Piiratud maksukohustuslasena registreerimise avalduse vorm ja registreerimise kohta tehtava maksuhalduri otsuse vorm - sisukord
§ 1 Isiku piiratud maksukohustuslasena registreerimise avalduse vorm
§ 2 Piiratud maksukohustuslase registreerimise kohta tehtava maksuhalduri otsuse vorm
06.07.2005 RTL 2005, 80, 1135 22.07.2005(rakendatakse alates 1.07.2005)
18.12.2009 RTL 2009, 96, 1433 01.01.2010
Vastu võetud rahandusministri 7. aprilli 2004. a määrusega nr 77 (RTL 2004 44, 760), jõustunud 1.05.2004
§ 1. Isiku piiratud maksukohustuslasena registreerimise avalduse vorm
§ 2. Piiratud maksukohustuslase registreerimise kohta tehtava maksuhalduri otsuse vorm
Rahandusministri 7. aprilli 2004. a määruse nr 77 «Piiratud maksukohustuslasena registreerimise
avalduse vorm ja registreerimise
kohta tehtava maksuhalduri otsuse vorm» lisa 1 juurde kuuluv
«Piiratud maksukohustuslasena registreerimise avalduse täitmise juhis»
rahandusministri 18. detsembri 2009. a määruse nr 65 sõnastuses
[RTL 2009, 96, 1433 – jõust. 1.01.2010]
1. Vastavalt käibemaksuseaduse (edaspidi KMS) § 21 lõikele 2 tekib isikul kohustus registreerida ennast piiratud maksukohustuslasena, kui tema ühendusesiseselt soetatud kaupade (vastavalt KMS § 8 lõigetele 1, 2, 4 ja 5) maksustatav väärtus ületab kalendriaasta algusest arvates 160 000 krooni.
2. Vastavalt KMS § 21 lõikele 1 tekib isikul, kes saab Eesti maksukohustuslasena registreerimata välisriigi maksukohustuslaselt KMS § 10 lõikes 5 nimetatud teenust, piiratud maksukohustuslasena registreerimise kohustus teenuse saamise päevast.
3. Teenused, mille saamisel peab isik registreerima ennast piiratud maksukohustuslasena, on järgmised:
11) tasu eest alapunktides 1-10 nimetatud teenusest hoidumine, õiguse kasutamisest loobumine või olukorra talumine.
Isik on kohustatud esitama maksuhaldurile avalduse enda piiratud maksukohustuslasena registreerimiseks kolme tööpäeva jooksul alates maksukohustuslasena registreerimise kohustuse tekkimise päevast (KMS § 21 lõige 3).
Isik võib esitada maksuhaldurile avalduse enda maksukohustuslasena registreerimiseks enne registreerimiskohustuse tekkimist (KMS § 21 lõige 4).
[RTL 2009, 96, 1433 - jõust. 01.01.2010]
«Piiratud maksukohustuslasena registreerimise avalduse vorm ja registreerimise kohta tehtava maksuhalduri otsuse vorm»
.......................... nr ............
Vastavalt «Käibemaksuseaduse» paragrahvile 21 registreerida
(registrikood/isikukood .............................) piiratud maksukohustuslasena alates ……………………20….a.
(nimi ja ametinimetus)
Vastavalt «Käibemaksuseaduse» paragrahvile 25 on piiratud maksukohustuslane registreerimise päevast alates kohustatud täitma seaduses sätestatud piiratud maksukohustuslase kohustusi.


Kõrgharidusseadus – Riigi Teataja
Eurovoc: 32 HARIDUS JA KOMMUNIKATSIOON → 3206 haridus → hariduspoliitika → õpetamise kvaliteet
Eurovoc: 32 HARIDUS JA KOMMUNIKATSIOON → 3211 õpetamine → haridustase → kõrgharidus → ülikool
Eurovoc: 32 HARIDUS JA KOMMUNIKATSIOON → 3216 õpetamise korraldamine → koolielu → hariduskorraldus
Eurovoc: 64 TOOTMINE, TEHNOLOOGIA JA UURIMINE → 6416 uurimine ja intellektuaalomand → uurimispoliitika → teaduspersonal
Kõrgharidusseadus (lühend - KHaS)
Kõrgharidusseadus - sisukord
§ 2 Kõrgharidussüsteem
2 Kõrgharidustaseme õpe
§ 3 Kõrgharidustaseme õppe põhimõtted
§ 4 Õppeaasta
§ 5 Bakalaureuseõpe ja rakenduskõrgharidusõpe
§ 6 Magistriõpe
§ 7 Integreeritud bakalaureuse- ja magistriõpe
§ 8 Doktoriõpe
§ 9 Õppeõiguse taotlemine
§ 10 Õppeõiguse andmine ja kehtetuks tunnistamine
§ 11 Ühisõppekava
3 Kõrgharidustasemel õppimine
§ 12 Kõrgharidustaseme õppesse kandideerimise üldnõuded
§ 13 Kõrgharidustaseme õppesse vastuvõtt
§ 14 Täis- ja osakoormusega õppimine ning eksternõpe
§ 15 Üliõpilase õigused ja kohustused
§ 16 Õppekulude hüvitamine
§ 17 Kõrgharidustaseme õppest väljaarvamine
§ 18 Üliõpilaskond ja üliõpilasesindus
§ 19 Kõrgharidust tõendavad dokumendid
4 Kõrgkoolid
§ 20 Ülikool
§ 21 Rakenduskõrgkool
1 Avalik-õiguslik ülikool
§ 22 Avalik-õigusliku ülikooli õiguslik seisund
2 Riigi rakenduskõrgkool
§ 23 Riigi rakenduskõrgkooli õiguslik seisund ja põhimäärus
§ 24 Riigi rakenduskõrgkooli rektor
§ 25 Riigi rakenduskõrgkooli nõukogu
§ 26 Riigi rakenduskõrgkooli nõunike kogu
§ 27 Riigi rakenduskõrgkooli ühinemine avalik-õigusliku ülikooliga
3 Erakõrgkoolid
§ 28 Erakõrgkooli õiguslik seisund
§ 29 Nõuded erakooli pidajale
§ 30 Nõuded erakõrgkoolile
§ 31 Erakõrgkooli õppeõigus
§ 32 Erakõrgkooli juhtimine
5 Akadeemilised töötajad
§ 33 Akadeemilise töötaja ametikohad
§ 34 Akadeemiliste töötajate töösuhted
§ 35 Korraliste akadeemiliste töötajate atesteerimine
§ 36 Vaba semester, puhkus ja emeriteerumine
6 Kvaliteedi hindamine
§ 37 Kõrghariduse kvaliteedihindamise korraldus
§ 38 Institutsionaalne akrediteerimine
§ 39 Temaatiline hindamine
7 Rahastamine
§ 40 Rahastamise korraldus
§ 41 Tegevustoetus
§ 42 Sihttoetus
§ 43 Avalik-õiguslikule ülikoolile toetuse eraldamine
§ 44 Avalik-õigusliku ülikooli eelarve ja finantsplaan
§ 45 Riigi rakenduskõrgkoolile toetuse eraldamine
§ 46 Erakõrgkoolile toetuse eraldamine
§ 47 Rakenduskõrgharidusõppe lõpetamine
§ 48 Õppe läbiviimise õiguste kehtivus ja õppekavagruppide kvaliteedi hindamise lõpetamine
§ 49 Akadeemilise töötaja ametikohtade loetelu ja töölepingu erisuste rakendamine
§ 50 Ülikooliga tegevustoetuse eraldamiseks sõlmitud halduslepingu kehtivus
RT I, 16.06.2020, 9
RT I, 19.03.2019, 12
(1) Käesolevas seaduses sätestatakse:
1) kõrgharidustaseme õppe korraldamise alused;
2) õigused ja kohustused kõrgharidustasemel õppimiseks;
3) kõrgharidustaseme õpet korraldavate õppeasutuste (edaspidi kõrgkool) tegevuse alused.
(2) Käesolevat seadust kohaldatakse kõrgkoolile olenemata tema omandivormist.
(3) Avalik-õigusliku ülikooli õiguslik seisund, eesmärk ja ülesanded, tegevuse alused ning juhtorganid sätestatakse ülikooli kohta käivas seaduses.
§ 2. Kõrgharidussüsteem
(1) Kõrgharidustaseme õpe on tõenduspõhisel käsitusel põhinev õpe, mille tulemusena õppija omandab teadmised, oskused ja hoiakud, mis on vajalikud aktiivseks panustamiseks ühiskonda, töötamiseks, teadus- ja arendustegevuseks ning elukestvaks õppeks.
(2) Üliõpilane on käesolevas seaduses sätestatud tingimustel kõrgharidustasemel õppija alates õppesse vastuvõtmisest ehk immatrikuleerimisest kuni õppest väljaarvamiseni ehk eksmatrikuleerimiseni.
(3) Kõrgharidustaseme õpet korraldavad ülikoolid ja rakenduskõrgkoolid, kellele on käesolevas seaduses sätestatud korras antud kõrgharidustaseme õppeõigus.
(4) Kõrgkooli juht ja töötajad, sealhulgas akadeemilised töötajad, korraldavad õppetegevust ning kujundavad koos üliõpilastega koostööd ja õppimist toetava õpikeskkonna.
(5) Tööturu osapooled ja teised huvirühmad osalevad ühiskonna vajadustele vastava õppe kujundamises ja oma tegevusvaldkonnaga seotud õppekavade arendamises ning pakuvad muul sobival viisil tuge õppe korraldamisel.
2. peatükk Kõrgharidustaseme õpe
§ 3. Kõrgharidustaseme õppe põhimõtted
(1) Kõrgharidustaseme õpe koosneb kolmest astmest:
1) esimese astmena bakalaureuseõppest ja rakenduskõrgharidusõppest;
2) teise astmena magistriõppest;
3) kolmanda astmena doktoriõppest.
(2) Kõrgharidustaseme õppe alus on õppekava, milles määratakse kindlaks õppe eesmärgid ja õpiväljundid, õppe nominaalkestus ja -maht, õppe alustamise tingimused, õppeainete loetelu, spetsialiseerumisvõimalused ning õppe lõpetamise tingimused.
(3) Kõrgharidustaseme esimese ja teise astme õppekavade õppekeel on eesti keel või kõrgkooli otsusel võõrkeel, kui see on vajalik õppe kvaliteedi või kõrgharidusega spetsialistide tagamiseks ja võõrkeelseks õppeks on olemas vajalikud ressursid.
(4) Vabariigi Valitsus kehtestab määrusega kõrgharidusstandardi, milles määratakse:
2) varasemate õpingute ja töökogemuse arvestamise põhimõtted;
3) akadeemilisele töötajale esitatavad üldnõuded ja erinõuete kehtestamise põhimõtted;
4) kõrgharidustaseme õppe õpiväljundid;
5) õppekavade liigitamise ja õppeõiguse aluseks olevad õppekavagrupid ning muud õppekavade liigitamise alused.
(5) Haridus- ja Teadusministeerium kontrollib õppekava vastavust õigusaktidega kehtestatud nõuetele ning registreerib nõuetele vastava õppekava Eesti hariduse infosüsteemis.
(6) Õppekorralduse alused kehtestab kõrgkool käesoleva paragrahvi lõikes 4 nimetatud kõrgharidusstandardist lähtudes.
§ 4. Õppeaasta
(1) Ühe õppeaasta maht kõrgharidustaseme õppes on 60 ainepunkti ja üks ainepunkt vastab arvestuslikult 26 tunnile üliõpilase õppetööle.
(2) Õppeaastas on kaksteist kuud, millest kümme on õppekuud. Õppekuud moodustavad kaks semestrit.
§ 5. Bakalaureuseõpe ja rakenduskõrgharidusõpe
(1) Bakalaureuseõppes ja rakenduskõrgharidusõppes süvendab üliõpilane üldhariduslikke teadmisi, omandab valdkonna alusteadmised ja -oskused ning tööle asumiseks, iseseisvaks tööks ning magistriõppeks vajalikud teadmised, oskused ja hoiakud.
(2) Rakenduskõrgharidusõppes omandab üliõpilane peale käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatu ka teadmised, oskused ja hoiakud kindlal kutsealal tööle asumiseks.
(3) Bakalaureuseõppe ja rakenduskõrgharidusõppe maht on 180–240 ainepunkti ning õppekava nominaalkestus on kolm kuni neli õppeaastat.
(4) Ämmaemandaõpe ja õeõpe on rakenduskõrgharidusõpped. Ämmaemandaõppe maht on 270 ainepunkti ning õppekava nominaalkestus on neli ja pool õppeaastat. Õeõppe maht on 210 ainepunkti ning õppekava nominaalkestus on kolm ja pool õppeaastat.
(5) Ämmaemandaõppe ja õeõppe raamnõuded kehtestab Vabariigi Valitsus määrusega.
(6) Bakalaureuseõppe ja rakenduskõrgharidusõppe lõpetanule antakse bakalaureusekraad.
§ 6. Magistriõpe
(1) Magistriõppes süvendab üliõpilane erialateadmisi ja -oskusi ning omandab tööle asumiseks, iseseisvaks tööks ja doktoriõppeks vajalikud teadmised, oskused ja hoiakud.
(2) Magistriõppe maht on 60–120 ainepunkti ja õppekava nominaalkestus on üks kuni kaks õppeaastat.
(3) Magistriõppe lõpetanule antakse magistrikraad.
§ 7. Integreeritud bakalaureuse- ja magistriõpe
(1) Arstiõpe, loomaarstiõpe, proviisoriõpe, hambaarstiõpe, arhitektiõpe, ehitusinseneri õpe ning klassiõpetaja õpe korraldatakse integreeritud bakalaureuse- ja magistriõppena.
(2) Arstiõppe ja loomaarstiõppe õppekava maht on 360 ainepunkti ning õppekava nominaalkestus on kuus õppeaastat. Proviisoriõppe, hambaarstiõppe, arhitektiõppe, ehitusinseneriõppe ja klassiõpetaja õppe maht on 300 ainepunkti ning õppekava nominaalkestus on viis õppeaastat.
(3) Arstiõppe, loomaarstiõppe, proviisoriõppe, hambaarstiõppe, arhitektiõppe ja ehitusinseneriõppe raamnõuded kehtestab Vabariigi Valitsus määrusega.
(4) Õpetajakoolituse raamnõuded kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
(5) Integreeritud bakalaureuse- ja magistriõppe lõpetanule antakse magistrikraad.
(6) Arstiõppe kliiniline õpe korraldatakse Tartu Ülikooli kliinikumis.
§ 8. Doktoriõpe
(1) Doktoriõppes omandab üliõpilane iseseisvaks teadus-, arendus- või kutsealaseks loometööks vajalikud teadmised, oskused ja hoiakud.
(2) Doktoriõppe nominaalkestus on kolm kuni neli õppeaastat.
(3) Doktoriõppe üliõpilane läbib õppe- ja teadustöös edasijõudmise hindamiseks perioodilise atesteerimise ülikooli kehtestatud tingimustel ja korras.
(4) Doktoriõppe lõpetanule antakse doktorikraad.
§ 9. Õppeõiguse taotlemine
(1) Kõrgkool võib kõrgharidustaseme õpet korraldada õppeõiguse olemasolul vastava õppekavagrupi ja õppe ulatuses või rakenduskõrgkooli magistriõppes õppekava ulatuses.
(2) Õppeõiguse saamiseks esitab kõrgkool vähemalt üheksa kuud enne õppeaasta algust Haridus- ja Teadusministeeriumile taotluse, mis sisaldab:
1) andmed õppekavade kohta, mille alusel soovitakse õpet korraldada;
2) andmed õpet korraldavate akadeemiliste töötajate ja nende kvalifikatsiooni kohta;
3) andmed õppe- ja teadustegevuseks vajaliku taristu ja õppe rahastamise allikate kohta;
4) põhjendused õppe avamise vajaduse kohta, sealhulgas andmed sihtrühma kohta ning kutse- ja erialaliitude ning ametite ettepanekud.
(3) Haridus- ja Teadusministeerium vaatab õppeõiguse taotluse läbi seitsme kuu jooksul. Käesoleva seaduse §-s 37 nimetatud kõrghariduse kvaliteediagentuuri kaasates hinnatakse, kas õppe kvaliteet vastab kõrgharidustaseme õppe nõuetele ning kas õppeks vajalikud ressursid ja jätkusuutlikkus on piisavad.
(4) Käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud ekspertiisi kulud kannab taotleja.
(5) Kui kõrgkoolile on käesoleva seaduse §-s 10 sätestatud korras otsustatud mitte anda õppeõigust või õppeõigus on kehtetuks tunnistatud, ei saa kõrgkool samas õppekavagrupis ja õppes taotleda uut õppeõigust enne aasta möödumist vastava otsuse vastuvõtmisest.
§ 10. Õppeõiguse andmine ja kehtetuks tunnistamine
(1) Valdkonna eest vastutav minister võib käesoleva seaduse § 9 lõikes 3 nimetatud ekspertiisi tulemustest lähtudes:
1) anda kõrgkoolile tähtajatu õppeõiguse, kui on tuvastatud õppe, sealhulgas akadeemiliste töötajate, nõuetele vastavus ning õppeks vajalike ressursside ja jätkusuutlikkuse piisavus;
2) anda kõrgkoolile üheks kuni kolmeks aastaks õppeõiguse, kui on tuvastatud selle tähtaja jooksul kõrvaldatavad puudused õppe nõuetele vastavuses või õppeks vajalike ressursside või jätkusuutlikkuse piisavuses;
3) mitte anda õppeõigust, kui õpe ei vasta nõuetele või õppeks vajalikud ressursid või jätkusuutlikkus ei ole piisavad.
(2) Kui sama õppekavagrupi õppeõigus tuleks kõrgkoolile kolmandat korda anda üheks kuni kolmeks aastaks, teeb valdkonna eest vastutav minister otsuse õppeõigust mitte anda.
(3) Käesoleva paragrahvi lõike 1 punktis 3 või lõikes 2 nimetatud juhul võib valdkonna eest vastutav minister põhjendatud juhul pikendada kehtivat õppeõigust arvestusega, et õppivad üliõpilased saavad õppekava nominaalkestuse jooksul õpingud lõpetada, ning keelata kõrgkoolile üliõpilaste vastuvõtu.
(4) Valdkonna eest vastutaval ministril on õigus tunnistada õppeõigus kehtetuks, kui:
1) järelevalve käigus on tuvastatud kõrgkooli tegevuse õigusvastasus ja rikkumisi ei kõrvaldata;
2) järelevalve käigus on tuvastatud, et õppe kvaliteet on olulisel määral halvenenud või kõrgkooli juhtimine, töökorraldus, õppe- ja teadustegevus ning õppe- ja uurimiskeskkond ei vasta nõuetele;
3) kõrgkool ei ole osalenud käesolevas seaduses sätestatud kvaliteedihindamisel või on institutsionaalsel akrediteerimisel jäetud akrediteerimata;
4) doktoriõppe aluseks olnud teadusvaldkonna teadustegevus evalveeritakse negatiivselt;
5) 12 kuu jooksul õppeõiguse andmisest arvates ei ole õppetööd alustatud või õppetöö on olnud peatatud 12 kuud järjest.
§ 11. Ühisõppekava
(1) Kõrgkoolid võivad avada ühisõppekava, kui:
1) kõigil ühisõppekavas osalevatel Eesti kõrgkoolidel on õigus korraldada ühisõppekavaga sama kõrgharidusastme õpet, välja arvatud rakenduskõrgkooli magistriõppe avamise korral;
2) ühisõppekavas osaleval välisriigi kõrgkoolil on õigus korraldada Eesti kõrgharidusastmega samaväärse astme õpet;
3) vähemalt ühel ühisõppekavas osaleval kõrgkoolil on õppeõigus ühisõppekavaga samas õppekavagrupis;
4) ühisõppekavas osalevatel Eesti kõrgkoolidel on õppeõigus selles õppekavagrupis, mille alusel nad ühisõppekavas osalevad, ja
5) ühisõppekavas osaleva välisriigi kõrgkooli õpe vastab selle välisriigi nõuetele ning tema väljastatavad lõpudokumendid on selle välisriigi pädeva asutuse tunnustatud.
(2) Ühisõppekavas osalevad kõrgkoolid sõlmivad koostöölepingu, milles on määratud ühisõppekava alusel õppivate üliõpilaste õigused ja kohustused, õppekorraldus, ühisõppekavas osalevate kõrgkoolide vastutuse jaotus ning muud küsimused, mis on vajalikud ühisõppekava alusel õpetamiseks ja õppimiseks.
(3) Haridus- ja Teadusministeerium kontrollib ühisõppekava ja koostöölepingu vastavust nõuetele ning korraldab vajaduse korral ühisõppekava ekspertiisi, kaasates kõrghariduse kvaliteediagentuuri.
(4) Kui ühisõppekava ja koostööleping vastavad nõuetele, registreerib Haridus- ja Teadusministeerium ühisõppekava Eesti hariduse infosüsteemis.
(5) Kui ühisõppekavas osaleval kõrgkoolil ei ole õppeõigust õppekavagrupis, millesse ühisõppekava kuulub, annab valdkonna eest vastutav minister kõrgkoolile selle õiguse ühisõppekava ulatuses.
3. peatükk Kõrgharidustasemel õppimine
§ 12. Kõrgharidustaseme õppesse kandideerimise üldnõuded
(1) Bakalaureuseõppesse ja rakenduskõrgharidusõppesse on õigus kandideerida isikul, kellel on keskharidus või sellele vastav kvalifikatsioon.
(2) Magistriõppesse on õigus kandideerida isikul, kellel on bakalaureusekraad või sellele vastav kvalifikatsioon.
(3) Doktoriõppesse on õigus kandideerida isikul, kellel on magistrikraad või sellele vastav kvalifikatsioon.
§ 13. Kõrgharidustaseme õppesse vastuvõtt
(1) Kõrgkool kehtestab ja avalikustab käesoleva seaduse §-s 12 sätestatut arvestades kõrgharidustaseme õppesse vastuvõtu tingimused, sealhulgas õppekeele taseme miinimumnõuded.
(2) Põhjendatud juhul võib kõrgkool kehtestada õppekavale vastuvõetavate üliõpilaste arvu ülempiiri, lähtudes eelkõige õppe kvaliteedist ja õppe korraldamiseks vajalikest ressurssidest, ning täita õppekohad vastuvõtutingimuste täitmisel tekkiva paremusjärjestuse alusel.
(3) Kõrgkool võib isikuid õppekohtade täitmisel õppekava spetsiifikast ning õppijate erivajadustest tulenevalt põhjendatud juhtudel rühmitada ja kehtestada erinevatele rühmadele erinevad vastuvõtutingimustele vastavuse hindamise alused. Vastuvõtutingimustele vastavuse hindamisel ei rühmitata isikuid selle põhjal, kas kõrgkoolil on õigus nõuda neilt tasu õppimise eest või mitte.
(4) Üliõpilaseks võetakse vastu isik, kes:
1) vastab kõrgkooli kehtestatud vastuvõtutingimustele või
2) vastab kõrgkooli kehtestatud vastuvõtutingimustele ja on paremusjärjestuses vastuvõttu tagaval kohal, kui kõrgkool täidab õppekohad paremusjärjestuse alusel.
§ 14. Täis- ja osakoormusega õppimine ning eksternõpe
(1) Kõrgharidustaseme õppes saab õppida täis- või osakoormusega.
(2) Täiskoormusega õppes täidab üliõpilane iga õppeaasta lõpuks õppekavas ettenähtud õppe mahust kumulatiivselt vähemalt 75 protsenti.
(3) Osakoormusega õppes täidab üliõpilane iga õppeaasta lõpuks õppekavas ettenähtud õppe mahust kumulatiivselt 50 kuni 75 protsenti.
(4) Kõrgkool võib nimetada õppekavad:
1) mille alusel saab õppida ainult täiskoormusega või käesoleva seaduse §-des 43 ja 45 nimetatud toetuste eraldamisel määratud juhtudel ainult osakoormusega;
2) mille täis- või osakoormusega õppele esitatakse õppekoormuse kõrgemad nõuded.
(5) Üliõpilane otsustab kõrgkooli astudes, kas ta õpib esimesel õppeaastal täis- või osakoormusega, välja arvatud juhul, kui õppekava alusel saab õppida ainult täis- või osakoormusega.
(6) Alates teisest õppeaastast viiakse üliõpilane täiskoormusega õppest üle osakoormusega õppesse või vastupidi, lähtudes sellest, kui suures mahus on ta igal õppeaastal kumulatiivselt õppekava täitnud.
(7) Üliõpilase nominaalne õppeaeg vastab üldjuhul õppekava nominaalkestusele. Üliõpilase nominaalne õppeaeg pikeneb:
1) akadeemilisel puhkusel viibitud aja võrra;
2) semestri võrra, mille jooksul üliõpilane õppis välisriigis ja mille jooksul läbitud õpinguid arvestab kõrgkool vähemalt 15 ainepunkti ulatuses;
3) üliõpilasel, kelle eesti keele kui õppekeele oskus ei vasta kõrgharidustasemel õppimiseks esitatavatele nõuetele, käesoleva paragrahvi lõike 8 alusel kehtestatud tingimustel ja korras süvendatud riigikeele õppimise korral kuni ühe õppeaasta võrra;
4) õppekavas ettenähtud juhul üliõpilasel, kelle õppekavajärgse praktika kestus on pikem kui kuus kuud, praktika kestuse võrra.
(8) Süvendatult riigikeele õppimise tingimused ja korra kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
(9) Kõrgkoolil on õigus korraldada eksternõpet, milles õppija õppekoormus, arvestamata lõputööd, lõpueksamit või praktika läbimist, on osakoormusest väiksem. Eksternõppes õppija peab vastama õppekava vastuvõtutingimustele ning tal on õigus kõrgkooli kehtestatud tingimustel ja korras kaitsta lõputööd ning sooritada lõpueksamit. Eksternõppes õppija ei ole üliõpilane.
§ 15. Üliõpilase õigused ja kohustused
1) õppimiseks vajalikele tingimustele, sealhulgas turvalisele ja õpitulemuste saavutamist toetavale õpikeskkonnale;
2) saada õppekava täitmiseks vajalikku teavet;
3) saada õpi- ja karjäärinõustamist;
4) anda tagasisidet õppe sisule, õpetamise kvaliteedile ja õppekorraldusele ning vaidlustada õppekorraldusega seonduvaid otsuseid;
5) valida esindajaid ja olla valitud kõrgkooli kollegiaalsetesse esinduskogudesse;
6) saada igal õppeaastal õppetööst vähemalt kaks kuud puhkust, välja arvatud riigikaitselises rakenduskõrgkoolis;
7) saada akadeemilist puhkust kõrgkooli kehtestatud korras üldjuhul kuni üks aasta, lisaks tervislikel põhjustel kuni kaks aastat, aja- või asendusteenistuse puhul kuni üks aasta ning lapse hooldamiseks kuni lapse kolmeaastaseks saamiseni;
8) saada käesoleva paragrahvi lõike 4 alusel kehtestatud tingimustel ja korras riiklikke stipendiume.
(2) Kui kõrgkooli õppeõigus kaotab kehtivuse ja vastava õppekava alusel õppetöö lõpetatakse, tagab kõrgkool koostöös Haridus- ja Teadusministeeriumiga selle õppekava üliõpilastele võimaluse jätkata õpinguid samas või teises kõrgkoolis samal või lähedasel õppesuunal.
(3) Üliõpilasel on kohustus:
1) täita õppekava;
2) kasutada talle õppimiseks loodud võimalusi, sealhulgas õppevara, vastutustundlikult;
3) lähtuda õppetöös akadeemilise eetika põhimõtetest ja õppimise heast tavast;
4) täita muid kõrgkooli kehtestatud õppekorralduse tingimusi.
(4) Üliõpilaste riiklike stipendiumite liigid, suurused ning nende määramise üldtingimused ja korra kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
(5) Kõrgkooli kehtestatud tingimustel ja korras on isikul õigus taotleda varasemate õpingute ning töökogemuse arvestamist.
§ 16. Õppekulude hüvitamine
(1) Eestikeelse õppekava alusel õppimine on üliõpilase jaoks tasuta juhul, kui ta õpib täiskoormusega ja täidab kumulatiivselt igal semestril nõutava õppe mahu.
(2) Kui üliõpilane õpib eestikeelse õppekava alusel täiskoormusega, aga ei ole semestri lõpuks kumulatiivselt täitnud kogu nõutava õppe mahtu, võib kõrgkool nõuda temalt täitmata ainepunktide eest tasu kuni Vabariigi Valitsuse kehtestatud ülemmäärani.
(3) Kõrgharidustaseme õppe ainepunktide tasu ülemmäärad kehtestab Vabariigi Valitsus määrusega.
(4) Käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud tasu ei nõua kõrgkool üliõpilaselt, kes ei ole täitnud käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud nõudeid, kui üliõpilane jätkab õpinguid sama õppekava järgi ja on:
1) keskmise, raske või sügava puudega;
2) alla seitsmeaastase lapse või puudega lapse vanem või eestkostja või
3) õppinud välisriigis, eeldusel, et seal läbitud õpinguid arvestab kõrgkool vähemalt 15 ainepunkti mahus tema õppekava täitmise osana, välisriigis õppimise ja sellele järgneva semestri eest.
(5) Kui õppimine on üliõpilase jaoks tasuta, ei ole kõrgkoolil õigust nõuda temalt tasu õppesse vastu võtmise ega vastuvõtutingimusena määratletud soorituste eest.
(6) Õppekulude hüvitamist ehk tasu kogu õppekava ulatuses võib nõuda üliõpilaselt, kes:
1) õpib osakoormusega, välja arvatud juhul, kui ta vastab käesoleva paragrahvi lõike 4 punktides 1 ja 2 nimetatud tingimustele, või asub õppima osakoormusega;
2) ei õpi eestikeelse õppekava alusel;
3) on juba õppinud samas kõrgharidustaseme õppes vähemalt poole õppekava nominaalkestusest tasuta ning sellesse õppesse vastu võtmisest on möödas lühem aeg kui õppekava kolmekordne või integreeritud bakalaureuse- ja magistriõppe korral kahekordne nominaalkestus;
4) on kahe aasta jooksul välja arvatud ja uuesti vastu võetud samale õppekavale;
5) peab õppekulusid hüvitama politsei ja piirivalve seaduses, vangistusseaduses või kaitseväeteenistuse seaduses sätestatud tingimustel ja korras;
6) asub õppima erakõrgkooli sellise õppekava alusel, mille õppekulusid ei kaeta tegevustoetusest või sihttoetusest.
(7) Kõrgkooli rahastamisel võib kokku leppida õppekavagrupid või õppekavad, mille alusel õppivatelt üliõpilastelt ei ole kõrgkoolil õigust tasu nõuda. Kõrgkool tagab üliõpilaste teavitamise sellistest kokkulepetest.
(8) Kõrgkool kehtestab tasu määrad ning õppekulude hüvitamise määra ja tingimused vähemalt neli kuud enne õppeaasta algust. Juba õppima asunud üliõpilase õppekulude hüvitamise määra võib kõrgkool suurendada eelmise õppeaastaga võrreldes kuni kümme protsenti.
§ 17. Kõrgharidustaseme õppest väljaarvamine
Kõrgkool arvab kõrgkooli kehtestatud korras kõrgharidustaseme õppest välja üliõpilase, kes:
1) on täitnud õppekava täies mahus;
2) taotleb väljaarvamist omal algatusel;
3) ei jõua õpingutes edasi;
4) ei täida käesoleva seaduse § 16 lõigete 2 ja 6 alusel tekkinud kohustusi;
5) on oluliselt rikkunud õppekorralduse tingimusi ja korda;
6) ohustab oma käitumisega teisi üliõpilasi või teisi isikuid;
7) on pannud toime olulise vääritu teo;
8) riigikaitselises rakenduskõrgkoolis õppides vabastatakse tegevteenistusest.
§ 18. Üliõpilaskond ja üliõpilasesindus
(1) Kõrgkooli üliõpilased moodustavad üliõpilaskonna, mille demokraatlikult valitud esindusorgan on üliõpilasesindus.
(2) Üliõpilaskond teostab üliõpilaste õigust omavalitsusele ning otsustab ja korraldab iseseisvalt üliõpilaselu küsimusi, lähtudes üliõpilaste huvidest, vajadustest, õigustest ja kohustustest ning toetades üliõpilaste kujunemist algatusvõimelisteks ja vastutustundlikeks kodanikeks.
(3) Üliõpilaskonnal on põhikiri, mille võtab vastu üliõpilaskond kõrgkooli põhikirjas või põhimääruses sätestatud korras.
(4) Üliõpilaskonnal on õigus:
1) moodustada esindus-, täitev- ja järelevalvekogusid ning liite ja organisatsioone teiste üliõpilaskondadega mittetulundusühingute seaduse §-s 5 ja sihtasutuste seaduse § 5 lõikes 2 sätestatud juriidilise isiku staatust omamata;
3) teha ettepanekuid kõrgkooli õppekorralduse ja juhtimise parendamiseks ning osaleda järjepidevalt sellealases tegevuses kõrgkoolis.
(5) Kõrgkooli eelarves nähakse ette vahendid üliõpilaskonna kogude ja organite tegutsemiseks ning neile pandud eesmärkide täitmiseks.
§ 19. Kõrgharidust tõendavad dokumendid
(1) Kõrgharidustaseme õppe lõpetanule annab kõrgkool pärast õppekava täies mahus täitmist akadeemilise kraadi kohta diplomi koos eesti- ja ingliskeelse akadeemilise õiendiga. Kõrgharidust tõendavad dokumendid annab kõrgkool lõpetanule tasuta.
(2) Ühisõppekava täies mahus täitnule antakse:
1) ühisõppekavas osalevate kõrgkoolide antav kõrgharidust tõendav ühisdiplom käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud korras või
2) kui ühisõppekavas osaleb välisriigi kõrgkool, siis lisaks käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatule ühisõppekava koostöölepingus kokku lepitud korras antav muu ühisdiplom.
(3) Kõrgkool võib otsustada, et bakalaureuseõppe või rakenduskõrgharidusõppe lõpetanule antakse ingliskeelne akadeemiline õiend ainult juhul, kui isik on seda taotlenud.
(4) Kõrgharidustaseme ühtse hindamissüsteemi ning diplomi ja akadeemilise õiendi andmise tingimused ja korra kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
4. peatükk Kõrgkoolid
§ 20. Ülikool
(1) Ülikool on õppe-, loome- ning teadus- ja arendusasutus, millele on käesolevas seaduses sätestatud tingimustel ja korras antud õppeõigus kõrgharidustaseme kolmel astmel. Doktoriõpe põhineb positiivselt evalveeritud teadus- ja arendustegevusel.
(2) Ülikooli missioon on edendada teadusi ja kultuuri ning elukestvat õpet, osutada ühiskonnale vajalikke õppe-, teadus- ja loometegevusel põhinevaid teenuseid ning toetada üliõpilastest vastutustundlike ja algatusvõimeliste kodanike kujunemist. Ülikoolid teevad koostööd teiste õppeasutuste ja kogu ühiskonnaga, toetades teadus-, arendus- ja loometegevusega ühiskonna arengut ning rahvusvahelistumist ja rahvuskultuuri püsimist.
(3) Sõna „ülikool” või selle võõrkeelset vastet võib oma nimes kasutada ülikool, millel on positiivselt evalveeritud teadus- ja arendustegevus mitmes teadusvaldkonnas ning kus toimub õpe mitmes õppevaldkonnas kõrgharidustaseme kõigil astmetel.
§ 21. Rakenduskõrgkool
(1) Rakenduskõrgkool on õppeasutus, millele on käesolevas seaduses sätestatud korras antud rakenduskõrghariduse õppeõigus ja mille tasemeõppes õppijatest vähemalt kaks kolmandikku õpib kõrgharidustaseme õppes, kui käesoleva seaduse §-s 45 nimetatud toetuste eraldamisel ei ole määratud teisiti.
(2) Rakenduskõrgkooli missioon on edendada tööturu vajadustele vastavat elukestvat õpet, pakkuda õppe- ja arendustegevust hõlmavaid teenuseid, teha rakendusuuringuid ning toetada üliõpilastest vastutustundlike ja algatusvõimeliste kodanike kujunemist. Rakenduskõrgkoolid teevad koostööd teiste õppeasutuste ja kogu ühiskonnaga, toetades oma valdkonnas arendustegevuse, innovatsiooni ja rakendusuuringutega ühiskonna arengut.
(3) Rakenduskõrgkoolis võib rakenduskõrgharidusõppega samas õppekavagrupis toimuda magistriõpe.
(4) Rakenduskõrgkoolis võib rakenduskõrgharidusõppega samas õppekavagrupis toimuda kutseõpe sellise õppekava järgi, mille õpiväljundid vastavad kutseseaduses kehtestatud kvalifikatsiooniraamistiku viiendale tasemele. Sisekaitselises rakenduskõrgkoolis ning tervise ja heaolu valdkonnas õpet korraldavas rakenduskõrgkoolis võib toimuda neljanda taseme kutseõpe.
(5) Kutseõppe korraldamisele rakenduskõrgkoolis kohaldatakse kutseõppeasutuse seaduses õppekava, õppekorralduse, õpetajate, rahastamise, kutseõppe läbiviimise õiguse ja kutseõppe kvaliteedi hindamise kohta sätestatut.
1. jagu Avalik-õiguslik ülikool
§ 22. Avalik-õigusliku ülikooli õiguslik seisund
(1) Avalik-õiguslik ülikool on avalik-õiguslik juriidiline isik. Avalik-õigusliku ülikooli õiguslik seisund, eesmärk ja ülesanded, tegevuse alused ning juhtorganid sätestatakse ülikooli kohta käivas seaduses.
(2) Avalik-õigusliku ülikooli asutamise, ühinemise, jagunemise ja tegevuse lõpetamise otsustab Riigikogu. Ülikooli lõpetamine toimub likvideerimismenetluse korras vastavalt tsiviilseadustiku üldosa seadusele.
2. jagu Riigi rakenduskõrgkool
§ 23. Riigi rakenduskõrgkooli õiguslik seisund ja põhimäärus
(1) Riigi rakenduskõrgkool on Haridus- ja Teadusministeeriumi hallatav riigiasutus.
(3) Riigikaitseline rakenduskõrgkool on Kaitseväe struktuuriüksus Kaitseministeeriumi valitsemisalas.
(4) Riigi rakenduskõrgkoolil on põhimäärus, mille kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
§ 24. Riigi rakenduskõrgkooli rektor
(1) Riigi rakenduskõrgkooli juhib rektor.
(2) Riigi rakenduskõrgkooli rektoril on vähemalt magistrikraad või sellele vastav kvalifikatsioon. Kui rakenduskõrgkoolis toimub magistriõpe, peab rakenduskõrgkooli rektoril olema doktorikraad või sellele vastav kvalifikatsioon või sisekaitselises rakenduskõrgkoolis magistrikraad ja vähemalt viieaastane juhtimiskogemus siseturvalisuse valdkonnas.
(3) Riigi rakenduskõrgkooli rektor valitakse avalikul konkursil kuni viieks aastaks. Minister, kelle juhitava ministeeriumi valitsemisalasse riigi rakenduskõrgkool kuulub, või tema volitatud esindaja sõlmib rektoriga töölepingu.
(4) Riigi rakenduskõrgkooli rektori valimise tingimused ja korra kehtestab minister, kelle juhitava ministeeriumi valitsemisalasse riigi rakenduskõrgkool kuulub, määrusega.
(5) Riigi rakenduskõrgkooli rektori töökohustustest vabanemise järel on rektoril õigus asuda rakenduskõrgkoolis samaväärsele ametikohale, kus ta töötas enne rektoriks valimist.
(6) Käesoleva paragrahvi lõike 1 punkti 4 ja lõikeid 2–5 ei kohaldata riigikaitselise rakenduskõrgkooli rektorile.
§ 25. Riigi rakenduskõrgkooli nõukogu
(1) Riigi rakenduskõrgkooli kõrgeim kollegiaalne otsustuskogu on nõukogu, mille moodustamise kord, töökorralduse alused ja ülesanded sätestatakse rakenduskõrgkooli põhimääruses.
(2) Riigi rakenduskõrgkooli nõukogusse kuuluvad:
1) rektor, kes on nõukogu esimees;
2) prorektor või prorektorid;
3) akadeemiliste töötajate esindajad;
4) üliõpilaskonna esindajad, kes moodustavad nõukogust vähemalt ühe viiendiku;
(3) Riigi rakenduskõrgkooli nõukogu:
1) võtab vastu rakenduskõrgkooli arengukava, kooskõlastades selle enne ministeeriumiga, kelle valitsemisalasse rakenduskõrgkool kuulub;
2) kehtestab käesoleva seaduse § 3 lõikes 4 sätestatut arvestades õppekorralduslikud korrad, sealhulgas kõrgkooli vastuvõtmise ja kõrgkoolist väljaarvamise tingimused ja korra, välismaalase õppekeele oskuse piisavuse hindamiseks õppekeele taseme miinimumnõuded ning varasemate õpingute ja töökogemuse arvestamise tingimused ja korra;
3) kehtestab akadeemilisi töötajaid puudutavad korrad, sealhulgas kvalifikatsiooninõuded ja atesteerimise tingimused ja korra, ning valib korralised akadeemilised töötajad;
4) lahendab teisi käesoleva seaduse ja rakenduskõrgkooli põhimäärusega tema pädevusse antud küsimusi.
§ 26. Riigi rakenduskõrgkooli nõunike kogu
(1) Riigi rakenduskõrgkooli nõunike kogu on nõuandev kogu, mis teeb rakenduskõrgkooli arengu kohta ettepanekuid rektorile, nõukogule ja ministeeriumile, kelle valitsemisalasse rakenduskõrgkool kuulub.
(2) Minister, kelle juhitava ministeeriumi valitsemisalasse rakenduskõrgkool kuulub:
1) kehtestab riigi rakenduskõrgkooli nõunike kogu moodustamise alused ja töökorra ning
2) nimetab nõunike kogu liikmed.
§ 27. Riigi rakenduskõrgkooli ühinemine avalik-õigusliku ülikooliga
(1) Vabariigi Valitsusel on õigus selle ministri ettepanekul, kelle juhitava ministeeriumi valitsemisalasse rakenduskõrgkool kuulub, lubada riigi rakenduskõrgkoolil ühineda avalik-õigusliku ülikooliga.
(2) Minister, kelle juhitava ministeeriumi valitsemisalasse rakenduskõrgkool kuulub, otsustab Vabariigi Valitsuselt käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud loa taotlemise koostöös rakenduskõrgkooli nõukogu ja nõunike koguga ning ülikooliga.
(3) Vabariigi Valitsus annab loa riigi rakenduskõrgkooli ühinemiseks avalik-õigusliku ülikooliga juhul, kui rakenduskõrgkoolile pandud ülesandeid on otstarbekam täita ülikoolina, ja volitab ministri, kelle juhitava ministeeriumi valitsemisalasse rakenduskõrgkool kuulub, sõlmima ühinemislepingu.
(4) Ühinemislepingus määratakse üliõpilaste õigused õpingute jätkamisel, rakenduskõrgkooli töötajate töö jätkamise tingimused, rakenduskõrgkooli riigivara, asjade, õiguste ja kohustuste, sealhulgas lepingute üleminek ning muud ühinemiseks vajalikud küsimused.
3. jagu Erakõrgkoolid
§ 28. Erakõrgkooli õiguslik seisund
(1) Erakõrgkool on ülikool või rakenduskõrgkool.
(2) Erakõrgkool on eraõigusliku juriidilise isiku (edaspidi erakooli pidaja) asutus.
(3) Erakõrgkooli õiguste ja kohustuste kandja on erakooli pidaja.
§ 29. Nõuded erakooli pidajale
(1) Ülikooli pidajaks võib olla aktsiaselts, osaühing, sihtasutus või mittetulundusühing, kelle vastavalt aktsiakapital, osakapital või omakapital on vähemalt 640 000 eurot.
(2) Rakenduskõrgkooli pidajaks võib olla aktsiaselts, osaühing, sihtasutus või mittetulundusühing, kelle vastavalt aktsiakapital, osakapital või omakapital on vähemalt 380 000 eurot.
(3) Kui aktsiaseltsil on netovara või osaühingul osakapitali käesolevas paragrahvis sätestatud minimaalsest suurusest vähem, kohaldatakse talle vastavalt äriseadustiku §-s 301 või 176 sätestatut.
(4) Kui sihtasutusel või mittetulundusühingul on netovara käesolevas paragrahvis sätestatud omakapitali minimaalsest suurusest vähem, otsustab sihtasutuse nõukogu või mittetulundusühingu üldkoosolek:
1) abinõud, mille tulemusena netovara suurus moodustaks vähemalt käesolevas paragrahvis sätestatud sihtasutuse või mittetulundusühingu omakapitali minimaalse suuruse;
(5) Kui erakooli pidajal on audiitor, teavitab audiitor viivitamata kirjalikult Haridus- ja Teadusministeeriumi talle kutsetegevuse käigus teatavaks saanud asjaoludest, mille tagajärg on või võib olla:
1) erakõrgkooli tegevuse katkemine majandusliku olukorra tõttu;
2) vandeaudiitori eitav või märkustega aruanne erakõrgkooli raamatupidamise aastaaruande kohta;
3) majanduslikust olukorrast tingitud olukord, kus erakõrgkool ei ole võimeline täitma oma kohustusi, või sellise olukorra tekke oht;
4) juhi või töötaja tegudest tulenev oluline varaline kahju erakooli pidajale, erakõrgkoolile või üliõpilastele.
(6) Erakooli pidajal on erakõrgkooli kohta eraldi eelarve ning see on lahus tema teiste asutuste ja ettevõtete raamatupidamisest.
§ 30. Nõuded erakõrgkoolile
(1) Erakooli pidaja:
1) seab erakõrgkooli arengueesmärgid ja
2) kehtestab erarakenduskõrgkooli põhimääruse või eraülikooli põhikirja, milles määratakse õppe kvaliteedi ja õppeasutuse tegevuse tulemuslikkuse tagamiseks olulised tingimused, õppetöö korraldamise koht, üliõpilaste ja töötajate, sealhulgas akadeemiliste töötajate täpsemad õigused ja kohustused, õppekorralduse täpsemad alused ning juhtorganite pädevuse jaotuse.
(2) Erakõrgkooli õppekeele või õppekeeled määrab erakooli pidaja.
(3) Erakõrgkooli asjaajamiskeel on eesti keel. Erakõrgkoolis, kus õppekeel ei ole eesti keel, võib sisemise asjaajamise keelena kasutada eesti keele kõrval erakõrgkooli õppekeelt või mõnda muud võõrkeelt.
(4) Üliõpilane ja erakooli pidaja sõlmivad enne õppetöö algust lepingu, milles lepitakse kokku:
1) õppekava, mille alusel õpet pakutakse;
2) õppetöö koht;
3) üliõpilase õppekulude hüvitamise tingimused ja kord;
4) erakooli pidaja kohustused üliõpilase õpingute jätkamise tagamisel, kui erakõrgkooli kõrgharidustaseme õppeõigus tunnistatakse kehtetuks;
5) vajaduse korral muud tingimused, mille erakooli pidaja loob kvaliteetse kõrgharidustaseme õppe tagamiseks.
(5) Erakõrgkooli tegevuse lõpetamisest teatab erakooli pidaja üliõpilastele, kõrgkooli töötajatele ning Haridus- ja Teadusministeeriumile vähemalt kuus kuud ette.
§ 31. Erakõrgkooli õppeõigus
(1) Kõrgharidustaseme õppe korraldamise õigus on ettevõtjal, kellele on käesolevas paragrahvis sätestatud tingimustel ja korras antud tegevusluba.
(2) Erakõrgkooli tegevusloa taotluse menetleb Haridus- ja Teadusministeerium kuue kuu jooksul. Taotluse menetlemisele kohaldatakse majandustegevuse seadustiku üldosa seadust käesolevas seaduses sätestatud erisustega.
(3) Erakõrgkooli tegevusluba taotleb erakooli pidaja, lisades taotlusele lisaks käesoleva seaduse § 9 lõikes 2 sätestatule:
1) majandustegevuse seadustiku üldosa seadusest tulenevad andmed ja dokumendid;
2) erakõrgkooli põhikirja või põhimääruse;
3) kõrgharidustaseme õppeõiguse esmakordsel taotlemisel erakooli pidaja asutamislepingu või otsuse notariaalselt tõestatud ärakirja, kui taotleja on asutamisel olev eraõiguslik juriidiline isik.
(4) Lisaks käesoleva seaduse § 9 lõikes 3 sätestatule kontrollitakse tegevusloa andmisel, kas:
1) erakõrgkool on täitnud isikuandmete kaitse seadusest tulenevad delikaatsete isikuandmete töötlemise nõuded;
2) erakooli pidaja ja erakõrgkool vastavad käesoleva seadusega kehtestatud nõuetele.
(5) Haridus- ja Teadusministeerium võib lisaks käesoleva seaduse §-s 10 ning majandustegevuse seadustiku üldosa seaduses sätestatud alustele keelduda tegevusloa andmisest, kui taotlejal on ajatamata maksuvõlg.
(6) Haridus- ja Teadusministeerium võib lisaks käesolevas seaduses ning majandustegevuse seadustiku üldosa seaduses sätestatud alustele tegevusloa kehtetuks tunnistada ka juhul, kui pankrotiseaduses sätestatud alustel ja korras on välja kuulutatud erakooli pidaja pankrot.
§ 32. Erakõrgkooli juhtimine
(1) Erakõrgkooli juhivad erakooli pidaja määratud volituste ulatuses rektor ja nõukogu.
(2) Rektoriks valib või määrab erakooli pidaja isiku, kes:
1) erarakenduskõrgkooli puhul vastab käesoleva seaduse § 24 lõike 2 nõuetele;
2) eraülikooli puhul on või on olnud valitud professori ametikohale.
(3) Erakõrgkooli nõukogusse kuuluvad rektor, akadeemiliste töötajate esindajad, kes moodustavad vähemalt ühe viiendiku nõukogu koosseisust, üliõpilaste esindajad, kes moodustavad vähemalt ühe viiendiku nõukogu koosseisust, erakooli pidaja esindajad ja teised erakooli pidaja nimetatud isikud.
(4) Erakõrgkooli juhtorganite volitused ja ülesanded, määramise, valimise ja tagasikutsumise korra ning volituste kestuse määrab erakooli pidaja põhimääruses või põhikirjas.
(5) Erakooli pidaja võib lisaks käesolevas paragrahvis nimetatutele luua ka muid erakõrgkooli juhtorganeid.
5. peatükk Akadeemilised töötajad
§ 33. Akadeemilise töötaja ametikohad
(1) Akadeemilise töötaja ametikoht on ametikoht, millel töötava isiku tööülesanded on seotud kõrgharidustasemel õpetamise või teadus-, arendus- või loometegevuse või mõlemaga.
(2) Professor on üldjuhul doktorikraadi nõudega akadeemilise töötaja ametikoht, millel töötava isiku peamised tööülesanded on seotud rahvusvahelisel tasemel teadus-, arendus- või loometegevuse ja selle juhtimisega, oma ainevaldkonna õppe korraldamisega ja õpetamisega ning üliõpilaste ja akadeemiliste töötajate juhendamisega.
(3) Lektor on akadeemilise töötaja ametikoht, millel töötava isiku peamised tööülesanded on seotud kõrgharidustaseme ühel või mitmel astmel õpetamisega.
(4) Teadur on üldjuhul doktorikraadi nõudega akadeemilise töötaja ametikoht, millel töötava isiku peamised tööülesanded on seotud teadus- ja arendustegevusega, seejuures nooremteadur osaleb teadustöös juhendaja juhendamisel.
(5) Õpetaja on akadeemilise töötaja ametikoht, millel töötava isiku peamised tööülesanded on seotud kõrgharidustaseme esimesel kahel astmel õpetamisega.
(6) Tööandja kehtestab akadeemilise töötaja ametikohtade karjääriastmed, ametikohtade täitmise tingimused ja korra ning akadeemilistele töötajatele esitatavad nõuded.
(7) Riigikaitselise rakenduskõrgkooli akadeemilise töötaja ametikohta võib kaitseväeteenistuse seaduse alusel täita tegevväelane, keda atesteeritakse käesoleva seaduse §-s 35 sätestatud tingimustel ja korras ning kes vabastatakse akadeemilise töötaja ametikohalt atesteerimise mitteläbimisel.
§ 34. Akadeemiliste töötajate töösuhted
(1) Akadeemilised töötajad on korralise töötaja või külalistöötaja staatuses.
(2) Korraline akadeemiline töötaja vastab akadeemilise töötaja ametikoha nõuetele. Korraline akadeemiline töötaja valitakse avaliku konkursiga või põhjendatud juhul asub ta ametikohale tööandja kehtestatud tingimustel ja korras muul viisil.
(3) Korralise akadeemilise töötajaga võib sõlmida tähtajalise töölepingu kuni viieks aastaks, kui:
1) akadeemilise töötaja ametikoha täitmise konkurss on luhtunud, kuni ametikoha täitmiseni konkursi korras, või
2) akadeemilise töötaja ametikohal tehtav töö on tähtajalise iseloomuga.
(4) Tipptasemel akadeemilisele töötajale töökohakindluse tagamiseks võib tööandja kehtestatud tingimustel ja korras luua tenuuri ehk korralise akadeemilise töötaja püsiva töökohakindlusega ametikoha, mida rahastatakse üldjuhul riigieelarvest eraldatavast stabiilsest rahastusmeetmest.
(5) Konkurssi välja kuulutamata võib kuni viieks aastaks kutsuda külalistöötaja staatuses akadeemilise töötajana õppe- või teadustööd tegema silmapaistva loomeisiku või teadlase või oma eriala silmapaistva praktiku.
(6) Tööandjal on õigus sõlmida isikuga kuni viieks aastaks tähtajaline tööleping kõrgkooli akadeemilise tegevusega seotud juhtimisülesannete täitmiseks.
(7) Kui tähtajaline tööleping sõlmitakse järjestikku kõrgkooli akadeemilise tegevusega seotud juhtimisülesannete täitmiseks või külalistöötaja staatuses akadeemilise töötajaga või neid töölepinguid pikendatakse, ei muutu töösuhe tähtajatuks.
§ 35. Korraliste akadeemiliste töötajate atesteerimine
(1) Atesteerimine on akadeemilise töötaja töötulemuste ja ametikohal esitatavatele nõuetele vastavuse perioodiline hindamine, mille eesmärk on toetada töötaja arengut ja karjäärivõimalusi ning millega määratakse kindlaks atesteeritava töötaja sobivus ametikohale.
(2) Tööandja atesteerib korralist akadeemilist töötajat vähemalt ühe korra iga viie tööaasta jooksul.
(3) Tenuuri ametikohal töötava akadeemilise töötaja atesteerimisele võib tööandja kohaldada käesolevast paragrahvist erinevat korda.
(4) Kui akadeemiline töötaja ei läbi atesteerimist, võib temaga sõlmitud töölepingu erakorraliselt üles öelda töölepingu seaduses sätestatud tingimustel ja korras.
§ 36. Vaba semester, puhkus ja emeriteerumine
(1) Korralisel akadeemilisel töötajal on kord viie aasta jooksul õigus saada üks õppetööst vaba semester, mille jooksul on tema tööülesanded seotud kutseoskuste täiendamise, teadus- ja arendustegevuse või loometööga.
(2) Tööandja kehtestab akadeemilise töötaja iga-aastase puhkuse kestuse ametikohtade kaupa, loetledes, millisel ametikohal on iga-aastane põhipuhkus 42 kalendripäeva ja millisel 56 kalendripäeva. Akadeemiline töötaja ja tööandja või kollektiivlepingu pooled võivad kokku leppida sellest erinevas põhipuhkuse kestuses.
(3) Tööandja võib pikka aega tema juures töötanud ja vanaduspensioniealiseks saanud akadeemilisele töötajale anda emeerituse staatuse, et toetada akadeemilise töötaja taandumist aktiivsest õppe- ning teadus- ja arendustegevusest, ning määrata emeeritusetasu.
(4) Kui akadeemiline töötaja võtab emeerituse staatuse vastu, on tööandjal õigus tööleping, mille alusel see akadeemiline töötaja töötab, korraliselt lõpetada, teatades sellest ette vähemalt kaks kuud.
6. peatükk Kvaliteedi hindamine
§ 37. Kõrghariduse kvaliteedihindamise korraldus
(1) Kõrghariduse kvaliteedi hindamiseks korraldatakse kõrgkoolis institutsionaalset akrediteerimist ja temaatilisi kvaliteedihindamisi.
(2) Kõrghariduse kvaliteedi hindamisi korraldab ja teostab rahvusvahelistest põhimõtetest lähtudes kõrghariduse kvaliteediagentuur.
(3) Kõrghariduse kvaliteediagentuuris on hindamisnõukogu, millesse kuuluvad kõrghariduse ja kõrghariduse kvaliteedikindlustuse eksperdid, sealhulgas iga õppevaldkonna ekspert, ja vähemalt üks üliõpilane.
(4) Kõrghariduse kvaliteediagentuur kaasab oma tegevusse peale hindamisnõukogu liikmete ka teisi eksperte, kehtestab ja avalikustab kvaliteedihindamiste tingimused ja korrad ning läbib perioodiliselt rahvusvaheliselt tunnustatud välishindamise.
(6) [Kehtetu - RT I, 16.06.2020, 1 - jõust. 01.08.2020]
(7) [Kehtetu - RT I, 16.06.2020, 1 - jõust. 01.08.2020]
§ 38. Institutsionaalne akrediteerimine
(1) Institutsionaalne akrediteerimine on välishindamine, mille käigus hinnatakse kõrgkooli juhtimise, töökorralduse, õppe- ja teadustegevuse ning õppe- ja uurimiskeskkonna vastavust õigusaktidele, kõrgkooli eesmärkidele ja arengukavale.
(2) Kõrgkool tagab, et kõrghariduse kvaliteediagentuur või temaga kooskõlastatult välisriigi pädev kvaliteediagentuur korraldab kõrgkooli institutsionaalse akrediteerimise vähemalt korra seitsme aasta jooksul või käesoleva paragrahvi lõike 3 punktis 2 nimetatud juhul kõrghariduse kvaliteediagentuuri nimetatud tähtaja jooksul.
(3) Institutsionaalse akrediteerimise tulemusel annab kõrghariduse kvaliteediagentuur hinnangu, et kõrgkooli juhtimine, töökorraldus, õppe- ja teadustegevus ning õppe- ja uurimiskeskkond:
1) vastavad nõuetele, ning akrediteerib kõrgkooli seitsmeks aastaks;
2) sisaldavad puudusi, annab juhiseid nende kõrvaldamiseks ning akrediteerib kõrgkooli kolmeks aastaks;
3) ei vasta nõuetele, ning jätab kõrgkooli akrediteerimata.
(4) Kui kõrgkool tuleks kolmandat korda akrediteerida kolmeks aastaks, teeb kõrghariduse kvaliteediagentuur otsuse jätta kõrgkool akrediteerimata.
(5) Käesoleva paragrahvi lõike 3 punktis 3 ja lõikes 4 nimetatud juhul valdkonna eest vastutav minister:
1) annab kõrgkoolile kuni kaheaastase tähtaja institutsionaalse akrediteerimise käigus tuvastatud puuduste kõrvaldamiseks ja uuesti institutsionaalses akrediteerimises osalemiseks või
2) tunnistab kõrgkoolile antud õppeõigused kehtetuks.
(6) Institutsionaalse akrediteerimisega seotud kulud kaetakse riigieelarvest või kõrgkooli taotlusel kõrgkooli eelarvest. Välisriigi pädeva kvaliteediagentuuri kaasamise korral kaetakse kulud riigieelarvest kuni riigisisese akrediteerimise kulude ulatuses.
§ 39. Temaatiline hindamine
(1) Haridus- ja Teadusministeeriumil on õigus algatada temaatilisi hindamisi kõrghariduspoliitiliste otsuste ja meetmete ettevalmistamiseks või nende mõjude ja rakendamise hindamiseks ning kõrgkoolile tagasiside andmiseks.
(2) Temaatilise hindamise teema, ajakava ja hindamisel osalejad kinnitab valdkonna eest vastutav minister käskkirjaga, kaasates kõrghariduse kvaliteediagentuuri.
(3) Temaatilise hindamisega seotud kulud kaetakse Haridus- ja Teadusministeeriumi eelarve kaudu riigieelarvest.
7. peatükk Rahastamine
§ 40. Rahastamise korraldus
(1) Kõrgkool võib saada toetust riigieelarvest, tulu õppekulude hüvitamisest, tulu põhitegevusest tulenevate tasuliste teenuste osutamisest, tulu teadus- ja arendustegevusest ning muid tulusid.
(2) Toetus riigieelarvest käesoleva peatüki tähenduses on Haridus- ja Teadusministeeriumi eelarve kaudu kõrgkoolidele eraldatav tegevustoetus ja sihttoetus.
§ 41. Tegevustoetus
(1) Tegevustoetus on toetus avalik-õiguslikele ülikoolidele ja riigi rakenduskõrgkoolidele kvaliteetse kõrgharidustaseme õppe korraldamiseks ja arendamiseks ning kõrgkooli missiooni täitmiseks.
(2) Tegevustoetuse eelarve jaotatakse vähemalt 80 protsendi ulatuses baasrahastamiseks ja kuni 20 protsendi ulatuses tulemusrahastamiseks.
(3) Baasrahastamisel leitakse iga kõrgkooli osakaal, arvestades kõrgkoolile tegevustoetuse määramise kalendriaastale eelneva kolme kalendriaasta jooksul eraldatud tegevustoetust ja samal perioodil kõrgkoolidele eraldatud tegevustoetuste kogumahtu.
(4) Valdkonna eest vastutava ministri otsusel võib käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud osakaalu kujundamisel arvesse võtta:
1) kõrgkoolile eraldatud sihttoetust;
2) kõrgkooli struktuuri või suuruse muutumist.
(5) Tulemusrahastamisel võetakse arvesse kõrgkooli seniste kohustuste täitmist ja järgmisi tulemusnäitajaid:
1) õppe kvaliteedi näitajaid, sealhulgas rahvusvahelise mobiilsuse näitajaid ning õppe korraldamise näitajaid kõrgkooli vastutusvaldkondades;
2) õppe tulemuslikkuse näitajaid, sealhulgas õppes osalemise efektiivsuse ning haridusalasest tegevusest saadud tulu näitajaid;
3) ühiskonna arengu toetamise näitajaid, sealhulgas lõpetajate töötamise ja edasiõppimise näitajaid.
(6) Tulemusrahastamisel arvesse võetavate tulemusnäitajate täpsustused, nende osakaalud ja tulemusrahastamise arvestamise alused kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
§ 42. Sihttoetus
(1) Sihttoetus on kõrgkoolile vajaduse korral määratav täiendav toetus riigi strateegilistest eesmärkidest tulenevate tegevuste elluviimiseks kõrgharidustaseme õppes ja doktoriõppe tulemustasu eraldamiseks.
(2) Doktoriõppe tulemustasu suurus arvutatakse kõrgkoolis kaitstud doktorikraadide arvu ja doktoriõppe tulemustasu määra alusel.
(3) Doktoriõppe tulemustasu määra ja tulemustasu arvutamise korra kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
§ 43. Avalik-õiguslikule ülikoolile toetuse eraldamine
(1) Valdkonna eest vastutav minister sõlmib ülikooliga kolmeks kuni viieks aastaks halduslepingu, kus lepitakse kokku ülikooli missioonist, eesmärkidest ja riigi vajadustest lähtuvad kohustused ning nende täitmiseks toetuste määramine.
(2) Halduslepingu lisana sõlmitakse ülikoolile toetuste eraldamiseks igal kalendriaastal rahastuskokkulepe.
(3) Halduslepingus lepitakse kokku:
1) ülikooli peamised kohustused seoses kõrgharidustaseme õppe korraldamise ulatuse, kvaliteedi ja tulemuslikkusega, sealhulgas ülikooli vastutusvaldkonnad, ning tegevustoetuse ja sihttoetuse eesmärgid;
2) erandid, mille kohaselt ülikoolil ei ole õigust nõuda õppijalt õppekulude hüvitamist;
3) õppekavad, mille alusel on ülikoolil lubatud korraldada ainult osakoormusega õpet;
4) doktoranditoetuse fondi arvestamise alused;
(4) Ülikooliga sõlmitava halduslepingu ja rahastuskokkuleppe üle peab valdkonna eest vastutav minister ülikooliga läbirääkimisi, juhindudes riigi strateegilistest eesmärkidest ning võttes arvesse ülikooli missiooni, eesmärke ja ülesandeid, prognoositavat kõrgharidusega spetsialistide vajadust tööturul, ministeeriumide, omavalitsusüksuste liitude, registreeritud kutse- ja erialaliitude ning ülikoolide ettepanekuid ja kõrgharidustaseme õppe korraldamiseks riigieelarves ettenähtud vahendeid.
§ 44. Avalik-õigusliku ülikooli eelarve ja finantsplaan
(1) Avalik-õigusliku ülikooli kõigi tulude ja kulude kohta koostatakse tasakaalus eelarve, mis peab vastama finantsplaanile, riigieelarve seaduse §-s 6 esitatud eelarvepositsiooni reeglitele, §-s 10 esitatud netovõlakoormuse reeglile ja § 11 alusel kehtestatud piirangutele.
(2) Avalik-õiguslik ülikool koostab igal aastal finantsplaani, mis on aluseks ülikooli eelarve koostamisel. Finantsplaan koostatakse ja esitatakse riigieelarve seaduse §-s 12 sätestatud nõuete kohaselt.
§ 45. Riigi rakenduskõrgkoolile toetuse eraldamine
(1) Riigi rakenduskõrgkooli kohustused ning kõrgkoolile tegevustoetuse eraldamise ja sihttoetuse määramise kinnitab valdkonna eest vastutav minister tegevustoetuse eraldamise käskkirjaga, võttes muu hulgas arvesse prognoositavat kõrgharidusega spetsialistide vajadust tööturul ning ministeeriumide, omavalitsusüksuste liitude ning registreeritud kutse- ja erialaliitude ettepanekuid.
(2) Sisekaitselise rakenduskõrgkooli õppetegevust finantseerib Siseministeerium. Neid avaliku teenistuse õppekavasid, mille rakendusala jääb väljapoole Siseministeeriumi valitsemisala, võib finantseerida ka vastava õppekava õppe tellinud isik või asutus.
(3) Sisekaitselise rakenduskõrgkooli õppetegevuse finantseerimise alused, tingimused ja korra kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
(4) Riigikaitselise rakenduskõrgkooli õppetegevust finantseeritakse Kaitseministeeriumi valitsemisala eelarvest.
§ 46. Erakõrgkoolile toetuse eraldamine
(1) Erakõrgkool võib saada tegevustoetust ja sihttoetust juhul, kui toetuse eraldamine on vajalik, arvestades riigi strateegilisi eesmärke ja prognoositavat kõrgharidusega spetsialistide vajadust tööjõuturul.
(2) Erakõrgkoolile eraldatud tegevustoetust võib kasutada ainult õppetegevuseks ja õppetööga seotud investeeringuteks.
(3) Kui erakõrgkoolile eraldatakse tegevustoetust, on tegevustoetust saava õppekava üliõpilasel õigus õppida õppekulusid hüvitamata vastavalt käesoleva seaduse §-s 16 sätestatud tingimustele.
(4) Toetuse eraldamiseks sõlmitakse erakooli pidajaga leping.
§ 47. Rakenduskõrgharidusõppe lõpetamine
(1) Alates 2019/2020. õppeaastast rakenduskõrgharidusõppesse vastuvõetud üliõpilasele antakse õppekava täies mahus täitmisel käesoleva seaduse §-s 19 nimetatud tingimustel ja korras bakalaureusekraad.
(2) Enne 2019/2020. õppeaastat rakenduskõrgharidusõppesse vastuvõetud üliõpilasele antakse õppekava täies mahus täitmisel käesoleva seaduse §-s 19 nimetatud tingimustel ja korras rakenduskõrghariduse diplom.
§ 48. Õppe läbiviimise õiguste kehtivus ja õppekavagruppide kvaliteedi hindamise lõpetamine
(1) Valdkonna eest vastutav minister annab kõrgkoolile, kellele on Vabariigi Valitsuse kehtestatud kõrgharidusstandardis antud õppe läbiviimise õigus, käesoleva seaduse § 10 lõike 1 alusel õppeõiguse.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud juhul lähtub valdkonna eest vastutav minister Vabariigi Valitsuse antud õppe läbiviimise õigustest ja nende tähtaegadest ning õppeõiguse andmisele ei kohaldata käesoleva seaduse §-s 9 sätestatut.
(3) Vabariigi Valitsuse kehtestatud kõrgharidusstandardis enne käesoleva seaduse jõustumist antud õppe läbiviimise õigus kehtib, kuni valdkonna eest vastutav minister annab kõrgkoolile käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud tingimustel õppeõiguse.
(4) Kõrgkooli õppekavagrupis, mille viimasel ülikooliseaduse, rakenduskõrgkooli seaduse või erakooliseaduse alusel korraldatud kvaliteedi hindamisel määrati järgmise hindamise tähtaeg lühem kui seitse aastat, korraldab kõrghariduse kvaliteediagentuur ühe uue hindamise enne käesoleva seaduse jõustumist kehtinud õppekavagrupi kvaliteedi hindamise tingimustel ja korras.
§ 49. Akadeemilise töötaja ametikohtade loetelu ja töölepingu erisuste rakendamine
(1) Tööandja viib akadeemiliste töötajate kohta sätestatu käesoleva seadusega kooskõlla ühe aasta jooksul käesoleva seaduse jõustumisest arvates.
(2) Enne käesoleva seaduse jõustumist sõlmitud dotsendi ja assistendi töölepingud kehtivad kuni nendes määratud tähtaja lõpuni või töölepingu lõpetamiseni atesteerimise tulemusel. Kui töötaja atesteeritakse positiivselt, tagab kõrgkool töötajale atesteerimisel antud hinnangust lähtudes võimaluse asuda tööle muul akadeemilise töötaja ametikohal. Kui positiivselt atesteeritud töötaja ei võta muul akadeemilise töötaja ametikohal töötamise võimalust vastu, lõpetatakse tööleping töölepingu seaduse § 89 lõikes 1 nimetatud alusel.
(3) Enne käesoleva seaduse jõustumist sõlmitud töölepingud kõrgkooli akadeemilise tegevusega seotud juhtimisülesannete täitmiseks kehtivad kuni nendes määratud tähtaja lõpuni, aga mitte kauem kui viis aastat pärast seaduse jõustumist.
(4) Tööandja kehtestab kuue kuu jooksul käesoleva seaduse jõustumisest arvates akadeemilise töötaja iga-aastase põhipuhkuse kestuse ametikohtade kaupa, loetledes, millisel ametikohal on iga-aastane põhipuhkus 42 kalendripäeva ja millisel 56 kalendripäeva.
(5) Käesoleva seaduse § 36 lõikes 2 nimetatud puhkuse korraldust kohaldatakse akadeemilisele töötajale, kellega sõlmitakse tööleping pärast nimetatud korralduse kehtestamist. Akadeemilisel töötajal, kellega on sõlmitud tööleping enne käesoleva seaduse § 36 lõikes 2 nimetatud puhkuse korralduse kehtestamist, on õigus saada puhkust temaga sõlmitud töölepingus sätestatud tingimustel ja korras.
(6) Korralise õppejõu või teadustöötajaga enne 2015. aasta 1. jaanuari sõlmitud tähtajaline tööleping kehtib selles sätestatud tingimustel ja korras kuni töölepingus nimetatud tähtaja lõpuni.
(7) Alates 2015. aasta 1. jaanuarist korralise õppejõu või teadustöötajaga sõlmitud töösuhe loetakse algusest peale tähtajatuks, kui sama isikuga on samalaadse töö tegemiseks sõlmitud varem vähemalt kaks järjestikust tähtajalist töölepingut või temaga varem sõlmitud tähtajalist töölepingut on pikendatud rohkem kui üks kord viie aasta jooksul. Tähtajaliste töölepingute sõlmimine loetakse järjestikuseks, kui ühe töölepingu lõppemise ja järgmise töölepingu sõlmimise vaheline aeg ei ületa kahte kuud.
(8) Kui isikul oli 2015. aasta 1. jaanuaril kehtiv tähtajaline tööleping professori ametikohal töötamiseks ja tal täitub pärast nimetatud kuupäeva samas ülikoolis professorina töötamisel üheteistkümnes tööaasta ning ta on ülikooli nõukogu kehtestatud tingimustel ja korras atesteeritud, sõlmitakse temaga tähtajatu tööleping konkurssi välja kuulutamata.
(9) Enne käesoleva seaduse jõustumist antud emeriitprofessori ja emeriitdotsendi nimetus ning neile määratud tasu kehtivad nende otsuste tegemisel kehtinud tingimustel ja korras. Emeriitprofessori ja emeriitdotsendiga enne käesoleva seaduse jõustumist sõlmitud tööleping kehtib selles sätestatud tingimustel ja korras.
§ 50. Ülikooliga tegevustoetuse eraldamiseks sõlmitud halduslepingu kehtivus
(1) Enne käesoleva seaduse jõustumist avalik-õigusliku ülikooliga tegevustoetuse eraldamiseks sõlmitud haldusleping kehtib, kuni pooled on oma lepingulised kohustused täitnud.
(2) Pärast käesoleva seaduse jõustumist avalik-õigusliku ülikooliga sõlmitavale rahastuskokkuleppele kohaldatakse käesolevas seaduses sätestatud tingimusi ja korda.
§ 51. – § 67. [Käesolevast tekstist välja jäetud.]


RT I, 23.07.2019, 17
Vastu võetud 19.07.2019 nr 12
Määrus kehtestatakse kriminaalhooldusseaduse § 1 lõike 2, § 13 lõike 2 ja vangistusseaduse § 105 lõike 2, § 1363 ning § 147 lõike 2 alusel.
§ 1. Justiitsministri 7. mai 2004. a määruse nr 37 „Kriminaalhooldusametniku täiendavate kvalifikatsiooninõuete kehtestamine ning tööülesannete loetelu, mille täitmisel ei pea ametnikul olema vastavat rakenduslikku või akadeemilist kõrgharidust” muutmine
Justiitsministri 7. mai 2004. a määruses nr 37 „Kriminaalhooldusametniku täiendavate kvalifikatsiooninõuete kehtestamine ning tööülesannete loetelu, mille täitmisel ei pea ametnikul olema vastavat rakenduslikku või akadeemilist kõrgharidust” tehakse järgmised muudatused:
„§ 1. Kriminaalhooldusametniku täiendavad kvalifikatsiooninõuded
3) nõuded võõrkeeleoskusele.”;
2) paragrahvi 2 pealkirjast jäetakse välja tekstiosa „(sh vanemkriminaalhooldusametniku) ja kriminaalhooldusosakonna talituse juhataja”;
3) paragrahvi 2 lõige 1 sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Nõuetele vastavaks hariduseks loetakse rakenduslik või akadeemiline kõrgharidus, mis on omandatud riiklikult akrediteeritud õppekava alusel vastavalt Vabariigi Valitsuse 18. detsembri 2008. a määrusega nr 178 „Kõrgharidusstandard” kehtestatud õppekavagruppidele järgmiselt:
6) õiguse õppegrupi õppekavad.”;
4) paragrahvi 2 lõike 3 sissejuhatav lauseosa sõnastatakse järgmiselt:
„Nõuetele vastavaks hariduseks loetakse iga rakenduslik või akadeemiline kõrgharidus, kui lisaks sellel erialal nõutavale õppekavale on omandatud vähemalt 18 Euroopa ainepunkti (EAP) ulatuses (kokku 468 tundi, mis sisaldab auditoorset ja iseseisvat tööd) järgmistele kirjeldustele vastavaid õppeaineid:”;
5) paragrahvi 2 lõige 31 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(31) Lõikes 3 nimetatud õppeainetest peavad olema esindatud kõik. Iga nimetatud aine peab olema omandatud vähemalt 1,5 EAP ulatuses.”;
6) paragrahvi 2 lõigetes 4 ja 5 asendatakse sõnad „vaba- või valikainete” sõnaga „õppeainete”;
7) paragrahvi 2 lõikes 5 asendatakse tekstiosa „1 AP” tekstiosaga „1,5 EAP”;
8) määrust täiendatakse §-dega 31 ja 32 järgmises sõnastuses:
„§ 31. Nõuded kriminaalhooldusametniku töökogemusele
3) kriminaalhooldusosakonna juhatajal kahe võõrkeele oskus tasemel B2 koos ametialase sõnavara valdamisega.”;
9) paragrahv 4 tunnistatakse kehtetuks;
Justiitsministri 6. detsembri määruse nr 92 „Tallinna Vangla põhimäärus” § 2 lõike 1 punkti 11 täiendatakse pärast sõna „kriminaalhooldust” sõnadega „, välja arvatud alaealiste ja noorte kriminaalhooldust”.
§ 3. Justiitsministri 6. detsembri 2001. a määruse nr 87 „Tartu Vangla põhimäärus” muutmine
Justiitsministri 6. detsembri 2001. a määruse nr 87 „Tartu Vangla põhimäärus” § 2 punkti 12 täiendatakse pärast sõna „kriminaalhooldust” sõnadega „, välja arvatud alaealiste ja noorte kriminaalhooldust”.
Justiitsministri 22. aprilli 2013. a määruses nr 13 „Vanglaametnike ja vanglas töötavate riigiametnike töötasustamine” tehakse järgmised muudatused:
1) määruse lisa 1 asendatakse käesoleva määruse lisaga 1 (lisatud);
2) määruse lisa 2 asendatakse käesoleva määruse lisaga 2 (lisatud).
§ 5. Justiitsministri 14. aprilli 2014. a määruse nr 14 „Vanglateenistuse ametniku ja vanglaametniku kandidaadi vormiriietuse ja eraldusmärkide kirjeldus ning nende kandmise kord” muutmine
Justiitsministri 14. aprilli 2014. a määruse nr 14 „Vanglateenistuse ametniku ja vanglaametniku kandidaadi vormiriietuse ja eraldusmärkide kirjeldus ning nende kandmise kord” § 62 täiendatakse lõikega 61 järgmises sõnastuses:
„(61) Vormiriietusel võib kanda rinnamärke. Vormiriietusel lubatavate rinnamärkide loetelu ning kandmise korra kehtestab Justiitsministeeriumi vanglate valdkonna asekantsler.”.
§ 6. Justiitsministri 13. juuni 2006. a määruse nr 20 „Viru Vangla moodustamine ja põhimäärus” muutmine
1) paragrahvi 3 punkt 11 sõnastatakse järgmiselt:
„11) korraldada kriminaalhooldust ning üle-eestiliselt alaealiste ja noorte kriminaalhooldust;”;
2) paragrahvi 143 täiendatakse pärast sõnu „ning valvata” sõnaga „üle-eestiliselt”;
3) paragrahvi 161 täiendatakse pärast sõna „kriminaalhooldusaluste” sõnadega „, välja arvatud alaealiste ja noorte kriminaalhooldusaluste”.


Sotsiaalministri 13. aprilli 2009. a määruse nr 33 „Töötutoetuse taotlemise avaldusele kantavate andmete ja sellele lisatavate dokumentide loetelu” ja 25. juuni 2009. a määruse nr 56 „Koondamise korral kindlustushüvitise taotlemise avalduse vorm ja lisatavate dokumentide loetelu” muutmine – Riigi Teataja
Sotsiaalministri 13. aprilli 2009. a määruse nr 33 „Töötutoetuse taotlemise avaldusele kantavate andmete ja sellele lisatavate dokumentide loetelu” ja 25. juuni 2009. a määruse nr 56 „Koondamise korral kindlustushüvitise taotlemise avalduse vorm ja lisatavate dokumentide loetelu” muutmine
RT I, 29.03.2013, 1
Vastu võetud 27.03.2013 nr 16
Määrus kehtestatakse tööturuteenuste ja -toetuste seaduse § 28 lõike 2 ja töötuskindlustuse seaduse § 143 lõike 1 alusel.
§ 1. Sotsiaalministri 13. aprilli 2009. a määruse nr 33 „Töötutoetuse taotlemise avaldusele kantavate andmete ja sellele lisatavate dokumentide loetelu” muutmine
Sotsiaalministri 13. aprilli 2009. a määruses nr 33 „Töötutoetuse taotlemise avaldusele kantavate andmete ja sellele lisatavate dokumentide loetelu” tehakse järgmised muudatused:
„(2) „Tööturuteenuste ja -toetuste seaduse” § 27 lõike 2 punktis 2 sätestatud juhul kantakse avaldusele lõike 1 punktis 2 nimetatud andmete asemel „Tööturuteenuste ja -toetuste seaduse” § 26 lõike 3 punktides 1–3 nimetatud hõive töötuna arvelevõtmisele eelnenud 24 kuu jooksul.”;
2) paragrahvi 2 lõike 3 esimene lause sõnastatakse järgmiselt:
„„Tööturuteenuste ja -toetuste seaduse” § 27 lõikes 3 sätestatud juhul kantakse avaldusele lõike 1 punktis 2 nimetatud andmete asemel „Tööturuteenuste ja -toetuste seaduse” § 26 lõike 3 punktides 1–3 nimetatud hõive.”;
3) paragrahvi 3 lõike 1 punkt 1 sõnastatakse järgmiselt:
„1) töö- või teenistussuhte või muu ameti algust ja lõppu ning viimase töö- või teenistussuhte või muu ameti lõppemise alust tõendav dokument (tööleping, tööandja tõend, ametisse nimetamise ja ametist vabastamise haldusakt või muu hõivet tõendav dokument);”;
4) paragrahvi 3 lõike 1 punkt 5 sõnastatakse järgmiselt:
„5) kaitseväekohustuslaste registri väljavõte või muu dokument aja-, asendus- või reservteenistuses viibimise ajavahemiku kohta;”;
5) paragrahvi 3 lõike 1 punkt 6 sõnastatakse järgmiselt:
„6) Välis- või lähetajaministeeriumi tõend, millele on märgitud „Avaliku teenistuse seaduse” § 46 lõike 1 või „Välisteenistuse seaduse” § 67 lõike 1 alusel abikaasatasu saamise aeg;”.
§ 2. Sotsiaalministri 25. juuni 2009. a määruse nr 56 „Koondamise korral kindlustushüvitise taotlemise avalduse vorm ja lisatavate dokumentide loetelu” muutmine
Sotsiaalministri 25. juuni 2009. a määruses nr 56 „Koondamise korral kindlustushüvitise taotlemise avalduse vorm ja lisatavate dokumentide loetelu” tehakse järgmised muudatused:
„(2) Eesti Töötukassa nõudel esitab tööandja kinnitatud koopiad avaldusel märgitud töötaja või ametniku töö- või teenistussuhte alguse ja lõppemise kuupäeva ning lõppemise alust tõendavatest dokumentidest ja muud avaldusel esitatud andmeid tõendavad dokumendid.”;
2) määruse lisa asendatakse käesoleva määruse lisaga „Avaldus kindlustushüvitise taotlemiseks koondamise korral”.
Lisa Avaldus kindlustushüvitise taotlemiseks koondamise korral


Makseagentuuri ja kontrolliasutuste koostöö täpsem kord - sisukord
§ 2 Koostöö
§ 3 Andmete edastamine rikkumiste ja nõuetele mittevastavuste kohta
2 PRIA NING MTA KOOSTÖÖ PÕLLUMAJANDUSTOODETE EKSPORDIL JA IMPORDIL
§ 4 Kontrolleksemplari T5 edastamine
§ 5 Pardavarutarnete ladustamiseks loa andmisest teavitamine
§ 6 Teravilja sekkumiskokkuostust partiide eksport
3 PRIA NING VTA KOOSTÖÖ KASUTUSTOETUSE, VÕI JA LÕSSIPULBRI SEKKUMISKOKKUOSTU NING VEISELIHA EKSPORDITOETUSE KONTROLLIMISEL
§ 8 Tunnustamisest teavitamine
§ 9 Sekkumiskokkuostu korral sekkumislaoga sõlmitud lepingu ja tarnegraafiku edastamine ning kohapealne kontroll
§ 10 Tootmise kontroll kasutustoetuse korral
§ 11 Või ja lõssipulbri ning kasutustoetuseks kasutatava toote sertifikaadi edastamine
§ 12 Täiskasvanud isasveistelt pärit veiseliha sertifikaat ja kondita liha tõend
§ 13 Kontroll elusveiste ekspordil
§ 14 Aruanne
4 PRIA NING PMK KOOSTÖÖ TERAVILJA SEKKUMISKOKKUOSTU KONTROLLIMISEL
§ 15 Teravilja tarnegraafiku kinnitamine
§ 16 Partiide ülevõtmine
§ 18 Partiide üleandmine ja kontroll
§ 19 Sekkumisladude kontroll
§ 20 Aruanne
5 PRIA JA KESKKONNAAMETI KOOSTÖÖ POOLLOODUSLIKU KOOSLUSE HOOLDAMISE TOETUSE JA NATURA 2000 ALAL ASUVA PÕLLUMAJANDUSMAA KOHTA ANTAVA TOETUSE KONTROLLIMISEL
§ 21 Andmete vahetamine poolloodusliku koosluse hooldamise toetuse raames
§ 22 Andmete vahetamine Natura 2000 alal asuva põllumajandusmaa kohta antava toetuse raames
6 PRIA NING KONTROLLIASUTUSTE KOOSTÖÖ AUDITEERIMISEL
§ 23 Riskide hindamisega seotud koostöö
§ 24 Auditi aasta tööplaan
§ 25 Auditi lõpparuande esitamine
§ 26 Aruannete esitamine Põllumajandusministeeriumile
Määrusega kehtestatakse Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Ameti (edaspidi PRIA) ning Maksu- ja Tolliameti (edaspidi MTA), Keskkonnaameti, Veterinaar- ja Toiduameti (edaspidi VTA), piirkondlike maaparandusbüroode (edaspidi MPB) ja Põllumajandusuuringute Keskuse (edaspidi PMK) Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika turukorraldusabinõude ning «Eesti maaelu arengukava 2007–2013» (edaspidi MAK) alusel antavate toetuste rakendamisel tehtava koostöö täpsem kord.
(1) PRIA makseagentuurina ning MTA, VTA, Keskkonnaamet, MPB ja PMK kui kontrolliasutused lähtuvad oma ülesannete täitmisel õigusaktide alusel koostatud ja asjaomaste osapoolte vahel kooskõlastatud protseduuridest ning kirjalikest kokkulepetest.
2. peatükk PRIA NING MTA KOOSTÖÖ PÕLLUMAJANDUSTOODETE EKSPORDIL JA IMPORDIL
3. peatükk PRIA NING VTA KOOSTÖÖ KASUTUSTOETUSE, VÕI JA LÕSSIPULBRI SEKKUMISKOKKUOSTU NING VEISELIHA EKSPORDITOETUSE KONTROLLIMISEL
4. peatükk PRIA NING PMK KOOSTÖÖ TERAVILJA SEKKUMISKOKKUOSTU KONTROLLIMISEL
5. peatükk PRIA JA KESKKONNAAMETI KOOSTÖÖ POOLLOODUSLIKU KOOSLUSE HOOLDAMISE TOETUSE JA NATURA 2000 ALAL ASUVA PÕLLUMAJANDUSMAA KOHTA ANTAVA TOETUSE KONTROLLIMISEL
(1) PRIA edastab Keskkonnaametile 1. juuliks kõikide poolloodusliku koosluse hooldamise toetuse taotlejate nimekirja ja eraldi nende taotlejate nimekirja, kelle juures tuleb teha kohapealne kontroll.
(2) Poolloodusliku koosluse hooldamise toetuse taotlejate kohta lisavalimi tegemisel edastab PRIA Keskkonnaametile 10 tööpäeva jooksul pärast lisavalimi kinnitamist nende taotlejate nimekirja, kelle juures tuleb teha kohapealne kontroll.
(3) Keskkonnaamet esitab PRIAle kahe nädala jooksul pärast kohapealse kontrolli tegemist, kuid mitte hiljem kui 15. novembriks, andmed taotlejate juures tehtud poolloodusliku koosluse hooldamise toetuse kohapealse kontrolli kohta, sealhulgas andmed taotlejate nõuetekohasuse kohta.
(1) PRIA edastab Keskkonnaametile 15. juuliks nende Natura 2000 alal asuva põllumajandusmaa kohta antava toetuse taotlejate nimekirja, kelle juures tuleb teha kohapealne kontroll.
(2) Natura 2000 alal asuva põllumajandusmaa kohta antava toetuse taotlejate kohta lisavalimi tegemisel edastab PRIA Keskkonnaametile 10 tööpäeva jooksul pärast lisavalimi kinnitamist nende taotlejate nimekirja, kelle juures tuleb teha kohapealne kontroll.
(4) Keskkonnaamet esitab PRIAle kahe nädala jooksul pärast Natura 2000 alal asuva põllumajandusmaa kohta antava toetuse taotlejate juures tehtud kohapealset kontrolli, kuid mitte hiljem kui 1. oktoobriks, andmed taotlejate vastavuse kohta «Looduskaitseseadusest» tulenevatele nõuetele.
6. peatükk PRIA NING KONTROLLIASUTUSTE KOOSTÖÖ AUDITEERIMISEL


Elutähtsa teenuse kirjeldus ja toimepidevuse nõuded Tori valla kohaliku tee sõidetavuse tagamisel – Riigi Teataja
Elutähtsa teenuse kirjeldus ja toimepidevuse nõuded Tori valla kohaliku tee sõidetavuse tagamisel
Elutähtsa teenuse kirjeldus ja toimepidevuse nõuded Tori valla kohaliku tee sõidetavuse tagamisel - sisukord
§ 2 Elutähtsa teenuse osutaja
§ 4 Nõuded elutähtsa teenuse tasemele
§ 5 Nõuded elutähtsa teenuse katkestuse ennetamiseks
§ 6 Elutähtsa teenuse katkestus ja hädaolukord
RT IV, 29.01.2019, 34
Vastu võetud 24.01.2019 nr 51
Määrusega sätestatakse Tori valla haldusterritooriumil tegutseva ning hädaolukorra seadusega kohaliku omavalitsuse korraldatava elutähtsa teenuse osutaja (edaspidi ETO), elutähtsa teenuse kirjeldus, ETO ülesanded ning nõuded elutähtsa teenuse toimepidevuse tagamiseks.
§ 2. Elutähtsa teenuse osutaja
Elutähtsa teenuse osutaja ülesandeid kohaliku tee sõidetavuse tagamisel täidab ehitusseadustiku § 97 lõikes 8 nimetatud ettevõtja (edaspidi kohalikke teid korrashoidev ettevõtja) nende korrashoiutööde osas, mis tulenevad Tori Vallavalitsusega (edaspidi vallavalitsus) sõlmitud kohalike teede korrashoiu lepingust. Muus osas täidab kohaliku tee sõidetavuse tagamisel elutähtsa teenuse osutaja ülesandeid vallavalitsus.
(1) Tori vallas on elutähtsaks teenuseks Tori valla haldusterritooriumi tiheasustusalal (linnas ja alevikes) paikneva vallatee ning vallatee toimimiseks vajaliku rajatise hooldamine viisil ja määral, mis tagab vallatee ja teerajatise seisundi vastavuse valdkonna ministri määrusega sätestatud tee seisundinõuetele ning tagab vallateel pideva ohutu liiklemise.
(2) Lõikes 1 märgitud kohustuse suhtes ei rakendata üldjuhul ministri määrusega sätestatud ajutisi madalamaid seisundinõudeid. Madalamaid seisundinõudeid võib rakendada ainult erandjuhul vallavalitsuse loal raskete ilmaolustike tõttu.
§ 4. Nõuded elutähtsa teenuse tasemele
(1) Hädaolukorras või muus sarnases olukorras, välja arvatud lõikes 2 nimetatud olukorras, tagab elutähtsa teenuse osutaja kohaliku tee sõidetavuse ja ohutu liiklemise ning teedevõrgu toimimise.
(2) Vedelkütuse varustamise katkestusest tingitud hädaolukorras või muus sarnases olukorras järgib kohalikku teed korrashoidev ettevõtja kohaliku tee sõidetavuse tagamisel hädaolukorra seaduse § 39 lõikes 1 nimetatud toimepidevuse riskianalüüsi ja plaani (edaspidi riskianalüüs ja plaan).
§ 5. Nõuded elutähtsa teenuse katkestuse ennetamiseks
2) vajalikus koguses ja töövalmiduses teehooldetehnikat ja abivahendeid;
§ 6. Elutähtsa teenuse katkestus ja hädaolukord
(1) ETO teavitab vallatee sõidetavuse katkestusest tingitud hädaolukorrast või selle ohust vallavalitsuse majandusosakonna juhatajat ning haldusasutuse juhti telefoni ja e-posti teel. Kui kontaktisik ei ole kättesaadav, teavitab ettevõtja Tori valla kriisikomisjoni esimeest või aseesimeest.
(3) Vallavalitsus teavitab avalikkust kohaliku tee sõidetavuse katkestusest tingitud hädaolukorrast või selle ohust valla veebilehe kaudu.


text:
Euroopa Inimõiguste Kohtu lahendid 05.-11. märts 2018 - Riigi Teataja
Euroopa Inimõiguste Kohtu lahendid 05.-11. märts 2018
2008. aastal ei olnud eralennuki omanikul kohustust kontrollida piloodil litsentsi olemasolu
R.S. vs Läti, kohtuotsus 08.03.2018, avaldus nr 44154/14
Kaebaja sattus lennuõnnetuse 2008. aasta augustis, millal eralennuki maandumisel piloot hukkus ja mitmed reisijaid said raskeid vigastusi. Lennukit hallanud eraettevõtte omanik tunnistati esimeses kohtuastmes süüdi hooletuses, kuid mõisteti õigeks teises kohtuastmes. Kohus leidis, et puudus selgus selles, milliseid regulatsioone oli omanik rikkunud ning milles konkreetselt seisnes tema ametialane hooletus. Kaebaja esitas ettevõtte vastu 2010. aastal kahju hüvitamise nõude, mis jäi rahuldamata. Kohtute hinnangul oli tegemist piloodi inimliku eksimusega. Kaebaja avaldus EIK-ile oli EIÕK artikli 2 rikkumise tuvastamiseks. Kaebaja leidis, et riik vastutab ebapiisava õigusliku regulatsiooni eest.
Kuigi valitsus väitis, et kaebaja oleks saanud esitata põhiseaduse alusel nõude seoses õigusliku regulatsiooni mitteandmisega, ei olnud selge, kelle vastu oleks kaebaja pidanud sellise nõude suunama. Seetõttu oli avaldus vastuvõetav.
EIÕK artikli 2 kaitsealas on ka eluohtlikud vigastused. Riigil on kohustus kehtestada regulatsioon elu kaitseks ükskõik millise tegevuse osas, vaatamata selle läbiviimisele riiklike või erainstitutsioonide poolt. See kohustus ei saa asetada riigile ebamõistlikku koormust.
Kõnealusel ajal ei tulenenud ei rahvusvahelisest õigusest ega Läti õigusest eralennuki omanikule kohustust kontrollida, et piloot on läbinud vastava koolituse. Läti seadusandlus seega ei erinenud rahvusvahelisest regulatsioonist. Vastutus eralennuki nõuetekohase juhtimise eest oli ainult piloodil ning seetõttu ei olnud asjas artikli 2 rikkumist sisulisest aspektist.
Seoses uurimiskohustusega märkis EIK, et uurimine algatati koheselt ning koguti kõik asjakohased tõendid. Kaebajal ei olnud võimalik saada hüvitist tsiviilkohtus seetõttu, et õnnetuse põhjustanud piloot oli hukkunud ning ettevõte lõpetanud tegevuse. Kindlustusleping ei katnud kõnealust õnnetusjuhtumit. Riiki ei saa pidada vastutavaks kahjunõude rahuldamata jätmise eest, sest kaebajal oli võimalik vastav nõue esitada.
1.	Asjas ei olnud EIÕK artikli 2 rikkumist sisulisest ega menetluslikust aspektist.
Kohtumenetluse ajaks kinnipeetud isiku kaebusi kinnipidamise peale tuleb lahendada kiiresti
Patalakh vs Saksamaa, kohtuotsus 08.03.2018, avaldus nr 22692/15
Kaebaja on Venemaa kodanik, kes peeti kinni 2013. aasta oktoobris kahtlustatuna suuremahulises pettuses ja altkäemaksu andmises. Ta asus vaidlustama kinnipidamise määruseid alates 2014. aasta jaanuarist. Kohus pikendas mitmel korral kinnipidamist prokuratuuri taotluse alusel. Apellatsioonikohus tegi otsuse 6 kuud pärast kaebuse saamist, menetluse käigus esitas kaebaja kaks taandust kohtunike vastu. Kaebaja avaldus EIK-ile oli EIÕK artikli 5 lg 4 rikkumise tuvastamiseks seoses menetlusajaga kinnipidamise määruste peale esitatud kaebuste läbivaatamisel.
Menetluse kiirust artikli 5 lg 4 tähenduses ei saa hinnata abstraktselt, vaid tuleb lähtuda menetluse keerukusest, osapoolte käitumisest ja sellest, mis on isikule kaalul. Süütuse presumptsioonist lähtuvalt tuleb kohtumenetluse ajaks kinnipeetud isiku kaebust kinnipidamise määruse peale lahendada hoolsalt ja võimalikult kiiresti.
Menetlus pikenes ligikaudu 3 kuu võrra tulenevalt kaebaja käitumisest, sest ta esitas taandusi. Samas ei põhjendanud valitus ülejäänud ajakulu, mistõttu EIK asus seisukohale, et ametivõimud ei tegutsenud hoolsalt.
1.	EIÕK artikli 5 lg 4 rikkumine;
2.	EIK ei rahuldanud hüvitise taotlust.
35-päevane menetlus kautsjoni vastu vabastamise taotluse lahendamiseks ei ole piisavalt kiire EIÕK artikli 5 lg 4 tähenduses
Pouliou vs Kreeka, kohtuotsus 08.03.2018, avaldus nr 39726/10
Kaebaja peeti kinni 22.07.2009 seoses kahtlusega kuulumises õigusvastasesse organisatsiooni. Ta esitas 03.11.2009 taotluse enda vabastamiseks kautsjoni vastu. Kohtunik andis määruse 09.12.2009, milles keeldus teda vabastamast. Kaebaja leidis, et tema taotluse menetlemiseks kulunud aeg ei olnud kooskõlas EIÕK artikli 5 lg-ga 4.
EIK on varasemalt leidnud, et süütuse presumptsioonist tulenevalt tuleb kohtueelse menetluse ajaks kinnipeetud isikute taotlusi vabastamiseks lahendada kiiresti. 35-päevane menetlus ei vastanud kiire menetluse nõudele.
Kohtusaalis võib eeldada jõulist sõnakasutust
Mikhaylova vs Ukraina, kohtuotsus 06.03.2018, avaldus nr 10644/08
Kaebaja esindas halduskohtumenetluses kommunaalettevõtet. Kohtuistungil teatas ta kohtunikule, et tema teada ei ole kohtunik teinud mitte ühtegi seaduslikku otsust ning seadus ei tähenda kohtunikule absoluutselt mitte midagi. Kohtunik katkestas istungi ning samal päeval koostati kohtu solvamise protokoll, mille vaatas koheselt läbi teine kohtunik. See kohtunik tunnistas kaebaja süüdi haldusõigusrikkumises ning määras karistuseks 5-päevase haldusaresti, mille kaebaja kandis koheselt. Kaebaja avaldus EIK-ile oli EIÕK erinevate sätete rikkumise tuvastamiseks. Muuhulgas väitis ta kohtu sõltumatuse nõude rikkumist põhjusel, et kohtuistungilt puudus prokurör, mistõttu täitis kohus ka süüdistuse funktsiooni. Talle ei antud piisavalt aega kaitse ettevalmistamiseks. Tal ei olnud võimalik esitada apellatsiooni, sest Ukraina seaduste kohaselt puudus edasikaebe võimalus haldusõigusrikkumiste asjades. Samuti väitis ta enda sõnavabaduse rikkumist.
Kuivõrd Ukraina seaduste kohaselt ei olnud prokuröri kaasamine vastavasse menetlusse võimalik, siis ei jäänud kohtul muud üle, kui ise esitada süüdistusakt. Selline olukord, kus kohus peab ise esitama süüdistusakti, ei ole iseenesest kooskõlas EIÕK artikli 6 lg-ga 1.
Süüdistusakti koostamiseks ja kohtumenetluse läbiviimiseks kulus paar tundi samal päeval, millal kaebaja väidetavalt solvas kohtunikku. Isegi kui eeldada, et kaasus ei olnud keeruline, ei olnud see siiski piisav aeg kaitse ettevalmistamiseks artikli 6 lg 3 “b” tähenduses.
Sõnavabaduse riiveks oli õiguslik alus ja legitiimne eesmärk. Isegi kui kaebaja väljendid olid hinnangud, puudus neile piisav faktiline alus. Samal ajal olid need väljendid ka satiirilised ning neid esitati kohtusaalis, kus iseenesest võib eeldada jõulist argumenteerimist. Kohtuistungil osalesid ainult menetlusosalised ning kaebaja ei esitanud enda väljendeid väljaspool kohtusaali. Kaebajale määrati vabaduskaotuslik sanktsioon, mis on iseenesest heidutava mõjuga teistele isikutele endi seisukohtade vabaks väljendamiseks kohtus. Nende asjaolude koostoimes tuvastas EIK artikli 10 rikkumise.
EIK on varasemalt tuvastanud, et Ukraina seadus ei võimaldanud kaevata edasi kohtulahendit haldusõigusrikkumise asjas. Puudus alus jõuda erinevale seisukohale.
1.	EIÕK artikli 6 lg-te 1 ja 3 “b” ning 10 ja 7.protokolli artikli 2 rikkumine;
2.	Mittevaralise kahju hüvitamiseks määras EIK 3 000 eurot ning 5 200 eurot kulude katteks.
EIK lahendas menetlusaja kaasuse toetudes 12 aastat tagasi lahendatud nn juhtlahendile
Morozov jt vs Ukraina, kohtuotsus 08.03.2018, avaldus nr 2318/07 ja 3 teist avaldust
Avaldused ebamõistliku menetlusaja tuvastamiseks EIÕK artikli 6 lg 1 tähenduses ning tõhusa õiguskaitsevahendi puudumise kindlakstegemiseks EIÕK artikli 13 tähenduses.
Menetluse liigid: tsiviilkohtumenetlused.
Menetluste kestus: 3 kuni 9 aastat.
EIK on tuvastanud Ukraina suhtes 30.11.2006 kohtulahendis Krasnoshapka vs Ukraina rikkumise analoogilises asjas. Puudus alus jõuda erinevale lõppjäreldusele.
2.	Mittevaralise kahju hüvitamiseks määras EIK 1 100 kuni 2 500 eurot.
Munitsipaalettevõtte vastu jõustunud kohtulahendi täitmise eest vastutab riik
Zalizko vs Venemaa, kohtuotsus 08.03.2018, avaldus nr 26503/07
Kaebaja avaldus oli EIÕK artiklite 6 lg 1 ja 13 ning 1. protokolli artikli 1 rikkumise tuvastamiseks seoses tema kasuks jõustunud kohtulahendi mittetäitmise või viivitustega täitmisel. Nõuded oli munitsipaalettevõtte vastu.
Munitsipaalettevõte ei olnud institutsionaalselt ega korralduslikult sõltumatu avalikust võimust, mistõttu riik vastutab tema vastu jõustunud kohtulahendite täitmise eest. Kohtulahendi täitmise staadium on artikli 6 lg 1 kaitsealas. Varalise kahju hüvitamiseks määras EIK siseriiklikult saamata jäänud summa.
2.	Varalise kahju hüvitamiseks määras EIK 5 832 eurot ning 2 000 eurot mittevaralise kahju hüvitamiseks ja kulude katteks.
Kohtul tuleb kontrollida kohtukutse kättesaamist
Khlystov jt Venemaa, kohtuotsus 08.03.2018, avaldus nr 19061/12 ja 5 teist avaldust
Kõik kaebajad esitasid avaldused EIÕK artikli 6 lg 1 rikkumise tuvastamiseks põhjusel, et nad ei saanud kätte tsiviilkohtu kutset istungile ning kohus lahendas asja ilma nende kohalolekuta.
Siseriiklikul kohtul tuleb astuda mõistlikke samme selleks, et tagada menetlusosaliste kutsumine kohtuistungile. Kõik siseriiklikud kohtud suhtusid sellesse kohustusse hooletult ning ei kontrollinud, kas kaebajad on kohtukutse kätte saanud. Samuti ei lükanud nad istungeid edasi selleks, et tagada kohtukutsete kättesaamine. EIK on varasemalt tuvastanud Venemaa suhtes analoogilisi rikkumisi ning puudus alus jõuda erinevale lõppjäreldusele.
2.	Mittevaralise kahju hüvitamiseks ja kulude katteks määras EIK igale kaebajale 1 500 eurot.
Valitsusel tuleb näidata, et kaitsja puudumine informaalselt ülekuulamiselt ei rikkunud pöördumatult kaitseõigust
Dimitar Mitev vs Bulgaaria, kohtuotsus 08.03.2018, avaldus nr 34779/09
Kaebaja tunnistati 2008. aastal süüdi varguses ning vanemate 75-aastase naabri mõrvas. Kohus toetus süüditunnistamisel informaalsele ülestunnistusele, mille kaebaja tegi politseinikele koheselt pärast kinnipidamist. Kohtumenetluses taganes kaebaja ülestunnistusest ning selgitas, et tegi selle peksmise tagajärjel. Edasikaebe menetlus ei olnud talle edukas, sest kohtute hinnangul kinnitasid ülestunnistust ka teised tõendid. Kaebaja avaldus EIK-ile oli EIÕK artikli 6 lg-te 1 ja 3 “c” rikkumise tuvastamiseks – süüditunnistamine sunniviisiliselt ilma kaitsja juuresolekuta saadud ülestunnistuse alusel.
Isik on EIÕK artikli 6 lg-te 1 ja 3 kaitsealas kriminaalõiguslikust aspektist koheselt pärast seda, kui pädev võimuorgan on talle ametlikult teatanud kahtlusest kuriteo toimepanemise kohta. Kuigi kaebajat ei olnud politseinikega nn informaalse vestluse ajaks veel formaalselt kinni peetud, oli tema olukord siiski mõjutatud vestluse kontekstist ning talle laienesid artikli 6 garantiid. Kaebajal olnuks õigus kaitsja juuresolekule, kuid seda õigust ei olnud tal võimalik realiseerida. Bulgaaria Helsinki Komitee kui kohtuasja kolmas osapool on kritiseerinud analoogilist praktikat Bulgaaria õigussüsteemis.
Valitsusel tulnuks näidata, et kaitsja puudumine esialgsel küsitlemisel ei rikkunud pöördumatult kaitseõigust ja seeläbi ka kogu menetluse vastavust õiglase õigusemõistmise põhimõttele. EIK leidis, et esialgsete ütluste andmine politseinikele toimus väljaspool menetlusnorme ning seetõttu tuleb nendesse suhtuda ettevaatlikult. Kohus ei toetunud kaebaja enda ülestunnistusele, sest seda ei võimaldanud menetlusnorm, küll aga nende politseinike tunnistustele, kes olid kaebajat informaalselt üle kuulanud. Seeläbi vältis kohus sisuliselt keeldu toetuda menetlusväliselt antud kahtlustatava ütlustele. Kaebaja esialgne ülestunnistus oli määrava tähtsusega tema süüditunnistamiseks – seda enam, et kohtumenetluses ilmnes erinevaid vastuolusid.
Kõige kohasem hüvitis oleks uus menetlus.
2.	Kulude katteks määras EIK 3 000 eurot.
Õigusvastaselt Ungarisse viidud väikelapse tagastamine Prantsusmaale ei olnuks põhjendatud lapsele põhjustatava psühholoogilise trauma tõttu
Royer vs Ungari, kohtuotsus 06.03.2018, avaldus nr 9114/16
Kaebaja on Prantsusmaa kodanik (mees), kelle suhtest Ungari naisega sündis 2013. aastal poeg. Lapse ema viis lapse isa tahte vastaselt Ungarisse elama paar kuud pärast sünnitamist.
Järgnesid paralleelsed menetlused Prantsusmaal ja Ungaris. Prantsusmaa kohtud leidsid, et laps viidi Ungarisse õigusvastaselt, määrasid kummalegi vanemale hooldusõiguse ning emale seejuures külastusõiguse kaheks tunniks igal teisel laupäeval. Ungari kohtud välistasid Prantsusmaa kohtulahendi täitmise põhjendusega, et paariaastasele lapsele põhjustataks kohtulahendi tingimuste täitmisega rasket psühholoogilist kahju. Põhjendatud ei oleks lapse viimine Ungarist Prantsusmaale, sest ta oli Ungaris kodunenud. Arvestades isa töögraafikut hoolitseks Prantsusmaal lapse eest tema tädi, keda laps ei tunne. Kontakt emaga oleks minimaalne. Kaebaja avaldus EIK-ile oli EIÕK artikli 8 rikkumise tuvastamiseks seoses lapse mittetagastamisega Prantsusmaale. Kaebaja leidis, et Ungari kohtud on ajanud segamini lapse ja ema parimad huvid.
EIK selgitas nn lapseröövi asjade lahendamise põhimõtteid. Esiteks tuleb kohtutel anda motiveeritud lahend, mis võimaldab EIK-il omakorda otsustada, kas kõiki olulisi küsimusi on põhjalikult kaalutud. Teiseks, kohtud peavad veenvalt põhjendama võimalikke riske lapsele siis, kui nad keelduvad lapse tagastamisest. Kolmandaks, lapse tagastamise määramisel peavad kohtud veenduma, et sihtriigis on tagatud lapse heaolu.
Puudus vaidlus selles, et laps viidi õigusvastaselt Ungarisse. Haagi lapseröövi konventsiooni artikli 13 lg 1 “b” võimaldab erandkorras keelduda lapse tagastamisest. Ungari kohtud leidsid, et ei lapse noorus ega ka tema seotus Ungariga ei ole iseenesest aluseks tagastamisest keeldumiseks. Keeldumise põhjuseks oli võimalik psühholoogiline trauma tagastamise korral. Laps ei olnud isaga pikemat aega suhelnud ning tema eest asuks hoolitsema talle võõras inimene. EIK ei sekku siseriiklike kohtute hinnangutes, v.a ilmselge meelevaldsuse korral. Kuivõrd Ungari kohtud lähtusid lapse parimatest huvidest, siis puudus alus asuda erinevale seisukohale.
EIÕK artikkel 11 – ühingute moodustamise ja kogunemiste vabadus
Meeleavalduse keelamine peab vastama rõhuva sotsiaalse vajaduse kriteeriumile
Chumak vs Ukraina, kohtuotsus 06.03.2018, avaldus nr 44529/09
Kaebaja organiseeris 2006. aastal kohaliku omavalitsuse hoone eest tähtajatu piketi, protesteerimaks piirkonna sotsiaal- ja majandusolukorra vastu. Kaebaja organiseeris ka kahe telgi püstitamise kohaliku omavalitsuse hoone ette. Omavalitsus saavutas kohtumääruse, millega kohustati telkide eemaldamine, sest need olid ohtlikud jalakäijatele. Samuti keelas kohtumäärus kaebaja esindataval ühingul uute meeleavalduste korraldamise linna tänavatel ja väljakutel. Samal päeval ajas politsei meeleavalduse laiali. Kaebaja avaldus EIK-ile oli EIÕK artikli 11 rikkumise tuvastamiseks.
Valitsus väitis, et siseriiklik menetlus toimus ühingu vastu, mistõttu kaebaja ei ole põhiõiguste riive ohver. EIK selgitas, et kaebaja ohvri seisundis ei ole kahtlust, sest ta oli meeleavalduse peamine organisaator ning oli isiklikult allkirjastanud kõik asjakohased dokumendid.
Meeleavalduse korraldamise õiguse piirang peab tulenema seadusest viisil, et see oleks piisavalt selgelt arusaadav igaühele – vajadusel asjakohase nõustamise kaudu. Piiranguks peab olema rõhuv sotsiaalne vajadus, legitiimne eesmärk ning põhjendused peavad olema mõjuvad ja piisavad.
EIK-i meelest ei olnud kindel, kas seadus vastas ettenähtavuse nõudele sõnastuse tõttu. Kõnealusel ajal ei olnud Ukrainas seadust, mis reguleerinuks meeleavalduse korraldamist. Kuid igal juhul ei olnud piirang vajalik demokraatlikus ühiskonnas, sest ametivõimud ei näidanud, et see rikkunuks avalikku korda või solvanuks teisi isikuid. Ametivõimud ei üritanud olukorda lahendada, vaid andsid blanketse määruse igasuguste meeleavalduste korraldamise keelamiseks. Seega ei tagatud õiglast tasakaalu erinevate huvide vahel.
2.	Mittevaralise kahju hüvitamiseks määras EIK 4 500 eurot.
Hüvitiseks kinnipidamise eest ebainimlikes tingimustes üle 5 aasta määras EIK hüvitiseks 5 000 eurot
Chiriac jt vs Rumeenia, kohtuotsus 08.03.2018, avaldus nr 50+97/13 ja 22 teist avaldust
Kõigi kaebajate avaldused olid EIÕK artikli 3 rikkumise tuvastamiseks seoses ebainimlike kinnipidamistingimustega. Isikliku ruumi suurus jäi kõigi kaebajate puhul alla 3 ruutmeetri.
Ruumikitsikus on väga oluline kriteerium ebainimlike kinnipidamistingimuste tuvastamiseks. EIK on 25.04.2017 piloot-otsuses Rezmives jt vs Rumeenia tuvastanud artikli 3 rikkumise sarnaste asjaoludega avalduste kohta. Puudus alus jõuda erinevale seisukohale. Hüvitise 1 000 eurot määras EIK kaebajatele, kelle kinnipidamine ebainimlikes tingimustes oli alla 1 aasta, 3 000 eurot kaebajatele, kelle kinnipidamise kestus oli aastast kuni 5 aastani ning 5 000 eurot kaebajatele, kelle kinnipidamise kestus oli üle 5 aasta.
2.	Mittevaralise kahju hüvitamiseks määras EIK 1 000, 3 000 või 5 000 eurot.
Hüvitiseks kinnipidamise eest ebainimlikes tingimustes alla 1 aasta määras EIK hüvitiseks 1 000 eurot
Ilias jt vs Rumeenia, kohtuotsus 08.03.2018, avaldus nr 7219/14 ja 26 teist avaldust
Ligikaudu 8 aastase viibimise eest äärmiselt ebainimlikes tingimustes kinnipidamisasutuses määras EIK hüvitiseks 18 500 eurot
Dandayev jt vs Venemaa, kohtuotsus 08.03.2018, avaldus nr 51876/13 ja 5 teist avaldust
Kõik kaebajad esitasid avaldused EIÕK artikli 3 rikkumise tuvastamiseks seoses ebainimlike kinnipidamistingimustega. Isiklik ruum kõigil kaebajatel jäi alla 3 ruutmeetri ning kinnipidamise kestus sellistes tingimustes oli aastast kuni 7 aastani. Osad kaebajad kaebasid ka artikli 6 lg 1 rikkumist seoses nende puudumisega tsiviilkohtuistungilt, sest kinnipidamisasutus ei toimetanud neid kohtusse.
Ruumikitsikus on iseenesest oluline kriteerium ebainimlike kinnipidamistingimuste tuvastamiseks. EIK on korduvalt tuvastanud rikkumisi analoogilistes asjades ning puudus alus jõuda erinevale järeldusele.
Kahe avalduse osas võttis valitsus omaks artiklite 3 ja 6 lg 1 rikkumise ning pakkus hüvitiseks vastavalt 1 500 ning 5 675 eurot. Kaebajad nõustusid ning EIK ei näinud vajadust kohtumenetluse jätkamiseks. Seetõttu arvas EIK kaks avaldust EIÕK artikli 37 lg 1 alusel välja kohtuasjade nimekirjast.
Kõrgeima hüvitise summas 18 500 eurot määras EIK kaebajale, kes viibis ligikaudu 8 aastat kambris, kus ei olnud veevarustust, ennast tuli kergendada ämbrisse, puudus ventilatsioon ning igale kinnipeetavale anti päevas üks ämber puhast vett.
1.	Arvata kohtuasjade nimekirjast välja kaks avaldust;
2.	EIÕK artikli 3 ning teiste artiklite rikkumine tulenevalt väljakujunenud kohtupraktikast;
3.	Mittevaralise ja varalise kahju hüvitamiseks määras EIK 4 300 kuni 18 500 eurot.
EIK võib määrata kahju nn üldise hinnangu kaudu
Kanaginis vs Kreeka, kohtuotsus (õiglane hüvitis) 08.03.2018, avaldus nr 27662/09
27.10.2016 kohtulahendis tuvastas EIK 1.protokolli artikli 1 rikkumise põhjusel, et kaebajalt nõuti ebaproportsionaalselt kõrge summa tasumist temale sundvõõrandatud vara tagastamise eest. Käesolevas lahendis otsustas EIK õiglase hüvitise küsimuse.
Kui EIK tuvastab EIÕK rikkumise, tuleb vastustaval riigil taastada võimalikult lähedaselt olukord, milles isik oleks olnud siis, kui rikkumist ei oleks esinenud. Kui siseriiklik seadus seda ei võimalda, siis on EIK-il pädevus ise määrata kohane hüvitis.
Kuivõrd mitmed asjaolud olid ebaselged, siis määras EIK hüvitise nn üldise hinnangu kaudu. Selge oli see, et kaebajale oli põhjustatud kahju.
1.	Määrata kõikide kahjude hüvitamiseks 20 000 eurot ning kulude katteks 3 773 eurot.

matches: Kohus Kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus kohus


text:
 Euroopa Komisjon - Euroopa Justiitsvõrgustik - Vanemlik vastutus - Slovakkia
Euroopa Komisjon > EGV > Vanemlik vastutus > Slovakkia
2. Kellel lasub üldjuhul vanemlik vastutus lapse eest? (kui vanemad elavad koos, siis reeglina vanematel ühiselt, kui vanemad ei ole abielus, siis võib vastutus lasuda emal)
7. Milliseid last puudutavaid otsuseid saab kohus teha?
9. Kui kohus määrab lapsele vanemate ühise eestkoste, mida see igapäevaelus tähendab?
14. Teatavatel juhtudel võib osutuda vajalikuks taotleda kohtult või muult ametiasutuselt vanemlikku vastutust käsitleva otsuse täitmist. Milline on menetluse kord sellisel juhul?
15. Milline on vanemlikku vastutust käsitleva otsuse õigusliku tunnustamise ja täitmise taotlemise kord Slovakkias, kui otsus on tehtud mõnes teises liikmesriigis?
16. Millisesse kohtusse peab Slovakkias pöörduma, et vaidlustada teise liikmesriigi vanemlikku vastutust käsitleva kohtuotsuse tunnustamine? Milline on menetluse kord?
17. Millise riigi õigust kohaldatakse, kui laps või kohtumenetluse pooled ei ela Slovakkias või on mõne teise riigi kodanikud?
Vastavalt Slovakkia perekonnaseadusele ja kohtupraktikale hõlmab vanemlik vastutus (st « vanema õigused ja kohustused » – « eestkoste ») eelkõige lapse hooldamist, lapse ülalpidamist ja esindamist ning lapse vara valitsemist.
Vanemlik vastutus (eestkoste) lasub ühiselt mõlemal vanemal, hoolimata sellest, kas laps sünnib abielu kestel või väljaspool abielu või kas vanemad elavad koos või mitte (abielus, elavad lahus või on lahutatud)
Kohus võib seaduses sätestatud tõsistel juhtudel vanemad vanemlikust vastutusest ilma jätta või seda piirata.
Jah. Kui nad on mõlemad teovõimetud, vanemlikust vastutusest ilma jäetud või surnud, tuleb lapsele määrata eestkostja, kes tema vanemate asemel last hooldaks, esindaks ja lapse asju korraldaks...
Vanemlike õiguste ja kohustuste jaotuse ja teostamise üle peab otsustama kohus (isegi juhul, kui vanemad jätkavad vastutuse kandmist ühiselt), kohus võib kinnitada ka vanematevahelise kokkuleppe.
Perekonnaseaduse paragrahv 26 lõige 1:
“Alaealiste lastega vanemate abielu lahutamisel määrab kohus kindlaks vanemate lahutusejärgsed õigused ja kohustused lapse ees, otsustades eelkõige selle, kes lapse üles kasvatab ning kuidas kumbki vanem lapse ülalpidamises osaleb.”
Perekonnaseaduse paragrahv 50 lõige 1:
“Kui alaealise lapse vanemad ei ela koos, määrab kohus vanemate õigused ja kohustused vajadusel kindlaks omal algatusel; kohus otsustab eelkõige selle, kes saab lapse eestkostjaks ja kuidas kumbki vanem lapse ülalpidamises osaleb.”
Kokkuleppe peab kinnitama kohus.
Perekonnaseaduse paragrahv 26 lõige 2:
“Vanemate abielu lahutamisel võib alaealise lapsega vanemate lahutusjärgsete vanemlike õiguste ja kohustuste määratlemise asendada vanematevahelise kokkuleppega, mille peab kinnitama kohus.”
Praegu kohtuvälise lahenduse võimalus puudub. Ettevalmistamisel on lepitust käsitlev seadus.
Kohus võib põhimõtteliselt otsustada kõike, välja arvatud (ainu)eestkoste määramist ühele vanemale. Üks vanem võib saada eestkostjaks vaid juhul, kui teine vanem on vanemlikust vastutusest ilma jäetud. Tegelikult otsustab kohus (omal algatusel), kumb vanem hakkab last hooldama ning kumb hakkab maksma elatist. Taotluse korral lahendab kohus ka lapse külastamise õiguse ja muud olulised küsimused, milles vanemad kokkuleppele ei jõua (nt nime muutmine).
Eestkoste mõiste täpne vaste Slovakkia perekonnaõiguses puudub. On olemas mõiste „vanema õigused ja kohustused“ ning neid õigusi ja kohustusi jagavad mõlemad vanemad (seega ei saa eksisteerida ka „ainueestkostet”, välja arvatud, kui üks vanematest on surnud, teovõimetu või vanemlikust vastutusest ilma jäetud). Slovakkias eristatakse lapse “hooldamist”. Kui üks vanem last hooldab, võib see vanem teha kõiki lapse igapäevaelu puudutavaid otsuseid, kuid kõiki olulisi otsuseid (kolimine, kooli valik jne) peavad tegema mõlemad vanemad koos (kui vanemad kokkuleppele ei jõua, peavad nad küsimuse lahendamiseks pöörduma kohtusse). Mõlemal vanemal on õigus last esindada ja tema vara valitseda.
Vaata kõiki eelmisi vastuseid, eelkõige punkti 8.
Lapse elukohajärgsesse piirkonnakohtusse. Vorminõuded puuduvad ning avaldusele ei ole vaja dokumente lisada, kuna kohus võib seda menetlust alustada omal algatusel. Dokumentide lisamine avaldusele sõltub suures osas avalduse sisust – tavaliselt on vaja lapse sünnitunnistust.
Kohaldatakse lihtsustatud hagita menetlust, mille puhul vorminõuded ei ole nii ranged. Ühe võimalusena võib kohus kiirmenetluse käigus lahendada asja ajutise määrusega.
Vanemlikku vastutust käsitleva kohtumenetluse korral ei pea maksma kohtulõivu. Praegu piirdub Slovakkias menetlusabi vaid kohtulõivust vabastamise ning tasuta esindaja võimaldamisega. Perekonnaõiguslike vaidluste puhul kasutatakse advokaadi abi harva, kuna tegemist on hagita menetlusega. Kuid kui isik vastab seadusjärgsetele kohtulõivust vabastamise tingimustele ning kohus leiab, et esindaja määramine poolte huvide kaitsmisel on vajalik, võib kohus omal äranägemisel võimaldada isikule tasuta esindaja, sealhulgas advokaadi.
Sellisel juhul kohaldatakse tavalist täitemenetlust, välja arvatud lapse hooldamist käsitleva otsuse puhul (nt kui laps tuleb tagasi viia vanema juurde, kellel vastavalt kohtuotsusele on lapse hooldusõigus). Sellisel juhul on menetluskord rangem (vähem rahatrahvide eri määrasid ning võimalus kaasata politsei ja/või teised ametivõimud).
Praegu puudub teise liikmesriigi kohtuotsuse tunnustamiseks erimenetlus (juhul kui Luksemburgi konventsiooni alusel ei taotleta kohtuotsuse eelnevat tunnustamist, millele ei järgne täitmist). Taotleja esitab avalduse piirkonnakohtusse, kelle pädevuses on täitemenetluse alustamine. Kohus kontrollib otsuse tunnustamiseks vajalike tingimuste olemasolu täitmise kontekstis. Senine kord muutub, kui võetakse vastu rahvusvahelise eraõiguse seaduse muudatus (erimenetluse vajadus välisriigi kohtuotsuse täitmiseks) ja samuti siis, kui Slovakkias muutub kohaldatavaks Brüssel II. Täitmise kord on edaspidi keerulisem (täidetavuse deklaratsioon).
Apellatsioonkaebus tuleb alati esitada asja algselt lahendanud kohtule, kuid kaebuse lahendab ringkonnakohus.
1996. aasta Haagi konventsiooni ettenägematute tagajärgede tõttu on olukord väga keeruline. Kahepoolse lepingu olemasolul kohaldatakse lepingu järgi kohaldatavat õigust, selle puudumisel aga konventsiooni alusel kohaldatavat õigust.
« Vanemlik vastutus - Üldteave | Slovakkia - Üldteave »

matches: kohus kohus Kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus