Saue valla ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni kasutamise eeskiri – Riigi Teataja
Saue valla ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni kasutamise eeskiri
Saue valla ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni kasutamise eeskiri - sisukord
§ 12 Vee andmine ühisveevärgi ja –kanalisatsiooni avarii ning remonttööde korral
RT IV, 06.06.2014, 14
Vastu võetud 24.05.2007 nr 5
RT IV, 07.11.2012, 27
29.05.2014 RT IV, 06.06.2014, 12 09.06.2014
Määrus kehtestatakse “Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni seaduse” § 8 lõike 4 alusel.
(1) Saue valla ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni kasutamise eeskiri (edaspidi eeskiri) reguleerib suhteid veevarustuse ja reo- ning sademevee ärajuhtimise teenuseid osutava ettevõtja (edaspidi vee-ettevõtja) ja veevarustuse ja reo- ning sademevee ärajuhtimise teenuste kasutajate vahel, samuti määrab teenuste osutamise ja kasutamise korra Saue vallas.
(2) Eeskirja sätteid ei kohaldata ainult tootmise vajaduseks ette nähtud ühisveevärgile ja -kanalisatsioonile.
(3) Eeskiri on kohustuslik täitmiseks kõigile juriidilistele ja füüsilistele isikutele Saue vallas.
6) kaitsevöönd – ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni ehitisi ümbritsev maa-ala, õhuruum või veekogu, kus kinnisasja kasutamist on kitsendatud ehitiste kaitse ja ohutuse tagamiseks;
9) kinnistu veevärk ja kanalisatsioon – liitumispunktist kinnistupoolsed ehitised ja seadmed, sealhulgas ehitiste siseveevärk ja kanalisatsioon;
10) klient – kinnistu omanik või valdaja, hoonestusõiguse alusel maakasutaja või ehitise kui vallasasja omanik või valdaja, kelle kinnistu veevärk või kanalisatsioon on ühendatud ühisveevärgi ja –kanalisatsiooniga vastava torustikuühenduse kaudu ja kellega vee-ettevõtja on sõlminud lepingu ühisveevärgivee võtmiseks või reo- ning sademevee ärajuhtimiseks;
13) liitumistasu – tasu, mis tuleb kinnistuomanikul või valdajal maksta kinnistu veevärgi või kanalisatsiooni ühendamiseks ühisveevärgi või kanalisatsiooniga;
14) liitumispunkt – ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni ühenduskoht kinnistu veevärgi ja -kanalisatsiooniga;
19) peatoru – ühisveevärgi või –kanalisatsiooni torustik, mille kaudu toimub kinnistute veega varustamine või kinnistutelt reo- ning sademevee ärajuhtimine;
21) reoaine ehk saasteaine – mis tahes aine, mis võib põhjustada reostumist;
22) reostus – vee omadusi halvendav reoainete, organismide, soojuse või radioaktiivsuse sisaldus vees;
23) reostusgrupp – reovee reostustaset määravate reostusnäitajate vahemik mis on aluseks ülenormatiivse reostuse tasu määramisele;
24) reovee kanalisatsioon – ehitised ja seadmed reovee ärajuhtimiseks;
25) reovesi – üle kahjustuspiiri rikutud ja enne suublasse juhtimist puhastamist vajav vesi;
26) sademevesi – sademe- ja drenaaživesi ning muu pinnase- ja pinnavesi;
27) sademevee kanalisatsioon – ehitised ja seadmed sademevee ärajuhtimiseks;
29) tegevuspiirkond – piiritletud maa-ala kus vee-ettevõtja osutab veega varustamise ja reo- ning sademevee ärajuhtimise teenuseid;
31) ühendustoru – kinnistu veevärki veega varustav või kinnistu kanalisatsioonist reo- või sademevett ärajuhtiv toru peatorust liitumispunktini, viimane kaasaarvatud;
32) ühisveevärk ja –kanalisatsioon – ehitiste ja seadmete süsteem, mille kaudu toimub kinnistute veega varustamine või reo- ning sademevee ärajuhtimine ja mis on vee-ettevõtja hallatav;
33) ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni avarii – ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni ehitiste või seadmete purunemine või rikkiminek, mille tagajärjel oluliselt halveneb või katkeb klientide veega varustamine või nende reo- ning sademevee ärajuhtimine, või on ohustatud inimesed, ehitised või keskkond.
(2) Ühisveevärgi ja -kanalisatsioonina käsitletakse ühisveevärki või ühiskanalisatsiooni eraldi või mõlemat koos. Reo- ning sademeveena käsitletakse reovett või sademevett eraldi või mõlemat koos.
(1) Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni abil veevarustuse ja reo- ning sademevee ärajuhtimise
teenuste osutamine toimub Saue Vallavolikogu (edaspidi vallavolikogu) otsusega tegevuspiirkonda määratud vee-ettevõtja poolt vastavalt eeskirjale.
(2) Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni toimimise ning korrashoiu tagab vee-ettevõtja vastavalt eeskirjale ning Saue Vallavalitsuse (edaspidi vallavalitsus) ja vee-ettevõtja vahel sõlmitud lepingule.
(4) Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni klientidel on õigus saada ühisveevärgist vett ja juhtida ühiskanalisatsiooni reo- ning sademevett vastavalt vee-ettevõtjaga sõlmitud lepingule (edaspidi teenusleping). Teenusleping sõlmitakse kinnistu omaniku või valdajaga.
(5) [Kehtetu - RT IV, 06.06.2014, 12 - jõust. 09.06.2014]
(6) Klient tasub veevarustuse ja reo- ning sademevee ärajuhtimise teenuste eest vee-ettevõtjale kehtestatud hindade alusel vastavalt teenuslepingule.
(7) Vee-ettevõtja tegevuspiirkonna plaan peab asuma vee-ettevõtja klientide teenindusruumis nähtaval asukohal.
(8) Veevarustuse ja reo- ning sademevee ärajuhtimise teenuste osutamine vee-ettevõtjate vahel toimub lepingu alusel, mis on koostatud kooskõlas vallavalitsuse ja vee-ettevõtja vahelise lepinguga.
(9) Ühisveevärk on sõltuvalt ehitusviisist ette nähtud:
(10) Ühiskanalisatsioon on sõltuvalt ehitusviisist ette nähtud:
2) sademevee kanalisatsiooni puhul sademevee ärajuhtimiseks.
(11) Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni kaitsevööndis tuleb järgida Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni seaduse kohaseid kitsendusi.
(12) Isikuid, kes on süüdi ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni ehitiste või seadmete vigastamises, kannavad õigusaktides sätestatud korras vastutust põhjustatud kahju eest, sealhulgas sellega kaasneva veekao ja keskkonnakahjude eest.
(1) Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni ulatumisel teise kohaliku omavalitsuse haldusterritooriumile määratakse sellise ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni kasutamise tingimused vastava kohaliku omavalitsuse ja vallavalitsuse vahelise lepinguga.
(2) Ühiskanalisatsiooni kaudu avalikelt teedelt, tänavatelt ja väljakutelt sademevee ärajuhtimine ning ühisveevärgil asuvatest tuletõrjehüdrantidest ja veemahutitest kahjutule tõrjumiseks ning teisteks päästetöödeks ja õppusteks, samuti avalikest veevõtukohtadest vee võtmine ning vastavate kulutuste eest tasumine reguleeritakse vallavalitsuse ja vee-ettevõtja vahelise lepinguga.
(3) Reovee ja fekaalide väljaveol ning purgimisel ühiskanalisatsiooni tuleb juhinduda Saue valla heakorraeeskirjast. Purgida võib vee-ettevõtja poolt määratud purgimiskohtades vee-ettevõtjaga sõlmitud lepingu alusel.
(4) Ühisveevärgi tuletõrje hüdrantide ja veemahutite, samuti avalike veevõtukohtade korrashoiu eest vastutab vee-ettevõtja. Tuletõrje hüdrante ja veemahuteid kasutab Põhja-Eesti Päästekeskus (edaspidi päästekeskus) kahjutule tõrjumisel ja vajadusel teistel päästetöödel. Neist võib muuks otstarbeks vett kasutada vaid vee-ettevõtja loal lepingu alusel. Hüdrantide ja veemahutite kasutamine õppustel ning neist tarvitatav vee kogus tuleb vee-ettevõtjaga eelnevalt kooskõlastada, vastasel juhul loetakse veevõtt omavoliliseks.
(1) Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni ning kinnistu veevärgi ja kanalisatsiooni vaheliseks piiriks on ühisveevärgi ja kanalisatsiooni omaniku või valdaja poolt määratud liitumispunkt. Nõuded liitumispunkti paigutusele esitatakse liitumistingimustes. Liitumispunkt on ühisveevärgi ja -kananalisatsiooni oluline osa.
(2) Liitumispunkt asub avalikult kasutataval maal kuni üks meeter väljaspool kinnistu piiri võimalikult piiri juures. Kui liitumispunkti ei ole võimalik määrata eelnimetatud tingimustel, määratakse liitumispunkt ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni omaniku või valdaja ja kliendi vahelisel kokkuleppel.
(3) Liitumispunktiks veevärgil on peakraan, kanalisatsioonil vaatluskaev (toru). Kui olemasoleval torustikul peakraan või vaatluskaev puudub, või see asub kinnistu piirist kaugemal kui üks meeter ning liitumispunkti asukoht ei ole käesoleva paragrahvi lõike 2 kohaselt poolte vahel teisiti kokku lepitud, määratakse liitumispunkt kuni vajalike ümberehitusteni torustikule.
(4) Liitumispunkt fikseeritakse kirjalikult piiritlusaktis koos skeemiga, mis on koos liitumislepingu kohaste liitumistingimustega teenuslepingu lahutamatu osa.
(5) Avalike teede, tänavate ja väljakute sademevee äravooluehitiste liitumispunkt asub sissevoolul peatorusse, võimalikud erandid määratakse eeskirja § 4 lõike 2 kohases lepingus. Liitumispunktide asukohti piiritlusaktiga ei fikseerita.
(6) Kinnistute piiride või hoonestuse muutmiseks detailplaneeringuta tuleb kliendil see eelnevalt kooskõlastada vee-ettevõtjaga. Kui sellega tekib vajadus liitumispunktide või teiste veevärgi- või kanalisatsioonirajatiste ümberehituseks, väljastab vee-ettevõtja kooskõlastatult ühisveevärgi omaniku või valdajaga tehnilised tingimused koos teostustähtajaga.
(7) Kinnistute piiride muutmisel detailplaneeringuga esitavad ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni omanik või valdaja ja tegevuspiirkonna vee-ettevõtja veevärgi- ja kanalisatsioonirajatiste ehitamise ja ümberehitamise nõuded planeeringu läbivaatamisel.
(1) Veerõhk liitumispunktides määratakse vee-ettevõtja poolt piirkonniti, kehtestatud üldplaneeringute alusel, lähtudes valdavast hoonestuskõrgusest ja võrgurajatiste tehnilisest lahendusest.
(2) Vähim nõutud veerõhk, mõõdetuna maapinna kõrgusel, on ühekorruselise hoonestuse korral 20 m H2O (veesammast), millele hoonestuse iga järgneva korruse kohta lisandub 4 m H2O. Kui kinnistul vajatakse suuremat veerõhku, tuleb rõhu tõstmine lahendada kliendil oma rõhutõsteseadmega ja omal kulul.
(3) Rõhk ei tohi langeda alla 10 m (tulekahju korral) ja ületada torustikus 60 m H2O.
(4) Paisutustase ühiskanalisatsioonis on määratud kanalisatsiooni tehnilise lahendusega ja antakse liitumistingimustes. Kui paisutustase ei ole antud on selleks reovee kanalisatsiooni korral liitumispunkti poolt esimese, ühiskanalisatsiooni juurde kuuluva, vaatluskaevu kaane kõrgus ning sademevee kanalisatsiooni korral äravoolu suunas lähima tänavapinna kõrgus +0,1 m. Kui pole tagatud reo- või sademevee isevoolne või üleujutusriskita ärajuhtimine, tuleb reo- või sademevee ülepumpamine või paisutustasemest allpool asuvate ruumide ja pindade kaitse lahendada kliendil oma seadmetega ja omal kulul.
(1) Vee-ettevõtja võib lubada tähtajalist veekasutust või reo- ning sademevee ärajuhtimist ajutisteks tarvidusteks (ehituseks, kaubanduseks, kastmiseks) väljastatavate tehniliste tingimuste ja tähtajalise teenuslepingu alusel eelneva liitumislepinguta.
(3) Ajutiste torustike kohta kehtivad kinnistu veevärgi ja kanalisatsiooni nõuded ja kohustused. Liitumispunktiks ajutiste torustike ja ühisveevärgi või ühiskanalisatsiooni vahel on nende ühinemiskohad. Veetorustiku ühinemiskohal peab olema sulgur ja tagasilöögiklapp.
(1) Kinnistu veevärk ja kanalisatsioon peavad olema paigaldatud vastavuses õigusaktide ning tehniliste normdokumentide ja eeskirjaga.
(4 ) Vee-ettevõtjal on õigus nõuda, et kanalisatsiooni ühendustorustik oleks ventileeritud läbi kinnistu kanalisatsiooni vähemalt ühe välisõhku avaneva ventilatsioonitoru kaudu.
3) lubama kinnistu veevärgile paigaldada ja hooldada veearvesteid ning tagama nende toimimise ja säilivuse vastavalt eeskirja §18 ja §19 toodule;
6) hoidma lume- ja jäävabad tema puhastusalal ja kinnistul olevad tuletõrje hüdrandikaevude ja peakraani luugid ning hoidma vabad juurdepääsud maapealsetele hüdrantidele vastavuses Saue valla tänavate, teede ja haljasalade ning hoonete ja rajatiste korrashoiu eeskirjale;
7) hoolitsema liitumispunktide luukide ja ühisveevärgi tähissiltide säilivuse eest, nende vigastustest ja kaotsiminekust teatama vee-ettevõtjale.
(5) Kinnistul on keelatud ühendused mis ohustavad veevärgi ja kanalisatsiooni tööd või nende kasutajaid. Keelatud ühendusteks loetakse:
3) kinnistu veevärgi vahetut ühendamist kanalisatsioonitorustike, -seadmete ja –kaevudega, vedelike reservuaaridega (v.a. joogivee reservuaarid), kõrgsurveseadmetega, samuti seadmestikuga milles kasutatakse tervisele ohtlikke aineid.
(6) Kui kliendi poolt keelatud ühenduse tegemise, ühiskanalisatsiooni ohustava reostuse ärajuhtimise või nende muu süülise tegevuse tõttu reostus vesi ühisveevärgis, rikuti ühiskanalisatsiooni rajatisi või põhjustati keskkonnareostust, hüvitatakse sellest tulenevad kahjud kliendi poolt.
(3) Kliendil on keelatud ühisveevärgi ja –kanalisatsiooni juurde kuuluvate ning kinnistuvõrkudel plommitud sulgurite omavoliline avamine või sulgemine välja arvatud käesoleva paragrahvi lõikes 4 toodud juhtudel.
(1) Õigus teostada kontrolli kinnistu veevärgi ja kanalisatsiooni korrasoleku ja kliendi veekasutuse ning ühiskanalisatsiooni ärajuhitava reo- ning sademevee üle on vallavolikogu otsusega volitatud isikul (edaspidi volitatud isik) ja vee-ettevõtjal vastavalt eeskirjale ja teenuslepingule.
(2) Ühiskanalisatsiooni juhitud reo- ning sademevee reostusnäitajate kontroll toimub eeskirja §17 kohaselt.
(3) Kui käesoleva paragrahvi lõike 2 kohasel tegutsemisel ei ole rikkumise või puuduse kohta vormistatud akti üleandmisega klienti katkestamise põhjusest teavitatud tuleb klienti katkestamise põhjustest kirjalikult teavitada esimesel võimalusel.
(5) Vee-ettevõtja ei vastuta eeskirja kohasel kliendi kinnistule vee andmise ja reo- ning sademevee ärajuhtimise katkestamisel sellest kliendile põhjustatud võimalike kahjude eest.
§ 12. Vee andmine ühisveevärgi ja –kanalisatsiooni avarii ning remonttööde korral
(3) Vee-ettevõtja on kohustatud sisestama vallavalitsuse koduleheküljel olevasse operatiivinformatsiooni andmebaasi ühisveevärgi ja –kanalisatsiooni rajatiste plaaniliste ehitus- ja remonttööde aja hiljemalt kaks nädalat enne tööde algust ja avariiliste remonttööde aja vahetult pärast vee-ettevõtja poolt registreeritud avariiteadet. Plaaniliste remonttööde algusest ning nendega seonduvatest veeandmise ja reo- ning sademevee vastuvõtu piiramistest või katkestustest teavitatakse kliente kirjalikult vähemalt viis päeva enne tööde algust.
(5) Vee-ettevõtja ei vastuta kliendile vee andmise või reo- ning sademevee ärajuhtimise vähenemise või katkemise ning üleujutuste ja nendest põhjustatud võimalike kahjude eest, kui see toimus vääramatu jõu tulemusena. Kui vee-ettevõtja on ühisveevärgi ja –kanalisatsiooni hooldus- või remonttööde käigus põhjustanud kliendi kinnistu veevärgile või kanalisatsioonile kahjustusi või ruumide üleujutusi, korvab vee-ettevõtja kliendile kahjustuste kõrvaldamise kulud.
(6) Teemaade või tänavate pinnale ulatuvate ühisveevärgi ja –kanalisatsiooni rajatiste purunemise või rajatiste purunemisest põhjustatud teepinna vajumiste korral tähistab vee-ettevõtja teelõigu liikluskorraldusvahenditega ja likvideerib purunemise või vajumise kooskõlastatult tee või tänava omanikuga.
2) torustikule, sulguritele, tuletõrjesüsteemile, ning vee- või reovee mõõdusõlmele vee-ettevõtja poolt pandud plommid on eemaldatud või rikutud, välja arvatud eeskirja § 9 lõikes (4) sätestatud juhud;
7) vee-ettevõtja loata toimub vaatlus- või muu kaevu kaudu reovee või fekaalide purgimine ühiskanalisatsiooni, juhitakse sademevett reovee kanalisatsiooni;
(2) Omavolilise veekasutamise või reo- ning sademevee ärajuhtimise ilmsiks tulekul koostab ülevaatust teinud vee-ettevõtja või volitatud isik rikkumist määratleva akti.
(1) Omavolilise veevõtu ilmsiks tulekul tasub klient vee-ettevõtjale hüvitust toru läbilaskevõime järgi avamis-, plommi eemaldamis-, rikkumis või ühenduskohas arvestusega , et toru töötab kogu ristlõikega 24 tundi ööpäevas vee voolukiirusega 0,5 m/sek. Veearvesti ja veemõõdusõlme plommide rikkumise või eemaldamise või arvesti näitude moonutamise korral võetakse läbilaskevõime määramisel aluseks arvesti arvestuslik siseläbimõõt. Kui omavoliliselt võetud vett oli võimalik juhtida ühiskanalisatsiooni, lisatakse hüvitusele tasu selle ärajuhtimise eest. Hüvitus arvutatakse lähtudes kehtivatest veevarustuse ja reovee ärajuhtimise teenuste hindadest.
(4) Omavolilise veekasutuse või reo- ning sademevee ärajuhtimise kestvus arvutatakse
tagasi päevani, millal vee-ettevõtte esindaja või volitatud isik võis veenduda omavolilise veekasutuse või reo- ning sademevee ärajuhtimise puudumises, kuid mitte üle kuue kalendrikuu tagasi.
(6) Avariijuhtudest mis põhjustasid ärajuhitava reo- ning sademevee reostusnäitajate tõusu või täiendavate, kanalisatsioonirajatistele, inimesele või keskkonnale ohtlike reoainete sattumist ühiskanalisatsiooni on klient kohustatud viivitamatult teatama juhtumist vee-ettevõtjale ohutusmeetmete rakendamiseks.
(1) Ühiskanalisatsiooni juhitava reovee reostusnäitajate piirväärtused on järgmised.
1) Piirväärtus reovee juhtimisel
Tähis/Mõõtühik
kanalisatsiooni reoveepuhastile
pHmin/pH-ühik
pHmax/pH-ühik
BHT7/mg/l
KHT/mg/l
Ühealuseliseliste fenoolide sisaldus
Kahealuseliseliste fenoolide sisaldus
3) Sademevee ärajuhtimisel sademevee kanalisatsiooni (kraavi) on reostusnäitajate piirväärtusteks naftasaaduste sisalduse piirväärtus 5 mg/l. Sademevee reostumise vältimiseks või vähendamiseks peab sademevee kogumisalasid regulaarselt kuivalt puhastama.
4) Alates 31. detsembrist 2009. a. rakenduvad sademevee ärajuhtimisele täiendavad reostusnäitajate piirväärtused – heljuvainete sisalduse piirväärtus 40 mg/l ja ohtlike reoainete sisalduse piirväärtused vastavalt käesoleva lõike punktis 2 toodule.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 toodud reostusnäitajate piirväärtuste ületamisel loetakse seda ühiskanalisatsiooni ohustavaks reostuseks kui ületamine ei ole lubatud vallavalitsuse poolt kinnitatud reovee ärajuhtimise tasu diferentseerimise juhendiga ja teenuslepinguga rakendades ülereostustasu.
(2) Proovivõtu sagedus ja reostusnäitajate loetelu proovivõtus ning reovee reostusgrupp määratakse vee-ettevõtja poolt lähtuvalt reovee reostuse iseloomust ja tasemest. Reostuse iseloomu ja taseme ning reostusnäitajate loetelu määramiseks on vee-ettevõtja esindajal õigus tutvuda kinnistu veevärgi ja kanalisatsiooniga ning lokaalsete puhastusseadmetega. Klient on kohustatud teatama vee-ettevõtjale kõigist reoveega ärajuhitavatest reoainetest ja kinnistul kasutatavatest või hoitavatest ohtlikest ainetest ja materjalidest, sealjuures bakterioloogiliselt ja radioaktiivselt ohtlikest reoainetest ja materjalidest.
(5) Reovee proovide võtmine vormistatakse aktiga kahes eksemplaris, millest üks antakse kliendile pärast proovide analüüsimist järgneva proovivõtu või kontrollvaatluse ajal.
(7) Kliendil on õigus omal kulul tellida vee-ettevõtja proovivõtuga samaaegne paralleelproov kliendi poolt valitud, veeuuringuteks akrediteeritud laboratooriumilt ning taotleda proovi analüüsitulemuste aluseks võtmist reostusgrupi määramisel.
(4) Kinnistusisese tulekustutussüsteemi kaudu tarbitud vee eest tasub klient veearvesti näidu järgi üldistel alustel. Kui vesi ei läbinud arvestit, teeb eeskirja § 9 lõike 4 tulenevatel juhtudel vastava veekasutuse akti ja kuluarvestuse vee-ettevõtja.
(3) Päästekeskuse poolt kahjutule tõrjumiseks, teisteks päästetöödeks ja õppusteks kulutatud veekoguse üle peab arvestust päästekeskus, esitades igakuiselt vee-ettevõtjale sellekohased andmed. Selle vee eest päästekeskuselt tasu ei võeta.
(1) Reovee mõõdusõlme ja reoveearvestiga varustatakse kinnistu eeskirja § 23 lõigetes 1 ja 2 sätestatud juhtudel.
(2) Arvestusperioodi alguskuupäev ja pikkus määratakse vee-ettevõtja poolt teenuslepingus kuid viimane ei tohi ületada kolme kalendrikuud.
(3) Abonenttasu ja sademevee ärajuhtimise tasu määratakse kalendriaasta tasuna mida makstakse arvestusperioodi pikkuste osadena.
(4) Klient on kohustatud tasuma veevarustuse ja reo- ning sademevee ärajuhtimise teenuste eest vee-ettevõtjale teenuslepingus kokkulepitud ajal vastavalt vee-ettevõtja poolt esitatud arvetele. Kui arve tasumise tähtaeg ei ole kokku lepitud, siis on klient kohustatud tasuma arve kümne kalendripäeva jooksul alates arve kättesaamisest. Arve loetakse tasutuks raha laekumise kuupäevast vee-ettevõtja arvelduskontole. Nimetatud tähtaegade ületamisel tasub klient vee-ettevõtjale viivist vastavalt Võlaõigusseadusele.
(5) Viivise suurus lepitakse kokku teenuslepingus, kuid see ei või olla rohkem kui 0,5% juriidilisele isikule või füüsilisest isikust ettevõtjale ja mitte rohkem kui Võlaõigusseaduses sätestatud suurusest lähtuvalt füüsilisele isikule tasumata summalt päevas. Viivist ei tasuta, kui klient ei ole temast olenemata põhjustel saanud arvet või ei ole saanud seda õigeaegselt või esitatud arve on ebaõige.
(6) Pretensioone arvete õigsuse suhtes võib klient esitada vee-ettevõtjale kümne tööpäeva jooksul arve kättesaamise päevast. Pretensioonid lahendatakse kümne tööpäeva jooksul arvates pretensiooni kättesaamisest. Klient on kohustatud arve tasuma kümne päeva jooksul pärast pretensiooni lahendi kättesaamist.
(2) Kui tähtajalist teenuste kasutamist soovitakse olemasolevate või ehitatavate kinnistu ühendustorude kaudu (ehitusaegne veekasutus), mis edaspidiselt jäävad alalisse kasutusse, toimub teenuste osutamise tähtajalise lepingu sõlmimine eeskirja § 25 lõigete 1 ja 3 kohaselt.
(1) Teenusleping lõpetatakse kliendi taotlusel, kui ta edaspidi ei soovi teenuseid kasutada, samuti muudel lepingus ettenähtud juhtudel. Kinnistu omandiõiguse üleminekul teisele isikule on klient kohustatud kirjalikult teatama lepingu lõpetamisest viisteist tööpäeva ette. Teenuste kasutamise jätkamisel uue kliendi poolt on viimane kohustatud seitsme tööpäeva jooksul peale kinnistu omandamist esitama avalduse koos kinnistu omandit tõendavate dokumentidega uue teenuslepingu sõlmimiseks. Vastasel juhul võib vee-ettevõtja lugeda veekasutust või reo- ning sademevee ärajuhtimist omavoliliseks.
(3) Teenuslepingu lõpetamisel käesoleva paragrahvi lõike 2 alusel teatatakse kliendile kirjalikult, väljaarvatud punktis 5 toodud juhul. Teenuslepingu lõpetamisel liitumistasu ei tagastata.
(1) Kliendil on ühe aasta jooksul peale teenuslepingu lõpetamist õigus teenuslepingu uuendamiseks endises mahus liitumislepingut sõlmimata, kui lepingu lõpetamise põhjused on nõutud viisil kõrvaldatud ja on võimalik kasutada olemasolevaid ühendustorusid. Lepingu uuendamiseks tuleb avaldajal eelnevalt vee-ettevõtjale tasuda vee andmise või reo- ning sademevee ärajuhtimise taastamise kulud ja abonenttasud lepingu lõpetamisest möödunud aja eest.


§ 12 Sotsiaaltoetuste liigid
§ 14 Õigus sünnitoetusele
§ 15 Sünnitoetuse taotlemine
§ 16 Sünnitoetuse andmine
§ 17 Kooli alustamise toetus
§ 18 Õigus kooli alustamise toetusele
§ 19 Kooli alustamise toetuse taotlemine
§ 20 Kooli alustamise toetuse andmine
§ 21 Lapse prillitoetus
§ 22 Õigus lapse prillitoetusele
§ 23 Lapse prillitoetuse taotlemine
§ 24 Lapse prillitoetuse andmine
§ 25 Asendushoolduselt elluastuja toetus
§ 26 Õigus asendushoolduselt elluastuja toetusele
§ 27 Asendushoolduselt elluastuja toetuse taotlemine
§ 28 Asendushoolduselt elluastuja toetuse andmine
§ 29 Hooldajatoetus
§ 30 Õigus hooldajatoetusele
§ 31 Hooldajatoetuse taotlemine
§ 32 Hooldajatoetuse andmine
§ 33 Matusetoetus
§ 34 Õigus matusetoetusele
§ 35 Matusetoetuse taotlemine
§ 36 Matusetoetuse andmine
§ 37 Tervisetoetus
§ 38 Tervisetoetuse taotlemine
§ 39 Tervisetoetuse andmine
§ 40 Toetus koolieelse lasteasutuse ja lastehoiu kohatasu hüvitamiseks
§ 41 Koolieelse lasteasutuse ja lastehoiu kohatasu hüvitamiseks toetuse taotlemine
§ 42 Koolieelse lasteasutuse ja lastehoiu kohatasu hüvitamiseks toetuse andmine
§ 43 Koolitoetus
§ 44 Koolitoetuse taotlemine
§ 45 Koolitoetuse andmine
§ 46 Täiendav sotsiaaltoetus
§ 47 Täiendava sotsiaaltoetuse taotlemine
§ 48 Täiendava sotsiaaltoetuse andmine
§ 49 Erakorraline toetus
§ 50 Erakorralise toetuse taotlemine ja andmine
6 Häirenupu toetus
§ 51 Häirenupu toetus
§ 52 Õigus häirenupu toetusele
§ 53 Häirenupu toetuse suurus
§ 54 Häirenupu toetuse taotlemine ja andmine
§ 55 Häirenupu toetuse andmine
§ 56 Vältimatu sotsiaalabi toetus
§ 57 Õigus vältimatu sotsiaalabi toetusele
§ 58 Vältimatu sotsiaalabi toetuse taotlemine
§ 59 Vältimatu sotsiaalabi toetuse andmine
§ 60 Sotsiaalteenuste liigid
§ 61 Täisealise isiku koduteenuse eesmärk ja sisu
§ 62 Õigus koduteenusele
§ 63 Koduteenuse taotlemine
§ 64 Koduteenuse määramine
§ 65 Koduteenuse eest tasumine
§ 66 Lastega perede koduteenuse eesmärk ja sisu
§ 67 Õigus lastega perede koduteenusele
§ 68 Lastega perede koduteenuse taotlemine
§ 69 Lastega perede koduteenuse määramine
§ 70 Lastega perede koduteenuse eest tasumine
§ 71 Väljaspool kodu osutatava üldhooldusteenuse eesmärk ja sisu
§ 72 Õigus üldhooldusteenusele
§ 73 Üldhooldusteenuse taotlemine
§ 74 Üldhooldusteenuse määramine
§ 75 Üldhooldusteenuse eest tasumine
§ 76 Tugiisikuteenuse eesmärk ja sisu
§ 77 Õigustugiisikuteenusele
§ 78 Tugiisikuteenuse taotlemine
§ 79 Tugiisikuteenuse andmine
§ 80 Tugiisikuteenuse eest tasumine
§ 81 Täisealise isiku hoolduse eesmärk ja sisu
§ 82 Õigustäisealise isiku hooldusele
§ 83 Täisealise isiku hoolduse taotlemine
§ 84 Täisealisele isikule hoolduse määramine
§ 85 Hooldusteenuse eest tasumine
§ 86 Isikliku abistaja teenuse eesmärk ja sisu
§ 87 Õigus isikliku abistaja teenusele
§ 88 Isikliku abistaja teenuse taotlemine
§ 89 Isikliku abistaja teenuse määramine
§ 90 Isikliku abistaja teenuse eest tasumine
§ 91 Varjupaigateenuse eesmärk ja sisu
§ 92 Õigus varjupaigateenusele
§ 93 Varjupaigateenuse taotlemine
§ 94 Varjupaigateenuse andmine
§ 95 Varjupaigateenuse eest tasumine
§ 96 Turvakoduteenuse eesmärk ja sisu
§ 97 Õigusturvakoduteenusele
§ 98 Turvakoduteenuse taotlemine
§ 99 Turvakoduteenuse andmine
§ 100 Turvakoduteenuse eest tasumine
§ 101 Sotsiaaltransporditeenuse eesmärk ja sisu
§ 102 Õigus sotsiaaltransporditeenusele
§ 103 Sotsiaaltransporditeenuse osutamine
§ 104 Sotsiaaltransporditeenuse rahastamine ja teenuse eest tasumine
§ 105 Eluruumi tagamise teenuse eesmärk ja sisu
§ 108 Eluruumi tagamise teenuse andmine
§ 109 Eluruumi kasutamise nõuded (kõrvaltingimused eluruumi tagamise teenuse kasutamiseks)
§ 110 Eluruumi tagamise teenuse osutamise pikendamine ja lõpetamine
§ 111 Eluruumi tagamise teenuse rahastamine
§ 126 Riigieelarvest sihtotstarbeliselt eraldatud raha kasutamine
§ 127 Kohaliku omavalitsuse järelevalve
§ 128 Riiklik ja haldusjärelevalve
§ 129 Rakendussätted toetuste maksmisel
§ 130 Määruse kehtetuks tunnistamine
§ 131 Määruse jõustumine
RT IV, 26.02.2019, 79
Vastu võetud 21.02.2019 nr 4
(1) Määrusega sätestatakse Põltsamaa valla (edaspidi ka vald) eelarve vahenditest ja riigieelarve vahenditest osutatavate ja korraldatavate sotsiaalteenuste (edaspidi teenus) ja makstavate sotsiaaltoetuste (edaspidi toetus) kirjeldus, rahastamine ning nende taotlemise tingimused ja kord.
(1) Sotsiaalseadustiku üldosa seaduse, sotsiaalhoolekande seaduse ning nende alusel antud riiklike õigusaktidega kohalikule omavalitsusele pandud ning käesoleva määrusega nimetatud Põltsamaa Vallavalitsuse ülesandeid täidab üldjuhul Põltsamaa Vallavalitsus kui ametiasutus (edaspidi ametiasutus), kelle struktuuris on ette nähtud sotsiaaltöötajate ametikohad. Sotsiaaltöötajate õigused ja pädevus sätestatakse käesolevas määruses või ametiasutuse sisepädevust reguleerivate aktidega (ametijuhendid, vallavanema käskkirjad, asjaajamist reguleerivad korrad jms).
(1) Sotsiaalhoolekandelise abi andmisel lähtutakse järgmistest põhimõtetest:
1) isikut tuleb sotsiaalkaitse korraldamisel kohelda tema inimväärikust alandamata ja isikuga tuleb arvestada temaga seotud menetluses;
2) isikul on esmane vastutus teda ohustavate sotsiaalsete riskidega toimetulekul;
3) hüvituse taotlemisel peab isik ise aitama igakülgselt kaasa eesmärgipärasele ja efektiivsele menetlusele;
4) isikut abistatakse tema vajadusele, arusaamisele ja huvile vastava toetuse või teenuse taotluse esitamisel või toimingu tegemisel, kui ilma abistamata jääksid tema õigused teadmatusest või muul põhjusel teostamata;
5) hüvitise määramisel lähtutakse esmajärjekorras isiku vajadusest, mille väljaselgitamiseks viiakse vajadusel läbi eelnev abivajaduse hindamine;
6) eelistatakse abimeetmeid, mis on suunatud võimaluste leidmisele ja isiku suutlikkuse suurendamisele korraldada oma elu võimalikult iseseisvalt;
7) isikule tagatakse abimeetmed võimalikult kättesaadaval moel.
(2) Ametiasutus tagab või korraldab sotsiaalhoolekandelise abi andmise üldjuhul isiku pöördumisel ehk abi taotlemisel. Isiku abivajadusest võivad abi vajava isiku huvides ametiasutust teavitada kõik isikud, kes märkavad isiku abivajadust.
(7) Vald osutab ja korraldab sotsiaalteenuseid ametiasutuse, ametiasutuse hallatavate asutuste ja eraõiguslike teenuseosutajate kaudu.
(1) Valla sotsiaalhoolekandelise abi liigid on:
(2) Teenuste osutamise eest võib võtta tasu. Isikult võetava tasu suurus oleneb teenuse mahust, teenuse maksumusest ning teenust saava isiku ja tema perekonna majanduslikust olukorrast. Teenuse eest võetava tasu suurus ei tohi olla takistuseks teenuse saamisel.
(3) Vallavalitsuse ja vallavalitsuse hallatava asutuse osutatavate sotsiaalteenuste hinnad kehtestab vallavalitsus. Teiste teenuseosutajate teenuste eest tasutakse nende hinnakirja alusel.
1) abivajaduse kirjeldus;
4) isiku võime sotsiaalteenuste eest ise tasuda;
5) sissetulekust sõltuva sotsiaaltoetuse taotlemisel ja juhul, kui isik ei ole võimeline sotsiaalteenuste eest täies ulatuses ise tasuma, tuleb taotlusele lisada taotleja sissetulekut ja varalist seisu tõendavad dokumendid;
6) hüvitise saamise õiguse tekkimise või hüvitise andmiseks olulised asjaolud, sh vajadusel andmed kolmandate isikute kohta;
7) vajadusel määruses sätestatud täiendavad andmed;
8) taotluse koostamise kuupäev ja taotleja allkiri.
(4) Kui taotletakse rahalist hüvitist (toetust), märgitakse taotlusele lisaks:
(7) Taotlus esitatakse üldjuhul kirjalikult. Kui isik objektiivsetel põhjustel ei ole võimeline ise taotlust kirjalikult või elektrooniliselt esitama, võib taotluse esitada ametiasutuse sotsiaalosakonna ametnikule suuliselt, kes isiku avalduse protokollib. Määruses sätestatud juhtudel võib taotluse esitada isiku eest ning tema nõusolekul ka ametiasutuse ametnik.
(8) Isiku kirjalik avaldus ei ole vajalik sotsiaalnõustamise, sotsiaaltransporditeenuse ja täiendavate vajaduspõhiste sotsiaalteenuste puhul ning juhul, kui sotsiaalteenusele suunab juhtumiplaani alusel sotsiaaltööspetsialist või lastekaitsespetsialist.
(9) Üldjuhul on taotluse esitamine vormivaba. Ametiasutusel on õigus isikute abistamiseks koostada kirjalikke või elektroonilisi taotluste vorme.
(10) Ametiasutusel on kohustus abivajajaid taotluse esitamisel nii esitamise viisi valikul kui ka taotluse koostamisel vajalike andmete esitamisel abistada ning nõustada.
(1) Taotluse saamisel viib sotsiaalosakond läbi taotleja abivajaduse hindamise.
(7) Kui isik jätab koos taotlusega esitamata nõutud andmed või dokumendid või kui taotluses on muid puudusi, määrab ametiasutus esimesel võimalusel tähtaja puuduste kõrvaldamiseks. Ametiasutus võib jätta taotluse läbi vaatamata, kui määratud tähtajaks taotluses puudust ei kõrvaldata.
2) toiminguga, millega isik saab soodustuse või millega rahuldatakse isiku taotlus hüvitise saamiseks;
3) haldusakti asemel antud halduslepingu alusel.
(3) Üldjuhul otsustatakse hüvitise andmine haldusakti alusel. Haldusaktis kirjeldatakse sotsiaalseadustiku üldosa seaduse § 23 lõikes 2 märgitud asjaolud ning haldusaktis märgitakse vähemalt sotsiaalseadustiku üldosa seaduse § 26 lõigetes 1 ja 2 märgitu.
(4) Hüvitise andmine otsustakse halduslepingu alusel juhul, kui hüvitise andmine või andmise tingimused otsustatakse ametiasutuse ja hüvitise saajaga või ametiasutuse, hüvitise saaja ning hüvitise vahetu andjaga (teenuse osutajaga) koosöös. Halduslepingu alusel antava hüvitise andmise menetlusele kehtivad haldusakti andmise menetluse nõuded ning halduslepingule haldusakti ning haldusmenetluse seadusega halduslepingule kehtestatud nõuded.
(5) Hüvitis antakse toiminguga, kui:
2) hüvitis määratakse taotleja soovitud summas või käesoleva määrusega sätestatud kõrgeimas määras;
3) muudel määruses sätestatud juhtudel.
(6) Haldusakti andmise ja halduslepingu sõlmimise õigus on üldjuhul sotsiaalosakonna juhatajal, määruses sätestatud erandjuhtudel vallavalitsusel.
(7) Toiminguga antava hüvitise määramise otsustab sotsiaalosakonna sotsiaaltöö spetsialist või lastekaitsespetsialist. Otsus vormistatakse sotsiaalinfosüsteemis STAR.
(8) Toimetulekutoetuse määramise otsustab sotsiaalosakonna sotsiaaltöö spetsialist.
(9) Kui hüvitis antakse toiminguga, tuleb ametiasutusel hüvitise taotlejat taotleja määratud viisil (e-post, telefoni teel, kirjalikult või suuliselt ametiasutuses) hüvitise andmisest teavitada. Rahalise hüvitise maksmisel rakendatakse sotsiaalseadustiku üldosa seaduse § 28 põhimõtteid.
(10) Haldusakt või haldusleping tuleb taotlejale teatavaks teha sotsiaalseadustiku üldosa seaduse §-s 27 sätestatud viisil.
5) abivajav isik on eelnevalt määratud sotsiaalabi kasutanud mittesihipäraselt.
Kui sotsiaalhoolekandelise abi määramisel on rikutud kellegi õigusi, võib ta esitada Põltsamaa Vallavalitsusele vaide või Tartu Halduskohtule kaebuse 30 päeva jooksul arvates otsuse teadasaamise päevast või päevast, millal oleks pidanud otsusest teada saama.
§ 12. Sotsiaaltoetuste liigid
6) häirenupu toetus;
§ 14. Õigus sünnitoetusele
(2) Sünnitoetusele on õigus ka Põltsamaa valla elanike registrisse kantud lapse lapsendajal, eestkostjal või lapse perekonnas hooldajal (edaspidi hooldaja). Lapsendajal ja eestkostjal on õigustaotleda toetust kuue kuu jooksul pärast kohtulahendi jõustumist ja hooldajal pärast lapse perekonnas hooldamise lepingu sõlmimist tingimusel, et laps ei ole kohtulahendi jõustumise või lepingu sõlmimise ajal vanem kui üks aasta ja kuus kuud. Hooldaja ei pea rahvastikuregistri andmetel olema Põltsamaa valla elanik.
§ 15. Sünnitoetuse taotlemine
(2) Taotlus sünnitoetuse saamiseks tuleb esitada kuue kuu jooksul sünnitoetuse saamise õiguse tekkimisest arvates.
§ 16. Sünnitoetuse andmine
(1) Sünnitoetuse maksmiseks kontrollib ametiasutus toetuse saamise õigust.
(2) Toetuse teine osa võidakse jätta välja maksmata juhul, kui lapsevanemad on keeldunud lapse abivajaduse ilmnemisel koostööst lastekaitsespetsialistiga ja osalemast lastekaitsespetsialisti poolt suunatud perekonna heaolu ja kasvukeskkonda parandavatel teenustel. Sellisel juhul vormistatakse keeldumine ametniku haldusaktiga.
§ 17. Kooli alustamise toetus
§ 18. Õigus kooli alustamise toetusele
1) see vajadus on tulenev lapse erivajadusest, mille tingimusi Põltsamaa valla koolid ei taga;
§ 19. Kooli alustamise toetuse taotlemine
§ 20. Kooli alustamise toetuse andmine
(1) Kooli alustamise toetust antakse toiminguga, st raha ülekandmisega taotluses märgitud arvelduskontole või raha sularahas taotlejale üleandmisega.
§ 21. Lapse prillitoetus
§ 22. Õigus lapse prillitoetusele
§ 23. Lapse prillitoetuse taotlemine
§ 24. Lapse prillitoetuse andmine
Lapse prillitoetust antakse toiminguga, st raha ülekandmisega taotluses märgitud arvelduskontole või raha sularahas taotlejale üleandmisega.
§ 25. Asendushoolduselt elluastuja toetus
(1) Asendushoolduselt elluastuja toetust makstakse ühekordselt asendus- või järelhooldusteenuselt elluastujale tema põhivajaduste (eluruumi üürimise või ostmise ning eluruumi sisustamise kulu jms) rahuldamiseks.
§ 26. Õigus asendushoolduselt elluastuja toetusele
§ 27. Asendushoolduselt elluastuja toetuse taotlemine
§ 28. Asendushoolduselt elluastuja toetuse andmine
Asendushoolduselt elluastuja toetust antakse toiminguga, st raha ülekandmisega taotluses märgitud arvelduskontole või raha sularahas taotlejale üleandmisega.
§ 29. Hooldajatoetus
2) taotlejale, kellele on määratud raske või sügav puue ja kes saab töövõimetoetust;
3) kui puudega lapse hooldamine on püsivalt tagatud teiste sotsiaal- ja/või haridusteenustega, täiendavate toetuste või muu abi osutamisega;
4) taotlejale, kes käib tööl.
§ 30. Õigus hooldajatoetusele
§ 31. Hooldajatoetuse taotlemine
§ 32. Hooldajatoetuse andmine
(2) Hooldajatoetust määratakse kuni hooldusvajaduse lõppemiseni.
(4) Hooldajatoetuse maksmine lõpetatakse hooldatava või hooldaja taotluse alusel või hoolduse seadmise aluse äralangemisel.
§ 33. Matusetoetus
2) kui isiku matuse korraldas ning kulud kattis kohalik omavalitsus või riik või kui isiku matmiseks on saadud toetust teisest kohaliku omavalitsuse üksusest.
§ 34. Õigus matusetoetusele
(3) Erandkorras makstakse matusetoetust abivajaduse hindamisest lähtuvalt matuse korraldajale, kes on rahvastikuregistrijärgselt kantud valla elanike nimekirja ning kes taotleb toetust isiku matmise kuludeks, kellel puudus rahvastikujärgne elukoht või kelle eest ei ole saadud matusetoetust teisest kohaliku omavalitsuse üksusest.
§ 35. Matusetoetuse taotlemine
§ 36. Matusetoetuse andmine
Matusetoetust antakse toiminguga, st raha ülekandmisega taotluses märgitud arvelduskontole või raha sularahas taotlejale üleandmisega.
§ 37. Tervisetoetus
(4) Toetuse määramisel võetakse arvesse üldjuhul toetuse taotlemisele eelneva kuu kuludokumendid, ravimite korral ainult retseptiravimite kulu.
§ 38. Tervisetoetuse taotlemine
§ 39. Tervisetoetuse andmine
(1) Tervisetoetust antakse ametiasutuse ametniku haldusakti alusel.
(2) Kui taotleja on esitanud taotluses vastava tahteavalduse, võib toetuse maksta ka vastava teenuse osutajale.
§ 40. Toetus koolieelse lasteasutuse ja lastehoiu kohatasu hüvitamiseks
(2) Toetuse suurus sõltub isiku abivajadustest.
§ 41. Koolieelse lasteasutuse ja lastehoiu kohatasu hüvitamiseks toetuse taotlemine
§ 42. Koolieelse lasteasutuse ja lastehoiu kohatasu hüvitamiseks toetuse andmine
(2) Isiku suhtes, kelle taotlus toetuse saamiseks oli ühekordne ja rahuldati taotletavas summas, antakse toetust antakse toiminguga.
(3) Kui isiku taotlus toetuse saamiseks rahuldati osaliselt, kõrvaltingimusega või toetus on perioodiline, vormistatakse toetuse andmine haldusaktiga.
§ 43. Koolitoetus
§ 44. Koolitoetuse taotlemine
(1) Koolitoetuse saamiseks tuleb esitada määruse §-s 7 sätestatud alustel ja korras taotlus, millele lisatakse üldjuhul kulu tegemist tõendav dokument.
(2) Koolitoetust on õigus saada kuni lapse 18-aastaseks saamiseni tingimusel, et laps on rahvastikuregistri andmetel Põltsamaa valla elanik. Kui laps õpib üldhariduskoolis või kutsekoolis ja saab jooksval õppeaastal 19-aastaseks, siis makstakse toetust jooksva õppeaasta lõpuni.
§ 45. Koolitoetuse andmine
(2) Kui isiku taotlus toetuse saamiseks rahuldati osaliselt või kõrvaltingimusega, vormistatakse toetuse andmine haldusaktiga.
(3) Kui taotlus toetuse saamiseks rahuldati taotletavas summas, antakse toetust toiminguga ning ametnik vormistab dokumendi toetuse ülekandmiseks. Ametnik teavitab taotlejat kas suuliselt või kirjalikku taasesitamist võimaldaval viisil toetuse määramisest ning taotluse rahuldamisest.
§ 46. Täiendav sotsiaaltoetus
§ 47. Täiendava sotsiaaltoetuse taotlemine
§ 48. Täiendava sotsiaaltoetuse andmine
Täiendavat sotsiaaltoetust antakse ametiasutuse ametniku haldusakti alusel.
§ 49. Erakorraline toetus
§ 50. Erakorralise toetuse taotlemine ja andmine
6. jaotis Häirenupu toetus
§ 51. Häirenupu toetus
Häirenupu toetus on häirenupuseadme paigaldamise ja mahavõtmise ning teenuse kulude katmiseks makstav toetus.
§ 52. Õigus häirenupu toetusele
Häirenupu toetust on õigus saada isikul, kes elab üksi, kellel ei ole perekonnaseaduse mõistes ülalpidamist andma kohustatud isikuid ning kelle tervislik seisund eeldab ning vajab võimalust koheselt abi kutsuda.
§ 53. Häirenupu toetuse suurus
(1) Häirenupu ühekordset toetust makstakse häirenupu paigaldamise või süsteemi eemaldamise maksumuse ulatuses.
§ 54. Häirenupu toetuse taotlemine ja andmine
Häirenupu toetuse saamiseks tuleb esitada §-s 7 sätestatud alustel ja korras taotlus, millele lisatakse häirenupusüsteemi teenuse osutaja esitatud arvete koopiad.
§ 55. Häirenupu toetuse andmine
Häirenupu toetust antakse ametiasutuse ametniku haldusakti alusel.
§ 56. Vältimatu sotsiaalabi toetus
§ 57. Õigus vältimatu sotsiaalabi toetusele
§ 58. Vältimatu sotsiaalabi toetuse taotlemine
§ 59. Vältimatu sotsiaalabi toetuse andmine
§ 60. Sotsiaalteenuste liigid
(1) Vald korraldab järgmisi sotsiaalteenuseid, mille täpne kirjeldus, eesmärk ja sisu on antud sotsiaalhoolekande seaduses:
6) intervallhooldus;
7) toiduabi andmine;
9) puuetega inimeste parkimiskaardi väljastamine;
10) puuetega inimeste eluruumi füüsiline kohandamine.
§ 61. Täisealise isiku koduteenuse eesmärk ja sisu
(1) Koduteenus täisealisele isikule on sotsiaalteenus, mille eesmärk on täisealise isiku iseseisva ja turvalise toimetuleku tagamine kodustes tingimustes, säilitades ja parandades tema elukvaliteeti.
8) akende pesemine ja kardinate vahetamine üks kord aastas;
9) muud vajalikud tegevused.
(6) Koduteenust osutatakse igale teenuse vajajale abivajaduse hindamisel koostatud personaalse hoolduskava alusel.
(7) Koduteenuse osutaja on ametiasutuse hallatav asutus Põltsamaa Valla Päevakeskus (edaspidi teenuse osutaja).
§ 62. Õigus koduteenusele
§ 63. Koduteenuse taotlemine
Koduteenuse saamiseks tuleb ametiasutusele esitada määruse §-s 7 sätestatud alustel ja korras taotlus.
§ 64. Koduteenuse määramine
(1) Koduteenus täisealisele isikule määratakse ametiasutuse ametniku haldusaktiga.
(2) Koduteenuse osutamiseks sõlmitakse kirjalik leping teenuse osutaja ja kliendi vahel.
(3) Vallavalitsusel on õigusteenuse osutamine lõpetada alljärgnevatel tingimustel:
(4) Leping lõpeb seoses teenuse saaja surmaga.
§ 65. Koduteenuse eest tasumine
(1) Täisealise isiku koduteenuse osutamise eest võetakse üldjuhul tasu.
(2) Koduteenus on isikule tasuta, kui tema sissetulek jääb alla käesoleva määruse § 2 lõikes 4 kirjeldatud vähekindlustatud isiku sissetuleku määra ning tal puuduvad ülalpidamiskohustusega ülalpidamisvõimelised isikud.
§ 66. Lastega perede koduteenuse eesmärk ja sisu
11) pere eelarve koostamine ja jälgimine;
12) muud vajalikud tegevused.
4) eluaseme iganädalase puhastamise juhendamine;
5) muud vajalikud tegevused.
6) suhtlemisel haridusasutustega;
7) muud vajalikud tegevused.
§ 67. Õigus lastega perede koduteenusele
§ 68. Lastega perede koduteenuse taotlemine
(1) Koduteenuse saamiseks tuleb ametiasutusele esitada määruse §-s 7 sätestatud alustel ja korras taotlus.
§ 69. Lastega perede koduteenuse määramine
(1) Koduteenus lastega perele määratakse ametiasutuse ametniku haldusaktiga.
(2) Haldusakti alusel korraldab koduteenuse osutamist Põltsamaa Valla Päevakeskus.
§ 70. Lastega perede koduteenuse eest tasumine
§ 71. Väljaspool kodu osutatava üldhooldusteenuse eesmärk ja sisu
Väljaspool isiku kodu osutatava üldhooldusteenuse (edaspidi üldhooldusteenus) eesmärk on turvalise keskkonna ja toimetuleku tagamine täisealisele isikule, kes terviseseisundist, tegevusvõimest või elukeskkonnast tulenevatel põhjustel ei suuda kodustes tingimustes ajutiselt või püsivalt iseseisvalt toime tulla.
§ 72. Õigus üldhooldusteenusele
Üldhooldusteenust on õigus saada isikul, kes erivajaduse või sotsiaalse olukorra tõttu pole suuteline iseseisvalt kodustes tingimustes elama ja kelle toimetulekut pole võimalik tagada mõne muu valla või riigi osutatava sotsiaalhoolekandelise abi toel.
§ 73. Üldhooldusteenuse taotlemine
Üldhooldusteenuse saamiseks tuleb ametiasutusele esitada määruse §-s 7 sätestatud alustel ja korras taotlus.
§ 74. Üldhooldusteenuse määramine
(2) Üldhooldusteenus määratakse ametiasutuse ametniku haldusaktiga.
(3) Vältimatu sotsiaalabi korras otsustab üldhooldusteenusele määramise sotsiaaltöö spetsialist, kes korraldab ka isikule teenuse osutamise. Sel juhul vormistatakse sotsiaalosakonna juhataja haldusakt pärast isikule teenuse osutamise alustamist.
§ 75. Üldhooldusteenuse eest tasumine
§ 76. Tugiisikuteenuse eesmärk ja sisu
(1) Tugiisikuteenuse eesmärk on iseseisva toimetuleku toetamine olukordades, kus isik vajab sotsiaalsete, majanduslike, psühholoogiliste või tervislike probleemide tõttu oma kohustuste täitmisel ja õiguste teostamisel olulisel määral kõrvalabi. Kõrvalabi seisneb juhendamises, motiveerimises ning isiku suurema iseseisvuse ja omavastutuse võime arendamises. Last kasvatavale isikule (v.a isik, kes kasvatab ja hooldab last oma töökohustustest tulenevalt) tugiisikuteenuse osutamisel on täiendav eesmärk lapse hooldamise ning turvalise ja toetava kasvukeskkonna ning lapse arengu tagamine.
8) aktiivse suhtlemise ja kuulamisega psühholoogilise toe pakkumine;
(4) Tugiisikuteenust võib osutada isik, kes sobib tugiisiku ülesandeid täitma isikuomaduste või kogemuste poolest või kellel on sihtgrupiga töötamise kogemus. Eelistatakse isikuid, kes on läbinud erialase tugiisiku koolituse.
§ 77. Õigustugiisikuteenusele
6) abi psüühika- või käitumishäire tõttu jms.
§ 78. Tugiisikuteenuse taotlemine
(1) Tugiisikuteenuse saamiseks tuleb ametiasutusele esitada määruse §-s 7 sätestatud alustel ja korras taotlus.
§ 79. Tugiisikuteenuse andmine
(2) Tugiisiku teenus määratakse ametiasutuse ametniku haldusaktiga.
(3) Kui teenuse osutajaks on eraõiguslik isik, sõlmitakse vajadusel haldusakti alusel teenuse osutajaga teenuse osutamise leping, määrates selles kindlaks tugiisikuteenusena tehtavad toimingud, nende tegemise aeg ja maht ning teenuse eest tasumise kord. Teenuse eest tasumiseks peab teenuse osutaja esitama aruande teenuse osutamise mahu ja tegevuste kohta.
§ 80. Tugiisikuteenuse eest tasumine
§ 81. Täisealise isiku hoolduse eesmärk ja sisu
(2) Hooldajaks määratakse isik, kes on võimeline täitma hoolduskohustust, lähtudes hooldusvajaduse hindamisest ning ei vaja ise hooldust või kõrvalabi.
§ 82. Õigustäisealise isiku hooldusele
Hooldaja määramist on õigustaotleda täisealisel isikul, kes oma vaimse või kehalise erivajaduse tõttu vajab oma õiguste teostamiseks ja kohustuste täitmiseks teatud toiminguteks kõrvalabi.
§ 83. Täisealise isiku hoolduse taotlemine
(1) Hoolduse seadmiseks tuleb ametiasutusele esitada määruse §-s 7 sätestatud alustel ja korras taotlus.
§ 84. Täisealisele isikule hoolduse määramine
(1) Täisealise isiku hoolduse määramiseks hindab ametiasutus hooldatava hooldusvajadust ja sellest tulenevalt määratakse kindlaks hooldaja ülesanded.
(3) Hooldus seatakse ja hooldaja määratakse ametiasutuse ametniku haldusaktiga.
§ 85. Hooldusteenuse eest tasumine
Täisealise isiku hooldus on hooldust vajavale isikule tasuta.
§ 86. Isikliku abistaja teenuse eesmärk ja sisu
(3) Isiklik abistaja lähtub oma töös konkreetse isiku erivajadustest ja tema antavatest tööjuhistest. Teenuse saaja peab oskama selgelt ja arusaadavalt oma vajadustest lähtuvalt teenuse osutajat juhendada. Isikliku abistaja teenust kasutav puudega inimene peab olema võimeline korraldama oma asjaajamist ja koordineerima isikliku abistaja tööd.
§ 87. Õigus isikliku abistaja teenusele
Isikliku abistaja teenust on õigus saada isikul, kellele on määratud puue ning kellel objektiivsete asjaolude hindamise tulemusena on vajadus kasutada füüsilist kõrvalabi igapäevaelu tegevustes, et tagada harjumuspärases keskkonnas võimalikult iseseisev toimetulek ning võimalus osaleda teistega võrdsetel alustel ühiskonnaelus.
§ 88. Isikliku abistaja teenuse taotlemine
(1) Isikliku abistaja teenuse tuleb ametiasutusele esitada määruse §-s 7 sätestatud alustel ja korras taotlus.
§ 89. Isikliku abistaja teenuse määramine
(1) Isikliku abistaja määramiseks hindab ametiasutus puudega isiku kõrvalabi määra ning koostöös teenuse saajaga määrab kõrvalabi vajaduse määrast tulenevad toimingud ja teenuse saaja üldised juhised.
(3) Isikliku abistaja teenus määratakse ametiasutuse ametniku haldusaktiga.
§ 90. Isikliku abistaja teenuse eest tasumine
§ 91. Varjupaigateenuse eesmärk ja sisu
(3) Vald korraldab varjupaigateenust määruses sätestatud ulatuses ja korras seni, kuni vallavolikogu ei ole varjupaigateenuse osutamise otsustamist halduslepinguga volitanud eraõiguslikule juriidilisele või füüsilisele isikule või teise kohaliku omavalitsuse üksuse ametiasutusele.
§ 92. Õigus varjupaigateenusele
(1) Varjupaigateenust on õigus saada isikul, kes viibib abivajaduse hetkel Põltsamaa valla haldusterritooriumil, kellel puudub ööbimiskoht ja kes ei ole võimeline endale ööbimiskohta tagama ning kellele ei ole võimalik mõne muu sotsiaalhoolekandelise hüvitise või meetmega alalist ööbimiskohta tagada.
§ 93. Varjupaigateenuse taotlemine
§ 94. Varjupaigateenuse andmine
(2) Varjupaigateenust osutatakse toiminguga teenuse võimaldamisega ning isiku asutusse teenusele võtmisega. Vajadusel sõlmitakse teenuse osutamiseks täiendav haldusleping ametiasutuse, varjupaigateenuse osutaja ning teenuse saaja vahel.
§ 95. Varjupaigateenuse eest tasumine
§ 96. Turvakoduteenuse eesmärk ja sisu
§ 97. Õigusturvakoduteenusele
(1) Turvakoduteenust on õigus saada isikul, kes lähtuvalt ohust oma elule või tervisele või arengut piiravatest asjaoludest vajab väljaspool oma alalist elukohta ajutist turvalist keskkonda.
§ 98. Turvakoduteenuse taotlemine
§ 99. Turvakoduteenuse andmine
(2) Turvakoduteenust osutatakse hüvitise andmisega st turvakoduteenuse võimaldamisega ning isiku asutusse teenusele võtmisega. Vajadusel sõlmitakse teenuse osutamiseks täiendav haldusleping ametiasutuse, turvakoduteenuse osutaja ning teenuse saaja vahel.
§ 100. Turvakoduteenuse eest tasumine
(1) Turvakoduteenus on tasuta isikutele, kelle rahvastikuregistri järgne elukoht on Põltsamaa vald.
(2) Turvakoduteenus on tasuline isikutele, kelle rahvastikuregistri järgne elukoht ei ole Põltsamaa vald.
§ 101. Sotsiaaltransporditeenuse eesmärk ja sisu
(2) Sotsiaaltransporditeenust osutatakse juhuveona ettetellimisel tellija määratud ajal ja liikumisteel.
§ 102. Õigus sotsiaaltransporditeenusele
§ 103. Sotsiaaltransporditeenuse osutamine
(1) Juhuveona sotsiaaltransporditeenuse saamiseks peab sotsiaaltransporti saama õigustatud isik esitama ametiasutusele vähemalt kolm tööpäeva enne teenuse vajadust taotluse.
(4) Taotluses esitatud tellimus loetakse kokkulepituks, kui tellija ja ametiasutus on kinnitanud teenuse osutamise aja kuupäeva ja kellaaja.
(5) Otsuse sotsiaaltransporditeenuse osutamise kohta teeb sotsiaalosakonna spetsialist. sotsiaalteenuste ja -toetuste andmeregistris STAR.
(6) Sotsiaaltransporditeenuse osutajaks on üldjuhul Põltsamaa Valla Päevakeskus. Kui Põltsamaa Valla Päevakeskusel ei ole soovitud ajal vaba sõidukit, võib teenust tellida teistelt teenuseosutajatelt.
§ 104. Sotsiaaltransporditeenuse rahastamine ja teenuse eest tasumine
(1) Sotsiaaltransporditeenus on tasuline. Kui teenuse osutajaks on ametiasutus või ametiasutuse hallatav asutus, kehtestab teenuse hinna vallavalitsus.
(2) Klientidelt hakatakse tasu arvestama kliendi lähtekohast alates. Tasu ei arvestata edasi-tagasi sõidu eest juhul, kui klient ei pöördu tagasi lähtekohta. Teenuse osutamisel mitmele abivajajale korraga, jagatakse teenuse maksumus teenust kasutavate isikute arvuga.
§ 105. Eluruumi tagamise teenuse eesmärk ja sisu
(1) Eluruumi tagamise teenust on õigus saada täisealisel isikul, kes elukondlikest, sotsiaalmajanduslikest või tervislikest põhjustest tulenevalt ei ole võimeline endale ja oma perekonna vajadustele vastavat eluruumi tagama või ei ole suuteline senises eluruumis enam oma elu ja tervist ohtu seadmata iseseisvalt hakkama saama.
(2) Eluruumi tagamise teenust on õigustatud saama eelkõige:
8) isik, kes lähtuvalt oma vanusest, arengutasemest või varalisest olukorrast ei ole ise suuteline eluruumi endale või oma perekonnale soetama ning teenuse osutamata jätmine ohustab isiku toimetulekut, elu ja tervist.
(1) Eluruumi tagamise teenuse saamiseks tuleb ametiasutusele esitada määruse §-s 7 sätestatud alustel ja korras taotlus.
(3) Kui isik või isikud on enne taotluse esitamist tutvunud eluruumiga, milles elamisega ollakse nõus, märgitakse taotlusele ka eluruumi tagamise teenusena eeldatavalt kasutusele võetava eluruumi aadress.
§ 108. Eluruumi tagamise teenuse andmine
(1) Eluruumi tagamise teenuse vajadust hindab ametiasutus. Ametiasutus selgitab välja võimalused eluruumi, mis sobib taotleja ja tema pere vajadustele, kasutusele andmiseks. Enne eluruumi kasutusele andmise otsustamist, peab taotleja olema sellega tutvunud ning nõus pakutud eluruumi kasutusele võtmisega.
(2) Eluruum antakse isikule, tema perele või temaga koos elavatele isikutele kasutusele ametiasutuse ametniku haldusaktiga.
(3) Eluruum antakse üldjuhul kasutusele üheks aastaks. Objektiivsetel asjaoludel on õigus anda eluruum kasutusele pikemaks tähtajaks või tähtajatult.
2) eluruumi tagamise teenusena kasutusele antud eluruumi aadress;
3) tähtpäev, millest alates, või periood, mille jooksul on isikul õigus eluruumi kasutada;
4) vajadusel kõrvaltingimused eluruumi tagamise teenuse kasutamiseks;
5) eluruumi tagamise teenuse eest makstav tasu või tasu arvestamise põhimõtted ning tasu maksmise kord.
(5) Haldusakti alusel sõlmib ametiasutuse hallatav asutus Põltsamaa Haldus (edaspidi haldaja) eluruumi kasutamiseks kirjaliku üürilepingu. #CP1252# Eluruumi üürilepingus sätestatakse, et eluruum antakse kasutusse sotsiaalhoolekande seadusest tuleneva eluruumi tagamise teenuse osutamiseks ning et üürilepingule ei laiene võlaõigusseaduses eluruumide üürimise kohta sätestatu.
(6) Üürileping sõlmitakse 10 tööpäeva jooksul haldusakti andmisest arvates. Nimetatud tähtaja jooksul mõjuva põhjuseta lepingu sõlmimata jätmisel taotleja poolt, on ametiasutusel õigus vastav haldusakt kehtetuks tunnistada.
(7) Üürilepingu sõlmimisel ja lõpetamisel koostatakse eluruumi üleandmise-vastuvõtmise akt, milles kajastatakse eluruumi seisukord.
§ 109. Eluruumi kasutamise nõuded (kõrvaltingimused eluruumi tagamise teenuse kasutamiseks)
1) kasutama seda enda alalise elukohana;
2) kasutama elamu abiruume ning kinnistut vastavalt nende otstarbele ning arvestama teiste sotsiaalelamu elanike ja naabrite huvidega;
6) teatama eluruumis või elamu üldkasutatavates kohtades ruumide kasutamisega seotud süsteemide riketest viivitamatult ametiasutusele või elamu haldusettevõttele;
7) lubama avariide ja rikete likvideerimiseks tema kasutusse antud eluruumi siseneda ametiasutuse ja elamu haldusettevõtte esindajal;
8) andma eluruumi tagamise teenuse vajaduse lõppemisel eluruumi üle mitte halvemas seisukorras kui see oli kasutusse andmisel (v.a arvestades normaalset kulumist);
9) vabastama eluruumi teenuse õiguse lõppemisel või lõpetamisel.
(2) Eluruumi kasutama õigustatud isikul on keelatud:
1) majutada eluruumi isikuid, kellel ei ole selle kasutamise õigust;
2) pidada eluruumis kodu- ja lemmikloomi või -linde ilma eluruumi haldaja kirjaliku nõusolekuta;
4) teha eluruumi või selle seadmete ümberehitust või -paigutust ilma ametiasutuse ja elamu haldusettevõtte nõusolekuta.
§ 110. Eluruumi tagamise teenuse osutamise pikendamine ja lõpetamine
(1) Lepingu tähtaja möödumisel ja teenuse vajaduse säilimisel võib üürniku põhjendatud avalduse ja ametniku haldusakti alusel isikule eluruumi tagamise teenuse osutamist ja eraldatud eluruumi üürilepingut pikendada juhul, kui isik on täitnud kõik lepingust tulenevad kohustused.
(2) Teenuse osutamise jätkamiseks ja üürilepingu pikendamiseks peab üürnik esitama avalduse ametiasutusele vähemalt kaks nädalat enne lepingu lõppemist. Avalduse mitteesitamisel puudub isikul lepingu tähtaja möödumisel õiguslik alus eluruumi kasutamiseks ja isik on kohustatud eluruumi koheselt vabastama.
(3) Juhul, kui üürnik ei ole täitnud kõiki lepingujärgseid kohustusi, kuid isikul säilib määruses sätestatud alustel õigus ja vajadus teenusele ning ta ei ole ise võimeline eluruumi endale või oma perekonnale tagama ja kui eluruumi mitteeraldamine ohustab oluliselt isiku või tema perekonna toimetulekut, elu või tervist, võib anda taotlejale üürile senisest vähem heakorrastatud ja väiksemaid kulutusi nõudva eluruumi.
(4) Ametiasutusel on õigus eluruumi tagamise teenuse osutamine lõpetada (haldusakti muuta või haldusakt kehtetuks tunnistada), kui:
1) eluruumi kasutaja või temaga koos elav isik rikub korduvalt määruse §-s 109 sätestatud nõudeid;
2) eluruumi kasutaja on rohkem kui kolm kuud jätnud teenuse eest tasumata.
§ 111. Eluruumi tagamise teenuse rahastamine
(2) Eluruumi tagamise teenuse hinna kehtestab vallavalitsus.
(4) Määratud teenuse hinda käsitletakse eluruumi üürina või eluasemekuluna.
13) isiku toetamine ja motiveerimine;
14) muud vajalikud tegevused.
Õigus hüvitisele on isikul, kes vajab tuge oma varalise olukorra kindlakstegemisel ja võlausaldajatega läbirääkimistel.
(1) Hüvitise saamiseks tuleb ametiasutusele esitada määruse §-s 7 sätestatud alustel ja korras taotlus.
(3) Võlanõustamisteenus määratakse isikule ametiasutuse ametniku haldusaktiga.
(1) Lapsehoiuteenus on lapse seadusliku esindaja või perekonnas hooldaja (edaspidi vanem) toimetulekut või töötamist toetav teenus, mille osutamise vältel tagab lapsehoiuteenuse osutaja lapse hooldamise, arendamise ja turvalisuse.
(2) Raske ja sügava puudega lapsele lapsehoiuteenuse osutamise eesmärk on vähendada raske ja sügava puudega lapse perekonna hoolduskoormust või puudest tulenevat lisavajadust.
(3) Käesoleva korra sätete alusel osutatakse teenust raske ja sügava puudega lastele. Teenuse pakkumise koolieelse lasteasutuse seaduse § 10 lõike 1 alusel korraldab vallavalitsus.
Hüvitist on õigus saada isikul, kellele peres on raske ja sügava puudega laps.
(1) Raske ja sügava puudega lapse lapsehoiuteenuse vajadus hinnatakse igal lapsel eraldi. Soovi korral nõustab struktuuriüksuse teenistuja teenuse saajat lapsehoiuteenuse osutaja valikul.
(2) Raske ja sügava puudega lapsele tagatakse lapsehoiuteenus kuni lapse 18-aastaseks saamise kalendriaasta lõpuni.
(3) Lapsehoiuteenus määratakse ametiasutuse ametniku haldusaktiga.
Raske ja sügava puudega lapse lapsehoiuteenuse kulu tasutakse üldjuhul teenust osutava isiku esitatud arve alusel Põltsamaa valla eelarvest.
(3) Järelhooldusteenuse täpsem korraldus on reguleeritud sotsiaalhoolekande seaduses.
§ 126. Riigieelarvest sihtotstarbeliselt eraldatud raha kasutamine
(1) Sotsiaalhoolekandeseaduse § 156 lõike 31 alusel riigi eelarvest eraldatud raske ja sügava puudega lastele sotsiaalteenuste osutamise toetuse rahalisi vahendeid kasutatakse raske ja sügava puudega laste ja nende peredega seotud sotsiaalteenuste osutamiseks ja arendamiseks, sealhulgas:
3) ravi-, rehabilitatsiooni- ja haridusasutusse või toetavatele teenustele transporditeenuse kulu katmiseks või transporditoetuse maksmiseks;
4) lapsele või lapse perele sotsiaalse ja psühholoogilise jm nõustamisteenuse kulu katmiseks või toetuse maksmiseks selle kulu hüvitamiseks;
5) erinevate teraapiate (füsioteraapia, psühhoteraapia jm) rahastamiseks;
8) täiendavate rehabilitatsiooniteenuste eest tasumiseks;
9) rehabilitatsiooniplaanis soovitatud abivahendite omaosaluse eest tasumiseks;
11) ravi-või rehabilitatsiooniasutusse saatjateenuse kasutamise kulu hüvitamiseks;
12) eluruumide kohandamine lähtuvalt puudest tingitud vajadusest;
13) peredele seminaride või koolituste korraldamisega seotud kulud;
14) muud sotsiaalteenused, mis aitavad parandada raske või sügava puudega lapse arengut ja pere toimetulekut ning aitavad vähendada perekonna hoolduskoormust või puudest tulenevat lisavajadust.
(2) Riigieelarvest Põltsamaa vallale määratud asendus- ja järelhooldusteenuse osutamise toetuse vahendeid kasutatakse asendus- ja järelhooldusteenuse osutamiseks ja korraldamiseks ning hooldusperede toetamiseks.
(3) Riigieelarvest Põltsamaa vallale määratud matuse korraldamise kulude katmise toetuse vahendeid kasutatakse matusetoetuse maksmiseks ja Põltsamaa valla poolt matuse korraldamise kulude katmiseks.
(4) Riigieelarvest Põltsamaa vallale määratud toimetulekutoetuse maksmiseks määratud vahendeid kasutatakse toimetulekutoetuse maksmiseks.
(5) Ametiasutus peab eraldi arvestust riigieelarvest Põltsamaa valla eelarvesse sihtotstarbeliselt eraldatud raha kasutamise kohta.
(6) Eelarveaasta lõpuks kasutamata jäänud rahalised vahendid kantakse samaks otstarbeks üle järgmise aasta eelarvesse.
§ 127. Kohaliku omavalitsuse järelevalve
(1) Ametiasutuse, ametiasutuse hallatava asutuse ja ametiasutuse ametiisikute poolt määrusega sätestatud nõuete täitmist, haldusaktide õiguspärasust ning tegevuse otstarbekust kontrollib kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse alusel teenistusliku järelevalve korras vallavalitsus.
§ 128. Riiklik ja haldusjärelevalve
§ 129. Rakendussätted toetuste maksmisel
(1) Isikutele, kellele maksti sünnitoetuse esimene osa kas Põltsamaa Linnavolikogu 15. märtsi 2016 määruse nr 7 „Sotsiaaltoetuste määramise ja maksmise kord Põltsamaa linnas“ või Põltsamaa Vallavolikogu 24. märtsi 2016 määruse nr 37 „Sotsiaaltoetuste määramise ja maksmise kord“ alusel, makstakse sünnitoetuse teine osa käesoleva korra alusel ehk 200 eurot lapse kaheaastaseks saamisel.
(2) Isikutele, kellele maksti sünnitoetuse esimene osa Puurmani Vallavolikogu 24. märtsi 2016 määruse nr 1 „Sotsiaaltoetuste määramise ja maksmise kord“ alusel, makstakse sünnitoetuse teine ja kolmas osa käesoleva korra alusel ühes osas ehk 200 eurot lapse kahe aastaseks saamisel.
(3) Põltsamaa Vallavolikogu 26. veebruari 2018 määruse nr 8 „Sotsiaalhoolekandelise abi andmise kord“ alusel antud haldusaktid ja sõlmitud lepingud jäävad edasi kehtima ning neid täidetakse kuni nendes sätestatud õiguste ja kohustuste realiseerimiseni.
§ 130. Määruse kehtetuks tunnistamine
Põltsamaa Vallavolikogu 26. veebruari 2018 määrus nr 8 „Sotsiaalhoolekandelise abi andmise kord“ tunnistatakse kehtetuks.
§ 131. Määruse jõustumine


text:
Euroopa kohtu 18. juuli 2013 otsus liidetud kohtuasjades C-210-11 ja C-211-11. | Heli Raidve Tööõigusabi
Euroopa kohtu 18. juuli 2013 otsus liidetud kohtuasjades C-210-11 ja C-211-11.
Eelotsusetaotlus – Kuues käibemaksudirektiiv – Artikli 6 lõike 2 esimese lõigu punkt a ja artikli 13 B osa punkt b – Mahaarvamisõigus – Juhatuse liikmetele osaliselt isiklikuks kasutamiseks antud juriidilise isiku põhivara – Üüri rahas maksmise puudumine, kuid mitterahalise hüve arvesse võtmine tulumaksu arvutamisel
Liidetud kohtuasjades C‑210/11 ja C‑211/11,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Cour de cassation’ (Belgia) 7. aprilli 2011. aasta otsustega esitatud eelotsusetaotlused, mis saabusid Euroopa Kohtusse 9. mail 2011, menetlustes
Medicom SPRL (C‑210/11),
Maison Patrice Alard SPRL (C‑211/11),
koosseisus: koja president M. Berger, kohtunikud A. Borg Barthet ja J.‑J. Kasel (ettekandja),
– Belgia valitsus, esindajad: M. Jacobs ja J.‑C. Halleux,
– Ungari valitsus, esindajad: K. Szíjjártó, M. Fehér ja G. Koós,
1 Eelotsusetaotlused käsitlevad küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas (EÜT L 145, lk 1; ELT eriväljaanne 09/01, lk 23), mida on muudetud nõukogu 10. aprilli 1995. aasta direktiiviga 95/7/EÜ (ELT L 102, lk 18; ELT eriväljaanne 09/01, lk 274, edaspidi „kuues direktiiv”), artikli 6 lõike 2 esimese lõigu punkti a ja artikli 13 B osa punkti b.
2 Taotlused on esitatud ühelt poolt Belgia riigi ning teiselt poolt Belgia õiguse alusel tegutsevate äriühingute Medicom SPRL (edaspidi „Medicom”) (kohtuasi C‑210/11) ja Maison Patrice Alard SPRL (edaspidi „MPA”) (kohtuasi C‑211/11) vahelises kohtuvaidluses seoses nende äriühingute juhatuse liikmete osaliselt isiklikus kasutuses olevatelt kinnisasjadelt tasutud sisendkäibemaksu mahaarvamise üle.
3 Kuuenda direktiivi artikli 6 lõike 2 esimene lõik sätestab:
„Tasu eest teenuste osutamisena käsitatakse järgmist:
a) põhivahendite hulka kuuluva kauba kasutamine maksukohustuslase või tema töötajate isiklikuks tarbeks või üldiselt muul kui majandustegevuse eesmärgil, kui sellelt kaubalt võib käibemaksu täielikult või osaliselt maha arvata;
b) maksukohustuslase poolt tasuta teenuste osutamine tema enda või tema töötajate isiklikuks tarbeks või üldiselt muul kui majandustegevuse eesmärgil.”
4 Kuuenda direktiivi artikli 11 A osa lõige 1 sätestab:
„Maksubaas on:
a) punktides b, c ja d nimetamata kauba tarnimise ja teenuste osutamise puhul kõik tasuna käsitatav, mille tarnija ostjalt, kliendilt või kolmandalt isikult nimetatud tarnete eest on saanud või saab, kaasa arvatud nimetatud tarnete hinnaga otse seotud;
b) artikli 5 lõigetes 6 ja 7 nimetatud tarnete puhul kauba või sarnase kauba ostuhind või ostuhinna puudumise korral omahind, mis määratakse kindlaks tarnimise ajal;
c) artikli 6 lõikes 2 nimetatud tarnete puhul maksukohustuslase kogukulu teenuste osutamisele;
5 Kuuenda direktiivi artikli 13 B osa esimese lõigu punkti b kohaselt vabastavad liikmesriigid maksust „kinnisvara liising[u] ja rendile andmi[se]”.
6 Kuuenda direktiivi artikli 17 lõige 2 sätestab direktiivi artiklist 28f tulenevas versioonis:
„Kui kaupa ja teenuseid kasutatakse maksukohustuslase maksustatavate tehingutega seoses, on maksukohustuslasel õigus tasumisele kuuluvast käibemaksust maha arvata:
a) käibemaks, mis tuleb tasuda või on tasutud riigi territooriumil kaupade või teenuste eest, mille talle on tarninud või tarnib teine maksukohustuslane;
7 Põhikohtuasjas kohaldatava code de la taxe sur la valeur ajoutée (käibemaksuseadustik; edaspidi „käibemaksuseadustik”) redaktsiooni artikli 19 lõige 1 sätestab:
„Tasu eest teenuste osutamisena käsitatakse põhivahendite hulka kuuluva asja kasutamist maksukohustuslase või tema töötajate isiklikuks tarbeks, või üldiselt muul kui majandustegevuse eesmärgil, kui sellelt kaubalt võib käibemaksu täielikult või osaliselt maha arvata.”
8 Sama seadustiku artikli 44 lõike 3 punkt 2 sätestab, et käibemaksust on vabastatud „kinnisasja liising, üürile andmine ning üürilepingu üleandmine, samuti kinnisasja kasutamine artikli 19 lõikes 1 sätestatud tingimustel”.
9 10. detsembri 1969. aasta kuningliku määruse nr 3, mis reguleerib käibemaksu kohaldamisel (sisend)käibemaksu mahaarvamist (Moniteur belge, 12. detsember 1969, lk 9) artikkel 1 sätestab:
„§ 1. Arvestades käibemaksuseadustiku artikli 45 lõikeid 1a, 2 ja 3 teeb maksukohustuslane käesoleva määruse artiklites 2 ja 4 sätestatud tingimustel mahaarvamise käibemaksuseadustiku artikli 45 lõike 1 punktides 1–5 nimetatud tehingute tegemiseks ettenähtud kaupadelt ja teenustelt tasutud maksudelt.
Kui maksukohustuslane teeb oma majandustegevuse käigus muid tehinguid, millelt mahaarvamine ei ole lubatud, peab ta mahaarvamiste kindlaksmääramisel järgima käibemaksuseadustiku artiklites 46 ja 48 ning käesoleva määruse artiklites 12–21 sätestatut.
§ 2. Mingil juhul ei või maha arvata tasumisele kuuluvaid makse neilt kaupadelt ja teenustelt, mis on mõeldud maksukohustuslase isiklikuks tarbeks või muul kui majandustegevusega seotud eesmärgil kasutamiseks.
Kui kaup või teenus on mõeldud osaliselt sellistel eesmärkidel kasutamiseks, on mahaarvamine välistatud selle kasutamise ulatuses. Selle ulatuse määrab kindlaks maksukohustuslane, mida kontrollivad ametiasutused.”
Kohtuasi C‑210/11
10 Mis puutub kohtuasja C‑210/11, siis eelotsusetaotlusest tuleneb, et Medicom on juriidilisest isikust äriühing, kes on käibemaksukohustuslane tegevuste eest, mis seisnevad uuringute koostamises, organiseerimises ja nõustamises masinkirja, tõlkimise ja farmaatsiaettevõtjate jaoks meditsiiniliste aruannete koostamise valdkonnas, ning samuti hobuste majutamise valdkonnas. See äriühing lasi ehitada hoone, kus ta viib läbi oma tegevust ja kus lisaks sellele elavad tema juhatuse liikmed koos oma perekondadega ilma üüri maksmata. Käibemaksudeklaratsioonides on Medicom teinud mahaarvamise kogu selle hoone ehitamise kuludega seotud käibemaksult.
11 3. septembri 1997. aasta suulisel arutamisel on pädev maksuhaldur märkinud, et seda hoonet kasutasid Medicomi juhatuse liikmed 50% ulatuses isiklikuks otstarbeks ja et selle kasutamise eest „nõuti [neilt] mitterahalist hüvitist”. Arvestades, et üksnes pool selle hoone ehitamise kuludega seotud käibemaksust oli mahaarvatav, saatis ta Medicomile maksuotsuse 1997. aasta teise kvartali maksudeklaratsioonis ebaõigelt mahaarvatud käibemaksu tasumiseks.
12 Seejärel tunnistasid Medicomi juhatuse liikmed, et maksustamisaastatel 1997 ja 1998 kasutasid nad kahte kolmandikku kõnealusest hoonest isiklikul otstarbel. Sellest tulenevalt lükkas pädev maksuhaldur 16. novembril 2000 tagasi taotluse 1996. aasta käibemaksu vähendamiseks ja tegi 15. jaanuaril 2001 Medicomi suhtes uue maksuotsuse.
13 Kuna Medicomi poolt nende maksuotsuste peale esitatud kaebus jäeti esimeses kohtuastmes rahuldamata, pöördus ta antud vaidlusega cour d’appel de Liège’i. 24. märtsi 2006. aasta otsusega tühistas see kohus temani jõudnud vaidluses vaidlusalused maksuotsused, toetudes Euroopa Kohtu 8. mai 2003. aasta otsuses kohtuasjas C‑269/00: Seeling (EKL 2003, lk I‑4101) esitatud kuuenda direktiivi tõlgendusele.
Kohtuasi C‑211/11
14 Mis puutub kohtuasja C‑211/11, siis eelotsusetaotlusest tuleneb, et MPA on õigusvõimeline äriühing, kes on käibemaksukohustuslane catering’i ja vastuvõttude korraldamise valdkonnas. 1991. aastal lasi ta ehitada hoone, kus ta viis läbi oma tegevust ja kus lisaks sellele elas tema juhatuse liige koos oma perekonnaga ilma üüri maksmata. Käibemaksudeklaratsioonides on MPA teinud mahaarvamise kogu selle hoone ehitamise ja sisustamise kuludega seotud käibemaksult.
15 Arvestades, et üksnes osa käibemaksust oli mahaarvatav, kuivõrd osa hoonest oli kasutusel juhatuse liikme elamispinnana, tegi pädev maksuhaldur 6. novembril 1995 MPA suhtes maksuotsuse.
16 Esimese astme kohus rahuldas MPA esitatud kaebuse nimetatud maksuotsuse tühistamiseks. Pädeva maksuhalduri esimese astme kohtu otsuse peale esitatud apellatsioonkaebuse jättis cour d’appel de Bruxelles 4. jaanuari 2006. aasta otsusega rahuldamata eelkõige põhjendusel, et juhatuse liikmele osa hoonest tasuta isiklikuks kasutamiseks andmine toimus selles hoones maksukohustuslase poolt läbiviidava maksustatava majandustegevuse ülekaalukates huvides, nii et seda osa hoonest võib käsitada põhivarana, mille ehitamine, haldamine, parandamine ja parendamine annavad õiguse käibemaksu mahaarvamiseks.
17 Nendes kahes vaidluses esitas pädev maksuhaldur kassatsioonkaebuse esiteks eelkõige põhjendusel, et eespool viidatud kohtuotsus Seeling ei ole kohaldatav niisugustele asjaoludele nagu põhikohtuasja asjaolud. Lisaks tuleb osa hoonest äriühingu juhatuse liikmele isiklikuks kasutamiseks andmist pidada tulumaksu kontekstis mitterahaliseks hüveks, mistõttu ei saa seda käsitada „tasuta” kasutusse andmisena või olukorrana, kus „puudub üür“. Lõpuks, otsene ja vahetu seos, mis peab kuuenda direktiivi artikli 17 lõigete 2 ja 5 kohaldamisel olema maksustatava ostutehingu ja käibemaksuga maksustatava tehingu vahel käibemaksu mahaarvamise õiguse tekkimiseks, ei sõltu maksukohustuslase eesmärgist ning käesoleval juhul seda ei ole. Lisaks lasub maksukohustuslasel kohustus tõendada mahaarvamise õiguse olemasolu. Sellist tõendit ei ole aga esitatud.
18 Neil asjaoludel otsustas Cour de cassation menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused, mis on mõlemas kahes kohtuasjas C‑210/11 ja C‑211/11 sõnastatud ühtemoodi:
„1. Kas [kuuenda direktiivi] artikli 6 [lõike 2 esimese lõigu] punkti a ja artikli 13 B osa punkti b tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus see, kui artikli 13 B osa punkti b tähenduses kinnisvara liisimise või rendileandmisena maksust vabastatud teenusena käsitatakse õigusvõimelise maksukohustuslasest äriühingu juhatuse või nõukogu liikmete või osanike ja nende pere poolt kasutamist isiklikuks tarbeks kogu hoonet või osa hoonest, mis kuulub selle äriühingu vara hulka ja mis seega on täielikult ettevõtte omandis, juhul kui sellise kasutamise eest ei ole ette nähtud mingit rahas makstavat üüri, vaid see on käsitatav erisoodustusena, mida maksustatakse sellena juhatuse liikmete tulumaksu arvestamisel, ja kui seda kasutamist käsitatakse seetõttu maksualaselt vastutasuna juhatuse või nõukogu liikmete või osanike osa töö eest?
2. Kas neid sätteid tuleb tõlgendada nii, et [see] maksuvabastus on kõnealusel juhul kohaldatav, kui äriühing ei tõenda vajaliku seose olemasolu ettevõtte käitamise ja kogu hoone või selle osa juhatuse või nõukogu liikmete või osanike kasutusse andmise vahel, ning kas sel juhul piisab kaudse seose olemasolust?”
19 Euroopa Kohtu presidendi 28. juuni 2011. aasta määrusega liideti kohtuasjad C‑210/11 ja C‑211/11 kirjalikuks ja suuliseks menetlemiseks ning kohtuotsuse tegemiseks.
20 Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas kuuenda direktiivi artikli 6 lõike 2 esimese lõigu punkti a ja artikli 13 B osa punkti b tuleb tõlgendada selliselt, et nendega on vastuolus see, kui juriidilisele isikule kuuluva hoone osa selle juriidilise isiku juhatuse liikme isiklikku kasutusse andmist – ilma et hüve saajatele oleks selle hoone kasutamise eest ette nähtud rahalist üüri – käsitatakse selle direktiivi tähenduses maksust vabastatud kinnisvara üürimisena, ning kas selles suhtes on mingit tähtsust asjaolul, et sellist kasutusse andmist peetakse siseriiklike tulumaksu reguleerivate normide tähenduses mitterahaliseks hüveks selle saajatele põhikirjast või töölepingust tulenevate ülesannete täitmise eest.
21 Sellele küsimusele vastamiseks tuleb meenutada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast tuleneb, et maksukohustuslasel on võimalus kuuenda direktiivi kohaldamisel valida, kas lugeda asi, mida ta kasutab osaliselt isiklikuks tarbeks, osaliselt oma ettevõttesse kuuluvaks või mitte (vt eelkõige 4. oktoobri 1995. aasta otsus kohtuasjas C‑291/92: Ambrecht, EKL 1995, lk I‑2775, punkt 20 ja eespool viidatud kohtuotsus Seeling, punkt 40).
22 Kui maksukohustuslane käsitab kapitalikaupu, mida ta kasutab nii kutsetegevuseks kui ka isiklikul eesmärgil, ettevõtte varana, siis nende kaupade omandamisel tasutud sisendkäibemaks on põhimõtteliselt kogu ulatuses ja koheselt mahaarvatav (vt selle kohta 11. juuli 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑97/90: Lennartz, EKL 1991, lk I‑3795, punkt 26, ja eespool viidatud kohtuotsus Seeling, punkt 41).
23 Kuuenda direktiivi artikli 6 lõike 2 esimese lõigu punktist a ja artikli 11 A osa lõike 1 punktist c tuleneb, et ettevõtte põhivahendite hulka kuuluva kauba kasutamist maksukohustuslase või tema töötajate isiklikuks tarbeks või muul kui majandustegevuse eesmärgil, kui sellelt varalt võib käibemaksu täielikult või osaliselt maha arvata, käsitatakse tasu eest teenuse osutamisena ja maksustatakse nimetatud teenuste osutamisel tekkinud kulude summa alusel (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsused Lennartz, punkt 26 ja Seeling, punkt 42).
24 Maksukohustuslasel, kes käsitab hoonet tervenisti oma ettevõtte vara hulka kuuluvana ja kes seejärel kasutab ühte osa sellest enda või oma töötajate isiklikuks tarbeks, on esiteks õigus maha arvata sisendkäibemaksu nimetatud hoone ehituse kogukuludelt ja teiseks sellele vastav kohustus tasuda käibemaksu vara isiklikuks tarbeks kasutamisega seotud kogukulult.
25 Mis puutub kuuenda direktiivi artikli 6 lõike 2 esimese lõigu punkti a ja artikli 13 B osa punkti b kumulatiivsesse kohaldamisse maksukohustuslase ettevõtte vara hulka täielikult kuuluva hoone osa tema või ta töötajate isiklikuks tarbeks kasutamise juhul, siis on Euroopa Kohus leidnud, nende sätetega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt – olgugi et artikli 13 B osa punktis b loetletud kinnisvara liisimise või rendile andmise tingimused ei ole täidetud – käsitatakse käibemaksust vabastatud teenusena selle sätte tähenduses juriidilisest isikust maksukohustuslase töötaja poolt sellise hoone osa isiklikuks tarbeks kasutamist, mille see maksukohustuslane on ehitanud või mida ta valdab kinnisasjaõiguse alusel, kui sellelt kapitalikaubalt võib tasutud sisendkäibemaksu maha arvata (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Seeling, punkt 56 ja 29. märtsi 2012. aasta otsus kohtuasjas C‑436/10: BLM, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 31)
26 Seega eeldab kinnisvara üürileandmine kuuenda direktiivi artikli 13 B osa punkti b tähenduses, et kõik seda tehingut iseloomustavad tingimused on täidetud, see tähendab, et kinnisasja omanik annab üürnikule üüri eest ja kokku lepitud ajaks õiguse kasutada tema kinnisasja ning välistab kõigi teiste isikute samasuguse õiguse (9. oktoobri 2001. aasta otsused kohtuasjas C‑409/98: Mirror Group, EKL 2001, lk I‑7175, punkt 31, ja kohtuasjas C‑108/99: Cantor Fitzgerald International, EKL 2001, lk I‑7257, punkt 21 ning samuti eespool viidatud kohtuotsus Seeling, punkt 49).
27 Kuuenda direktiivi artikli 13 B osa punkt b sätestab nimelt erandi üldreeglist, mille kohaselt maksustatakse käibemaksuga iga teenus, mille maksukohustuslane on tasu eest osutanud; seega tõlgendatakse selle sätte tingimusi kitsalt. Ühe eelmises punktis nimetatud tingimuse mittetäitmisel ei saa seda sätet analoogia alusel kohaldada põhjusel, et ettevõttele kuuluva kinnisvara elukohana isiklikuks tarbeks kasutamine sarnaneb lõpptarbimise seisukohalt kõige rohkem üürileandmisega selle sätte tähenduses (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Seeling, punktid 44 ja 45).
28 Mis puudutab täpsemalt üüri maksmisega seotud tingimust, seadmata kahtluse alla kohtupraktikat, mille kohaselt mõiste „teenuste osutamine […] tasu eest” kuuenda direktiivi artikli 2 punkti 1 tähenduses eeldab otsest seost osutatud teenuse ja selle eest saadud tasu vahel (vt eelkõige 29. juuli 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑40/09: Astra Zeneca UK, EKL 2010, lk I‑7505, punkt 27), siis piisab tõdemusest, et sellise maksmise puudumist ei asenda ka asjaolu, et tulumaksu tähenduses on selline ettevõttele kuuluva kinnisasja isiklikuks tarbeks kasutamine käsitatav kui arvuliselt määratletav mitterahaline hüve ja seega mingil määral kui hüvitise osa, millest hüve saaja on loobunud vastutasuks kõnealuse kinnisasja kasutusse andmise eest
29 Kõigepealt tuleb märkida, et nii nagu Euroopa Kohus on leidnud ka eespool viidatud kohtuotsuse Seeling punktis 45, ei saa kuuenda direktiivi artikli 13 B osa punkti b kohaldada analoogia korras, samastades – nagu on välja pakkunud Belgia valitsus – mitterahalist hüve, mida on tulumaksu arvutamisel juba hinnatud, üüriga.
30 Samuti ei saa selliseid asjaolusid nagu on kõne all põhikohtuasjas, erinevalt Belgia valitsuse väidetust, võrrelda asjaoludega, mille alusel on tehtud eespool viidatud kohtuotsus Astra Zeneca UK. Nimelt tuleneb selle otsuse punktidest 29 kuni 31, et selles kohtuasjas tuvastati otsene seos Astra Zeneca poolt töötajatele kõnealuste ostukupongide andmise ja viimaste poolt selle vastu kindlaksmääratud osast neile rahas makstavast töötasust selgesõnalise loobumise vahel. Seevastu kõne all olevatest põhikohtuasjadest ei ilmne ega ole kindlaks tehtud seda, et juhatuse liikmetel oleks töötasu vähendatud ulatuses, mis vastaks kõnealuse kinnisvara kasutusse andmisele ega asjaolu, et osa nimetatud juhatuse liikmete poolt tehtavast tööst võiks olla käsitatav vastutasuna hoone nende kasutusse andmise eest (vt analoogia alusel 16. oktoobri 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑258/95: Fillibeck (EKL 1997, lk I‑5577, punktid 15 ja 16).
31 Lõpuks tuleneb eespool viidatud kohtuotsuse BLM punktist 15, et Euroopa Kohus oli teadlik asjaolust, et kohaldades nimetatud kohtuotsuse aluseks olevas kohtuasjas käsitletud siseriiklikke õigusnorme, mis on identsed käesolevate põhikohtuasjade omadega, samastati füüsilise isiku tulumaksu kontekstis BLM SA juhatuse liikme poolt tema kasutusse antud kinnisasja isiklikuks tarbeks kasutamine, mille eest ei olnud ette nähtud üüri maksmist rahas, kindlasummalise mitterahalise hüvega. See samastamine, mida ei korratud kõnealuse otsuse punktides 23–30, ei mõjutanud aga ilmselget kohtu tõlgendust.
32 Sellist tõlgendust ei saa seada kahtluse alla asjaoluga, et Euroopa Kohus leidis eespool viidatud kohtuotsuse BLM punktis 31, et liikmesriigi kohtul tuleb hinnata, kas niisuguses olukorras, nagu oli arutusel selle otsuse aluseks olnud kohtuasjas, võis asuda seisukohale, et selles oli tegemist kinnisasja rendile andmisega kuuenda direktiivi artikli 13 B osa punkti b tähenduses.
33 Nimelt on selge, et siseriiklikel kohtutel, kes on ainsana pädevad hindama asjaolusid, tuleb iga juhtumi iseloomulikke asjaolusid arvestades kindlaks määrata kõnealuse tehingu peamised tunnused, et liigitada seda vastavalt kuuendale direktiivile (vt selle kohta 27. oktoobri 2011. aasta otsus kohtuasjas C‑530/09: Inter-Mark Group, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 32). Niivõrd kuivõrd Euroopa Kohus ei pidanud lahendama vaidlust põhikohtuasjas, jättis ta selle ülesande eelotsusetaotluse esitanud kohtule, kusjuures viimane pidi võtma arvesse asjaolu, et pole välistatud, et lisaks Euroopa Kohtule esitatud toimikus sisalduvatele tõenditele võib olla ka muid tõendeid, mis võivad tõendada, et kõik üürileandmise tunnused kuuenda direktiivi artikli 13 B osa punkti b tähenduses olid täidetud.
34 Neid kaalutlusi arvesse võttes, tuleb vastata esimesele küsimusele, et kuuenda direktiivi artikli 6 lõike 2 esimese lõigu punkti a ja artikli 13 B osa punkti b tuleb tõlgendada selliselt, et nendega on vastuolus see, kui juriidilisele isikule kuuluva kinnisasja osa selle juriidilise isiku juhatuse liikme isiklikku kasutusse andmist – ilma et hüve saajatele oleks selle kinnisasja kasutamise eest ette nähtud rahalist üüri – käsitatakse selle direktiivi tähenduses maksust vabastatud kinnisvara üürimisena, ning selles suhtes ei oma tähtsust asjaolu, et sellist kasutusse andmist peetakse siseriiklike tulumaksu reguleerivate normide tähenduses mitterahaliseks hüveks selle saajatele põhikirjast või töölepingust tulenevate ülesannete täitmise eest.
35 Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas kuuenda direktiivi artikli 6 lõike 2 esimese lõigu punkti a ja artikli 13 B osa punkti b tuleb tõlgendada nii, et sellistel asjaoludel, nagu on kõne all põhikohtuasjas, on asjaolu, et ettevõtte põhivahendite hulka kuuluva kogu hoone või selle osa selle ettevõtja juhatuse või nõukogu liikmete või osanike kasutusse andmisel on või ei ole otsene seos ettevõtte tegevusega, oluline selle määratlemisel, kas selline kasutusse andmine annab aluse neist normidest teises normis sätestatud käibemaksuvabastuseks.
36 Sellega seoses tuleb meenutada, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt on kauba soetamine maksukohustuslase poolt, kes sellena tegutseb, määrav asjaolu käibemaksusüsteemi kohaldamiseks ja seega käibemaksu mahaarvamise korra rakendamiseks. See, kuidas kaupa on kasutatud või kavatsetakse kasutada, määrab kindlaks vaid esialgse mahaarvamise ulatuse, millele maksukohustuslasel on õigus kuuenda direktiivi artikli 17 alusel, ning järgnevate maksuperioodide jooksul tehtavate võimalike korrigeerimiste ulatuse (eespool viidatud kohtuotsus Lennartz, punkt 15). Seevastu kui maksukohustuslane soetab kauba üksnes isiklikuks tarbeks, tegutseb ta eraisikuna ja mitte maksukohustuslasena kuuenda direktiivi tähenduses (6. mai 1992. aasta otsus kohtuasjas C‑20/91: de Jong, EKL 1992, lk I‑2847, punkt 17).
37 Nagu tuleneb ka käesoleva kohtuotsuse punktides 21–24 viidatud kohtupraktikast, on maksukohustuslasel, kes käsitab hoonet tervenisti ettevõtte põhivahendite hulka kuuluvana ja kes seejärel kasutab ühte osa sellest isiklikuks tarbeks, esiteks õigus maha arvata sisendkäibemaksu nimetatud hoone ehituse kogukuludelt ja teiseks, sellele vastav kohustus tasuda käibemaksu nimetatud kasutamisega seotud kogukulult.
38 Vastupidiselt sellele nagu näib väitvat Belgia valitsus, ei ole sellises olukorras maksukohustuslasel kohustust tõendada, et ettevõtte põhivahendite hulka kuuluva kogu hoone või selle osa juhatuse või nõukogu liikmetele või osanikele kasutusse andmine on „maksukohustuslase maksustatavate tehingutega [seotud]” kuuenda direktiivi artikli 17 lõike 2 tähenduses.
39 Kui nimelt maksukohustuslane käsitab kogu kinnisvara ettevõtte põhivarana, võib ta kuuenda direktiivi artikli 6 lõike 2 punktist b tulenevalt seda kasutada muuks kui majandustegevuse eesmärgil ega saa olla kohustatud tõendama, et see kasutamine toimub tema maksustatavate tehingute jaoks. Seega ei pea maksukohustuslane tõendama otsest ja vahetut seost kõnealuse hoone isiklikuks tarbeks kasutamise ja tema maksustatavate tegevuste vahel.
40 Sellest tulenevalt tuleb vastata teisele küsimusele, et kuuenda direktiivi artikli 6 lõike 2 esimese lõigu punkti a ja artikli 13 B osa punkti b tuleb tõlgendada nii, et niisugustel asjaoludel, nagu on kõne all põhikohtuasjas, ei ole asjaolu, et ettevõtte põhivahendite hulka kuuluva kogu hoone või selle osa selle ettevõtja juhatuse või nõukogu liikmete või osanike kasutusse andmisel on või ei ole otsene seos ettevõtte tegevusega, oluline selle määratlemisel, kas selline kasutusse andmine annab aluse neist normidest teises normis sätestatud käibemaksuvabastuseks.
1. Nõukogu 17. mai 1977. aasta kuuenda direktiivi 77/388/EMÜ kumuleeruvate käibemaksudega seotud liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta – ühine käibemaksusüsteem: ühtne maksubaas, mida on muudetud nõukogu 10. aprilli 1995. aasta direktiiviga 95/7/EÜ, artikli 6 lõike 2 esimese lõigu punkti a ja artikli 13 B osa punkti b tuleb tõlgendada selliselt, et nendega on vastuolus see, kui juriidilisele isikule kuuluva kinnisasja osa selle juriidilise isiku juhatuse liikme isiklikku kasutusse andmist – ilma et hüve saajatele oleks selle kinnisasja kasutamise eest ette nähtud rahalist üüri – käsitatakse selle direktiivi tähenduses maksust vabastatud kinnisvara üürimisena, ning selles suhtes ei oma tähtsust asjaolu, et sellist kasutusse andmist peetakse siseriiklike tulumaksu reguleerivate normide tähenduses mitterahaliseks hüveks selle saajatele põhikirjast või töölepingust tulenevate ülesannete täitmise eest.
2. Kuuenda direktiivi 77/388, mida on muudetud direktiiviga 95/7, artikli 6 lõike 2 esimese lõigu punkti a ja artikli 13 B osa punkti b tuleb tõlgendada nii, et niisugustel asjaoludel, nagu on kõne all põhikohtuasjas, ei ole asjaolu, et ettevõtte põhivahendite hulka kuuluva kogu hoone või selle osa selle ettevõtja juhatuse või nõukogu liikmete või osanike kasutusse andmisel on või ei ole otsene seos ettevõtte tegevusega, oluline selle määratlemisel, kas selline kasutusse andmine annab aluse neist normidest teises normis sätestatud käibemaksuvabastuseks.

matches:
§ 2
kohus
kohus
kohus
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus
kohus


Vabariigi Valitsuse 18. mai 2007. a määruse nr 158 „Riikliku riigihangete registri põhimäärus” ja Vabariigi Valitsuse 26. aprilli 2007. a määruse nr 114 „Euroopa Komisjoni teate alusel Riigihangete Ametile esitatava informatsiooni käsitlemise ja Euroopa Komisjonile edastamise kord” muutmine – Riigi Teataja
Vabariigi Valitsuse 18. mai 2007. a määruse nr 158 „Riikliku riigihangete registri põhimäärus” ja Vabariigi Valitsuse 26. aprilli 2007. a määruse nr 114 „Euroopa Komisjoni teate alusel Riigihangete Ametile esitatava informatsiooni käsitlemise ja Euroopa Komisjonile edastamise kord” muutmine
RT I, 11.10.2011, 2
Vastu võetud 06.10.2011 nr 127
Määrus kehtestatakse „Riigihangete seaduse” § 105 lõike 6 ja § 110 lõike 2 alusel.
§ 1. Vabariigi Valitsuse 18. mai 2007. a määruses nr 158 „Riikliku riigihangete registri põhimäärus” (RT I 2007, 39, 278) tehakse järgmised muudatused:
„Määrus kehtestatakse „Riigihangete seaduse” § 105 lõike 6 alusel.”;
2) määruse §-s 12 ja § 14 lõikes 3 asendatakse sõnad „Riigihangete Amet” sõnaga „Rahandusministeerium” vastavas käändes.
§ 2. Vabariigi Valitsuse 26. aprilli 2007. a määruses nr 114 „Euroopa Komisjoni teate alusel Riigihangete Ametile esitatava informatsiooni käsitlemise ja Euroopa Komisjonile edastamise kord” (RT I 2007, 35, 220) tehakse järgmised muudatused:
1) määruse pealkirjas asendatakse sõnad „Riigihangete Ametile” sõnaga „Rahandusministeeriumile”;
2) määruse tekstis asendatakse läbivalt sõnad „Riigihangete Amet” sõnaga „Rahandusministeerium” ja sõna „Amet” sõnaga „ministeerium” vastavas käändes.


text:
13.05.2015 7:40:00 (989 )
08.04.2015 otsus kohtuasjas 3-3-1-9-15
Riigikohus selgitab, et maksumenetluses ja halduskohtumenetluses ei või tõendina kasutada jälitustoimingu protokolle.
07.05.2015 otsus kohtuasjas 3-3-1-10-15
Riigikohus asus seisukohale, et arstide erialase täienduskoolituse tarbeks annetuste kogumine ja stipendiumide maksmine on avalikes huvides toimuv tegevus, mis vastab tulumaksuseaduse §-s 11 toodud tulumaksusoodustusega mittetulundusühingute ja sihtasutuste nimekirja kandmise tingimustele.
07.05.2015 otsus kohtuasjas 3-3-1-17-15
Riigikohus selgitab käibemaksukohustuslaste registrist kustutamise õigust ja maksumaksja kohustust tõendada ettevõtlusega tegelemist. Maksukohustuslase registrist kustutamine KMS § 22 lg 3¹ alusel on kaalutlusotsus. Äriühingu käibemaksukohustuslaste registrist kustutamise otsuse õiguspärasuse kontrollimisel tuleb arvestada kogutud teabega ja maksukohustuslase käitumisega teabe esitamisel ja toimingute tegemisel. Maksukohustuslasel lasub ettevõtlusega tegelemise tõendamiskoormus ning kaasaaitamiskohustus. Kui maksukohustuslane jätab täitmata teabe esitamise korraldused, siis väheneb ka maksuhalduri kaalumisruum oluliselt.
12.05.2015 otsus kohtuasjas 3-3-1-19-15
Riigikohus selgitab, et kui üks Eesti käibemaksukohustuslane müüb teisele Eesti käibemaksukohustuslasele Lätis asuval raielangil raiutud metsamaterjali ja kasvava metsa raieõigust, siis tekib kauba ja teenuse käive Lätis ning tehingut ei saa maksustada Eesti käibemaksuga. Ostjal ei ole õigust arvel valesti kajastatud käibemaksu sisendkäibemaksuna maha arvata.
12.05.2015 otsus kohtuasjas 3-2-1-82-14
Riigikohtu üldkogu muutis järjekordselt pankrotimenetluse praktikat ja kujundas seisukoha, et maksuhalduri nõude vaidlustamiseks pankrotimenetluses peab võlausaldaja esitama kaebuse halduskohtule.
Maksuvaidluse sisuline osa puudutas osaühingute kaudu teenuse osutamist. AS Luterma juhatuse ja nõukogu liikmed ning osa töötajaid olid osutanud AS-le teenuseid oma kontrolli all olevate osaühingute kaudu. MTA leidis, et tegemist on näilike tehingutega ning kvalifitseeris kõik teenustasu väljamaksed füüsiliste isikute palgatuluks – sellega seoses keelas sisendkäibemaksu mahaarvamise ning määras maksmisele tööjõumaksud.
Juhatuse ja nõukogu liikmete osas väitis MTA, et TsÜS § 31 lg 3 kohaselt ei või juriidilise isiku organi pädevust üle anda muule organile või isikule, ning järeldas sellest, et juhatuse ja nõukogu liikme ülesannete täitmise eest tohib tasu maksta üksnes füüsilisele isikule, mitte aga teisele äriühingule. Riigikohus selle tõlgendusega ei nõustunud ja selgitas, et TsÜS § 31 lg 3 reguleerib juriidilise isiku sisesuhteid ega ole käsitatav maksuõigusliku keelunormina, mis keelaks juhatuse või nõukogu liikme ülesannete hulka kuuluvate juhtimisteenuste või nõustamisteenuste osutamise äriühingu kaudu. Juhtorganite liikmete ja ühingu vahelised suhted on käsundilaadsed õigussuhted ja käsundi täitmisel võib juhtorgani liige kasutada kolmanda isiku abi.
Riigikohus selgitas ka, kuidas ümberkvalifitseerimise korral tuleb vältida topeltmaksustamist. Teenustasu arvetele lisatud käibemaksu saavad osaühingud riigilt tagasi nõuda KMS § 29 lg 7 alusel pärast seda, kui nad on arved tühistanud või esitanud kreeditarve. Kui osaühingud on maksnud dividende või teinud muid maksustatavaid väljamakseid, siis tuleb arvestada, et füüsilise isiku palgatuluna maksustatud summad võib osaühingult tagasi nõuda ja raha tagastamine ei too kaasa täiendavaid maksukohustusi.

matches:
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
§ 22
Riigikohus
§ 31
Riigikohus
§ 31
Riigikohus
§ 29


text:
Kokku: 109| Näitan: 21 - 40
3-2-2-2-11 Riigikohus 11.01.2012
PS § 123 lg 2
Tsiviil- ja kaubandusasjade kohtu- ja kohtuväliste dokumentide välisriikides kätteandmise konventsiooniga ühinemise seadus
Tsiviil- ja kaubandusasjade kohtu- ja kohtuväliste dokumentide välisriikides kätteandmise konventsiooni (konventsioon) art 15 lg 2 kohaselt võib kohus asjas otsuse teha vaatamata sama artikli lõikele üks ka juhul, kui pole saadud teatist dokumentide kätteandmise või üleandmise kohta. Selleks peavad aga olema täidetud järgmised kolm eeldust: •	dokument on edastatud ühel konventsiooniga ette nähtud viisil; •	kohtuniku arvates on dokumendi edastamisest möödunud piisav aeg (vähemalt kuus kuud); •	pole saadud mingit teatist sellele vaatamata, et on tehtud kõikvõimalikke mõistlikke pingutusi, et seda adressaatriigi pädevate asutuste kaudu saada. Kui toimikus on märgitud ka menetlusosalise e-posti aadress, siis kuigi iseenesest Eesti Vabariigi ja Vene Föderatsiooni leping õigusabi ja õigussuhete kohta tsiviil-, perekonna- ja kriminaalasjades ega konventsiooni kohaselt ei või menetlusdokumente sellele e-posti aadressile kätte toimetada, saab kohus üritada seda e-posti aadressi kasutades välja selgitada menetlusosalise tegelik elukoht, kus menetlusdokumendid saaks konventsiooni kohaselt talle kätte anda. Nii Eesti kui ka Vene Föderatsioon on ühinenud tsiviil- ja kaubandusasjade kohtu- ja kohtuväliste dokumentide välisriikides kätteandmise konventsiooniga. Konventsiooni art 1 kohaselt rakendatakse konventsiooni kõigil juhtudel nii tsiviil- kui ka kaubandusasjades, kui on vaja edastada kohtu- ja kohtuvälised dokumendid välisriigis kätteandmiseks.
3-2-1-145-10 Riigikohus 17.01.2011
TsMS § 314 lg-d 2 ja 3 järgi saab kohtulahendi kui originaalis paberil allkirjastatud dokumendi menetlusosalisele kätte toimetada üksnes skaneeritud ärakirjana või kohtute infosüsteemis kinnitatud dokumendina, menetlusosalise taotlusel võimaluse korral ka digitaalselt allkirjastatuna.

matches:
Riigikohus
§ 123
kohus
kohus
Riigikohus
§ 314