1. KeÜS § 52 võib õigustatult pidada üheks olulisemaks keskkonnaloa andmist reguleerivaks paragrahviks, kuna see sätestab õiguslikud alused, millal keskkonnaloa andja võib loa andmisest keelduda. Sisuliselt sätestab see loa andmise põhilised eeldused. Valdavatel juhtudel, mil haldusorgan kaalub keskkonnaloa andmist, tuleb tal kontrollida loast keeldumise aluste esinemist ja hinnata sellise keeldumise lubatavust KeÜS §-s 52 sätestatu alusel. Keeldumise aluse puudumisel tuleb keskkonnaluba väljastada. Paragrahvis 52 sätestatud keskkonnaloa väljastamisest keeldumise alused ei ole antud ammendavana, sest valdkondlikud eriseadused võivad sisaldada täiendavaid keeldumise aluseid, millele viitab ka antud paragrahvi lõike 1 punkt 10. Samuti võivad eriseadused mõnda keeldumise alust täiendada või selle kohaldamist piirata.
2. KeÜS § 52 lg-s 1 on sätestatud rida juhtumeid, mille puhul tuleb keskkonnaloa andmisest kindlasti keelduda.
2.1. KeÜS § 52 lg 1 p-st 1 nähtub nõue, et keskkonnaloa taotluse peab esitama isik, kes kavandataval tegevusalal ka tegutsema asub.
2.1.1. Keskkonnaloa omamisega on sageli seotud erinevad õiguslikud tagajärjed (nt keskkonnatasu maksmise kohustus – KeTS § 5 lg 1), mistõttu ei ole vähetähtis, kellele keskkonnaluba väljastatakse. Muuhulgas ei saa õigusselguse tagamiseks lubada põhimõttelist lahknevust loa järgi õigustatud isiku ning tegeliku keskkonnakasutaja vahel. Normi eesmärk on suunata potentsiaalseid taotlejaid taotlema keskkonnaluba sellele isikule, kes selle alusel ka tegutsema asub. Kui taotleja side kavandatava tegevusega on nõrk, riskitakse sellega, et loa väljaandja võib selle väljaandmisest keelduda. Vaieldavam on, kuidas lahendada piirsituatsioone, kus juba keskkonnaloa menetluses on selge, et loa taotleja ise füüsiliselt vastavat tegevust läbi ei vii. Lähenemine sellele küsimusele ei saa olla ka liialt kitsendav. Senises praktikas on näiteks maavara kaevandamislubadele kantud eraldi isikutena loa omaja ning kaevandaja andmed ning selle võimaluse näeb ka maapõueseadus otseselt ette. Samuti võib ette kujutada erinevaid olukordi, kus loa omaja ei pruugi olla füüsiliselt keskkonnaluba nõudva tegevuse läbiviija (kasutatakse alltöövõtjaid vms). KeÜS kommentaaride autorite arvates ei ole välistatud keskkonnaloa väljastamine isikule, kes keskkonnaluba nõudvat tegevust üldisemalt suunab ja korraldab, ehkki ta ise ei pruugi vahetult selle tegevusega hõivatud olla. Kui loa andjale aga menetluses selgub, et loa taotleja ise vastava tegevusega tegelema ei hakka ning ta isegi mitte ei kontrolli ega korralda seda tegevust (nt alltöövõtulepingu või muu sellise kokkuleppe kaudu), tuleb kõne alla sellele isikule loa väljastamisest keeldumine.
2.1.2. Kindlasti ei ole KeÜS § 52 lg 1 p-st 1 lähtuvalt välistatud teise isiku esindamine ja keskkonnaloa taotluse esitamine teise isiku nimel. Haldusmenetluses võib kasutada ka esindajat, kusjuures esindusõigus antakse kirjaliku volitusega (HMS § 13 lg-d 1 ja 2). Taotluse esitamine ei ole olemuslikult toiming, mida peaks tegema isiklikult. Praktikas on esindajateks olnud näiteks loataotluse koostamist nõustanud keskkonnavaldkonna konsultandid või maavara kaevandamisloa puhul mäetehnika spetsialistid. Keskkonnaloa andmist taotlevaks isikuks ehk taotlejaks, kes luba soovib saada (vt ka HMS § 11 lg 1 p 1), peab sellisel juhul olema siiski lubatavat tegevust alustav isik. Samuti ei saa kommenteeritavast punktist tuletada keeldu juba väljaantud luba teisele isikule üle anda, arvestades, et vastav võimalus on seadusega otseselt ette nähtud (vt KeÜS § 60 kommentaare).
2.2. Kui keskkonnaloa alusel kavandatav tegevus eeldab mõne kinnisasja kasutamist või kui taotletav tegevus kahjustab mõjualal asuva kinnisasja omaniku huve, nõuab KeÜS § 52 lg 1 p 2, et keskkonnaloa taotlejal oleks kinnisasja omaniku nõusolek.
2.2.1. Juba omandiõigusest tuleneb, et ilma omaniku nõusolekuta ei või omandit kasutada ja keskkonnaluba ei anna automaatselt õigust ilma omaniku nõusolekuta kinnisasja kasutada. Segaduste vältimiseks ja suurema õigusselguse tagamiseks on siiski ette nähtud, et ilma omaniku nõusolekuta üldjuhul keskkonnaluba ei väljastata. Samas võivad olla erinevates valdkondlikes seadustes selle üldreegli suhtes kehtestatud ka erandid. Näiteks kehtiva maapõueseaduse kohaselt keeldutakse kaevandamisloa andmisest, kui loa taotlejal ei ole eraisikule kuuluva maavara kaevandamiseks maa kasutamise õigust, seevastu riigile kuuluvat maavara sisaldava kinnisasja omaniku nõusoleku puudumine maavara kaevandamise loa andmisest keeldumise aluseks ei ole. Selliselt riigi maavara suhtes väljastatud kaevandamisluba ei anna siiski veel õigust minna omaniku nõusolekuta tema kinnisasjale maavara kaevandama, sest kaevandamisluba ei võta omanikult ära tema omandi kaitse õigusi.
2.2.2. KeÜS § 52 lg 1 p-s 2 nimetatud teine alternatiiv viitab, et mõni eriseadus võib näha ette vajaduse omada keskkonnaloa saamise eeldusena taotletava tegevuse mõjualal asuva kinnisasja omaniku nõusolekut. Millist ala saab pidada konkreetsel juhul mõjualaks, on faktiküsimus ja see sõltub konkreetsest tegevusest. Kui mõjuala ei ole valdkondlikus õigusaktis täpsustatud, tuleks selleks üldiselt pidada sellist ala, millel avalduvad olulisemad mõõdetavad tegevuse mõjud. Ühe näitena võiks kõne alla tulla näiteks veekogu paisutamine (vt RKTKo 19.04.2011, 3-2-1-12-11), kus veetaseme tõstmine veekogus ei ole ehk käsitatav kõigi kaldakinnisasjade kasutamisena, kuid piirkond, millel tekib arvestatav veetaseme tõus, võiks olla käsitatav mõjualana.
2.2.3. Keerulisem on sisustada olukorda, kus puudub taotletava tegevuse mõjualal asuva kinnisasja omaniku nõusolek ja taotletav tegevus kahjustab mõjualal asuva kinnisasja omaniku huve. Eelnevast nähtuvalt on mõjuala määratlemine hinnanguline ja konkreetsest olukorrast sõltuv. Samuti on hinnanguline ka see, mida saab pidada kinnisasja omaniku huvide kahjustamiseks. Selle täpsem sisustamine jääb kohtupraktika ülesandeks, kuid tuleb nentida, et selle laiendav tõlgendus võiks anda tulemuse, kus keskkonnalubasid saaks anda vaid teatud hulga naabrite nõusolekute olemasolul. See aga ei ole ilmselt olnud kõnealuse sätte mõtteks. Kaasaja keskkonnaõiguse nõuded, sealhulgas piirmäärad, on eelduslikult isikute huvide kaitseks piisavad ja nende järgimisel peaks üldjuhul saama keskkonnaluba eeldavaid tegevusi läbi viia.
2.2.4. Kindlasti on huvide kahjustamise künnis oluliselt kõrgem sellest seosest, mille järgi määratletakse isikute ring, kes tuleb menetlusse kaasata. Näiteks kui puudutatud isikute määratlemiseks on piisav tõenäosus, et keskkonnaloa andmisega võidakse kellegi õigusi rikkuda (vt KeÜS § 46 lg 1), siis KeÜS § 52 lg 1 punktis 2 ei räägita enam õiguste rikkumise võimalikkusest, vaid leitakse, et keskkonnaloa andmisest saab keelduda, kui tegevus kahjustab mõjualal asuva kinnisasja omaniku huve. See eeldab, et keskkonnaloa väljastamise eelduseks oleva nõusoleku vajadus tõusetub siis, kui mõjualal asuva kinnisasja omaniku huvide kahjustamine (mitte üksnes selle tõenäosus) on tõendatud. Lisaks saaks tõlgendamisel appi võtta AÕS § 143 lg 1, mille järgi ei ole kinnisasja omanikul õigust keelata gaasi, suitsu, auru, lõhna, tahma, soojuse, müra, põrutuste ja muude seesuguste teiselt kinnisasjalt tulevate mõjutuste levimist oma kinnisasjale, kui see ei kahjusta oluliselt tema kinnisasja kasutamist ega ole vastuolus keskkonnakaitse nõuetega. Kuna seesuguseid mõjusid peab kinnisasja omanik taluma, saaks tema nõusoleku vajadus tõusetuda siis, kui keskkonnaloa menetluses on selgelt tuvastatav, et kavandatav tegevus kahjustab oluliselt teise isiku kinnisasja kasutamist.
2.3. Kuigi keskkonnaloa taotleja peab keskkonnakaitse põhikohustustest ja käitaja kohustustest tulenevalt rakendama erinevaid meetmeid oma tegevusest lähtuvate mõjude vähendamiseks, sealhulgas peab käitaja kasutama säästlikult tootmise sisendeid (KeÜS § 17), ei sätesta KeÜS üldkehtivat parima võimaliku tehnika rakendamise kohustust. THS järgi on parim võimalik tehnika tehnilise arendustegevuse ning selles rakendatavate töömeetodite kõige tõhusam ja kõige paremini välja arendatud tase (THS § 8 lg 1). Kuna keskkonnalubasid antakse väga erinevateks tegevusteks, siis oleks ebamõistlik nõuda absoluutselt iga keskkonnaloa menetluse puhul parima võimaliku tehnika väljaselgitamist ning selle kasutamise kontrollimist. Seetõttu on eeldatud, et parima võimaliku tehnika kasutamise kohustus ja selle ulatus sätestatakse valdkondlikus seaduses. Mõnes valdkonnas on parima võimaliku tehnika nõue rangem ja konkreetsem (nt komplekslubade puhul, vt THS § 26 lg 1 p 3, § 42), teises aga paindlikum (nt JäätS § 21 lg 2 p 1; VÕKS § 88 lg 1).
Seega tuleb keskkonnaloa andmise menetluses loa andjal kontrollida, kas mõni õigusakt vastavas valdkonnas sätestab konkreetsel juhul parima võimaliku tehnika rakendamise kohustuse. Kui selline kohustus on olemas, toob tegevuse parimale võimalikule tehnikale mittevastavus kaasa ka loa andmisest keeldumise (arvestades seaduses sätestatud kaalutlusruumi ja võimalikke erandeid). Kui tegevus ei ole parima võimaliku tehnika rakendamise nõudega põhimõttelises vastuolus, on võimalik seada parima võimaliku tehnika rakendamise nõue keskkonnaloa tingimusena ja seda tuleb üldjuhul eelistada keskkonnaloa andmisest keeldumisele (HMS § 3 lg 2, § 5 lg 2).
2.4. Valdkondlikud seadused võivad sätestada lisaks ka erinevaid, eeskätt tegevuse sisule esitatavaid nõudeid. Kui kavandatav tegevus neile nõuetele ei vasta, esineb alus loa andmisest keelduda (KeÜS § 52 lg 1 p 4). Eriseadustes on sellisteks mittevastavuse juhtudeks sätestatud eraldi loa andmisest keeldumist õigustavad normid. Näiteks on KeHJS § 24 lg-s 3 sätestatud, et tegevusluba ei anta, kui arendajal ei ole võimalik määratud keskkonnanõudeid täita. Ka seda olukorda saab pidada KeÜS § 52 lg 1 p-s 4 või ka p-s 10 sätestatud juhtumiks. Eeskätt on aga antud normis silmas peetud tegevuse sisule esitatavaid keelde või nõudeid. Näiteks kui laeval soovitakse põletada jäätmeid, tegevuseks kavandatavas jäätmekäitluskohas ei rakendata nõutud meetmeid või kavandataval vee paisutamisel ei tagata kalade läbipääsu, siis vastavalt KeÜS § 52 lg 1 p-le 4 on õigustatud keskkonnaloa andmisest keeldumine.
2.4.1. KeÜS § 52 lg 1 p 4 ei pruugi olla piiratud ainult konkreetset tegevust reguleerivate nõuetega (näiteks jäätmekäitluse puhul JäätS-ga). Arvestades, et keeldumise alus on seotud mittevastavusega õigusaktides sätestatud nõuetele üldisemalt, tekib ka küsimus, kuidas läheneda keskkonnaloa andmisel erinevatele nõuetele, mis ei reguleeri vahetult konkreetset tegevust. Kuna keskkonnalubade andmise eesmärk on tegeleda eeskätt keskkonnaküsimustega (vt ka KeÜS § 1 kommentaare), siis kuulub selle normi kohaldamisalasse ilmselt ka vastuolu teiste keskkonnaseadustiku eriosa seadustega, näiteks LKS nõuetega.
2.4.2. Keerulisem on küsimus väljaspool keskkonnaõigust seisvatest õigusnormidest, millega üks või teine tegevus võib vastuolus olla. Üheks aktuaalseks näiteks on kindlasti planeerimis- ja ehitusõigus, sealhulgas kehtestatud planeeringud. Sellele küsimusele ei ole kommentaaride autorite hinnangul seaduse sõnastuse ega kohtupraktika pinnalt võimalik hetkel ühest vastust anda. Ühelt poolt võiks sätte üldise sõnastuse tõttu jaatada keeldumise võimalust ka väljapoole keskkonnaõigust jäävate normidega vastuolu korral. Samas tuleb neid keeldumise aluseid hinnata siiski keskkonnaseadustiku ja keskkonnaloa andja kui haldusorgani pädevuse valguses. Riik on moodustanud keskkonnahaldusorganid eeskätt keskkonnaväärtuste sisuliseks kaitseks ja sellest lähtuvalt võiks sisustada ka loa kontrollieseme. Üldist isikute tegevuse seaduslikkuse kontrolli, mis paratamatult sellise laiendava tõlgendusega kaasneks, ei saa pidada nende põhiülesandeks. Seega peaks olema keskkonnaloa andja ülesanne kontrollida eeskätt õigusnormide täitmist keskkonda mõjutavast vaatepunktist.
2.4.3. Kui keskkonnaloa andja peab teostama ka teiste valdkondade õigusaktidele vastavuse kontrolli, kasvatab see ühelt poolt selle haldusorgani halduskoormust ning teiselt poolt võib tekitada nn topeltkontrolli olukorra ehk samade eelduste kontrolli käigus mitme haldusorgani sekkumise isiku põhiõigustesse. Mitmekordse kontrolli puhul võib kaasneda ka oht, et erinevad haldusorganid võivad hakata tegema vastuolulisi otsuseid, mis muu hulgas kahjustaks avaliku võimu usaldusväärsust ja õiguskindlust üldisemalt. Näiteks võib tekkida kohaliku omavalitsuse üksuse ja keskkonnaloa andja vahel konflikt selles, kas kavandatav tegevus vastab kohaliku omavalitsuse üksuse organi poolt kehtestatud planeeringule. Tuleb tõdeda, et küsimus teiste valdkondade õigusnormide kontrollimise vajadusest, lubatavusest ja ulatusest keskkonnaloa menetluses ei ole ühemõtteliselt selge ning jääb seega kohtupraktika lahendada. Näiteks maavara kaevandamisloa puhul on Riigikohus leidnud, et kaevandamist välistava planeeringu olemasolul ei tule kaevandamisloa andmisest keelduda. Samas ei teki arendajal sellise loa saamisel veel õigust kaevandamiseks, vaid selleks tuleb planeeringut muuta või uus planeering kehtestada (RKHKo 15.10.2013, 3-3-1-35-13, p 19–20).
2.4.4. Õigusaktides sätestatud nõueteks on vaatamata oma üldisele sisule ka KeÜS 3. peatükis sätestatud käitaja kohustused. Seejuures tuleb muidugi arvestada, et valdav osa käitaja kohustustest kuulub täitmisele juba loa saamise järgselt tegevuse käigus ning nende kohustuste täitmise ennetava hindamise võimalused on piiratud. Teatud käitaja kohustuste (nt KeÜS § 18) rikkumise ilmselgetel juhtudel võiks siiski tulla kõne alla ka loa andmisest keeldumine, kuigi võib eeldada, et praktikas ei tule kuigi sagedasti ette selliseid situatsioone, kus keeldumine on võimalik üksnes sellise suhteliselt keeruka õigusliku konstruktsiooni kaudu (mitte näiteks mõne teise KeÜS § 52 lg 1 punkti alusel). Tulenevalt sellest, et keskkonnaloa andmisest keeldumine on isiku jaoks üldjuhul suhteliselt koormav otsus ning KeÜS 3. peatükis sätestatud käitaja kohustused ei ole sõnastatud selgete ja konkreetsete käitumisjuhistena, peab keskkonnaloa andja sellisel alusel loast keeldumise korral selgelt välja tooma, millist tegevust saab käitajalt mõistlikult eeldada, ning ühtlasi ka tõendama, et käitaja tegevus sellele standardile ei vasta.
2.5. Loa andmisest keeldumise toob kaasa ka valeandmete esitamine (KeÜS § 52 lg 1 p 5), kuid võrreldes varasemate õigusaktidega on seda keeldumise alust oluliselt täpsustatud. Esiteks saab keeldumise kaasa tuua vaid olulise tähtsusega valeandmete esitamine. Olulise tähtsusega andmeteks tuleb pidada selliseid andmeid, mis mõjutavad märkimisväärselt keskkonnaloa andmise otsustamist. Teise täpsustusena on lisatud, et valeandmete esitamine ei võta isikult loa saamise võimalust jäädavalt. Seadusest tulenevalt ei saa keskkonnaluba neljakuulise perioodi jooksul, arvates varasemast sellel alusel keskkonnaloa väljastamisest keeldumisest. Ei ole üheselt selge, kas antud sätte mõttes on valeandmetena käsitatav lihtsalt objektiivselt väär teave või on oluline ka taotleja subjektiivne arusaam andmete ebaõigsusest. Tallinna Ringkonnakohus on EhS § 24 lg 1 p 6 kontekstis (seejuures kommenteeritavale punktile sarnase varasema redaktsiooni pinnalt, kus ei sisaldunud sõna teadvalt) leidnud, et üldjuhul saab valeandmete esitamisest rääkida siis, kui taotluse esitaja on soovinud mingi tegelikkusele mittevastava informatsiooni esitamisega haldusorganit kallutada endale soodsa otsustuse tegemise suunas (TlnRKo 09.04.2009, 3-07-1655, p 13). Kommentaari autorite arvates on kohane sellist tõlgendust rakendada ka antud sätte puhul.
2.6. Loa andmisest keeldumise toob kaasa ka olukord, kus tegevusega kaasneb keskkonnaoht, mida ei ole võimalik vältida, välja arvatud juhul, kui huvi keskkonnaloa andmiseks on ülekaalukas ja tegevusel puudub mõistlik alternatiiv ning on võetud ohu vähendamise meetmed (KeÜS § 52 lg 1 p 6). See keskkonnaloa andmisest keeldumise alus on seotud vältimispõhimõttega ning KeÜS §-ga 10, mis sätestab, et keskkonnaohtu tuleb vältida ning keskkonnaohtu või olulist keskkonnahäiringut tuleb taluda, kui tegevus on vajalik ülekaaluka huvi tõttu, puudub mõistlik alternatiiv ja keskkonnaohu või olulise keskkonnahäiringu vähendamiseks on võetud vajalikud meetmed. Üldjuhul tuleb keskkonnaohtu vältida, ehk teisisõnu rakendada selliseid meetmeid, millega viiakse olulise keskkonnahäiringu tõenäosus nii väikeseks, et keskkonnaohust ei ole enam põhjust rääkida. Samas ei ole alati võimalik keskkonnaohtu täielikult vältida. Sellisel juhul tuleb täiendavalt hinnata, kas tegevuse lubamise poole kallutav huvi on keskkonnaohuga võrreldes piisavalt kaalukas. Lisaks tuleks hinnata, kas tegevusele leidub mõistlikke alternatiive ning kas keskkonnaohu või olulise keskkonnahäiringu vähendamiseks on võetud vajalikud meetmed (vt KeÜS § 10 kommentaare).
2.7. Loa andmisest keeldumise toob kaasa ka loodusvarade ilmselge ebaotstarbekas kasutamine või loodusvarade seisundi olulise halvenemise põhjustamine (KeÜS § 52 lg 1 p 7). See keeldumise alus on seotud KeÜS §-s 13 sätestatud loodusvarade säästliku kasutamise põhimõtte ning KeÜS §-s 17 sätestatud käitaja kohustusega. Selle sätte eesmärgiks ei ole anda loa andjale ulatuslikku õigust hinnata detailselt kõikide taotlejate puhul näiteks nende tootmissisendite kasutamise otstarbekust. Loa andmisest keeldumine saab selle sätte alusel kõne alla tulla siiski ilmselgetel juhtudel, kus taotleja soovib ressursse kasutada selgelt ebaotstarbekalt või raiskavalt. Seejuures tuleb konkreetset taotlust eraldi hinnata ning haldusorganil on ulatuslik põhjendamiskohustus, millistel kaalutlustel ta peab näiteks loodusvarade kasutamist ilmselgelt ebaotstarbekaks. Arvestada saab muu hulgas sarnaste ettevõtjate tavapärase praktikaga. Näiteks kui kaevandamisel kavandatakse jätta maavarast nn tervikud, mida välja ei kaevandata, saab hinnata, kas tervikutest tekkiv kadu on sektoris tavapärane ja mõistlik. Kui kaevandamise tehnoloogia põhjustab ebamõistlikult suuri maavara kadusid, tõusetub küsimus nimetatud keeldumise aluse esinemisest. Ressursside kasutamise tingimused võivad olla ka osaks parima võimaliku tehnika kasutamise nõudest ja selle rakendamise kohustuse korral on loa andja kontroll ulatuslikum. Samuti võivad loodusvarade otstarbeka kasutamise määratlemisel olla abiks valdkondlikud arengukavad.
2.8. Keskkonnalubade kui keskkonnakasutuse reguleerimise ühe instrumendi eesmärk on tagada teatud nõuetele vastav keskkond. Kui keskkonna kvaliteedi piirväärtused (KeÜS § 7 lg 3) on kehtestatud, siis tuleb loa väljastamisel nende piirväärtustega arvestada (KeÜS § 54). Kui aga keskkonnaloa alusel kavandatava tegevusega kaasnevate heidete lisandumisel oleks keskkonna kvaliteedi piirväärtus ületatud ning neid heiteid ei saa ka täiendavalt vähendada, ei ole KeÜS § 52 lg 1 p 8 kohaselt loa andmine lubatud. Erandina võib keskkonnaloa anda, kui kvaliteedi piirväärtust ületatakse kuni kuue kuu vältel ning huvi loa andmiseks kaalub üles keskkonnariski. Ajutist piirmäärade ületamist võib esineda näiteks uute seadmete või puhastusseadmete käivitamise ja häälestamise perioodil, kuna see võib tehnoloogiast sõltuvalt olla raskesti või üldse mitte välditav. Siinjuures tuleb arvestada, et tegemist on üldnormiga, mille suhtes võivad eriosas olla sätestatud nii rangemad (piirväärtust ei tohi üldse ületada), leebemad (teatud piirmäärade puhul võib olla lubatav nende ületamine pikema perioodi jooksul) kui ka täpsustavad nõuded.
2.8.1. Selle keeldumise alusega (KeÜS § 52 lg 1 p 8) on seotud sama paragrahvi lõige 2, millest tulenevalt punktis 8 sätestatud keskkonna kvaliteedi piirväärtuste ületamise korral on keskkonnaloa andjal vajalik kontrollida üle teised piirkonna piirväärtuste täitmist mõjutavad keskkonnaload. Kui näiteks parima võimaliku tehnika või õigusnormide muutumise tõttu oleks võimalik mõnda teist keskkonnaluba muuta (nt lubatud heite piirväärtusi vähendada), tuleb pigem muuta teist keskkonnaluba, et teha selliselt ruumi ka uuele tegevusele. Teise isiku keskkonnaloa muutmine ei tohi enesestmõistetavalt toimuda kergekäeliselt ega sattuda vastuollu usalduse kaitse põhimõttega (vt KeÜS § 59 lg 1 p 3 kommentaare), mistõttu võivad muutmise võimalused olla piiratud või mingis osas üldse välistatud. Sellise regulatsiooni eesmärk on vältida olukorda, kus uue ja parimale võimalikule tehnikale vastava käitaja tegutsema hakkamist takistaks mõni teine, näiteks vananenud tehnikat kasutav või muul moel ebaefektiivselt töötav käitis, millest lähtuvate heidete tõttu on keskkonnanäitajad juba keskkonna kvaliteedi piirväärtuste lähedal. Seega on võimalik muuta juba olemasoleva keskkonnaloa tingimusi, kuid siiski üksnes juhul, kui sellega ei riivata ülemääraselt selle omaniku õigusi.
2.9. Ühe keskkonnaloa andmisest keeldumise alusena nähakse KeÜS § 52 lg 1 p-s 9 ette olukord, kus keskkonnaloa alusel kavandatava tegevusega kaasnevate heidete lisandumisel tekkiv keskkonnahäiring tooks kaasa vajaduse keskkonna kvaliteedi piirväärtuse järgimiseks edaspidi keelduda keskkonnaloa väljastamisest teisele isikule ning avalik huvi keskkonnahäiringu vältimiseks mitte anda taotletud luba on kaalukam kui huvi taotletava keskkonnaloa andmiseks. Selles punktis on mõeldud eeskätt olukorda, kus teisele isikule, kelle tegevus on seotud mingi kaaluka avaliku huviga, ei ole veel jõutud keskkonnaluba välja anda või ei ole seda veel taotletudki, kuid loa andjale on kindlalt teada, et seda hakatakse lähiajal taotlema. Sellises olukorras tuleb loa andjal keskkonnaloa andmisega seotud huvisid kaaluda ja kui lähitulevikus kavandatava tegevusega seotud huvid on kaalukamad, tuleb eelistada viimast.
2.9.1. Veidi lihtsustatud näitena võiks siinkohal tuua olukorra, kus on juba ehitamisel asula heitveepuhasti ja heitvee ärajuhtimise torustik. Samaaegselt torustiku ehitamisega taotleb aga samasse piirkonda heitvee suublasse juhtimiseks luba mõni muu ettevõtja, kelle heited tekitaks olukorra, kus veekogu näitajad on niivõrd keskkonna kvaliteedi piirväärtuste lähedal, et ei oleks võimalik enam asula reovett kavandatud torustikku mööda suublasse juhtida. Kui lubade väljastamisel lähtuda üksnes taotluse esitamise varasemast ajast, võiks sellises olukorras tekkida suur kahju avalikele huvidele, sest asula reoveetorustik tuleks ehitada uude asukohta. Selle vältimiseks on võimalik loa andjal varasema loa andmisest taotletud kujul keelduda. Sarnaselt võiks tuua näitena olukorra, kus kavandatakse ehitada mõnda avalikes huvides olevat objekti (nt lasteaeda), kuid välisõhu kvaliteet ei võimaldaks selle objekti katlamajale hiljem välisõhu saasteluba väljastada.
2.9.2. Kuna riigi või kohaliku omavalitsuse asutuste huvid ei kaalu automaatselt üles erahuve, saab antud punkti alusel loa andmisest keeldumine olla üksnes hoolika kaalumise tulemus. Seejuures peab teine tegevus, mille tõttu loa andmisest keeldutakse, olema konkreetne ja hakkama toimuma lähiajal, mitte ebamäärases tulevikus.
2.10. KeÜS § 52 lg 1 p 10 kohaselt on keskkonnaloa andmisest keeldumine võimalik ka muul seadusega sätestatud alusel. Sellega peetakse silmas eeskätt valdkondlikes eriseadustes sätestatud erineva keskkonnakasutusega seotud õiguste andmisest keeldumise aluseid.
3. Keskkonnaloa andmisest keeldumine on taotleja jaoks üldjuhul kõige halvem lahendus. Üldiselt peab haldusakti proportsionaalsuse reeglist (HMS § 3 lg 2, PS § 11) tulenevalt keskkonnaloast keeldumise otsustamisel kaaluma, kas leidub muid, isiku õigusi vähem piiravaid võimalusi. Seetõttu tuleb hinnata, kas keskkonnaloa andmisest keeldumise asemel oleks võimalik näiteks loa väljastamine üksnes teatud osas või teatud täiendavate tingimuste (kõrvaltingimuste) kehtestamisega. Üksnes siis, kui ka see ei ole võimalik, võib loa andmisest keelduda. Seda lähtekohta rõhutabki KeÜS § 52 lg 3. Kui keskkonnaloa taotlus on osadeks jagatav ning keeldumise eeldused on olemas üksnes ühe osa suhtes, siis tuleb taotleja soovi korral keskkonnaluba siiski väljastada teise osa suhtes, mille suhtes keeldumise aluseid ei esine. Keskkonnaloa sellisel kujul väljastamise korral peab loa andja siiski kõiki aspekte hindama ning vältima vähemalt loa tingimuste abil keskkonnakaitseliste eesmärkide saavutamise takistamist. Juhul, kui aga taotleja kirjeldatud viisil keskkonnaloa andmist ise ei soovi, siis üldjuhul tuleb keskkonnaluba tervikuna andmata jätta (vt ka RKHKo 04.03.2015, 3-3-1-74-14, p 14).


RT IV, 11.11.2016, 4
§ 1. Käesolev kord reguleerib Raasiku vallas (edaspidi: vald) laste vastuvõtmist Aruküla lasteaeda “Rukkilill“, Pikavere Lasteaed-Algkooli lasteaiarühma ja Raasiku lasteaeda „Oravake” (edaspidi koosnimetatud: lasteaed vastavas käändes) ning sealt väljaarvamist.
§ 10. Lapse paigutamiseks ülevallalisse järjekorda ja lasteaeda esitab lapsevanem avalduse (lisa 1) vallavalitsusele. Avalduses tuleb ära näidata:
1) lapse ees- ja perekonnanimi, isikukood ja sünniaeg;
2) lapsevanema(te) ees- ja perekonnanimi(-nimed), kui on tegemist eestkostja või hooldajaga, tuleb see eraldi märkida;
4) lapse tegeliku elukoha ja rahvastikuregistri järgne aadress (kui see erineb tegelikust elukohast);
5) lapsevanema(te) kontakttelefon(id) ning e-posti aadress(id);
6) laste arv perekonnas;
7) lapse lasteasutusse võtmise soovitud aeg;
8) lasteaia II eelistus, I on lapsevanema elukoha piirkonnajärgne lasteaed.
Avalduses toodud andmete muutumisel, on lapsevanem kohustatud sellest 5 tööpäeva jooksul informeerima vallavalitsust.
§ 13. Lapse vastuvõtmisel lasteaeda on lapsevanem kohustatud esitama lasteaia direktorile järgmised dokumendid:
1) koopia sünnitunnistusest või -tõendist;
2) nõustamiskomisjoni otsus eri- või sobitusrühma lapse paigutamise korral ning koolikohustuse täitmise edasilükkamise puhul;
3) perearsti poolt väljastatud vormikohane arstitõend;
4) edastama suulist infot lapse tervisliku seisundi kohta, mida pole arstitõendil märgitud, kuid mis on olulised personalile teada lapsele õige päeva- ja toitumiskava koostamiseks.
§ 14. Lasteaia sõimerühma võetakse vastu lapsi, kes on saanud 1 aasta ja 6 kuu kuni 3 aasta vanuseks. Lasteaiarühmadesse võetakse 3-7 (liitrühmadesse 2-7) aasta vanuseid lapsi, sobitusrühma 3-7 aasta vanuseid lapsi.
§ 15. Lasteaia rühma suuruse piirmääraks on sõimerühmas 14 last, lasteaiarühmas 20 last ja liitrühmas 18 last. Sobitusrühmas on laste suurim lubatud arv, vastavalt hälviklaste arvule ja nende hälbe raskusele, iga hälviklapse kohta kolme võrra väiksem kui teistes lasteaia rühmades.
2) lasteasutuse juhataja ei ole vanemaga kontakti saanud;
§ 29. Lasteaia direktor peab arvestust rühmade komplekteerimise kohta ja seab sisse järgmise dokumentatsiooni:
1) avalduste kaust koos §-des 10 ja 13 ettenähtud dokumentidega;
2) laste nimekiri.
§ 30. Laps arvatakse lasteaiast välja lasteasutuse direktori käskkirja alusel kui:
5) laps puudub mõjuva põhjuseta ja ette teatamata lasteaiast järjest rohkem kui 31 kalendripäeva. Põhjuseta puudumiseks loetakse puudumist, millest ei ole eelnevalt lasteaeda teavitatud. Lasteaiakoht säilitatakse lapse pikaajalise põhjusega puudumise korral.
6) lapsevanemal on tekkinud võlgnevus tema poolt maksmisele kuuluva tasu osas ning ta ei tasu võlga ühe kuu jooksul talle lasteaia juhataja poolt kirjaliku hoiatuse saatmisest arvates ja ta ei ole avaldanud soovi maksegraafiku koostamiseks. Vallavalitsuse sotsiaal- ja noorsootöökomisjoni ettepanekul võib Vallavalitsus maksegraafiku olemasolul sotsiaalselt probleemsete perede lapsevanematele seada pikemaid tähtaegu. Võla sissenõudmiseks on vallavalitsusel õigus pöörduda kohtu poole.
[RT IV, 11.11.2016, 2 - jõust. 14.11.2016]
(2) Lapse lasteaiast lahkumisel on lapsevanem kohustatud tasuma osalustasu ja toiduraha kuni lapse lasteaiast väljaarvamise kuupäevani.
(3) Lapse lasteaiast väljaarvamisest teatab lasteaia juhataja lapsevanemale kirjalikult tähtkirjaga 5 tööpäeva jooksul arvates otsuse langetamisest. Ärakiri vastavast teatest säilitatakse lasteaias.


Eesti Vabariigi põhiseadus / paragrahv 57
Hääleõiguslik on Eesti kodanik, kes on saanud kaheksateist aastat vanaks.
Paragrahvi 57 lg 1 sätestab demokraatlikus riigis keskset tähendust omava põhiõiguse – hääleõiguse. Hääleõigus annab isikule peamise vahendi osalemiseks ühiskonnaelu korraldamisel ja teda puudutavate seaduste mõjutamiseks. See tagab ühelt poolt üksikisiku võimaluse teda ümbritseva ja teda mõjutava ühiskonnaelu korraldamises kaasa rääkida; teiselt poolt aga ka riigi tegevuse tunnustatuse ja austatuse, sest otsused tehakse erinevate huvide kaalumise tulemusena.
Hääleõiguslikkust tuleb mõista isiku vastavusena kriteeriumidele, mis on vajalikud selleks, et isik saaks hääletada. Seega kuulub hääleõiguslikule isikule hääleõigus, mis omakorda on aktiivkodanikkonna määratlemise aluseks. Aktiivkodanikkond on isikute hulk, kellele kuulub õigus rahva pädevuses oleva – seega §-s 56 nimetatud vormis – riigivõimu teostamiseks.
Hääleõigus on ühelt poolt käsitatav iga kodaniku subjektiivse, ainuisikulise (põhi)õigusena, teiselt poolt aga riigi toimimist ja demokraatia põhimõtte ellurakendamist tagava funktsioonina. Esimesest aspektist on tegemist isikukeskse, teisest riigikeskse lähenemisega. Hääleõiguse kui riigi funktsiooni rõhutamine on hääleõiguse kui subjektiivse õiguse käsitlusest vanem ning oli varasemal perioodil Euroopa riigiõigusteaduses kindlalt valitsev. Siiski nähti ka enne II maailmasõda hääleõiguse subjektiivset külge. Artur-Tõeleid Kliimann väitis, et hääleõigus on iseloomult subjektiivne või isiklik, kuna seda ei saa lahutada seda kandvatest isikutest ning seda ei saa kellelegi edasi anda. Avalik-õiguslik olevat hääleõigus aga seetõttu, et see “omistatakse kodanikule mitte oma isiklike sihtide taotlemiseks, vaid üldsuse kasuks”. (Hääleõigus ja hääletamissund. – Õigus 1931, nr 7, lk 302.) Tänapäeval on subjektiivse külje rõhutamine vaieldamatult levinum, kuigi mõningal määral käsitatakse hääleõigust siiani funktsioonina.
Hääleõigus on põhiõigus. Asjaolu, et hääleõigus ei paikne II peatükis, ei näita selle põhimõttelist erinevust, vaid osutab tõsiasjale, et §-l 57 on ka teistsugune iseloom. Paragrahvi 57 normi põhiõigusena käsitlemisel tuleb teda vaadelda samuti nagu II peatükis paiknevaid norme. On siiski üks erand. PS § 124 lg 3 lubab teenistuse erilaadi huvides seadusega piirata kaitseväes ja asendusteenistuses olevate isikute põhiõigusi. Hääleõiguse kui keskse poliitilise põhiõiguse piiramine teenistuse erilaadi huvides ei ole aga demokraatlikus ühiskonnas vajalik. Niisuguse piirangu õigusvastasust kinnitab ka PS ajalooline tõlgendus, sest Põhiseaduse Assamblee soovis kaitseväelastele hääleõiguse andmist. Samuti ei luba seda rahvusvaheline tavaõigus, mille hulka tuleb lugeda ka üldist valimis- ja hääleõigust sätestava ÜRO inimõiguste ülddeklaratsiooni art 21 ja kodaniku- ja poliitiliste õiguste pakti art 25. PS §-s 130 toodud loetelus põhiõigustest, mida erakorralise või sõjaseisukorra ajal ei saa piirata, ei oleks viide §-le 57 asjakohane, sest sel ajal ei korraldata vastavalt §-le 131 Riigikogu valimisi ning ka rahvahääletuse korraldamine ei oleks sellises õiguslikus olukorras, kus üksikisikute põhiõigused on tagatud oluliselt kitsamalt, demokraatia põhimõttega kooskõlas.
Hääleõigus hõlmab kõiki §-s 56 sätestatud pädevuse teostamise vorme: selle alaliigid on valimisõigus ja rahvahääletamisel osalemise õigus. Valimisõiguse saab jaotada aktiivseks (hääletamisõigus) ja passiivseks (kandideerimisõigus). Viimane on täiendavalt sätestatud PS § 60 lg-s 2, mis siiski viitab hääleõiguslikkusele ja seab täiendava vanuselise piirangu. Seetõttu tuleneb üksikisiku Riigikogu liikmeks kandideerimise õigus üheaegselt §-st 57 ja § 60 lg-st 2. Aktiivse valimisõiguse hulka kuulub ka õigus kandidaate esitada kui teise isiku valituks saamisele suunatud õigus. Seetõttu kehtivad hääleõiguse piirangud kõigi valimisõiguse ja rahvahääletusel osalemise õiguse vormide kohta niivõrd, kui teistes paragrahvides ei ole sätestatud teisiti.
PS § 57 esimeses lõikes on üldnormiga määratletud hääleõiguslikud isikud. Asjaolu, et nimetatud norm on sõnastatud piirava iseloomuga, andes hääleõiguse vaid Eesti kodanikule, ei tähenda siiski, et selline piirang tuleneks otseselt siit. Kodakondsuse nõue tuleneb rahva mõistest, seega riigivõimu teostamise suhtes §-st 56. Kodakondsus, mis on oma olemuselt mõistetav mitmeti (ühelt poolt õigussuhete kompleks, mis seob isikut ja riiki; teiselt poolt kogum õigusi, mis isikul on), sisaldab endas juba oma olemuselt poliitilisi põhiõigusi (poliitilises elus osalemise ja sellega seonduvad õigused) ning välistab printsiibina nende õiguste olemasolu mittekodanikel. Seetõttu, kui soovida lubada teatud poliitilisi õigusi ka mittekodanikele, tuleks seda PS-s ka väljendada. Hääleõigust ei oma ka PS § 8 lg-tes 2 ja 3 nimetatud kodakondsuseta (nt välismaal sündinud ning sünnikohajärgselt selle riigi kodakondsuse omandanud ja Eesti kodakondsust mitte taotlenud) isikud, sest neil ei ole kodakondsust, vaid üksnes õigus selle taastamisele. Seega puuduvad neil nõutavad õigussuhted riigiga poliitiliste õiguste suhtes, sealhulgas hääleõigus.
Hääleõigus on isikuga seotud põhiõigus, mida ei saa teisele isikule üle anda ning mida iga selle omaja kasutab ise. Sel põhjusel on kodanike võrdsust hääleõiguse suhtes piiratud PS §-s 57 vanusetsensusega ning teovõime nõudega. Nimetatud piirangud tulenevad hääleõiguse olemusest ja sellest, et eeldatavasti ei ole alaealistel ning PS tähenduses teovõimetutel väljakujunenud ja selget arvamust või huvi ühiskonnaelu korralduse mõjutamiseks. Ülejäänud hääleõiguse piirangud ei tulene selle õiguse olemusest, vaid seonduvad pigem riigivõimu teostavate isikute ringi piiramisega funktsionaalsetel (legitimatsiooni) eesmärkidel (hääleõiguse puudumine mittekodanikel, samuti vabaduskaotusega karistatud isikute hääleõiguse piiramise võimalus).
Hääleõiguse olemasolu isikutel, kes on saanud 18 aastat vanaks, tähendab, et isik peab olema vähemalt 18-aastane. Et hääletamine toimub tegelikkuses mitmel päeval, on võimalik seadusega täpsustada, millisel hetkel (nt hääletamise alguspäev või viimane valimis- või rahvahääletuse päev, aga ka nt valimiste väljakuulutamise päev) peab isik nimetatud nõudele vastama. Seadused on seni lubanud valida või hääletada neil isikutel, kes oma hääle andmise päevaks on jõudnud nõutud ikka. Selline lahendus ei ole siiski ainuvõimalik, kuivõrd eesmärgikesksel tõlgendamisel võib viidata, et isiku ühiskondlik teadlikkus (võime poliitilisi seisukohti väljendada) ei teki nädala või päeva jooksul, vaid eelkõige agitatsiooni käigus samaealistel üldiselt ühtemoodi sünnipäevast sõltumata. Pigem võib keeleliselt täpne tõlgendamine viia sisuliselt erineva kohtlemiseni, millel ei ole demokraatlikus ühiskonnas vajalikku põhjendust, sest hääletamiseks võimaldatud päevade arv osutub erinevaks. Nende hääletajate, kes saavad 18-aastaseks pärast eelhääletamise läbiviimist, võimalused hääletamisel osaleda on selle tulemusel piiratumad, võrreldes teiste valijatega. Sellise erineva kohtlemise põhjendamine hääletaja suutlikkusega mõista hääletamise tähtsust ei ole piisav.
Nõutavasse ikka jõudmise aja küsimus on oluline ka kandideerimisõiguse juures, kus seadused on seni lubanud kandidaadina üles seada isiku, kes on saanud 21-aastaseks. Et kandideerimisdokumentide esitamise päev määratakse seadusega, ei ole PS sõnastusest lähtuv tõlgendus kindlasti ainuvõimalik.
Kodakondsuse kaotamine ja teovõimetuks tunnistamine on ka passiivse hääleõiguse kaotamise alused ajal, kui isik seda Riigikogu liikme mandaati teostades kasutab. Seega lõpevad ka neil alustel Riigikogu liikme volitused lisaks PS § 64 lg-s 2 sätestatule. Seejuures teovõime nõue hääleõiguse omamiseks § 57 lg-s 2 on seotud isiku võimega oma ülesandeid püsivalt täita, ning juhul kui valitud isik ei vasta enam üldistele teovõime eelduseks olevatele tunnustele, tuleb tema mandaadi lõpetamine otsustada § 64 lg 2 p-s 4 ettenähtud korras, st Riigikohtus.
Paragrahvi 57 lg 2 reguleerib üksnes olukordi, kus isikul on teovõime juba tekkinud. Teovõimetuks tunnistamise all mõistetakse siin avalik-õigusliku teovõime kaotust, mis on tihedalt seotud tsiviilõigusliku teovõime mõistega. Mõlema eesmärk on tunnistada üksnes selliseid isiku toiminguid, millest isik ise aru saab ja mida ta ise teha suudab. Et tsiviilõiguslikud tehingud erinevad keerukuselt hääletamisest ja kandideerimisest, on võimalik eristada tsiviil- ja avalik-õiguslikku teovõimet. Nii peaks hääleõigusest saama ilma jätta ka piiratud teovõimega isiku tsiviilõiguse tähenduses, kui tsiviilõigus sätestab teovõime piiramise võimalused üksnes väga piiratud ulatuses (st seadusega saab vastavat küsimust reguleerida mõlemal viisil). Kuni TsÜS jõustumiseni 2002. aasta juulis oli tsiviilõiguse tähenduses teovõimetuks tunnistamine määrav ka hääleõiguse suhtes. Et TsÜS teovõimetuks tunnistamist ette ei näe ja PS loomise ajal teovõimetuks tunnistatutena käsitatud isikud on eraõiguslikes suhetes piiratud teovõimega, siis on õigustatud tsiviilkohtumenetluse seadustiku regulatsioon, mis võimaldab mõnel juhul piiratud teovõimega isiku hääleõigusest ilma jätta. Nii sätestab TsMS § 526 lg 5, et kui kohus seab eestkoste eestkostetava kõigi asjade ajamiseks või kui eestkostja ülesannete ringi selliselt laiendatakse, loetakse lisaks, et eestkostetav on tunnistatud valimisõiguse suhtes teovõimetuks ja ta kaotab hääleõiguse. Nimetatud sätte tähenduses tuleb valimisõigusena mõista õigust osaleda rahvahääletusel ja Riigikogu valimistel nii valijana kui ka kandidaadina. Kohtulahendis ei ole sätte kohaselt vajalik eraldi hääleõiguse piiramist ette näha, sest see toimub seaduse kohaselt automaatselt.
Rahvusvahelised organisatsioonid soovitavad piiratud teovõimega isikute hääleõiguse piiramisest loobuda või kohaldada selliseid piiranguid äärmiselt kitsalt (vt nt Veneetsia komisjoni seisukoht CDL(2011)041rev).
Paragrahvi 57 lg 2 piirangul on ka formaalne külg: teovõimetuks tunnistamisega saab isiku hääleõigusest ilma jätta vaid kohus. See on täiendav tagatis, et keskse poliitilise põhiõiguse piiramine toimuks erapooletult, arvesse võtmata isiku maailmavaatelisi eelistusi.
Seadusega ei saa teha hääletamist kohustuslikuks. Kui 1931. aastal kehtestas Riigikogu seadusega hääletamissunni, olid Eesti riigiõigusteadlased selle põhiseaduspärasuse küsimuses eri meelt. Jüri Uluots leidis, et hääleõigusega kaasneb loomuldasa kohustus hääletada ja seadus võib näha ette sanktsiooni kodanikule, “kes ei ilmunud rahva kui riigiorgani funktsioonide täitmisele”. (Rahvas ja ta funktsioneerimine Eesti põhiseaduse järgi. – Õigus 1932, nr 6.) Artur-Tõeleid Kliimann väitis aga märksa veenvamalt, et kui põhiseadus oleks tahtnud hääletamisõigusega siduda kohustuse, oleks pidanud seda otsesõnu mainima või hääletamiskohustuse loomise võimaluse ette nägema, nõnda nagu see oli toona (ja on ka praegu) mitmes riigis. Seetõttu olevat põhiseadusega vastuolus ka valitsusasutuste kontroll selle üle, kes ilmus ja kes ei ilmunud hääletamisele, andmete edastamine eraisikutele selle kohta, kes ei käinud hääletamas või viimaste nimede avalikustamine, samuti valitsusasutuste sees nimekirjade pidamine nende kohta, kes ei hääletanud. (Hääleõigus ja hääletamissund. – Õigus 1931, nr 7, lk 309.)
Olenemata põhiseadusega kaitstud võimalusest seda mitte teha, on riigivõimu demokraatliku teostamise põhimõte siiski rajatud eeldusele, et rahvas vähemalt mingil määral oma poliitilisi õigusi kasutab. Seletuskirja kohaselt tingis 1931. aastal hääletamissunni loomise muuseas kaalutlus, et enam kui kolmandik Eesti kodanikest oli Riigikogu valimistel, st riigielu küsimuste käsitamisel passiivne. Demokraatiat ohustava poliitilise passiivsusega võitlemiseks saab aga kasutada ka teisi vahendeid. Eeskätt saab seda nõnda, et avaralt kaitstakse mitte üksnes hääletamisõigust, vaid ka teisi poliitilisi õigusi, sh ajakirjandus- ja erakonnavabadust.
Lisaks võimalusele jätta hääl andmata hõlmab hääleõigus võimalust anda oma hääl valimistel mis tahes isikule, rahvahääletusel küsimuse või seaduseelnõu poolt või vastu. Sellest tulenevad mitmesugused nõuded valimiste ja rahvahääletuse läbiviimisele (mille sisustamisel on võimalik tugineda EIÕK 1. protokolli art-le 3 ja sellekohasele kohtupraktikale).
Paragrahvis 57 sätestatud põhiõigus nõuab nii valimiste kui rahvahääletuse läbiviimisel demokraatlike standardite järgimist, sh valimiste perioodilist läbiviimist, hääletamise läbiviimist sõltumatu organi poolt, hääletajatele piisavate tegelike võimaluste loomist hääletamisel osaleda, häältele võrdse kaalu andmist ja agitatsioonile ning avaliku arvamuse uuringutele piirangute kehtestamist hääletamise võrdsuse ja hääletamisvabaduse tagamiseks. Piirangute kehtestamine valimisagitatsioonile teenib eelkõige võimaluste võrdsuse loomise huve. Nii on lubatavad valimis- või rahvahääletuse kampaania kulutustele piirangute kehtestamine, ajakirjandusele reklaami võrdses mahus edastamise nõude esitamine iga väljaande lõikes (vt § 44 komm-d 18–19). Oluline on ka erakondade rahastamisel võrdsete võimaluste põhimõtte järgimine ja riigieelarvest rahastamine.
Nõutav on ka õigusaktide püsimine muutmatuna valimiste või rahvahääletuse eel, mida on põgusalt mainitud ka otsustes RKPJKo 15.07.2002, 3-4-1-7-02 ja 19.04.2005, 3-4-1-1-05 seoses kohaliku omavalitsuse volikogude valimistega. Euroopa Nõukogu Veneetsia komisjoni poolt vastu võetud valimiste hea tava koodeksi (CDL-AD(2002)023rev) punktis II.2.b on peetud tähtajaks, mille kestel ei tohi muuta valimisreeglistiku olulisi küsimusi, üht aastat. Sama tähtaja järgimist peetakse vajalikuks rahvahääletuse hea tava koodeksis (CDL-AD(2007)008rev) rahvahääletuse oluliste küsimuste regulatsiooni muutumatuna püsimisel.
Valimised ja rahvahääletuse peab demokraatia põhimõttele vastavuse tagamiseks läbi viima sõltumatu organ. RKVS ja RaHS näevad ette, et valimised ja rahvahääletuse viivad läbi valimiskomisjonid, mis on moodustatud mitmeastmelisena. Keskvalimiskomisjonina tegutseb Vabariigi Valimiskomisjon. PS ei nimeta Vabariigi Valimiskomisjoni mujal peale PSRS § 3, mis nägi ette 1992. a põhiseaduslike institutsioonide moodustamise korra. Euroopa Nõukogu Veneetsia komisjoni poolt vastu võetud valimiste hea tava koodeksi punktis II.3.1 ja rahvahääletuse hea tava koodeksi punktis II.3.1 peetakse vajalikuks keskvalimiskomisjoni tegutsemist alaliselt ning selle liikmeskonda parlamendi esindajate ja vähemalt ühe kohtuvõimu esindaja või muu põhjalike teadmistega õigusteadlase kuulumist. Valimiskomisjonide liikmetele tuleb tagada asjakohane väljaõpe ning nende ametist vabastamine võib toimuda vaid seaduses sätestatud alustel. Rahva-hääletuse ja valimiste sõltumatuse tagamise nõudeks on ka erapooletute vaatlejate osalemise võimaldamine ning efektiivse kaebevõimaluse loomine. Nii RKVS kui RaHS näevad ette kaebuste esitamise kõrgemalseisvale valimiskomisjonile ning Vabariigi Valimiskomisjoni otsuste ja toimingute peale, sh kaebuste läbivaatamisel, Riigikohtule. Vabariigi Valimiskomisjonile on seadustega antud õigus määruste kehtestamiseks. Selline õigus määrusi anda on rahvahääletuse ja valimiste sõltumatuse tagamiseks vajalik. Vastasel korral ei ole võimalik konkreetsete valimiste või rahvahääletuse korraldamisel hääletamisvabaduse, hääletamise salajasuse ja võrdsuse ja ühetaolisuse tagamiseks vajalike otsuste tegemine erapooletu ja sõltumatu organi poolt. Seadusega selliste küsimuste lahendamine ei ole normide detailsust ja kohati tehnilist või muud väheolulist iseloomu arvestades põhjendatud.
Selliste põhimõtete kohta vt ka § 60 komm-d 3.2.1, 3.2.2 ja 3.5.1–3.7.3.


Põhja-Sakala valla rahvaraamatukogude kasutamise eeskiri – Riigi Teataja
Põhja-Sakala valla rahvaraamatukogude kasutamise eeskiri
Põhja-Sakala valla rahvaraamatukogude kasutamise eeskiri - sisukord
§ 3 Lugejaks registreerimine ja isikuandmete töötlemine
§ 4 Teavikute laenutus ja kasutus
§ 5 Lugeja vastutus
§ 6 Raamatukogu sisekord
RT IV, 10.04.2019, 11
Vastu võetud 28.03.2019 nr 71
Määrus antakse rahvaraamatukogu seaduse § 16 ja § 17, kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lõike 2 ja lõike 3 punkti 1 ja § 30 lõike 3 alusel ning kooskõlas kultuuriministri 12. juuli 2004 määrusega nr 9 “Rahvaraamatukogu töökorralduse juhend”.
Põhja-Sakala valla rahvaraamatukogude (edaspidi raamatukogu) kasutamise eeskiri (edaspidi eeskiri) reguleerib raamatukogu, sh haruraamatukogu ja välisteeninduspunkti teeninduse korraldust ning lugejate õigusi, kohustusi ja vastutust.
(1) Raamatukogu teenuseid võib kasutada igaüks, väljaarvatud lugejad, kellelt on vastavalt rahvaraamatukogu seadusele ajutiselt ära võetud raamatukogu kasutamise õigus.
(2) Raamatukogu põhiteenused on teavikute kohalkasutus ja kojulaenutus ning avalikule teabele üldkasutatava andmesidevõrgu kaudu juurdepääsu võimaldamine. Raamatukogu põhiteenused on tasuta.
(3) Eriteenused (koopiate tegemine, printimine, skaneerimine jms) on tasulised. Eriteenuste loetelu ja nende eest võetava tasu suuruse kehtestab Põhja-Sakala Vallavalitsus (edaspidi vallavalitsus). Koopiate valmistamist raamatukogus reguleerib autoriõiguse seadus.
(4) Raamatukogu töötajad on kohustatud abistama isikuid riigi- ja kohaliku omavalitsuse asutuste veebilehtedele juurdepääsu saamiseks.
(5) Teabe taotlejal võimaldatakse raamatukogus avaliku teabe seaduse alusel üldkasutatava andmesidevõrgu kaudu avalikustatud teabega tutvumiseks kasutada arvutit.
(6) Raamatukogus puuduvad teavikud tellitakse lugeja soovil ja kulul teistest raamatukogudest.
(7) Raamatukogu tagab, et kõik lugejad saavad eeskirjaga tutvuda kohapeal ja Põhja-Sakala valla veebilehel. Lugejaid, kes on andnud raamatukogule oma e-posti aadressi, teavitatakse eeskirja muutusest elektrooniliselt.
§ 3. Lugejaks registreerimine ja isikuandmete töötlemine
(1) Raamatukogu lugeja on raamatukogu registreeritud kasutaja. Raamatukogu kogub isikuandmeid lugejatele raamatukogu teenuste osutamiseks, laenutuste üle arvestuse pidamiseks, statistiliseks aruandluseks ja teenuste analüüsiks ning eeskirja paragrahvi 5 lõikes 5 nimetatud tasu nõudmiseks.
(2) Raamatukogu esmakordsel külastamisel täidetakse raamatukogutöötaja poolt elektroonilises laenutusprogrammis lugeja andmetega registreerimiskaart.
(3) Lugejaks registreeritakse:
1) isikut tõendava dokumendi või õpilaspileti alusel;
2) kuni 18aastane isiku puhul on õigus küsida vanema või seadusliku esindaja kirjalikku nõusolekut. Vanem või seaduslik esindaja annab kirjaliku nõusoleku oma alaealise lapse raamatukogu teenuste kasutamise ja vastutuse kandmiseks alaealise poolt tagastamata või rikutud teavikute eest.
(4) Lugejate andmebaasi kantakse järgmised lugeja ja kuni 18aastase isiku puhul raamatukogu nõudmisel kojulaenutamise õiguse saamiseks ka lapsevanema või seadusliku esindaja isikuandmed:
2) isikukood, isikukoodi puudumisel sünniaeg;
6) lugejarühm.
(5) Raamatukogu lugejaks registreeritakse isik, kes nõustub täitma käesoleva eeskirja tingimusi ja kinnitab seda kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis.
(6) Lugeja soovil antakse talle kasutajanimi ja parool, millega saab siseneda lugejakontole raamatukogu e-kataloogis.
(7) Teavikute kojulaenutus toimub ID-kaardi või õpilaspileti alusel.
(8) Igal aastal registreeritakse lugeja ümber tema esimesel külastusel raamatukokku isikut tõendava dokumendi alusel, kontrollitakse lugejaandmeid ning vajadusel tehakse parandused. Lugejat, kel on raamatukogu ees kohustusi, ümber ei registreerita.
(9) Lugejal on õigus tutvuda kõigi isikuandmetega, mis raamatukogul tema kohta on, sh muude andmetega, mis on seotud tema laenutusajalooga.
(10) Raamatukogu lugejate andmebaasist kustutatakse lugeja ja kuni 18-aastase isiku puhul lapsevanema või seadusliku esindaja andmed, kui lugeja pole raamatukogu külastanud kolm aastat. Kui lugejal on raamatukogu ees täitmata kohustusi, ei kustutata lugeja või tema seadusliku esindaja andmeid lugejate andmebaasist.
(11) Lugejal on õigus nõuda kirjaliku avalduse alusel oma isikuandmete kustutamist, kui ta ei soovi enam olla raamatukogu kasutaja ning tal ei ole raamatukogu ees kohustusi.
§ 4. Teavikute laenutus ja kasutus
(1) Teavikuid saab laenutada koju ning kasutada kohapeal. Teavikute koju laenutamise õigus on registreeritud lugejal, kohapeal kasutamiseks ei ole lugejaks registreerimine nõutav.
(2) Koju laenutatakse kuni 20 teavikut tagastamistähtajaga 21 kalendripäeva.
(3) Enim nõutud teatmeteoseid ja eriti väärtuslikke teavikuid ning perioodikaväljaannete viimast numbrit saab kasutada ainult kohapeal.
(4) Raamatukogu võib lugejalt nõuda teaviku kojulaenutamisel tagatist kui see on vajalik teaviku väärtuse tõttu.
(5) Teaviku kojulaenutamisel saab lugeja tagastamistähtpäeva saabumisel e-posti teel meeldetuletuskirja laenatud teavikute kohta koos tagastamistähtpäeva ja raamatukogu kontaktidega.
(6) Teaviku kasutamise tähtaega võib pikendada, kui teavikule ei ole järjekorda. Pikendada saab e-kataloogis (kuni kümme korda), raamatukogu e-posti teel, raamatukogus või telefoni teel.
(7) Lugeja saab raamatukogu e-kataloogi iseteeninduses teavikuid reserveerida. Reserveering kehtib kolm tööpäeva. Enimnõutavate teavikute laenutamiseks saab registreeruda järjekorda. Järjekorra jõudmisest soovijani teatatakse telefoni või e- posti teel.
(8) Raamatukogu kogudes puuduvaid teavikuid tellitakse lugeja soovil ja kulul teistest raamatukogudest, nende laenutamisel lähtutakse teavikut omava raamatukogu etteantud tingimustest.
(9) Põhja-Sakala valla elanikele, kes tervisliku seisundi tõttu ei ole võimelised raamatukogu külastama, korraldab vastava piirkonna raamatukogu nende soovil tasuta koduteeninduse.
§ 5. Lugeja vastutus
(1) Lugeja kannab materiaalset vastutust iga laenutatud teaviku, seadme või vahendi eest, kuni see on tagastatud raamatukogusse. Teaviku saamisel peab lugeja kontrollima selle korrasolekut. Rikutud teavikust, seadmest või vahendist tuleb koheselt teatada raamatukogu töötajale.
(2) Lugeja on kohustatud laenutatud teavikud tagastama laenutustähtaja jooksul. Lugejat teavitatakse tähtaja saabumisest elektronposti teel.
(3) Lugejal, kellel on raamatukogu ees täitmata kohustusi, tagastustähtaega ei pikendata, uusi teavikuid talle ei laenutata.
(4) Teaviku rikkumise või tagastamata jätmise korral on lugeja kohustatud selle asendama sama teose teise eksemplariga (võib olla uuem trükk) või tasuma selle hinna kuni kümnekordses ulatuses.
(5) Kui lugeja ei ole tasunud käesoleva paragrahvi lõikes 4 nimetatud summat kahe kuu jooksul, annab raamatukogu lugejale ja alla 18aastase isiku puhul lapsevanemale või eestkostjale tähtaja võlgnevuste likvideerimiseks.
(6) Tähtajaks maksmata summa tasumiseks teeb Põhja-Sakala Vallavalitsus lugejale ettekirjutuse koos sundtäitmise algatamise hoiatusega ettekirjutuse täitmata jätmise korral. Ettekirjutuses märgitakse selle vaidlustamise võimalus, tähtaeg ja kord. Hoiatuses märgitud tähtaja jooksul ettekirjutuse täitmata jätmise korral on ametiasutusel õigus anda ettekirjutus sundtäitmiseks täitemenetluse seadustikus sätestatud korras. Alla 18aastase isiku puhul esitatakse ettekirjutus lapsevanemale või eestkostjale.
§ 6. Raamatukogu sisekord
(1) Raamatukogu ei vastuta valveta jäetud esemete eest.
(2) Raamatukogu külastajal on keelatud raamatukogu ruumides rikkuda avalikku korda, sealhulgas eksida üldtunnustatud tavade ja heade kommete vastu, solvata oma käitumisega inimväärikust ja ühiskondlikku moraalitunnet.
(3) Raamatukogus on keelatud söömine, joomine, suitsetamine, magamine.
(4) Alkoholijoobes ja silmanähtavalt määrdunud riiete või kätega isikuid raamatukogus ei teenindata.
(5) Raamatukogu avalikus arvutis on keelatud kasutada isiklikku andmekandjat, teha muudatusi arvuti seadistuses, installeerida programme või salvestada andmeid arvuti kõvakettale.
(6) Raamatukogu avalikus arvutis on keelatud külastada tasulisi interneti lehekülgi ja täiskasvanute lehekülgi.
(7) Ettepanekuid, arvamusi ja pretensioone võib esitada kas raamatukogus kohapeal, e-kirja teel või telefoni teel. Teenindusega seonduvaid pretensioone lahendavad raamatukogu teenindusega tegelevad raamatukoguhoidjad.
(1) Kõo Vallavolikogu 29.11.2007 määrus nr 23 „Kõo Raamatukogu kasutamise eeskiri” tunnistatakse kehtetuks.
(2) Kõo Vallavolikogu 29.11. 2007 määrus nr 25 „Pilistvere Raamatukogu kasutamise eeskiri“ tunnistatakse kehtetuks.
(3) Kõpu Vallavolikogu 03.05.2010 määrus nr 5 „Kõpu Raamatukogu kasutamise eeskirja kinnitamine“ tunnistatakse kehtetuks.
(4) Võhma Linnavolikogu 25.03.2010 määrus nr 7 „Võhma Linnaraamatukogu kasutamise eeskiri“ tunnistatakse kehtetuks.
(5) Suure-Jaani Vallavolikogu 02.12.2010 määrus nr 25 „Suure-Jaani Raamatukogu kasutamise eeskiri” tunnistatakse kehtetuks.
(6) Määrus jõustub kolmandal päeval pärast Riigi Teatajas avaldamist.


Puu raieks ja hoolduslõikuseks loa andmise tingimused ja kord – Riigi Teataja
Puu raieks ja hoolduslõikuseks loa andmise tingimused ja kord - sisukord
§ 2 Puu raieks ja hoolduslõikuseks loa andmise põhimõtted
§ 4 Raieloa väljaandmine
§ 5 Puu raieloa ja hoolduslõikusloa kõrvaltingimused
§ 8 Asendusistutuse kohustuse rakendamine
§ 9 Asendusistutuse kohustuse täitmise tähtaeg
§ 11 Asendusistutuse garantii
§ 13 Järelevalve tegemine
RT IV, 03.04.2019, 16
Vastu võetud 28.03.2019 nr 79
(1) Puu raieks ja hoolduslõikuseks loa andmise tingimuste ja korraga (edaspidi kord) reguleeritakse Jõgeva valla tiheasustusaladel puu raieks või hoolduslõikuseks loa taotlemist, andmist ning loa andmisel võimalike kõrvaltingimuste seadmist.
(2) Korra eesmärk on tagada puudele soodsad kasvutingimused ja nende kaitse, säilitada mitmekesist looduslikku kooslust ja kujundada tiheasustusala.
(4) Korras reguleerimata juhtudel kohaldatakse haldusmenetluse seadust.
§ 2. Puu raieks ja hoolduslõikuseks loa andmise põhimõtted
(1) Puu raiet ja hoolduslõikust tehakse raieloa alusel.
(2) Raieluba ei ole vaja:
2) tormiheite, -murru või teistel põhjustel osaliselt või täielikult murdunud ning kohest likvideerimist nõudva puu või okste raieks;
3) kuivanud okste ja vesivõsude kõrvaldamiseks;
4) Jõgeva Vallavalitsuse tehtavate või tellitavate tööde korral.
(3) Kohest likvideerimist nõudva puu või okste korral on kinnistu omanik kohustatud vallavalitsusele esimesel võimalusel teatama kohest likvideerimist vajava puu asukoha, puude arvu, liigi ja rinnasläbimõõdu ning võimalusel saatma foto.
(4) Avalikel aladel peab hoolduslõikust tegema kutsetunnistusega arborist ja puude raiet kutsetunnistusega raietööline või arborist.
(5) Puu raiumise, lõikuse ning raiese ja okste äraveoga kaasnevad kulud kannab isik, kellele luba on antud.
(1) Raieloa saamiseks tuleb esitada taotlus, mis peab sisaldama järgmisi andmeid:
2) puu kasvukoha aadress;
3) puu raie või hoolduslõikuse põhjendus;
4) viide ehitusloale, kui raieluba taotletakse ehituse alla jäävale puule;
5) hoolduslõikuse korral selle ulatus ja võra kuju pärast lõikust;
6) märkus selle kohta, kui taotleja soovib viibida puu hindamise juures.
(2) Kui taotluse esitaja ei ole puu kasvukoha kinnistu omanik, lisatakse raieloa taotlusele omaniku nõusolek.
(3) Raiet eristatakse põhjuse järgi:
1) ehitusraie – puu raiutakse ehitamise tõttu;
2) hoolduslõikus – lõikus, millega eemaldatakse haiged, kuivanud, murdunud, ebadekoratiivsed ning segavad harud ja oksad, samuti puu okste eemaldamine (kärpimine, pügamine, tagasilõikamine), millega säilib puu elujõulisus ning mille tagajärjel vähemalt üks tekkiv lõikehaav on 3 cm või suurema läbimõõduga;
3) hooldusraie – puu raiutakse, et parandada kõrval kasvavate puude seisundit ja kasvutingimusi;
4) kahjustatud puu raie – raiutakse puu, mis on ülevaatusele eelneva viie aasta jooksul saanud kahjustada ehitamise käigus või muu inimtegevuse tõttu ning selle väärtusklass on vähenenud vähemalt kahe ühiku võrra või ladvaoksad või üle poole võrast on kuivanud või võra on hõrenenud või tüvel on puiduni ulatuvad koorevigastused (kuuse puhul vähemalt 10% ja muu puuliigi puhul vähemalt 30% tüve ümbermõõdust) või on juurestikust vähemalt 30% hävinenud;
5) kujundusraie – puu raiutakse vastavalt haljastusprojektile, et kujundada ümber või uuendada kõrghaljastust;
6) muu raie – puu raiutakse, sest see võib kahjustada ehitist, on kasvanud liigilt sobimatult või kasvab tehnovõrkude ja -rajatiste kaitsevööndis;
7) sanitaarraie – raiutakse puu, mis on kuivanud, kuivamas, ulatusliku tüve- või juuremädanikuga, tüvekahjurite kahjustatud, kasvuvigadega või muul põhjusel nõrga struktuuriga või perspektiivitu.
§ 4. Raieloa väljaandmine
(1) Raieloa taotluse vaatab läbi ja raieloa väljastab vallavalitsuse haljastusspetsialist.
(2) Haljastusspetsialist:
1) kontrollib taotluse põhjendatust, vajadusel tellib täiendava dendroloogilise hinnangu;
2) küsib puu raie kohta seisukoha loodusobjekti valitsejalt, kui puud soovitakse raiuda kaitstavalt loodusobjektilt;
3) küsib puu raie kohta seisukoha Muinsuskaitseametilt, kui puud soovitakse raiuda kinnismälestiselt või muinsuskaitsealalt või nende kaitsevööndist;
4) küsib puu raie kohta seisukoha Keskkonnaametilt, kui puud soovitakse raiuda vee või veekogu kallaste kaitsmiseks moodustatud veekaitsevööndist;
5) vaatab puu üle ja märgistab raiutava puu looduses spetsiaalse värvi või lindiga;
6) määrab vajadusel raieloa kõrvaltingimused, sealhulgas asendusistutuse kohustuse.
(3) Raieloa taotleja peab tagama haljastusspetsialistile juurdepääsu puule.
(4) Raieloa taotluse menetlustähtaeg on 30 päeva arvates nõuetekohase taotluse esitamisest.
(5) Kui haljastusspetsialist peab vajalikuks tellida täiendava dendroloogilise hinnangu puu raie vajaduse kohta, pikeneb menetlustähtaeg kuni hinnangu saamiseni.
§ 5. Puu raieloa ja hoolduslõikusloa kõrvaltingimused
Haljastusspetsialist võib puu raieks ja hoolduslõikuseks loa andmisel seada kõrvaltingimusi, sealhulgas puu asendusistutuse kohustuse kohta ja nõuda, et puu hoolduslõikuse teeks kutsetunnistusega arborist. Kõrvaltingimuse täitmisega kaasnevad kulud kannab isik, kellele luba on antud.
(1) Raieluba annab õiguse puu raieks kuue kuu jooksul alates selle andmise kuupäevast. Raieluba kehtib sellest tulenevate kõrvaltingimuste täitmiseni.
(2) Hoolduslõikuse korral antakse raieluba ühekordseks lõikuseks. Loa kehtivuse tähtaja määrab haljastusspetsialist.
(1) Puu raieks loa andmisest võib keelduda, kui:
1) puu on terve ja elujõuline ning ei ohusta hoonete ja rajatiste struktuure (vundamenti, seinu, katust jne) või avalikus kohas liiklejaid;
2) raiuda soovitakse puud, mis on määratud säilitatavaks detailplaneeringu, ehitusprojekti või haljastusprojektiga;
3) puu on kas riikliku või kohaliku omavalitsuse looduskaitse all, määratud eelnevate hinnangute alusel I või II väärtusklassi, on haruldane liigiliselt või mõõtmetelt või on oluline Jõgeva valla rohevõrgustiku seisukohalt;
4) raiuda soovitakse puud, mis on registreeritud kaitsealuste lindude, nahkhiirte, samblike või muude liikide elupaiga või kasvukohana;
5) puu raiumine või vähendamine kahjustaks väärtuslikke loodus- ja kultuurmaastikke, rohevõrgustikku, rikuks vaateid või oleks muul viisil vastuolus avaliku huviga;
6) puu kasvukoha kinnistu või ala osas on käimas planeerimismenetlus või on esitatud taotlus projekteerimistingimuste määramiseks, kuni planeeringu kehtestamiseni või ehitusloa väljastamiseni;
7) raieloa taotluse esitaja soovib raiet teha lindude pesitsemise ajal (aprillist juuli lõpuni) kohas, kus pesitsevad linnud või nahkhiirte poegimisperioodil pesitsuspuudel;
8) loa taotleja on esitanud andmeid, mis ei vasta tegelikkusele.
(2) Hoolduslõikuseks loa andmisest võib keelduda, kui:
4) puu on kas riikliku või kohaliku omavalitsuse looduskaitse all või on oluline Jõgeva valla rohevõrgustiku seisukohalt;
5) loa taotleja on esitanud andmeid, mis ei vasta tegelikkusele.
§ 8. Asendusistutuse kohustuse rakendamine
(1) Asendusistutuse kohustust rakendatakse raieloa kõrvaltingimusena. Asendusistutuse kohustuse panemisel määrab haljastusspetsialist asendusistutuse asukoha, istikute liigid ja mõõtmed.
(2) Asendusistutuse kohustust ei rakendata ehitiste ehitamisel, mis antakse valla omandisse või kasutusse. Nimetatud juhtudel korraldab puude istutamise vallavalitsus.
(3) Asendusistutuse määramisel arvestab haljastusspetsialist raiutava puu rinnasdiameetrit, liiki, hinnalisust, seisukorda, esteetilisust ja kasvukohta ning vajadusel ka istutatava puu keskmist maksumust.
(4) Üldjuhul määratakse asendusistutus põhimõttel, et iga raiutava puu asemele istutatakse üks puu või muu püsihaljastus.
(5) Asendusistutusel kohaldatakse järgmist erisust:
2) väärtuslike lehtpuude ja okaspuude (kõik tamme liigid, harilik pöök, künnapuu, kõik männi ja lehise liigid, leht- ja okaspuude vormid ja teisendid) korral istutatakse iga raiutava puu kohta 2–3 uut puud.
(6) Kui soovitakse raiuda tervet ja elujõulist puud, võib määrata asendusistutuse käesoleva paragrahvi lõigetes 4 ja 5 sätestatud hulga kahekordses mahus.
§ 9. Asendusistutuse kohustuse täitmise tähtaeg
(1) Asendusistutuse kohustus tuleb täita mitte hiljem kui 18 kuu jooksul raie kuupäevast, ehitusraie korral enne ehitise kasutusloa taotlemist.
(2) Isik, kellele on pandud asendusistutuse kohustus (edaspidi asendusistutuse kohuslane), on kohustatud haljastusspetsialisti kohe teavitama puu raiest. Juhul, kui isik ei teavita puu raiest, loetakse asendusistutuse kohustuse täitmise alguseks raieloa andmise kuupäev.
(3) Haljastusspetsialistil on õigus pikendada asendusistutuse kohustuse täitmise tähtaega, kui istutust pole võimalik teha seoses pooleliolevate ehitustöödega või muudel mõjuvatel põhjustel.
(1) Avalikul alal tehtud asendusistutus antakse kohe pärast töö valmimist vallavalitsusele üle üleandmise-vastuvõtmise aktiga.
(2) Asendusistutuse üleandmisel kontrollitakse asendusistutuse vastavust nõuetele. Kui istutustöö ei vasta nõuetele, siis on haljastusspetsialistil õigus nõuda puuduste kõrvaldamist.
§ 11. Asendusistutuse garantii
(1) Asendusistutuse kohuslane on kohustatud andma asendusistutusele kaheaastase garantii. Kaheaastase garantii algust arvestatakse § 10 lõikes 1 nimetatud akti koostamise kuupäevast. Haljastusspetsialistil on õigus vabastada asendusistutuse kohuslane asendusistutuse garantiist või lühendada garantii tähtaega.
(2) Garantii kestuse ajal peab asendusistutuse kohuslane tagama puule nõuetekohased kasvutingimused ja hoolduse.
(3) Kui istutatud taim garantii kestuse ajal kahjustub või hävib, on haljastusspetsialistil õigus nõuda taime asendamist ja hooldamist, välja arvatud kui asendusistutuse kohuslane tõendab, et taim kahjustus või hävis temast mittesõltuvatel asjaoludel. Taime kahjustumine või hävimine fikseeritakse aktiga.
(4) Garantii tähtaja lõppemisel kontrollib haljastusspetsialist taime seisundit ja vormistab akti, milles märgitakse taime seisund ja tuvastatud puudused. Haljastusspetsialistil on õigus nõuda puuduste kõrvaldamist.
Haljastusspetsialistil on õigus raieluba kehtetuks tunnistada, kui:
2) puu kasvukoha kinnistul raiutakse puid, mis ei ole kantud raieloale;
3) ei järgita loa tingimusi.
§ 13. Järelevalve tegemine
Järelevalvet korra täitmise üle teeb haljastusspetsialist ja/või teised vallavalitsuse teenistujad vastavalt ametijuhendiga antud pädevusele.
1) Jõgeva Vallavolikogu 30. märtsi 2006 määrus nr 18 „Jõgeva vallas puude raiumiseks loa andmise kord“;
2) Jõgeva Linnavolikogu 14. aprilli 2011 määrus nr 1 „Puu raie- ja hoolduslõikusloa andmise tingimused ja kord“.


20.06.2014 Reede
Tulumaksuseaduse § 48 lg 1 järgi tuleb tööandjal maksta tulumaksu töötajale tehtud erisoodustuselt. Töötajaks on töölepingu alusel töötav isik, ametnik (TuMS § 13 lõige 1), juhtimis- või kontrollorgani liige (TuMS § 9), samuti füüsiline isik, kes müüb tööandjale kaupu pikema aja jooksul kui kuus kuud. Töötajaks loetakse ka töövõtu-, käsundus- või muu võlaõigusliku lepingu alusel töötavat või teenust osutavat füüsilist isikut.
TuMS-i § 48 lg 4 p 2 järgi on erisoodustuseks muu hulgas sõiduki või muu tööandja vara tasuta või soodushinnaga kasutada andmine töö-, ameti- või teenistusülesannete või tööandja ettevõtlusega mitteseotud tegevuseks.
Tulumaksuseaduses kasutatakse erisoodustust puudutavates sätetest terminit „sõiduk“, mida seaduses eraldi ei ole defineeritud. Liiklusseaduse § 2 p 73 järgi on sõiduk teel liiklemiseks ettenähtud või teel liiklev seade, mis liigub mootori või muul jõul. Erisoodustuse tekkimisel ei oma vahet, milline on tööandja sõiduki kategooria. Küll omab sõiduki kategooria tähendust maksukohustuse suuruse arvestamisel. Eristama peab sõiduauto ja muude sõidukite kohta kehtivat regulatsiooni.
Maksukohustuse suuruse arvestamisel on erireeglid sõiduautodele (M1 kategooria). TuMS-i § 48 lg 8 sätestab, et tööandja sõiduauto töö-, ameti- või teenistusülesannete või tööandja ettevõtlusega mitteseotud tegevuseks tasuta või soodushinnaga kasutada andmise erisoodustuse hinna ülempiir on 256 eurot kuus iga nimetatud tegevuseks kasutatud sõiduauto kohta. Selle erisoodustuse hind määratakse vastavalt sõiduauto erisoodustusena kasutamisele rahandusministri kehtestatud korras peetava arvestuse alusel. Sõiduauto tasuta või soodushinnaga kasutada andmisel tuleb pidada sõidupäevikut. Arvestuse puudumise korral võetakse maksustamisel aluseks hinna ülempiir.
Liiklusseaduse § 2 p 71 järgi on sõiduauto sõitjate vedamiseks ettenähtud auto, milles on lisaks juhikohale kuni kaheksa istekohta (mõeldud reisijateveoks). M1 kategooria on sõiduauto. Üle tuleks vaadata sõiduki tegelik otstarve.
Kui Teie poolt kirjeldatud tööandja omandis või valduses olev sõiduk on näiteks kaubik (N1), ei ole sõidupäevikut vaja pidada ettevõtluse jaoks (tööülesannete täitmiseks) tehtavate sõitude korral. Kui tööandja omandis või valduses kaubik antakse töötajale tasuta kasutada eraviisilisteks, tööülesannete täitmisega mitteseonduvateks sõitudes, loetakse erisoodustuse hinnaks selle vara rendile andmise turuhind või turu- ja soodushinna vahe. Rahandusministri 13.01.2011. a määruse nr 2 „Erisoodustuse hinna määramise kord“ § 2 lg 1 sätestab, et kui erisoodustuseks on oleva vara (välja arvatud sõiduauto) tasuta või soodushinnaga kasutada andmine töö-, ameti- või teenistusülesannete või tööandja ettevõtlusega mitteseotud tegevuseks, loetakse erisoodustuse hinnaks selle vara rendile andmise turuhind turu- ja soodushinna vahe.


Projektide toetamise prioriteedid
Kasutajalt Piret Talur veebruar 20, 2018
Tartu Linnavalitsuse kultuuriosakonna juhataja 20.02.2018 käskkirjaga nr 3 kinnitati noorsootöö projektide ja programmide rahastamise prioriteedid:
1. Uudsed lahendused noorte arvamuse teadasaamiseks ja arvestamiseks linnaelu eri valdkondades.
2. Eri sotsiaalsetest rühmadest noorte ühistegevused (nt eri- ja tavakoolides õppivad noored; riigikeelt emakeelena kõnelevad ja teise emakeelega noored; Eesti kodanikud ja kodakondsuseta noored).
Kinnitati 2019. aasta suuremahuliste projektide toetused
Kasutajalt Piret Talur jaanuar 16, 2019
Tartu linnavalitsus kinnitas 02.01.2019 noorteprojektide sihttoetused.
Suur osa Tartu linna toetatavatest kultuuri- ja spordiprojektidest on samuti suunatud noortele, kuid noorte endi panus on neis väiksem võrreldes noorteprojektide ehk noorsooteenistuse kaudu rahastatavate projektidega.
Toetusi hindas noorsootööorganisatsioonide, linnavolikogu ja linnavalitsuse esindajatest koosnev komisjon. Rahastamisest jäid kõrvale projektid, mis said 100 punkti skaalal vähem kui 67 punkti. Keskmine toetus on 2687 eurot. Kaks suuremat toetust on planeeritud Eesti Breiktantsu Liidule tänavatantsufestivali Battle of the Est korraldamiseks (10 800 eurot) ning Jaapani kultuuriklubile Asashio festivali AniMatsuri läbiviimiseks (7200 eurot).
Noorsooteenistuse juhataja Piret Taluri sõnul jõuavad linnavalitsuseni aasta-aastalt läbimõeldumad projektid ning noorsooteenistuse kaudu rahastatakse kas noorte endi algatusi või selliseid projekte, kus noortel on aktiivne otsustaja roll, mitte ei teg…
Kuidas koostada aruannet?
Kasutajalt Piret Talur detsember 03, 2018
Tartu Linnavalitsuse kultuuriosakonna rahastatavate projektide aruanne esitatakse samas keskkonnas, kus vormistati ka taotlus.
Aruande esitamisel näete kõrvuti oma täidetud taotlust ning tühja aruandevormi. Aruandes võite dubleerida taotluses esitatud info, kui kõik läks täpselt nii, nagu taotluses kirjutasite. Enamasti aga tulevad väiksemad või suuremad muudatused. Selgitage aruandes, miks tekkisid plaanitu ja tegelikkuse vahel erinevused.
Aruande juurde on kohustuslik esitada oma- ja kaasfinantseeringut tõendavad dokumendid. Lisaks on noorsooteenistusel õigus esitada igale rahastuse saanule kuludokumentide lisamise nõude.
Kas noorte jaoks saab raha ainult noorsooteenistusest?
Noorsootöö seaduse kohaselt on noorsootöö tingimuste loomine noore isiksuse mitmekülgseks arenguks, mis võimaldab noortel vaba tahte alusel perekonna-, tasemeharidus- ja tööväliselt tegutseda.
Tartu Linnavalitsuse kultuuriosakonna noorsooteenistus kui noorsootööd koordineeriv üksus Tartus jagab vastutust Tartu noortega seotud projektide eest mitmete kolleegidega. Mõned valdkondlikud soovitused:
sport - esitage taotlus kultuuriosakonna sporditeenistusse,kultuur - esitage taotlus kultuuriosakonna kultuuriteenistusse,tervishoid ja sotsiaaltöö - küsige rahastamisvõimaluste kohta sotsiaal- ja tervishoiuosakonnast,tasemeharidus (ehk formaalharidus, üldhariduskoolid) - küsige rahastamisvõimaluste kohta haridusosakonnast. Tartu Linnavalitsus toetab üldreeglina Tartu linna elanike registrisse kantud noortega ja noortele tehtavaid tegevusi. Lisaks Tartu Linnavalitsusele rahastavad projektipõhiseid tegevusi paljud fondid riigi tasandil ja rahvusvaheliselt: Eesti Kultuurkapital, SA Archimedes Noor…
Kuidas täita taotlusvormi?
Taotlus koosneb viiest elektroonilisest leheküljest keskkkonnas www.tartu.ee/kotoetused.
Avalehel tuleb valida toetuse liik - noorsootöö.
Esimesel leheküljel esitatakse taotleja andmed. Juriidilise isiku andmed sisestab süsteem automaatselt kontrollides registrikoodi. Juriidilise isiku nimel võib taotluse esitadamittetulundusühingu realiige - leping sõlmitakse mitte taotluse esitaja, vaid allkirjaõigusliku isikuga.
Teisel leheküljel pannakse kirja taotluse sisu, sh nimi, liik ning taotletav summa. Lahtris Projekti eesmärk tuleb selgelt ja lühidalt (paari lausega) võtta kokku projekti toimumise mõte. Projekti hindamise seisukohast on kasulik, kui mahutate eesmärki viited projekti põhisisule.
Halb näide. Projekti eesmärk: aidata noori.
Hea näide. Projekti eesmärk: korraldada Tartu gümnaasiumites noortele aktiivse eluviisi teemalisi loenguid ja matku.
Hea näide. Projekti eesmärk: soodustada Tartu linna gümnaasiumiealiste noorte tervislikke eluviise, korraldades selleks 7 aktiivse eluviisi t…
Näide.Alates 1. jaanuarist 2018 on tunnitasu alammääraks 2,97 eurot. Projekti elluviimiseks teeb mittetulundusühingu juhatus 10 tundi vabatahtlikku tööd. Selle töö väärtuseks brutopalgana on 10 * 2,97 = 29,70 eurot. Palgakalkulaatori abil selgub, et palgafond on brutopalga 29,70 puhul 39,5 eurot. (Arvestada pole vaja tööandja töötuskindlustusmakset, maksuvaba tulu jms, jätk…
Kes võivad toetust taotleda?
Noorsooteenistuse kaudu võib toetust taotleda juriidilised isikud.
Juriidilise isikuna on projekti- ja programmitoetuste taotlemiseks õigustatud nii eraõiguslikud kui avalik-õiguslikud juriidilised isikud. Toetust antakse projekti sisu, mitte juriidilise omandivormi järgi, seega ei pea olema taotleja tingimata mittetulundusühing. Toetust ei saa taotleda Tartu linna hallatavad asutused, kuna Tartu linna üksustena taotlevad nad oma eelarvesse eraldisi Tartu linna eelarve menetlemise protsessi raames. Juriidiline isik võib taotleda programmitoetust, projektitoetust või noorte mobiilsustoetust.
Kui suur on saadav toetus?
Projekti- ja programmitoetuste kord hõlmab kogu noorsootöö projekti- ja programmitoetuste eelarvet. 2019. aasta eelarve jaguneb 3 projektide tüübi vahel:
noorsootöö projekt,noorte mobiilsusprojekt,noorsootöö programm.Mittetulunduslike projektide toetamise kogueelarve 2019. aastal on 65 000 eurot. Noorte omaalgatusprojekte toetab alates 2019. aastast Tartu Noorsootöö Keskus.
Projekti- ja programmitoetuste korras on seoses eelarvega määratletud mõned piirangud:
Noorsootöö projektile või programmile toetuse saamise eelduseks on oma- või kaasfinantseeringu olemasolu vähemalt 25% ulatuses projekti kogumaksumusest.Noorte mobiilsusprojektis on toetuse suurus ühe noore või noorsootöötaja või muu isiku kohta 30 eurot juhul, kui Tartust esindatakse Rootsis, Soomes, Lätis, Leedus või Venemaal, muudes välisriikides 60 eurot. Toetuse ülemmäär ühele projektile on 1000 eurot.Igakuiselt esitatava noorsootöö projekti maksimaalne toetus on 500 eurot. 2019. aastaks eraldatav suurim toetus on 10 800 e…
Kasutajalt Piret Talur september 26, 2018
Komisjon kinnitatakse igaks eelarveaastaks. 2019. aasta eelarvest rahastatavaid projekte hindavad:
Kasutajalt Piret Talur november 06, 2017
Vabatahtlikku tööd saab arvestada omafinantseeringuna Vabariigi Valitsuse kehtestatud palga alammääras - 2,97 eurot tund bruto ehk 3,95 eurot palga kogukulu. Kui projekti jaoks tehakse tasuta tööd 10 tundi, siis on vabatahtliku töö väärtus omafinantseeringuna 39,5 eurot. Vabatahtlik töö omafinantseeringuna tuleb näidata projekti tulude poolel ning sellele peab vastama projekti kulude poolel asjakohane tegevus.
Kulude pool - koolituste korraldamine 10 tundi. Maksumus 39,5 eurot.
Tulude pool - vabatahtlik töö (koolituste korraldamine) 10 tundi. Maksumus 39,5 eurot.
Omafinantseeringuna vabatahtliku töö kasutamisel peab vabatahtlik töö olema projekti olemusega seotud (näiteks ei saa vabatahtlikku tööd näidata kaasfinantseeringuna, kui kulude poolel on ainult…
Kas projekti võib rahastada ainult Tartu Linnavalitsus?
Kasutajalt Piret Talur september 12, 2017
Ühel projektil võib olla mitu rahastajat. Teisisõnu: lisaks Tartu Linnavalitsusele võib sama projekti rahastada ka näiteks Hasartmängumaksu Nõukogu. Vt täpsemalt sissekandest Mida tähendab oma- või kaasfinantseering?.
Kasutajalt Airi Park juuli 17, 2017
Mis see on? Noorte mobiilsusprojekt on väljaspool Eestit korraldataval rahvusvahelisel festivalil, võistlusel, konkursil või muul ettevõtmisel osalemine tingimisel, et esindatakse Tartu linna. (§ 3 p 2)
Miks Tartu linn seda toetab? Noorte mobiilsusprojekti toetamise eesmärk on rahvusvahelise koostöö ning noorte ja noorsootöötajate õpirände soodustamine ja toetamine mitteformaalses hariduses. (§ 2 p 3, § 13)
Kes võib taotleda? Noorte mobiilsusprojekti toetust saab taotleda juriidiline isik. (§ 14)
Millal on taotlemise tähtaeg? Noorte mobiilsusprojektile toetuse taotlemiseks tuleb taotlus esitada hiljemalt kaks kuud enne projekti algust. (§ 4 p 3, § 17)
Näide. Soovite esitada taotlust osalemaks 12. märtsil 2018 toimuval tantsuvõistlusel. Taotlus tuleb esitada hiljemalt 1. jaanuariks 2018.
Mida toetatakse? Noorte mobiilsusprojekti raames toetatakse silmapaistva või muudel alustel välja valitud Tartu linna noore osalemist rahvusvahelisel festivalil, võistlusel, konkursil või muul sarnasel ette…
Kasutajalt Piret Talur juuli 12, 2017
Mis see on? Noorsootöö projekt on Tartu noortele suunatud kuni 6 järjestikuse kalendrikuu jooksul toimuv ettevõtmine. (§ 3 p 1)
Miks Tartu linn seda toetab? Noorsootöö projekti toetamise eesmärk on luua võimalusi Tartu noorte ettevõtlikkuse, loovuse, omaalgatuse ja ühistegevuse arendamiseks. (§ 2 p 2, § 7)
Kes võib taotleda? Noorsootöö projekti toetust saab taotleda juriidiline isik. (§ 8)
Millal on taotlemise tähtaeg? Taotlus toetusesooviga rohkem kui 500 eurot tuleb esitada toetuse kasutamisele eelneval aastal 1. septembriks. (§ 4 p 1) Taotluse toetusesooviga vähem kui 500 eurot võib esitada toetuse kasutamise aastal hiljemalt kaks kuud enne projekti algust. (§ 4 p 2, § 12)
Näide 1. Soovite korraldada noorteühingu aastaringset tegevust 2019. aastal. Eelarve 700 eurot. Taotlus tuleb esitada hiljemalt 1. septembriks 2018.
Näide 2. Soovite korraldada 4.-6.03.2019 lastele linnalaagrit. Eelarve 300 eurot. Taotlus tuleb esitada hiljemalt 4. jaanuariks 2018.
Näide 3. Soovite korraldada 4.-6.03…
Kasutajalt Piret Talur juuli 07, 2017
Mis see on? Noorsootöö programm on Tartu noortele suunatud 7-12 järjestikuse kalendrikuu jooksul toimuv noorsootööalane organiseeritud tegevus, välja arvatud huvitegevuse ühingus või huvikoolis korraldatav tegevus, mis on Tartu linna poolt rahastatud. (§ 3 p 4)
Kes võib taotleda? Noorsootöö programmi toetust võib taotleda juriidiline isik, mille registrijärgne aadress on Tartu linnas või millel on Tartu linnas püsiv tegutsemiskoht. (§ 24)
Näide. Soovite programmi läbi viia 2018. aastal. Toetuse taotlus tuleb esitada hiljemalt 1.09.2017.
Mida toetatakse? Noorsootöö programmi raames toetatakse organiseeritud noorsootööalast tegevust, sealhulgas noortele suunatud koolivaheajaprogrammide, noo…
NB! Alates 1.01.2019 toetab noorte omaalgatusprojekte Tartu Noorsootöö Keskus.
Mis see on? Noorte omaalgatusprojekt on noorte poolt ellukutsutav Tartu linnas aset leidev või Tartu linnaga seotud kuni 6 järjestikuse kalendrikuu jooksul toimuv ettevõtmine. (§ 3 p 3)
Näide. Projekti raames võib toimuda mitu tegevust, aga projekt koos ettevalmistusaja ja kokkuvõtete tegemisega ei tohi minna pikemalt kui kuus kuud.
Miks Tartu linn seda toetab? Noorte omaalgatusprojekti toetamise eesmärk on noorte osalusvõimaluste mitmekesistamine ja linna arengusse kaasatuse suurendamine. (§ 2 p 1, § 18)
Kes võib taotleda? Noorte omaalgatusprojekti toetust saab taotleda vähemalt 14-aastane Tartu koolinoor. (§ 19 p 1) Taotleja võib noorte omaalgatusprojektile saada Tartu linnalt toetust üks kord aastas. (§ 19 p 2)
Millal on taotlemise tähtaeg? Noorte omaalgatusprojektile toetuse taotlemiseks tuleb taotlus esitada hiljemalt kaks kuud enne projekti algust. (§ 4 p 3, § 22)
Näide. Soovin korraldada 12. märtsil 201…
Kasutajalt Piret Talur juuli 01, 2017
Taotluste hindamist käsitleb projekti- ja programmitoetuse määruse 3. peatükk "Taotluse menetlemine".
Kultuuriosakonna noorsooteenistus kontrollib esitatud taotluse nõuetekohasust, selles esitatud andmete õigsust ning taotleja nõuetele vastavust.Kui kontrollimise käigus tehakse kindlaks, et taotlus ei vasta määruses sätestatud nõuetele, annab kultuuriosakond taotlejale tähtaja taotluse nõuetele vastavusse viimiseks. Tähtaegu antakse ainult üks - kui antud tähtajaks parandusi ei tehta, langeb projekt menetlusest välja põhjendusega, et taotlus ei ole määruse nõuetega kooskõlas. Määruse nõuetega kooskõlas mitte olevat taotlust hindamiseks ei esitata, hindamisele mitte jõudvat projekti aga kindlasti ei rahastata.
Taotlusi hinnatakse 5 kriteeriumi alusel 100 palli skaalal:
vormi kriteeriumid: 1.1 Eesmärgid, tegevused ja ajakava on kooskõlas (max 20 punkti), 1.2 Eelarve on põhjendatud (max 20 punkti);sisu kriteeriumid: 2.1 Projekt on kooskõlas Tartu noorsootöö arengudokumentid…
Kasutajalt Piret Talur august 10, 2016
Taotlus (ning projekti rahastamise korral hiljem ka aruanne) esitatakse veebikeskkonnas http://tartu.ee/kotoetused.
Soojad soovitused projektikirjutajale
Kasutajalt Piret Talur november 18, 2015
Sissekande kirjutas Krõõt Kiviste.
Kogusin siia kokku erinevaid mõtted, mis tekkisid kultuuriosakonnale 15.08.2015 tähtajaks esitatud projektitaotlusi lugedes.
Paremaks arusaamiseks liigenda võimalikult palju oma teksti. Loetelud, paksendatud fondid, suurte tähtede kasutamine – kõik, mis kergendab Sinu idee kohalejõudmist, on teretulnud.Projekti nimi on tähtis! Kui oled projekti algusest lõpuni läbi mõelnud ja lahti kirjutanud, siis vaata uuesti otsa oma projekti nimele: kas see ikka iseloomustab kõige paremini seda, mis on Sinu projekti eesmärk? Kas projekti nimi on eristuv? On see võimalikult lühike, aga samas piisavalt täpne?Enne esitamist anna projekt lugeda kellelegi, kes ei ole otseselt Sinu valdkonnaga seotud. Kindlasti leiad kedagi, kelle peal testida: ema, naabrinaine, klassivend või juhuslik mööduja :). Küsi, kas ta sai projekti esimesi punkte lugedes aru, MILLEGA TÄPSELT on tegu? Mis on see, mida reaalselt soovid korraldada? Kas sisuliselt täidavad Sinu eesmärki loengusarjad,…
projekti- ja programmitoetuste määrus.


Langenud metsavennad -
Langenud metsavennad
PostitusPostitas gruppen » E Dets 19, 2011 5:29 pm
Avaldatud on sellekohane nimekiri aga seda läbitöötades avastasin sealt hulga nimesid, millede kohta üpris vähe andmeid kirjas. Mõtlesin seepärast, et ehk ka siit kaasfoorumlased on suutelised mõnel juhtumil, natukene valgust heitma või infot sinna lisama. Kuigi osadel puhkudel tõesti tegemist nii vähesega, et kas sellele midagi juurde leiab - on mõneti kahtlane. Osad nimed võtsin sealt välja, nende puhul usun, et suudan ka arhiivist täpsustusi leida.
Siin (kahjuks office tabelit lisada ei lasknud ja pdf writeriga oli terakene probleeme) enam vähem arusaadavalt:
PERENIMI - EESNIMI - ISANIMI - SÜND - SURM	- MAAKOND - VALD -KOHT
Ehasalu Vello ?.1928 ?.1947. Virumaa Haljala Karulõpe
Emberg Herbert 01.01.1921. ?.1949 Virumaa Rakvere Laanemõisa soo
Hiie Rein, Jaani p. s. 1907 Virumaa Maidla v. Soonurme k., eluk. sama, arr. 21.02.45, trib. 04.04.46 §58-1a, 58-11, 15+5; Komi ANSV Vorkutlag, surn. 1953. [ük])
Hindpere Ottomar-Raimund 21.12.1895 28.01.1946 enesetapp arreteerimiskatsel. Harjumaa Kõue Habaja
Indreku Oskar <teadmata> ?.1946 Harjumaa Ravila Tammetsa talu lähistel
Jahu Evald ?.1920 ?.1946. Valgjärve Mahu talu
Juhandi Hermann ?.1901 ?1945. Tartumaa Konguta
Jurma August 07.08.1919. ?.1951. Läänemaa Oru
Järvesalu Juhan ?.10.1945. Pärnumaa Tori Mõisasoo
Karilaid, Rein, surma saanud Pärnumaa, Lelle. Haarangus koos Leonhard Meltsa ja Georg Kasega. Viimased pääsesid.
Kelu (Kelk) Kainu 1920? 04.08.1941 Virumaa Tudulinna vald
Kentem Arkadi ?.1944 Virumaa Aseri
Keremann Herman 1912 ?.1945 Harjumaa Ravila
Kink, Heino, August, s. 1916 Viljandi, 11 kl., arveametnik, arr. 07.05.47 Viljandi, Tartu 30, surn. eeluurimisel 30.07.47. Oli Omakaitses ja Saksa sõjaväes.
Kirsi (ka Kinsi; Lintrop) Oskar. s. 1912, eluk. Järvamaa Väätsa v. Lõõla-Vissuvere k. Andrese t., perepoeg, Türi paberivabriku tööline. Varjas end 1946. Julgeolek laskis kodu lähedal metsas maha.
Kopliste Eduard ?.1906 ?.1944 Tallinn
Krimm Johannes 19.04.1916 ? 1949 Järvamaa Albu
Kuusk Valter ?.1920 ?.1946 Virumaa Lohusuu Vilusi
Kõll, Ilmar, Hans s. 15.10.08 Viljandimaa Tänassilma v., elas illegaalselt, arr. 23.08.50, trib. 17.11.50 §58-1a, 58-11, 182 lg.1, 10a.; Komi ANSV Vorkutlag, vab. 05.11.57, surn. peale vab. 1971. [ük 3464]
Käosaar Heino ?.1925 ?.1946 Viljandimaa Võisiku Soosaare raba
Leevit, August, Tõnis, s. 1881 Viljandimaa Võisiku v., arr. 27.10.45 Põltsamaa v. Nõmavere k. Kaubi t., trib. 06.02.46 §17-58-1a, 6a. [ar 11292]
Leis Arved Aleksander 24.04.1902 ?.11.1949 Tartu
Lepik Eduard ?.1946 Viljandimaa Kõpu Luha sild ....
Liivassaar Härmo ?.1924 ?.1947 Virumaa Roela Tudu
Lillepuu <teadmata> ?.1945 Virumaa Haljala Vanamõisa
Liperg Alfred ?. 1950 Virumaa Aseri
Maltis, Vassili, Maria, poeg, s. 1904, ENSV RJM otsus 13.03.49, mitte küüditatud. Sai surma? Ei saanud?
Martinson Aksel, Aleksander, s. 1931 Saaremaa Kaarma v. Maleva k., eluk. sama, 6 kl., kolhoosnik, arr. 25.08.50, erin. 20.01.51 §17-58-1a, 58-11, 17-58-8, 10a.; Karaganda. Side metsavendadega. [10968-E]
Merendi Heino ?.1950 Viljandimaa Kõpu Kadastiku mets
Metsis Villu 1930 ?.1947 Virumaa Haljala Aaviku
Mikone Erni 12.09.1921. ?.1946 Virumaa Hulja
Mikser Oskar Juhan 01.03.1925 ?.10.1945 Järvamaa Väätsa Vissuvere
Mikser Oskar Jaan ?.1905 ?.1947 Harjumaa Rapla lähistel, (Alu konstaabel. Jäi 1944 Eestisse. Langes metsavennana punaste kätte. Surmatud metsikute piinamistega)
Mitt Aleksander ?.1946 Pärnumaa Häädemeeste Arumetsa (SAMA MIS JÄRGMINE?)
Mitt, Aleksander, Karl s. 20.11.21 Pärnumaa Laiksaare v., ENSV ÜK otsus 25.11.50 §58-14, 25a.; Magadani obl. Sevvostlag, põgenenud 05.01.52. Põgenes vangist. Edaspidise saatuse kohta andmed puuduvad. [ük])
Murre Mart S.1927 26.02.1948 Virumaa (Lüganuse v) Püssi [638N]
Nael Jaan ~1912 ?.10.1944 Viljandimaa
Pajo Jaan-Voldemar Aleksander 01.06.1908 ?.06.1949 Tartumaa Jõgeva Pedja lähistel
Palta Elmar ?.1945 Viljandimaa Tänassilma
Palu Hans ?.1944 Viljandimaa Halliste
Parts Andres. ?.1948 Pärnumaa Kilingi-Nõmme
Pedak Kalju ?.1928 ?.1951 Viljandimaa Võisiku
Puusaar Alfred ?.1945 Pärnumaa Saarde Kikerpera
Puusepp Aksel 23.04.1923 ?.1952 Virumaa Karepa lähistel
Pürjemaa Karl ?: 1951 Virumaa Aseri Kalvi
Rahka Alfred ?.1917 ?.1945 Virumaa Haljala Raja
Roossaar Meinhard ?.1927 ?.1947 Virumaa Haljala Pehka
Ruus Aleksander ?04.1946 Pärnumaa Tali
Semper Johannnes Albert Karl 20.08.1889. ??.12.1951 Tartumaa Aakre
Suur Peeter ?.1932 ?.1947 Virumaa Haljala Aaviku
Tali, Juhan, Jüri, s. 05.01.02 Valga, eluk. Tallinn, Orava 4-8, keskh., sõjaväelane. EV kapten, Punaarmees, läks üle Saksa poolele, Saksa sõjaväes. Metsavend 1944-1948. Langes 1948 Virumaal Vohnja v. Kondiste ja Eigu k. piirkonnas.
Talvi, Viktor, Johan, s. 1925 Järvamaa Särevere v., 6 kl., talunik, arr. 27.07.45, trib. 16.09.45 §58-1a, 58-11; surmaotsus, otsus täide viidud 21.12.45. Saksa sõjavägi. Metsavend.
Veeremaa Arnold Joosep 06.06.1922. ?.1945 Viljandimaa Pajusi
täpsustatud 22.detsembri seisuga, peale Memento nimekirjade läbivaatamist.
Re: Langenud metsavennad
PostitusPostitas otofoto » E Dets 19, 2011 5:51 pm
Viktor Talvi
PostitusPostitas otofoto » E Dets 19, 2011 5:55 pm
Karl Pürjemaa
PostitusPostitas gruppen » T Dets 20, 2011 10:55 am
Täname kamraad Otofotot!!!!
PostitusPostitas Stuka-s » K Dets 21, 2011 1:33 pm
Sipp Johannes 20.10.1913. ?.1947 Läänemaa Martna Ehmja
Johannes Sipp langes Ehmja metsas,21. jaanuaril 1946.
Tegemist oli nn Lehtsalu grupi metsavennaga.
Lahingus langesid kõik sellel hetkel punkris olnud metsavennad,peale ühe,kes kuidagi punaväelaste vahelt põgenema sai.
PostitusPostitas gruppen » K Dets 21, 2011 2:20 pm
Stuka-s kirjutas: Sipp Johannes 20.10.1913. ?.1947 Läänemaa Martna Ehmja
Jah, loomulikult! Siinkohal olen ise süüdi, et selle rea üldse avalikuse ette lasin! Sipp, Johannesega on loomulikult kõik paigas ja parandus on korrektne!
PostitusPostitas gruppen » N Dets 22, 2011 10:05 am
Ei aita kedagist. Tuleb vist binoklid hankida Nimekirjast väljas järgmine isik, kelle kohta just hommikul leidsin täiendavat informatsiooni.
Karilaid, Rein, surma saanud Pärnumaa, Lelle.
Täpsemalt siis Silika? talu. Koos Leonid Meltsaga talutrepil kui saabus haarang. Mõlemad panid jooksu, Melts pääses terve nahaga, Karilaid lasti maha. Sama talu lakas olnud Georg Kase peitus heintesse - teda ei leitud, hiljem õhtul ronis lakast alla ja suundus metsa kamraade otsima. Viimased olid senisest laagripaigast lahkunud ja asunud paar sihivahet sügavamale. Aasta oli siis ilmselt 1945. Usun, et leiab täpsustusi
PostitusPostitas metssiga » N Dets 22, 2011 8:48 pm
Ka Leonid Melts oli juba lapsepõlvest "Lonts" , kaasvõitlejad olid tal Meister ja Elekrtrik ja Pikk-Jüri jne
PostitusPostitas gruppen » R Dets 23, 2011 9:28 am
Jah, toimikus ka kirjas Lonts Melts.
Liitunud: K Okt 23, 2013 9:16 pm
PostitusPostitas Katsa » K Okt 23, 2013 9:34 pm
gruppen kirjutas: ...
Tegemist on Paunküla Hindreku talu peremehe Oskar Meetuaga, kes tapeti haarangu käigus koos naise Martaga, sünd. Ludvi Tammetsa talu lähistel metsas. Oskar sündis 03.03.1895 vkj. ja tapeti 30.11.1945, Marta sündis 24.09.1915 vkj. ja tapeti 30.11.1945. Neist jäid järgi kaks väikest poega (3- ja 1-aastane tollal), kes anti sugulastele teadaolevalt lastekodusse. Hindreku talu kohale ehitati nõuk. ajal kolhoosi laut. Talu hävis/hävitati muidugi, looduses on talukoht äratuntav, praegune Muinasasula-nimeline katastriüksus. Oskar Meetua (koos abikaasaga) nimi on Kautlas asuval mälestusmärgil ka ära märgitud.
Urmas Talvi
Liitunud: L Jaan 31, 2015 10:50 pm
PostitusPostitas Urmas Talvi » L Jaan 31, 2015 11:22 pm
otofoto kirjutas: Viktor Talvi
Pildil on minu isa vend. Isa nimi on Raul talvi s.19.10.1926,mingi aja olid nad koos metsas,isa ei taha sellest eriti rääkida.Viktorit on mainitud ka ühes raamatus,oli väike raamat,kas kellelgi on pealkiri meeles?