õiguslik juriidiline isik ei või omada tsiviilõigusi ja
-kohustusi, mis on vastuolus tema eesmärgiga. § 38. Juriidilise isiku teovõime Juriidilise isiku teovõime on võime oma esindaja tegudega omandada
õigusvõime piires tsiviilõigusi ja võtta tsiviilkohustusi, samuti neid muuta ja
lõpetada. § 39. Juriidilise isiku põhikiri (1) Juriidilisel isikul on põhikiri või seaduses sätestatud juhtudel
ühinguleping. (2) Seaduses sätestatud juhtudel võib juriidiline isik tegutseda
seaduse alusel põhikirja või ühingulepinguta. § 40. Juriidilise isiku asukoht Juriidilise isiku asukohaks on koht, kus asub tema juhatus või juhatust
asendav organ, kui seaduses ei ole sätestatud teisiti. § 41. Juriidilise isiku nimi (1) Juriidilisel isikul on nimi, mis peab teda eristama teistest
isikutest. (2) Juriidiline isik, kelle huve on kahjustatud tema nime kasutamisega,
võib nõuda nime õigustamatu kasutamise lõpetamist, samuti sellega tekitatud
varalise kahju hüvitamist. § 42. Au teotamine (1) Juriidilisel isikul on õigus nõuda kohtu korras au teotamise
lõpetamist, tema au teotavate andmete ümberlükkamist, kui au teotaja ei tõenda
nende vastavust tegelikkusele, samuti au teotamisega tekitatud varalise kahju
hüvitamist. (2) Au teotavate andmete ümberlükkamine toimub § 23
2.–4. lõikes sätestatud korras. (3) Esimeses lõikes sätestatut ei kohaldata riigi ja kohaliku
omavalitsusüksuse suhtes, samuti muudel seaduses ettenähtud juhtudel. § 43. Juriidilise isiku seadusjärgne esindus Juriidilise isiku seaduslik esindaja on juhatus või seda asendav organ, kui
seaduses ei ole sätestatud teisiti. § 44. Juriidilise isiku organid (1) Eraõigusliku juriidilise isiku organid on üldkoosolek ja juhatus,
kui seaduses ei ole sätestatud teisiti. (2) Avalik-õigusliku juriidilise isiku organid sätestatakse seaduses. (3) Juriidilise isiku organi pädevus määratakse seaduse, põhikirja või
ühingulepinguga. (4) Juriidilise isiku juhatuse või seda asendava organi liikmeks võib
olla üksnes teovõimeline isik, kui seaduses ei ole sätestatud teisiti. § 45. Juriidilise isiku vastutus (1) Juriidiline isik vastutab oma kohustuste eest oma varaga. (2) Seaduses sätestatud juhtudel vastutavad juriidilise isiku liikmed
või osanikud juriidilise isiku kohustuste eest täiendavalt oma varaga. § 46. Juriidilise isiku organi vastutus (1) Juhatuse või seda asendava organi liikmed, kes on oma kohustuse
täitmata jätmise või mittenõuetekohase täitmisega süüliselt kahju tekitanud
sellele juriidilisele isikule, vastutavad juriidilise isiku ees solidaarselt. (2) Juhatuse või seda asendava organi liikmed, kes on oma kohustuse
selle juriidilise isiku võlausaldajale, vastutavad solidaarselt võlausaldaja
ees, kui juriidilise isiku varast ei jätku võlausaldaja nõude rahuldamiseks. § 47. Juriidilise isiku kestus (1) Juriidiline isik asutatakse määramata tähtajaks, kui seaduses ei
ole sätestatud teisiti. (2) Juriidilise isiku lõpetamine toimub vabatahtlikult või
kohtuotsusega (sundlõpetamine). (3) Juriidilise isiku pankroti korral lõpetatakse juriidiline isik
pankrotiseaduses sätestatud korras. § 48. Vabatahtliku lõpetamise alused Juriidiline isik lõpetatakse: 1) üldkoosoleku või muu pädeva organi otsusel; 2) isiku või asutuse otsusel, kellele seaduses on antud õigus lõpetada
avalik-õiguslik juriidiline isik; 3) seaduses, põhikirjas või ühingulepingus seatud eesmärgi saavutamisel; 4) tähtaja saabumisel, kui juriidiline isik on asutatud tähtajaliselt; 5) muul seaduse, põhikirja või ühingulepinguga ettenähtud alusel. § 49. Sundlõpetamise alused Juriidiline isik lõpetatakse kohtuotsusega seadusega selleks õigustatud
isiku või asutuse, samuti muu huvitatud isiku nõudel, kui juriidilise isiku
eesmärk või tegevus on vastuolus seaduse, põhiseadusliku korra või heade
kommetega, samuti muul seaduses sätestatud alusel. § 50. Likvideerimine (1) Juriidilise isiku lõpetamisel toimub selle likvideerimine
(likvideerimismenetlus), kui seaduses ei ole sätestatud teisiti. (2) Likvideerimise korraldavad likvideerijad. Vabatahtliku
likvideerimise korral on likvideerijateks juhatuse või seda asendava organi
liikmed, kui seaduse, põhikirja või ühingulepinguga ei ole ette nähtud teisiti.
Sundlõpetamise korral määrab likvideerijad kohus. (3) Likvideerijatel on juhatuse või seda asendava juhtorgani õigused ja
kohustused, mis ei ole vastuolus likvideerimise eesmärgiga. (4) Likvideerijad lõpetavad juriidilise isiku tegevuse, nõuavad sisse
võlad, müüvad vara, rahuldavad võlausaldajate nõuded ja annavad pärast
võlausaldajate nõuete rahuldamist allesjäänud vara isikutele, kes on selleks
õigustatud seaduse, põhikirja või ühingulepingu kohaselt. (5) Likvideerijad võivad teha ainult neid tehinguid, mis on vajalikud
juriidilise isiku likvideerimiseks. (6) Likvideerimismenetluses peab juriidilise isiku nimele lisama
märkuse «likvideerimisel». § 51. Likvideerimisteade ja nõuete esitamine (1) Likvideerijad avaldavad viivitamatult teate juriidilise isiku
likvideerimismenetlusest ajalehes ja Riigi Teataja Lisas. (2) Teada olevatele võlausaldajatele peavad likvideerijad
likvideerimisteate saatma. (3) Likvideerimisteates tuleb märkida, et võlausaldajad esitaksid
nõuded nelja kuu jooksul. § 52. Nõuete rahuldamine (1) Kui teada olev võlausaldaja ei ole nõuet esitanud, deponeeritakse
temale kuuluv raha. (2) Kui võlausaldaja nõude tähtaeg ei ole saabunud ja võlausaldaja ei
võta täitmist vastu, deponeeritakse temale kuuluv raha. (3) Pärast võlausaldajate nõuete rahuldamist ja raha deponeerimist võib
allesjäänud vara õigustatud isikutele välja jagada ühe aasta möödumisel
likvideerimisteate avaldamisest. § 53. Pankrotiavalduse esitamine Kui likvideeritava juriidilise isiku varast ei jätku võlausaldajate kõigi
nõuete rahuldamiseks, peavad likvideerijad esitama pankrotiavalduse. § 54. Juriidilise isiku lõpp (1) Pärast võlausaldajate nõuete rahuldamist, raha deponeerimist ja
allesjäänud vara õigustatud isikutele väljajagamist esitavad likvideerijad
avalduse eraõigusliku juriidilise isiku registrist kustutamiseks. (2) Eraõigusliku juriidilise isiku registrist kustutamisel juriidiline
isik lõpeb. (3) Avalik-õiguslik juriidiline isik lõpeb seaduses sätestatud ajal. § 55. Dokumentide säilitamine (1) Lõppenud juriidilise isiku dokumendid antakse hoiule likvideerijale
või kolmandale isikule. Dokumente säilitatakse kümme aastat, kui seaduses ei
ole sätestatud teisiti. (2) Kui juriidiline isik oli kantud registrisse, kantakse registrisse
dokumentide hoidja nimi ja elukoht või asukoht. § 56. Ühinemine, jagunemine ja ümberkujundamine (1) Juridiiliste isikute ühinemine ja jagunemine on lubatud ainult
seaduses sätestatud juhtudel. (2) Juriidilise isiku võib ümber kujundada teist liiki juriidiliseks
isikuks ainult seaduses sätestatud juhtudel. § 57. Seaduse kohaldamine Kui §-s 36 nimetatud seadustes on juriidlistele isikutele kehtestatud
II osa 3. peatükist erinevad sätted, kohaldatakse nende seaduste
sätteid. III osa TSIVIILÕIGUSTE JA -KOHUSTUSTE TEKKIMINE, MUUTMINE JA LÕPPEMINE
§ 58. Tsiviilõiguste ja -kohustuste tekkimise alused (1) Tsiviilõigused ja -kohustused tekivad seaduses sätestatud
sündmustest, tehingutest ja muudest õigustoimingutest, samuti õigusvastastest
tegudest. Tsiviilõigused ja -kohustused tekivad ka õigustoimingutest, mis küll
ei ole seaduses sätestatud, kuid mis ei ole vastuolus tsiviilseaduse sisu ja
mõttega. (2) Õigustoiming on õigusliku tähendusega õiguspärane tegu. § 59. Õigusjärglus (1) Tsiviilõigused ja -kohustused võivad üle minna ühelt isikult
teisele (õigusjärglus), kui need seaduse järgi või oma olemuselt ei ole isikuga
lahutamatult seotud. (2) Seaduses sätestatud juhtudel võivad isikuga lahutamatult seotud
õigused üle minna ühelt isikult teisele. (3) Õigusjärgluse aluseks on tehing, seadus või muu õigusakt. 5. peatükk TEHINGUD
§ 60. Tehingu mõiste (1) Tehing on õigustoiming, mis on suunatud tsiviilõiguste ja
-kohustuste tekitamisele, muutmisele või lõpetamisele. (2) Tehingud on ühepoolsed ja kahe- või mitmepoolsed (lepingud). § 61. Tahe ja tahteavaldus (1) Tehingus on oluline isiku tahe, mis on väljendatud tahteavalduses. (2) Tahe peab olema kujunenud tegelikke asjaolusid teades ja neist
õiget ettekujutust omades. (3) Tahteavaldus peab vastama isiku vabalt kujunenud tegelikule
tahtele. Tahteavalduse vastavust tahtele eeldatakse. (4) Tahteavaldust ei loeta isiku tahtega vastuolus olevaks, kui isik
tegelikult ei tahtnud seda, mida avaldas, jättes teadlikult tegeliku tahte avaldamata.
§ 62. Otsene ja kaudne tahteavaldus (1) Tahteavaldus võib olla väljendatud otseselt või kaudselt. (2) Otsene on tahteavaldus, milles otseselt avaldub tehingu tegemise
tahe, mis võib väljenduda kõnes, kirjas või märkides, millel on sõnade
tähendus. (3) Kaudne on tahteavaldus, mis väljendub teos, millest võib järeldada
tehingu tegemise tahet. § 63. Vaikimine tahteavaldusena Vaikimist loetakse tahteavalduseks, kui see on ette nähtud seaduses või
poolte kokkuleppega. § 64. Tehingu tõlgendamine (1) Tehingu tõlgendamisel lähtutakse tehingu teinud isikute tegelikust
tahtest, kui tehingu sisust ei tulene teisiti. (2) Tehingu tõlgendamisel eelistatakse tõlgendust, mille kohaselt
tehing jääb kehtima võimalikult suuremas ulatuses. (3) Kahtluse korral tõlgendatakse tehingut kohustatud isiku kasuks. § 65. Muu õigustoiming Tehingu kohta käivaid sätteid kohaldatakse ka õigustoimingu suhtes, mis ei
ole tehing, kui seadusest ei tulene teisiti. 2. jagu. Tehingu kehtetus
§ 66. Tühine tehing (1) Tehing, mis on vastuolus põhiseadusliku korra või heade kommetega,
on tühine. (2) Seadusega vastuolus olev tehing on tühine, välja arvatud, kui
seadust ei ole oluliselt rikutud. (3) Tühine tehing on kehtetu algusest peale. (4) Tühist tehingut ei pea täitma. (5) Tühise tehingu järgi saadu peavad pooled tagastama, selle võimatuse
korral aga hüvitama saadu rahas. § 67. Vaieldav tehing (1) Vaieldav on tehing, mille kohus võib huvitatud isiku nõudel seaduses
sätestatud alustel kehtetuks tunnistada. Kuni tehingu kehtetuks tunnistamiseni
võib pool nõuda vaieldava tehingu täitmist. (2) Kui kohus on tunnistanud vaieldava tehingu kehtetuks, loetakse see
kehtetuks algusest peale. Kehtetuks tunnistatud tehingu järgi saadu peavad
pooled tagastama, selle võimatuse korral aga hüvitama saadu rahas. (3) Vaieldava tehingu kehtetuks tunnistamist ei saa nõuda, kui isik,
kes on õigustatud tehingut vaidlustama, on tehingu heaks kiitnud. § 68. Tehingu ühe osa kehtetus Tehingu ühe osa kehtetus ei too kaasa teiste osade kehtetust, kui võib
eeldada, et tehing oleks tehtud ka kehtetu osata. § 69. Näilik tehing (1) Näilik on tehing, mille pooled on teinud kavatsuseta luua
õiguslikke tagajärgi. (2) Näilik tehing on tühine. (3) Näiliku tehingu järgi saadud vara üleminekul heausksele omandajale
loetakse see üleläinuks õiguslikul alusel. § 70. Teeseldud tehing (1) Teeseldud on tehing, mille pooled on teinud teise tehingu
varjamiseks, mida tegelikult teha taheti. Tehing, mida tegelikult teha taheti,
on varjatud tehing. (2) Teeseldud tehing on tühine. (3) Varjatud tehingu suhtes kohaldatakse selle tehingu kohta käivaid
sätteid. § 71. Eksimus (1) Eksimus on tegelike asjaolude mitteteadmine või ebaõige ettekujutus
neist. (2) Tehing on tehtud olulise eksimuse mõjul, kui tegelike asjaolude
teadmisel või neist õige ettekujutuse omamisel ei oleks tehingut tehtud või
oleks tehing tehtud teistel tingimustel. (3) Oluliseks eksimuseks ei ole seaduse mittetundmine ega ebaõige
ettekujutus tulevikus saabuvate asjaolude suhtes. (4) Olulise eksimuse mõjul tehtud tehingu tunnistab kohus kehtetuks
eksinud isiku nõudel. Tehingu kehtetuks tunnistamise hagi aegumistähtaeg on
kuus kuud ajast, mil isik sai teada eksimusest või pidi sellest teada saama,
kuid mitte pikem kui viis aastat tehingu tegemisest. (5) Olulise eksimuse mõjul tehtud tehingut ei tunnista kohus kehtetuks,
kui teine pool nõustub mõistma tehingut nii nagu eksinud pool. (6) Olulise eksimuse mõjul tehtud tehingu kehtetuks tunnistamisel
kohaldatakse § 67 2. lõikes sätestatut. (7) Isik, kelle nõudel eksimuse mõjul tehtud tehing on kehtetuks
tunnistatud, on kohustatud hüvitama teisele poolele kahju. Kahju ei tule
hüvitada, kui teine pool teadis eksimusest või pidi sellest teadma. (8) Isik, kelle nõudel eksimuse mõjul tehtud tehing on kehtetuks
tunnistatud, võib nõuda teiselt poolelt kahju hüvitamist, kui ta tõendab, et
eksimus leidis aset teise poole süül. See õigus on isikul ka siis, kui ta ei
nõua tehingu kehtetuks tunnistamist. § 72. Pettus (1) Pettus on isiku poolt teise isiku tahtlik eksimusse viimine või
eksimuses hoidmine, et kallutada teda tehingut tegema. (2) Pettuse mõjul tehtud tehingu tunnistab kohus petetud poole nõudel
kehtetuks. Tehingu kehtetuks tunnistamise hagi aegumistähtaeg on üks aasta
ajast, mil isik pettusest teada sai või pidi sellest teada saama, kuid mitte
pikem kui 10 aastat tehingu tegemisest. (3) Kui petnud on kolmas isik, võib pettuse mõjul tehingu teinud pool
nõuda tehingu kehtetuks tunnistamist, kui teine pool pettusest teadis või pidi
teadma. Kui teine pool pettusest ei teadnud ega pidanud teadma, võib pettuse
mõjul tehingu teinud pool nõuda tehingu kehtetuks tunnistamist § 71
alusel. (4) Pettuse mõjul tehtud tehingu kehtetuks tunnistamisel kohaldatakse
§ 67 2. lõikes sätestatut. (5) Isik, kelle nõudel pettuse mõjul tehtud tehing on kehtetuks
tunnistatud, võib nõuda petjalt kahju hüvitamist. See õigus on isikul ka siis,
kui ta ei nõua tehingu kehtetuks tunnistamist. Kui petjaks on kolmas isik ja tehingu
teine pool pettusest teadis või pidi teadma, vastutavad nad solidaarselt. § 73. Sund (1) Sund on vägivalla kasutamine, vabaduse võtmine või tegelik ähvardus
kasutada vägivalda, võtta vabadus, hävitada vara või avaldada häbistavaid
andmeid eesmärgiga kallutada isikut tehingut tegema. (2) Ähvardus on õiguslikult arvestatav, kui see ähvardatava ja
ähvardaja omadusi ja olukorda arvestades paistab küllaldaselt põhjendatud. (3) Sunni mõjul tehtud tehingu tunnistab kohus kehtetuks kannatanud
poole nõudel. Tehingu kehtetuks tunnistamise hagi aegumistähtaeg on viis aastat
sunni lõppemisest. (4) Sunni mõjul tehtud tehingu kehtetuks tunnistamisel kohaldatakse
§ 67 2. lõikes sätestatut. (5) Isik, kelle nõudel sunni mõjul tehtud tehing on kehtetuks tunnistatud,
võib nõuda isikult, kes teda sundis, kahju hüvitamist. See õigus on isikul ka
siis, kui ta ei nõua tehingu kehtetuks tunnistamist. Kui sundijaks on kolmas
isik ja tehingu teine pool sunnist teadis või pidi teadma, vastutavad nad
solidaarselt. § 74. Raskete asjaolude kokkusattumine (1) Tehingu, mille tegemisel üks pool kasutas ära, et füüsiline isik
oli sunnitud tegema tehingu raskete asjaolude kokkusattumise mõjul talle
äärmiselt ebasoodsatel tingimustel, tunnistab kohus kannatanud poole nõudel
kehtetuks. (2) Raskete asjaolude kokkusattumise mõjul tehtud tehingu kehtetuks
tunnistamisel kohaldatakse § 67 2. lõikes sätestatut. (3) Isik, kelle nõudel raskete asjaolude kokkusattumise mõjul tehtud
tehing on kehtetuks tunnistatud, võib nõuda teiselt poolelt kahju hüvitamist.
See õigus on isikul ka siis, kui ta ei nõua tehingu kehtetuks tunnistamist. § 75. Teovõimetu alaealise tehing (1) Kuni 7-aastase alaealise enda tehtud tehing on tühine, välja
arvatud pisitehing. (2) Teovõimetu alaealise tehtud tühise tehingu suhtes kohaldatakse
§ 66 4. ja 5. lõikes sätestatut. (3) Tehingu teovõimeline pool on kohustatud hüvitama teisele poolele
kahju, kui ta teadis või pidi teadma, et teine pool on teovõimetu. (4) Tehingu, mille teovõimetu alaealise seaduslik esindaja on teinud
teovõimetu alaealise nimel eestkosteasutuse eelneva nõusolekuta, kui seaduse
kohaselt võis tehingu teha ainult eestkosteasutuse nõusolekul, tunnistab kohus
huvitatud isiku nõudel kehtetuks. (5) Eestkosteasutus võib 4. lõikes nimetatud tehingu heaks kiita
§ 76 6. lõikes sätestatud korras, kui seda taotleb seaduslik esindaja
või tehingu teine pool. § 76. Piiratud teovõimega isiku tehing (1) Tehingu, mille piiratud teovõimega alaealine isik on teinud
seadusliku esindaja nõusolekuta, kui seaduse kohaselt võis seda teha ainult
seadusliku esindaja nõusolekul, tunnistab kohus huvitatud isiku nõudel
kehtetuks, kui teine pool teadis või pidi teadma, et tegi tehingu alaealisega. (2) Tehingu, mille piiratud teovõimega täisealine isik tegi eestkostja
nõusolekuta, kui kohtuotsuse kohaselt (§ 12 lg. 2) võis seda teha
ainult eestkostja nõusolekul, tunnistab kohus huvitatud isiku nõudel kehtetuks,
kui tehingu teine pool teadis või pidi teadma, et piiratud teovõimega isikul ei
olnud õigus seda tehingut iseseisvalt teha. (3) Tehingu, mille piiratud teovõimega isik tegi eestkosteasutuse
eelneva nõusolekuta, kui seaduse kohaselt võis tehingut teha ainult
eestkosteasutuse nõusolekul, tunnistab kohus huvitatud isiku nõudel kehtetuks. (4) Seaduslik esindaja võib piiratud teovõimega isiku poolt tema
nõusolekuta tehtud tehingu heaks kiita. (5) Eestkosteasutus võib piiratud teovõimega isiku poolt
eestkosteasutuse eelneva nõusolekuta tehtud tehingu heaks kiita 6. lõikes
sätestatud korras, kui seda taotleb seaduslik esindaja või tehingu teine pool. (6) Kui tehingu teine pool heakskiitu taotleb, peab seaduslik esindaja
kahe nädala jooksul otsustama, kas ta tehingu heaks kiidab. Kui seaduslik
esindaja tehingut kahe nädala jooksul heaks ei kiida, loetakse, et tehing tehti
seadusliku esindaja nõusolekuta. Kirjalik heakskiit asendab seadusliku esindaja
nõusoleku tehingu tegemiseks. (7) Kui alaealine teovõimeliseks saamisel kiidab 1. lõikes
nimetatud tehingu heaks, asendab see seadusliku esindaja nõusoleku. (8) Piiratud teovõimega isiku tehtud tehingu kehtetuks tunnistamisel
kohaldatakse § 67 2. lõikes sätestatut. (9) Huvitatud isik, kelle nõudel piiratud teovõimega isiku tehtud
tehing on kehtetuks tunnistatud, võib nõuda teovõimeliselt poolelt kahju
hüvitamist. See õigus on huvitatud isikul ka siis, kui ta ei nõua tehingu
kehtetuks tunnistamist. § 77. Teovõimetuks tunnistatud isiku tehing (1) Teovõimetuks tunnistatud isiku tehtud tehing on tühine, välja
arvatud tehing, mida kohus on lubanud teovõimetuks tunnistatul teha. (2) Teovõimetuks tunnistatud isiku tehingu suhtes kohaldatakse
kahju, kui ta teadis või pidi teadma, et teine pool on teovõimetu. § 78. Seaduslikule esindajale keelatud tehing Tehing, mille tegemine isiku seaduslikule esindajale on seadusega keelatud,
on tühine. § 79. Otsusevõimetu isiku tehing (1) Otsusevõimetu isiku tehtud tehingu tunnistab kohus selle isiku või
tehingu teise poole nõudel kehtetuks, kui nõue on esitatud kolme aasta jooksul
tehingu tegemisest. (2) Otsusevõimetuna tehingu teinud isik võib selle tehingu
otsusevõimelisena heaks kiita. (3) Kui tehingu teine pool heakskiitu taotleb, peab otsusevõimetuna
tehingu teinud isik kahe nädala jooksul otsustama, kas ta tehingu heaks kiidab.
Kui heakskiit järgneb kahe nädala jooksul, ei saa tehingut otsusevõimetuse
tõttu kehtetuks tunnistada. Hilisem heakskiit ei loo õiguslikke tagajärgi. (4) Otsusevõimetu isiku tehtud tehingu kehtetuks tunnistamisel
kohaldatakse § 67 2. lõikes sätestatut. (5) Otsusevõimeline pool on kohustatud otsusevõimetule poolele tehingu
kehtetuks tunnistamisel hüvitama kahju, kui otsusevõimeline pool teadis või
pidi teadma, et teine pool oli tehingu tegemise ajal otsusevõimetu. § 80. Juriidilise isiku õigusvõimet ületav tehing (1) Tehingu, mille juriidiline isik on teinud õigusvõimet ületades,
tunnistab kohus huvitatud isiku nõudel kehtetuks. (2) Kui 1. lõikes nimetatud tehing on tunnistatud kehtetuks,
kohaldatakse § 67 2. lõikes sätestatut. (3) Isik, kelle nõudel 1. lõikes nimetatud tehing on tunnistatud
kehtetuks, võib nõuda õigusvõimet ületanud juriidiliselt isikult kahju
hüvitamist. 3. jagu. Tingimuslikud
§ 81. Edasilükkava või äramuutva tingimusega tehing (1) Tingimuslik on tehing, mis on tehtud edasilükkava või äramuutva
tingimusega. (2) Tehing on tehtud edasilükkava tingimusega, kui tehinguga
kindlaksmääratud õiguste ja kohustuste tekkimine seati sõltuvusse asjaolust,
mille kohta ei ole teada, kas ta saabub või ei saabu. (3) Tehing on tehtud äramuutva tingimusega, kui tehinguga
kindlaksmääratud õiguste ja kohustuste lõppemine seati sõltuvusse asjaolust,
mille kohta ei ole teada, kas ta saabub või ei saabu. § 82. Mitme edasilükkava või äramuutva tingimusega tehing Kui tehinguga on kindlaks määratud mitu omavahel seotud edasilükkavat või
äramuutvat tingimust, siis on tehinguga kindlaksmääratud õiguste ja kohustuste
tekkimiseks või lõppemiseks vajalik kõigi tingimuste saabumine. Kui tingimused
on määratud alternatiivselt, on vajalik vähemalt ühe tingimuse saabumine. § 83. Tingimuse saabumise takistamine või sellele kaasaaitamine (1) Kui pool, kellele tingimuse saabumine ei ole kasulik, takistas
tingimuse saabumist pahatahtlikult, loetakse tingimus saabunuks. (2) Kui tingimuse saabumisele pahatahtlikult aitas kaasa pool, kellele
tingimuse saabumine on kasulik, loetakse, et tingimus ei ole saabunud. § 84. Õiguste ja kohustuste tekkimise või lõppemise aeg (1) Edasilükkava tingimusega tehtud tehingu puhul tekivad ja äramuutva
tingimusega tehtud tehingu puhul lõpevad tehinguga kindlaksmääratud õigused ja
kohustused tingimuse saabumisel, kui tehinguga ei ole ette nähtud teisiti. (2) Kui tehinguga on ette nähtud, et tingimuse saabumisel tekivad või
lõpevad tehinguga kindlaksmääratud õigused ja kohustused kindlaksmääratud ajal
enne tingimuse saabumist, peavad pooled tingimuse saabumisel täitma lepingust
tulenevaid kohustusi tehinguga kindlaksmääratud ajast alates. § 85. Hõljumisaeg (1) Hõljumisaeg on ajavahemik tehingu tegemisest kuni edasilükkava
tingimuse saabumiseni. Hõljumisajal: 1) ei või õigustatud isik nõuda kohustuse täitmist; 2) ei või kohustatud isik teha midagi, mis võib tingimuse saabumisel
kohustuse täitmist takistada; 3) võib õigustatud isik nõuda kohustatud isikult tagatist, kui on alust
arvata, et viimane ei suuda tehingust tulenevat kohustust täita. (2) Esimeses lõikes sätestatut kohaldatakse ka siis, kui tehing ei ole
tehtud edasilükkava tingimusega, kuid tehingust tulenevate õiguste ja kohustuste
tekkimise aeg erineb tehingu tegemise ajast. § 86. Kahju hüvitamine Õigustatud isik võib pärast edasilükkava tingimuse saabumist kohustatud
isikult nõuda viimase süül hõljumisajal tekkinud kahju hüvitamist. § 87. Tingimuse saabumata jäämine (1) Kui edasilükkav tingimus jääb saabumata, loetakse, et tingimuslikku
tehingut ei ole tehtud. Sel juhul on õigustatud isik kohustatud § 85
1. lõike 3. punkti alusel antud tagatise tagastama. (2) Kui äramuutev tingimus jääb saabumata, jäävad tehingust tulenevad
õigused ja kohustused kehtima, nagu oleks tehing tehtud äramuutva tingimuseta. § 88. Võimatu tingimus (1) Võimatu on tingimus, mille kohta tehingu tegemise ajal on teada, et
ta kindlasti ei saabu. (2) Kui pooled seadsid tehinguga kindlaksmääratud õiguste või
kohustuste tekkimise sõltuvusse võimatust tingimusest, on tehing tühine. (3) Kui pooled seadsid tehinguga kindlaksmääratud õiguste või
kohustuste lõppemise sõltuvusse võimatust tingimusest, loetakse tehing tehtuks
äramuutva tingimuseta. § 89. Seadusvastane tingimus (1) Kui tehingus sisalduv edasilükkav tingimus on vastuolus seaduse,
heade kommete või põhiseadusliku korraga, on tehing tühine. (2) Kui pooled seadsid tehinguga kindlaksmääratud õiguste ja kohustuste
lõppemise sõltuvusse seaduse, põhiseadusliku korra või heade kommetega
vastuolus olevast tingimusest, loetakse tehing tehtuks äramuutva tingimuseta. § 90. Paratamatu tingimus (1) Paratamatu on tingimus, mille kohta on kindlalt teada, et see
täitub. (2) Paratamatu tingimusega tehtud tehingut ei loeta tingimuslikuks. 4. jagu. Tehingu vorm
§ 91. Tehingu vormi vabadus (1) Pooled võivad tehingu teha mis tahes vormis või kokku leppida, mis
vormis tuleb tehing teha, kui seaduses ei sätestata tehingu kohustuslikku
vormi. (2) Pooled võivad teha tehingu notariaalselt tõestatud vormis ka siis,
kui seaduses on sätestatud tehingu kohustuslik lihtkirjalik vorm või seaduses
ei ole tehingu kohustuslikku vormi sätestatud. (2) Kui pooled on teinud tehingu teatud vormis või tehingu vormis kokku
leppinud, kehtivad selle vormi kohta seaduses sätestatud nõuded. (3) Tehingut saab muuta samas vormis, milles on tehing tehtud.
Suuliselt tehtud tehingut võib muuta ka kirjalikus vormis, lihtkirjalikus
vormis tehtud tehingut võib muuta ka notariaalselt tõestatud vormis. § 92. Kirjalik vorm (1) Kirjalik tehing on lihtkirjalik või notariaalselt tõestatud. (2) Kirjalikus vormis tehtud tehingule kirjutavad alla tehingu teinud
isikud. Seaduses sätestatud juhtudel peab allkiri olema notariaalselt tõestatud.
(3) Tehingu lihtkirjaliku vormiga võrdsustatakse poolte allkirjadega
kirjavahetus. § 93. Tehingu vormi järgimata jätmine (1) Seaduses sätestatud kohustusliku lihtkirjaliku vormi või allkirja
notariaalse tõestamise nõude järgimata jätmisel on tehing tühine, kui seadusest
ei tulene teisiti. (2) Tehinguga kokkulepitud vormi järgimata jätmisel on tehing tühine,
kui selline tagajärg on tehinguga ette nähtud. (3) Seaduses või poolte kokkuleppega nõutud tehingu notariaalse
tõestamise nõude järgimata jätmisel on tehing tühine. (4) Seaduses sätestatud kohustusliku kirjaliku vormi järgimata jätmisel
on tehing kehtiv osas, mille ulatuses ei ole seaduses sätestatud kohustuslikku
vormi. 6. peatükk ESINDUS
§ 94. Tehingu tegemine esindaja kaudu (1) Füüsiline isik võib teha tehingu isiklikult või esindaja kaudu.
Esindaja kaudu ei või teha tehingut, mis seadusest või kokkuleppest tulenevalt
tuleb teha isiklikult. (2) Juriidiline isik teeb tehingu esindaja kaudu. § 95. Esindaja tehtud tehing (1) Tehing, mille esindaja on teinud esindatava nimel volituse piires,
tekitab, muudab või lõpetab tsiviilõigusi ja -kohustusi vahetult esindatavale.
Esindaja on kohustatud tehingu järgi saadu esindatavale üle andma. (2) Esindaja võib tehingut teha esindatava nimel iseenda või isikuga,
kelle esindaja ta samaaegselt on, ainult siis, kui see tuleneb seadusest või
esindatava antud volitusest. § 96. Esinduse liigid (1) Esinduse aluseks on seadus (seadusjärgne esindus) või tehing
(tehingust tulenev esindus). (2) Seadusjärgse esinduse korral määratakse esindaja volitus seaduse
alusel. (3) Tehingust tuleneva esinduse korral määrab esindaja volituse
esindatav. § 97. Esindaja (1) Esindajaks võib olla teovõimeline füüsiline isik. Seaduses
sätestatud juhtudel ei või teatud teovõimelised füüsilised isikud olla
esindajad. Piiratud teovõimega isik võib olla esindajaks, kui see tuleneb
seadusest. (2) Juriidiline isik võib olla esindaja, kui see ei ole vastuolus tema
õigusvõimega. (3) Esindaja peab ise tegema tehingu, milleks teda volitati, kui
volitusega ei ole antud esindajale edasivolitamise õigust. Edasivolitamise
korral vastutavad esindaja ja isik, kellele esindaja on volituse edasi andnud,
solidaarselt. (4) Kui volitus on antud mitmele esindajale ühiselt (ühisvolitus),
vastutavad esindajad esindatava ees solidaarselt. § 98. Volitus (1) Volitus on õiguste kogum, mille piires esindaja võib tegutseda
esindatava nimel. (2) Kui seaduses ei ole sätestatud volituse kohustuslikku vormi, võib
esindatav anda volituse mis tahes vormis. (3) Kui isik müüb kaupu või osutab teenuseid teise isiku ülesandel,
loetakse teda volitatuks sellest tulenevaid tehinguid tegema. (4) Kui seaduses on sätestatud tehingu kohustuslik lihtkirjalik vorm,
peab selle tegemiseks antud volitus olema lihtkirjalikus või notariaalselt
tõestatud vormis. Kui seaduses on sätestatud tehingu kohustuslik notariaalselt
tõestatud vorm, peab selle tegemiseks antud volitus olema notariaalselt
tõestatud vormis. (5) Isik võib nõuda, et esindaja, kellega ta tehingu teeb, tõendaks oma
volituse. Kui 3. lõikes nimetatud isik tegutseb olukorras, millest võib
järeldada, et ta tegutseb teise isiku ülesandel, loetakse tema volitus
tõendatuks. § 99. Volikiri (1) Volikiri on esindatava poolt esindajale antud kirjalik dokument,
mis väljendab esindaja volitust. (2) Esindaja peab esitama volikirja, kui see kohustus on sätestatud
seaduses või kui seda nõuab isik, kellega ta tehingut teeb. § 100. Volituse tähtaeg (1) Volitus võib olla tähtajaline või tähtajatu. (2) Volitus kehtib selle andmisest alates, kui esindatav ei ole
määranud teisiti. § 101. Volituse lõppemise alused (1) Tehingust tuleneva esinduse korral lõpeb volitus, kui: 1) esindaja on teinud tehingu, milleks volitus oli antud; 2) volituse tähtaeg on möödunud; 3) esindatav tühistab volituse; 4) kui esindaja loobub volitusest; 5) esindatavaks või esindajaks olev juriidiline isik lõpeb; 6) on välja kuulutatud esindatava või esindaja pankrot; 7) esindatav sureb või tunnistatakse teovõimetuks või teadmata kadunuks; 8) esindaja sureb või tunnistatakse teovõimetuks või teadmata kadunuks või
piiratakse tema teovõimet. (2) Tehingust tuleneva esinduse korral võib esindatav volituse igal
ajal tühistada. Esindaja võib volitustest loobuda, välja arvatud siis, kui
seadusest tulenevalt ei ole loobumine lubatud. Kokkulepe, millega esindatav
loobub volituse tühistamise õigusest või esindaja loobub volitusest loobumise
õigusest, on tühine. (3) Seadusjärgse esinduse korral lõpeb volitus seaduses ettenähtud
alustel. § 102. Volituse lõppemise kord (1) Esindatav on kohustatud volituse tühistamisest teatama
viivitamatult esindajale, samuti temale teada olevatele kolmandatele isikutele,
kellega tehingu tegemiseks volitus oli antud. Kui volitus lõpeb § 105
1. lõike punktides 5, 6 ja 7 sätestatud alusel, on teatamise kohustus
juhatusel, seda asendaval organil, pankrotihalduril või pärijal. (2) Kui volitus on antud volikirjas, peab volituse tühistamiseks enne
volituse tähtaja lõppu volikirja tagasi nõudma või avaldama volituse
tühistamise teate üleriigilises ajalehes. (3) Kui esindatav tühistab volituse, loetakse volitus lõppenuks ajast,
mil esindaja sai või pidi teada saama volituse tühistamisest, kuid mitte hiljem
teate ilmumisest ajalehes. (4) Pärast volituse lõppemist on esindaja või tema pärija kohustatud
volikirja viivitamatult esindatavale tagastama. (5) Õigused ja kohustused, mis on tekkinud tehingust, mille esindaja on
teinud enne seda, kui ta sai teada või pidi teada saama volituse lõppemisest,
jäävad kehtima, kui tehingu teine pool ei teadnud ega pidanud teadma, et
volitus on lõppenud. § 103. Volituseta esindus (1) Tehing, mille teise isiku nimel on teinud isik, kellel ei olnud
volitust või kes volituse piire ületas, on tühine. Kui isik tegi teise isiku
nimel tehingu volitust ületades, kehtib tehing osas, milleks esindajal oli
volitus. (2) Kui isik, kelle nimel 1. lõikes nimetatud tehing tehti, selle
hiljem heaks kiidab, on tehing kehtiv algusest peale. Kui tehingu teine pool
heakskiitu taotleb, peab isik, kelle nimel tehing tehti, kahe nädala jooksul
otsustama, kas ta tehingu heaks kiidab. Kui ta tehingut kahe nädala jooksul
heaks ei kiida, loetakse, et tehing tehti volituseta. (3) Isikul, kes on teinud tehingu isikuga, kellel ei olnud volitust või
kes ületas volituse piire, on õigus nõuda sellelt isikult kahju hüvitamist, kui
ta ei teadnud ega pidanud teadma, et isikul puudus volitus või ta ületas
volituse piire. 7. peatükk TÄHTAEG JA TÄHTPÄEV
§ 104. Tähtaja mõiste (1) Tähtaeg on kindlaksmääratud ajavahemik, millega on seotud
õiguslikud tagajärjed. (2) Tähtaeg määratakse aastate, kuude, nädalate, päevade, tundide või
väiksemate ajaühikute või kindlalt saabuva sündmusega. § 105. Tähtaja algus (1) Tähtaja kulgemine algab järgmisel päeval pärast selle kalendripäeva
või sündmuse saabumist, millega määrati kindlaks tähtaja algus, kui seaduses
või lepinguga ei ole ette nähtud teisiti. (2) Tähtaeg lõpeb tähtpäeva saabumisel. (3) Tähtpäeva saabumine määratakse tähtajaga või kindlaksmääratud sündmusega.
§ 106. Tähtpäeva saabumine (1) Kui tähtpäeva saabumine on määratud aastates arvutatava tähtajaga,
saabub tähtpäev viimase aasta vastaval kuul ja päeval. (2) Kui tähtpäeva saabumine on määratud kuudes arvutatava tähtajaga,
saabub tähtpäev viimase kuu vastaval päeval. (3) Kui 1. ja 2. lõikes sätestatud korras määratav tähtpäev
satub kuule, milles vastavat kuupäeva ei ole, loetakse tähtpäev saabunuks selle
kuu viimasel päeval. (4) Kui tähtpäeva saabumine on määratud nädalates arvutatava ajavahemikuga,
saabub tähtpäev ajavahemiku viimase nädala vastaval päeval. (5) Kui tähtpäeva saabumine on määratud päevades arvutatava
ajavahemikuga, saabub tähtpäev ajavahemiku viimasel päeval. (6) Kui tähtpäeva saabumine on määratud teatud kuupäeva, kellaajaga või
sündmuse toimumisega, saabub tähtpäev sellel kuupäeval, kellaajal või sündmuse
toimumisel. (7) Kui tähtpäev satub riigipühale või muule puhkepäevale, loetakse
tähtpäev saabunuks puhkepäevale järgneval tööpäeval. (8) Tähtaja määramisel loetakse päevaks ajavahemikku keskööst keskööni.
(9) Kui tähtpäeva saabumine on määratud päevast väiksema ajaühikuga
arvutatava tähtajaga, saabub tähtpäev selle ajaühiku saabumisel. (10) Kui tähtpäeva saabumine on määratud kuu alguse, keskpaiga või
lõpuga, saabub tähtpäev vastavalt kuu esimesel, 15. või viimasel päeval. § 107. Tähtaja möödumine (1) Kui tähtpäeva saabumine on määratud päevades või suuremates
ajaühikutes arvutatava tähtajaga, möödub tähtaeg tähtaja saabumise päeval
kell 24.00. (2) Kirjalik dokument loetakse tähtpäevaks esitatuks, kui see on
sideasutusele ärasaatmiseks üle antud tähtpäeval enne kella 24.00.
Sideasutusele esitamisega võrdsustatakse dokumendi teksti edastamine teletaibi,
telefaxi või muu sidevahendiga. IV osa TSIVIILÕIGUSTE TEOSTAMINE JA KAITSE
§ 108. Tsiviilõiguste teostamine (1) Tsiviilõiguse teostamisel ja tsiviilkohustuse täitmisel tuleb
toimida heas usus. (2) Õiguse teostamine ei ole lubatud seadusvastasel viisil, samuti
siis, kui õiguse teostamise eesmärgiks on kahju tekitamine teisele isikule. § 109. Heausksuse eeldus Kui seadus seob õiguslikud tagajärjed heausksusega, tuleb selle olemasolu
eeldada, kui seaduses ei ole sätestatud teisiti. § 110. Hädakaitse ja hädaseisund (1) Hädakaitseks tehtud tegu ei ole õigusvastane, kui ei ole ületatud
hädakaitse piire. (2) Hädaseisundis tehtud tegu ei ole õigusvastane, kui see on suunatud
ohu ärahoidmisele ja tekitatud kahju on väiksem ärahoitud kahjust. § 111. Õiguste kaitse (1) Tsiviilõigusi võib kaitsta kohtus. (2) Kui pooled on selles kokku leppinud, võib tsiviilõigusi kaitsta
vahekohtus. § 112. Tsiviilõiguste kaitse viisid (1) Tsiviilõigusi kaitstakse kohtus või vahekohtus. (2) Tsiviilõiguste kaitse viisid on: 1) õiguse tunnustamine; 2) rikkumise kõrvaldamine ja edasise rikkumise ärahoidmine; 3) rikkumiseelse olukorra ennistamine; 4) kahju hüvitamine; 5) kohustuse täitmisele sundimine; 6) muud seaduses sätestatud viisid. 9. peatükk AEGUMINE
§ 113. Aegumistähtaeg (1) Hagi korras õiguste kaitse üldine aegumistähtaeg on 10 aastat,
välja arvatud nõuded, mille kohta on seaduses sätestatud lühendatud
aegumistähtaeg või mille kohta aegumist ei kohaldata. (2) Aegumistähtaega ei või poolte kokkuleppel muuta, kui seaduses ei
ole sätestatud teisiti. Loobumine õigusest nõuda aegumise kohaldamist on
tühine. § 114. Aegumise kohaldamine (1) Isik võib oma rikutud või vaidlustatud õiguse kaitseks pöörduda
kohtusse aegumisest sõltumata. (2) Kohus kohaldab aegumist ainult huvitatud poole nõudel. Kui hagi
esitatakse pärast aegumistähtaja möödumist (hagi aegumist) ja huvitatud
pool nõuab hagi aegumise kohaldamist, jätab kohus hagi rahuldamata. § 115. Aegumise kohaldamatus Aegumist ei kohaldata: 1) kinnistusraamatusse kantud asjaõigusest tulenevale nõudele, välja
arvatud asjaõigusest tulenev kõrvalnõue; 2) kinnisasja piiride kindlakstegemise nõudele; 3) vallasasja pahauskselt valdajalt väljanõudmise nõudele; 4) perekonnasuhetest tulenevale nõudele, kui perekonnaseadusest ei tulene
teisiti; 5) muudel seaduses sätestatud juhtudel. § 116. Aegumise algus Aegumistähtaja kulg algab päevast, mil isik sai teada või pidi teada saama
oma õiguse rikkumisest. Seaduses võib sätestada hagemisõiguse tekkimise muu
aja. § 117. Kõrvalnõude aegumine Peanõude aegumisega aegub ka sellest tulenev kõrvalnõue, vaatamata sellele,
et kõrvalnõude aegumistähtaeg ei ole möödunud. § 118. Kohustuse osa aegumine Kui kohustus kuulub täitmisele ositi, aegub iga osa täitmise nõue eraldi. § 119. Aegumine õigusjärgluse korral Õigusjärglus ei mõjuta aegumistähtaja kulgu. § 120. Aegumise peatumine (1) Aegumistähtaja hulka ei arvata aega, mille kestel aegumistähtaja
kulg on peatunud. (2) Aegumistähtaja kulg peatub ajaks: 1) mil teovõimetul isikul ei ole seaduslikku esindajat; 2) mil hagi esitamist takistab vääramatu jõud; 3) mil kehtib erakorraline seisukord või eriolukord; 4) mil on kehtestatud moratoorium – võlgniku vastu esitatud nõude osas; 5) pärandaja surmast kuni pärandi vastuvõtmiseni või pärandvarale hoidja
määramiseni – pärandi suhtes esitatud nõude osas; 6) mil hageja või kostja on sõjaseisukorra ajal kaitseväe
tegevteenistuses. (3) Aegumistähtaja kulg peatub, kui 2. lõikes nimetatud asjaolud
tekkisid või jätkusid aegumisaja viimase kuue kuu jooksul, kui aga aegumisaeg
on lühem kui kuus kuud, siis aegumisaja jooksul. (4) Aegumistähtaja kulg jätkub aegumise peatumist põhjustanud asjaolu
lõppemise päevast. Järelejäänud aegumistähtaeg pikeneb kuue kuuni, kui
aegumistähtaeg on lühem kui kuus kuud, siis aegumistähtaja võrra. § 121. Aegumise katkemine (1) Aegumistähtaja kulg katkeb: 1) hagi esitamisega; 2) nõude esitamisega pankrotimenetluses; 3) nõude esitamisega vahekohtule; 4) kui kohustatud isik teeb teo, millega tunnistab võlga. (2) Katkenud aegumistähtaja kulg algab uuesti: 1) kohtus hagi läbi vaatamata jätmisel; 2) pankrotimenetluse lõppemisel; 3) vahekohtus nõude läbi vaatamata jätmisel; 4) kohustatud isiku poolt võla tunnistamist tõendava teo tegemisest. (3) Kuni aegumistähtaja katkemiseni möödunud aega uuesti alanud
aegumistähtaja hulka ei arvata. § 122. Kohustuse täitmine pärast aegumist (1) Kui võlgnik on täitnud kohustuse pärast hagi aegumist, ei või ta
nõuda üleantu tagastamist. (2) Pandiga tagatud nõude aegumine ei võta pandipidajalt õigust nõude
rahuldamisele panditud vara arvel. (3) Nõude aegumine ei võta õigust nõuet tasaarvestada või kohaldada
kinnipidamisõigust, kui õigus nõuet tasaarvestada või kohaldada
kinnipidamisõigust oli tekkinud enne aegumistähtaja möödumist. § 123. Kohtuotsusega tunnustatud nõude aegumine (1) Kohtuotsusega tunnustatud nõude aegumistähtaeg on 10 aastat.
Aegumistähtaja kulg algab kohtuotsuse jõustumisest. (2) Täitemenetluse algatamisel aegumistähtaja kulg katkeb.
Täitemenetluse peatumisel sissenõudja süül algab aegumistähtaja kulg uuesti.
Kuni aegumistähtaja katkemiseni möödunud aega aegumistähtaja hulka ei arvata. (3) Esimeses ja teises lõikes sätestatu ei kehti nõude suhtes, millele
ei kohaldata aegumist. V osa RAHVUSVAHELISE ERAÕIGUSE SÄTTED
§ 124. Kollisiooninormi mõiste (1) Kollisiooninorm sätestab, millise maa seadust kohaldatakse, kui: 1) õigussuhte kas või üks pool on välismaine isik (§ 129); 2) õigussuhtega seotud asi asub väljaspool Eesti Vabariigi territooriumi; 3) õigussuhe tekib, muutub või lõpeb väljaspool Eesti Vabariigi
territooriumi. (2) Maa käesoleva seaduse tähenduses on territoorium, kus kehtib
iseseisev õigussüsteem. Õigussüsteemi osaks käesoleva seaduse tähenduses ei
loeta kollisiooninorme, kui tsiviilseadustiku üldosa seadusest ei tulene
teisiti. § 125. Välismaa seaduse kohaldamise alused Õigussuhtele kohaldatakse välismaa seadust, kui seda näeb ette käesolev
seadus, Eesti muu seadus, Eesti välisleping, Eestis tunnustatav rahvusvaheline
tava, samuti tehing, mis ei ole vastuolus seaduse, välislepingu või tavaga. § 126. Tagasisaade (1) Kui käesolev seadus või Eesti muu seadus näeb ette välismaa seaduse
kohaldamise ja selle maa seadus näeb ette Eesti seaduse kohaldamise, kuulub
kohaldamisele Eesti seadus. (2) Kui käesolev seadus või Eesti muu seadus näeb ette välismaa seaduse
kohaldamise ja selle maa seadus näeb ette kolmanda maa seaduse kohaldamise,
kuulub kohaldamisele Eesti seadus. § 127. Välismaa seaduse tõlgendamine (1) Välismaa seaduse tõlgendamisel Eestis lähtutakse selle seaduse
tõlgendusest ja kohaldamise praktikast vastaval maal. (2) Isikult, kelle nõue toetub välismaa seadusele, võib nõuda selle
seaduse teksti või muid andmed, mis on piisavad seaduse kohaldamiseks. (3) Välismaa seaduse tõlgenduse saamiseks võib kohus, vahekohus, riigi-
või kohaliku omavalitsuse asutus pöörduda Justiitsministeeriumi,
Välisministeeriumi poole või kasutada eksperte. (4) Kui välismaa seaduse sisu ei õnnestu välja selgitada, kohaldatakse
Eesti seadust. § 128. Piirangud välismaa seaduse kohaldamisel Välismaa seadust ei kohaldata ja selle alusel tekkinud õigusi ja kohustusi
ei loeta Eestis kehtivaks, kui need on vastuolus Eesti seaduse, põhiseadusliku
korra või heade kommetega. Sellisel juhul kohaldatakse Eesti seadust. § 129. Välislepingu kohaldatavus Kui Eesti välislepingus on tsiviilseadustiku üldosa seadusest erinevad
sätted, kohaldatakse välislepingu sätteid. 11. peatükk ISIKUD JA TEHINGUD
1. jagu. Isikud
§ 130. Välismaine isik Välismaine isik käesoleva seaduse tähenduses on füüsiline isik, kelle
elukoht (§ 21) või juriidiline isik, kelle asukoht (§ 40) on
väljaspool Eestit. § 131. Füüsilise isiku õigus- ja teovõime suhtes kohaldatav seadus (1) Väismaise füüsilise isiku õigusvõime (§ 7 lg. 1) ja
teovõime (§ 7 lg.2) määratakse tema elukoha maa seadusega. (2) Välismaisel füüsilisel isikul on Eestis võrdne õigus- ja teovõime
isikuga, kelle elukoht on Eestis, kui seaduses ei ole sätestatud teisiti. (3) Välismaise füüsilise isiku teovõime Eestis tehtud tehingu suhtes ja
Eestis tekitatud kahju suhtes määratakse Eesti seadusega. § 132. Teovõimetuks tunnistamise ja teovõime piiramise kehtivus Välismaise füüsilise isiku teovõimetuks tunnistamine või teovõime piiramine
elukohamaal loetakse Eestis kehtivaks. § 133. Juriidilise isiku asutamisel kohaldatav seadus Juriidilise isiku asutamisel Eestis kohaldatakse Eesti seadust. § 134. Välismaise juriidilise isiku õigusvõime ja teovõime suhtes
kohaldatav seadus (1) Välismaise juriidilise isiku õigus- ja teovõime suhtes kohaldatakse
selle maa seadust, kus asub tema juhtorgan. (2) Kui välismaise juriidilise isiku põhitegevus ei toimu maal, kus
asub tema juhtorgan, kohaldatakse selle maa seadust, kus toimub juriidilise
isiku põhitegevus. (3) Välismaise juriidilise isiku filiaali suhtes kohaldatakse käesoleva
paragrahvi 1. ja 2. lõike sätteid. § 135. Välismaise juriidilise isiku tunnustamine Eestis Eesti Vabariigis tunnustatakse välismaiseid juriidilisi isikuid ja neil on
võrdne õigus- ja teovõime Eesti juriidiliste isikutega, kui seadusest või
lepingust ei tulene teisiti. § 136. Vastukitsendused Valitsus võib kehtestada vastukitsendusi nende maade isikute õigusvõime ja
teovõime suhtes, kus on kehtestatud Eesti Vabariigi kodanike, alaliste elanike
ja juriidiliste isikute õigus- ja teovõime kitsendused. § 137. Isiklike õiguste kaitse Kui isiklikke õigusi rikutatakse, kohaldatakse selle isiku valikul kas selle
maa seadust, kus tehti tegu, mis on nõude aluseks, või selle isiku alalise
elukoha maa seadust. § 138. Eesti seaduse erandkorras kohaldamine isiku õiguste kaitseks Kohus võib isiku õiguste kaitseks kohaldada Eesti seadust, kui ta leiab, et
asjaoludest tulenevalt tuleb tarvitusele võtta kiired abinõud nende õiguste
kaitseks. § 139. Intellektuaalse omandi suhtes kohaldatav seadus Intellektuaalsele omandile kohaldatakse Eesti seadust, kui seaduse või Eesti
välislepinguga ei ole sätestatud teisiti. 2. jagu. Tehingud
§ 140. Välismaal tehtud tehingu kehtivus Eestis Välismaal tehtud tehingut ei loeta Eestis kehtivaks, kui see on vastuolus
Eesti seaduse, põhiseadusliku korra või heade kommetega. Sellisel juhul
kohaldatakse Eesti seadust. § 141. Tehingu sisu suhtes kohaldatav seadus (1) Tehingu sisule kohaldatakse selle maa seadust, mille kohaldamises
pooled on kokku leppinud. (2) Pooled võivad kokku leppida teatud maa seaduse kohaldamises kas
kogu tehingu või selle osa suhtes. (3) Poolte kokkuleppe puudumisel kohaldatakse tehingu täitmise koha
seadust. (4) Tehingu täitmise koht määratakse selle maa seadusega, millega
tehingust tulenev kohustus on kõige lähemalt seotud. Kohustus loetakse kõige
lähemalt seotuks selle maa seadusega, kus asub kohustuse täitja elukoht või
asukoht. (5) Vahekohtu kokkuleppele kohaldatakse selle maa seadust, mida
kohaldatakse tehingu sisule, kui pooled ei ole teisiti kokku leppinud. § 142. Tehingu vormi suhtes kohaldatav seadus (1) Tehingu vormile kohaldatakse tehingu tegemise maa seadust. (2) Pooled võivad kokku leppida, et tehingu vormile kohaldatakse
tehingu täitmise maa, poolte elu- või asukohamaa või tehingu esemeks oleva vara
asukoha seadust. (3) Kui pooled ei ole kokku leppinud tehingu vormile kohaldatavas seaduses
ja tehing ei vasta 1. lõikes nimetatud vormile, ei või tehingut tunnistada
kehtetuks ainuüksi vormi mittejärgimise tõttu, kui tehing vastab Eesti seaduse
või tehingu sisu osas kohaldatava seaduse nõuetele. (4) Tehingu vormile, mille esemeks on Eestis asuv kinnisasi või Eestis
registrisse kantud laev või lennuk, kohaldatakse Eesti seadust. 12. peatükk PEREKONNAÕIGUS
§ 143. Abielu sõlmimisel kohaldatav seadus (1) Abielu sõlmimise eeldused määratakse kummagi abielluja suhtes tema
elukoha maa seadusega. (2) Abielu sõlmimise vormi suhtes kohaldatakse abielu sõlmimise koha
maa seadust. (3) Välismaal ja Eestis asuvas välisriigi esinduses sõlmitud abielu
loetakse Eestis kehtivaks, kui see vastab 1. ja 2. lõike nõuetele või
selle riigi seaduse nõuetele, kelle kodanik abielluja on. § 144. Abielu lahutamisel kohaldatav seadus (1) Abielu lahutamisel kohaldatakse abikaasade ühise elukoha maa
seadust. (2) Kui abikaasade elukohad on eri maades, kohaldatakse nende viimase
ühise elukoha maa seadust, kuid abielu lahutamine on võimalik ainult juhul, kui
seda lubavad mõlema abikaasa elukoha maa seadused. Kui abikaasadel puudus ühine
elukoht, kohaldatakse abielu lahutava organi asukoha maa seadust. (3) Välismaal toimunud abielu lahutamine loetakse Eestis kehtivaks, kui
see vastab abielu lahutamise koha maa seadusele. § 145. Abielu kehtetuks tunnistamisel kohaldatav seadus Abielu kehtetuks tunnistamisel kohaldatakse abielu sõlmimisel kohaldatavat
seadust (§ 143). § 146. Abikaasade isiklike ja varaliste õiguste suhtes kohaldatav
seadus (1) Abikaasade isiklikud ja varalised õigused määratakse selle maa
seadusega, kus on abikaasade ühine elukoht. (2) Kui abikaasade elukohad on eri maades, kuid neil on ühine kodakondsus,
määratakse nende isiklikud ja varalised õigused selle maa seadusega, kelle
kodanikud nad on. (3) Kui abikaasade elukohad on eri maades ja neil on erinev
kodakondsus, määratakse nende isiklikud ja varalised õigused selle maa
seadusega, kus oli nende viimane ühine elukoht. Kui abikaasadel puudus ühine
elukoht, kohaldatakse abielu sõlmimise koha maa seadust. (4) Abikaasade varalistele õigustele kinnisasja suhtes kohaldatakse
kinnisasja asukoha maa seadust. § 147. Vanemate ja laste vahelisi suhteid määrav seadus (1) Vanemate ja laste vastastikused õigused ja kohustused määratakse
nende ühise elukoha maa seadusega. (2) Kui vanemate ja laste elukohad on eri maades, kohaldatakse selle
maa seadust, kelle kodanik laps on. (3) Väljaspool abielu sündinud lapse õiguste suhtes kohaldatakse tema
ema elukoha maa seadust lapse sündimise ajal. § 148. Lapse põlvnemise tuvastamisel ja kindlakstegemisel
kohaldatav seadus Lapse põlvnemise tuvastamisel ja kindlakstegemisel lähtutakse lapse või tema
ühe vanema elukoha või kodakondsuse maa seadusest lapse sünni hetkel, sõltuvalt
sellest, mis on lapsele kasulikum. § 149. Lapsendamisel kohaldatav seadus (1) Lapsendamisel kohaldatakse lapsendaja või lapsendajate ühise
elukoha maa seadust. Kui lapsendajaks on abikaasad, kelle elukoht on eri maades
või kes on eri maade kodanikud, peab lapsendamine vastama mõlema abikaasa
elukoha või kodakondsuse maa seadusele. (2) Lapsendamise võimalikkuse ning lapse ja tema seadusliku esindaja
nõusoleku kohta lapsendamiseks kohaldatakse lapsendatava ja tema seadusliku
esindaja elukoha maa seadust. § 150. Ülalpidamiskohustuste suhtes kohaldatav seadus (1) Lahutatud abikaasa ülalpidamise kohustused määratakse abielu
lahutamisel kohaldatava seadusega (§ 144). (2) Vanemate ja laste, samuti teiste perekonnaliikmete
ülalpidamiskohustuste suhtes kohaldatakse nõude esitanud isiku valikul kas tema
enda elukoha maa seadust või isiku elukoha maa seadust, kelle vastu nõue on
esitatud. § 151. Eestkoste ja hoolduse suhtes kohaldatav seadus Eestkoste ja hoolduse suhtes kohaldatakse selle maa seadust, kus eestkoste
ja hooldus seatakse. § 152. Perekonnaseisuakti suhtes kohaldatav seadus (1) Perekonnaseisuakti suhtes kohaldatakse selle maa seadust, kus
perekonnaseisuakt on koostatud. (2) Välisriigis tehtud perekonnaseisuakt kehtib Eestis, kui see on
tehtud selle riigi seaduse kohaselt. (3) Välisriigi asutuse poolt perekonnaseisuakti kohta välja antud
dokument kehtib Eestis pärast konsulaarlegaliseerimist. 13. peatükk ASJAÕIGUS
§ 153. Asjaõiguse suhtes kohaldatav seadus (1) Asjaõiguse suhtes kehtib asja asukohamaa seadus. (2) Kas asi on kinnisasi või vallasasi, määratakse asja asukoha maa
seaduse järgi. (3) Väljaspool Eestit teel oleva vallasasja suhtes kohaldatakse selle
asja sihtkoha maa seadust, kui pooled ei ole teisiti kokku leppinud. (4) Asjaõigused riiklikusse registrisse kandmisele kuuluvale laevale
või lennukile määratakse selle maa seaduse järgi, kus laev või lennuk on
registrisse kantud. § 154. Asjaõiguse tekkimise ja lõppemise suhtes kohaldatav seadus Asjaõiguse tekkimine ja lõppemine määratakse selle maa seaduse järgi, kus
asi asus asjaõiguse tekkimise või lõppemise aluseks oleva teo või sündmuse
ajal. § 155. Asjaõiguste kaitse osas kohaldatav seadus (1) Asjaõiguslikule nõudele kohaldatakse õigustatud isiku valikul kas
asja asukoha maa seadust või kohtu asukoha maa seadust, kus asjaõiguslik nõue
on läbivaatamisel. (2) Transpordivahendiga seotud asjaõiguslikule nõudele võib õigustatud
isiku valikul kohaldada ka selle maa seadust, kus transpordivahend on kantud
riiklikku registrisse. § 156. Väärtpaberite suhtes kohaldatav seadus (1) Nimelise ja esitajaväärtpaberite suhtes kohaldatakse selle maa
seadust, kus väärtpaber on välja antud, kui pooled ei ole teisiti kokku
leppinud. (2) Väärtpaberite üleandmisele kohaldatakse: 1) nimelise väärtpaberi puhul selle maa seadust, kus väärtpaber on välja
antud, kui pooled ei ole teisiti kokku leppinud; 2) esitajaväärtpaberi puhul väärtpaberi asukoha maa seadust. 14. peatükk PÄRIMISÕIGUS
§ 157. Pärimisele kohaldatav seadus (1) Eestis asuva kinnisasja pärimisele kohaldatakse Eesti seadust. (2) Välismaal asuva kinnisasja pärimisele kohaldatakse selle maa
seadust, kus asi asub. (3) Vallasvara pärimisele kohaldatakse selle maa seadust, kus oli pärandaja
viimane elukoht. (4) Isik võib määrata testamendiga, et tema vallasvara pärimisele
kohaldatakse vallasasja asukoha maa või tema kodakondsuse maa seadust. § 158. Testamendi suhtes kohaldatav seadus (1) Isiku võime testamenti koostada, muuta või tühistada määratakse
kindlaks selle maa seaduse järgi, kus oli testaatori elukoht testamendi
tegemise, muutmise või tühistamise ajal. (2) Testamendi vorm, samuti testamendi teksti tähendus määratakse
kindlaks selle maa seaduse järgi, kus isik testamendi tegi, muutis või
tühistas. (3) Kui välismaal tehtud testamendi vorm ei vasta tegemise koha maa
seadusele, kehtib see Eestis, kui selline vorm vastab Eesti seadusele. (4) Eestis asuva kinnisasja pärandamiseks peab testament, selle
muutmise ja tühistamise vorm vastama Eesti seadustele. (5) Testamentaarsele annakule kohaldatakse 1.–4. lõikes
sätestatut. 15. peatükk VÕLAÕIGUS
1. jagu. Lepingud
§ 159. Ostu-müügileping (1) Kui pooled ei ole kinnisasja ostu-müügilepingus kokku leppinud,
millise maa seadust lepingu sisule kohaldatakse, kuulub kohaldamisele selle maa
seadus, kus asi asub. (2) Kui pooled ei ole vallasasja ostu-müügilepingus kokku leppinud,
millise maa seadust lepingu sisule kohaldatatakse, kuulub kohaldamisele müüja
lepingu sõlmimise aegse elukoha või asukoha maa seadus või ostja lepingu
sõlmimise aegse elukoha või asukoha maa seadus, kui: 1) leping sõlmiti sellel maal või 2) lepingus on ette nähtud, et asi antakse üle sellel maal. (3) Kui enampakkumisel, konkursi alusel või börsil sõlmitud lepingus ei
ole kindlaks määratud, millise maa seadust kohaldatakse, kuulub kohaldamisele
selle maa seadus, kus enampakkumine või konkurss läbi viidi või kus asub börs. § 160. Tarbija ja müüja vahelised lepingud (1) Kui tarbija ja müüja vahelises lepingus ei ole pooled kokku
leppinud, millise maa seadust lepingu sisule ja vormile kohaldatakse, kuulub
kohaldamisele Eesti seadus. (2) Kui tarbija ja müüja on kokku leppinud kohaldatavas seaduses, ei
võta see tarbijalt õigusi, mida näeb ette Eestis tarbijat kaitsev seadus. § 161. Esindus (1) Esindaja volitus, samuti esindaja ja esindatava vastastikused
õigused ja kohustused määratakse selle maa seaduse järgi, mille kohaldamises
esindatav ise või tema esindaja ja kolmas isik on kokku leppinud. (2) Poolte kokkuleppe puudumisel kohaldatakse selle maa seadust, kus
esindaja teeb volitusest tulenevaid tegusid, kui esindatava või kolmanda isiku
elukoht või asukoht on sellel maal. (3) Volikirja vorm ja kehtivuse aeg määratakse selle maa seaduse järgi,
kus volikiri on tehtud. (4) Kui volikirja vorm ei vasta maa seadusele, kus volikiri välja anti,
on volikiri kehtiv, kui volikiri vastab Eesti seadusele. § 162. Lepingute üksikute liikide suhtes kohaldatav seadus (1) Kui pooled ei ole kokku leppinud, millise maa seadust kohaldatakse,
kuulub vastava lepingu sisu suhtes kohaldamisele selle maa seadus, kus on
laenutaja, rendileandja, litsentsiaari, hoidja, komisjonäri, vedaja,
ekspediitori, kindlustaja või kinkija elukoht või asukoht. (2) Esimeses lõikes nimetamata lepingutele kohaldatakse selle maa
seadust, kus on selle isiku elukoht või asukoht, kelle kohustuse täitmine on
lepingu suhtes määrav. Määravaks loetakse sellist kohustuse täitmist, mis on
omane antud liiki lepingule. (3) Kui 1. ja 2. lõikes nimetatud lepingu pool on juriidiline
isik, kohaldatakse § 134 2. lõikes sätestatud juhul selle juriidilise
isiku asukoha maa seadust. § 163. Vastutus lepingu rikkumise eest Vastutus lepingulise kohustuse täitmata jätmise või mittenõuetekohase
täitmise eest määratakse selle maa seadusega, mida kohaldatakse selle lepingu
sisule (§ 141). 2. jagu. Lepinguväline kahju
ja alusetu rikastumine
§ 164. Kahju hüvitamise nõude suhtes kohaldatav seadus (1) Lepinguvälise kahju hüvitamise nõude suhtes kohaldatakse selle maa
seadust, kus tehti tegu või toimus sündmus, mis on kahju hüvitamise nõude
aluseks. (2) Kas tegu või sündmus on kahju hüvitamise nõude aluseks, määratakse
selle maa seadusega, kus see tegu tehti või sündmus toimus. (3) Kui kahju hüvitamise nõude aluseks olev tegu tehti või sündmus
toimus ühel maal, kuid sellest tulenev kahju tekkis teisel maal, võib kannatanu
nõudel kohaldada selle maa seadust, kus kahju tekkis. § 165. Eesti seaduse kohaldamine kahju hüvitamise nõudele (1) Välismaal tekitatud kahju hüvitamise nõudele võib kannatanu nõudel
kohaldada Eesti seadust, kui kahju tekitaja ja kannatanu elukoht või asukoht on
Eestis. (2) Kui Eesti kohus või vahekohus kohaldab kahju hüvitamisel välismaa
seadust, arvestatakse kahju suuruse kindlaksmääramisel Eestis kujunenud
praktikat. § 166. Vastutus tarbijale tekitatud kahju eest Kauba ostmise või teenuse osutamisega seoses tarbijale tekkinud kahju
hüvitamise nõude puhul kohaldatakse tarbija nõudel: 1) tarbija elukoha maa seadust või 2) tootja või teenuse osutaja elukoha või asukoha maa seadust või 3) kui tootja või teenuse osutaja on juriidiline isik, kohaldatakse
§ 134 2. lõikes sätestatud juhul selle juriidilise isiku maa seadust
või 4) selle maa seadust, kus tarbija kauba omandas või talle teenus osutati. § 167. Vastutus kõlvatu konkurentsi eest (1) Kui kahju on tekkinud kõlvatu konkurentsiga või konkurentsi muu
ebaseadusliku piiramisega, kohaldatakse selle maa seadust, kus kahju tekkis. (2) Kui kõlvatu konkurentsiga kahjustatakse lepingulisi suhteid, võib
kannatanu nõudel kohaldada kahju hüvitamisel selle lepingu sisu kohta käivat
seadust (§ 141). § 168. Alusetu rikastumise korral kohaldatav seadus Alusetu rikastumise korral kohaldatakse selle maa seadust, kus alusetu
rikastumine aset leidis. VI osa RAKENDUSSÄTTED
§ 169. Seaduse jõustumine Tsiviilseadustiku üldosa seadus jõustub 1994. aasta
1. septembrist. § 170. Seaduse kohaldamine (1) Tsiviilseadustiku üldosa seadusel ei ole tagasiulatuvat jõudu, kui
rakendussätetest ei tulene teisiti. (2) Enne 1994. aasta 1. septembrit tekkinud ja sel päeval
kestvatele õigussuhetele kohaldatakse tsiviilseadustiku üldosa seaduse sätteid,
kui rakendussätetest ei tulene teisiti. § 171. Teovõime (1) Isiku teovõime tehingu suhtes määratakse tehingu tegemise ajal
kehtinud seaduse kohaselt. (2) Kui isiku teovõimet on piiratud või ta oli tunnistatud teovõimetuks
enne 1994. aasta 1. septembrit, otsustab kohus eestkostja taotlusel
§-de 12 2. lõike ja § 13 2. lõike alusel isiku õiguse üle
tehinguid teha. Enne seaduse jõustumist piiratud teovõimega täisealise või
alaealise hooldajaks määratud isikut loetakse alates 1994. aasta
1. septembrist eestkostjaks. § 172. Isiklike õiguste kaitse (1) Paragrahvide 23–26 ning 41 ja 42 sätteid kohaldatakse ka siis, kui
isiklikke õigusi rikuti enne 1994. aasta 1. septembrit. (2) Isikule tekitatud moraalne kahju kuulub kahju tekitanu poolt
hüvitamisele. Kahju tekitanu vabaneb moraalse kahju hüvitamise kohustusest, kui
ta tõendab, et ei ole kahju tekitamises süüdi. (3) Kui isiklikke õigusi on rikutud, otsustab kohus asjaolude kohaselt,
kas sellega on tekitatud moraalset kahju. (4) Hüvituse suuruse määramisel arvestab kohus tekitatud moraalse kahju
ulatust ja iseloomu ning kahju tekitanu süü astet. § 173. Teadmata kadunuks ja surnuks tunnistamine Paragrahvide 27–35 sätteid kohaldatakse ka isiku suhtes, kes jäi kadunuks
enne 1994. aasta 1. septembrit. § 174. Tehingu vorm (1) Tehingu vormi suhtes kohaldatakse tehingu tegemise ajal kehtinud
seadust. (2) Kui enne 1994. aasta 1. septembrit tehti notariaalset
tõestamist nõudev tehing notariaalset vormi järgimata, kuid üks pooltest on
enne nimetatud aega selle täielikult või osaliselt täitnud, ja tehingu teine
pool hoidub tehingu notariaalsest vormistamisest kõrvale, on kohtul õigus
tehingu täitnud poole nõudel tunnistada tehing kehtivaks. Sel juhul tehingu
järgnevat notariaalset vormistamist ei nõuta. (3) Kui enne 1994. aasta 1. septembrit tehti tehing seaduses
ettenähtud lihtkirjalikku vormi järgimata, ei too see kaasa tehingu kehtetust,
kuid pooltel ei ole õigust vaidluse korral viidata tehingu olemasolu
kinnitamiseks tunnistajate ütlustele. (4) Kolmandas lõikes sätestatut ei kohaldata enne 1994. aasta
1. septembrit tehtud tehingute suhtes, mille kehtetus lihtkirjaliku vormi
järgimata jätmise tõttu oli ette nähtud tehingu tegemise ajal kehtinud
seaduses. § 175. Tehingu kehtetus Paragrahvide 69–74, 76, 79 ja 80 sätteid kohaldatakse ka enne
1994. aasta 1. septembrit tehtud tehingute suhtes. § 176. Esindus (1) Volituse vormi kohta kohaldatakse volituse andmise ajal kehtinud
seadust. (2) Volikiri, mis oli tehtud enne 1994. aasta 1. septembrit
ja milles kehtivuse aeg ei olnud märgitud, loetakse kehtivaks ühe aasta
jooksul, arvates selle tegemise päevast. § 177. Tähtaeg Tähtaeg määratakse §-des 91–94 sätestatud korras ka siis, kui tähtaeg
määrati ajavahemikuga, mille kulg algas enne 1994. aasta
1. septembrit. § 178. Hagi aegumine (1) Kui enne 1994. aasta 1. septembrit kehtinud hagi
aegumistähtaeg on seaduse jõustumise ajaks möödunud, kohaldatakse varemkehtinud
aegumistähtaega. (2) Kui enne 1994. aasta 1. septembrit kehtinud hagi
aegumistähtaeg ei ole seaduse jõustumise ajaks möödunud ja üldosa seaduses
sätestatakse pikem aegumistähtaeg, kohaldatakse pikemat aegumistähtaega. (3) Kui enne 1994. aasta 1. septembrit kehtinud seaduse
kohaselt hagi aegumist ei kohaldatud, kuid tsiviilseadustiku üldosa seaduses on
see ette nähtud, või on tsiviilseadustiku üldosa seaduses kehtestatud
varasemast aegumistähtajast lühem aegumistähtaeg, kohaldatakse
tsiviilseadustiku üldosa seaduses sätestatud aegumistähtaega, arvutades selle
algust seaduse jõustumisest. § 179. Alusetu omandamise ja säästmise sätete kohaldamine Tsiviilseadustiku üldosa seaduse §-des 34 ja 168 tähendatud alusetu
rikastumise sätetena kohaldatakse Eesti NSV tsiviilkoodeksi §-de 477 ja
478 sätteid. § 180. Kehtivuse kaotanud õigusaktid (1) Kehtetuks tunnistatakse ENSV tsiviilkoodeksi (ENSV Teataja 1964,
25, 115; 1968, 46, 341; 1969, 30, 295; 1970, 37, 332; 1973, 9, 68; 1973, 44,
389; 1973, 53, 465; 1974, 28, 247; 1977, 6, 72; 1977, 37, 424; 1980, 31, 490;
1985, 27, 451; 1986, 19, 251; 1988, 6, 68; 1988, 25, 295; 1989, 17, 203; Eesti
Vabariigi Teataja 1990, 20, 300; RT 1990, 12, 128; 1992, 33, 418; 1992, 49, 615;
RT I 1993, 72/73, 1021) §-d 1–94 ja 566–573. (2) Kehtetuks tunnistatakse asjaõigusseaduse rakendamise seaduse
(RT I 1993, 72/73, 1021) §-d 3 ja 4. Riigikogu aseesimees Tunne KELAM
Lisatud avaldamisandmed. ← Tagasi | Üles ↑