Erinõuded ammooniumnitraadi käitlemisele – Riigi Teataja
Erinõuded ammooniumnitraadi käitlemisele
Erinõuded ammooniumnitraadi käitlemisele - sisukord
§ 2 Käitlemise üldnõuded
§ 3 Ammooniumnitraadi teisaldamine ja laadimine hoidlas, tootmis- ja töötlemiskohal
§ 4 Hoidmine
§ 5 Nõuded hoidlaehitisele
§ 6 Ammooniumnitraadi käitlemise seade ja paigaldis
RT I, 12.01.2016, 19
Vastu võetud 11.01.2016 nr 5
Määrus kehtestatakse kemikaaliseaduse § 8 lõike 6 ja ehitusseadustiku § 11 lõike 4 alusel.
(1) Määrust kohaldatakse ammooniumnitraadi käitlemisele, mille ammooniumnitraadipõhise lämmastiku sisaldus on üle 28%.
(2) Määruses ammooniumnitraadi käitlemise kohta sätestatut kohaldatakse ka kaaliumnitraatväetise käitlemisele.
1) ammooniumnitraadi, mis on klassifitseeritud lõhkematerjaliks ÜRO ohtlike kaupade veoks antud soovitustes ja mis on esitatud „Ohtlike veoste rahvusvahelise autoveo Euroopa kokkuleppes” (ADR) ning mis kuuluvad nimetatud soovituste kohaselt esimesse ohuklassi, käitlemisele, samuti ammooniumnitraati sisaldavate lõhkematerjalide valmistamisele ja käitlemisele;
2) ammooniumnitraadi vedamisele maanteel, raudteel, õhus, merel ja siseveekogul;
3) ammooniumnitraadi käitlemisele Eesti Kaitseväele, Päästeametile, Politsei- ja Piirivalveametile, haridus-, teadus- või vastavushindamisasutuse poolt oma ülesannete täitmisel;
4) ammooniumnitraadi käitlemisele kaevanduses.
§ 2. Käitlemise üldnõuded
(1) Ammooniumnitraati tuleb hoida kõrvaliste isikute juurdepääsu eest välistatult. Kui käitlemine eeldab ammooniumnitraadi ajutist hoiustamist kõrvalistele isikutele juurdepääsetaval territooriumil või ehitises, tagab käitleja valve või muude abinõude rakendamisega, et kõrvalised isikud ei võtaks või ei saaks ammooniumnitraati võtta.
(2) Ammooniumnitraati tuleb hoida muudest kemikaalidest eraldatult ja välistada kokkupuude järgnevate materjalidega:
1) lõhkematerjal;
2) sööbiv kemikaal;
3) kloriid, klorit, kloraat, perkloraat ja hüpoklorit;
4) permanganaat ja kromaat;
5) kokkusurutud, veeldatud või rõhu all gaas;
6) põlev vedelik ja kütus;
7) orgaaniline ja põlev materjal;
8) õli, rasv, määrdeaine ja vaha;
9) väävel;
10) metall pulbrilisel kujul, eelkõige kroom, vask, koobalt, nikkel, tsink, alumiinium, plii;
11) mis tahes muu materjal, mis suurendab tule- ja plahvatusohtlikkust.
(3) Suitsetamine ja lahtise tule kasutamine ammooniumnitraadi käitlemisel on keelatud.
(4) Ohtlikus ja suurõnnetuse ohuga käitises tuleb ammooniumnitraadile, mille hoiustamisaeg antud hoiukohas ületab 0,5 aastat, teostada täiendav detonatsioonikindluse test.
(5) Hoidla töötajatele tuleb anda juhiseid tulekahju korral käitumiseks. Need juhised peavad olema ka kirjalikud.
(6) Hoidlaehitises tohib teha sädemeid tekitava seadmega tööd, kui töökoht ja selle ümbrus on ammooniumnitraadist tühjendatud ja puhastatud.
(7) Hoidlaehitises, kus hoiustatakse üle 3000 tonni ammooniumnitraati, tuleb vähemalt kaks korda ööpäevas mõõta ammooniumnitraadi kuhja sisetemperatuuri ja lämmastikoksiidide sisaldust õhus, kasutades kalibreeritud temperatuuri- või gaasiandurit.
§ 3. Ammooniumnitraadi teisaldamine ja laadimine hoidlas, tootmis- ja töötlemiskohal
(1) Ammooniumnitraadi teisaldamiseks ja laadimiseks kasutatav sisepõlemismootoriga transpordi- või laadimismasin peab olema varustatud sädemepüüdjaga.
(2) Mis tahes veokiga tuleb vältida sõitu üle ladustatava ammooniumnitraadi, välja arvatud, kui see on laadimise seisukohalt vältimatu.
(3) Ammooniumnitraadi teisaldamise seade peab olema töökorras ja sellest ei tohi sattuda õli ammooniumnitraadile või põrandale. Teisaldamiseks ei tohi kasutada pneumaatilist seadet. Teisaldamisseadme ammooniumnitraadiga kokkupuutuva osa pinnatemperatuur ei tohi olla üle 60 ºC.
(4) Laadimise või teisaldamise lõpetamisel peab seadme vooluvõrgust välja lülitama.
§ 4. Hoidmine
(1) Ammooniumnitraati võib hoida hoones, mis on ühekorruseline, pööningu ja keldrita, sademe- ja tulekindel.
(2) Ammooniumnitraadi kogust, mis on suurem kui 25 tonni ja jääb alla kemikaali ohtlikkuse alammäära, võib hoida ühekorruselises hoones tingimusel, et ammooniumnitraadi hoiuruum moodustab omaette tuletõkkesektsiooni ja hoidla ülejäänud osa kuulub vähemalt tulepüsivusklassi TP2.
(3) Pakitud ammooniumnitraadi ladustamisel virnas peab virnade omavaheline kaugus ning kaugus seintest ja laest olema selline, mis välistab võimaliku detonatsiooni korral detonatsiooni edasikandumist teistele virnadele. Virnas ladustatava pakitud ammooniumnitraadi maksimaalne kogus ja virna ohutud kaugused määratakse üldtunnustatud metoodika alusel. Käitleja peab tõendama üldtunnustatud metoodikast lähtumist.
(4) Pakitud ammooniumnitraati on lubatud hoida väljas kuni 6 kuud, päikesevalguse eest varjatult, tingimusel, et on välistatud vee kogunemine hoiualale.
1) hoida ammooniumnitraati eluruumis;
2) kasutada ammooniumnitraadi hoidlas valvevalgustust;
3) elektriõhuliinide paiknemine ammooniumnitraadi hoiukoha kohal;
4) paigutada ammooniumnitraati valgustitele, kütteseadmetele, elektrijuhtmetele, -mootoritele ja -kilpidele lähemale kui 0,5 meetrit.
(6) Purunenud pakend ja sellest väljavalgunud ammooniumnitraat tuleb kohe kahjutustada, kui on kahtlus, et ammooniumnitraat on kõrvaliste ainetega saastunud.
(7) Tühjad laadimisalused tuleb hoidlast kõrvaldada.
§ 5. Nõuded hoidlaehitisele
(1) Ammooniumnitraadi hoidmiseks kasutatava ehitise (edaspidi hoidlaehitis) asukohavalikul arvestatakse ladustatava ammooniumnitraadi maksimumkoguseid ja riskide maandamise abinõusid. Kui riskianalüüsist ei nähtu teisiti, on ammooniumnitraadi hoidlaehitise kaugus elurajoonist ja muust üldkasutatavast hoonest ning staadionist, avalikust raudteest ja põhimaanteest vähemalt 500 meetrit ning tööstusrajatisest vähemalt 50 meetrit. Avaliku raudtee ja põhimaantee osas kehtib kaugusenõue ainult puistes hoitava ammooniumnitraadi puhul.
(2) Hoidlaehitise põrand peab olema mittepõlevast materjalist ja selles ei tohi olla süvendeid või kanaleid, välja arvatud altlaadimisluukide süvendid. Pääsud kanalisatsiooni tuleb isoleerida mittepõleva materjaliga.
(3) Hoidlaehitis peab võimaldama tulekahjus tekkivatel gaasidel kergesti väljuda seina-, lae-, ukse-, aknakonstruktsioonide või rõhualandusluukide kaudu. Rõhualandusluuke peab viie tonni ammooniumnitraadi kohta olema vähemalt ühe ruutmeetri ulatuses. Rõhualandusluuke ei pea olema, kui hoidlaehitises on plahvatusenergia suunatud muul viisil.
(4) Ammooniumnitraadi käitlemishoones peab igale sissepääsule olema kinnitatud suitsetamist ja lahtise tule kasutamist keelav silt.
(5) Hoidlaehitisse tohib paigaldada vaid ladustamiseks vajalikke ja sobivaid elektriseadmeid. Kui hoidlaehitises elektriseadet ei vajata või ei kasutata, tuleb elektriseade välja lülitada. Vajadusel tuleb lüliti lukustada väljalülitatud asendis ja pingevaba olekut näidata signaallambiga.
(6) Hoidlaehitist peab olema võimalik piisavalt ventileerida.
(7) Hoidlaehitises peavad olema nõuetekohased tulekustutus- ja esmaabivahendid. Tulekahju kustutamiseks tuleb tagada nõuetele vastav kogus vett. Hoidla sissepääsude juures peab olema transpordivahendite ja -seadmete põlengute kustutamiseks nõuetekohane hulk kantavaid tulekustuteid.
§ 6. Ammooniumnitraadi käitlemise seade ja paigaldis
(1) Ammooniumnitraadi käitlemisel kasutatav elektriseade peab olema tolmu- ja niiskuskindel. Elektriseadme kaitseaste peab olema vähemalt IP 54. Lühisrootoriga mootor tohib olla kaitseastmega IP 44, kui selle pistikupesa on kaitseastmega vähemalt IP 54 ning seadme pinnatemperatuur ei ületa 150 ºC. Sisevalgustitel peab olema tolmu- ja korrosioonikindel kate ning metallist kaitsevõrk, juhtmetel happekindel isolatsioon. Elektriseadmed tuleb hoida puhtad ja nende pinnale ei tohi koguneda ammooniumnitraati.
(2) Seade ja töövahend ei tohi olla valmistatud materjalist, mis löögi tagajärjel või hõõrdumisel võib sädemeid tekitada.
(3) Kui seadme valmistamisel on kasutatud tsinki, vaske või pliid, tuleb korrosiooni vältimiseks isoleerida nende kokkupuude ammooniumnitraadiga.
(4) Liikurvahend tuleb laadimise lõppedes hoidlaehitisest eemaldada või parkida hoidlas selleks ette nähtud kohta, mis on hoidla muust osast tuletõkkega eraldatud.


text:
Soome kohus mõistis Turu pussitaja eluks ajaks vangi - lisatud kohtu põhjendused - eestinen
Soome kohus mõistis Turu pussitaja eluks ajaks vangi – lisatud kohtu põhjendused
Soome kohus mõistis täna Turu pussitamises kahtlustatud mehe eluks ajaks vangi.
Kohus mõistis Abderrahman Bouanane süüdi kahes terroristlikus mõrvas ja kaheksas mõrvakatses, vahendab Yle.
Lisaks mõistis kohus ohvritele ja nende lähedastele välja kokku hüvitise summas 450 000 eurot. Kohtualusel tuleb kinni maksta ka ohvrite õigusabikulud.
Tegemist on Soome ajaloos esimese terrorismiga seotud süüdimõistva kohtuotsusega.
Bouanane hakkab karistust kandma Turu vanglas. Praegu pole veel teada, kas teo toimepanija tahab otsuse edasi kaevata. Kui otsus jõustub, on võimalik 12 aasta pärast taotleda karistuse kandmist tingimisi.
Varem on Soome kohtutes olnud kolmel korral menetluses terrorikuriteod, aga need kas pole leidnud tõendamist või on menetlus veel pooleli.
Kohus leidis otsuses, et teo toimepanija oli end pidanud Isise vaadete järgijaks ja nägi end kui jihadi sõdurit. Teo eesmärk oli külvata ühiskonnas hirmu.
Möödunud aasta augustis Turu kesklinnas toime pandud teod olid eriti jõhkrad ja julmad, mistõttu oli tegija süü tõendatud. Mees lahkus oma Kaarina korterist ja võttis kaasa kaks kööginuga. Eelneval ööl oli ta valmis kirjutanud manifesti, mille salvestas Turu kesklinnas ja laadis üles Telegrami veebi.
Kohtu veendumust lisas asjaolu, et tegija oli tunnistanud, et tahtis ohvritel pead otsast ära lõigata. Teo toimepanija naasmine ohvrite juurde ja tagaajamisest hoolimata jätkunud pussitamised Turu kesklinnas näitavad tegude äärmist külmaverelisust ja surma soovimist.
Marokost varjupaigataotlejana 23-aastaselt Soome saabunud Bouanane surmas möödunud aasta suvel Turu kesklinnas kaks naist ja vigastas veel kaheksat inimest. Politsei peatas mehe teolt, tulistades teda jalga. Kohus kestis kokku viis nädalat.
Mehele tehti juba varem kohtupsühhiaatriline ekspertiis, mis tunnistas mehe süüdivaks. See tähendab, et mees oli teo toimepanemise ajal täie mõistuse juures.
Kohtus vaieldi põhiliselt selle üle, kas tegemist oli terroriteoga või mitte. Süüdistaja pidas seda terroriteoks, kaitsja väitis, et tegemist oli tapmistega. Kuigi süüdistatav ise pidas oma tegu terroriteoks, väitis kaitsja, et nii see tegelikult polnud.
Kohus arvestas küll kaitsja seisukohtadega, aga ei nõustunud nendega.
Suomen ensimmäinen terrori-isku toi Turun puukottajalle elinkautisen – Syyttäjä: “Tämä on signaali kotimaassa ja kansainvälisesti”

matches: kohus kohus kohus Kohus kohus Kohus Kohus Kohus


Rahvuskogu kodukord – Vikitekstid
Rahvuskogu kodukord
Jõustunud 5. veebruaril 1937. Vaata ka muutmisakte 21. aprillist, 16. juunist ja 16. augustist.
Peatükid: 1 · 2 · 3 · 4 · 5 · 6 · 7 · 8 · 9 · 10 · 11 · 12 · 13 · 14
Rahvuskogu kodukord.
Antud Riigivanema poolt 3. veebruaril 1937 Eesti rahva otsuse Rahvuskogu kokkukutsumiseks (RT 21-1936) p. 1 põhjal.
Rahvuskogu kokkukutsumine ja avamine.
§ 1. Rahvuskogu tuleb avakoosolekuteks kokku Riigivanema poolt määratud ajal. Kutsed saadab Riigisekretär.
§ 2. Iga Rahvuskogu liige annab järgmise pühaliku tõotuse:
„Asudes Rahvuskogu liikme kohuste täitmisele ja olles teadlik, et kannan vastutust Eesti riigi ning oma südametunnistuse ees, tõotan pühendada kogu oma jõu ja teadmised minule pandud kõrgete ülesannete täitmisele ― Rahvuskogus võtta vastu rahva poolt antud juhtnööride alusel Eesti Vabariigi uuendatud põhiseadus.“
§ 3. Pühaliku tõotuse annab Rahvuskogu liige enne avakoosolekut Riigisekretäri juuresolekul kirjutades alla tõotuse tekstile. Riigisekretär saadab tõotuse tekstid edasi Rahvuskogu kantseleile. Tõotuse andmisest teatab vastava koja koosolekul koosoleku avaja.
Rahvuskogu liige, kes pole annud pühalikku tõotust enne avakoosolekut, annab selle pärast vastava koja juhatuse moodustamist koja esimehele, kes teatab sellest koja koosolekule järgmisel koosolekul.
Ükski Rahvuskogu liige ei saa asuda Rahvuskogu liikme kohuste täitmisele enne pühaliku tõotuse andmist või seda tingimustega andes. Pärast pühaliku tõotusele allakirjutamist antakse Rahvuskogu liikmele kätte Rahvuskogu liikme tunnistus.
§ 4. Rahvuskogu liige, kes ilma vabandavate põhjusteta pole asunud Rahvuskogu liikme kohuste täitmisele kahe nädala jooksul pärast Rahvuskogu avakoosolekut (§ 1), või kui ta valitud või nimetatud Rahvuskogu koosseisu hiljem, kahe nädala jooksul arvates valimiste jõustumisest või nimetamisest, ― loetakse vastava koja juhatuse otsusel Rahvuskogu koosseisust lahkunuks.
§ 5. Rahvuskogu kumbagi koja esimesel koosolekul valitakse Koja esimees ja abiesimehed. Selle koosoleku avab ja juhatab seda kuni Koja esimehe valimiseni kõige vanem liige.
§ 6. Pärast mõlema koja juhatuse moodustamist peetakse Rahvuskogu pidulik üldkoosolek Riigivanema poolt määratud ajal. Kutsed sellele koosolekule saadab Riigisekretär.
Rahvuskogu pidulikul üldkoosolekul kuulatakse ära Riigivanema seletus.
Rahvuskogu kodade ja üldkoosoleku juhatus.
§ 7. Rahvuskogu mõlemal kojal on oma juhatus, mis koosneb esimehest ning esimesest ja teisest abiesimehest.
§ 8. Rahvuskogu üldkoosoleku juhatus koosneb Rahvuskogu mõlema koja esimeestest ja abiesimeestest.
§ 9. Kodade esimehed ja abiesimehed valitakse kummagi koja koosolekul üksikult salajasel hääletamisel. Esimesena tuleb valimisele esimees. On esimees valitud, asutakse abiesimeeste valimisele.
Valituks tunnustatakse kandidaat, kelle poolt on vähemalt pool koja seaduslikust koosseisust.
Seesuguse enamuse mittesaavutamisel hääletatakse teiskordselt, kusjuures valituks loetakse see kandidaat, kes saanud lihthäälteenamuse.
Kui kaks või enam kandidaate on saanud ühepalju hääli, otsustab koosoleku juhataja küsimuse liisuga.
§ 10. Rahvuskogu kodade esimehed ja abiesimehed vabastab ametist vastav koda vabastatava sellekohasel palvel kas eriotsusega või uue valimisega.
§ 11. Rahvuskogu kodade juhatuse võimkonda kuulub vastava koja tööde korraldamine ja küsimuste lahendamine, mis käesoleva kodukorra alusel või esimeeste poolt on antud juhatusele otsustada.
§ 12. Rahvuskogu üldkoosoleku juhatuse võimkonda kuulub Rahvuskogu üldkoosoleku tööde korraldamine ja küsimuste lahendamine, mis käesoleva kodukorra alusel või kodade esimeeste poolt on antud üldkoosoleku juhatusele otsustada.
Samuti kuulub üldkoosoleku juhatuse võimkonda Rahvuskogu administratsiooni ja majanduslikusse alasse puutuvate küsimuste otsustamine.
§ 13. Rahvuskogu üldkoosoleku ja kodade juhatused peavad koosolekuid tarviduse järgi. Koja juhatuse kokkukutsujaks on esimees, üldkoosoleku juhatuse kokkukutsujaks Esimese Koja esimees kas omal algatusel või Teise Koja esimehe ettepanekul. Koja juhatuse koosolek on otsusevõimeline, kui koos on vähemalt kaks liiget, üldkoosoleku juhatus, kui koos on vähemalt kaks kummagi koja juhatuse liiget.
Rahvuskogu kodade esimehed.
§ 14. Rahvuskogu mõlema koja kodade esimehed on kodade esindajaiks. Esimees juhib ja korraldab koja tegevust, juhatab koja koosolekuid, hoolitseb korra eest koosolekuil ning täidab muid kodukorraga talle pandud ülesandeid. Esimehe äraolekul või muil takistavail põhjusil täidab tema kohuseid esimene abiesimees, viimase puudumisel või takistavail põhjusil teine abiesimees.
Rahvuskogu üldkoosolekuid juhatab ning hoolitseb koosolekul korra eest Esimese Koja esimees, viimase puudumisel või muil takistavail põhjusil Teise Koja esimees, viimase puudumisel samas järjekorras kodade esimesed või teised abiesimehed.
Rahvuskogu kantselei.
§ 15. Rahvuskogu kantselei allub Rahvuskogu üldkoosoleku juhatusele.
Rahvuskogu kantselei juhatajaks on Rahvuskogu peasekretär, tema abideks vajalik arv sekretäre. Rahvuskogu üldkoosoleku juhatuse otsusel võidakse panna peasekretärile juhatuse poolt määratud ulatuses Rahvuskogu administratsiooni ja majanduslikusse alasse puutuvate küsimuste otsustamine.
Rahvuskogu kantselei ülesandeks on Rahvuskogu mõlema koja kui ka Rahvuskogu üldkoosoleku asjaajamisse puutuvate ülesannete täitmine.
Rahvuskogu peasekretär või tema korraldusel sekretär peab juhatuste koosolekute protokolle, korraldab protokollide pidamist ja täidab muid kodukorraga või esimeeste poolt talle pandud ülesandeid Rahvuskogu üldkooslekul ja kodade koosolekuil.
Komisjonid.
§ 17. Põhiseaduse eelnõu läbivaatamiseks moodustatakse kolm eelnõu-osade komisjoni ja Põhiseaduse üldkomisjon.
Põhiseaduse eelnõu-osade komisjonid on nende läbivaatamisele kuuluvate eelnõu-osade järgi järgmised:
I komisjon - üldeeskirjad, kodanikkude põhiõigused ja kohused, omavalitsused;
II komisjon - riigipea, valitsus, kohus, riigikaitse ja sõjaväed;
III komisjon - rahvas, seadusandlik kogu, seadusandlus, riigieelarve, välislepingud, riigikontroll, põhiseaduse muutmine.
§ 18. Muude Rahvuskogu võimkonda kuuluvate seaduse-eelnõude läbivaatamiseks moodustatavate komisjonide arvu ja ülesanded määrab ühtlaselt mõlemi koja kohta Rahvuskogu üldkoosolek juhatuse ettepanekul.
§ 19. Põhiseaduse eelnõu-osade komisjonide liikmete arv on Esimese Koja komisjonides 20-30, Teise Koja komisjonides 10-15. Liikmete täpse arvu määrab Koja koosolek.
Muude Rahvuskogu võimkonda kuuluvate seaduse-eelnõude läbivaatamiseks moodustatavate komisjonide liikmete arvu määrab vastava Koja koosolek.
Põhiseaduse üldkomisjoni liikmeiks on eelnõu-osade komisjonide esimehed, abiesimehed ja aruandjad ning peale nende Esimese Koja üldkomisjonis kuus liiget iga eelnõu-osa komisjoni valikul ning Teise Koja üldkomisjonis kolm liiget eelnõu-osa komisjoni valikul.
§ 21. Komisjonid võivad üksikute küsimuste läbivaatamiseks moodustada komisjoni liikmeist alamkomisjone. Alamkomisjoni liikmete arvu määrab komisjon, samuti valib komisjon alamkomisjoni esimehe ja vajaduse korral aruandja. Alamkomisjon esitab läbivaadatud küsimuse komisjonile. Muus osas kehtivad alamkomisjonide kohta kõik komisjonide kohta käivad eeskirjad.
Põhiseaduse üldkomisjon valib Põhiseaduse eelnõu üldaruandja kel õigus osa võtta sõnaõigusega kõigist eelnõu osade komisjonide koosolekuist.
§ 23. Komisjonide esimeeste kokkuleppel peetakse kahe või mitme komisjoni ühiseid koosolekuid, kui neis arutusel olevad eelnõud või nende osad vajavad kooskõlastamist.
§ 24. Komisjoni koosolekud on kinnised. Komisjonide koosolekuist võivad osa võtta peale komisjonide liikmete sõnaõigusega ka teised Rahvuskogu sama koja liikmed.
Mõlema koja komisjonide esimehed ja aruandjad võivad vastastikku sõnaõigusega osa võtta kõigist teise koja vastavate komisjonide koosolekuist ja tarvitada sõna harilikus korras.
§ 25. Vabariigi Valitsuse liikmeil ja Riigikontrolöril ning Riigivanema või Vabariigi Valitsuse poolt selleks määratud esindajail on õigus sõnaõigusega osa võtta kõigi komisjonide koosolekuist.
Eelmises lõikes tähendatud isikuil on õigus saada teateid komisjonide koosolekuist ja seal arutusel olevaist asjust.
§ 26. Komisjoni koosolekuil arutatavaist asjust antakse trükitooteis avaldamiseks teateid sellekohase bülletääni kujul, mille kinnitab komisjoni juhataja.
§ 27. Komisjoni koosolekud on otsusevõimelised, kui koos on vähemalt pooled liikmeist, nende hulgas esimees või abiesimees ja aruandja või kaasaruandja. Komisjonide ühine koosolek on otsusevõimeline, kui koos samasugune kvoorum kõigist komisjonidest.
§ 28. Komisjoni koosolekud määratakse kodade juhatuste poolt arvestades seda, et kõigil osa võtma õigustatuil oleks võimalus neist osa võtta.
§ 29. Komisjonid teevad oma otsused lihthäälteenamusega, häälte poolnemisel esitatakse mõlemad arvamused. Samuti tehakse otsused koosolijate häälteenamusega komisjonide ühisel koosolekul.
§ 30. Komisjonide ja alamkomisjonide koosoleku kohta peetakse protokolli, kuhu märgitakse koosoleku aeg ja koht, koosolekust osavõtjad ja koosoleku täielik käik.
§ 31. Komisjonide koosolekute protokollide kinnistamise tähtaja ja korra määrab koja juhatus.
§ 32. Protokollid on kättesaadavad kõigile Rahvuskogu liikmeile ja Vabariigi Valitsuse liikmeile, Riigikontrolörile ja § 25 korras määratud esindajaile.
§ 33. Iga komisjoni antud eelnõu kohta teeb komisjon oma koja koosolekule juhatuse kaudu kirjaliku ettepaneku koja eelnõu kujul. Enne eelnõu koja koosolekule esitamist tutvuneb komisjon teise koja vastava komisjoni seisukohtadega. Komisjoni ettepanek kannab komisjoni esimehe ja aruandja allkirja.
Aruandjaks koja koosolekul on komisjoni aruandja või kaasaruandja.
Põhiseaduse väljatöötamiseks moodustatud komisjonid saadavad nende poolt vastuvõetud eelnõu osad üldkomisjonile, kes esitab need Koja koosolekule.
§ 34. Komisjoni koosolekuil on korrapidamise kohta maksvad koja koosolekute kohta käivad eeskirjad. Muis asjus on koja koosolekute kohta käivad eeskirjad maksvad niivõrd, kui nad on komisjonile kohaldatavad. Lahtised küsimused otsustab komisjon ise.
§ 35. Rahvuskogu kantselei lähetab komisjoni juhataja käsutusse vajalikud tööjõud.
§ 36. Rahvuskogu mõlema koja vastavad komisjonid võivad pidada ühiseid koosolekuid, mis kutsutakse kokku komisjonide esimeeste kokkuleppel. Neid koosolekuid juhatab Esimese Koja komisjoni esimees, tema äraolekul või muil takistavail põhjusil Teise Koja komisjoni esimees, viimase äraolekul või muil takistavail põhjusil vastavalt komisjonide abiesimehed.
Ühiste komisjonide koosolekute korraldus ja asjaajamine toimub käesolevas peatükis ettenähtud korras ja alustel, kuid hääletavad mõlema koja komisjonide koosseisud eraldi.
Rahvuskogu koosolekud.
§ 37. Rahvuskogu koosolekud on Rahvuskogu Esimese Koja koosolek, Rahvuskogu Teise Koja koosolek ja Rahvuskogu üldkoosolek.
§ 38. Rahvuskogu kodade koosolekud avab, juhatab ja lõpetab vastava koja esimees või abiesimees. Rahvuskogu üldkoosoleku avab, juhatab ja lõpetab Esimese Koja esimees, tema äraolekul Teise Koja esimees või vastavalt abiesimehed.
Koosolek avatakse olenemata koosolevate liikmete arvust.
§ 39. Rahvuskogu koosolekuil ettevõetavail hääletamistel ja valimistel peab olema koos: Esimese Koja koosolekul vähemalt 41 liiget; Teise Koja koosolekul vähemalt 21 liiget; Rahvuskogu üldkoosolekul vähemalt 41 Esimese Koja ja vähemalt 21 Teise Koja liiget.
Avaldab mõni liige kahtlust kvoorumi kohta enne, kui koosolek on asunud valimistele või hääletamisele, siis teeb koosoleku juhataja pärast märguandmist kõrvalruumes olevaile liikmeile kindlaks koosolekul viibivate liikmete arvu ja lõpetab kvoorumi puudumise korral koosoleku.
Kui kodukorras on nõutav kvalifitseeritud häälteenamus, siis enne hääletamist koosoleku juhataja laseb märguandmisega kutsuda koosolekule kõrvalruumes viibivad liikmed ja teeb kindlaks koosolekul viibivate liikmete arvu.
§ 40. Rahvuskogu mõlema koja koosolekud ja Rahvuskogu üldkoosolekud on avalikud. Koosoleku juhatajal on õigus erakordseil juhtudel kuulutada koosolek kinniseks.
§ 41. Rahvuskogu kodade koosolekute ja Rahvuskogu üldkoosolekute aja ning päevakorra määravad vastavalt nende juhatused, kusjuures mõlema koja koosolekud tuleb võimalikult korraldada nõnda, et neid ei peetaks ühel ning samal ajal.
Koja koosoleku või Rahvuskogu üldkoosoleku kutsub juhatus kokku ka ühe kolmandiku koja või üldkoosoleku liikmete kirjalikul nõudmisel. Sellekohases algatuses peab olema tähendatud päevakord, mille arutamiseks koosoleku kokkukutsumist nõutakse. Juhatus võib keelduda koosolekut kokku kutsumast, kui kodukorra järgi koja koosolekul või üldkoosolekul ei saa ülesseatud päevakorras olevaid küsimusi arutada.
On Rahvuskogu üldkoosolek või vastav koja koosolek määratud nõnda, et järgmine koosolek peetakse samal päeval, kui oli eelmine koosolek, ei saadeta liikmeile kirjalikku teadaannet, kuid koosolekust teatatakse Vabariigi Valitsuse liikmeile, Riigikontrolörile, vastavatele esindajatele ja teise koja juhatusele.
§ 43. Päevakorda võib koosolek täiendada, päevakorrast mõne punkti ära jätta või muuta järjekorda, kui selle vastu ei ole vähemalt üks neljandik koosoleku seaduslikust koosseisust.
Päevakorra täiendamine, mõne punkti ärajätmine või järjekorra muutmine toimub ka Vabariigi Valitsuse liikmete või selleks volitatud esindajate nõudmisel.
Päevakorra täiendamist ei saa nõuda, kui Rahvuskogu liikmeile pole kätte saadetud vastavad materjalid kodukorras ettenähtud korras.
§ 44. Päevakorda muuta või täiendada saab ainult koosoleku algul, kuid Vabariigi Valitsuse liikmed ja § 25 korras määratud esindajad võivad nõuda päevakorrast punkti ärajätmist, kui pole asutud veel selle arutamisele.
§ 45. Kui koosoleku päevakord on läbi, lõpetab juhataja koosoleku.
Enne päevakorra läbiarutamist võib koosoleku otsusel lõpetada koosoleku siis, kui see on kestnud üle juhatuse poolt määratud aja, enne seda aga juhatuse eelkäival otsusel.
Koosoleku juhataja võib oma korraldusega kuulutada vaheaja, kui koosolek on kestnud üle juhatuse poolt määratud aja või kui seda nõuab arutusel oleva küsimuse mõne asjaolu selgitamine, millega koosoleku juhataja oma tegevuses takistatud.
Eelnõude arutamine.
Eelnõude Rahvuskogule esitamine.
§ 46. Põhiseaduse ja muude Rahvuskogu võimkonda kuuluvate seaduste eelnõude algatamise õigus on Riigivanemal või vähemalt 28 Esimese Koja või 14 Teise Koja liikmel.
§ 47. Põhiseaduse ja seaduseelnõud esitatakse tarvilikul eksemplaride arvul jagamiseks Rahvuskogu liikmeile. Rahvuskogu liikmete poolt algatatud eelnõud paljundatakse Rahvuskogu kantselei poolt.
§ 48. Paragrahv 46 korras algatatud eelnõude kohta otsustab Rahvuskogu üldkoosolek, nende arutamise aluseks võtmise küsimuse. Algatatud eelnõud, mis üldkoosoleku otsuse kohaselt ei ole võetud arutamise aluseks, jäävad materjalideks arutamise juures. Samuti jäävad materjaliks eelnõud, mis algatatud pärast üldkoosoleku otsust.
Kui arutamise aluseks on võetud Riigivanema või Esimese Koja liikmete poolt algatatud eelnõu, siis antakse see Rahvuskogu üldkoosoleku juhatuse poolt Esimesele Kojale. Kui arutamise aluseks on võetud Teise Koja liikmete poolt algatatud eelnõu, antakse see Teisele Kojale.
Eelnõu teisendid antakse vastavalt Teisele või Esimesele Kojale.
Kodade juhatuste korraldusel antakse eelnõu või selle teisend komisjonidesse, kes kohe pärast algeelnõu või teisendi saamist asuvad eelnõu või selle vastava osa arutamisele.
Põhiseaduse eelnõu kohta otsustab Rahvuskogu üldkoosolek hiljemalt kümne päeva jooksul, arvates Rahvuskogu kokkukutsumisest, missugune algatatud eelnõudest võtta arutamise aluseks.
Eelnõude arutamise kord Rahvuskogu kodade koosolekuil ja üldkoosolekul.
§ 49. Iga eelnõu antakse vastava koja või Rahvuskogu liikmeile ning Vabariigi Valitsuse liikmeile, Riigikontrolörile ja vastavatele esindajatele kätte hiljemalt päeval enne koosolekut.
Kodades arutusele tulevad eelnõud saadetakse ühtlasi teise koja liikmeile.
§ 50. Eelnõu tuleb arutamisele kolmel lugemisel, kuid aruandja või koosoleku juhataja ettepanekul, mis esitatakse enne teise lugemise lõpetamist, võib koda või üldkoosolek jätta ära kolmanda lugemise, kui selle vastu ei ole vähemalt üks neljandik koosoleku seaduslikust koosseisust. Kolmas lugemine jääb ära, kui teisel lugemisel ei tehta parandusi.
Käesoleva kodukorra § 68 ja 70 alusel toimub otsustamine ühekordse arutamise järgi.
§ 51. Ühel koosolekul võib olla ainult üks lugemine. Esimese ja teise lugemise vaheaeg peab olema vähemalt kaks päeva, kui koosolek ei määra lühemat vaheaega.
Lühema aja määramine teostub otsekohe pärast eelnõu vastuvõtmist esimesel lugemisel.
Läbirääkimisi ei peeta Vabariigi Valitsuse liikme või selleks määratud esindaja seletuste puhul enne algatatud eelnõude arutamise aluseks võtmise otsustamist või enne eelnõu komisjoni andmist. Samuti ei peeta läbirääkimisi juhul, kui Vabariigi Valitsuse liige või selleks määratud esindaja või aruandja esineb ettepanekuga eelnõu anda tagasi komisjoni. Kui on algatatud eelnõu Rahvuskogu liikmete poolt, siis on ühel allakirjutanuist õigus esineda seletusega nende poolt esitatud eelnõu kohta, kuid mitte üle ühe tunni.
§ 53. Eelnõu võidakse anda uuesti komisjoni eelnõu esimesel lugemisel, samuti teisel lugemisel või pärast teist lugemist.
§ 54. Kui eelnõu esimesel lugemisel komisjoni antult tuleb uuesti päevakorda, avatakse selle kohta uuesti esimene lugemine.
§ 55. Sisulisi parandusi võib teha ainult eelnõu teisel lugemisel.
§ 56. Kõik ettepanekud ja eelnõu kohta tehtud parandused ja täiendused peavad olema kirjalikud.
Koosoleku juhataja võib leppida suusõnalise ettepanekuga ainult korra kohta käivate ettepanekute korral, juhul kui see käesolevas kodukorras pole ette nähtud teisiti.
Kõik ettepanekud, parandused ja täiendused esitatakse koosoleku juhatajale eelnõu vastava osa arutamise ajal.
Eelnõu täiendused, mis kavatsetud eelnõu iseseisva osana, esitatakse pärast eelnõu eelmise osa otsustamist.
§ 57. Koosoleku juhataja avaldab ettepanekud, mida nende esitajad pole kandnud ette koosolekule, võimalikult esimesel kõnevaheajal, hiljemalt aga enne läbirääkimiste lõpetamist.
§ 58. Komisjoni aruandja, Vabariigi Valitsuse liikme või selleks määratud esindaja nõudmisel antakse eelnõu kohta esitatud parandusettepanek läbivaatamiseks komisjoni.
Koosolek võib otsustada anda komisjoni kogu eelnõu ühes parandusega, olenemata sellest, et eelnõu mõned osad on juba vastu võetud.
Kui parandus on antud komisjoni, lükatakse edasi parandusele kuuluva eelnõu osa teine lugemine, kuni komisjon on asja läbi vaadanud. On komisjoni antud kogu eelnõu, katkestatakse selle lugemine.
§ 59. Kui eelnõu tuleb teisel lugemisel komisjoniantult koosoleku päevakorda, siis komisjoni ettepanekul kas avatakse uuesti teine lugemine või jätkatakse seda. Kui aruandja võtab sõna seletuseks, avatakse üldläbirääkimised.
§ 60. Teine lugemine loetakse lõpetatuks, kui on hääletatud eelnõu kõik osad või paragrahvid ühes ettepandud parandustega kui ka sissejuhatused ja eelnõu pealkiri. Teise lugemise lõpetamise järele tuleb eelnõu, kui kolmas lugemine ära ei jää, järgmisel koosolekul päevakorda kolmandale lugemisele, kui koosolek eriti ei otsusta lükata edasi kolmandat lugemist või anda eelnõu teise ja kolmanda lugemise vahel komisjoni.
§ 61. Kolmandal lugemisel võib eelnõu arutada ainult teisel lugemisel hääletamisel olnud paranduste ja algettepanekute piires. Kuid ka neis piires ei tohi teha niisuguseid ettepanekuid, mis muudavad eelnõu või selle üksikuid osi niivõrd, et eelnõu või selle osa omandab uue tähenduse, mis eelmisil lugemisil arutamisel ega hääletamisel pole olnud.
Kui kolmandal lugemisel aruandja, Vabariigi Valitsuse liige või selleks määratud esindaja leiab, et ettepanek või teisel lugemisel vastuvõetud paragrahv on vastuolus vastuvõetud eelnõuosa sisuga, siis talitatakse § 58 ja 59 korras.
Kui kolmandal lugemisel võetakse vastu ettepanek, mis näib olema vastuolus teisel lugemisel vastuvõetud või hääletamisel olnud ettepanekutega järgnevais paragrahves, siis võivad need järgnevad paragrahvid koosoleku otsusel tulla arutamisele väljaspool paragrahvide järjekorda.
§ 62. Eelnõu loetakse koja või üldkoosoleku poolt vastuvõetuks, kui see on vastu võetud lõpphääletamisel.
§ 63. Eelnõu lõplik redigeerimine antakse redaktsioonikomisjonile.
Koja redaktsioonikomisjon koosneb kolmest liikmest, üldkoosoleku redaktsioonikomisjon mõlemate kodade redaktsioonikomisjoni liikmeist ning eelnõu aruandjast või aruandjaist. Redaktsioonikomisjoni koosolekuist võtab osa Rahvuskogu peasekretär, kellel on sõnaõigus.
Eelnõu antakse redaktsioonikomisjoni teise ja kolmanda lugemise vahel või pärast teise lugemise lõppu. Vastavalt sellele tuleb eelnõu koja või üldkoosolekul kolmandale lugemisele või lõpphääletamisele redaktsioonikomisjonis redigeeritud kujul. Need eelnõu üksikud osad või paragrahvid, mis teisel lugemisel muudetud, samuti ka need eelnõu üksikud osad või paragrahvid, millede redaktsioonis redaktsioonikomisjon tarvilikuks peab muudatusi, paljundatakse ja antakse vastava koja või Rahvuskogu üldkoosoleku ja Vabariigi Valitsuse liikmeile, Riigikontrolörile ja selleks määratud esindajaile enne kolmandale lugemisele või lõpphääletamisele asumist.
Eelnõu ei anta redaktsioonikomisjoni enne lõpphääletamist pärast teist lugemist, kui see oli enne teist lugemist käesoleva paragrahvi korras koja või üldkoosoleku juhatuse poolt antud redaktsioonikomisjoni ja teisel lugemisel parandusteta vastu võetud.
Pärast kolmandal lugemisel vastuvõtmist, kuid enne lõpphääletamist antakse eelnõu uuesti redaktsioonikomisjoni, kui eelnõu kolmandal lugemisel muudetud, välja arvatud kolmandal lugemisel tehtud redaktsioonilised parandused.
Koja või üldkoosoleku juhatusel on õigus anda komisjonide poolt esitatavaid eelnõusid redaktsioonikomisjoni enne tähendatud eelnõude paljundamist ja kätteandmist Rahvuskogu ja Vabariigi Valitsuse liikmeile, Riigikontrolörile ning selleks määratud esindajaile. Sel juhul võetakse eelnõu esimesele lugemisele redaktsioonikomisjoni poolt redigeeritud kujul.
§ 64. Eelmise (63) paragrahvi kolmandas lõikes ettenähtud juhtudel esitab redaktsioonikomisjon võimalikult järgmisel koosolekul vastuvõtmiseks lõplikult redigeeritud kujul need eelnõuosad, paragrahvid või paragrahviosad, kus redaktsioonikomisjon peab redaktsiooni muutmist tarvilikuks. Redaktsioonikomisjoni ettepanek ei või sisaldada poolikuid lauseid, ta on kirjalik ja jagatakse välja enne koosolekut Rahvuskogu või koja ja Vabariigi Valitsuse liikmeile, Riigikontrolörile ning selleks määratud esindajaile.
Eelnõude vastuvõtmine Rahvuskogu poolt.
§ 65. Eelnõu võetakse esimesena vastu selle koja poolt, kuhu ta antud § 48 teise lõike korras.
Kui eelnõu antud § 48 teise lõike korras Teisele Kojale, siis toimub eelnõu vastuvõtmise käik kodade poolt järgmiste (66-71) paragrahvide alusel vastupidises järjekorras.
§ 66. Esimese Koja poolt vastuvõetud eelnõu saadetakse selle koja eelnõuna Teisele Kojale. Teise Koja juhatuse korraldusel antakse eelnõu samasse Teise Koja komisjoni, kus arutati algeelnõud selle teisendi järgi.
§ 67. Kui Teine Koda võtab muutmatult vastu Esimese Koja poolt vastuvõetud eelnõu, loetakse eelnõu Rahvuskogu poolt vastuvõetuks.
§ 68. Kui Teine Koda teeb Esimese Koja poolt vastuvõetud eelnõus muudatusi, saadab ta eelnõu tagasi Esimesele Kojale.
Ühineb Esimene Koda tehtud muudatustega, loetakse eelnõu Rahvuskogu poolt vastuvõetuks.
§ 69. Kui Esimene Koda peale eelmises (68) paragrahvis tähendatud arutamist kas osaliselt või kogu ulatuses ei ühine Teise Koja poolt tehtud muudatustega, antakse eelnõu kooskõlastamis-komisjoni, mis koosneb mõlema koja vastava komisjoni esimeestest, abiesimeestest ja eelnõu aruandjaist. Kooskõlastamis-komisjoni esimeheks on Esimese Koja vastava komisjoni esimees, esimeseks abiesimeheks Teise Koja vastava komisjoni esimees, teisteks abiesimeesteks mõlema koja komisjonide abiesimehed.
Kooskõlastamis-komisjon arutab küsimusi neis piires, kuivõrd Esimene Koda peale arutamist § 68 korras ei ole ühinenud Teise Koja ettepanekutega.
Kooskõlastamis-komisjon püüab leida ühist seisukohta kodade vahel ning töötab tarbe korral välja oma ettepaneku. Otsused teeb kooskõlastamis-komisjon § 36 ettenähtud korras.
§ 70. Kooskõlastamis-komisjoni ettepanek esitatakse kumbagile kojale. Kojad arutavad eelnõu ainult kooskõlastamis-komisjoni ettepaneku piires.
§ 71. Kui kooskõlastamis-komisjoni ettepaneku võtavad mõlemad kojad vastu, loetakse eelnõu Rahvuskogu poolt vastuvõetuks.
§ 72. Kui kumbki koda ei võta vastu eelnõu lahtisi osi eelmises (71) paragrahvis ettenähtud kujul, samuti kui kooskõlastamis-komisjon ei ole esitanud ühist ettepanekut (§ 69), esitatakse eelnõu Rahvuskogu üldkoosolekule. Rahvuskogu üldkoosolekul esinevad aruandjatena mõlema koja aruandjad.
Rahvuskogu üldkoosolek arutab eelnõud ainult neis osades, millede kohta kojad pole jõudnud ühistele seisukohtadele. Üldkoosoleku juhatus võib anda eelnõu lahtised osad enne üldkoosolekule esitamist mõlema koja ühisesse komisjoni, mis koosneb mõlema koja vastava komisjoni liikmeist. Ühine komisjon teeb otsused häälteenamusega. Komisjoni juhatamine toimub § 36 ettenähtud korras.
§ 73. Kui eelnõu läbivaatamisel kahe koja seisukohtade kooskõlastamisel selgub, et vastuvõetud uus seisukoht on vastuolus eelnõu mõne osaga, mis varem tunnustatud vastuvõetuks, tehakse eelmiste paragrahvide korras vajalikud parandused ka varem mõlema koja poolt ühtlaselt vastuvõetud eelnõuosades.
Töö edukuse mõttes võib üldkoosoleku juhataja määrata eelnõu läbivaatamiseks uue komisjoni, määrata asjaarutamise korra komisjonis, määrata koosolekute aja ja kestuse, otsustada kodukorras ettenähtud tähtaegade lühendamist ning kolmanda lugemise ärajätmist ning piirata kõnede aega.
§ 75. Rahvuskogu kodade poolt vastuvõetud eelnõude algtekstid, mis saadetakse teisele kojale või Rahvuskogu üldkoosolekule, valmistatakse kahes eksemplaris ja nad kannavad koja esimehe või abiesimehe ja aruandja ning peasekretäri allkirja. Algtekstid hoitakse alal Rahvuskogu kantseleis.
§ 76. Rahvuskogu poolt lõplikult vastuvõetud eelnõude algtekstid valmistatakse kahes eksemplaris ning nad kannavad mõlema koja esimeeste või abiesimeeste ning mõlema koja aruandjate allkirju.
Algtekstile märgitakse aasta ja kuupäev, millal eelnõu lõplikult võeti vastu mõlema koja poolt, või kui see hääletusel olnud Rahvuskogu üldkoosolekul, siis ka üldkoosoleku poolt vastuvõtmise aasta ja kuupäev.
Läbirääkimiste kord Rahvuskogu kodade koosolekuil ja üldkoosolekul.
§ 77. Kõik kõned, mis kestavad üle ühe minuti, peetakse kõnetoolilt.
§ 78. Aruandjale ja kaasaruandjale, kui nad seda soovivad, antakse sõna eelnõu lugemise algul sissejuhatuseks, arutamise või lugemise lõpul lõppseletuseks ja kõnede vahel väljaspool järjekorda. Sama õigus on neil ka eelnõu iga üksiku osa arutamisel või lugemisel. Aruandja kõneaeg ei ole piiratud.
§ 79. Kui eelnõu lugemise ajal aruandja ei ole kohal, täidab aruandja kohuseid vastava komisjoni esimees või abiesimees või kaasaruandja.
§ 80. Aruandja kannab ette osade või paragrahvide viisi eelnõu teisel ja kolmandal lugemisel.
Koosoleku juhataja korraldusel võib ära jääda teksti ettekandmine aruandja poolt.
Aruandja kannab ette eelnõu istudes, oma seletused aga seistes aruandja kohal või juhataja loal ka kõnetoolil.
§ 81. Vabariigi Valitsuse liikmed, Riigikontrolör ja selleks volitatud esindajad saavad sõna väljaspool järjekorda.
§ 82. Rahvuskogu liige saab sõna sõnasoovist teatamise järjekorras, kuid koosoleku juhataja, arvestades seda, et poolt- ja vasturääkijad võimalikult vahelduksid, võib muuta kõnelejate järjekorda.
Sõnasoovist teatatakse kirjalikult koosoleku juhatajale; kõnede vaheajal võib koosoleku juhataja võtta vastu ka suusõnalisi sõnaküsimusi.
Kui sõnasoovijaid ei ole või kõnelejate nimekiri on läbi, teatab juhataja sellest koosolekule. Selle järele võivad liikmed veel sõna saada, kui nad seda küsivad enne, kui juhataja annab aruandjale lõppsõna või teatab, et ta on asunud hääletamisele.
Hääletamisele asumist konstateerib juhataja sõnadega „asun hääletamisele“ ja vasaralöögiga.
§ 83. Kui koosoleku juhataja võtab sõna asja sisuliseks arutamiseks, peab ta koosoleku juhatamise kõneajaks edasi andma teisele.
§ 84. Kui sõnaküsija sõnaandmise ajal puudub koosolekuruumist, paigutatakse ta sõnaküsinute nimekirja lõppu.
§ 85. Sõna antakse asja sisulisel arutamisel Rahvuskogu liikmeile esimesel ja teisel lugemisel mitte rohkem kui kaks korda ja kolmandal lugemisel üks kord, Vabariigi Valitsuse liikmeile, Riigikontrolörile ja selleks volitatud esindajaile piiramata arv kordi.
Käesoleva kodukorra § 68 ja 70 tähendatud eelnõude arutamisel ja hariliku arutamise korra alla kuuluva eelnõu esimesel lugemisel on Rahvuskogu liikmeil esimesel korral kõneaeg kuni 1 tund, teisel korral kuni 1/2 tundi.
Eelnõu teisel ja kolmandal lugemisel on eelnõu iga üksiku osa või paragrahvi kui ka eelnõu või selle üksikute osade sissejuhatuste ja pealkirja kohta, samuti üldläbirääkimistel Rahvuskogu liikmeil kõneaeg: teisel lugemisel esimesel korral kuni 45 minutit, teisel korral kuni 15 minutit ja kolmandal lugemisel kuni 15 minutit.
§ 86. Koosoleku-, päeva- ja asjaarutamiskorra kui ka kodukorra kohta antakse sõna väljaspool järjekorda, kuid ainult üks kord ja mitte üle kolme minuti. Neil kordadel antakse tehtud ettepaneku kohta sõna ühele vastu, kuid mitte üle kolme minuti.
Koosoleku juhatajal on korra kohta sõnaandmisel õigus nõuda, et kõneleja teataks talle oma ettepaneku sisu.
§ 87. Faktiliseks märkuseks antakse sõna väljaspool järjekorda, kuid ainult üks kord ja mitte üle kolme minuti.
§ 88. Hääletamismotiivide kohta antakse sõna enne hääletamist, kuid ainult üks kord ja mitte üle kolme minuti.
Kinnisel hääletamisel võib sõna saada ainult teadaandeks, et hääletamisest osa ei võeta.
Pärast hääletamisele asumisest teatamist antakse sõna veel ainult hääletamise korra kohta, kuid ainult üks kord ja mitte üle kolme minuti. Hääletamise algust arvatakse vasaralöögist.
§ 89. Isiklikes asjus antakse sõna ainult Rahvuskogu koosolekuil või komisjonides esiletoodud asjade kohta ja seejuures pärast selle päevakorrapunkti lõpetamist, mille arutamise ajal avaldati niisugune sõnanõudmine. Kõnelemiseks antakse sel puhul kuni viis minutit ja ainult üks kord. Juhatajal on õigus nõuda, et talle teatatakse kõne sisu.
§ 90. Kui § 86-89 ettenähtud juhtudel sõnavõtmine muutub hulgaliseks, võib koosoleku juhataja, leides, et see mõjub takistavalt tööle, keelduda sõna andmast.
§ 91. Kõne lühendamise asjas võib koosolek panna maksma järgmisi kitsendusi: lühendada kõneaega, sulgeda kõnelejate nimekirja ja ka läbirääkimised hoopis lõpetada, misjuures aga sõna antakse Vabariigi Valitsuse liikmeile, Riigikontrolörile ja selleks määratud esindajaile ning aruandjaile. Neis asjus tehtud ettepanekud olgu kirjalikud ja vähemalt ühe kümnendiku koosoleku seaduslikku koosseisu kuuluvate liikmete allkirjadega. Ettepanek loetakse vastuvõetuks, kui selle poolt on koosolijate enamus.
Eelmises lõikes tähendatud õigus on ka koosoleku juhatajal, kui ta leiab, et asi on küllaliselt selgitatud hääletamisele asumiseks.
Hääletamise kord Rahvuskogu kodade koosolekuil ja üldkoosolekul.
§ 92. Hääletamisele asumise eel avaldab juhataja kõik ettepanekud, parandused ja täiendused ning teatab hääletamise korra.
§ 93. Parandused ja täiendused hääletatakse enne, kui need eelnõuosad, millede kohta nad on tehtud.
Puht-eitavat ettepanekut ei panda iseseisvalt hääletamisele.
Kui on vastu võetud parandus, mida on paranduse mõttele vastavalt vaja teha ka eelnõu järgmistes osades, siis ei tule niisugune parandus korduvalt hääletamisele, vaid loetakse kõigis eelnõuosades juba vastuvõetud redaktsiooniliseks paranduseks.
§ 94. Kui aruandja ühineb paranduse või täiendusega, siis ei panda seda parandust eraldi hääletamisele, vaid hääletamisele tuleb terve ettepanek muudetud kujul, kui juhataja sellekohase küsimuse peale mõni liige ei nõua lahushääletamist, vastasel korral hääletatakse parandus § 93 korras.
§ 95. Kui ettepanekuid, parandusi ja täiendusi on mitu, siis hääletatakse kõigepealt need, millede vastuvõtmine teeb tarbetuks teiste hääletamise, ja seejärele need, mis kõige rohkem erinevad algettepanekust. Kui säärast vahet ei ole, siis hääletatakse neid esitamise järjekorras. Hääletamise järjekorra otsustab juhataja.
§ 96. Teisel ja kolmandal lugemisel hääletatakse kõigepealt eelnõu üksikud osad või paragrahvid, siis sissejuhatused ja lõpuks pealkiri. Eelnõu pannakse lõpphääletusele pärast redaktsioonikomisjoni ettepanekute läbihääletamist või pärast kolmandat, või vastavail juhtudel pärast teist lugemist, kui eelnõu ei anta redaktsioonikomisjoni.
Kui enne lõpphääletamist selgub, et eelnõus on vastuolud või muud vead, mida ei ole võimalik parandada redaktsiooni korras, samuti ka kui selgub pärast lõpphääletamist, et seaduses on vastuolud või muud vead, võib koosolek juhataja või aruandja ettepanekul otsustada pöörata tagasi selle toimingu juurde, kus vea parandamine on võimalik.
§ 97. Osade või paragrahvide viisi ei hääletata § 68 ja 70 tähendatud eelnõusid, vaid nende sisu korraga.
§ 98. Otsused tehakse lihthäälteenamusega, välja arvatud juhud, kus see käesolevas kodukorras on ette nähtud teisiti.
§ 100. Kinnist ja nimelist hääletamist ei lubata:
1) koosolekute aja ja päevakorra määramisel;
2) eelnõude lugemiste vaheaegade lühendamisel;
3) koosoleku edasilükkamisel;
4) korra kohta tehtud ettepanekute hääletamisel;
5) läbirääkimiste edasilükkamisel või lõpetamisel;
6) komisjonide suuruse ja koosseisu määramise küsimusis.
§ 101. On hääletamisel üks ettepanek, siis loetakse hääled „poolt“ ja „vastu“ ja tunnustatakse ettepanek vastuvõetuks, kui see sai rohkem hääli „poolt“ kui „vastu“, olenemata erapooletuks jäänuist. Häälte poolnemisel otsustab koosoleku juhataja hääl.
On hääletamisel mitu ettepanekut, siis hääletatakse kõik ettepanekud ainult „poolt“ ja tunnustatakse see ettepanek vastuvõetuks, mis sai kõige suurema absoluutse enamuse. Ei saanud aga ükski ettepanek absoluutset enamust, siis hääletatakse kõik ettepanekud uuesti, kuid juba „poolt“ ja „vastu“ ses järjekorras, kuidas nad enamuse järgi esimesel korral hääli said, ja tunnustatakse vastuvõetuks see ettepanek, mille „poolt“ antud häälte arv on kõige suurem, kui neist arvatud maha „vastu“ antud hääled.
Avaliku hääletamise puhul võidakse nõuda kinnist hääletamist, kui „poolt“ ja „vastu“ häälte vahe ei ole suurem kui viis.
Esitised.
§ 102. Esitised, mis algatatud Rahvuskogu võimkonda kuuluvais asjus, võetakse vastu Rahvuskogu üldkoosolekul. Esitiste algatamine toimub samas korras, kui seaduseeelnõude algatamine. Peale selle võivad algatada esitisi Rahvuskogu üldkoosoleku juhatus ja mõlema koja juhatused ning komisjonid. Esitis võidakse anda läbivaatamiseks komisjoni.
Esitiste arutamine ja vastuvõtmine toimub ühistel alustel § 68 ja 69 ettenähtud eelnõude arutamisega ja vastuvõtmisega.
Kui esitise otsustamine kuulub ainult vastava koja võimkonda, arutatakse ja otsustatakse esitist koja poolt eelmiste lõigete korras.
Rahvuskogu tegevuse lõpetamine.
§ 103. Kui Rahvuskogu võtnud vastu Põhiseaduse ja selle elluviimiseks vajalikud seadused, lõpetab Riigivanem Rahvuskogu tegevuse.
Rahvuskogu tegevuse lõpetamine toimub Rahvuskogu üldkoosolekul.
Rahvuskogu tegevuse lõpetamisel antakse kogu Rahvuskogu asjatoimetusse puutuv materjal üle Riigikantseleile.
Rahvuskogu kodade ja üldkoosoleku protokollide pidamine.
§ 104. Iga koja koosoleku ja Rahvuskogu üldkoosoleku kohta kirjutatakse otsuste protokoll, kuhu tähendatakse:
1) koosoleku juhataja ametlikud teadaanded;
2) hääletamisel olnud ettepanekud ja parandused ning kõik otsused;
3) hääletamisel „poolt“ ja „vastu“ antud häälte arv, kui oli häältelugemine, ― nimelisel hääletamisel ka „poolt“ ja „vastu“ hääletajate nimed;
4) valimistel valitute nimed ühes nende poolt antud häälte arvuga;
5) koosoleku juhataja korraldused sõna äravõtmise ja koosolekult kõrvaldamise asjus;
6) järgmise koosoleku aeg ja päevakord, kui selle on otsustanud koosolek või sellest on teatanud koosoleku juhataja.
Otsuste protokoll kirjutatakse peasekretäri juhatusel ja vastutusel.
§ 105. Koosolekule järgneval päeval on otsuste protokoll Rahvuskogu kantseleis läbivaatamiseks Rahvuskogu liikmeile, samuti Vabariigi Valitsuse liikmeile, Riigikontrolörile ja selleks määratud esindajaile, kes võivad nõuda protokolli parandamist 24 tunni jooksul, teatades sellest koosoleku juhatajale. On viimane parandustega nõus, parandatakse protokoll.
Otsuste protokolli kinnitavad oma allkirjaga koosoleku juhataja ja peasekretär.
§ 106. Peale otsuste protokolli valmistatakse koosoleku stenograafiline aruanne, milles tähendatakse koosoleku täielik käik. Koja või üldkoosoleku juhatusel on õigus tähendatud aruannete trükis avaldamisel teha lühendusi.
§ 107. Igale kõnelejale antakse läbivaatamiseks ja paranduste tegemiseks ta kõne stenogramm. Parandused ei või lahku minna koosolekul ettekantud mõtteist. Stenogrammi peab kõneleja andma tagasi juhatuse poolt määratud ajaks.
Ei ole stenogramm määratud ajaks tagasi antud, loetakse see kõneleja poolt õigeks tunnustatuks.
Enne stenogrammi läbivaatamist kõneleja poolt või eelmises lõikes tähendatud aja möödumist ei loeta kõne stenogrammi koosoleku stenograafilise aruande ametlikuks osaks ega anta seda kellelegi kasutamiseks ametliku dokumendina.
§ 108. Stenograafilise aruande õige paranduse järele valvab koosoleku juhataja. Kui viimane ei nõustu kõneleja poolt tehtud parandustega, otsustab vaidluse all oleva küsimuse kõneleja kaebusel juhatus.
Stenograafiline aruanne loetakse kinnitatuks § 107 määratud tähtaja möödumisel. Vaidluse korral aga vaidluse lahendamisega juhatuse poolt.
Aruande tunnustavad õigeks koosoleku juhataja ja peasekretär.
§ 109. Rahvuskogu kodade ja üldkoosoleku otsuste protokollide, samuti stenograafiliste aruannete asjus tarvitatakse üksikute protokollide süsteemi, mille juurde kuuluvad eraldi lisad, mis on protokollijõulised.
Korrapidamine Rahvuskogu kodade koosolekuil ja üldkoosolekul.
§ 110. Korrapidamine koosolekuil on koosoleku juhataja hooleks. Juhatajal on õigus kõnelejaid kõneainest kõrvalekaldumisel kutsuda asja juurde, korrarikkumise puhul neid kui ka teisi Rahvuskogu liikmeid ja koosolekust osavõtjaid korrale kutsuda ja neile märkusi teha. Kui juhataja kõnelejat ta kõne ajal korduvalt asja juurde või korrale on kutsunud või märkuse teinud ja teda hoiatanud, võib ta kõnelejalt sõna ära võtta. On kõnelejalt sõna ära võetud, ei saa ta enam sõna samas asjas.
Kui Rahvuskogu liige korduvalt ei alistu koosoleku juhataja korraldustele või rikub korda erakordselt raskesti, võib koosoleku juhataja ta kõrvaldada kuni kümnelt koosolekult.
§ 112. Koosoleku juhatajaga ei lubata astuda vaidlusse.
§ 113. Vabariigi Valitsuse liikmed, Riigikontrolör ja selleks volitatud esindajad alluvad koosoleku juhataja korraldustele.
§ 114. Rahvuskogu liige, kes ei ole rahul koosoleku juhataja tegevusega, võib nõuda rahulolematuse põhjuste läbivaatamist vastavas juhatuses. Juhatuse otsus on lõplik.
§ 115. Kui keegi pealtkuulajaist rikub korda vahelehüüetega, meeleavaldusega või muul viisil, kutsub koosoleku juhataja ta korrale, tarbe korral sundides ta ka lahkuma koosolekuruumist. Koosolekut takistavate rahutuste puhul pealtkuulajate kohtadel võib koosoleku juhataja sundida lahkuma kõik sealviibijad.
§ 116. Sellekohasel nõudmisel lähetatakse Rahvuskogu kodade koosolekute või üldkoosoleku ajaks esimehele käsutada tarvilik politseiline või sõjaväeline jõud.
§ 117. Koosolekuil viibivail Rahvuskogu ja Vabariigi Valitsuse liikmeil, Riigikontrolöril ja selleks määratud esindajail on õigus juhtida koosoleku juhataja tähelepanu koosolekul ettetulnud korrarikkumisile.
§ 118. Üldise ärevuse korral on juhatajal õigus kuulutada vaheaeg või lõpetada koosolek.
Koosoleku juhatajal on õigus neil juhtudel korraldada, et Rahvuskogu liikmed kui ka teised koosolekuruumis viibivad isikud koosolekuruumist lahkuksid.
Rahvuskogu liikmete õigused ja kohused.
§ 119. Rahvuskogu liikmed on kohustatud osa võtma Rahvuskogu töist. Puududa võib Rahvuskogu liige ainult mõjuvail põhjusil.
§ 120. Rahvuskogu liige on kohustatud teatama vastava koja juhatusele oma aadressi Tallinnas ja oma alalise elukoha.
§ 121. Igaks Rahvuskogu üldkoosolekuks, koja koosolekuks ja komisjoni koosolekuks on kvoorumileht, millele kõik koosolevad liikmed kirjutavad nimed.
Kvoorumileht pannakse koosolekuruumi pool tundi enne koosoleku määratud algust.
Kui Rahvuskogu liige on jätnud nime kirjutamata kvoorumilehele, võib ta koosolekust osavõtmist tõestada, kui seda ei saa kindlaks teha koosoleku protokolli või stenograafilise aruande järgi, koosoleku juhataja või sekretäri sellekohase teadaandega.
Rahvuskogu liige loetakse koosolekult puuduvaks, kuigi ta on kirjutanud enese kvoorumilehele, ka siis, kui ta on juhataja nõusolekuta Rahvuskogu üldkoosolekul või koja koosolekul lahkunud koosoleku ruumidest enne koosoleku lõppu või komisjoni koosolekult enne koosoleku lõppu.
§ 122. Kutsed, teadaanded ja üldse igasugune kirjavahetus ning paljundused toimetatakse Rahvuskogu liikmeile kätte Tallinna aadressil. Kui koosoleku ajal need on pandud koosolekuruumes Rahvuskogu liikmete kohtadele, loetakse need kätteantuiks.
Rahvuskogu liikmeile makstakse sõiduraha posthobuse taksi järgi ta elukohast kuni lähema raudteejaamani või laevasadamani sõiduks Rahvuskogu istungile ja tagasi.
§ 124. Rahvuskogu liikmeile makstakse korteriraha 40 krooni kuus.
§ 125. Rahvuskogu liikmele makstakse iga Rahvuskogu üldkoosoleku ja koja koosoleku eest, millest ta on osa võtnud, 10 krooni. Komisjoni- ja alamkomisjonikoosolekuist, samuti juhatuse koosolekust osavõtmise eest makstakse nende liikmeile 7 krooni 50 senti, samuti makstakse Põhiseaduse üldkomisjoni aruandjale osavõtmise eest eelnõu-osade komisjonide koosolekuist kui ka aruandjale teise koja vastava komisjoni koosolekust osavõtmise eest 7 krooni 50 senti.
Komisjoni aruandjale makstakse komisjoni kui ka Rahvuskogu üldkoosolekust ja koja koosolekutest osavõtmise eest, kui ta esines aruandjana asja sisulisel arutamisel, lisatasu 2 krooni 50 senti.
Rahvuskogu üldkoosoleku ja koja koosoleku juhatajale makstakse lisatasu 5 krooni, komisjoni koosoleku juhatajale 2 krooni 50 senti.
Maksmise tähtajad ja korra määrab Rahvuskogu üldkoosoleku juhatus.
§ 126. Rahvuskogu mõlema koja esimeestele makstakse peale eelmistes (124 ja 125) paragrahvides tähendatu veel sõidu- ja esindusraha 300 krooni kuus.
§ 127. Rahvuskogu liige ei ole seotud mandaadiga.
§ 128. Rahvuskogu liige kannab peale käesolevas kodukorras ettenähtud avalduste eest, mis ta teinud Rahvuskogu organite koosolekuil, ainult kohtulikku vastutust.
§ 129. Kui Rahvuskogu liige on jõusse astunud kohtuotsuse põhjal võetud karistuse kandmiseks vahi alla ja karistuseks on vähemalt vangimaja karistus, loetakse ta vastava koja juhatuse otsusel lahkunuks Rahvuskogu koosseisust.
§ 130. Rahvuskogu liikmed on õigustatud tutvuma kõigi Rahvuskogu kantseleis või komisjonides alalhoitavate aktidega niivõrd, kuivõrd see ei takista Rahvuskogu, komisjonide või komisjonide esimeeste või aruandjate tööd.
Rahvuskogu liikmed võivad tarvitada akte ainult Rahvuskogu hoones. See kitsendus ei maksa komisjonide esimeestele või aruandjaile nende tööks tarvilikkude aktide kohta. Erandeid võib lubada peasekretär.
§ 131. Rahvuskogu trükitud stenograafilised aruanded antakse Rahvuskogu liikmele selle aja eest, millal ta kuulub Rahvuskogu koosseisu.
§ 132. Muudatustest Rahvuskogu koosseisus teatab vastava koja juhatus koja järgmisel koosolekul. Rahvuskogu volituste kestuse ajal loetakse Rahvuskogu liikme volitused lõppenuks päeval, millal Rahvuskogu liige lahkus surma läbi või pani maha oma volitused, mil juhtudel, samuti kui teadaandest ei selgu, millal Rahvuskogu liige pani maha volitused, juhatuse otsuse päeval.
Rahvuskogu uue liikme volitused loetakse tekkinuks valimiste jõustumise või sellekohase määramise päevast.
§ 133. Käesolev kodukord hakkab kehtima avaldamisega.
Tallinnas, 3. veebruaril 1937.
Pärit leheküljelt "https://et.wikisource.org/w/index.php?title=Rahvuskogu_kodukord&oldid=21692"
Selle lehekülje viimane muutmine: 19:43, 27. detsember 2013.


text:
3-3-1-78-09 Riigikohus 02.12.2009
Halduskohtumenetluse seadustik § 28 lg 1
TsMS § 452 lg 3
HKMS § 31 lg 4 sätestab, et apellatsioonkaebuse võib esitada 30 päeva jooksul otsuse avalikult teatavakstegemisest arvates. TsMS § 632 lg 1 sätestab apellatsioonitähtaja aga teisiti. Apellatsioonkaebuse võib esitada 30 päeva jooksul alates otsuse apellandile kättetoimetamisest. HKMS § 53 lg-st 1 tuleneb, et kassatsioonitähtaja puhul sõltub tähtaja arvestamine sellest, kas asi vaadati läbi kohtuistungil või lahendati kirjalikus menetluses. Kui asi vaadati läbi kohtuistungil, siis hakkab tähtaeg kulgema otsuse avalikust teatavakstegemisest, kirjaliku menetluse korral aga otsuse kättesaamisest. Selline menetlustähtaegade regulatsioon nõuab süvenemist ja kõrgendatud tähelepanu ning eriteadmisteta kogenematul menetlusosalisel on suur võimalus eksida. Selguse huvides võiksid kohtud otsuses välja tuua apellatsioonitähtaja lõpu kindla kuupäeva (vt Riigikohtu 16.01.2009 määruse nr 3-3-1-75-08 p-i 15).
Kinnipeetavaid kui erilist isikute gruppi koheldakse apellatsioonitähtaja kulgema hakkamise osas samamoodi nagu teisi isikuid. Samas võib selline kohtlemine viia tulemuseni, kus tegelik tähtaeg apellatsioonkaebuse koostamiseks ja esitamiseks on kinnipeetaval lühem kui teistel isikutel, sest kinnipeetaval pole alati võimalik määratud ajal viibida kohtukantseleis. Käesoleval juhul on otstarbekas ennistada kinnipeetavale apellatsioonitähtaeg. Tähtaja ennistamise abil asetatakse kinnipeetav teda erandlikult koheldes olukorda, mis on faktiliselt võrdne nende apellantidega, kellel on võimalus kasutada apellatsioonkaebuse koostamiseks ja esitamiseks 30 päeva. Tähtaja erandlik ennistamine eelkirjeldatud asjaolude tõttu tagab lõppkokkuvõttes õiglase kohtumenetluse.

matches:
Riigikohus
§ 28
§ 452
§ 31
§ 632
§ 53


Riigikogu ToimetisedEelmised numbridNr 21Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve 2004.–2009. aasta kohtulahendite täitmine *
Riigikohtu analüütik
Artikkel käsitleb Eesti põhiseaduslikkuse järelevalve kohtulahendite täitmist ja mõju seadusandjale. Välja on toodud Riigikohtu kodulehel avaldatud samanimelise põhjalikuma analüüsi järeldused, kuidas on muutunud õiguslik raamistik ja kohtute praktika pärast seda, kui Riigikohus on mõne normi tunnistanud põhiseadusevastaseks ja kehtetuks või on tuvastanud õiguslünga.
Uuringu aluseks on Riigikohtu kohtulahendid (kohtuasja numbri järgi kättesaadavad http://www.riigikohus.ee/?id=11) viimasel kuuel aastal (s.o ajavahemikus 1.01.2004–31.12.2009), milles tuvastati normi põhiseadusevastasus või õiguslünk. Vaatluse alt jäid välja kohtulahendid, milles hinnati täitevvõimu või kohaliku omavalitsuse määrusandluse põhiseaduspärasust, samuti nn individuaalkaebused ja valimiskaebused. Analüüsis otsitakse vastust järgmistele küsimustele:
kas põhiseadusevastaseks tunnistatud normi on sisuliselt muudetud;
kas õigustloova akti andmata jätmise tuvastamise korral on õiguslünk täidetud;
kuidas on reageeritud Riigikohtu nn leevendava mõjuga otsustele (näiteks tähtaja andmine otsuse täitmiseks; õigusnormi tunnistamine põhiseadusevastaseks, mitte aga kehtetuks; normi osaline kehtetuks tunnistamine).
Eesmärk on hinnata seadusandja tegevust iga kohtuotsuse järel ning teha selle põhjal üldistusi. Analüüsi põhjal on võimalik järeldada, kas ja mil moel on seadusandja Riigikohtu otsustele reageerinud ehk mil määral on nad võtnud arvesse Riigikohtu antud tõlgendusi põhiseaduslikkuse järelevalve menetluses. Kui lahendite täitmisega ilmneb probleeme, saab otsida takistuse põhjuseid ja pakkuda välja lahendusi, mis aitaksid paremini tagada otsuse elluviimist.
Analüüsi eset ja mahtu silmas pidades on Riigikohus vaadeldud ajavahemikus lahendanud põhiseaduslikkuse järelevalve menetluses 31 kohtuasja, milles tuvastati normi põhiseadusevastasus või õiguslünk. Neist 13 on Riigikohtu üldkogu (RKÜK) ja 18 põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi (RKPJK) otsused.
Vaadeldud kohtuasjadest kaks on algatanud õiguskantsler ning kolm Vabariigi President abstraktse normikontrolli raames. Aktiivseimad on põhiseaduslikkuse järelevalve menetluse algatamisel olnud siiski madalama astme kohtud, kes on menetluse algatanud 17 juhul. Riigikohtu kolleegiumi taotlusel on asjassepuutuva normi põhiseaduslikkuse küsimuse lahendanud üldkogu 10 korral. Ligi pooled analüüsis käsitletud põhiseaduslikkuse järelevalve kohtuasjadest on tõusetunud halduskohtumenetluse rüpest.
Analüüsi tulemustest selgub, et ligi 2/3 vaadeldavate kaasuste puhul on seadusandja tegevus olnud põhiseaduslikkuse järelevalve kohtulahendiga kooskõlas või seda ennetanud (19 korral 31-st). Lisades siia kohtuotsused, mille täitmiseks Riigikogu on näidanud tõsist tahet, kuid probleemi keerukuse tõttu on kooskõlastamine võtnud aega, võib seadusandja positiivset tegevust täheldada kokku 25 otsuse puhul, mis moodustab ¾ vaadeldud 31 kaasusest.
Joonis 1. Asja läbivaatamine Riigikohtus
Joonis 2. Põhiseaduslikkuse järelevalve menetluse algataja
Märkus: Tallinna HK – Tallinna Halduskohus; RKHK – Riigikohtu halduskolleegium; Tallinna RnK – Tallinna Ringkonnakohus; RKKK – Riigikohtu kriminaalkolleegium; VP – Vabariigi President; Tartu HK – Tartu Halduskohus; ÕK – õiguskantsler; Harju MK – Harju Maakohus; RKTK – Riigikohtu tsiviilkolleegium; Tartu MK – Tartu Maakohus; Viru RnK – Viru Ringkonnakohus.
Põhiseaduslikkuse järelevalve kohtulahendi ennetamine
Kohtulahendit ennetava tegevuse kohta, kus Riigikogu on vaidlusalust regulatsiooni muutnud enne Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve menetluse otsust, on 2004. aastast alates võimalik tuua kolm näidet. Need juhud on:
a) sotsiaalhoolekande seaduse muutmine enne RKPJK 21.01.2004 otsust nr 3-4-1-7-03, millega seadusandja laiendas toimetulekutoetuse määramisel eluruumi kasutamise õiguslikuks aluseks olevate lepingute ringi;
b) väärteomenetluse seaduse muutmine enne RKPJK 25.03.2004 otsust nr 3-4-1-1-04, millega seadusandja võimaldas vaidlustada ka kaebuse läbi vaatamata jätmise määrust;
c) politsei ja piirivalve seaduse vastuvõtmine enne RKÜK 20.10.2009 otsust nr 3-3-1-41-09, mis ei sisaldanud enam politseiametniku teenistusest vabastamisel soolist diskrimineerimist võimaldavat regulatsiooni.
Nn ennetava tegevuse puhul ei pruugi seadusandja kohtuasja menetluse käigus ega seaduseelnõu seletuskirjas isegi otseselt tunnistada varasema regulatsiooni puudulikkust, aga võib arvata, et muu hulgas just vaidlustatud normi suhtes algatatud põhiseaduslikkuse järelevalve menetlus on ajendanud seadusandjat tegutsema.
Joonis 3. Seadusandja tegevus põhiseaduslikkuse järelevalve kohtulahendi järgselt
Kohtulahendi kooskõlastamine
Enamasti võib seadusandja tegevust põhiseaduslikkuse järelevalve kohtuotsuse järgi liigitada “lahendiga kooskõlas” olevaks. Selline üldistus on mõneti tinglik, sest siia alla paigutuvate lahendite hulk on võrdlemisi suur, kuid igal lahendil on oma saatus. Siiski on võimalik välja tuua ühiseid näitajaid.
Alustades positiivsematest näidetest ja liikudes järjest probleemsemate kaasuste poole, tuleks kõigepealt välja tuua need, kus Riigikogu on erakordselt kiiresti reageerinud Riigikohtu otsusele põhiseaduslikkuse järelevalve asjas:
a) seadusandja täitis RKÜK 25.02.2004 otsuse nr 3-3-1-60-03 relvaseaduse § 30 lõike 2 osaliselt põhiseadusevastaseks ja kehtetuks tunnistamise kohta 4 kuu jooksul, viies relvaseadusesse sisse mitmed Riigikohtu otsusega arvestavad muudatused, mis puudutasid Eestis viibivale välismaalasele relvaloa väljastamise eeldusi;
b) seadusandja muutis ligi kuu aega pärast RKPJK 30.09.2008 otsust nr 3-4-1-8-08 riikliku pensionikindlustuse seaduse § 28, mis puudutas kohustusliku sõjaväeteenistuse aja pensionistaaži hulka arvamise tingimusi.
Analüüsi teemapüstituse seisukohalt võib probleemituks pidada ka neid kaasusi, kus lahendi täitmiseks on piisanud seadusandja passiivseks jäämisest. Siia alla võib liigitada esmalt kaasused, mille on tõstatanud Vabariigi President abstraktses eelkontrollis ning kus põhiseadusevastasuse tunnistamise tagajärjena seadusandja polegi pidanud reageerima (ei ole tekkinud õiguslikku vaakumit). Jõustumata jäänud seadused tuvastati:
a) RKPJK 14.10.2005 otsusega nr 3-4-1-11-05 (Riigikogu liikme õiguse kuuluda kohaliku omavalitsuse volikogusse)2;
b) RKPJK 31.01.2007 otsusega nr 3-4-1-14-06 (27. septembril 2006 vastu võetud omandireformi aluste seaduse § 7 lõike 3 kehtetuks tunnistamise seadus);
c) RKÜK 23.02.2009 otsusega nr 3-4-1-18-08 (ametisoleva Riigikogu koosseisu jaoks Riigikogu liikme palga muutmine).
Tihti kantakse märge põhiseaduslikkuse järelevalve otsuse kohta küll seaduse algusesse või asjassepuutuvate sätete juurde, kuid seadusandja jätab regulatsiooni sõnastuse muutmata. Sellisel juhul tuleb konkreetseid kaasuse asjaolusid ja Riigikohtu antud tõlgendust silmas pidada, et mõista, kas niisugune teguviis vastab kohtuotsuse mõttele ja kas sellest piisab, et kehtivat õiguslikku raamistikku probleemivabalt rakendada. Kui seadusandja on jätnud uue regulatsiooni vastu võtmata, võib seda lugeda lahendiga kooskõlaliseks teguviisiks, kui märke tegemisega on saavutatud piisavalt õigusselge olukord normi rakendamiseks. Selliste kaasuste näiteid on neli:
a) märge RKÜK 25.01.2007 otsusega nr 3-1-1-92-06 avalikust teenistusest lahkunud isiku jätkuva ametikitsenduse osalise põhiseadusevastasuse kohta on sisse viidud korruptsioonivastase seaduse § 19 lõike 2 punkti 6 juurde;
b) piletita sõidu eest väärtegude menetlemine on RKÜK 16.05.2008 otsuse nr 3-1-1-86-07 valguses jätkuvalt võimalik ka riigi karistusvõimu delegeerimata, ilma et tarvitseks ühistranspordiseaduse või väärteomenetluse seadustiku kehtetuks tunnistatud sätteid muuta;
c) relvaseaduse § 43 lõike 1 punktile 2 on lisatud viide RKPJK 26.03.2009 otsusele nr 3-4-1-16-08, mille kohaselt relvaloa andmisest keeldumisel kaalutlusõiguse puudumine on põhiseadusevastane; lisaks on parlamendis menetluses eelnõu, mis pakub välja põhiseaduslikkuse järelevalve otsusele vastava regulatsiooni;
d) märge meresõiduohutuse seaduse § 952 lõike 1 esimese lause RKPJK 20.10.2009 otsusega nr 3-4-1-14-09 osalise kehtetuks tunnistamise kohta on sisse viidud sätte järele, lisaks on põhiseadusevastaseks tunnistatud lauseosa kustutatud.
Ehedaks kooskõlastavaks tegevuseks võib pidada käitumismudelit, kus Riigikogu tegeleb põhiseadusevastaseks ja kehtetuks tunnistatud sättega mõistliku aja jooksul pärast Riigikohtu lahendi tegemist, võttes vastu uue põhiseadusega kooskõlas oleva regulatsiooni. Vaadeldud perioodi kohta võib tuua viis sellist näidet:
a) Eesti Haigekassa seaduse § 4 lõige 2 tunnistati kehtetuks pärast RKÜK 17.06.2004 otsust nr 3-2-1-143-03, millega vabastati sotsiaalmaksuvõlglane kohustusest tasuda lisaks sotsiaalmaksule ka ravikindlustushüvitise summasid;
b) vanemahüvitise seaduse §-le 3 lisati RKPJK 20.03.2006 otsuse nr 3-4-1-33-05 kohaselt lõige 71, milles nähti ette täiendavad alused, mille puhul hüvitise vähendamist ei rakendata;
c) käibemaksuseadust muudeti pärast RKPJK 26.09.2007 otsust nr 3-4-1-12-07, lõpetades põhiseadusevastaseks tunnistatud ebavõrdse kohtlemise nende etendusasutuste ja kontserdikorraldajate kahjuks, kelle tegevuskulusid riigieelarve ei katnud. Võrdsetel alustel kõigile soodustuse ettenägemise asemel otsustas seadusandja aga kõikidele nendele piletitele käibemaksusoodustuse ära kaotada;
d) avaliku teenistuse seaduse §-de 120, 130, 131 ja 133 (osalise) kehtetuks tunnistamise järel võeti vastu võrdse kohtlemise seadus, mis võtab arvesse RKPJK 1.10.2007 otsuses nr 3-4-1-14-07 toodud argumentatsiooni võrdsuspõhiõiguse järgimiseks ametniku vanuse tõttu teenistusest vabastamisel;
e) karastusjookide mõiste kui maksuobjekt määratleti RKPJK 26.11.2007 otsuse nr 3-4-1-18-07 kohaselt pakendiaktsiisi seaduse §-s 2.
Huvitavamate kaasustena tõusevad esile need, kus seadusandja reaktsioon on lahendiga kooskõlas alles analüüsi vaatlusalusel perioodil, pärast mitmendat korda probleemile tähelepanu juhtimist, kuid varasemate sarnase sisuga põhiseaduslikkuse järelevalve lahendite täitmisega on olnud probleeme. Seetõttu asetab praegune analüüs seadusandja soodsamasse valgusesse, kui seda mõned aastad varem oleks teha saanud. Sellised näited on valimisliitude keelustamise ja nn ümberasujate kaasused:
a) erinevalt RKPJK 15.07.2002 otsusest nr 3-4-1-7-02, on seadusandja pärast RKÜK 19.04.2005 otsust nr 3-4-1-1-05 Riigikohtu seisukohta valimisliitude puhul aktsepteerinud ega ole püüdnud valimisliite enam küsimärgi alla seada;
b) erinevalt RKÜK 28.10.2002 otsusest nr 3-4-1-5-02, on pärast RKÜK 12.04.2006 ja 6.12.2006 otsustega asjas nr 3-3-1-63-05 omandireformi aluste seaduse § 7 lõike 3 kehtetuks tunnistamist leidnud lahenduse pikaajaliselt vaidlusi tekitanud nn ümberasujatele kuulunud vara tagastamise küsimus; seadusandja on põhiseaduslikkuse järelevalve lahendite valguses asunud otsima sobivaid ja proportsionaalseid meetmeid omandireformi lõpuleviimiseks.
Kohtulahendi kooskõlastusaegon korrelatsioonis probleemi keerukusega
Eespool välja toodud seadusandja ennetavale või kooskõlastavale tegevusele lisaks on Riigikogu vaadeldud perioodil püüdnud tõsiselt tegelda veel kuues põhiseaduslikkuse järelevalve kohtuotsuses välja toodud probleemiga, kuid probleemi keerukuse tõttu on lahendi kooskõlastuse aeg veninud pikale.
Ühest tähtaega, mis lahendi täitmisele peaks kuluma, on raske määrata, kuid keskeltläbi võib lahenduse leidmiseks kulunud enam kui kaht aastat pidada pikaks ajavahemikuks, mille puhul tuleks hinnata, kui keerukad on lahendi kooskõlastamise ees seisvad takistused:
a) RKÜK 6.01.2004 otsustes nr 3-1-3-13-03 ja nr 3-3-2-1-04 tuvastatud põhiseadusevastane olukord (õigustloova akti andmata jätmine) kõrvaldati 2006. aasta jooksul, misjärel kõik kohtumenetluse seadustikud näevad jõustunud kohtuotsuse ühe teistmise alusena ette inimõiguste konventsiooni rikkumise tuvastamise Euroopa Inimõiguste Kohtu poolt;
b) RKPJK 30.04.2004 otsuses nr 3-4-1-3-04 juhiti tähelepanu, et seaduses tuleks tehnorajatiste talumisel ette näha rohkem tagatisi maaomanikele ja võimaldada erinevate huvide kaalumist. Tervikliku tehnovõrkude ja -rajatiste ehitamist, talumist ja talumise eest tasumist puudutav regulatsioon jõustus 2007. aasta märtsis;
c) RKPJK 15.06.2007 otsusega nr 3-4-1-9-07 kehtetuks tunnistatud kohtutäituri ülemäärase lisatasu asemel kehtestas Riigikogu 1.01.2010 jõustunud kohtutäituri seaduses täituri lisatasu kindla tasumääraga tunnitasuna. Üksikküsimusena võinuks ju lisatasu määra kehtestada kiiremini, et aga parlament menetles kohtutäituri seadust tervikuna, võib Riigikohtu lahendi täitmiseks kulunud aega pidada mõistetavaks.
Sellesse rühma võib liigitada ka kaks lahendit, mille täitmiseks on seaduseelnõude menetlus alles algusjärgus. Veel ei ole teada, kui palju aega võib kooskõlastuseni jõudmine võtta ning kas mõne aasta pärast hinnates saab nende kaasuste kohta endiselt väita, et “kooskõlastuseks kulunud aeg on korrelatsioonis probleemi keerukusega”. Kuid esialgu võib need siia gruppi liita põhjendusel, et menetluse algatamisega iseenesest väljendab seadusandja tahet probleemiga tegelda:
a) üheks probleemseks päevakorral olevaks põhiseaduslikkuse järelevalve lahendi täitmist puudutavaks küsimuseks võib pidada riigihankevaidluste lahendamiskorra reguleerimist. RKÜK 8.06.2009 otsusega nr 3-4-1-7-08 tunnistati kehtetuks riigihangete seaduse § 129 lõige 1, mis välistas halduskohtud riigihankevaidluste lahendamise menetlusest. Vabariigi Valitsus algatas seaduseelnõu, milles muu hulgas pakuti välja võimalus riigihangete vaidlustusmenetluse põhiseadusega kooskõlla viimiseks. Hiljem jättis seadusandja vaidlustusmenetlust puudutavad sätted eelnõust välja, sest leidis, et temaatika vajab põhjalikumat analüüsi uue riigihangete seaduse eelnõu raames. Seega, kuigi Riigikogu ei ole riigihangete seadust pärast RKÜK 2009. aasta 8. juuni otsust muutnud, on ta näidanud üles tahet probleemiga tegelda;
b) endiselt on puudu regulatsioon, mis võimaldaks maksta palka või muud hüvitist kohtunikule, kelle teenistussuhe on kriminaalmenetluse ajaks peatunud – õigustloova akti andmata jätmine, mille RKÜK 14.04.2009 otsuses nr 3-3-1-59-07 tunnistas põhiseadusevastaseks. Nii nagu kohtutäituri lisatasu kaasuse puhul, võiks ka selles lahendis tuvastatud õiguslünga üksikküsimusena täita kiiremini, kuid parlamendi menetluses on uus kohtute seaduse eelnõu tervikuna, mistõttu lahendi täitmine on takerdunud põhjalike kohtureformi teemaliste arutluste taha.
Kohtulahendit on arvesse võetud vaid sisulisest või formaalsest aspektist
Põhiseaduslikkuse järelevalve otsuse täitmine on küsitav neil kolmel juhul, kus seadusandja pole Riigikohtu lahendis põhiseadusevastaseks tunnistatud norme muutnud, kuid regulatsioon on sisuliselt põhiseadusega kooskõlla viidud, või kus seadusandlust on formaalselt küll muudetud, kuid sisu poolest jätkub põhiseadusega vastuolus olev olukord.
Mõnikord muudab seadusandja seadust, viies selle põhiseaduslikkuse järelevalve lahendi mõtte kohaselt põhiseadusega kooskõlla, ehkki jätab puutumata õigusnormid, mille põhiseadusevastasusele viidatakse Riigikohtu otsuse resolutsioonis. Nii juhtus RKPJK 9.04.2008 otsusega nr 3-4-1-20-07, millega tunnistati tsiviilkohtumenetluse seadustiku § 390 lõike 1 esimene lause ja § 660 põhiseadusevastaseks ning kehtetuks osas, milles need ei võimalda edasi kaevata hagi tagamise taotluse rahuldamata jätmise määruse peale, millega arvati tasutud kautsjon riigituludesse. Seadusandja jättis põhiseadusevastaseks tunnistatud normid muutmata, kuid muutis tsiviilkohtumenetluse seadustiku § 149 lõiget 5, mille tagajärjel hagi tagamise taotlemisel enam kautsjonit tasuma ei pea. Sellega kõrvaldas seadusandja sisuliselt takistuse kaebeõiguse teostamisel. Nii võib seadusandja tegevust siiski lahendiga kooskõlas olevaks pidada.
Kui formaalne viide Riigikohtu lahendile seaduses ei kõrvalda põhiseadusevastast olukorda, ei saa Riigikohtu lahendit siiski korrektselt täidetuks pidada:
a) nii tuleks RKÜK 16.05.2008 otsuse nr 3-1-1-88-07 tagajärjel väärteomenetluse seadustikku õigusselguse huvides täiendada, et sellest üheselt nähtuks, millistel alustel ja kuidas saab menetlusväline isik kaitsta oma õigusi tema vara konfiskeerimisel väärteomenetluses;
b) samuti ei saa piisavaks pidada RKPJK 15.12.2009 otsuse nr 3-4-1-25-09 kohta tehtud märget tsiviilkohtumenetluse seadustikus ja riigilõivuseaduses, milles vaid nenditakse, et teatud summa suurune riigilõiv teatud juriidiliste isikute otsuste vaidlustamiseks on liiga suur. Et Riigikohtu lahend ka sisuliselt täidetud oleks, tuleks kehtestada uued alused riigilõivu määramiseks, nii et võimalus sellise juriidilise isiku, kelle eesmärk ei ole traditsioonilise varalise hüve saamine, organi otsuseid vaidlustada oleks tegelik, mitte pelgalt illusoorne. Samas on tegu vaevalt poole aasta vanuse kohtulahendiga, nii et probleemi mitmetahulisust arvestades võib vahemikku lahendi kooskõlastamiseks pidada mõistetavaks.
Seadusandja passiivsus või kohtulahendi eiramine
Vaid kolmel juhul 31 kaasusest võib seadusandjale ette heita passiivsust või Riigikohtu lahendi eiramist. Huvitav on täheldada, et kõik need kolm kaasust on algatanud madalama astme kohtud ning need on lahendanud põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium konkreetse normikontrolli raames. Vahest pole liiga meelevaldne sellest järeldada, et kohtute algatatud põhiseaduslikkuse järelevalve menetlus võib pälvida vähem avalikkuse tähelepanu, mistõttu parlament tunneb enesel vähem survet, et võimalikult kiiresti ja täpselt nendes kaasustes väljatoodud probleeme ületada. Mõnel puhul võib olla tegemist eriti keeruka probleemiga.
Riigikogu pole reageerinud RKPJK 21.06.2004 otsusele nr 3-4-1-9-04, millega tunnistati põhiseadusevastaseks välismaalaste seaduse § 12 lõike 4 punkt 1 ja § 12 lõige 5 osas, milles need ei näe ette kaalutlusõigust elamisloa andmisest keeldumisel valeandmete esitamise tõttu. Põhiseadusevastaseks tunnistatud sätteid pole muudetud ega lisatud seadusesse ka märkust põhiseaduslikkuse järelevalve kohtuotsuse kohta.3
Analüüsi tulemusel ilmnes kaks juhtumit, kus jätkuvalt on kehtiv Riigikohtu otsust eirav regulatsioon, mis sisuliselt ei erine põhiseaduslikkuse järelevalve otsuses põhiseadusevastaseks tunnistatud normidest:
a) RKPJK juhtis oma 8.10.2007 otsuses nr 3-4-1-15-07 tähelepanu sellele, et vedelkütusevaru seaduse vaidlustatud regulatsioonist hilisemad, kuid enne põhiseaduslikkuse järelevalve otsust jõustunud vedelkütuse varumakse tasumise sätted ei erine menetlusreeglite osas olulisel määral vaidlustatud ja põhiseadusevastaseks tunnistatud redaktsioonist. Majandus- ja kommunikatsiooniministeerium on lubanud, et Riigikohtu otsusega kooskõlas olev varumakse kogumist reguleeriv seaduseelnõu valmib ja saadetakse kooskõlastusringile 2009. aasta juulikuus (Riigikontrolli aruanne Riigikogule. Riigi vedelkütusevaru moodustamine ja haldamine, lk 17–18). Märkusest ja lubadusest hoolimata pole seadusandja enam kui kahe aasta jooksul vedelkütusevaru seaduse küsitavaid paragrahve muutnud ega ka vastavat eelnõu algatanud;
b) RKPJK tunnistas 1.07.2008 otsusega nr 3-4-1-6-08 põhiseadusega vastuolus olevaks lennundusseaduse sätte, millega kehtestati avalik-õiguslik rahaline kohustus, määramata selle kohustuse nõutavaid elemente. Pärast Riigikohtu otsust on lennundusseadust mitmel korral muudetud, kuid ka kehtiv õigus kohustab ettevõtjat tasuma tsiviilõhusõiduki nõuetele vastavuse kontrolli teostamise kulusid, täpsustamata selle kohustuse elemente. Seega on seadusandja jätnud Riigikohtu lahendi sisuliselt ellu viimata. Samas näiteks Riigikohtu halduskolleegiumi praktika (12.11.2008 otsus kohtuasjas nr 3-3-1-48-08) järgib RKPJK seisukohta lennundusseaduse § 71 lõike 2 teise lause põhiseadusevastasuse osas.
Üldiselt saab Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve 2004.–2009. aasta kohtulahendite täitmise ülevaate võtta kokku positiivse noodiga. Statistika näitab, et Eesti seadusandja on viimase kuue aasta jooksul enamasti andnud endast parima, et võimalikult kiiresti ja täpselt täita Riigikohtu antud tõlgendusi õigustloova akti tühistamisel või õiguslünga tuvastamisel.
Põhiseaduskohtu mõju ühiskonnas on piiratud eelkõige nn negatiivse seadusandja rolliga. Samas ei saa siiski eitada põhiseaduskohtu ennetavat mõju, poliitika kohtulikustumist. Seadusandja kaalub juba normi loomise käigus, milline regulatsioon jääks põhiseaduslikkuse järelevalve menetluses kehtima. Põhiseaduskohtu ennetavat mõju võib täheldada ka nende kohtuasjade puhul, kus seadusandja on põhiseaduslikkuse järelevalve otsust ära ootamata menetluse jooksul ise vaidlustatud regulatsiooni ära muutnud.
Põhiseaduslikkuse järelevalve kohtulahendid ei mõjuta ainult parlamendi, vaid ka ametiasutuste ja kohtute tegevust. Põhiseaduslikkuse järelevalve otsuste eiramine ei kaota põhiseaduslikke vastuolusid; suure tõenäosusega võivad samad küsimused uuesti tõusetuda järgmistes vaidlustes. Seadusandja tegevusetuse korral võib juhtuda, et seaduste rakendamisel ei lähtuta enam põhiseadusevastaseks tunnistatud õigusnormist, vaid võetakse käitumisjuhiseks Riigikohtu tõlgendus. Vastasel korral tuleb haldusorganil või kohtul arvestada võimalusega, et tema otsus edasikaebemenetluses tühistatakse. Seega tegevusetuse tagajärjel kannatab parlamendi autoriteet.
Järelikult toimib Riigikohtu lahend, millega tunnistatakse kehtetuks põhiseadusevastane norm või tuvastatakse õigustloova akti andmata jätmine, koos võimaliku tõlgendusega lünga ületamiseks, otsetäidetavana. Ühelt poolt tuleks muidugi Mandri-Euroopa õigusruumi kuuluvas riigis lähtuda eelkõige seadustest. Teisest küljest aga survestab just reaalne, toimiv põhiseaduskohtu kontroll seadusandjat seaduste vastuvõtmisel lähtuma põhiseaduslikest väärtustest. Eri võimuharud täiendavad ja tasakaalustavad teineteist põhiõigusi ja -vabadusi austava ning lünkadeta õiguskorra loomisel ja tagamisel.
Seega võib järeldada, et põhiseaduslikkuse järelevalve kohtulahendite täitmist tagavate sunnivahendite järele puudub vajadus. Demokraatlikus riigis pole ka mõeldav, et seadusandjat saaks otseselt sundida teatud seadust vastu võtma. Põhiseaduskohtu lahendite täitmine on tagatud avalikkuse surve kaudu, mis juba ise motiveerib seadusandjat vabatahtlikult tegutsema ning keerukaidki probleeme lahendama.
Põhiseaduslikkuse järelevalve 2004.–2009. aasta kohtuotsuste täitmise ülevaatlik tabel
Analüüsi ptk nr
Lahendi nr ja märksõnad
Menetluse algataja
Kohtulahendi resolutsioon
Seadusandja tegevus
Märkused lahendi täitmise ja mõju kohta
(1) VALIMISPÕHIMÕTTED
19.04.2005 otsus nr 3-4-1-1-05 (valimisliidud II)
RKÜK
Kohaliku omavalitsuse volikogu valimise seaduse (KOVVS) § 701 tunnistati kehtetuks.
Lahendiga kooskõlas
Esimene otsus valimisliitude asjas tehti 2002. a. Pärast 2005. a otsust on seadusandja Riigikohtu seisukohta aktsepteerinud.
14.10.2005 otsus nr 3-4-1-11-05 (Riigikogu liikme õigus kuuluda kohaliku omavalitsuse volikogusse)
RKPJK
Riigikogu töökorra seaduse muutmise seadus (jõustumata) tunnistati põhiseadusevastaseks.
Samaaegne kuulumine Riigikogusse ja valla- või linnavolikogusse pole lubatud. Samas tehakse jätkuvalt muudatusi valimiskorralduses vahetult enne valimisi.
(2) AVALIK TEENISTUS
25.01.2007 otsus nr 3-1-1-92-06 (avalikust teenistusest lahkunud isiku ametikitsendus)
Korruptsioonivastase seaduse § 19 lõike 2 punkt 6 tunnistati osaliselt kehtetuks.
Põhiseaduslikkuse järelevalve (PSJV) lahendit puudutav märge on sisse viidud kehtetuks tunnistatud sätte juurde. Õigusselguse huvides tuleks kaaluda normi terviklikku ümbersõnastamist. Praktikas probleeme pole põhjustanud.
1.10.2007 otsus nr 3-4-1-14-07 (ametniku vanuse tõttu teenistusest vabastamine)
Tallinna HK
Avaliku teenistuse seaduse §-d 120, 130, 131 ja 133 tunnistati osaliselt kehtetuks.
Võrdse kohtlemise seadus võtab arvesse Riigikohtu lahendi argumentatsiooni. Madalama astme kohtud on kinnitanud PSJV lahendi tagasiulatuvat jõudu.
23.02.2009 otsus nr 3-4-1-18-08 (Riigikogu liikme palga muutmine ametisoleva Riigikogu koosseisu jaoks)
Riigikogu liikme palga ajutise korralduse seadus (jõustumata) tunnistati põhiseadusevastaseks.
Seadusandja on Riigikohtu seisukohta aktsepteerinud.
14.04.2009 otsus nr 3-3-1-59-07 (palga maksmata jätmine kohtunikule, kelle teenistussuhe on peatatud kriminaalmenetluse ajaks)
Sellise regulatsiooni puudumine, mis võimaldaks maksta palka vm hüvitist kohtunikule, kelle teenistussuhe on kriminaalmenetluse ajaks peatunud, tunnistati põhiseadusevastaseks.
Kooskõlastuseks kuluv aeg on korrelatsioonis probleemi keerukusega
Üksikküsimusena võiks õiguslünga täita kiiremini, kuid parlamendi menetluses on uus kohtute seaduse eelnõu tervikuna, mistõttu lahendi täitmine on takerdunud põhjalike kohtureformi teemaliste arutluste taha.
20.10.2009 otsus nr 3-3-1-41-09 (sooline diskrimineerimine politseiametniku teenistusest vabastamisel)
Politseiteenistuse seaduse § 49 lõiked 3 ja 4 tunnistati osaliselt kehtetuks.
Kohtulahendit ennetav
Juba enne PSJV otsust võeti vastu politsei ja piirivalve seadus, mis vaidlustatud regulatsiooni ei sisalda.
(3) KOHTUMENETLUS
6.01.2004 otsus nr 3-1-3-13-03 ja
Lünk kohtumenetlusõiguses ületati tõlgendamise teel, tuginedes otse põhiseadusele.
Lahendite kooskõlastuseks kulunud aeg on korrelatsioonis probleemi keerukusega
Kõik kohtumenetluse seadustikud näevad ühe teistmise alusena ette inimõiguste konventsiooni rikkumise tuvastamise Euroopa Inimõiguste Kohtu poolt. Ka kohtupraktika on järginud põhiseaduslikkuse järelevalve menetluses tehtud lahendeid.
6.01.2004 otsus nr 3-3-2-1-04 (menetluse taasavamine pärast Euroopa Inimõiguste Kohtu otsust)
25.03.2004 otsus nr 3-4-1-1-04 (kaebeõigus väärteomenetluses kaebuse läbi vaatamata jätmise määruse peale)
Viru RnK
Väärteomenetluse seadustiku (VTMS) § 191 punkt 10 tunnistati osaliselt põhiseadusega vastuolus olevaks.
Juba enne PSJV otsust muutis seadusandja VTMS-i, võimaldades vaidlustada ka kaebuse läbivaatamata jätmise määrust.
9.04.2008 otsus nr 3-4-1-20-07 (kaebeõigus tsiviilkohtumenetluses hagi tagamata jätmise määruse peale)
Tsiviilkohtumenetluse seadustiku (TsMS) § 390 lõike 1 esimene lause ja § 660 tunnistati osaliselt põhiseadusevastaseks ja kehtetuks.
Kohtulahendiga sisuliselt arvestav
Vormiliselt jättis seadusandja põhiseadusevastaseks tunnistatud normid seaduses alles, kuid muutis TsMS-i § 149 lõiget 5, kõrvaldades sellega takistuse kaebeõiguse teostamisel. Kohtupraktika võtab PSJV menetluses antud tõlgendust arvesse.
16.05.2008 otsus nr 3-1-1-88-07 (kaebeõigus väärteomenetluses konfiskeerimisotsuse peale)
Väärteomenetluse seadustiku § 114 lõike 1 punkt 2 tunnistati osaliselt kehtetuks.
Kohtulahendiga formaalselt kooskõlas
Õigusselguse huvides tuleks täiendada VTMS-i nii, et sellest üheselt nähtuks, millistel alustel ja kuidas menetlusväline isik oma õigusi tema vara konfiskeerimisel kaitsta saab. Praktikas probleeme pole põhjustanud.
16.05.2008 otsus nr 3-1-1-86-07 (riigi karistusvõimu delegeerimise lubamatus)
Ühistranspordiseaduse § 5411 lõige 3 ning väärteomenetluse seadustiku § 9 punkt 3 ja § 10 lõige 5 tunnistati kehtetuks.
Piletita sõidu eest väärtegude menetlemine on Riigikohtu lahendi valguses võimalik, ilma et oleks tarvis seadust muuta.
8.06.2009 otsus nr 3-4-1-7-08 (halduskohtute välistamine riigihankevaidluste lahendamise menetlusest)
Tallinna RnK
Riigihangete seaduse § 129 lõige 1 tunnistati kehtetuks.
Seadusandja leidis, et temaatika vajab põhjalikumat analüüsi uue riigihangete seaduse eelnõu raames. Kohtupraktika järgib PSJV menetluses antud tõlgendust.
15.12.2009 otsus nr 3-4-1-25-09 (kaebeõiguse piiramine tsiviilkohtumenetluses hooneühistu otsuse vaidlustamise hagi riigilõivu tõttu)
Tsiviilkohtumenetluse seadustiku § 131 lõige 2 ja lõige 3 (ulatuses, milles viimases viidatakse lõikele 2) ning riigilõivuseaduse lisa 1 tunnistati osaliselt kehtetuks.
PSJV lahendit puudutavad märkused on sisse viidud kehtetuks tunnistatud sätete juurde. Õigusselguse huvides tuleks täiendada TsMS-i ja riigilõivuseadust, et võimalus juriidilise isiku (mille eesmärk ei ole traditsioonilise varalise hüve saamine) organi otsuseid vaidlustada oleks tegelik, mitte pelgalt illusoorne.
(4) OMANDIREFORM
12.04.2006 ja 6.12.2006 otsused asjas nr 3-3-1-63-05 ning
Omandireformi aluste seaduse (ORAS) § 7 lõige 3 tunnistati kehtetuks; ORAS-i § 7 lõike 3 kehtetuks tunnistamise seadus (jõustumata) tunnistati põhiseadusega vastuolus olevaks.
Lahenditega kooskõlas (erinevalt varasematest ORAS-i
§ 7 lg 3 osas tehtud PSJV lahenditest)
ORAS-i § 7 lõike 3 kehtetuks tunnistamisega leidis lahenduse pikaajaliselt vaidlusi tekitanud nn ümberasujatele kuulunud vara tagastamise küsimus. PSJV otsus on käitumisjuhiseks nii kohtutele kui ka seadusandjale.
31.01.2007 otsus nr 3-4-1-14-06 (omandireformi aluste seadus ja 1941. a Saksa riigiga sõlmitud lepingute alusel Eestist lahkunud isikute õigused)
30.04.2004 otsus nr 3-4-1-3-04 (tehnorajatiste talumise kohustus)
Asjaõigusseaduse rakendamise seaduse § 152 lõige 1 tunnistati osaliselt põhiseadusevastaseks ning
§ 154 lõige 2 tunnistati kehtetuks.
Kooskõlastuseks kulunud aeg on korrelatsioonis probleemi keerukusega
Seadusandja lõi tervikliku tehnovõrkude ja -rajatiste ehitamist, talumist ja talumise eest tasumist puudutava regulatsiooni. Vahepealset õiguslünka püüdsid kohtud täita PSJV lahendis antud tõlgendust aluseks võttes.
(5) SOTSIAALÕIGUS
21.01.2004 otsus nr 3-4-1-7-03 (toimetulekutoetuse saajate ringi piiramine)
Tartu HK
Sotsiaalhoolekande seaduse (SHS) 2002.–2003. a kehtinud § 221 lõige 4 tunnistati osaliselt põhiseadusevastaseks.
Juba enne PSJV otsust muutis seadusandja SHS-i,
laiendades toimetulekutoetuse määramisel eluruumi kasutamise õiguslikuks aluseks olevate lepingute ringi.
17.06.2004 otsus nr 3-2-1-143-03 (ravikindlustushüvitise tasumise kohustus lisaks sotsiaalmaksule)
Eesti Haigekassa seaduse 2001.–2002. a kehtinud § 4 lõige 2 tunnistati põhiseadusevastaseks.
Pärast PSJV otsust tunnistas seadusandja Eesti Haigekassa seaduse § 4 lõike 2 kehtetuks.
20.03.2006 otsus nr 3-4-1-33-05 (vanemahüvitise maksmisest keeldumine)
Vanemahüvitise seaduse (VHS) § 3 lõike 7 teine lause tunnistati osaliselt kehtetuks.
VHS-i on täiendatud vastavalt PSJV lahendile §-le 3 lõikega 71. Kohtupraktika pole sätete kohaldamise osas järjekindel.
30.09.2008 otsus nr 3-4-1-8-08 (pensionistaaži hulka kohustusliku sõjaväeteenistuse aja arvamine)
Riikliku pensionikindlustuse seaduse § 28 lõike 2 punkt 3 tunnistati osaliselt kehtetuks.
Seadusandja täitis erakordselt kiiresti PSJV lahendi, tunnistades põhiseadusevastase punkti kehtetuks ja täiendades paragrahvi lõikega 5.
(6) MAKSUD JA MUUD AVALIK-ÕIGUSLIKUD RAHALISED KOHUSTUSED
15.06.2007 otsus nr 3-4-1-9-07 (kohtutäituri lisatasu)
Kohtutäituri seaduse § 2521 tunnistati osaliselt kehtetuks.
Kaks aastat hiljem võttis Riigikogu vastu uue kohtutäituri seaduse, mis näeb kohtutäituri lisatasu ette kindla tasumääraga tunnitasuna.
26.09.2007 otsus nr 3-4-1-12-07 (etenduste ja kontsertide piletite käibemaksusoodustus)
Käibemaksuseaduse § 15 lõike 2 punkt 6 tunnistati osaliselt kehtetuks.
Kõikide etenduste ja kontsertide piletite suhtes kehtinud käibemaksusoodustus kaotati ära.
8.10.2007 otsus nr 3-4-1-15-07 (vedelkütuse varumakse tasumise menetlus)
Vedelkütusevaru seaduse kuni 30.11.2006 kehtinud redaktsioonis § 9 ja § 8 lõige 2 tunnistati kehtetuks.
Seadusandja pole Riigikohtu lahendiga sisuliselt arvestanud
Muudetud vedelkütusevaru seaduse sätted ei erine menetlusreeglite osas olulisel määral vedelkütusevaru seaduse vaidlustatud redaktsioonist.
26.11.2007 otsus nr 3-4-1-18-07 (pakendiaktsiisi maksuobjekt)
Pakendiaktsiisi seaduse 2000.–2004. a kehtinud redaktsioonis § 2 punkt 7 tunnistati põhiseadusega vastuolevaks olnuks.
Seadusandja sätestas maksualased piirangud, s.t määratles karastusjookide mõiste pakendiaktsiisi seaduses.
1.07.2008 otsus nr 3-4-1-6-08 (lennundusseaduse alusel makstavad kontrolli kulud)
Lennundusseaduse § 71 lõike 2 teine lause tunnistati osaliselt kehtetuks.
Ka kehtiv lennundusseadus (§ 71 lõige 3) näeb ette, et tsiviilõhusõiduki nõuetele vastavuse kontrolli teostamise kulud tasub ettevõtja, ent ei täpsusta selle kohustuse elemente.
20.10.2009 otsus nr 3-4-1-14-09 (tuletorni- ja jäämurdetasude sissenõudmine)
Meresõiduohutuse seaduse § 952 lõike 1 esimene lause tunnistati osaliselt kehtetuks. Kaubandusliku meresõidu koodeksi § 6 punkti 1 alapunkt 13 kuni 24.04.2004 kehtinud redaktsioonis koos rakendusaktidega tunnistati põhiseadusega vastuolus olnuks.
Märkus PSJV lahendi kohta on sisse viidud mereohutuse seaduse § 952 lõike 1 järele.
(7) KAALUTLUSÕIGUSE SISUSTAMINE
25.02.2004 otsus nr 3-3-1-60-03 (välismaalasele relvaloa väljastamise eeldusena tööloa olemasolu)
Relvaseaduse § 30 lõige 2 tunnistati osaliselt põhiseadusevastaseks ja kehtetuks, lükates otsuse jõustumise neli kuud edasi.
Seadusandja täitis PSJV lahendi kiiresti, s.t etteantud nelja kuu jooksul, viies relvaseadusesse sisse Riigikohtu otsusega arvestavad muudatused.
21.06.2004 otsus nr 3-4-1-9-04 (elamisloa andmisest keeldumisel kaalutlusõiguse puudumine)
Välismaalaste seaduse § 12 lõike 4 punkt 1 ja § 12 lõige 5 tunnistati osaliselt põhiseadusevastaseks.
Seadusandja pole Riigikohtu lahendile reageerinud
Seadusandja pole muutnud põhiseadusevastaseks tunnistatud sätteid ega lisanud märkust PSJV otsuse kohta.
(Märkus: pärast analüüsi avaldamist on tehtud nimetatud sätete juurde nende muutmismärge PSJV otsuse alusel, millega on saavutatud piisavalt õigusselge olukord normi rakendamiseks.)
26.03.2009 otsus nr 3-4-1-16-08 (relvaloa andmisest keeldumisel kaalutlusõiguse puudumine)
Relvaseaduse § 43 lõike 1 punkt 2 tunnistati osaliselt kehtetuks.
Relvaseaduse kehtetuks tunnistatud sätte juures on viide PSJV lahendile. Lisaks on parlamendis menetluses eelnõu, mis pakub välja PSJV otsusele vastava regulatsiooni.
Aaviksoo, B. (2005). Kohtulik aktivism põhiseaduslikkuse järelevalve funktsioonina. Kui aktivistlik on Eesti põhiseaduskohus? – Juridica, nr 5, lk 295–307.
Annus, T. (2007). Kohtud kui poliitilised institutsioonid. – Juridica, nr 9, lk 599–607.
Järvamägi, R. (2006). Põhiseaduslikkuse järelevalve kohtu mõju seadusandjale. – Juridica, nr 6, lk 414–422.
Riigikohtu vastused Euroopa Konstitutsioonikohtute XIV konverentsi küsimustikule “Seadusandliku tegematajätmise probleemid põhiseaduslikkuse järelevalves.”
Suumann, G. (2010). Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve 2004.–2009. a kohtulahendite täitmine. Analüüs. Riigikohus, õigusteabe osakond.
2 Optimismi vähendab siiski asjaolu, et jätkuvalt on raskusi Riigikohtu põhimõttelise seisukoha järgimisega, mille kohaselt valimisseaduse muutmine vahetult enne valimisi ei ole kooskõlas demokraatia põhimõttega. Valimistega seotud seadusemuudatusi ei suudeta piisava ajavaruga enne nende rakendamist vastu võtta, kuhjunud pingeid lahendatakse kiirustades valimiste eel.
3 Märkus: 10. mail 2010, pärast Riigikohtu analüüsi avaldamist, viis Riigikantselei välismaalaste seaduse nimetatud sätete juurde nende muutmismärke Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve otsuse alusel. Märge oli jäänud varem tegemata seoses üleminekuga elektroonilisele Riigi Teatajale. Sellega liigitub antud kohtulahend kooskõlastamise kategooriasse, mille puhul märke tegemisega on saavutatud piisavalt õigusselge olukord normi rakendamiseks.


Vabariigi Valitsuse 29. augusti 2005. a määruse nr 224 „Tegevusvaldkondade, mille korral tuleb anda keskkonnamõju hindamise vajalikkuse eelhinnang, täpsustatud loetelu” muutmine – Riigi Teataja
Vabariigi Valitsuse 29. augusti 2005. a määruse nr 224 „Tegevusvaldkondade, mille korral tuleb anda keskkonnamõju hindamise vajalikkuse eelhinnang, täpsustatud loetelu” muutmine
RT I, 03.06.2015, 1
Vastu võetud 28.05.2015 nr 61
Määrus kehtestatakse keskkonnamõju hindamise ja keskkonnajuhtimissüsteemi seaduse § 6 lõike 4 alusel.
§ 1. Vabariigi Valitsuse 29. augusti 2005. a määruse nr 224 „Tegevusvaldkondade, mille korral tuleb anda keskkonnamõju hindamise vajalikkuse eelhinnang, täpsustatud loetelu” muutmine
Vabariigi Valitsuse 29. augusti 2005. a määruses nr 224 „Tegevusvaldkondade, mille korral tuleb anda keskkonnamõju hindamise vajalikkuse eelhinnang, täpsustatud loetelu” tehakse järgmised muudatused:
2) paragrahvi 2 punktis 1 asendatakse sõnad „nominaalne soojusvõimsus” sõnadega „põletusseadmete summaarne soojussisendile vastav nimisoojusvõimsus”;
3) paragrahvi 2 punkt 3 sõnastatakse järgmiselt:
„3) gaasi, nafta või kemikaalide transportimiseks torustiku rajamine väljaspool tööstusterritooriumi, välja arvatud keskkonnamõju hindamise ja keskkonnajuhtimissüsteemi seaduse § 6 lõike 1 punktis 25 nimetatud juhul;”;
4) paragrahvi 3 punkt 5 sõnastatakse järgmiselt:
„5) alla 10 000 kuupmeetri suuruse maavaravaru kaevandamine merest, Peipsi järvest, Lämmijärvest või Pihkva järvest või alla 500 kuupmeetri suuruse maavaravaru kaevandamine muust veekogust;”;
5) paragrahvi 3 punkt 6 tunnistatakse kehtetuks;
6) paragrahvi 4 punktis 7 asendatakse sõna „tootmisvõimsusega” sõnaga „sulatamisvõimsusega”;
7) paragrahvi 5 pealkiri sõnastatakse järgmiselt:
„§ 5. Mineraalsete materjalide töötlemine”;
8) paragrahvi 5 sissejuhatav lauseosa sõnastatakse järgmiselt:
„Keskkonnamõju hindamise vajalikkuse eelhinnang tuleb anda mineraalsete materjalide töötlemise valdkonda kuuluvate järgmiste tegevuste korral:”;
9) paragrahvi 5 punktid 1 ja 2 sõnastatakse järgmiselt:
„1) tsemendiklinkri tootmine pöördahjudes üle 500 tonni ööpäevas või muudes põletusahjudes üle 50 tonni ööpäevas;
2) lubja tootmine põletusahjudes üle 50 tonni ööpäevas;”;
10) paragrahvi 5 täiendatakse punktiga 7 järgmises sõnastuses:
„7) magneesiumoksiidi tootmine põletusahjudes üle 50 tonni ööpäevas.”;
11) paragrahvi 9 punkt 2 sõnastatakse järgmiselt:
„2) uue maaparandussüsteemi või olemasoleva maaparandussüsteemi uue osa rajamine üle 200 hektari suurusele alale maatulundusmaal, välja arvatud metsamaal metsaseaduse tähenduses, ja poldrile, olenemata maa-ala suurusest;”;
12) paragrahvi 9 punktist 5 jäetakse välja sõnad „või raadamine”;
13) paragrahvi 9 punktid 8–91 sõnastatakse järgmiselt:
„8) kodulinnufarmi rajamine ja kodulindude intensiivkasvatus käitises, kus peetakse 40 000 kuni 60 000 lindu;
91) veisefarmi rajamine või veiste intensiivkasvatus käitises, kus peetakse 400–600 piimalehma, 533–800 ammlehma või 800–1200 noorveist, kelleks loetakse üle kaheksa kuu vanuseid lehmmullikaid kuni poegimiseni ja üle kaheksa kuu vanuseid pulle;”;
14) paragrahvi 11 punkt 4 sõnastatakse järgmiselt:
„4) tõkestus- või muu rajatise ehitamine veeseaduse § 324 lõike 4 punkti 1 alusel kehtestatud keskkonnaministri määruse lisades 1–3 nimetatud veekogumitele või looduskaitseseaduse § 51 lõike 2 alusel kehtestatud keskkonnaministri määruse nimistus olevatele veekogudele, välja arvatud keskkonnamõju hindamise ja keskkonnajuhtimissüsteemi seaduse § 6 lõike 1 punktis 21 nimetatud juhul;”;
15) paragrahvi 11 punkt 7 sõnastatakse järgmiselt:
„7) veekogu süvendamine või veekogusse tahkete ainete kaadamine alates mahust 100 kuupmeetrit, välja arvatud keskkonnamõju hindamise ja keskkonnajuhtimissüsteemi seaduse § 6 lõike 1 punktides 17 ja 171 nimetatud juhtudel;”;
16) paragrahvi 11 täiendatakse punktiga 71 järgmises sõnastuses:
„71) veekogu rajamine, kui selle veepeegli pindala on üks hektar või suurem või kui eemaldatava pinnase kogus on vähemalt 10 000 kuupmeetrit;”;
17) paragrahvi 12 punkt 2 sõnastatakse järgmiselt:
„2) vähemalt 10 000-kuupmeetrise mahutavusega ehitise või ehitiste rajamine nafta, naftakeemia- või keemiatoodete ladustamiseks või vähemalt 10 000-kuupmeetrises mahus nafta, naftakeemia- või keemiatoodete laadimine, välja arvatud keskkonnamõju hindamise ja keskkonnajuhtimissüsteemi seaduse § 6 lõike 1 punktis 32 nimetatud juhul;”;
18) paragrahvi 12 punkt 4 sõnastatakse järgmiselt:
„4) kemikaaliseaduse tähenduses suurõnnetuse ohuga ehitise rajamine, välja arvatud keskkonnamõju hindamise ja keskkonnajuhtimissüsteemi seaduse § 6 lõike 1 punktis 33 nimetatud juhul.”;
19) paragrahvi 13 punktid 2–4 sõnastatakse järgmiselt:
„2) keskkonnamõju hindamise ja keskkonnajuhtimissüsteemi seaduse § 6 lõikes 1 ning käesolevas määruses nimetamata juhul ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni, bussi- ja autoparkide, elurajooni, staadioni, haigla, ülikooli, vangla, kaubanduskeskuse ning muude samalaadsete projektide arendamine;
4) trammitee, metroo, ripptee ja samalaadse eritee rajamine, mida kasutatakse üksnes või peaasjalikult reisijate veoks;”;
20) paragrahvi 13 punktid 5 ja 6 tunnistatakse kehtetuks;
21) paragrahvi 15 punkt 2 sõnastatakse järgmiselt:
„2) orienteeritud kihiga puitplaatide, puitkiud- või puitlaastplaatide tootmine mahuga üle 600 kuupmeetri ööpäevas või vineeri tootmine üle 600 kuupmeetri ööpäevas;”;
22) paragrahvi 15 täiendatakse punktiga 91 järgmises sõnastuses:
„91) puidu ja puidutoodete keemiline töötlemine, välja arvatud töötlemine puidu sinimädaniku vastu, üle 75 kuupmeetri ööpäevas.”;
23) paragrahvi 15 punktid 10 ja 11 tunnistatakse kehtetuks;
24) määrust täiendatakse §-ga 16 järgmises sõnastuses:
„§ 16. Muud juhud
2) käesolevas määruses nimetatud tegevuse või käitise muutmine või ehitise laiendamine, kui tegevuse või käitise muutmine või ehitise laiendamine vastab määruses sätestatule.”;
25) normitehniline märkus sõnastatakse järgmiselt:
„1 Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2011/92/EL teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (ELT L 26, 28.01.2012, lk 1–21); EÜ Nõukogu direktiiv 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (EÜT L 206, 22.07.1992, lk 7–50), viimati muudetud direktiiviga 2006/105/EÜ (ELT L 363, 20.12.2006, lk 368–408).”.