Keskkonnateabe Keskuse põhimäärus – Riigi Teataja
Keskkonnateabe Keskuse põhimäärus
Keskkonnateabe Keskuse põhimäärus - sisukord
§ 1 Keskkonnateabe Keskuse staatus
§ 8 Peadirektori ja peadirektori asetäitjate ülesanded
§ 10 Keskkonnaministri määruste kehtetuks tunnistamine
RTL 2010, 13, 241
Vastu võetud 16.03.2010 nr 3
Määrus kehtestatakse «Vabariigi Valitsuse seaduse» § 43 lõike 5 alusel ning kooskõlas Vabariigi Valitsuse 10. detsembri 2009. a määruse nr 186 «Keskkonnaministeeriumi põhimäärus» § 10 punktiga 18.
§ 1. Keskkonnateabe Keskuse staatus
(1) Keskkonnateabe Keskus (edaspidi keskus) on Keskkonnaministeeriumi hallatav riigiasutus.
(1) Keskusel on oma eelarve ja arvelduskontod Riigikassa kontsernikonto koosseisus. Keskuse eelarve kinnitab, muudab ja eelarve täitmist kontrollib keskkonnaminister.
(2) Keskusel on sõõrikujuline pitsat, mille keskel on väikese riigivapi kujutis. Sõõri ülemist äärt mööda on sõnad «Keskkonnateabe Keskus».
Keskuse postiaadressid on Mustamäe tee 33, 10616 Tallinn ja Rõõmu tee 2, 51013 Tartu.
Keskuse kõrgemalseisvaks valitsusasutuseks on Keskkonnaministeerium, mis suunab ja koordineerib keskuse tegevust. Teenistuslikku järelevalvet keskuse tegevuse seaduslikkuse üle ja otstarbekuse üle teostab keskkonnaminister.
Keskuse tegevusvaldkond on asjakohaste, usaldusväärsete ja võrreldavate andmete kogumine, töötlemine, analüüsimine, avalikustamine ja aruandluse esitamine Eesti keskkonnaseisundi ja seda mõjutavate tegurite kohta ning asjaomaste andmekogude pidamine.
1) keskkonnaalase teabevõrgustiku haldamine ja arendamine ning keskkonnaalase teabe kogumine, analüüsimine, töötlemine, avalikustamine ja hoidmine;
2) riikliku keskkonnaseire programmi täitmine oma pädevuse piires ning keskkonnaseire andmete koondamine, töötlemine, analüüsimine, avalikustamine ja hoidmine;
3) metsa ja metsasektori kohta andmete kogumine, analüüsimine ning hinnangute andmine;
4) riiklik metsade inventeerimine statistilisel valikmeetodil;
5) keskusele esitatavate andmete kvaliteedi kontrollimine oma pädevuse piires;
6) keskkonnaalaste rakendusuuringute ja katsetegevuse korraldamine;
7) keskkonnaalase andmevahetuse korraldamine rahvusvaheliste ja riigisiseste institutsioonidega ning aruannete esitamine rahvusvahelistele ja riigisisestele institutsioonidele;
8) andmekogude pidamine ja arendamine ning andmekogude kasutajate nõustamine ja kasutajatele tehnilise toe tagamine;
9) metsakorraldajatele katsetööde ja eksamite korraldamine ning metsakorraldustööde tegevusloa andmiseks vajalike tehniliste vahendite olemasolu hindamine;
10) metsakorraldustööde tegevuslubade andmine, pikendamine, peatamine ja kehtetuks tunnistamine;
11) osalemine rahvusvahelises koostöös ja rahvusvahelistes projektides oma pädevuse piires;
12) keskkonnaprojektide elluviimise korraldamine ja projektide elluviimise üle järelevalve teostamine oma pädevuse piires;
13) Euroopa Keskkonnaagentuuri riikliku kontaktisiku ülesannete täitmine;
14) õigusaktidega pandud muude ülesannete täitmine.
(1) Keskust esindab ja selle tööd juhib keskuse peadirektor, kellega sõlmib, muudab ja lõpetab töölepingu keskkonnaminister Keskkonnaministeeriumi kantsleri ettepanekul. Peadirektori äraolekul asendab teda üks peadirektori asetäitjatest.
(2) Keskuse peadirektoril on kaks asetäitjat, kes alluvad vahetult peadirektorile. Peadirektori asetäitja pädevusvaldkonnad, täpsed ülesanded, õigused ja vastutus ning peadirektori asetäitjale alluvad osakonnad sätestatakse peadirektori asetäitja ametijuhendis.
(3) Osakonda juhib osakonnajuhataja, kes allub vahetult peadirektorile või peadirektori asetäitjale. Osakonnajuhataja ülesanded, õigused ja vastutus sätestatakse osakonnajuhataja ametijuhendis.
§ 8. Peadirektori ja peadirektori asetäitjate ülesanded
(1) Keskuse peadirektor:
4) kinnitab keskuse tööplaanid ja -aruanded, struktuuriüksuste põhimäärused, töötajate ametijuhendid ning teised asutuse sisemist töökorraldust reguleerivad dokumendid;
6) korraldab keskuse tegevusega seotud õigusaktide eelnõude kavandite koostamist ja edastab vastavad ettepanekud Keskkonnaministeeriumile;
14) teostab teenistuslikku järelevalvet keskuse töötajate toimingute üle ning kohaldab ergutusi ja määrab hoiatusi;
15) korraldab keskuse siseauditialast tööd;
16) täidab muid ülesandeid, mis on antud õigusaktiga või keskkonnaministri või tema poolt volitatud isiku poolt.
(2) Keskuse peadirektori asetäitjad:
1) osalevad keskuse juhtimises;
2) planeerivad ja juhivad antud volituste piires osakondade tegevust osakonnajuhatajate kaudu ja vastutavad osakondadele pandud ülesannete täitmise eest;
3) teostavad järelevalvet oma vastutusalas olevate osakondade tööülesannete täitmise üle;
4) täidavad muid ülesandeid, mis on antud keskuse peadirektori poolt.
(2) Keskuse struktuuri moodustavad osakonnad.
(3) Keskuse koosseisu kuuluvad haldusosakond, infosüsteemide osakond, jäätmeosakond, keskkonnaregistri osakond, looduskaitse osakond, metsakaitse osakond, metsakorralduse osakond, metsandusstatistika osakond, metsaregistri osakond, riikliku metsainventeerimise osakond, seireosakond, teabeosakond, ulukiseireosakond, veeosakond ja välisõhu osakond.
1) haldusosakonna põhiülesanne on korraldada keskuse valduses oleva riigivara haldamist ja majandamist, riigihankeid, keskkonnaprojektide elluviimist ja järelevalvet ning ohtlike jäätmete käitlusobjektide töö järelevalvet;
2) infosüsteemide osakonna põhiülesanne on korraldada keskuse infotehnoloogilist teenindamist ning hallata keskuse riist-, tark- ja võrguvara;
3) jäätmeosakonna põhiülesanne on pidada jäätmetekke ja -käitluse, ohtlike jäätmete ja riikidevahelise jäätmeveo saatekirjade ning polüklooritud bifenüüle ja polüklooritud terfenüüle sisaldavate seadmete arvestust, pidada ja arendada pakendi- ja probleemtoodete registrit ning nõustada eelnimetatud andmekogu kasutajaid;
4) keskkonnaregistri osakonna põhiülesanne on pidada ja arendada keskkonnaregistrit ning nõustada eelnimetatud andmekogu kasutajaid;
5) looduskaitse osakonna põhiülesanne on hallata loodusteabe andmevõrku, pidada kaitstavate loodusobjektide ja loodusväärtuste arvestust ning töödelda ja analüüsida loodusteavet;
6) metsakaitse osakonna põhiülesanne on täita riikliku keskkonnaseire programmi metsaseire alamprogrammi ja kavandada meetmeid metsakahjustuste vältimiseks või piiramiseks;
7) metsakorralduse osakonna põhiülesanne on korraldada metsakorraldaja tunnistuste ja metsakorraldustööde tegevuslubade andmist, kontrollida metsainventeerimise kvaliteeti, korraldada jahimaade korraldustöid ning koostada jahimaakorralduskavasid;
8) metsandusstatistika osakonna põhiülesanne on koguda ja analüüsida metsandusstatistilist teavet;
9) metsaregistri osakonna põhiülesanne on pidada ja arendada metsaressursi arvestuse riiklikku registrit ja sellel tuginevaid andmekogusid ning nõustada eelnimetatud andmekogude kasutajaid;
10) riikliku metsainventeerimise osakonna põhiülesanne on korraldada metsa inventeerimist statistilisel valikmeetodil ja analüüsida inventeerimisel kogutud teavet;
11) seireosakonna põhiülesanne on täita riiklikku keskkonnaseire programmi ning pidada ja arendada keskkonnaregistri ja selle sidussüsteemide keskkonnaseire andmestikku koondavat osa;
12) teabeosakonna põhiülesanne on korraldada keskuse välis- ja sisekommunikatsioonialast tegevust, koordineerida keskkonnateabe avalikustamist ning täita EMASi (keskkonnajuhtimis- ja auditeerimissüsteem) ning Euroopa Liidu ökomärgise pädeva asutuse ülesandeid;
13) ulukiseireosakonna põhiülesanne on korraldada ulukiasurkondade ja ulukikahjustuste seiret ja uuringuid, hinnata ulukiasurkondade seisundit, kavandada meetmeid ja nõustada ulukiasurkondade kasutamise, kaitse, kahjustuste vältimise ja piiramise küsimustes, pidada ja arendada jahiulukite seire ja jahindusstatistika alast andmekogu ning nõustada eelnimetatud andmekogu kasutajaid;
14) veeosakonna põhiülesanne on pidada arvestust veekeskkonna seisundi ja veekasutuse kohta punktkoormuse, hajukoormuse, veehaarete, veevõtu, veekogude hüdromorfoloogiliste muutuste, vee vooluhulkade reguleerimise ja veekasutuse majanduslike mõjude osas ning nõustada eelnimetatud valdkondade andmekogude kasutajaid;
15) välisõhu osakonna põhiülesanne on pidada välisõhku eralduvate saasteainete heitkoguste arvestust, pidada ja arendada kütuseseire andmebaasi ning nõustada eelnimetatud andmekogu kasutajaid.
§ 10. Keskkonnaministri määruste kehtetuks tunnistamine
(1) Keskkonnaministri 23. detsembri 2003. a määrus nr 88 «Keskkonnaministeeriumi Info- ja Tehnokeskuse põhimäärus» tunnistatakse kehtetuks.
(2) Keskkonnaministri 19. jaanuari 2009. a määrus nr 4 «Metsakaitse- ja Metsauuenduskeskuse põhimäärus» tunnistatakse kehtetuks.
Käesolev määrus jõustub 1. aprillil 2010. aastal.


Leidissoo looduskaitseala kaitse-eeskiri – Riigi Teataja
Leidissoo looduskaitseala kaitse-eeskiri
Leidissoo looduskaitseala kaitse-eeskiri - sisukord
§ 1 Leidissoo looduskaitseala kaitse-eesmärk
§ 10 Vajalik tegevus
§ 11 Sihtkaitsevööndi kaitse-eesmärk
§ 13 Lubatud tegevus
§ 14 Keelatud tegevus
§ 15 Vajalik tegevus
§ 16 Piiranguvööndi kaitse-eesmärk
Vastu võetud 01.12.2005 nr 288
RT I 2005, 65, 499
jõustumine 16.12.2005
§ 1. Leidissoo looduskaitseala kaitse-eesmärk
(1) Leidissoo looduskaitseala2 (edaspidi kaitseala) kaitse-eesmärk on:
1) Lääne-Eestile tüüpilise, inimtegevusest oluliselt mõjutamata Sendri ja Leidissoo raba ning väljakujunenud või kujundatavate looduslike ja poollooduslike, haruldaste ja kaitset väärivate koosluste kaitse;
2) EÜ nõukogu direktiivi 79/409/EMÜ loodusliku linnustiku kaitse kohta I lisa liikide ja I lisas nimetamata liikide, mis on ühtlasi III kaitsekategooria liigid, – soo-loorkulli (Circus pygargus), sookure (Grus grus), karvasjalg-viu e taliviu (Buteo lagopus), punaselg-õgija (Lanius collurio), väikekoovitaja (Numenius phaeopus), tedre (Tetrao tetrix) ning I ja II kategooria kaitsealuste liikide kaitse;
3) EÜ nõukogu direktiivi 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta I lisas nimetatud elupaigatüüpide – metsastunud luidete (2180)3, luidetevaheliste niiskete nõgude (2190), liiva-alade vähetoiteliste järvede (3110), looduslikult rohketoiteliste järvede (3150), looduslikult huumustoiteliste järvede ja järvikute (3160), kuivade nõmmede (4030), sinihelmikakoosluste (6410), looduslikus seisundis rabade (7110*), rikutud, kuid taastumisvõimeliste rabade (7120), siirde- ja õõtsiksoode (7140), lubjarikaste lääne-mõõkrohuga madalsoode (7210), liigirikaste madalsoode (7230), vanade loodusmetsade (9010*), soostuvate ja soo-lehtmetsade (9080), siirdesoo- ja rabametsade (91D0*) kaitse;
4) EÜ nõukogu direktiivi 92/43/EMÜ II lisas nimetatud liikide, sealhulgas saarma (Lutra lutra), kes on ühtlasi III kaitsekategooria kaitsealune liik, ja II kaitsekategooria liigi elupaikade kaitse.
(2) «Rahvusvahelise tähtsusega märgalade, eriti veelindude elupaikade konventsiooni» artikli 2 lõike 1 kohaselt on kaitseala rahvusvahelise tähtsusega märgala (Ramsari ala).
(3) Kaitseala maa- ja veeala jaguneb vastavalt kaitsekorra eripärale ja majandustegevuse piiramise astmele neljaks sihtkaitsevööndiks ja neljaks piiranguvööndiks.
(4) Kaitsealal tuleb arvestada «Looduskaitseseaduses» sätestatud piiranguid käesolevas määruses sätestatud erisustega.
(1) Kaitseala asub Lääne maakonnas Noarootsi vallas Höbringi/Höbring ja Vanaküla/Gambyn külas, Nõva vallas Variku külas ning Oru vallas Keedika, Jalukse ja Soolu külas.
(1) Kaitsealal on lubatud viibida, korjata marju, seeni ja muid metsa kõrvalsaadusi ning püüda kala, välja arvatud käesoleva määruse § 8 punktis 4 sätestatud juhul sihtkaitsevööndis.
(4) Rohkem kui 50 osalejaga rahvaürituse korraldamine on lubatud kaitseala valitseja nõusolekul üksnes selleks ettevalmistatud ja kaitseala valitseja poolt tähistatud kohas. Rahvaürituse korraldamine selleks ettevalmistamata kohas on lubatud üksnes kaitseala valitseja nõusolekul. Õuemaal on rahvaürituse korraldamine lubatud.
(5) Kaitseala teedel on lubatud sõidukiga sõitmine. Maastikusõidukiga sõitmine väljaspool teid on lubatud kaitseala valitseja nõusolekul. Sõidukiga sõitmine väljaspool teid ja maastikusõidukiga sõitmine kaitseala valitseja nõusolekuta on lubatud järelevalve- ja päästetöödel, käesoleva kaitse-eeskirjaga lubatud töödel ning valitsemisega seotud töödel.
(6) Kaitsealal on lubatud jahipidamine 1. septembrist 31. jaanuarini, välja arvatud linnujaht.
1) linnujaht;
2) puhtpuistute kujundamine ja energiapuistute rajamine.
1) Tammetõru sihtkaitsevöönd;
2) Suurraba sihtkaitsevöönd;
3) Tillutare sihtkaitsevöönd;
4) Luusna sihtkaitsevöönd.
4) inimeste viibimine 1. veebruarist 15. juulini, välja arvatud järelevalve- ja päästetöödel ning kaitseala valitseja nõusolekul teadusalastel välitöödel.
1) Tammetõru ja Suurraba sihtkaitsevööndis hooldustööd kaitsealuste liikide elupaikade säilitamiseks;
2) Tammetõru sihtkaitsevööndis madalsoo- ja madalsooharviku koosluste niitmine ja puu- ning põõsarinde harvendamine vastavalt kaitse-eesmärgile, kusjuures kaitseala valitsejal on õigus esitada nõudeid raieaja ja -tehnoloogia, metsamaterjali kokku- ja väljaveo ning puistu koosseisu ja täiuse osas;
3) Tammetõru sihtkaitsevööndis uue tee ehitamine, olemasolevate teede hooldustööd ja olemasolevate maaparandussüsteemide hoiutööd ning veerežiimi taastamine;
4) Tammetõru sihtkaitsevööndis õppe- ja loodusraja rajamine ning selle hooldustööd;
5) Luusna sihtkaitsevööndis puisniidu niitmine ning puu- ja põõsarinde harvendamine ulatuses, mis tagab poolloodusliku koosluse ilme ja liigikoosseisu säilimise;
6) Luusna sihtkaitsevööndis metsakoosluste kujundamine vastavalt kaitse-eesmärgile, kusjuures kaitseala valitsejal on õigus esitada nõudeid raieaja ja -tehnoloogia, metsamaterjali kokku- ja väljaveo ning puistu koosseisu ja täiuse osas.
§ 10. Vajalik tegevus
Luusna sihtkaitsevööndis on poollooduslike koosluste esinemisaladel nende ilme ja liigikoosseisu tagamiseks vajalik loomade karjatamine, niitmine ning puu- ja põõsarinde harvendamine.
§ 11. Sihtkaitsevööndi kaitse-eesmärk
(1) Luusna sihtkaitsevööndi kaitse-eesmärk on elustiku mitmekesisuse, kaitsealuse liigi ja maastikuilme säilitamine.
(2) Tammetõru, Suurraba ja Tillutare sihtkaitsevööndi kaitse-eesmärk on metsaökosüsteemi loodusliku arengu tagamine, kaitsealuse liigi elupaiga, elustiku mitmekesisuse ja maastikuilme säilitamine.
(3) Metsakoosluste kaitse-eesmärk on kasvukohatüübile iseloomuliku liikide koosseisu säilitamine.
(1) Kaitseala piiranguvöönd on kaitseala majandatav osa, mis ei kuulu sihtkaitsevööndisse.
1) Sendri piiranguvöönd;
2) Vallipää piiranguvöönd;
3) Kürema piiranguvöönd;
4) Änniste piiranguvöönd.
§ 13. Lubatud tegevus
(2) Piiranguvööndis on lubatud uute ehitiste, kaasa arvatud ajutiste ehitiste püstitamine, arvestades käesoleva määruse § 5 lõike 2 punktides 5–8 sätestatut.
(3) Piiranguvööndis on lubatud biotsiidi ja taimekaitsevahendi kasutamine, välja arvatud looduslikul rohumaal ja metsamaal.
§ 14. Keelatud tegevus
1) uuendusraie, välja arvatud turberaie, kusjuures tuleb säilitada koosluse liikide ja vanuse mitmekesisus;
4) maavara kaevandamine, välja arvatud «Maapõueseaduse» § 59 lõikes 2 sätestatud juhul kaitseala valitsejaga kooskõlastatud kohtades;
5) biotsiidi ja taimekaitsevahendi kasutamine looduslikul rohumaal ja metsamaal;
6) uue maaparandussüsteemi rajamine.
§ 15. Vajalik tegevus
Piiranguvööndis on poollooduslike koosluste esinemisaladel nende ilme ja liigikoosseisu tagamiseks vajalik niitmine, karjatamine ning puu- ja põõsarinde harvendamine.
§ 16. Piiranguvööndi kaitse-eesmärk
Piiranguvööndi kaitse-eesmärk on sealse elustiku mitmekesisuse ja maa kasutamisel kujunenud traditsioonilise pärandkultuurmaastiku ilme säilitamine.
2Kaitseala on moodustatud Vabariigi Valitsuse 5. novembri 2002. a määrusega nr 335 «Leidissoo looduskaitseala kaitse alla võtmine ja Leidissoo looduskaitseala kaitse-eeskiri». Tulenevalt Vabariigi Valitsuse 5. augusti 2004. a korralduse nr 615-k «Euroopa Komisjonile esitatav Natura 2000 võrgustiku alade nimekiri» lisa 1 punkti 1 alapunktist 55 ja punkti 2 alapunktist 397 hõlmab kaitseala Suursoo-Leidissoo linnuala ja Suursoo-Leidissoo loodusala, kus tegevuse kavandamisel tuleb hinnata selle mõju kaitse-eesmärkidele, arvestades Natura 2000 võrgustiku alade suhtes kehtivaid erisusi.
4Kaitseala välispiir ja vööndite piirid on märgitud määruse lisas esitatud kaardil Eesti põhikaardi (mõõtkava 1:10 000) alusel, kasutades Eesti Metsakorralduskeskuses 1998. aastal koostatud Vihterpalu ja Piirsalu metskondade puistuplaani (1:20 000) ning maakatastri andmeid seisuga september 2004. a.
Leidissoo looduskaitseala


text:
 Riigikohus selgitas tunnistajate salvestatud ütluste protokollimist | Riigikohus
Riigikohus selgitas tunnistajate salvestatud ütluste protokollimist
Riigikohtu tsiviilkolleegium juhtis lahendis tähelepanu, et ka olukorras, kus kohus salvestab tunnistajate, ekspertide ja menetlusosaliste ütlused, tuleb protokollida salvestise põhisisu alati, kui ütlustega soovitakse tõendada asjaolusid, millest asja lahendamine olulisel määral sõltub. Lisaks rõhutas tsiviilkolleegium, et digitaalse protokolli koostamisel tuleb kohtuistungi helisalvestamisel kõik muud seaduses märgitud andmed seaduses sätestatud vormis protokollida.
Riigikohtusse jõudnud tsiviilasjas jättis maakohus kohtuistungil protokollimata kahe tunnistaja helisalvestatud ütlused. Ringkonnakohus leidis, et maakohus rikkus menetlusõiguse norme, kui jättis tunnistajate ütlused protokollimata olukorras, kus need sisaldasid asja lahendamiseks olulist teavet ja kus kohus otsuse tegemisel tunnistajate ütlustele ka tugines. Lisaks rikkus maakohus ringkonnakohtu hinnangul menetlusõiguse norme ka sellega, et üks tunnistajatest andis ütlusi vene keeles ja neid ei tõlgitud eesti keelde.
Kostja esitas kassatsioonkaebuse Riigikohtule. Riigikohtu tsiviilkolleegium käsitles kohtuistungil helisalvestatud tunnistajate ütluste protokollimist. Tsiviilkolleegium selgitas, et ka olukorras, kus kohus salvestab tunnistajate, ekspertide ja menetlusosaliste ütlused, peab kohus salvestiste põhisisu protokollima alati, kui tunnistaja ütluste, eksperdi suulise arvamuse ja menetlusosalise vande all antud seletusega soovitakse tõendada asjaolusid, millest asja lahendamine olulisel määral sõltub. Tsiviilkolleegiumi hinnangul tagab ütluste põhisisu protokollimine kohtule tõhusama võimaluse tunnistaja ütluste põhjal asjaolusid tuvastada. Samuti tagab see menetlusosalisele parema võimaluse teostada kaebeõigust tõendite hindamise vaidlustamise kontekstis.
Riigikohtu tsiviilkolleegium märkis lisaks, et digitaalse protokolli koostamisel tuleb kohtuistungi helisalvestamisel kõik muud seaduses märgitud andmed seaduses sätestatud vormis protokollida.
Samas asjas rõhutas tsiviilkolleegium, et seadus ei näe ette võimalust ka menetlusosaliste nõusolekul menetleda kohtuasja muus keeles kui eesti keeles. Kohtu praktilise töökorralduse mõttes tähendab see muu hulgas seda, et teises keeles ütlusi andnud tunnistaja ütlused tuleb tõlkida kohtuistungil ka juhul, kui kohtuistung helisalvestatakse.

matches: Riigikohus Riigikohus kohus kohus kohus kohus


text:
Toetuse tagasinõudmise reeglid Eesti Pagari Euroopa Kohtu otsusest » TGS Baltic
Uudised Kasulik Toetuse tagasinõudmise reeglid Eesti Pagari Euroopa Kohtu otsusest
Euroopa Kohus tegi 5. märtsil 2019 eelotsuse nn Eesti Pagari asjas C‑349/17, milles andis liikmesriikide toetusi andvatele asutustele olulisi juhiseid.
Viidatud kohtuasi on tegelikkuses järgmine etapp Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse (EAS) toetuste tagasinõudmise protsessis, mis sai alguse sellest, et EAS andis väidetavalt teadmatusest riigiabi reegleid rikkudes 61 ettevõttele toetusi summas umbes 10,5 miljonit eurot. Vea ilmnemise järel otsustas EAS toetused osalt ettevõtjatelt tagasi nõuda. Väidetavalt rikuti nende toetuste puhul nn üldise grupierandi määruse[1] ergutava mõju kriteeriumi, sest ettevõtjad olid enne abitaotluse esitamist väidetavalt sõlminud siduvaid kokkuleppeid projekti elluviimiseks.
Liikmesriikide kohtutes on nimetatud tagasinõuetega seotud kohtuasjad veel pooleli, kuid kuna Tallinna Ringkonnakohus esitas Euroopa Kohtule õiguslikku tõlgendamist vajavaid küsimusi, on Euroopa Kohus teinud neis küsimustes juba nüüd eelotsuse. See sisaldab äärmiselt kaalukaid juhiseid kõigile toetuse andjatele. Seepärast on asjakohane teadvustada juba praegu – enne liikmesriikide kohtute lõplike otsuste saabumist – Euroopa Kohtu otsuses esitatud seisukohti praktikas.
1. Ebaseadusliku riigiabi tagasinõudmise kohustus
Liikmesriigi asutustel võib tekkida kahtlus selle kohta, kas nad on kohustatud riigiabi tagasi nõudma olukorras, kus puudub igasugune Euroopa Komisjoni menetlus ja hinnang riigiabi ebaseaduslikkuse kohta tuleneb üksnes asutuselt endalt. Et ainult Euroopa Komisjonil on pädevus hinnata riigiabi ühisturuga kokkusobivust ja liikmesriigi asutus saab hinnata vaid abi ebaseaduslikkust, on olemas võimalus, et liikmesriigi asutuse poolt tagasinõutav abi kujutab endast Euroopa Komisjoni hinnangul küll ebaseaduslikku, kuid siiski lõppastmes ühisturuga erandkorras kokkusobivat abi.
Kuigi juba varem on Euroopa Liidu kohtupraktikas selgitatud riigiabi tagasinõude üldist kohustuslikkust, kinnitab Euroopa Kohtu eelotsus riigiabi andjatele nüüd puust ja punaselt järgmist: kui riigiabi on antud ebaseaduslikult, peab liikmesriigi asutus nõudma ka ilma Euroopa Komisjoni vastavasisulise menetluseta riigiabi omal algatusel tagasi, lähtudes ELTL artiklist 108(3).
See toob praktikas kaasa selle, et liikmesriigi asutustel endil on kohustus olla aktiivne ja tagada, et ebaseaduslik riigiabi nõutakse tagasi. See eeldab sisuliselt suurenenud eneseanalüüsi vajadust.
2. Liikmesriigi asutus ei saa tekitada õiguspärast ootust
Euroopa Kohus leidis, et liikmesriigi asutus ei saa juhul, kui ta annab abi ekslikult, tekitada abisaajas õiguspärast ootust, et abi on seaduslik. See põhimõte takistab liikmeriikidel riigiabiõiguse kuritarvitamist nii, et liikmesriik saaks n-ö teadlikult anda ebaseaduslikku riigiabi ja vältida riigiabi tagasinõudmist, jagades ise ettevõtetele sellekohaseid soovitusi.
Samas tekitab kohtu selline seisukoht mõneti ebaõiglase olukorra ettevõtete jaoks, kes ei saa tugineda liikmesriigi asutuste selgitustele, kuid kelle jaoks võib riigiabi reeglistik tunduda hoomamatu. Tasub mainida, et Euroopa Kohtu seisukoht ei pruugi aga välistada siseriikliku õiguse alusel usalduse kaitse tekkimist ega liikmesriigi asutuse õigusvastasest tegevusest tulenevate kahjunõuete esitamist.
3. Intress määras, mis oleks kohaldunud turutingimustel
Euroopa Kohus selgitas veel, et juhul, kui liikmesriigi asutus nõuab omal algatusel abi tagasi, on ta kohustatud nõudma abisaajalt intressi, võttes aluseks kohaldatavad riigisisesed õigusnormid. Euroopa Kohus leidis, et need õigusnormid peavad võimaldama tagada ebaseadusliku abi tagasinõudmise täies ulatuses ning et abisaajat kohustataks seega maksma intressi kogu ajavahemiku eest, mille vältel ta sai abi kasutada, ja määras, mis on samaväärne sellega, mida oleks kohaldatud juhul, kui ta oleks pidanud abisumma selleks ajavahemikuks turult laenama.
Sisuliselt tähendab see seda, et liikmesriigi asutus peab intressi määrates küll kohaldama liikmesriigi reegleid, kuid samas tagama Euroopa Liidu reeglitele vastava intressi nõudmise aja ja määra. Toetuse tagasinõudjal tekib aga teatav õiguslik ebakindlus juhul, kui riigisisesed sätted ei võimalda vajalikus määras või vajaliku aja eest intressi nõuda.
Samuti vajab arutamist see, kuidas peaks liikmesriigi asutus kohaldama intressi Euroopa Kohtu viidatud määras, „mis on samaväärne sellega, mida oleks kohaldatud juhul, kui ta oleks pidanud abisumma selleks ajavahemikuks turult laenama“, ning millist analüüsi ja tõendamist see liikmesriigi asutuselt eeldab. Need küsimused vajavad seetõttu samuti toetuste tagasinõudmisel selgelt õiguslikku analüüsi.
4. Tagasinõue ei ole piiratud kümne aastaga
Euroopa Kohus leidis, et abi tagasinõudmisele ei või otseselt, kaudselt ega analoogia alusel kohaldada määruses nr 659/1999 sätestatud kümneaastast tähtaega. See seisukoht on kooskõlas ka teise, paar kuud varem tehtud Euroopa Kohtu 23. jaanuari 2019. aasta otsusega asjas C‑387/17. Selles otsuses kinnitas kohus samuti, et arvestades liikmesriikide kohtute rolli riigiabi kontrollisüsteemis ja nende sõltumatuse taset võrreldes komisjoniga, piirab määrusega nr 659/1999 ette nähtud kümneaastase aegumistähtaja möödumine ajaliselt üksnes komisjoni volitusi seoses riigiabi tagasinõudmisega.
Enamasti on seega ainsad aegumisreeglid, mis on liikmesriigi kohtus kohaldatavad, need, mis tulenevad riigisisesest õigusest, tõlgendatuna tõhususe ja võrdväärsuse põhimõtteid silmas pidades. Nagu möönis kohus Eesti Pagari asjas, võib Euroopa Liidu struktuurfondide kaasrahastatud abi korral olla liidu finantshuve kahjustava eeskirjade eiramise suhtes (määrus nr 2988/95) siiski kohaldatav ka nelja-aastane aegumistähtaeg, kui määruse tingimused on täidetud.
Käesolevas artiklis käsitletud küsimusi arutatakse ka TGS Baltic riigiabi töötoas 5. juunil:
[1] Vaidlus käis endise grupierandi määruse üle. Kehtiv akt: Euroopa Komisjoni määrus (EL) nr 651/2014 ELi aluslepingu artiklite 107 ja 108 kohaldamise kohta, millega teatavat liiki abi tunnistatakse siseturuga kokkusobivaks, ELT L 187/1, 26.06.2014.

matches: Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus kohus kohus


3-4-1-20-07 Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 9. aprilli 2008. a kohtuotsus Harju Maakohtu 19. ja 21. detsembri 2007. a taotlustes kontrollida tsiviilkohtumenetluse seadustiku (TsMS) § 390 lg 1 vastavust põhiseadusele – Riigi Teataja
3-4-1-20-07 Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 9. aprilli 2008. a kohtuotsus Harju Maakohtu 19. ja 21. detsembri 2007. a taotlustes kontrollida tsiviilkohtumenetluse seadustiku (TsMS) § 390 lg 1 vastavust põhiseadusele
RT III 2008, 16, 105
Kohtuasja number 3-4-1-20-07
Otsuse kuupäev 9. aprill 2008
Kohtukoosseis Eesistuja Märt Rask ning liikmed Peeter Jerofejev, Villu Kõve, Priit Pikamäe ja Harri Salmann
Kohtuasi Harju Maakohtu 19. ja 21. detsembri 2007. a taotlused kontrollida tsiviilkohtumenetluse seadustiku (TsMS) § 390 lg 1 vastavust põhiseadusele
Menetlusosalised ja nende esindajad Riigikohtus Riigikogu õiguskomisjon ja põhiseaduskomisjon
Hagejad OÜ Aviso Kinnisvara (registrikood 10521243), esindaja advokaat Indrek Lillo, ja Bestmarki Suurköökide Aktsiaselts (registrikood 10043536), esindaja advokaat Madis Mahlapuu
Kostjad Karin Poolak (isikukood 46210210361) ja OÜ Barons Hotels (registrikood 11315095), viimase esindaja vandeadvokaat Tõnu Meidra
Tunnistada TsMS § 390 lg 1 esimene lause ja § 660 lg 1 põhiseadusega vastuolus olevaks ja kehtetuks osas, milles need ei võimalda edasi kaevata hagi tagamise taotluse rahuldamata jätmise määruse peale, millega arvati tasutud kautsjon riigituludesse.
1. Harju Maakohus jättis 31. oktoobri 2007. a määrusega rahuldamata OÜ Aviso Kinnisvara poolt Karin Poolaku vastu esitatud hagi (milles mh paluti kostjalt välja mõista 3 228 432 krooni) tagamise avalduse ja arvas hagi tagamise kautsjoni (100 000 krooni) riigituludesse.
Hageja esitas määruse peale määruskaebuse. 19. detsembri 2007. a määrusega tsiviilasjas nr 2-07-44841/21 jättis Harju Maakohus põhiseadusvastasuse tõttu kohaldamata tsiviilkohtumenetluse seadustiku (TsMS) § 390 lg 1 hagi tagamise määruse peale edasikaebe õiguse lubamatuse osas, võttis määruskaebuse menetlusse, edastas määruse Riigikohtule põhiseaduslikkuse järelevalve tegemiseks ning peatas määruskaebuse menetluse kuni Riigikohtus põhiseaduslikkuse järelevalve asja lahendamiseni.
2. Samuti jättis Harju Maakohus 6. novembri 2007. a määrusega rahuldamata Bestmarki Suurköökide Aktsiaseltsi poolt OÜ Barons Hotels vastu esitatud 1 096 675 krooni 10 sendi väljamõistmise hagi tagamise avalduse ja arvas hagi tagamise kautsjoni (55 000 krooni) riigituludesse.
Hageja esitas määruse peale määruskaebuse. 21. detsembri 2007. a määrusega tsiviilasjas nr 2-07-46111/21 jättis Harju Maakohus põhiseadusvastasuse tõttu kohaldamata TsMS § 390 lg 1 hagi tagamise määruse peale edasikaebe õiguse lubamatuse osas, võttis määruskaebuse menetlusse, edastas määruse Riigikohtule põhiseaduslikkuse järelevalve tegemiseks ning peatas määruskaebuse menetluse kuni Riigikohtus põhiseaduslikkuse järelevalve asja lahendamiseni.
3. Riigikohtusse laekusid Harju Maakohtu poolt põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seaduse (PSJKS) § 9 lg 1 alusel põhiseaduslikkuse järelevalve menetluse algatamiseks edastatud määrused 31. detsembril 2007.
Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium liitis 6. märtsi 2008. a määrusega mõlemad taotlused PSJKS § 52 alusel ühte menetlusse.
Kohtu ja menetlusosaliste põhjendused
4. Harju Maakohus leiab ülalnimetatud kohtumäärustes, et tulenevalt TsMS § 660 lg-st 1 ja § 390 lg-st 1 ei saa ta esitatud määruskaebusi menetleda. Samuti ei sisaldu määruskaebuse esitamise luba hagi tagamise kautsjoni maksmist reguleerivates sätetes. Maakohus leiab, et hagi tagamise avalduse rahuldamata jätmisega kaasnev tagajärg puudutab avalduse esitanud isiku õigusi sellisel määral, mida tuleb kohtu eksituste vältimiseks kaebeõiguse andmisega kaitsta. Seetõttu ei vasta TsMS § 390 lg 1 hagi tagamise taotluse rahuldamata jätmise määruse peale kaebeõiguse lubamatuse osas põhiseaduse (PS) §-le 15 ja § 24 lg-le 5.
5. Mõlemad hagejad ja kostja OÜ Barons Hotels nõustuvad maakohtu seisukohtadega. Hageja OÜ Aviso Kinnisvara näeb TsMS § 390 lg 1 vastuolu lisaks PS §-ga 12, kuna tsiviilkohtumenetluses on isiku õigused vähem kaitstud kui halduskohtumenetluses. Kostja Karin Poolak leiab, et TsMS § 390 lg 1 on kooskõlas põhiseadusega.
6. Riigikogu õiguskomisjon möönab, et TsMS § 390 lg 1 võib maakohtu põhjendustel olla vastuolus PS § 24 lg-ga 5. Kaebeõiguse puudumist hagi tagamise taotluse rahuldamata jätmise peale põhjendas menetlusökonoomia, kuid hagi tagamise regulatsiooni on vaja muuta.
Riigikogu põhiseaduskomisjoni arvates ei ole tsiviilkohtumenetluse seadustiku regulatsioon, mille kohaselt nõutakse hagi tagamise avalduselt kautsjoni ja hagi tagamata jätva määruse peale määruskaebust esitada ei saa, kooskõlas PS § 15 lg-ga 1 koostoimes § 24 lg-ga 5. Põhiseaduskomisjon märkis, et kui puuduks kautsjoni tasumise nõue, ei takistaks hagi tagamata jätmise määruse peale edasikaebeõiguse puudumine põhiasja läbivaatamist ega riivaks intensiivselt menetlusosalise õigusi ega vabadusi.
7. Õiguskantsleri arvates on TsMS § 390 lg 1 esimene lause osas, milles see ei võimalda hagi tagamise avalduse rahuldamata jätnud kohtumäärust määruskaebe korras vaidlustada, vastuolus PS § 15 lg 1 esimeses lauses sätestatud üldise põhiõigusega tõhusale õiguskaitsele koostoimes PS § 24 lg-s 5 sätestatud edasikaebeõigusega. Hagi tagamata jätmise peale edasikaebeõiguse mittevõimaldamine võib ohustada kohtumenetluse tulemuseks oleva kohtuotsuse täitmist ja seada seeläbi kahtluse alla kohtusse pöördumise mõttekuse. Edasikaebeõiguse piirangu legitiimne eesmärk on vähendada kohute töökoormust, tagades selliselt kohtusüsteemi efektiivsuse ning selle kaudu ühtlasi isikute õiguse parema kaitse. Samuti on edasikaebeõiguse piirang selle eesmärgi saavutamiseks sobiv ja vajalik abinõu. Siiski ei kaalu kohtusüsteemi efektiivsuse eesmärk üles põhiõigustesse (üldine põhiõigus tõhusale õiguskaitsele koostoimes edasikaebeõigusega) sekkumise intensiivsust.
Samuti leiab õiguskantsler, et TsMS § 390 lg 1 esimene lause on osas, milles see ei võimalda hagi tagamise avalduse rahuldamata jätnud kohtumäärust, mille alusel arvati hagi tagamise kautsjon riigituludesse, määruskaebe korras vaidlustada, vastuolus PS § 32 lg 2 esimesest lausest tuleneva omandi vaba valdamise, kasutamise ja käsutamise õigusega koostoimes PS § 24 lg-s 5 sätestatud edasikaebeõigusega. Riive legitiimseks eesmärgiks on kohtusüsteemi efektiivne toimimine ning edasikaebeõiguse piirang on selle eesmärgi saavutamiseks sobiv ja vajalik abinõu. Siiski ei kaalu kohtusüsteemi efektiivsuse eesmärk üles põhiõigustesse (omandi vaba kasutamise, käsutamise ja valdamise õigus koostoimes edasikaebeõigusega) sekkumise intensiivsust.
Seetõttu leiab õiguskantsler, et Riigikohus peaks kontrollima ka TsMS § 141 ning § 149 lg-te 2 ja 5 põhiseaduspärasust. Tema arvates on TsMS § 141 ning § 149 lg-d 2 ja 5 osas, milles need reguleerivad hagi tagamise kautsjonit, vastuolus PS § 32 lg-ga 2 koostoimes PS § 24 lg-ga 5.
8. Justiitsminister leiab, et TsMS § 390 lg 1 ei ole vastuolus PS §-ga 15 ja § 24 lg-ga 5. Justiitsministri arvates ei kuulu hagi tagamata jätmise määrus PS § 24 lg 5 esemelisse kaitsealasse, kuna tegu ei ole kohtumäärusega, mis muudab menetluse jätkamise võimatuks. Menetluses edasikaebeõiguse piiramine kui kohtusse pöördumise õiguse riive teenib legitiimset eesmärki, milleks on kohtusüsteemi efektiivsuse tagamine, samuti on riive proportsionaalne. Põhjendatud on erinev regulatsioon TsMS § 390 lg-s 1 ja halduskohtumenetluse seadustiku § 122 lg-s 5. Regulatsioon, mis ei võimalda kaevata hagi tagamise taotluse rahuldamata jätmise määruse peale, kehtib juba 1993. aastast. Justiitsminister lisab viitega tsiviilkohtumenetluse seadustiku muutmise seaduse eelnõule, et tulevikus ei teki taotleja jaoks taotluse esitamisest ja selle rahuldamata jätmisest enam negatiivset varalist tagajärge.
9. Tsiviilkohtumenetluse seadustiku § 390 lg 1 esimene lause sätestab:
«Maakohtu või ringkonnakohtu määruse peale, millega kohus hagi tagamise taotluse rahuldas, ühe tagamisabinõu teisega asendas või hagi tagamise tühistas, võib pool esitada määruskaebuse.»
10. Tsiviilkohtumenetluse seadustiku § 660 lg 1 sätestab:
«Maakohtu määruse peale võib määrusega puudutatud menetlusosaline esitada määruskaebuse ringkonnakohtule üksnes juhul, kui määruskaebuse esitamine on seaduse järgi lubatud või kui määrus takistab asja edasist menetlust.»
11. Pärast asjassepuutuva sätte tuvastamist (I) tegeleb kolleegium edasikaebeõiguse riive ning selle põhiseaduspärasuse küsimusega (II).
12. Põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seaduse § 14 lg 2 esimese lause kohaselt peab säte, mille põhiseaduspärasust Riigikohus konkreetse normikontrolli raames hindab, olema asjassepuutuv. Asjassepuutuvaks tuleb lugeda see isiku suhtes kohaldatud norm, mis vaatlusalust suhet või olukorda tegelikult reguleerib (vt Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 2. novembri 2006. a otsus asjas nr 3-4-1-8-06 – RT III 2006, 40, 337, p 17).
13. Nii Harju Maakohtu 19. kui ka 21. detsembri 2007. a kohtumääruses on põhiseadusvastasuse tõttu jäetud kohaldamata TsMS § 390 lg 1 «hagi tagamise määruse peale edasikaebe õiguse lubamatuse osas». Kolleegium märgib, et maakohtu määruste resolutsioonid ei ole sõnastatud korrektselt. Hagi tagamise määruse, st määruse peale, millega kohus hagi tagas, saab TsMS § 390 lg 1 kohaselt esitada määruskaebuse. Maakohtu määruste põhjendustest on siiski ilmne, et maakohus pidas TsMS § 390 lg-t 1 põhiseadusvastaseks osas, milles see ei võimalda esitada määruskaebust määruse peale, millega jäeti hagi tagamise taotlus rahuldamata. Kolleegium saab sellest lähtuda.
14. Kolleegium nõustub maakohtuga, et tsiviilkohtumenetluse seadustik ei võimalda esitada määruskaebust maakohtu määruse peale, millega kohus jättis rahuldamata hagi tagamise taotluse, st jättis hagi tagamata. See tuleneb TsMS § 660 lg-st 1, mille kohaselt võib määrusega puudutatud menetlusosaline esitada maakohtu määruse peale määruskaebuse ringkonnakohtule üksnes juhul, kui määruskaebuse esitamine on seaduse järgi lubatud või kui määrus takistab asja edasist menetlust. Hagi tagamisega seonduvate kohtumääruste vaidlustamist reguleerib TsMS § 390 lg 1, kus loetletakse määrustena, mille peale pool saab edasi kaevata, määrused, millega kohus hagi tagamise taotluse rahuldas, ühe tagamisabinõu teisega asendas või hagi tagamise tühistas. Nimetatud sättes ei ole loetletud määrust, millega kohus jätab hagi tagamise taotluse rahuldamata, st hagi tagamata. Ka mujal tsiviilkohtumenetluse seadustikus ei ole ette nähtud selle määruse vaidlustamise võimalust. Kolleegiumi arvates ei ole hagi tagamata jätmise määruse näol tegemist ka määrusega, mis takistaks asja menetlust ja oleks seetõttu edasikaevatav TsMS § 660 lg 1 kohaselt. Hagi tagamine menetluse kestel on seotud n-ö põhimenetlusega ning hagi tagamise avalduse lahendamine seda ei takista. Seega ei võimalda TsMS § 660 lg 1 hagi tagamata jätmise määrust vaidlustada.
15. Kui hagi tagamata jätmise peale oleks õigus esitada määruskaebus, oleks Harju Maakohus pidanud lahendama kõnealused tsiviilasjad teisiti – maakohus pidanuks esitatud määruskaebused võtma TsMS § 663 lg 1 kohaselt menetlusse ning § 663 lg 4 kohaselt kas rahuldama või saatma need § 663 lg 5 kohaselt ringkonnakohtule lahendamiseks.
Kuna hagi tagamisega seonduvate määruskaebuste vaidlustamist reguleeritakse TsMS § 390 lg-s 1, on see asjassepuutuv säte. Kuivõrd TsMS § 390 lg 1 teine lause sätestab, et maakohtu määruse peale esitatud määruskaebuse kohta tehtud ringkonnakohtu määruse peale ei saa Riigikohtule edasi kaevata, siis ei ole tegemist konkreetsel juhul kõne all oleva sättega. Praegusel juhul on küsimuseks maakohtu määruse vaidlustamine määruskaebe korras ringkonnakohtus, mitte sellele järgnevalt Riigikohtus. Seega on praeguses asjas otsustava tähtsusega normiks TsMS § 390 lg 1 esimene lause.
16. Õigusselguse tagamise eesmärgil tuleb asjassepuutuvaks lugeda ka need sätted, mis on vaidlustatud normiga tihedalt seotud ning võivad kehtima jäädes tekitada ebaselgust õigusliku olukorra suhtes (vt Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 13. veebruari 2007. a otsus asjas nr 3-4-1-16-06 – RT III 2007, 6, 43, p 18).
Kolleegiumi arvates on TsMS § 390 lg 1 esimene lause olemuslikult seotud TsMS § 660 lg-ga 1, mis piirab maakohtu määruste vaidlustamist, ning hagi tagamata jätmise määruse peale määruskaebuse esitamise piirang tuleneb nimetatud sätete koostoimest.
17. Õiguskantsleri arvates peaks Riigikohus kontrollima ka TsMS § 141 ning § 149 lg-te 2 ja 5 põhiseaduspärasust, st hindama hagi tagamise kautsjoni ja selle riigituludesse arvamise põhiseaduspärasust. Kolleegium sellega ei nõustu. Hagi tagamise kautsjoni tasumise kohustuse ja selle hagi tagamise taotluse rahuldamata jätmise korral riigituludesse arvamise põhiseaduslikkuse küsimus on tunduvalt laiem maakohtu poolt Riigikohtu ette püstitatud küsimusest kaebeõiguse puudumise põhiseaduspärasuse kontrollimise kohta ega seondu sellega vahetult. Kuigi maakohtu määrustes (p-s 4 ja resolutsioonis) on viidatud ka TsMS §-le 140 (tegelikult arvatavasti mõeldes § 141) ning § 149 lg-le 5, ei ole maakohus kautsjoni tasumise ja riigituludesse arvamise regulatsiooni põhiseaduspärasust kahtluse alla seadnud. Maakohus on kautsjoni riigituludesse arvamise regulatsiooni kasutanud üksnes põhjendusena, miks tema arvates peaks olema tagatud määruskaebuse esitamise võimalus hagi tagamata jätmise määruse peale. Tsiviilkohtumenetluse seadustiku § 141 ning § 149 lg-te 2 ja 5 võimaliku põhiseadusvastasuse ning kehtetusega ei kaasneks hagejatele võimalust esitada määruskaebust hagi tagamata jätmise määruse peale. Seega ei ole nimetatud sätted praeguses menetluses asjassepuutuvad.
18. Põhiseaduse § 15 lg 1 esimene lause annab igaühele õiguse oma õiguste rikkumise korral kohtusse pöörduda. See on põhiõigus, mis peab tagama õiguste lünkadeta kohtuliku kaitse (vt Riigikohtu üldkogu 22. detsembri 2000. a määrus nr 3-3-1-38-00, p 15). Põhiseaduse §-des 13–15 ette nähtud õigus kohtulikule kaitsele hõlmab nii isiku õigust esitada õiguste ja vabaduste rikkumise korral kaebus kohtule kui ka riigi kohustust luua põhiõiguste kaitseks kohane kohtumenetlus, mis on õiglane ja tagab isiku õiguste tõhusa kaitse (vt nt Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 14. aprilli 2003. a otsus asjas nr 3-4-1-4-03 – RT III 2003, 13, 125, p 16).
Põhiseaduse § 24 lg 5 annab igaühele õiguse tema kohta tehtud kohtuotsuse peale seadusega sätestatud korras edasi kaevata kõrgemal seisvale kohtule. Riigikohus on leidnud, et: «[k]ohtunik nagu iga teinegi inimene võib eksida. Eeldusele, et on vajalik tagada kohtulahendite õigsuse kontroll, tugineb ka põhiseaduse § 24 lg-s 5 sätestatud edasikaebeõiguse instituut.» (Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 25. märtsi 2004. a otsus asjas nr 3-4-1-1-04 – RT III 2004, 9, 96, p 21.)
Tulenevalt kohustusest tõlgendada põhiõigusi sätestavaid norme laiendavalt (kaitseala määratlemisel tuleb eelistada avaramat käsitlust) ja tagamaks põhiõiguste lünkadeta kaitse (vt Riigikohtu üldkogu 17. märtsi 2003. a otsus asjas nr 3-1-3-10-02 – RT III 2003, 10, 95, p 26), tuleb PS § 24 lg 5 esemelisse kaitsealasse lugeda ka hagi tagamata jätmise kohtumäärus kui kohtuotsus laiemas mõttes.
19. Kolleegium nõustub õiguskantsleri ja justiitsministriga, et TsMS § 390 lg 1 esimesest lausest ja § 660 lg-st 1 tuleneva edasikaebeõiguse piirangu eesmärgiks on vähendada kohtute töökoormust, tagades sel moel kohtusüsteemi efektiivsuse. Kohtusüsteemi efektiivsuse tagamine on PS XIII ptk-s väljenduv põhiseaduslik õigusväärtus, mis suudab tagada kohtupidamise mõistliku aja jooksul ning seeläbi ausa kohtupidamise ja isikute õiguste parema kaitse. Kohtute menetluslik tõhusus on oluline nii kohtusüsteemi funktsioneerimiseks tervikuna (kohtute üldise töökoormuse seisukohalt) kui ka igale kohtuasjale mõistliku aja jooksul lahendi tagamiseks (kohtuasja menetlemise pikkus, väljendatud õiguses oma kohtuasja menetlemisele mõistliku aja jooksul Euroopa inimõiguste konventsiooni art 6 lg-s 1). Seega on hagi tagamata jätmise määruse peale edasikaebeõiguse piiramiseks olemas legitiimne eesmärk.
20. Kuivõrd hagi tagamise taotluse rahuldamata jätmisel edasikaebe võimaluse ettenägemisel esitataks arvatavasti enamiku rahuldamata jäetud hagi tagamise taotluste peale määruskaebused, on eelmainitud legitiimse eesmärgi huvides tegemist sobiva abinõuga. Võib oletada, et seadusandja on õigesti rakendanud oma diskretsiooniõigust ning et valitud vahend on eelmainitud eemärgi saavutamiseks ka vajalik ehk eesmärgi saavutamiseks leebeim võimalik variant.
21. Abinõu mõõdukuse üle otsustamiseks tuleb kaaluda ühelt poolt põhiõigusesse sekkumise ulatust ja intensiivsust, teiselt poolt aga eesmärgi tähtsust. Mida intensiivsem on põhiõiguse riive, seda kaalukamad peavad olema seda õigustavad põhjused.
22. Hagi tagamise avalduse rahuldamata jätmise määruses sisaldub ka otsus arvata taotleja tasutud kautsjon TsMS § 149 lg 5 teise lause järgi riigituludesse. Tsiviilkohtumenetluse seadustiku § 141 lg 1 kohaselt tuleb hagi tagamise kautsjonina tasuda 5% hagi tagamisega taotletu harilikust väärtusest, minimaalselt 500 krooni ja maksimaalselt 100 000 krooni. Seega kaasneb määrusega, millega kohus jätab hagi tagamata, isikule oluline negatiivne varaline tagajärg – ta jääb ilma tasutud kautsjonist. Praegusel juhul oli tsiviilasjades kautsjon 55 000 ja 100 000 krooni, millest hagejad jäid hagi tagamata jätmise tõttu ilma.
23. Hagi tagamise taotluse rahuldamata jätmise määruse vaidlustamise võimalus puudus ka nii 15. septembril 1993 jõustunud tsiviilkohtupidamise seadustikus kui ka 1. septembrist 1998 kuni 31. detsembrini 2005 kehtinud tsiviilkohtumenetluse seadustikus. 1. jaanuarist 2006 lisandus hagi tagamise regulatsiooni muudatus hagi tagamise kautsjoni näol. Kehtiva tsiviilkohtumenetluse seadustiku eelnõu seletuskirjas on märgitud, et eelnõu eesmärgiks on arendada kehtiva õiguse hagi tagamise instituuti edasi, samas piirates hagi tagamise taotluste esitamist. Alusetute taotluste esitamist pidi aitama vähendada kautsjoni nõudmine hagi tagamise avalduselt. Samu eesmärke regulatsiooni kehtestamisel möönavad oma arvamustes Riigikohtule ka justiitsminister ja Riigikogu õiguskomisjon.
24. Kuna hagi tagamata jätmise määrust ei ole võimalik vaidlustada, on isikult võetud õigus vaidlustada makstud kautsjoni riigituludesse arvamine. Kehtiva regulatsiooni kohaselt ei saa riigituludesse arvatud kautsjoni hüvitamist sõltumata menetlust lõpetavast kohtulahendist nõuda ka vastaspoolelt (TsMS § 149 lg 5 teine lause).
Kuigi hagi tagamist on võimalik juhul, kui avaldus jäi rahuldamata, taotleda korduvalt, tuleb iga kord tasuda hagi tagamise kautsjon ja seejuures puudub edasikaebe- ehk kontrollivõimalus, mistõttu ei ole tegu tõhusa õiguste kaitse vahendiga. Lisaks on hagi tagamise otsustamise puhul tegu lühikese tähtajaga ning sellest lähtuva suurema eksimisvõimalusega.
25. Hagi tagamise avalduselt tasumisele kuuluv kautsjon on samastatav lõivuga PS § 113 tähenduses. Kuna hagi tagamata jätmise määrust ei ole võimalik vaidlustada, on isikult võetud seega õigus vaidlustada makstud kautsjoni riigituludesse arvamine kui PS § 113 järgse lõivu tasumine.
26. Kolleegiumi arvates tuleb hagi tagamist taotlenud isikule võimaldada PS § 24 lg 5 alusel hagi tagamata jätmise määruse peale, millega arvati tasutud kautsjon riigituludesse, edasi kaevata, et oleks võimalik hagi tagamata jätmise aluste kontrolli kaudu kontrollida ka hagi tagamise kautsjoni riigituludesse arvamise seaduslikkust. Kohtusüsteemi efektiivsuse tagamise eesmärk ei õigusta hagi tagamist taotlenud isikult hagi tagamata jätmise määruse ja seega kautsjoni riigituludesse arvamise vaidlustamise võimaluse äravõtmist, eriti kuna seda ei saa kontrollida ka hiljem mingis muus menetluses.
Seetõttu ei ole TsMS § 390 lg 1 esimesest lausest ja § 660 lg-st 1 tulenev piirang, mis ei võimalda kaebeõigust kohtumääruse osas, mille alusel arvati kautsjon riigituludesse, mõõdukas ning riivab ebaproportsionaalselt PS § 24 lg-s 5 sätestatud edasikaebeõigust. Nimetatud tsiviilkohtumenetluse seadustiku sätted tuleb tunnistada põhiseadusega vastuolus olevaks ja kehtetuks osas, milles need ei võimalda edasi kaevata hagi tagamise taotluse rahuldamata jätmise määruse peale, mille alusel arvati kautsjon riigituludesse.
27. Tulenevalt eelnevast võivad hagi tagamist taotlenud ja kautsjoni tasunud isikud hagi tagamata jätmise korral esitada määruse peale määruskaebuse sarnaselt TsMS § 390 lg 1 esimese lause teiste juhtumitega. Sarnaselt TsMS § 390 lg 1 esimeses lauses sätestatud teiste juhtumitega kehtib ka hagi tagamata jätmise määruse, millega arvati tasutud kautsjon riigituludesse, puhul TsMS § 390 lg 1 teisest lausest tulenev piirang, st maakohtu määruse peale esitatud määruskaebuse kohta tehtud ringkonnakohtu määruse peale ei saa Riigikohtule edasi kaevata.
Märt RASK Peeter JEROFEJEV Villu KÕVE
Priit PIKAMÄE Harri SALMANN


text:
Eelotsusetaotlus – Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Määrus (EÜ) nr 44/2001 – Kohtualluvus, kohtuotsuste tunnustamine ja täitmine tsiviil- ja kaubandusasjades – Esemeline kohaldamisala – Alusetul rikastumisel põhinev nõue – Alusetu rikastumine – Konkurentsiõiguse rikkumise eest määratud trahvi põhjendamata tagastamisest tulenev nõue
Kohtuasjas C‑102/15,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Fővárosi Ítélőtábla (Budapesti kõrgema astme kohus, Ungari) 16. veebruari 2015. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 2. märtsi 2015, menetluses
koosseisus: koja president M. Ilešič, kohtunikud C. Toader (ettekandja), A. Rosas, A. Prechal ja E. Jarašiūnas,
arvestades kirjalikus menetluses ja 14. jaanuari 2016. aasta kohtuistungil esitatut,
– Gazdasági Versenyhivatal, irodavezető (Jogi Iroda) L. Bak,
– Siemens Aktiengesellschaft Österreich, ügyvéd C. Bán ja ügyvéd Á. Papp,
– Ungari, esindajad: M. Z. Fehér ja G. Koós ning A. M. Pálfy,
– Saksamaa valitsus, esindajad: T. Henze ning J. Kemper ja J. Mentgen,
– Euroopa Komisjon, esindajad: A. Tokár ja M. Wilderspin,
1 Eelotsusetaotlus käsitleb seda, kuidas tõlgendada nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT 2001, L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42) artikli 5 punkti 3.
2 Taotlus on esitatud kohtumenetluses Gazdasági Versenyhivatali (Ungari konkurentsiamet) ja Siemens Aktiengesellschaft Österreichi (edaspidi „Siemens“) vahel esimese poolt viimase vastu esitatud nõude osas, mis põhineb alusetul rikastumisel.
3 Määruse nr 44/2001 põhjendused 7 ja 19 sätestavad:
(19) Tuleks tagada Brüsseli konventsiooni [27. septembri 1968. aasta Brüsseli konventsioon kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT 1972, L 299, lk 32), mida on muudetud konventsioonidega uute liikmesriikide ühinemisel kõnealuse konventsiooniga] ja käesoleva määruse vaheline järjepidevus ning selleks tuleks ette näha üleminekusätted. Järjepidevust on vaja ka Euroopa [Liidu] Kohtu tõlgendustes [nimetatud] konventsiooni kohta ning [3. juuni 1971. aasta] protokolli[, mis käsitleb 1968. aasta konventsiooni (kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades) tõlgendamist Euroopa Kohtu poolt (EÜT 1998, C 27, lk 28)] tuleks kohaldada ka kohtuasjade suhtes, mille menetlus on käesoleva määruse jõustumise ajal pooleli.“
4 Selle määruse artikli 1 lõige 1 määratleb selle esemelise kohaldamisala järgmiselt:
5 Määruse artikli 2 lõige 1 näeb ette:
6 Sama määruse II peatüki 2. jaos „Kohtualluvus erandjuhtudel“ [edaspidi on mõiste „kohtualluvus erandjuhtudel“ asemel kasutatud täpsemat mõistet „valikuline kohtualluvus“] sisalduvas artiklis 5 on ette nähtud:
Seadus ebaausa äritegevuse kohta
7 1996. aasta seaduse nr LVII, millega keelatakse ebaaus või konkurentsi piirav äritegevus (tisztességtelen piaci magatartás és a versenykorlátozás tilalmáról szóló 1996. évi LVII. törvény, edaspidi „seadus ebaausa äritegevuse kohta“) § 83 lõike 5 põhikohtuasjale kohaldatav redaktsioon sätestab:
„Juhul kui asja menetlenud konkurentsiameti otsus rikub õigusnormi ja puudutatud isikul tekib sellest tulenevalt õigus nõuda trahvisumma tagasi, siis tagastatava summa eest tuleb tasuda ka viivist keskpanga baasintressi kahekordse määra alusel.“
8 Tsiviilkohtumenetluse seadustiku § 130 lõike 1 punkti a kohaselt jätab kohus hagiavalduse tagaselja läbi vaatamata, kui on võimalik kindlaks teha, et Ungari kohtu pädevus on seaduse või rahvusvahelise lepingu sätte alusel välistatud.
9 Selle seadustiku § 157/A lõike 1 punkti b kohaselt juhul, kui hagiavalduse tagaselja läbivaatamata jätmine ei ole tsiviilkohtumenetluse seaduse § 130/A lõike 1 punktis a nimetatud põhjusel põhjendatud, kuid Ungari kohtu pädevust ei saa ühegi muu kohtualluvuse normi alusel kindlaks teha, lõpetab kohus menetluse, kui kostja väidab, et kohtul pädevus puudub.
10 1959. aasta seaduse nr IV tsiviilseadustiku kohta § 301 lõike 1 kohaselt on võlgnik rahalise võla korral kohustatud alates hilinemise tekkimise ajast tasuma viivist viivituse tekkimise ajavahemikule eelneva viimase kuue kuu viimasel päeval kehtinud keskpanga baasintressi alusel ka siis, kui võlg on muidu intressivaba, välja arvatud kui seaduses on sätestatud teisiti. Intressi maksmise kohustus tekib ka siis, kui võlgniku hilinemine on põhjendatud.
11 Selle seadustiku § 339 lõike 1 kohaselt on isik, kes tekitab teisele isikule ebaseaduslikult kahju, kohustatud selle hüvitama. Ta vabaneb vastutusest, kui tõendab, et tegutses viisil, mida sarnases olukorras võib temalt üldjuhul oodata.
12 Nimetatud seadustiku artikli 361 on sõnastatud järgmiselt:
„(1) Igaüks, kes saab teist isikut kahjustades alusetut varalist kasu, on kohustatud selle kahju hüvitama.
(2) Alusetult saadut ei ole kohustatud tagastama isik, kes jäi sellest enne tagasinõudmist ilma, välja arvatud juhul, kui
a) isik oleks pidanud arvestama tagastamiskohustusega ja on võimalik tuvastada, et ta vastutas alusetu rikastumise tagajärgede lõpetamise eest, või
b) isiku alusetu rikastumine toimus pahauskselt.
13 Sama seadustiku § 364 kohaselt tuleb muudel juhtudel alusetu rikastumise suhtes kohaldada analoogia alusel kahju hüvitamist käsitlevaid eeskirju.
14 Konkurentsi järelevalveasutus määras Austria asukohaga äriühingule Siemens konkurentsiõiguse normide rikkumise eest 159 000 000 Ungari forintit (HUF) (ligikaudu 507 000 eurot) trahvi. Siemens vaidlustas trahvi Ungari halduskohtus. Kuna sellise kaebuse esitamine kohtule ei peata Ungari õiguse kohaselt otsuse täitmist, tasus see äriühing trahvi.
15 Esimese astme otsuse teinud halduskohus vähendas trahvi summat 27 300 000 forintini (ligikaudu 87 000 eurot). Apellatsiooniastme kohus kinnitas seda otsust.
16 Konkurentsiamet maksis jõustunud teise astme halduskohtu otsuse alusel 31. oktoobril 2008 Siemensile tagasi selle asutuse poolt esialgu määratud trahvi summa ning esimese ja teise astme halduskohtute otsustes kindlaksmääratud summa vahe, mis oli 131 700 000 forintit (ligikaudu 420 000 eurot). See asutus tasus Siemensile tagastamisele kuuluvalt summalt ka ebaausat äritegevust käsitleva seaduse § 83 lõike 5 alusel viivist 52 016 230 forintit (ligikaudu 166 000 eurot).
17 Kuna konkurentsiamet esitas teise astme kohtu otsuse peale kassatsioonkaebuse, otsustas Kúria (Ungari kõrgeim kohus), et esialgu määratud trahv oli põhjendatud. Sellest tulenevalt tasus Siemens 25. novembril 2011 konkurentsiametile trahvi 131 700 000 forintit, kuid ei olnud nõus tasuma 52 016 230 forintit, mis oli selle asutuse poolt tasutud intressidele vastav summa.
18 Konkurentsiamet esitas 12. juulil 2013 Fővárosi Törvényszékile (Budapesti kohus, Ungari) tsiviilseadustiku § 361 lõike 1 alusetut rikastumist käsitlevate sätete alusel alusetult saadu tagastamise hagi nõudega tagastada 52 016 230 forintit ja maksta selle eest viivist alates 2. novembrist 2008, mis on esimene tööpäev, mis järgneb Siemensile 131 700 000 forinti suuruse summa alusetult tagastamisele.
19 See asutus nõudis ka, et Siemens maksaks talle tagasi 131 700 000 forinti suuruselt summalt ajavahemiku 2. november 2008 – 24. november 2011 (mis on selle summa konkurentsiametile tagasimaksmisele eelnev päev) eest arvutatud viivise 29 183 277 forintit (ligikaudu 93 000 eurot), väites et see summa oleks sel ajavahemikul pidanud olema tema käsutuses, kuna tema esialgne otsus tunnistati ex tunc õiguspäraseks.
20 Konkurentsiamet väitis Fővárosi Törvényszékis (Budapesti kohus), et alusetu rikastumine kuulub lepinguvälise kahju tekitamisega võrdsustatud tegevuse mõiste alla ja et kõnesolevas asjas on kohaldatav määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 3 kohane valikulise kohtualluvuse säte.
21 Siemens esitas omakorda väite kohtu pädevuse puudumise kohta ja palus menetlus kohtuasjas lõpetada, väites et määruse nr 44/2001 artikli 5 punkt 3 ei ole käesolevale asjale kohaldatav ning et seega on selle määruse artikli 2 lõike 1 alusel põhikohtuasja kohtumenetluse läbiviimiseks pädevad Austria, mitte Ungari kohtud.
22 Kuna Fővárosi Törvényszék (Budapesti kohus) nõustus 12. juuni 2014. aasta määrusega kohtualluvust vaidlustava väitega, kaebas konkurentsiamet selle määruse eelotsusetaotluse esitanud kohtusse edasi.
23 Viimati nimetatud kohus märgib, et Euroopa Kohtu praktikast, eelkõige 18. juuli 2013. aasta kohtuotsusest ÖFAB (C‑147/12, EU:C:2013:490) ei tulene selgeid juhiseid, mis võimaldavad tal teha otsuse selle kohta, kas Ungari kohtutel on määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 3 kohaselt valikuline kohtualluvus või mitte, et menetleda sellist asja, nagu on vaatluse alla põhikohtuasjas. Ta on seisukohal, et nõue, mida konkurentsiamet väidab endal olevat Siemensi vastu, ei ole lepinguline nõue. Ta leiab vastupidi, et selles sättes esitatud valikulise kohtualluvuse eeskirja kohaldamist ei saa välistada.
24 Nimetatud kohus arutleb eelkõige selle üle, kas autonoomse, kuid kitsa tõlgendamise põhimõtet, mida tuleb kohaldada määruse nr 44/2001 artikli 5 punktile 3, tuleb tõlgendada selliselt, et see lubab kohaldada seda valikulise kohtualluvuse eeskirja sellises asjas, nagu on vaatluse all põhikohtuasjas, milles kostja vastutus põhineb üksnes alusetul rikastumisel, mitte süül või mõnel muul vastutuse tekkimise alusel.
25 Neil asjaoludel otsustas Fővárosi Ítélőtábla (Budapesti kõrgema astme kohus) peatada menetluse kohtuasjas ja esitada järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas sellist võlanõuet, mis tuleneb konkurentsiasutuse poolt teises liikmesriigis registreeritud isikule konkurentsi järelevalvemenetluses määratud ja selle isiku poolt tasutud trahvi tagasimaksmisest – mis osutus hiljem alusetuks – ja millega konkurentsiasutus nõuab, et isik tagastaks talle tagasimaksmise puhul seaduses kindlaks määratud ja konkurentsiasutuse poolt välja makstud intressid, saab lugeda nõudeks, mis tuleneb lepinguvälise kahju tekitamisega võrdsustatud tegevusest vastavalt määruse nr 44/20015 artikli 5 punktile 3?“
26 Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib sisuliselt, kas määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 3 tuleb tõlgendada nii, et selline alusetul rikastumisel põhinev nõue, millega liikmesriigi konkurentsiasutus nõuab teises liikmesriigis registreeritud isikult, et ta tagastaks talle intressid, mille ta maksis sellele ettevõtjale esimese liikmesriigi halduskohtu otsuse tagajärjel, millega vähendati sellele ettevõtjale nimetatud ametiasutuse määratud trahvi, kui kõrgeim kohus tühistas hiljem viimati nimetatud otsuse ja jättis jõusse esialgu määratud trahvisumma, kuulub lepinguvälise kahju tekitamisega võrdsustatud tegevuse alla nimetatud sätte tähenduses.
27 Kõigepealt tuleb analüüsida, kas selline nõue kuulub määruse nr 44/2001 esemelisesse kohaldamisalasse.
28 Seoses sellega tuleb meelde tuletada, et kuna määrus nr 44/2001 asendab 27. septembri 1968. aasta konventsiooni kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades, mida on muudetud hilisemate konventsioonidega uute liikmesriikide ühinemisel kõnealuse konventsiooniga, (edaspidi „Brüsseli konventsioon“), siis võib Euroopa Kohtu tõlgendusi konventsiooni sätetele laiendada ka nimetatud määrusele, kui nende aktide sätted on sisult võrdväärsed (kohtuotsus, 14.11.2013, Maletic, C‑478/12, EU:C:2013:735, punkt 27 ja seal viidatud kohtupraktika).
29 Nagu nähtub määruse nr 44/2001 artikli 1 lõikest 1, piirdub nimetatud nii määruse kui ka Brüsseli konventsiooni reguleerimisala mõistega „tsiviil- ja kaubandusasjad“.
30 Liikmesriikidele ja huvitatud isikutele määrusest nr 44/2001 tulenevate õiguste ja kohustuste võrdsuse ja ühetaolisuse võimalikult paremaks tagamiseks ei tohi mõistet „tsiviil- ja kaubandusasjad“ tõlgendada lihtsalt viitena ühe või teise riigi siseriiklikule õigusele. Seda mõistet tuleb käsitada autonoomsena, mida tõlgendades tuginetakse ühelt poolt nimetatud määruse eesmärkidele ja süsteemile ning teiselt poolt siseriiklike õigussüsteemide kogumist tulenevatele üldpõhimõtetele (kohtuotsus, 23.10.2014, flyLAL-Lithuanian Airlines, C‑302/13, EU:C:2014:2319, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika).
31 Selleks et kindlaks teha, kas mingi valdkond kuulub või ei kuulu selle määruse kohaldamisalasse, peab analüüsima neid tegureid, mis iseloomustavad vaidluse poolte vaheliste õigussuhete laadi või vaidluse eset (vt selle kohta kohtuotsused, 11.4.2013, Sapir jt, C‑645/11, EU:C:2013:228, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 12.9.2013, C‑49/12, Sunico jt, EU:C:2013:545, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika).
32 Euroopa Kohus on seega asunud seisukohale, et kuigi teatavad ametiasutuse ja eraõigusliku isiku vahelised vaidlused võivad kuuluda määruse nr 44/2001 reguleerimisalasse, ei ole see nii, kui ametiasutus teostab avalikku võimu (vt selle kohta kohtuotsused, 11.4.2013, Sapir jt, C‑645/11, EU:C:2013:228, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 12.9.2013, Sunico jt, C‑49/12, EU:C:2013:545, punkt 34).
33 Selleks et tuvastada, kas sellises vaidluses, nagu on vaatluse all põhikohtuasjas, on sellega tegemist, tuleb kindlaks teha pooltevaheline õigussuhe ning analüüsida esitatud hagi alust ja selle menetlemise korda (vt selle kohta kohtuotsused, 15.5.2003, Préservatrice foncière TIARD, C‑266/01, EU:C:2003:282, punkt 23; 11.4.2013, Sapir jt, C‑645/11, EU:C:2013:228, punkt 34, ning 12.9.2013, Sunico jt, C‑49/12, EU:C:2013:545, punkt 35).
34 Selles osas tuleb märkida, et kuigi konkurentsiõiguse rakendamisega seotud „eraõiguslikud“ hagid kuuluvad määruse nr 44/2001 kohaldamisalasse (vt selle kohta kohtuotsused, 23.10.2014, flyLAL-Lithuanian Airlines, C‑302/13, EU:C:2014:2319, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 21.5.2015, CDC Hydrogen Peroxide, C‑352/13, EU:C:2015:335, punkt 56), on samavõrd selge – nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 34 –, et karistus, mille haldusasutus on määranud talle riigi õigusaktidega antud volituste teostamisel, kuulub haldusasjade mõiste kohaldamisalasse, mis ei kuulu määruse nr 44/2001 kohaldamisalasse vastavalt selle artikli 1 lõikele 1. See hõlmab kindlasti trahve konkurentsi piiramist keelavate liikmesriigi õigusnormide rikkumise eest.
35 Kuigi põhikohtuasi ei ole käesolevas asjas otseselt seotud trahviga, mille konkurentsiamet määras Siemensile konkurentsiõiguse sätete rikkumise eest, on see vaidlus siiski tihedalt seotud selle trahviga ja põhikohtuasja poolte erimeelsustega selle üle, kas see on seaduslik. Nimelt on konkurentsiameti poolt nimetatud vaidluses esitatud võlanõude allikaks asjaolu, et Siemens tasus esialgu nimetatud trahvi, see ametiasutus tagastas selle esimese ja teise astme halduskohtute otsuse tagajärjel selle summat vähendada osaliselt ning Siemens tasus selle viimaks täielikult pärast seda, kui Kúria (kõrgeim kohus) tegi otsuse jätta selle esialgne summa jõusse.
36 Võlanõude kohta, mis vastab intressidele, mida konkurentsiamet Siemensile trahvi osalise tagasimaksmise ajal maksis – s.o 52 016 230 forintit –, tuleb sedastada, et nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 39, see tulenes automaatselt ebaausat äritegevust käsitleva seaduse § 83 lõike 5 kohaldamisest.
37 Nimelt tundub Ungari haldusmenetluse praktikast nähtuvat, et iga kord, kui halduskohtud tühistavad või vähendavad nimetatud ametiasutuse poolt määratud trahvi, makstakse puudutatud ettevõtjale ebaausat äritegevust käsitleva seaduse § 83 lõike 5 alusel intressi, mida sama ametiasutus nõuab hiljem tagasi, kui trahv jäetakse hiljem selle esialgses summas jõusse.
38 Sellest tuleneb, et põhikohtuasi, milles konkurentsiamet nõuab Siemensilt sellise võla tasumist, mis tuleneb tema poolt sellele ettevõtjale määratud trahvist, kuulub halduskohtumenetluse valdkonda.
39 See, et konkurentsiamet esitas Siemensi vastu Ungari tsiviilkohtutele hagi, ei muuda selles osas midagi.
40 Euroopa Kohus otsustas seoses sellega, et sellest, et hageja saab nõuda kulude hüvitamist seoses sellise nõudeõigusega, mille allikas on avaliku võimu akt või toiming, olenemata sellest, milline on liikmesriigi õiguses selle jaoks ette nähtud menetlus, piisab selleks, et vaidlust ei loeta Brüsseli konventsiooni kohaldamisealasse kuuluvaks (vt selle kohta kohtuotsus, 16.12.1980, Rüffer, 814/79, EU:C:1980:291, punkt 15).
41 Lisaks, erinevalt kohtuasjast, milles tehti 11. aprilli 2013. aasta kohtuotsus Sapir jt (C‑645/11, EU:C:2013:228), milles oli vaatluse all haldusasutuse poolt ekslikult enammakstu tagastamise nõue, ei makstud põhikohtuasjas nõutavat summat Siemensile ekslikult, vaid see tekkis põhikohtuasjas vaadeldavale haldusmenetlusele kohaldatava seaduse alusel.
42 Sellest tuleneb, et selline alusetul rikasutmisel põhinev nõue, nagu on vaatluse all põhikohtuasjas, ei kuulu määruse nr 44/2001 esemelisesse kohaldamisalasse.
43 Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb eelotsuse küsimusele vastata, et selline alusetul rikasutmisel põhinev nõue, nagu on vaatluse all põhikohtuasjas ja mis tuleneb konkurentsiõiguse rikkumise menetluses määratud trahvi tagastamisest, ei kuulu valdkonda „tsiviil- ja kaubandusasjad“ määruse nr 44/2001 artikli 1 tähenduses.
Selline alusetul rikastumisel põhinev nõue, nagu on vaatluse all põhikohtuasjas ja mis tuleneb konkurentsiõiguse rikkumise menetluses määratud trahvi tagastamisest, ei kuulu valdkonda „tsiviil- ja kaubandusasjad“ nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määruse (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 1 tähenduses.

matches:
§ 83
§ 130
kohus
§ 157
§ 130
kohus
§ 301
§ 339
§ 364
kohus
§ 83
§ 361
kohus
kohus
kohus
kohus
Kohus
§ 83
§ 83
Kohus


Saku valla vallaliinidele bussiveoks liiniloa taotlemise, läbivaatamise ja väljastamise kord – Riigi Teataja
Saku valla vallaliinidele bussiveoks liiniloa taotlemise, läbivaatamise ja väljastamise kord
Saku valla vallaliinidele bussiveoks liiniloa taotlemise, läbivaatamise ja väljastamise kord - sisukord
§ 3 Liiniloa andja
§ 4 Liiniloa taotlemiseks esitatavad dokumendid
§ 5 Liiniloa taotluse läbivaatamine
§ 6 Liiniloa andmisest keeldumine
§ 7 Liiniloa andmisest teatamine
§ 8 Liiniloa alusel veo alustamine
§ 9 Liiniloa kehtimine
§ 10 Liiniloa andmed
RT IV, 21.11.2011, 61
Vastu võetud 27.09.2005 nr 11
Määrus kehtestatakse ühistranspordiseaduse § 34 lõike 1, kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lõike 1, § 30 lõike 1 punkti 2 ja Saku Vallavolikogu 17.juuni 2004.a otsuse nr 55 punkti 2.3 alusel.
(1) Käesolev kord (edaspidi kord) sätestab Saku valla haldusterritooriumil vallaliinidele bussiveo liiniloa taotlemise, läbivaatamise ja väljastamise reeglid.
(2) Korda kohaldatakse koos Eesti Vabariigis kehtivate õigusaktidega.
(1) Liiniluba on korra tähenduses dokument, mis tõendab vedaja õigust korraldada kommertsliinivedu (kaasa arvatud eriotstarbeline) liiniloale märgitud liinil.
(2) Avaliku teenindamise leping on korra tähenduses leping, mis tõendab vedaja õigust korraldada avalikku liinivedu (kaasa arvatud eriotstarbeline) ühel või mitmel liinil või teatava liinivõrgu ulatuses.
§ 3. Liiniloa andja
(1) Liiniloa annab vedajale, kellel on ühistranspordiluba, bussiveoks vallaliinil Saku Vallavalitsus (edaspidi vallavalitsus).
(2) Vallavalitsus korraldab ühistranspordiseaduse § 34 lõike 4 punktis 1 nimetatud liiniveole vedaja valimiseks avaliku konkursi, kui:
(3) Avaliku konkursita antakse liiniluba vedajale, kes:
§ 4. Liiniloa taotlemiseks esitatavad dokumendid
(1) Liiniloa taotleja esitab liiniloa andjale järgmised dokumendid:
3) sõiduplaani kavand, mis on allkirjastatud vedaja poolt. Sõiduplaani kavand esitatakse nii paberikandjal kui ka elektrooniliselt;
4) teenindamiseks vajalike sõidukite olemasolu tõendavad dokumendid;
(2) Sõiduplaani kavand peab sisaldama järgmisi andmeid:
3) liini number (täidab vallavalitsus);
4) sõiduplaani kehtima hakkamise kuupäev (täidab vallavalitsus);
5) ühistranspordi peatuste nimetused sõitjate sisenemiseks ja väljumiseks vallaliinil;
6) liini väljumisajad peatustest, peatustevahelised kellaajad kasvavas kokkuvõttes ja liini lõpp-punkti saabumisajad;
7) peatustevahelised kaugused ja kaugus kasvavas kokkuvõttes liini algpunktist liini lõpp-punktini;
8) liiniliikluse periood (aastaringselt, teatud perioodil) ja sagedus (iga päev, teatud päevadel);
9) ühistranspordi liikumistee (tänav, tee, maantee);
10) vajalikud märkused.
(3) Liiniloa andjale esitatud dokumente ei avaldata kolmandatele isikutele, kui seadusega ei ole sätestatud teisiti.
§ 5. Liiniloa taotluse läbivaatamine
(1) Vallavalitsus annab ühistranspordiseaduse § 34 lõikes 5 sätestatud avaliku konkursi alusel valitud vedajale liiniloa 15 kalendripäeva jooksul pärast avaliku konkursi lõppemist. Teistele konkursil osalejatele teatatakse konkursi tulemustest posti teel või elektrooniliselt 15 kalendripäeva jooksul pärast konkursi lõppemist.
(2) Vallavalitsus kontrollib liiniloa taotleja maksuvõlgnevuse puudumist.
(3) Vallavalitsus teeb otsuse liiniloa andmise kohta vastavalt ühistranspordiseaduse § 34 lõikele 6 ilma avaliku konkursita või liiniloa andmise keeldumise otsuse posti teel või elektrooniliselt liiniloa taotlejale teatavaks 30 kalendripäeva jooksul pärast käesoleva korra § 4 lõikes 1 nimetatud dokumentide esitamist. Kui liiniloa taotluse menetlemiseks on vaja koguda lisaandmeid, võib taotluse läbivaatamise tähtaega pikendada kuni 30 päeva võrra. Tähtaja pikendamisest teatatakse taotluse esitajale kirjalikult.
(4) Kui liiniloa saamiseks esitatud dokumentides on puudusi, määratakse taotlejale tähtaeg puuduste kõrvaldamiseks. Puuduste kõrvaldamiseks määratud tähtajaks peatub käesoleva paragrahvi lõikes 3 taotluse läbivaatamiseks sätestatud tähtaeg.
§ 6. Liiniloa andmisest keeldumine
Vallavalitsus võib keelduda liiniloa andmisest, kui liiniloa taotleja on maksuvõlglane või kui ilmneb, et:
3) taotletakse liiniluba liinile, kui eesmärk on olemasolevate liinidega võrreldes ainult kõige tulusamate liiniosade teenindamine;
4) liiniloa taotlejat, tema vedude eest vastutavat isikut või tema juures töölepingu alusel töötavat ühissõidukijuhti on seoses ametialase tegevusega karistatud väärteo eest veokorralduse, ühissõidukijuhi töö- ja puhkeaja reguleerimise, liiklusohutuse, sõidukiohutuse või keskkonnakaitse valdkonnas ja sellest on möödunud vähem kui kuus kuud;
5) liiniloa taotlejale on tehtud ettekirjutus ühistranspordiseaduse § 46 lõike 1 punktis 2 või § 46 lõike 2 punktis 1 nimetatud alustel ja sellest on möödunud vähem kui kuus kuud.
§ 7. Liiniloa andmisest teatamine
Vallavalitsus peab liiniloa andmisest teatama ühistranspordiloa andnud ametiasutusele liiniloa andmisest alates viie tööpäeva jooksul.
§ 8. Liiniloa alusel veo alustamine
(1) Vallasisese kommertsliiniveo korral on liiniloa omanik kohustatud alustama liiniloale märgitud vedu liiniloa väljastamise päevast arvates 15 kalendripäeva jooksul.
(2) Vallavalitsuse ja liiniloa omaniku vastastikusel kokkuleppel võib liiniloale märgitud veo alustamise tähtpäeva määrata ka käesoleva paragrahvi lõikes 1 toodud tähtajast hilisemaks kuupäevaks.
§ 9. Liiniloa kehtimine
(1) Kui liiniloa taotleja ei soovi liiniluba lühemaks ajaks, antakse see esmakordselt kaheks aastaks ja järgmistel kordadel viieks aastaks.
(2) Liiniluba kehtib üksnes ühistranspordiloa kehtivuse ajal. Ühistranspordiloa kehtetuks tunnistamise korral või liiniloa tähtaja lõppemisel liiniloa kehtivus lõpeb. Kui ühistranspordiloa tähtaeg lõpeb liiniloa tähtajast varem, peab vedaja enne ühistranspordiloa tähtaja lõppemist esitama taotluse uue ühistranspordiloa saamiseks ühistranspordiseaduses ettenähtud korras.
(3) Vallavalitsus võib liiniloa omanikule teha puuduste kõrvaldamiseks ettekirjutuse või liiniloa kindlaksmääratud ajaks peatada või tunnistada kehtetuks, kui liiniloa omanik või tema juures töölepingu või muul lepingulisel alusel töötav ühissõidukijuht:
1) ei täida ametialases tegevuses ühistranspordiseaduse, teeseaduse, töö- ja puhkeaja seaduse, liiklusseaduse või käesoleva korra või nende alusel vastuvõetud aktidega kehtestatud nõudeid;
2) liiniloa omanik ei ole alustanud tegevust sõiduplaaniga ettenähtud ajal või ei ole korraldanud vedu regulaarselt.
(4) Vallavalitsus võib liiniloa tunnistada kehtetuks vedaja taotlusel. Kui vedaja taotleb liiniloa kehtetuks tunnistamist, peab ta sellest teatama liiniloa andjale vähemalt 90 kalendripäeva ette.
(5) Kui liiniloa tähtaeg on lõppenud või kui selle kehtivus on peatatud või kui liiniluba on tunnistatud kehtetuks, tuleb liiniluba selle andjale viie tööpäeva jooksul tagastada.
§ 10. Liiniloa andmed
(1) Liiniloale märgitakse:
2) registreeritud asukoht ja registrikood;
3) liini nimetus ning liini alg- ja lõpp-punkt;
4) liiniloa andja nimetus;
5) liiniloa number;
7) liiniloa kehtimise aeg;
8) vajaduse korral sõiduki sõitjakohtade arv.
(2) Liiniloa allkirjastab Saku vallavanem või tema poolt volitatud isik.
(1) Käesolevas korras nimetatud dokumentide registreerimine, edastamine ja hoidmine vallavalitsuses toimub vastavalt Saku Vallavalitsuse asjaajamiskorrale ja kehtivale seadusandlusele.
(2) Kinnitada liiniloa avalduse vorm vastavalt lisale 1.
(3) Kinnitada liiniloa vorm vastavalt lisale 2.
(4) Määrus jõustub 01.oktoobril 2005.a.
Lisa 1 Liiniloa avalduse vorm
Lisa 2 Liiniloa vorm


Riigikogu 26.03.2014 seadus; jõustumiskuupäev 01.10.2014
redaktsioon 15.03.2019 [RT I, 13.03.2019, 14]
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud kindlustuskohustuse erisust ei kohaldata käesoleva seaduse § 4 punktides 3-5 nimetatud sõidukite suhtes.
(3) Kui Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusest (EÜ) nr 864/2007 lepinguväliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta (ELT L 199, 11.07.2007, lk 40-49) ei tulene teisiti, kohaldatakse õigusvastaselt tekitatud kahju hüvitamisele selle riigi õigust, kus kindlustusjuhtum aset leidis.
(2) Fond on Rohelise Kaardi Büroode Nõukogu (inglise keeles Council of Bureaux) liige ja rohelise kaardi büroo Eestis.
(4) Liiklusregistris registreeritud sõidukite puhul lähevad lepingust tulenevad kindlustusvõtja õigused ja kohustused üle kindlustuskohustusega isikule liiklusregistris kindlustuskohustusega isiku kohta kande tegemisest arvates. Vastavalt kohaldatakse võlaõigusseaduse §-des 495-498 ja §-s 524 sätestatut.
(1) Asja kahjustamise või hävimise korral kohaldatakse võlaõigusseaduse § 132 lõigetes 1-3 sätestatut käesolevast paragrahvist tulenevate erisustega.
(1) Kahjustatud isiku surma korral maksab kindlustusandja võlaõigusseaduse § 129 lõigetes 3-6 nimetatud isikutele hüvitist (edaspidi ülalpidamishüvitis) käesolevas seaduses sätestatud ulatuses.
(1) Kindlustusandja tuvastab terviseseisundit arvesse võttes isikul üldise töövõime vähenemise protsentides skaalal 10-100 ja eraldi kindlustusjuhtumist tingitud töövõime vähenemise protsentides skaalal 10-100, kaasates töövõime vähenemise ulatuse tuvastamiseks vajaduse korral arstiõppe läbinud isiku. Töötamist osaliselt takistavaks loetakse üldise töövõime vähenemist alates 40 protsendist.
(3) Kindlustusandja tuvastab kahjustatud isikul üldise töövõime vähenemise 40-90 protsenti, kui:
(1) Ülalpidamishüvitise ja töövõimetushüvitise (edaspidi käesolevas paragrahvis hüvitis) arvutamise aluseks on kahjustatud isiku ühe kalendripäeva netotulu, mis leitakse kahjustatud isiku sotsiaalmaksuga maksustatud tulust, millest arvatakse maha tulumaks ja isiku töötuskindlustusmakse, ning seejärel jagatakse käesoleva paragrahvi lõigetes 2-7 sätestatud perioodi pikkusega kalendripäevades (edaspidi netotulu). Arvestusest jäetakse välja kalendripäevad, millal kahjustatud isik oli ajutiselt töövõimetu.
(8) Kui käesoleva paragrahvi lõigete 1-7 alusel arvutatud netotulu on väiksem kui Vabariigi Valitsuse kehtestatud töötasu alammäära ja arvu 30 jagatis, loetakse kahjustatud isiku sotsiaalmaksuga maksustatavaks tuluks Vabariigi Valitsuse kehtestatud töötasu alammäära ja arvu 30 jagatis.
1) tegemist on käesoleva seaduse § 4 punktides 3-5 nimetatud sõidukiga;
(7) Käesolevas paragrahvis sätestatud fondi kohustuste suhtes kohaldatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2009/103/EÜ mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustuse ja sellise vastutuse kindlustamise kohustuse täitmise kohta kodifitseeritud versiooni (ELT L 263, 07.10.2009, lk 11-31) artikli 24 lõike 3 punkti a alusel 2002. aasta 29. aprillil lepinguriikide fondi ülesandeid täitvate asutuste vahel sõlmitud lepingut.
Kindlustusandjal või fondil on õigus välja nõuda kindlustusjuhtumi toimumise tõttu hüvitatud kahju üksnes käesolevas jaos sätestatud alustel ja tingimustel. Fondil on õigus välja nõuda ka kindlustusjuhtumi asjaolude väljaselgitamiseks tehtud mõistlikud kulutused, välja arvatud käesoleva seaduse § 57 punktides 2-5 sätestatud juhtudel. Käesolevas jaos sätestatu ei piira kindlustusandja ja fondi õigust esitada tagasinõue käesolevas jaos nimetamata isiku vastu mõnel muul seadusest tuleneval alusel.
4) käesoleva seaduse §-des 48-50 sätestatud juhtudel kahjustatud isikute ees kahju hüvitamisega seotud ülesannete täitmine;
(1) Fondile kohaldatakse kindlustustegevuse seaduse §-s 52, § 83 lõigetes 1 ja 3, § 96 lõigetes 1 ja 7, § 99 lõike 1 punktides 1-5, 7 ja 8 ning lõikes 2, § 106 lõigetes 2 ja 5, § 108 lõigetes 1 ja 2 ning §-des 129, 217-2201, 253 ja 264 kindlustusandja kohta sätestatut.
(5) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1-4 ja käesoleva seaduse §-s 711 sätestatu üle teostab järelevalvet Finantsinspektsioon kindlustustegevuse seaduse 12. peatükis sätestatud ulatuses ja korras.
(3) Eesti rahvastikuregistri volitatud töötleja esitab registrisse kindlustusvõtjate, sõidukiomanike, vastutavate kasutajate, kahjustatud isikute ja kindlustusjuhtumi põhjustanud sõidukijuhtide rahvastikuregistri seaduse § 21 lõike 1 punktides 1-4, 6-9 ja 14 nimetatud andmed.
(8) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1-3 ning 5, 6 ja 71 sätestatud registrite volitatud töötlejad ja registri pidaja esitavad registrisse andmed avaliku teabe seaduse § 439 lõike 1 punkti 5 alusel kehtestatud infosüsteemide andmevahetuskihi kaudu.
Liikluskindlustuseta sõiduki juhtimise eest või välisriigis põhiasukohta omava sõiduki juhi poolt riiklikku järelevalvet teostavale politseiametnikule või abipolitseinikule liikluskindlustuse olemasolu tõendava dokumendi esitamata jätmise eest -
(2) Kui kindlustusjuhtum toimus enne 2016. aasta 1. juulit ja isik esitab esmakordse töövõimetushüvitise taotluse 2016. aasta 1. juulil või hiljem või kindlustusjuhtum toimus enne 2016. aasta 1. juulit ja isik esitab esmakordse töövõimetushüvitise taotluse enne 2016. aasta 1. juulit, kuid 1. juuli seisuga ei ole töövõime kaotust tuvastatud, kohaldatakse käesoleva seaduse 2016. aasta 1. juulil jõustuva redaktsiooni § 28 lõigetes 5-7, §-des 281 ja 30, § 31 lõigetes 6 ja 7 ning §-s 75 sätestatut.
(3) Kui kindlustusjuhtum toimus enne 2016. aasta 1. juulit, kohaldatakse pärast 2016. aasta 1. juulit makstavatele perioodilistele töövõimetushüvitise maksetele ja püsiva töövõime kaotuse ulatuse korduvale tuvastamisele 2016. aasta 1. juulil jõustuva liikluskindlustuse seaduse redaktsiooni § 28 lõigetes 5-7, §-des 281 ja 30, § 31 lõigetes 6 ja 7 ning §-s 75 sätestatut, arvestades käesoleva paragrahvi lõikes 4 sätestatut.
<!- START 85b1 -!>
§ 86. - § 94. [Käesolevast tekstist välja jäetud.]
<!- END 85b1 -!>
1 Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2009/103/EÜ mootorsõidukite kasutamise tsiviilvastutuskindlustuse ja sellise vastutuse kindlustamise kohustuse täitmise kohta kodifitseeritud versioon (ELT L 263, 07.10.2009, lk 11-31).
Lisa. Tervisekahjustuste ja kehavigastuste liigitus raskusastmete kaupa


Tootjarühma loomise ja arendamise toetuse saamise nõuded, toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord – Riigi Teataja
Tootjarühma loomise ja arendamise toetuse saamise nõuded, toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord - sisukord
RT I, 01.07.2011, 18
Vastu võetud 28.04.2010 nr 49
RTL 2010, 22, 394
27.06.2011 RT I, 01.07.2011, 9 04.07.2011
Määrusega kehtestatakse tootjarühma loomise ja arendamise toetuse (edaspidi toetus) saamise täpsemad nõuded taotleja, kavandatava tegevuse ja taotluse kohta, toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord, taotluse vorm, toetuse määr ja suurus, abikõlblikud ja mitteabikõlblikud kulud, nõuded toetuse saajale, taotluse hindamise kriteeriumid ja taotluse hindamise kord, sealhulgas taotluse eelistamise võimalused, taotluse rahuldamise otsuse muutmise või kehtetuks tunnistamise alused ja kord ning toetuse väljamaksmise kord.
(1) Toetust võib taotleda põllumajandusministri 11. märtsi 2010. a määruse nr 25 «Tootjarühma tunnustamise taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord» (edaspidi tunnustamise määrus) alusel ja korras tootjarühmana tunnustatud tulundusühistu, kes on tunnustatud tavapõllumajandusliku ja mahepõllumajandusliku tootmisviisiga toodetava toote kohta (edaspidi taotleja).
[RT I, 01.07.2011, 9 - jõust. 04.07.2011]
4) [Kehtetu - RT I, 01.07.2011, 9 - jõust. 04.07.2011]
(1) Toetust võib taotleda tootjarühma loomise ja arendamisega seotud tegevuse kohta.
(2) Toetatav tegevus peab olema kooskõlas tunnustamise määruse § 4 lõike 1 punkti 2 või § 7 lõike 1 punkti 6 alusel esitatud tootjarühma tegevuskavaga (edaspidi tegevuskava) ja vajalik tegevuskavas nimetatud eesmärkide saavutamiseks.
(1) Tootjarühma loomise ja arendamisega seotud tegevuse puhul on abikõlblikud järgmised taotleja kulud:
1) põhikirja koostamise ja taotleja asutamise kulud, sealhulgas notariaaltoimingu kulu ja äriregistri kande tegemise kulu;
2) tunnustamise määruse alusel tootjarühma tunnustamiseks vajaliku tootjarühma liikmele kohustusliku tootmiseeskirja tunnustatud toote kohta ja tegevuskava koostamise kulud;
3) juhatuse liikme tasu, taotlejaga töösuhtes oleva töötaja töötasu ja töövõtja lepingujärgne tasu koos taotleja tasutava sotsiaalmaksuga, töötuskindlustusmaksega ja haigushüvitisega ning puhkusetasu;
4) õigus- ja raamatupidamisteenuse ostmise kulud;
5) kulud kontoritarvetele ja sideteenustele, kirjaliku teate postisaadetisena edastamise ning elektroonilise sideteenuse kasutamise kulud, sealhulgas sidevõrguga liitumise kulu;
6) tark- ja riistvara ning kontoritehnika soetamise, hoolduse ja remondi kulud;
7) taotleja kasutuses oleva ruumi üürimise või rentimise kulud;
8) taotleja kasutuses oleva ruumi parendamise kulud;
9) elektri-, kütuse- ja sõidukulud, sealhulgas kulud mootorsõiduki rendile ja kasutusrendile, kindlustuskulud ja hoolduskulud;
10) kauba ja vara kindlustuskulud;
11) tegevuseks vajaliku kontorimööbli ja varustuse ostmise ja paigaldamise kulud;
12) riigieelarvelistest või muudest Euroopa Liidu või välisvahenditest antava muu toetuse taotlemiseks avalduse ja sellega seotud dokumentide koostamiseks osutatud nõuandeteenuse maksumus, kui seda ei hüvitata muu toetuse raames;
13) keskkonnamõju hindamise või detailplaneeringu koostamise kulud, kui neid ei hüvitata muu toetuse raames;
14) tööülesande täitmisega seotud lähetus- ja majutuskulud, mis ei ületa Vabariigi Valitsuse 25. juuni 2009. a määruse nr 110 «Töölähetuse kulude hüvitise maksmise kord ning välislähetuse päevaraha alammäär, maksmise tingimused ja kord» §-s 7 sätestatud määrasid;
15) juhatuse liikmele, töötajale või toetust taotleva tulundusühistu liikmele «Täiskasvanute koolituse seaduse» §-s 2 nimetatud koolitusasutuse osutatud taotleja majandustegevusega seotud töökoolituse kulud;
16) investeeringud põhivarasse, mis on suunatud tema toodangu turustamise arendamiseks;
17) taotleja tegevusega seotud messil, näitusel, seminaril ja konverentsil osalemise kulud;
18) taotleja tegevusega seotud ja tema korraldatava seminari, koolituse, teavitamisürituse ja konverentsi korraldamise kulud, sealhulgas ruumi ja esitlustehnika rentimise kulud ning osalejate toitlustamisega seotud kulud;
19) taotleja ja tema liikmete toodetud toodete reklaami, kaubamärgi väljatöötamise ja registreerimise kulud;
20) veebilehe loomise ja haldamise kulud;
21) taotleja tegevusalaga, sealhulgas selle põllumajandustootega, mille kohta taotleja on tunnustatud, seotud turu-uuringu ja -analüüsi kulud;
22) põllumajandusministri 12. novembri 2010. a määruses nr 109 “Maaelu arengu toetuse andmisest ja kasutamisest teavitamise, selle avalikustamise ning toetatud objektide tähistamise ja Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondi (EAFRD) osalusele viitamise kord” sätestatud tegevuste tähistamisega seotud kulud.
(2) Lõikes 1 nimetatud kulud on abikõlblikud, kui nende tegemist tõendavad dokumendid ei ole väljastatud varem kui 2008. aasta 1. jaanuaril.
(3) Kõik abikõlblikud kulud peavad olema majanduslikult otstarbekad ja vajalikud toetuse eesmärgi saavutamiseks ega tohi olla põhjendamatult kõrged võrreldes tavaliselt sarnase kulu eest tasutava hinnaga. Taotleja tagab kasutatava toetusraha otstarbeka ja säästliku kasutamise.
1) kasutatud seadme ja kauba ostmiseks tehtud kulud, kui kasutatud seadme või kauba ostab taotleja, kes ei ole komisjoni määruse (EÜ) nr 800/2008 EÜ asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohaldamise kohta, millega teatavat liiki abi tunnistatakse ühisturuga kokkusobivaks (üldine grupierandi määrus) (ELT L 214, 09.08.2008, lk 3–47), artikli 2 punkti 7 tähenduses mikro-, väikese või keskmise suurusega ettevõtja või kui nimetatud seade või kaup on toodetud rohkem kui kolm aastat tagasi, selle ostmiseks on saadud toetust riigieelarvelistest või muudest Euroopa Liidu või välisabi vahenditest või muud tagastamatut riigiabi ning nimetatud seadme või kauba hind ületab selle turuväärtust ja on uue samaväärse seadme hinnaga võrdne või sellest kõrgem;
2) tolli-, sisseveo-, ja muu maks, mida hüvitatakse, tasaarveldatakse ja kustutatakse mingil muul moel ning mis ei moodusta osa Eesti maksusüsteemist või mis on ebaproportsionaalselt suur kulutus tegevuse mis tahes osale;
3) sularahamakse, teenustasu pangatoimingu eest, intress, tagatismakse ja finantsteenusega seotud muu kulu;
4) trahv, finantskaristus ja kohtumenetluse korral menetluskulud;
5) toreduslikud kulutused «Tsiviilseadustiku üldosa seaduse» § 63 tähenduses ja muud majanduslikult ebaotstarbekad kulud;
6) esinduskulu ja kulu kingitusele;
7) muud kulud, mis ei ole toetatava tegevusega otseselt seotud;
9) kulud, mis on vastuolus nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 artikliga 71 ja komisjoni määruse (EÜ) nr 1974/2006, milles sätestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 (Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta) kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad (ELT L 368, 23.12.2006, lk 15–73), artiklis 55 kehtestatud abikõlblikkuse kriteeriumitega.
(1) Taotlejale antava toetuse maksimaalse suuruse arvutamisel lähtutakse taotleja esmakordse tootjarühmana tunnustamise kuupäevast ja tema taotluse esitamise aastale vahetult eelnenud majandusaasta müügitulust, mis saadakse tema liikmete toodetud põllumajandustoote ja selle töötlemisel saadud toote müügist kokku, järgmiselt:
(3) Taotleja esmakordse tootjarühmana tunnustamise kuupäevaks loetakse kuupäev, millal tootjarühm esimest korda tunnustamise määruse alusel tunnustati.
(1) Taotleja esitab toetuse taotlemiseks selleks ettenähtud tähtajal Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Ametile (edaspidi PRIA) lisas 1 toodud vormi kohase avalduse ning selles esitatud andmeid tõendavad dokumendid (edaspidi taotlus). Lisaks esitab taotleja PRIAle lisas 1 toodud vormi kohase avalduse elektroonselt Microsoft Exceli tarkvaraga töödeldavas vormingus.
(2) [Kehtetu - RT I, 01.07.2011, 9 - jõust. 04.07.2011]
(1) Toetuse taotlemiseks esitab taotleja PRIAle avalduse ning selles esitatud andmeid tõendavad järgmised dokumendid:
1) [Kehtetu - RT I, 01.07.2011, 9 - jõust. 04.07.2011]
2) riikliku maksu maksuvõla tasumise ajatamise korral Maksu- ja Tolliameti tõend selle kohta, et taotleja on tõendi väljastamise päeva seisuga tasunud maksuvõla ajakava kohaselt. Nimetatud tõend ei tohi olla väljastatud varem kui kümme tööpäeva enne taotluse esitamise kuupäeva.
(2) Taotleja võib ettenähtud tähtajal esitada ühe taotluse.
PRIA kontrollib taotluse esitamisel nõutavate dokumentide olemasolu, taotluse vormikohast täitmist ja taotluse tähtaegset esitamist.
(1) PRIA kontrollib vastuvõetud taotluse nõuetekohasust ja selles esitatud andmete õigsust ning taotleja ja kavandatavate abikõlblike kulude vastavust määruses sätestatud nõuetele.
(3) [Kehtetu - RT I, 01.07.2011, 9 - jõust. 04.07.2011]
2) taotlus on täidetud vormikohaselt;
4) on täidetud kõik määruses sätestatud nõuded.
(1) Kui kõigi nõuetele vastavate taotluste rahastamise summa ületab toetuse liigi ja lisa 1 punktides 9.1–9.4 nimetatud tegevusvaldkonna (edaspidi tegevusvaldkonna) rahastamise eelarve, hindab PRIA nõuetele vastavaid taotlusi lisas 2 toodud hindamiskriteeriumide põhjal, andes taotlustele hindepunkte.
(2) Hindamise tulemusel koostatakse eraldi paremusjärjestused tegevusvaldkondade kohta.
(3) Taotlust hinnatakse tegevusvaldkonnas, kus taotleja müügitulu on kõige suurem.
(5) Võrdsete näitajatega taotluste puhul eelistatakse «Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse» § 60 lõike 3 alusel taotlust, mille on esitanud suurema liikmete arvuga taotleja. Kui ka see näitaja on võrdne, eelistatakse taotlejat, kelle taotluse esitamise aastale vahetult eelnenud majandusaasta tunnustatud põllumajandustoote müügist saadud tulu on suurem.
(1) Kui kõigi nõuetele vastavate taotluste rahastamise summa ei ületa toetuse liigi ja tegevusvaldkonna rahastamise eelarvet, rahuldatakse kõik nõuetele vastavad taotlused «Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse» § 62 lõike 1 alusel.
(2) Kui kõigi nõuetele vastavate taotluste rahastamise summa ületab toetuse liigi ja tegevusvaldkonna rahastamise eelarve, rahuldatakse esimesena taotlused, mille kohta on taotluse esitamise aastale vahetult eelnenud aastal tehtud taotluse rahuldamise otsus. Seejärel rahuldatakse taotluste hindamise tulemusel koostatud taotluste paremusjärjestuse alusel parimad taotlused «Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse» § 60 lõike 5 punkti 2 alusel.
(4) PRIA teeb lõigetes 1 ja 2 nimetatud taotluse rahuldamise otsuse, lõikes 3 nimetatud taotluse osalise rahuldamise otsuse või «Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse» § 62 lõike 2 või 4 alusel taotluse rahuldamata jätmise otsuse 40 tööpäeva jooksul alates taotluse esitamise tähtaja viimasest päevast.
(1) Alates taotluse esitamisest kuni viie aasta möödumiseni PRIA poolt toetuse väljamaksmisest teavitab taotleja või toetuse saaja viivitamata PRIAt kirjalikult:
2) tootjarühma ühinemisest, jagunemisest või lõpetamisest.
(2) Alates taotluse esitamisest kuni viie aasta möödumiseni PRIA poolt toetuse väljamaksmisest teavitab taotleja või toetuse saaja viivitamata PRIAt kirjalikult nõusoleku saamiseks toetuse saamise või kasutamisega seotud muust asjaolust, mille tõttu taotluses esitatud andmed ei ole enam täielikud või õiged.
1) kasutama toetusraha sihipäraselt;
2) säilitama ja kasutama põhivarana arvele võetavat investeeringuobjekti sihipäraselt vähemalt viie aasta jooksul arvates PRIA poolt toetuse väljamaksmisest;
3) saadud toetusraha kavandatud tegevuse tegemata jätmise ja põhivarana arvele võetava investeeringuobjekti mittesihipärase kasutamise korral PRIA nõudmisel tagasi maksma;
4) võimaldama teostada järelevalvet toetuse sihipärase ja tähtaegse kasutamise üle;
(2) Toetuse väljamaksmiseks esitab toetuse saaja pärast kavandatud abikõlblike kulutuste tegemist PRIAle lisas 3 toodud vormi kohase kuludeklaratsiooni koos järgmiste dokumentidega:
4) selle juhatuse liikme või töötajaga sõlmitud lepingu ärakiri, kelle kohta on tehtud asjakohased kulutused, juhatuse liikme lepingu asemel võib esitada ka juhatuse liikme tasu määramise üldkoosoleku protokolli koos juhatuse liikme kirjaliku nõusolekuga;
5) rendi- ja üürilepingu ärakiri, kui toetuse saaja kasutab üüri- või renditeenust;
6) toetuse taotleja ja selle teenuseosutaja vahelise lepingu ärakiri, kes osutab toetuse taotlejale teenust;
7) juhatuse liikme või töötaja lähetuskulude aruande ärakiri koos kuludokumentidega;
8) kasutatud seadme või kauba ostmise korral seadme või kauba hinnapakkuja kinnitus selle kohta, et ostetav seade või kaup ei ole toodetud rohkem kui kolm aastat tagasi, selle ostmiseks ei ole saadud varem toetust riigieelarvelistest või muudest Euroopa Liidu või välisvahenditest või muud tagastamatut riigiabi ning nimetud seadme või kauba hind ei ületa selle turuväärtust ja on uue samaväärse seadme või kauba hinnast madalam;
9) paragrahvi 4 lõike 1 punktis 3 nimetatud töötasu puhul tööjõukulude arvestuslehe ärakiri töötaja kuu palgaarvestuse kohta, millel on näha töötaja nimi, tööpäevad, arvestatud palgakulu koos juurdearvestustega ning sellest kinnipeetud maksud ja maksed ning muud kinnipidamised;
10) punktis 9 nimetatud maksude tasumist, maksete tegemist ja töötasu ülekandmist tõendava dokumendi ärakiri.
(3) Kapitalirendi puhul esitab toetuse saaja toetuse väljamaksmiseks PRIAle pärast investeeringu tegemist ja selle eest tasumist kapitalirendi lepingus ettenähtud korras kuludeklaratsiooni koos järgmiste dokumentidega:
(4) Kapitalirendile andja võib olla «Krediidiasutuste seaduse» alusel ja korras tegutsev krediidiasutus või tema konsolideerimisgruppi kuuluv finantseerimisasutus.
(5) Toetuse saaja esitab PRIAle lõigetes 2 ja 3 nimetatud dokumendid kuni neljas osas ühe taotluse kohta 12 kuu jooksul arvates taotluse esitamisest.
(6) Kuludeklaratsiooni koos lõigetes 2 ja 3 nimetatud abikõlblike kulude tegemist tõendavate dokumentide või nende ärakirjadega võib taotleja esitada koos taotlusega.
(1) PRIA otsustab toetuse maksmise sellise aja jooksul, et toetusraha oleks võimalik kanda toetuse saaja arvelduskontole kolme kuu jooksul arvates § 13 lõigetes 2 ja 3 nimetatud nõuetekohaste dokumentide saamisest.
(3) PRIA teeb taotluse rahuldamise otsuse muutmise otsuse või kehtetuks tunnistamise otsuse 25 tööpäeva jooksul arvates toetuse maksmisest keeldumise aluseks olevast asjaolust teadasaamisest.
Lisa 1 Tootjarühma loomise ja arendamise toetuse avaldus
Lisa 2 Tootjarühma loomise ja arendamise toetuse taotluste hindamise kriteeriumid
Lisa 3 Tootjarühma loomise ja arendamise toetuse kuludeklaratsioon tehtud kulutuste deklareerimiseks


3-1-1-7-13 Riigikohus 22.02.2013
Täitevvõimu osana ei ole uurimisasutuse ametnikul ega prokuröril pädevust algatada asjassepuutuva normi põhiseaduslikkuse järelevalve menetlust. Kohtueelset menetlust toimetav ametiisik on seotud kehtiva kriminaalmenetlusõigusega ega saa jätta seda rakendamata. (Vt RKKKo 3-1-1-119-09, p 15.)
Lähtudes KrMS §-st 337 saadab ringkonnakohus kohtuasja maakohtule uueks arutamiseks üksnes juhul, kui ta maakohtu lahendi täies ulatuses või osaliselt tühistab. Kohtulahendi tühistamine omakorda eeldab lahendi resolutiivosa tühistamist. Seadus ei näe ette võimalust tühistada üksnes kohtulahendi põhiosa, ilma resolutiivosa tühistamata. Olukorras, kus ringkonnakohus leiab, et maakohtu lahendi resolutiivosa on seaduslik, kuid põhiosas esineb puudusi, on tal KrMS § 337 lg 1 p 3 alusel võimalik jätta maakohtu lahend tühistamata ja muuta üksnes selle põhiosa. Kui ringkonnakohus aga leiab, et maakohtu lahendi põhistus on sedavõrd puudulik, et selle alusel ei ole võimalik jälgida kohtu siseveendumuse kujunemist resolutiivosas tehtud otsustuseni jõudmisel, ja et kriminaalasi tuleb seetõttu saata maakohtule uueks arutamiseks, siis tuleb tühistada ka maakohtu lahendi resolutiivosa. Seda sõltumata sellest, kas kriminaalasi saadetakse maakohtule uueks arutamiseks samas või teises kohtukoosseisus.
Kriminaalmenetluses esitatud tsiviilhagi tagamise puhul tuleneb seaduslik alus kohtuliku hüpoteegi seadmiseks vahetult TsMS § 378 lg 1 p-st 1 (koostoimes KrMS §-ga 142). Konfiskeerimise, selle asendamise või varalise karistuse tagamisel ei ole aga TsMS § 378 kohaldatav. Seaduslik alus konfiskeerimise, selle asendamise ja varalise karistuse tagamiseks tuleneb üksnes KrMS §-st 142, mis ei näe ette muid tagamise abinõusid peale vara arestimise.
Kui ringkonnakohus leiab määruse põhiosas, et maakohtu määrus tuleb tühistada ja tagastada maakohtule samas kohtukoosseisus põhistamiseks, kuid ringkonnakohtu määruse resolutiivosas maakohtu määrust üheski osas ei tühistata, siis on tegemist kriminaalmenetlusõiguse olulise rikkumisega KrMS § 339 lg 1 p 8 ja lg 2 mõttes.
Kohtuotsuste kogumi korral tekib kohtul uue kuriteo eest karistuse mõistmisel kohustus lahendada liitkaristuse mõistmisega seonduv vastavalt KarS § 65 lg-le 2. Jõustunud kohtuotsusega mõistetud karistust pole võimalik korrigeerida järgnevate kriminaalasjade menetlemise käigus. Kui sellist kohtuotsust ei vaidlustatud ega muudetud, tuli olukorras, kus süüdistatav pani toime uue kuriteo, asja arutaval kohtul järgida KarS § 65 lg-s 2 sätestatut ja liita varasema otsuse alusel mõistetud karistus hilisema kuriteo eest mõistetud karistusega. Seadusest tulenev võimalus liitkaristuse mõistmata jätmiseks kohtul sellisel juhul puudub. Seetõttu ei aktualiseerunud selle asja raames ka küsimust alates 1. juulist 2009 jõustunud KarS § 424 redaktsiooni tagasiulatuva kohaldamise võimalusest ja süüdistatava vabastamisest negatiivsetest õigusjärelmitest, mis tulenevad tema süüditunnistamisest KarS § 424 järgi. KarS § 69 lg 7 kohaselt, kui süüdimõistetu paneb üldkasuliku töö tegemise ajal toime uue kuriteo, mille eest teda karistatakse vangistusega, asendatakse talle mõistetud üldkasuliku töö tegemata osa KarS § 69 lg-s 6 sätestatud vahekorras. Liitkaristus aga mõistetakse vastavalt KarS § 65 lg-s 2 sätestatule. Kui süüdistatav paneb kuriteo toime ajal, mil ta oli kohustatud tegema üldkasulikku tööd, puudub kohtutel materiaalõiguslik alus kaaluda tema karistuse kandmisest tingimisi vabastamist vastavalt KarS §-le 74.