text:
 Euroopa Komisjon - Euroopa Justiitsvõrgustik - Kohaldatav õigus - Põhja-Iirimaa
Euroopa Komisjon > EGV > Kohaldatav õigus > Põhja-Iirimaa
Kohaldatav õigus - Põhja-Iirimaa
I. Kehtivate õigusnormide allikad
I.1. Siseriiklikud õigusnormid
II.1. Kas kohtunik on kohustatud kollisiooninorme omal algatusel kohaldama?
II.3. Ühendava teguri muutumine
III.2. Lepinguvälised kohustused (lepinguväline kahju ja õigusrikkumised, alusetu rikastumine, negotiorum gestio jne)
III.3. Isiku õiguslik seisund ja selle perekonnaseisu puudutavad aspektid (nimi, alaline asukoht, õigusvõime)
III.4. Vanema-lapse suhte loomine, sealhulgas adopteerimine
III.5. Abielu, vabalt kooselavad paarid, partnerlus, lahutus, lahuselu, ülalpidamiskohustused
III.6. Abieluvararežiimid
Põhja-Iirimaa kollisiooninormide allikateks on niihästi seadused kui tavaõigus (pretsedendiõigus), mille omavaheline tasakaal erinevates õigusvaldkondades on erinev. Lepinguvälistele kohustustele ja lepingutele kohaldatava õiguse valikul on praegu näiteks ülekaalus seadused: vastavalt siis 1955. aasta rahvusvahelise eraõiguse seadus (muud sätted) ja 1990. aasta lepingute seadus (kohaldatav õigus). Osa neist lepingutest kasutatakse rahvusvaheliste lepingute jõustamiseks (need lepingud, välja arvatud ELi otsekohalduvad õigusaktid, jõustatakse Põhja-Iirimaal seadusega). Näiteks jõustab 1990. aasta lepingute seadus (kohaldatav õigus) lepingulistele kohustustele kohaldatava õiguse 1980. aasta Rooma konventsiooni.
Kollisiooninormide osas käsitlevad Inglismaa ja Wales ning Šotimaa Põhja-Iirimaad välismaise kohtualluvusena.
Haagi 1961. aasta testamendi vormile kohaldatava õiguse konventsioon.
Lepingulistele kohustustele kohaldatava õiguse 1980. aasta Rooma konventsioon.
Usaldusomandile ja selle tunnustamisele kohaldatava õiguse 1985. aasta 1. juuli Haagi konventsioon.
Meile teadaolevatel andmetel ei ole olemas selliseid õiguse valiku sätteid sisaldavaid kahepoolseid konventsioone, mille üheks pooleks oleks Ühendkuningriik.
Tuleb märkida, et kuigi 1980. aasta Rooma konventsioon ja Haagi konventsioon lubavad riigil kohaldada „sisemiste” kollisioonide puhul – näiteks Põhja-Iirimaa ning Inglismaa ja Walesi õiguste vahelised vastuolud – mõnda muud õiguse valiku režiimi, on Ühendkuningriik otsustanud seda võimalust mitte kasutada. Seega kohaldatakse Rooma konventsiooni ja Haagi konventsiooni norme niihästi Ühendkuningriigi erinevate kohtualluvuste vaheliste kollisioonide kui ka rahvusvaheliste kollisioonide puhul.
Üldiselt ollakse seisukohal, et kollisiooninorme kohaldatakse üksnes siis, kui vähemalt üks pooltest on nende kohaldamise vajadust põhjendanud. Kui seda tehtud ei ole või kui puuduvad piisavad tõendid välisriigi õiguse sisu kohta, kohaldab kohtunik käsitletavale asjale tavaliselt Inglise õigust. See säte on seotud tõendite esitamise ja menetlusega ning järelikult 1980. aasta Rooma konventsioon jms seda ei mõjuta.
Tagasisaate ja edasiviite kohaldamise üle on Ühendkuningriigis, eriti Inglismaal, peetud ägedaid akadeemilisi vaidlusi. Kollisiooni puudutavates seadustes (1995. aasta rahvusvahelise eraõiguse seadus (muud sätted), 1990. aasta lepingute seadus (kohaldatav õigus), 1984. aasta seadus välismaiste aegumistähtaegade kohta (Foreign Limitations Period Act)) on valitsenud seisukoht, et tagasisaate ja edasiviite kasutamisest tuleb keelduda. Seega, kui hooletuse tõttu tekitatud lepinguvälise kahju puhul osutab Põhja-Iirimaa õiguse valiku säte Prantsuse õigusele, kohaldatakse Prantsuse siseriiklikku õigust isegi siis, kui Prantsuse kohus oleks kohaldanud mõne teise riigi õigust. Nimetatud valdkondades tagasisaate ja edasiviite kasutamisest keeldumise üheks põhjuseks näib olevat ka see, et nende kohaldamine tekitaks segadust seadustega kehtestatud keerulistes õigusnormides.
Näib aga, et tagasisaadet ja edasiviidet kohaldatakse vallas- ja kinnisvara pärimise puhul ja ehk ka selle vara võimalikul üleandmisel, kui Põhja-Iirimaa õiguse valiku sätted viitavad alalise asukoha õigusele või kinnisvara asukoha õigusele, samuti perekonnaõigusega seotud kohtuasjade puhul (mis viitavad alalise asukoha õigusele). Neil juhtudel on tegemist pragmaatilise sooviga kohaldada selle kohtu õigust, mille kohtualluvuses kinnisvara asub, suurendamaks võimalust, et Põhja-Iirimaa kohtu poolt tehtud varaga seotud mis tahes otsus oleks täidetav. Paljudel juhtudel on aga välisriigi õiguse valiku normide sisu tõendamine kallis ja sageli otsustavad pooled hagi põhjendamisest loobuda (vaata punkti 2.2 eespool).
Selle probleemi lahendamiseks määratakse iga õiguse valiku normide puhul kindlaks ühendava teguri tuvastamise aeg. Näiteks on vallasvara üleandmisel asjakohaseks kohaldatavaks õiguseks see õigus, mis on kohaldatav kõnealuse vallasvara asukohas sel ajal, mil kõnesolev toiming nimetatud vallasvara valdusõigust väidetavalt mõjutab.
Põhja-Iirimaa kohtud võivad välisriigi õiguse kohaldamisest keelduda, kui see on vastuolus Põhja-Iirimaa avaliku korraga. Lävi on siiski väga kõrge: keelduda võib näiteks siis, kui tulemus oleks „täiesti võõras Põhja-Iirimaa kohtu õigusemõistmise põhinõuetele”. Põhja-Iirimaa avaliku korra sisu mõjutavad Ühendkuningriigi rahvusvahelised kohustused, eriti Euroopa inimõiguste konventsioon. Inimõiguste rikkumised ongi üheks hästituntud näiteks avaliku korraga seoses tehtavate erandite kohta, teiseks näiteks on õigus, mis lubab „oluliste rahvusvaheliste õigusnormide häbematut avalikku rikkumist” (näiteks Kuveidi vallutamine Iraagi poolt 1990. aastal).
Lisaks on 1980. aasta Rooma konventsiooni artikli 7 lõikes 2 sätestatud, et kohtu asukohamaa imperatiivsed sätted on kohustuslikud olenemata sellest, kas võib kohaldada õigust, mis muidu lepingule kehtiks. Põhja-Iirimaa õiguses on selliseid sätteid siiski vähe. Olemasolevad sätted kuuluvad üldiselt tarbijate ja tööhõivega seotud valdkondadesse või rahvusvahelist konventsiooni täiendavatesse õigusaktidesse.
Ühendkuningriik on seadnud Rooma konventsiooni artikli 7 lõike 1 kohta reservatsiooni ega kohalda seetõttu välisriigi imperatiivseid sätteid, mis oleksid rakendatavad sõltumata sellest, kas lepingule kohaldatav õigust on lepinguga tihedalt seotud või mitte (st välisriigi lois de police).
Välisriigi õiguse sisu tõendatakse nagu fakti. Seega peavad välisriigi õiguse sisu tõendama pooled ise; kohtunikel ei ole lubatud välisriigi õiguse sisu ise uurida. Kui poolte poolt esitatud tõendid on vasturääkivad, võib kohtunik hinnata ekspertide usaldusväärsust ja tal on lubatud kaaluda esmaseid tõendeid (väiteks välisriikide seadusi ja kohtupretsedente), eriti kui need on kirjutatud inglise keeles ning neis kasutatavad üldmõisted on Põhja-Iirimaa kohtunikule tuttavad.
Välisriigi õiguse sisu tõendatakse tavaliselt eksperditõenditega. Kohtule ei piisa üksnes välisriigi seadusteksti või kohtupretsedendi materjalide või ametiasutuselt pärineva dokumendi esitamisest. Eksperditõendeid välisriikide õiguse kohta tohib esitada igaüks, kes on „piisavalt kvalifitseeritud, et seda oma teadmiste või kogemuste põhjal teha” ja olenemata sellest, kas nimetatud isikul on õigus tegutseda vastavas kohtualluvuses õigusala töötajana või mitte. Siiski on ekspertideks tavaliselt akadeemilise kraadiga isikud või kõnesoleva kohtualluvuse õigusala töötajad. Kui välisriigi õiguse sisu on seoses varasema Põhja-Iirimaa või Inglise kohtuasjaga juba määratletud, võib sellele viidata kui välisriigi õiguse sisu tõendile ning sellisel juhul eeldatakse, et välisriigi õiguse sisu ja antud kohtuasja puhul määratletud õiguse sisu kattuvad, kui ei ole tõendatud teisiti.
Tõendamiskoormis on välisriigi õigusele toetuval poolel. Kui välisriigi õigust ei ole suudetud rahuldavalt tõendada, kohaldatakse tavaliselt Inglise õigust. Kui aga ei ole põhjust arvata, et välisriigi õigus mingilgi moel sarnaneks Põhja-Iirimaa õigusega (nt Euroopa mõne teise kohtualluvuse maksuseadus), võidakse hagi jätta läbi vaatamata.
Kõikide lepingulisi kohustusi käsitlevate ja õiguse valikut sisaldavate juhtumite puhul rakendatakse 1990. aasta lepingute seadusest (kohaldatav õigus) tulenevalt 1980. aasta Rooma konventsiooni. 1980. aasta Rooma konventsiooni õiguse valiku norme kohaldatakse ka juhtumitele, mida Põhja-Iirimaa siseriiklik õigus lepingulisteks ei tunnista (puudub lepingust saadav tulu, näiteks kinkelepingud) . Tõenäoliselt on konventsiooniga hõlmatud ka teatud olukorrad, mida Põhja-Iirimaa õigus käsitleb lepinguvälise kahjuna – näiteks panga poolt kohustuste ülevõtmine kolmandate isikute suhtes seoses hooletusega oma klientide maksevõimet puudutavate nõuannete andmisel. Ühendkuningriik on seadnud konventsiooni artikli 10 lõike 1 punkti e kohta reservatsiooni, mis käsitleb lepingu ja alusetu rikastumise vahelist piiri. Siiski on Põhja-Iirimaa õigus tõenäoliselt kooskõlas artikli 10 lõike 1 punkti e olemusega: õigus, mis oleks reguleerinud tühist lepingut siis, kui see oleks kehtinud, reguleerib tõenäoliselt ka alusetu rikastumise nõuet.
Nii nagu kõigi õiguse valiku normide puhul, määrab lex fori ka menetlusküsimuste otsustamise. Seega reguleeritakse kahju astme (kuid mitte kahju liikide) hindamist ja tõendamisviise kohtu asukohariigi õigusega. Aegumistähtajad on materiaalõiguslikud ja need määratakse lepinguliste kohustuste puhul kindlaks konventsiooni järgi kohaldatava õigusega. Esmased materiaalõigusnormid on järgmised:
Kohtuasjade puhul, kus pooled on teinud selgesõnalise õiguse valiku või kui nende õiguse valikut on võimalik põhjendatud kindlusega tõestada, kohaldatakse nende poolt valitud õigust. Valikut saab pidada põhjendatud kindlusega tõestatuks, kui lepingu koostamise tüüpvorm on teadaolevalt reguleeritud konkreetse seadusega (näiteks Lloydi merekindlustuspoliis), või pooltevaheliste varasemate suhete valguses. Kui on tehtud kohtu valiku kokkulepe, piisab sellest sageli järeldamiseks, et selle kohtu õigust oligi kavatsetud kasutada, kuid see ei ole siiski alati nii. Vahekohtu kokkuleppe puhul, kui vahekohtunike valiku kriteeriumid on kindlaks määratud, on kergem teha järeldusi õiguse valiku kohta, kuid kui vahekohtuniku valikul on viidatud mõnele rahvusvahelisele organisatsioonile, on valiku tõestamine põhjendatud kindlusega vähem tõenäoline.
Valikuvabadus on mitmes suhtes piiratud. Esiteks ei tohi õiguse valik tarbija- ja töölepingute puhul tarbijat või töötajat ilma jätta talle imperatiivsete sätete poolt pakutavast kaitsest, mis on olemas selles õiguses, mida nimetatud juhtumi puhul oleks kohaldatud, kui selgelt väljendatud õiguse valik oleks puudunud. Teiseks, kui kõik olukorra elemendid on seotud ühe riigiga, ei tohi teise õiguse valik kehtetuks muuta nimetatud riigi imperatiivseid sätteid. Ühendkuningriik on seadnud reservatsiooni artikli 7 lõike 1 kohta: Põhja-Iirimaa kohus ei jõusta välisriigi imperatiivseid sätteid üksnes seepärast, et leping on välisriigiga tihedalt seotud. Põhja-Iirimaa kohus kohaldab sellisel juhul Põhja-Iirimaa imperatiivseid sätteid (st sätteid, mida püütakse kohaldada olenemata sellest, milline õigus lepingut reguleerib). Näiteks selliste sätete kohta on 1977. aasta ebaõiglaste lepingutingimuste seaduse (Unfair Contract Terms Act) paragrahvi 27 lõike 2 punkt a, milles nõutakse, et lepingust ei tohi välja jätta müüja teatud kohustusi (näiteks vihjatud tingimusi kauba kvaliteedi kohta); paragrahvi 27 lõike 2 punktis a on sätestatud, et neid sätteid kohaldatakse ka siis, kui on valitud välisriigi õigus, mille kasutamise abil on soovitud nimetatud kaitsest hoiduda. Kolmandaks, kui valitud õigus on vastuolus Põhja-Iirimaa avaliku korraga, siis vastuolus olevat sätet ei kohaldata. Kui on tekkinud lahkarvamus valiku kehtivuse osas – näiteks väide sunni kohta – siis tehakse valitud lahenduse kehtivus kindlaks oletatavalt kohaldatava õiguse abil (see on õigus, mis oleks lepingut reguleerinud siis, kui valik oleks olnud kehtiv), välja arvatud juhud, kui seda peetakse „põhjendamatuks” (sel juhul võib kohaldada eriarvamusel oleva poole alalise elukoha õigust).
Kohtuasjade puhul, kus õiguse valikut ei ole selgesõnaliselt väljendatud või kus seda on võimalik põhjendatud kindlusega tõestada, kontrollitakse lepinguid tavaliselt kahes etapis. Esimeses etapis eeldatakse, et kohaldatavaks õiguseks on määrava tegutseja (characteristic performer) alalise elukoha õigus. Määravat tegutsejat pole alati kerge tuvastada, kuid tavaliselt on selleks see pool, kes kauba või teenuse eest ei maksa (näiteks on määravaks tegutsejaks toote müüja, laenuandja pangatehingu puhul, käendaja garantiilepingu puhul). Nimetatud eelduse võib ümber lükata selle riigi kasuks, millega leping on tihedamalt seotud, kuid üksnes siis, kui on olemas „asjaolud, mis selgelt tõestavad ühendava teguri olemasolu, mis põhjendab [eelduse] tähelepanuta jätmist”. Tarbija- ja töölepingute puhul kohaldatakse vastavalt tarbija alalise elukoha ja töötaja tavalise töökoha õigust.
„Lepinguväliste kahjudega seotud küsimuste” puhul kohaldatakse enamusele neist 1995. aasta rahvusvahelise eraõiguse seaduse (muud sätted) III osa sätteid (välja on jäetud laim ja sellega seotud lepinguvälised kahjud, mis on tavaõigusega hõlmatud: vaata allpool). Õiguse valik juhtudel, kui on tegemist sellise parima äratundmise põhjal määratletava „õigusvastase kohtlemisega” nagu usalduse kuritarvitamine ja ehk ka teise isiku ebaaus abistamine usalduse kuritarvitamise teel, näib toimuvat 1995. aasta seaduses sätestatud õiguse valiku sätete kohaselt. Näiteid „lepinguväliste kahjudega seotud küsimuste” kohta: lepinguvälise kahju tekitaja teovõime, kahju liigid (sealhulgas, kas õigusvastast kohtlemist on võimalik kahjutasuga hüvitada) ja vastuväited. Kohaldatava õigusega määratakse kindlaks ka aegumistähtajad.
Materiaalõiguslik norm on kavandatud kaheetapilisena: Esimeses etapis nähakse ette üldnorm: kohaldatav seadus on selle riigi seadus, kus kõnesoleva lepinguvälise kahju või õigusrikkumise tekitanud sündmus toimus. Kui kõik lepinguvälise kahju või õigusrikkumise põhjustanud sündmused on toimunud ühes kohas, on lahendus lihtne. Kui nimetatud sündmuste elemendid toimuvad erinevates riikides, tuleb kohaldatav õigus üldnormi kohaselt valida järgmiselt:
Isikukahjude korral (mis hõlmavad haigust ja vaimse seisundi halvenemist) või süüliselt surma põhjustamise juhtumite korral valitakse selle riigi õigus, kus isik kahju kandmise ajal viibis;
varakahju korral selle riigi õigus, kus vara kahjustamise ajal asus;
kõikidel muudel juhtudel selle riigi õigus, kus nimetatud sündmuse kõige olulisem element või elemendid toimusid. (Sealjuures tuleb kaaluda väidetava lepinguvälise kahju erinevaid elemente, näiteks tegevust/tegevusetust, kannatatud kahju; enamusel juhtudel valitakse õigus koha järgi, kus kahjustav toime otseselt tekkis).
Teises etapis võib esimeses etapis tuvastatud õiguse tagasi lükata. Teises etapis peab kohus kindlaks tegema need tegurid, mis ühendavad lepinguvälist kahju või õigusrikkumist selle riigiga, mille õigus esimeses etapis välja valiti, samuti tuleb kindlaks teha need tegurid, mis lepinguvälist kahju või õigusrikkumist mõne teise riigiga ühendavad. Nende hulka võivad kuuluda: pooltega seotud tegurid (näiteks, kas poolte viibimine kõnesolevas kohtualluvuses oli ajutine või juhuslik, kas poolte vahel on sõlmitud lepinguid, kas neil on ühine alaline asukoht); tegurid, mis on seotud mis tahes sündmusega, mis lepinguvälise kahju või õigusrikkumise moodustab või mis on seotud selle sündmuse mis tahes asjaolude või tagajärgedega (näiteks, kus ohver elab). Kohus peab seejärel hindama kõikide loetletud tegurirühmade olulisust. Ja lõpuks, kohus võib esimeses etapis valitud õiguse tagasi lükata üksnes siis, kui hiljem valitud õiguse kohaldamine on „sisuliselt asjakohasem”; nõutav on tegurite selge ülekaal. On avaldatud arvamust, et seda erandit kasutataks harvemini, kui eespool käsitletud c osa tugineks esimesele etapile.
Nagu eespool märgitud, ei kohaldata 1995. aasta seadust laimuga seotud juhtumitele (mis sisaldavad laimu levitamist omandiõiguse ja kaupade kohta, pahatahtlikku valetamist ja mis tahes välisriigi õigusest tulenevat hagi, mis „on [selle] kaebusega vastavuses või on sellele muidu oma olemuselt lähedane”). Sellistel juhtudel kohaldatakse „topelthagetavuse” reeglit: lepinguvälise kahju kohta saab hagi esitada üksnes Põhja-Iirimaal, kui see on tsiviilkorras hagetav välisriigi kohtualluvuses, kus tegevus (tavaliselt avaldamine väljaandes) toimus ja mis oleks tsiviilkorras hagetav ka Põhja-Iirimaa õiguse kohaselt, kui tegevus oleks toimunud Põhja-Iirimaal. See sätte säilitamist on nõudnud meediaorganisatsioonid, kes kardavad survet, mis välismaiste seaduste kohaldamisel tekkida võib. Sellel sättel on siiski üks erand: kui teise riigi suhe toimunu ja pooltega on olulisem, siis kohaldatakse selle teise riigi õigust. Tuleb märkida, et see valdkond on eriti ebamäärane.
Põhja-Iirimaa õiguse seisukoht alusetu rikastumise kaebuste puhul (mis hõlmavad ka retsepti teadmise kohta esitatud hagisid) suhtes on ebaselge. Alusetu rikastumise koha õigust peetakse prima facie normiks, kuid seda on võimalik ümber lükata, eriti siis, kui pooled on olnud eelnevalt seotud (näiteks tühine leping).
Näib, et kuigi Põhja-Iirimaal kohaldatavas Inglise tavaõiguses puudub selline üldine hagi alus nagu seda on negotiorum gestio, kohaldatakse alusetu rikastumise nõuete õiguse valiku norme ka negotiorum gestio nõuete puhul. Tuleb silmas pidada, et esindamist puudutavaid kohtuasju, milles on tõstatatud lepingulised küsimused reguleerib 1980. aasta Rooma konventsioon.
Usaldusomandi haldamisega seotud küsimuste puhul valib kohaldatava õiguse disponent, või kui seda valikut ei ole tehtud, siis valitakse õigus, millega usaldusomand on kõige tihedamalt seotud. Nimetatud õigus määrab usaldusomandi kehtivuse, selle ülesehituse, mõjud ja haldamise. Seadusest tulenev usaldusomand on oma hüvitatavuse ulatuses reguleeritud alusetule rikastumisele kohaldatava õigusega (vaata eelmist lõiget).
Nagu teistegi õiguse valiku kohustuste juhtumitel, ei jõustata ka Põhja-Iirimaa avaliku korraga vastuolus olevat välisriigi õigust.
Ühendkuningriik on nõustunud osalema lepinguvälistele kohustustele kohaldatavat õigust käsitleva nõukogu määruse arutamisel (tuntud kui „Rooma II”), ja kui antud määrus jõustub, muutuvad ilmselt ka siin käsitletud materiaalõiguslikud normid.
Registreeritud abielust sündinud lapse alaline asukoht (algne alaline asukoht (domicile of origin)) on sama, mis tema isal lapse sündimise ajal. Kui laps on sündinud väljaspool registreeritud abielu või kui lapse isa on lapse sündimise ajal surnud, on lapse alaline asukoht sama, kui on tema emal. Seda normi rakendatakse lapse 16-aastaseks saamiseni (st lapse alaline asukoht muutub vastavalt isa või ema alalise asukoha muutumisele).
Üle 16-aastaste isikute puhul jätkatakse algse alalise asukoha kohaldamist seni, kuni nad ise oma alalise asukoha valivad. Et nende alalise asukoha valikut tunnustataks, peavad nad tegelikult vastavas kohtualluvuses ka elama ja kavatsema sinna määramata ajaks või püsivalt elama jääda. Kui üks nendest elementidest lakkab olemast, siis valitud alalist asukohta enam ei kohaldata, selle asemel kohaldatakse algset alalist asukohta.
Naise alaline asukoht ei ole enam määratud tema abikaasa alalise asukohaga, seda hinnatakse sõltumatult.
Teovõime teatud konkreetsete kohustuste (nt: lepingu sõlmimine, testamendi tegemine, abiellumine) võtmiseks määratakse kindlaks vastava valdkonna erinormidega ning neid käsitletakse vastavates alajaotistes.
Vanema kohustused alaealise suhtes (alla 18-aastane) määratakse Põhja-Iirimaa õiguse põhjal kindlaks siis, kui pädevus kuulub Põhja-Iirimaa kohtule, ja seda isegi siis, kui laps elab välismaal ja on välisriigi kodanik. Kuid vastavalt EL määrusele 1347/2000 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega abikaasade ühiste laste eest, omab Põhja-Iirimaa kohus pädevust üksnes siis, kui laps on Põhja-Iirimaa elanik või kui ta viibib teises liikmesriigis ja kui vähemalt üks abikaasadest omab vanemlikku vastutust ning on kohtualluvusega nõus.
Laps loetakse registreeritud abielust sündinuks, kui ta olenemata sündimiskohast on sündinud seaduslikust abielust, või kui ta on tunnistatud registreeritud abielust sündinuks kummagi vanema alalise elukoha õigusega lapse sündimise ajal.
Lapsele hooldaja määramisel kohaldab kohus Põhja-Iirimaa õigust kõikjal Põhja-Iirimaa kohtualluvuses (st alati, kui taotleja on Ühendkuningriigi kodanik või tema tavapärane elu- või viibimiskoht on Põhja-Iirimaal).
Lapse adopteerimisel kohaldab Põhja-Iirimaa kohus oma kohtualluvuses Põhja-Iirimaa õigust (alati, kui taotleja alaline asukoht on taotluse esitamise ajal Põhja-Iirimaal, kuid kui see on oluline kohtualluvuse rakendamisele, kaalub kohus ka sarnasust välismaal tunnustatud Põhja-Iirimaa kohtuotsustele). Sellise otsusega antakse kõik kohustused vanematelt adoptiivvanematele üle.
Abielu ametlikku kehtivust reguleerib abielutseremoonia läbiviimise koha õigus. See õigus reguleerib abielutseremoonia ja selle komponentide kehtivust, näiteks seda, kas tuleb kasutada teatud kindlaid fraase, konkreetset hoonet, kas vanemate nõusolek on vajalik ja kas abielu on võimalik sõlmida volikirja alusel.
Abiellumiseks vajalik teovõime määratakse kindlaks asjakohase isiku alalise asukoha põhjal abielu sõlmimisele vahetult eelneval ajal. See õigus reguleerib selliseid küsimusi nagu poolte nõusolek, vanuselised nõuded ja sugulastering, kellel on keelatud omavahel abielluda. Abielu ei kehti, kui abiellujate alaline asukoht on Põhja-Iirimaal ja ükskõik kumb neist on abielu sõlmimise ajal alla 16-aastane.
Samasooliste abielusid tõenäoliselt tunnustatakse, kui abielutseremoonia läbiviimise kohast tulenevalt on sõlmitav suhe määratletud abieluna ja kui pooltel on abiellumiseks vajalik teovõime olemas. Kui aga seda suhet abieluna tunnustatud ei ole, kehtib see tõenäoliselt lepinguliste õiguste tekitamise kaudu.
Mis puutub lahutusse, siis vastavalt nõukogu määrusele 1347/2000 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta kohtuasjades, mis on seotud abieluasjade ja vanemliku vastutusega abikaasade ühiste laste ees, on Põhja-Iirimaa kohtul lahutusprotsessi puhul pädevus üksnes siis, kui on täidetud üks järgmistest tingimustest: abikaasade peamine elukoht või alaline asukoht on Põhja-Iirimaal; abikaasade peamine elukoht oli Põhja-Iirimaal ja üks neist elab seal ka praegu; kostja peamine elukoht on Põhja-Iirimaal; hageja oli Põhja-Iirimaa elanik vähemalt üks aasta enne hagi esitamise kuupäeva (või kuus kuud, kui hageja on liikmesriigi kodanik). Kui mitte ükski neist tingimustest ei ole täidetud ja ka ükski teine liikmesriik ei ole pädev, annab siseriiklik õigus pädevuse Põhja-Iirimaa kohtule, kui vähemalt ühe poole alaline asukoht oli lahutusprotsessi alustamise ajal Põhja-Iirimaal. Põhja-Iirimaa kohus kohaldab oma kohtualluvuse puhul lahutusprotsessile Põhja-Iirimaa õigust. Õigustühiseks tunnistamise taotlemise menetluse puhul kohaldatakse eespool nimetatud õigust (abielutseremoonia toimumise koha õigus või poolte alalise asukoha õigus) õigustühiseks tunnistamise alusest lähtuvalt. Välisriigis toimunud lahutust tunnistatakse, kui ühel poolel oli nimetatud riigis toimunud menetluse ajal seal peamine elukoht, alaline asukoht või selle riigi kodakondsus.
Ülalpidamiskohustuste osas järgib Ühendkuningriik nõukogu määrust 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades. Põhja-Iirimaa kohus on selle kohaselt pädev, kui nimetatud kohtule kuulus pädevus lahutuse puhul, või siis, kui lahutus on saadud välisriigis toimunud menetluse abil, kusjuures ühe poole alaline asukoht oli Põhja-Iirimaal välisriigis toimunud lahutuse ajal või oli selle poole peamine elukoht Põhja-Iirimaal aasta enne nimetatud kuupäeva, või kui ühel pooltest on kasutoov osalus abikaasade endises ühises kodus, mis asub Põhja-Iirimaal. Nendel juhtudel kohaldatakse Põhja-Iirimaa õigust.
Nagu juba nimetatud, kohaldatakse kõikide nende juhtumite puhul tagasisaadet ja edasiviidet.
Kui puudub abieluvaraleping või vastav kokkulepe, määratakse abikaasade õigused vallasvarale (soetatud kas enne abielu või abielu ajal) abieluaegse alalise asukoha õigusega. Kui mõlemal abikaasal on sama alaline asukoht, siis see ongi nende abieluaegne alaline asukoht. Kui see nii ei ole, siis kohaldatakse õigust, millega pooled ja abielu on tihedamalt seotud. Poolte abieluaegsed kavatsused on olulised üksnes siis, kui need viitavad kaudsele õiguse valikule. Tõenäoliselt saab sama sätet kohaldada ka kinnisvarale, kuid vähemalt ühe juhtumi puhul eelistatakse kinnisvara asukoha õigust.
Abielulepingu või vastava kokkuleppe puhul kohaldatakse lepinguõigust: see on abieluaegse alalise asukoha õigus, kui puuduvad viited muule kohaldatavale õigusele.
Seadusjärgse pärimise puhul (st kui puudub testament), kohaldatakse vallasvara pärimisele pärandaja surmaaegse alalise asukoha õigust; kinnisvara pärimisele kohaldatakse kinnisvara asukoha kohtualluvuse õigust.
Pärandaja teovõimelisus testamendi tegemise ajal määratakse kindlaks tema alalise asukoha õigusega testamendi tegemise ajal. Annakusaaja on õigustatud vallasvara vastu võtma, kui ta on teovõimeline kas oma alalise asukoha õiguse või pärandaja alalise asukoha õiguse kohaselt.
1963. aasta testamendiseaduse kohaselt on testament ametlikult kehtiv (näiteks õige tunnistajate arv) siis, kui see on kooskõlas ühe allpool nimetatud õigusega: testamendi tegemise koha õigus (st tavaliselt see koht, kus testament allkirjastati ja tunnistajate poolt tõendati) testamendi tegemise ajal; pärandaja alalise asukoha, peamise elukoha või kodakondsusjärgne õigus testamendi tegemise ajal; pärandaja alalise asukoha, peamise elukoha või kodakondsusjärgne õigus tema surma ajal. Testament on ametlikult kehtiv ja võimaldab kinnisvara vastu võtta, kui see vastab selle kohtualluvuse õigusele, kus nimetatud kinnisvara asub.
Vallasvara kohta tehtud testament on materiaalselt kehtiv (näiteks piirangud testamendiga tehtava päranduse suuruse kohta), kui see on kooskõlas pärandaja alalise asukoha õigusega tema surma ajal; kinnisvara kohta tehtud testament on materiaalselt kehtiv, kui see on kooskõlas selle koha kohtualluvuse õigusega, kus kinnisvara asub.
Testamenti tõlgendatakse pärandaja poolt määratud õiguse kohaselt, mis eeldatavasti on tema alalise asukoha õigus testamendi tegemise kuupäeval.
Testamendi väidetava tühistamise kehtivus määratakse kindlaks pärandaja alalise asukoha õigusega testamendi väidetava tühistamise ajal. Kui aga väidetakse, et tühistamine saavutati hilisema testamendi abil (vastupidiselt näiteks tühistamisele testamendi katkirebimise teel), siis see, kas hilisem testament tühistab varasema, määratakse kindlaks õiguse abil, mida kohaldatakse teise testamendi õiguspärasusele ja ametlikule kehtivusele. Kui on ebaselge, kas teine testament esimese tühistab, määratakse tõlgendus kindlaks pärandaja poolt määratud õigusega, milleks on eeldatavasti tema alalise asukoha õigus teise testamendi tegemise kuupäeval.
Varadega seotud kohtuasjad jagunevad kinnis- ja vallasvaraasjadeks; kas on tegemist kinnis- või vallasvaraga, määrab selle koha õigus, kus vara asub.
Kinnisvara puhul kohaldatakse selle koha õigust, kus vara asub ning kohaldatakse tagasisaadet ja edasiviidet.
Materiaalse vallasvara puhul kohaldatakse selle koha õigust, kus vara asus selle sündmuse ajal, mis väidetavalt selle omandiõigust mõjutas ning kohaldatakse tagasisaadet ja edasiviidet.
Kui immateriaalse vallasvara puhul on tegemist lepingulise õigusega (enamasti on see nii võlgade puhul), kohaldatakse 1980. aasta Rooma konventsiooni. Seega määrab loovutuslepingu õigus kindlaks loovutuse kehtivuse ja võlalepingu õigus määrab, kas loovutamine saab toimuda. Tavaõigus võib kajastada seda seisukohta juhtudel, kui immateriaalse vara soetamine ei olnud vabatahtlik.
Ühendkuningriik täidab nõukogu määrust 1346/2000 maksejõuetusmenetluse kohta, kus on määratud asjakohased sätted võlgniku vara või õiguste osalise või täieliku loovutamise ja likvideerija määramise menetluste kohta juhul, kui võlgniku põhihuvid on ühes liikmesriigis (välja arvatud Taani). Kui pädevus kuulub Põhja-Iirimaa kohtule (võlgniku põhihuvid on koondatud Põhja-Iirimaale, kus eeldatavasti on ka tema registrijärgne asukoht), kohaldatakse Põhja-Iirimaa õigust.
Nende juhtumite puhul, mis jäävad määruse 1446/2000 reguleerimisalast välja, kohaldatakse Põhja-Iirimaa kohtu pädevuse puhul Põhja-Iirimaa õigust (kui ettevõte on registreeritud Põhja-Iirimaal või kui Inglismaal on isikuid, kes saaksid likvideerimisest kasu ning puuduvad kaalukad põhjendused kohtualluvuse muutmiseks). Põhja-Iirimaa võlanõudest loobumine on kehtiv olenemata sellest, milline õigus võlga reguleerib.
Põhja-Iirimaa Kõrgema Kohtu hiljutised lahendid
BAILII andmebaas hiljutiste kohtulahendite kohta
1980. aasta Rooma konventsioon ja selgitav raport
« Kohaldatav õigus - Üldteave | Ühendkuningriik - Üldteave »

matches: kohus kohus kohus kohus Kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus


Pärnu linna koolieelsetesse lasteasutustesse laste vastuvõtu ja sealt väljaarvamise kord – Riigi Teataja
Pärnu linna koolieelsetesse lasteasutustesse laste vastuvõtu ja sealt väljaarvamise kord
Pärnu linna koolieelsetesse lasteasutustesse laste vastuvõtu ja sealt väljaarvamise kord - sisukord
§ 6 Taotluste registreerimine ja andmete andmekogusse kandmine
§ 7 Komisjoni moodustamine ja töökorraldus
§ 8 Erirühma vastuvõtmine ja erisused
§ 9 Vastuvõtmine ja rühmade komplekteerimine
§ 10 Ajutine koht
§ 11 Osaaja koht
§ 12 Lapse lasteaeda vastuvõtmise edasilükkamine
§ 13 Lapse lasteaeda vastuvõtmisest keeldumine
§ 14 Lapse lasteaeda tulek
§ 15 Lasteaia vahetamine
§ 16 Lapse lasteaiast väljaarvamine
§ 17 Järelevalve
§ 20 Jõustumine
RT IV, 28.05.2013, 62
Vastu võetud 19.03.2012 nr 7
RT IV, 26.03.2012, 1
20.05.2013 RT IV, 28.05.2013, 23 31.05.2013
Käesolev kord reguleerib Pärnu linna koolieelsetesse lasteasutustesse (edaspidi lasteaed) laste vastuvõtmist, lasteaiakoha kasutamist ja lasteaiast väljaarvamist.
(1) Lapsele lasteaiakoha saamiseks tekib lapsevanemal (edaspidi vanem) õigus kui lapse elukoht on Eesti rahvastikuregistri andmetel Pärnu linn. Kui taotluse esitamise ajal lapse rahvastikuregistri järgne elukoht ei ole Pärnu linn, arvestatakse taotluse esitamise ajaks Pärnu linna elukoha registreerimise aeg.
(3) Lapse järjekorra aluseks on esmase taotluse esitamise kuupäev.
(4) Võimalusel arvestatakse lapse elukoha lähedust lasteaiale ja ühte lasteaeda võetakse vastu ühe pere lapsed, kelle elukoha aadress ühtib.
(5) Vabade kohtade olemasolul võetakse lasteaeda lapsi väljastpoolt Pärnu linna haldusterritooriumi.
(6) Käesoleva paragrahvi lõikes 5 nimetatud laste vanematega sõlmib lasteaia direktor koha kasutamise lepingu üheks õppeaastaks.
(1) Arvestust laste lasteaedadesse vastuvõtmise taotlemise ja vastuvõtmise kohta peetakse Pärnu Linnavalitsuse (edaspidi linnavalitsus) andmekogus. Andmekogu asutamise, selle täpsema kasutamise korra ja põhimääruse kinnitab linnavalitsus.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud andmekogu andmete õigsuse üle konkreetses lasteaias vastutab lasteaia direktor.
(3) Linnavalitsuse haridus- ja kultuuriosakond (edaspidi haridus- ja kultuuriosakond) koordineerib lasteaedadesse vastuvõttu ning nõustab vajadusel vanemaid.
Pärnu linna lasteaedade teeninduspiirkonnaks on Pärnu Linnavolikogu 16. septembri 1999 otsusega nr 65 kinnitatud Pärnu linna haldusterritoorium.
(1) Lapse lasteaeda vastuvõtu taotlemiseks täidab vanem lapse sünni tõendi alusel taotluse. Taotluse vorm on kättesaadav Pärnu linna veebilehel www.parnu.ee ja lasteaedade veebilehtedel.
(2) Taotlus sisaldab järgmisi andmeid: lapse ja vanemate ees- ja perekonnanimi, kontaktandmed, lapse sünniaeg ja isikukood, soovitud lasteaeda tuleku aeg.
(3) Taotluse saab vanem esitada e – postiga digitaalselt allkirjastatult, posti teel või riigiportaali eesti.ee kaudu ja lasteaias või haridus- ja kultuuriosakonnas.
(4) Vanem märgib oma taotluses kuni 3 tema poolt soovitavat lasteaeda.
(5) Lapsevanem saab teha muudatusi taotluse andmetes kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis.
§ 6. Taotluste registreerimine ja andmete andmekogusse kandmine
(1) Taotluse saaja sisestab taotluse alusel andmed andmekogusse ning väljastab vajadusel vanemale andmekogusse kandmisest väljavõtte.
(2) Taotluste originaalid registreeritakse haridus- ja kultuuriosakonnas ja arhiveeritakse vastavalt linnavalitsuse asjaajamiskorrale.
§ 7. Komisjoni moodustamine ja töökorraldus
(1) Lasteaedadesse vastuvõtmiseks moodustab haridus- ja kultuuriosakonna juhataja oma käskkirjaga vastuvõtukomisjoni (edaspidi komisjon), mis tegutseb lähtuvalt vajadusest piirkonniti.
(2) Komisjoni kuuluvad haridus- ja kultuuriosakonna ametnikud ja lasteaedade direktorid.
(3) Komisjon teeb ettepaneku lasteaia direktorile rühmade komplekteerimiseks.
§ 8. Erirühma vastuvõtmine ja erisused
(1) Erirühma vastuvõtmine ning väljaarvamine on sätestatud haridus- ja teadusministri 23.12.2010 määrusega nr 78 “Lapse erilasteaeda või -rühma vastuvõtmise ning väljaarvamise alused ja kord”.
(2) Hariduslike erivajadustega lapse sobitus- või erirühma vastuvõtu taotlemiseks lisab vanem taotlusele nõustamiskomisjoni soovituse. Pärnu Lasteaed Mai silmaravi rühma taotlemiseks lisab vanem oftalmoloogi soovituse.
(3) Lapse erirühma järjekorra aluseks on nõustamiskomisjoni poolt väljastatud soovituse aeg ja lapsevanema taotlus.
(4) Erandkorras võib vabade kohtade olemasolul last võtta lasteaeda:
1) linnavalitsuse sotsiaalosakonna taotluse alusel;
2) riigi – või kohaliku omavalitsuse asutustes töötavate vanemate, kelle vajalikkust Pärnu linnale tõendab vastava ametkonna juht vastava taotlusega (nt meditsiini-, politsei-, pääste-, kaitseväe-, haridustöötajad);
3) eelnevalt kohta omanud, kuid tervislikel põhjustel arstitõendi alusel ajutiselt kohast loobunud.
§ 9. Vastuvõtmine ja rühmade komplekteerimine
(1) Alates 15. maist teatab lasteaia direktor vanemale, lähtuvalt komisjoni ettepanekust, tema lapse lasteaeda vastuvõtust ja teeb teatamise viisi kohta märke andmekogusse.
(2) Lasteaia direktor komplekteerib ja kinnitab rühmade nimekirjad uueks õppeaastaks oma käskkirjaga 10. septembriks ja kannab andmed Eesti Hariduse Infosüsteemi.
(3) Vabade kohtade olemasolu korral võetakse lapsi lasteaeda kogu õppeaasta jooksul. Kohtade vabanemisest teavitab lasteaia direktor haridus- ja kultuuriosakonda. Vabad kohad komplekteeritakse andmekogu järjekorra alusel kahe nädala jooksul vastavalt käesolevale korrale.
(4) Lapse, kes on saanud koha vanema poolt esitatud taotluse valikutes olnud Pärnu linna ühes lasteaias, andmed kustutatakse vastuvõtu taotlejate andmekogust teistest lasteaedadest.
§ 10. Ajutine koht
(1) Kui vanema poolt soovitud lasteaedades puuduvad vabad kohad, pakutakse talle võimalusel ajutiselt kohta teises lasteaias andmekogu andmete alusel.
(2) Ajutise koha vastuvõtmisel säilib lapse järjekord tema poolt soovitud lasteaedades.
§ 11. Osaaja koht
(1) Lasteaias moodustatakse osaajaline koht, kui
1) laps ei vaja kohta iga päev;
2) kohta kasutatakse kindlatel nädalapäevadel.
(2) Osaajalise koha kasutamiseks sõlmivad vanem ja lasteaia direktor lepingu, milles määratletakse lapse poolt lasteaiakoha kasutamise aeg ja vanema poolt kaetava osa suurus.
§ 12. Lapse lasteaeda vastuvõtmise edasilükkamine
Lapse lasteaeda vastuvõtmine lükatakse edasi juhul kui:
1) laps ei ole asunud kohta kasutama kahe nädala jooksul, arvates lasteaia direktoriga kokkulepitud ajast;
2) lasteaedade direktorid ei ole vanemaga kontakti saanud.
§ 13. Lapse lasteaeda vastuvõtmisest keeldumine
(1) Last ei võeta lasteaeda komisjoni ettepanekul vastu, kui:
1) laps ei ole registreeritud rahvastikuregistri elukohaandmetel Pärnu linnas, välja arvatud paragrahv 2 lõikes 5 toodud alusel;
2) vanemal on võlgnevus mõnes linna teises munitsipaallasteaias.
(2) Lasteaia direktor teavitab vanemat lapse lasteaeda vastuvõtmisest keeldumisest kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis.
(3) Vanemal on õigus otsusega mittenõustumisel pöörduda küsimuse lahendamiseks linnavalitsuse poole.
§ 14. Lapse lasteaeda tulek
(1) Lapse esmakordsel lasteaeda tulekul informeerib vanem lasteaia direktorit kirjalikult lapse terviseseisundist tulenevatest eritingimustest, mille alusel personal kohandab võimaluse korral päevakava, kasvukeskkonda ning õppe- ja kasvatustegevuse korraldust.
[RT IV, 28.05.2013, 23 - jõust. 31.05.2013]
(2) Lapse lasteaeda vastuvõtmisel tutvub vanem lasteaia põhimääruse, kodukorra/heade tavade ja muude lasteaia tegevust puudutavate õigusaktidega ning saab teavet tegevus- ja päevakava ning töökorralduse kohta.
§ 15. Lasteaia vahetamine
Kui vanem soovib erandkorras lasteaeda vahetada, esitab ta taotluse tema poolt soovitud lasteaia direktorile. Taotlus rahuldatakse võimalusel vastavalt käesolevale korrale.
§ 16. Lapse lasteaiast väljaarvamine
(2) Avaldus esitatakse lasteaia direktorile hiljemalt kaks nädalat enne lahkumist ja selles märgitakse lapse lasteaiast lahkumise kuupäev.
(3) Laps arvatakse lasteaiast välja lasteaia direktori käskkirja alusel, kui:
1) laps läheb kooli;
2) laps on puudunud väljaspool vanemate puhkuse aega meditsiiniliste näidustusteta rohkem kui kaks kuud õppeaastas (v.a suvekuud).
3) vanem ei ole ühe kuu jooksul arve saamisest arvates tasunud lasteaia hoolekogu poolt kehtestatud toidukulu ja Pärnu Linnavolikogu poolt kehtestatud lasteaia muude kulude lapsevanemate poolt kaetavat osa ega teavitanud lasteaia direktorit tekkinud makseraskustest ning avaldanud soovi maksegraafiku koostamiseks.
(4) Direktor teeb käskkirja vanemale teatavaks.
§ 17. Järelevalve
Järelevalvet käesoleva korra üle teostavad linnavalitsuse poolt määratud ametnikud.
(1) Enne käesoleva määruse jõustumist esitatud lapse lasteaeda vastuvõtmise avaldused sisestab andmekogusse haridus- ja kultuuriosakond.
(2) Määruse jõustumisest alates on lapse järjekorra aluseks esmase taotluse esitamise kuupäev.
Määrus jõustub 01. aprillil 2012.


Riigimaa kasutusvaldusesse andmise ja riigimaale kasutusvalduse seadmise kord - sisukord
§ 2 Kasutusvalduse seadmise korraldaja
2 KASUTUSVALDUSE SEADMISE EELTOIMINGUD
1 Kasutusvaldusesse antava maa väljaselgitamine ja avalikustamine
§ 3 Vaba põllumajandusmaa väljaselgitamine ning plaani ja maatükkide registreerimise lehe koostamine
§ 4 «Eesti NSV taluseaduse» alusel või sellega võrdsustatud korras kasutusse antud maa väljaselgitamine
§ 41 «Maareformi seaduse» § 20 lõikes 12 nimetatud maa erandina kasutusvaldusesse andmine
§ 5 Vaba põllumajandusmaa plaanide esitamine
§ 6 Vaba põllumajandusmaa plaanide ja nimekirjade avalikustamine
2 Maa kasutusvaldusesse saamise õigust omavad isikud, avalduste esitamine, taotlejate nimekirja koostamine ja avalikustamine
§ 7 Maa kasutusvaldusesse saamise õigust omavale isikule kehtestatud tingimused ja avalduste esitamine maa kasutusvaldusesse saamiseks
§ 8 Vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse taotlejate nimekirja koostamine ja avalikustamine
3 Vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse saajate väljaselgitamine
§ 9 Kaebuste esitamine ja läbivaatamine
§ 10 Vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse saajate nimekirja kinnitamine
3 MAALE KASUTUSVALDUSE SEADMINE
§ 11 Kasutusse andmise korraldaja ja maamõõtja toimingud katastriüksuse moodustamisel
§ 12 Vallavalitsuse toimingud katastriüksuse moodustamisel
§ 13 Katastriüksuse registreerimine
2 Kasutusvalduse seadmise leping
1 Kasutusvalduse seadmise lepingu ettevalmistamine
§ 14 Maa kasutusvaldusesse andmise otsustamine
§ 15 Maa kasutusvaldusesse andmise otsuse tutvustamine
2 Kasutusvalduse seadmise lepingu sõlmimine
§ 16 Kasutusvalduse seadmise lepingu sisu
§ 17 Kasutusvalduse seadmise lepingu vorm
§ 18 Riigi omandisse jäetava kasutusvaldusesse antava maa kinnistamine, registreerimine ja teate avaldamine
§ 19 Kasutusvalduse seadmise dokumentide säilitamine
3 Kasutusvalduse seadmisega seotud kulud
§ 20 Maa kasutusvaldusesse saaja kantavad kulud
§ 21 Kasutusvalduse tähtaeg
§ 211 Kasutusvalduse lepingu lõpetamine ja uue lepingu sõlmimine
§ 22 Kasutusvalduse tasu
§ 23 Kasutusvaldusesse antud maal kasvava metsa majandamise keeld
RT I, 09.01.2014, 16
Vastu võetud 31.01.2005 nr 24
RT I 2005, 9, 38
Määrus kehtestatakse «Maareformi seaduse» § 341 lõike 5 alusel §-s 233 sätestatud vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse andmiseks ja §-s 341 sätestatud maa kasutusvalduse seadmiseks.
(1) Määrus reguleerib maareformi käigus riigi omandisse jäetud maa kasutusvaldusesse andmist ja sellele maale kasutusvalduse seadmist.
(2) Käesoleva määruse alusel antakse kasutusvaldusesse ja seatakse kasutusvaldus «Maareformi seaduse» § 22 lõikes 2 sätestatud tagastamise ja ostueesõigusega erastamise nõueteta põllumajandusmaale, millest moodustatava katastriüksuse koosseisu võib maakorralduse nõuetest tulenevalt kuuluda ka teisi maatulundusmaa kõlvikuid, sealhulgas metsamaad «Maareformi seaduse» § 233 lõikes 6 sätestatud ulatuses (edaspidi vaba põllumajandusmaa), «Maareformi seaduse» § 233 alusel maa kasutusvaldusesse saamise õiguse omandanud põllumajandusliku tootmisega tegeleva isiku kasuks.
(3) Käesoleva määruse alusel antakse kasutusvaldusesse ja seatakse kasutusvaldus maale isiku kasuks, kellele anti maa kasutada «Eesti NSV taluseaduse» alusel või sellega võrdsustatud korras ning kes kasutab seda maad kasutusvalduse taotlemise ajal ega soovi maad omandada. Kasutusvaldus seatakse kogu maale, mida isik «Eesti NSV taluseaduse» alusel või sellega võrdsustatud korras kasutab, välja arvatud ehitise alune ja ehitise teenindamiseks vajalik maa, millele seatakse hoonestusõigus Vabariigi Valitsuse 8. novembri 1996. a määrusega nr 276 kinnitatud «Riigimaale hoonestusõiguse seadmise korras» sätestatu kohaselt.
(4) Kasutusvaldusesse antava, vabast põllumajandusmaast moodustatava katastriüksuse koosseisu ei või kuuluda 23. juulini 1940. a riigile kuulunud ja käesolevaks ajaks metsaga kaetud alad (riigimetsamaa).
(5) Vaba põllumajandusmaana ei kuulu kasutusvaldusesse andmisele «Looduskaitseseaduses» sätestatud kaitsealade loodusreservaatide maa, sihtkaitse- ja piiranguvööndite maa, hoiualade maa, püsielupaikade maa, samuti kaitstavate looduse üksik- ja muude objektide juurde kuuluv maa, Natura 2000 võrgustiku maa või muu ajutise kaitse alla võetud maa ning «Muinsuskaitseseaduses» sätestatud mälestiste ja muinsuskaitsealade kaitsevööndite maa. Erandina võib kaitseala valitseja või Muinsuskaitseamet, arvestades kehtestatud kaitserežiimi, lubada hoiuala maa või kaitsealade sihtkaitse- ja piiranguvööndi maa, püsielupaiga maa, samuti kaitstava looduse üksik- või muu objekti juurde kuuluva maa ning Natura 2000 võrgustiku maa või muu ajutise kaitse alla võetud maa või mälestise või muinsuskaitseala kaitsevööndi maa kasutusvaldusesse andmist kuni «Maareformi seaduse» § 233 lõikes 6 sätestatud ulatuses.
§ 2. Kasutusvalduse seadmise korraldaja
(1) Kasutusvalduse seadmist korraldab maavanem või tema volitatud isik või asutus (edaspidi kasutusse andmise korraldaja).
(2) Vallavalitsus teostab kasutusvalduse seadmisel «Maareformi seaduses» ja käesolevas määruses sätestatud eeltoiminguid.
(3) Kasutusse andmise korraldaja võib kokkuleppel vallavolikoguga volitada vallavalitsust korraldama riigi nimel kasutusvalduse seadmist riigi omandisse jäetud ja kinnistusraamatusse kantud maale. Maale kasutusvalduse seadmiseks volituste andmiseks esitab kasutusse andmise korraldaja vallavolikogule vastava kirjaliku taotluse või vallavolikogu kasutusse andmise korraldajale volikogu otsusel põhineva taotluse.
(4) Kokkulepe volituste üleandmise kohta vormistatakse lihtkirjalikus vormis ning allkirjastatakse vallavolikogu esimehe ja kasutusse andmise korraldaja poolt. Kui kasutusse andmise korraldaja ei anna vallavalitsusele üle kõiki seadusest ja käesolevast määrusest tulenevaid õigusi ja kohustusi, tuleb see kokkuleppes eraldi näidata.
(5) Kui maale kasutusvalduse seadmist on riigi nimel volitatud korraldama vallavalitsus, kehtib kasutusse andmise korraldaja suhtes edaspidi sätestatu ka vallavalitsuse kohta, juhul kui käesolevast määrusest ei tulene teisiti.
(6) Maa kasutusse andmise korraldajal on õigus sõlmida füüsiliste ja juriidiliste isikutega lepinguid maa kasutusvaldusesse andmisega seotud toimingute teostamiseks.
(7) Kasutusvalduse seadmise lepingu sõlmimise õigus on üksnes maavanemal.
(8) Kui isik rikub «Maareformi seaduse» § 341 lõikes 31 sätestatut või ei kasuta maad sihtotstarbeliselt ega järgi head põllumajandustava või jätab süstemaatiliselt kasutusvalduse tasu tähtaegselt tasumata, lõpetab maavanem kasutusvalduse lepingu, nõudes lisaks «Maareformi seaduse» § 341 lõike 51 punktis 8 sätestatud leppetrahvile vajaduse korral kasutusvaldajalt sisse tekitatud kahju.
2. peatükk KASUTUSVALDUSE SEADMISE EELTOIMINGUD
1. jagu Kasutusvaldusesse antava maa väljaselgitamine ja avalikustamine
§ 3. Vaba põllumajandusmaa väljaselgitamine ning plaani ja maatükkide registreerimise lehe koostamine
(1) Vallavalitsus selgitab välja § 1 lõikes 2 nimetatud vaba põllumajandusmaa pindala, arvestades maa efektiivse kasutamise, planeeringu ja maakorralduse nõudeid. Kui vaba põllumajandusmaana on välja selgitatud maatükk, millest moodustatava katastriüksuse koosseisu kuulub maakorralduse nõuetest tulenevalt ka metsamaad, siis ei või nimetatud metsamaa suurus ületada «Maareformi seaduse» § 233 lõikes 6 sätestatud piirmäära.
(2) Vallavalitsus selgitab välja, kas vaba põllumajandusmaana väljaselgitatud maade kohta on esitatud maa ostueesõigusega erastamise või õigusvastaselt võõrandatud maa tagastamise avaldusi ja kas nimetatud avalduste kohta on vastu võetud maa erastamise või maa tagastamise otsus.
(3) Maad, mille kohta on esitatud kompenseerimise või asendamise avaldus, võib vaba põllumajandusmaa koosseisu arvata kahe kuu möödumisel maa kompenseerimise otsuse jõustumisest, juhul kui kompenseerimise otsust ei ole eelnimetatud tähtaja jooksul vaidlustatud.
(4) Vallavalitsus selgitab välja, kas vaba põllumajandusmaana väljaselgitatud maade kohta on kohalikul omavalitsusel kavas esitada maa munitsipaalomandisse andmise taotlus.
(5) Vaba põllumajandusmaa plaani koostamiseks kannab vallavalitsus väljaselgitatud vabade põllumajandusmaa maatükkide (edaspidi maatükk) piirid võimalikult kaasaegse situatsiooniga kaardile või ortofotole, mille mõõtkava on 1:10 000 või suurem. Maatükkide piirid määratakse, arvestades «Maareformi seaduse» § 233 lõikes 6 sätestatud piirmäära, maa efektiivse kasutamise, planeeringu ja maakorralduse nõudeid. Plaan koostatakse kahes identses eksemplaris. Plaani võib koostada ka elektrooniliselt.
(6) Iga piiritletud maatükk tähistatakse plaanil numbriga. Kui vabade põllumajandusmaade väljaselgitamine ja plaanide avalikustamine ei toimu kogu valla territooriumi ulatuses üheaegselt, tuleb maatükid nummerdada selliselt, et varem avalikustatud plaanidel ja nimekirjades kasutatud numbrid ei korduks.
(7) Maatükkide registreerimise lehel märgitakse maatüki asukoht (küla täpsusega), maatüki number ja maatüki pindala. Kui tegemist on maatükiga, millest moodustatava katastriüksuse koosseisu kuulub maakorralduse nõuetest tulenevalt ka teisi maatulundusmaa kõlvikuid, sh metsamaad, märgitakse registreerimise lehele ka maatüki kõlvikuline koosseis.
§ 4. «Eesti NSV taluseaduse» alusel või sellega võrdsustatud korras kasutusse antud maa väljaselgitamine
(1) Paragrahvi 1 lõikes 3 nimetatud «Eesti NSV taluseaduse» alusel või sellega võrdsustatud korras kasutusse antud maaks loetakse:
1) maa, mis on isikule põliseks kasutamiseks antud «Eesti NSV taluseadusega»;
2) Eesti Vabariigi Ülemnõukogu 19. detsembri 1991. a otsuse «Eesti Vabariigi maareformi seaduse rakendamise kohta» punkti 2 alapunktis 6 nimetatud maa, mille põlise maakasutuse otsused on tehtud enne 18. oktoobrit 1991. a, olenemata sellest, kas maa on looduses eraldatud või mitte, samuti talud, millele maakasutuse vormistamise ajaks on kehtestatud korras antud ajutine maakasutusõigus, kui kõik vajalikud kooskõlastused on saadud enne 18. oktoobrit 1991. a;
3) «Maareformiga seonduvate õigusaktide muutmise seaduse» § 16 lõikes 32 nimetatud maa, mille kohaselt, kui «Eesti NSV taluseaduse» alusel loodud talule maa andmine on vormistatud tähtajata maakasutamisena, loetakse nimetatud maa kasutusõigus põliskasutusõiguseks;
4) «Asjaõigusseaduse rakendamise seaduse» § 18 lõikes 2 nimetatud, kuni «Eesti NSV taluseaduse» jõustumiseni EKP Keskkomitee ja ENSV Ministrite Nõukogu 22. märtsi 1988. a määruse nr 144 «Individuaalse töise tegevuse kohta põllumajanduses» ning ENSV Ministrite Nõukogu 16. veebruari 1989. a määruse nr 71 «Talumajanduse arendamise esmaste abinõude kohta» alusel talude rajamiseks antud maa.
(2) «Eesti NSV taluseaduse» alusel või sellega võrdsustatud korras isiku kasutusse antud maa selgitatakse välja § 7 lõigetes 8 ja 9 nimetatud dokumentide alusel. Vallavalitsus kontrollib esitatud dokumentide ja andmete õigsust ning vajadusel kogub täiendavaid dokumente.
§ 41. «Maareformi seaduse» § 20 lõikes 12 nimetatud maa erandina kasutusvaldusesse andmine
Kui taotletakse luba maa kasutusvaldusesse andmiseks «Maareformi seaduse» § 20 lõike 12 alusel erandina «Maareformi seaduse» § 233 lõikes 6 sätestatud lubatud ulatuses, on kaitseala valitseja või Muinsuskaitseamet kohustatud väljastama kirjaliku motiveeritud seisukoha, märkides selles kehtestatud kaitserežiimist tulenevad kitsendused ja piirangud ning otsuse maa kasutusvaldusesse andmise lubamise või mittelubamise kohta. Kaitseala valitseja või Muinsuskaitseameti fikseeritud, kaitserežiimist tulenevad kitsendused ja piirangud peavad sisalduma käesoleva määruse § 12 lõikes 1 nimetatud kohaliku omavalitsuse korralduses ja käesoleva määruse § 14 lõikes 3 nimetatud kasutusse andmise korraldaja maa kasutusvaldusesse andmise otsuses.
§ 5. Vaba põllumajandusmaa plaanide esitamine
(1) Koostatud vaba põllumajandusmaa plaani ja maatükkide registreerimise lehe üks eksemplar jääb omavalitsusse avalikuks tutvumiseks ja teine esitatakse kasutusse andmise korraldajale. Juhul kui vaba põllumajandusmaa plaan koostati elektrooniliselt, tehakse plaanist vähemalt kaks väljatrükki, millest üks jääb omavalitsusse avalikuks tutvumiseks ning teine esitatakse kasutusse andmise korraldajale.
(2) Kasutusse andmise korraldaja otsustab loa andmise või sellest keeldumise dokumentide saamisest arvates kahe kuu jooksul. Vaba põllumajandusmaa plaani ja maatükkide registreerimise lehe avalik väljapanek toimub pärast kasutusse andmise korraldajalt asjakohase loa saamist ja kestab üks kuu.
(3) Kasutusse andmise korraldaja loa sisuks on hinnang ja otsustus, kas vallavalitsuse poolt väljaselgitatud maatükid vastavad seaduses sätestatud kriteeriumidele, see tähendab, kas väljaselgitatud maatükid vastavad nii omadustelt kui ka suuruselt seaduses sätestatud nõuetele ning kas need on piiritletud vastavalt maakorralduse nõuetele. Kasutusse andmise korraldaja kohustuseks on välja selgitada ja kontrollida, kas vallavalitsuse poolt väljaselgitatud maatükkide kohta on esitatud maa riigi maareservina riigi omandisse jätmise taotlusi või kas valitsusasutused on huvitatud väljaselgitatud maatükkide riigi maareservina riigi omandisse jätmisest.
(4) Kui kasutusse andmise korraldaja leiab, et maatükkide väljaselgitamisel ja/või vabade põllumajandusmaade plaani või maatükkide registreerimise lehe koostamisel ei ole järgitud õigusaktides sätestatud nõudeid, sealhulgas kehtestatud planeeringuid, tagastab ta plaani ja registreerimise lehe vallavalitsusele koos omapoolsete märkustega, määrates puuduste kõrvaldamise tähtaja. Puuduste kõrvaldamiseks tagastatud plaani ja registreerimise lehte ei panda omavalitsuses välja avalikuks tutvumiseks. Pärast puuduste kõrvaldamist ja dokumentide uut esitamist kasutusse andmise korraldajale, otsustab kasutusse andmise korraldaja loa andmise või sellest keeldumise 10 päeva jooksul dokumentide saamisest arvates. Kasutusse andmise korraldajal on õigus plaani ja registreerimise lehte tagastada vallavalitsusele koos omapoolsete märkustega korduvalt kuni kõigi puuduste kõrvaldamiseni.
(5) Kui kohalik omavalitsus avastab ise, et maatükkide väljaselgitamisel ja/või vabade põllumajandusmaade plaani või maatükkide registreerimise lehe koostamisel ei ole järgitud õigusaktides sätestatud nõudeid, võtab vallavalitsus viivitamatult puudustega dokumendid kasutusse andmise korraldajalt tagasi puuduste kõrvaldamiseks.
§ 6. Vaba põllumajandusmaa plaanide ja nimekirjade avalikustamine
(1) Pärast kasutusse andmise korraldajalt § 5 lõikes 2 nimetatud loa saamist teatab vallavalitsus vaba põllumajandusmaa plaani ja maatükkide registreerimise lehe avalikust väljapanekust maakonnalehes, viimase puudumisel vähemalt ühes üleriigilises päevalehes. Teade peab sisaldama andmeid vähemalt plaani ja registreerimise lehe avaliku väljapaneku koha, alguse ja kestuse kohta.
(2) Avaliku väljapaneku kestus ei tohi olla lühem kui üks kuu teate avaldamise päevale järgnevast päevast arvates.
(3) Avalikuks tutvumiseks väljapandud plaanid ja maatükkide registreerimise lehed kuuluvad alalisele säilitamisele kohalikus omavalitsuses.
2. jagu Maa kasutusvaldusesse saamise õigust omavad isikud, avalduste esitamine, taotlejate nimekirja koostamine ja avalikustamine
§ 7. Maa kasutusvaldusesse saamise õigust omavale isikule kehtestatud tingimused ja avalduste esitamine maa kasutusvaldusesse saamiseks
(1) Vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse saamise õigustatud subjekt on Eesti kodanik või Eesti eraõiguslik juriidiline isik, kes vastab «Maareformi seaduses» sätestatud tingimustele. Vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse saamiseks võivad kohalikule omavalitsusele avaldusi esitada avalduse esitamise päevaks äriregistrisse kantud füüsilisest isikust ettevõtjad, kes tegelevad põllumajandusliku tootmisega maa asukohajärgse kohaliku omavalitsuse haldusterritooriumil või põllumajandusliku tootmisega naaberomavalitsuse territooriumil ja kelle maaomand piirneb kasutusvaldusesse antava maaga, või avalduse esitamise päevaks äriregistrisse kantud Eesti eraõiguslikud juriidilised isikud, kelle põhiliseks tegevusalaks on põllumajanduslik tootmine maa asukohajärgse kohaliku omavalitsuse haldusterritooriumil.
(2) Põllumajandusliku tootmisega tegeleja «Maareformi seaduse» ja käesoleva määruse tähenduses on «Maareformi seaduse» § 233 lõikes 2 sätestatud isik, kes saab tulu omatoodetud põllumajandussaaduste või nendest valmistatud toodete müügist ning omab tootmiseks vajalikku maad või põllumajandusmaa kasutamise õigust, kusjuures põllumajandusmaa kasutamise õigusena käsitatakse põllumajandusmaa tegelikku kasutamist õiguslikul alusel.
(3) Isikud, kellele anti maa kasutada «Eesti NSV taluseaduse» alusel või sellega võrdsustatud korras ning kes kasutavad seda maad kasutusvalduse taotlemise ajal ega soovi maad omandada, võivad esitada maa kasutusvaldusesse saamise avalduse kogu maa kohta, mida isik «Eesti NSV taluseaduse» alusel või sellega võrdsustatud korras kasutab.
(4) Avaldused maa kasutusvaldusesse saamiseks esitatakse kasutusvaldusesse taotletava maa asukohajärgsele vallavalitsusele hiljemalt ühe kuu jooksul vaba põllumajandusmaa plaani ja maatükkide registreerimise lehe avaliku väljapaneku lõppemise tähtpäevale järgnevast päevast arvates. Avalduse võib saata ka tähitud kirjaga. Vallavalitsus on kohustatud esitatud avaldused registreerima.
(5) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 2 sätestatud tingimustele vastavad isikud võivad esitada kas ühe avalduse kõikide kasutusvaldusesse taotletavate maatükkide kohta või ka eraldi avaldused iga maatüki kohta. Kui nimetatud isikud tegelevad põllumajandusliku tootmisega mitme kohaliku omavalitsuse haldusterritooriumil, on neil õigus esitada vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse saamiseks avaldusi mitmele taotletava maa asukohajärgsele vallavalitsusele. Käesolevas lõikes nimetatud isikutel on õigus kokku kasutusvaldusesse saada vaba põllumajandusmaad § 10 lõikes 6 sätestatud piirmääras.
(6) Kui vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse saamiseks esitavad avaldused põllumajandusliku tootmisega tegelevad isikud, kes on tootmiseks vajaliku maa kaasomanikud, peavad nad igaüks eraldi vastama käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 2 sätestatud tingimustele. Kaasomanikel on õigus kokku kasutusvaldusesse saada vaba põllumajandusmaad § 10 lõikes 6 sätestatud piirmääras.
(7) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 2 sätestatud tingimustele vastavad isikud märgivad vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse saamise avalduses järgmised andmed:
1) füüsilise isiku puhul – ees- ja perekonnanimi, isikukood ja äriregistri registrikood, elukoht ja postiaadress ning andmed kasutusvaldusesse taotletava vaba põllumajandusmaa kohta (vähemalt maatüki number registreerimise lehel ja maatüki suurus);
2) juriidilise isiku puhul – nimi, äriregistri registrikood, asukoht ja postiaadress, andmed maa kasutusvaldusesse andmise protsessis juriidilist isikut esindama volitatud isiku kohta, ning andmed kasutusvaldusesse taotletava vaba põllumajandusmaa kohta (vähemalt maatüki number registreerimise lehel ja maatüki suurus).
(8) Käesoleva paragrahvi lõikes 3 sätestatud tingimustele vastavad isikud märgivad «Eesti NSV taluseaduse» alusel või sellega võrdsustatud korras kasutatava maa kasutusvaldusesse saamise avalduses järgmised andmed:
1) ees- ja perekonnanimi, isikukood, elukoht ja postiaadress;
2) kasutusvaldusesse taotletava maa asukoht (vald, küla, talu) ja suurus;
3) andmed senise maakasutuse kohta (suurus ja õiguslik alus viitega maakasutusõiguse aluseks olevale pädeva organi otsusele).
(9) Käesoleva paragrahvi lõikes 3 sätestatud tingimustele vastav isik lisab käesoleva paragrahvi lõikes 8 nimetatud avaldusele senist maakasutusõigust tõendavad dokumendid (maa kasutamiseks andmise otsus, maa looduses eraldamise akt) ja kasutusvaldusesse taotletava maa plaani ning koopia isikuandmeid kajastavast passi leheküljest või ID-kaardi isikuandmeid kajastavast küljest. Kui avaldajal ei ole võimalik lisada mõnda käesolevas lõikes nimetatud dokumentidest, tuleb avalduses näidata põhjus, miks ei ole võimalik lisada vastavat dokumenti. Esitamata jäänud dokumendid lisatakse hiljem.
(10) Käesoleva paragrahvi lõikes 3 sätestatud isikute poolt lõigetes 8 ja 9 nimetatud dokumendid esitab vallavalitsus kasutusse andmise korraldajale hiljemalt 10 päeva jooksul, arvates dokumentide saamisest.
(11) Vallavalitsus saab andmed avaldaja äriregistris registreerimise kohta äriregistri elektroonilisest teabesüsteemist.
§ 8. Vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse taotlejate nimekirja koostamine ja avalikustamine
(1) Vallavalitsus koostab vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse taotlejate nimekirja. Nimekirja kantakse kõik § 7 lõigetes 1 ja 2 sätestatud tingimustele vastavad isikud, kes on tähtaegselt esitanud vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse saamise avalduse.
(2) Nimekiri (maatüki number ja suurus, taotleja nimi, äriregistri registrikood) pannakse välja omavalitsuses avalikuks tutvumiseks. Teade nimekirja avaliku väljapaneku koha, alguse ja kestuse kohta avaldatakse maakonnalehes, viimase puudumisel vähemalt ühes üleriigilises päevalehes. Nimekirja avalik väljapanek kestab 10 päeva.
3. jagu Vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse saajate väljaselgitamine
§ 9. Kaebuste esitamine ja läbivaatamine
(1) Kõigil vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse taotlejate nimekirja kantud isikutel (huvitatud isikud), kellel on vastuväiteid kasutusvaldusesse taotlejate nimekirja kantud isikute vastavuse kohta § 7 lõigetes 1 ja 2 sätestatud tingimuste või asjaolude või nimekirja täielikkuse või korrektsuse kohta või muude asjaolude kohta, on õigus 10 päeva jooksul, arvates vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse taotlejate nimekirja avalikustamise kuupäevast, esitada kirjalik kaebus vallavalitsusele. Kaebusi võib saata ka tähitud kirjaga. Vallavalitsus on kohustatud esitatud kaebused registreerima.
(2) Kaebuses peab olema selgelt märgitud vastuväite sisu, samuti andmed kaebuse esitaja kohta.
(3) Kaebused vaatab läbi ja lahendab vallavolikogu hiljemalt 30 päeva jooksul vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse taotlejate nimekirja kohta esitatud kaebuste esitamise tähtpäevale järgnevast päevast arvates. Vallavolikogul on õigus jätta läbi vaatamata anonüümsed ja määratud tähtajast hiljem esitatud kaebused. Iga kaebuse kohta võetakse vastu otsus. Vastuvõetud otsusest informeeritakse kaebuse esitajat kirjalikult.
§ 10. Vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse saajate nimekirja kinnitamine
(1) Pärast kõigi kaebuste läbivaatamist kontrollib vallavolikogu veel kord kõigi vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse taotlejate nimekirja kantud isikute vastavust § 7 lõigetes 1 ja 2 sätestatud vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse saamise õigust omava isiku tingimustele. Vallavolikogu kinnitab oma otsusega vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse saajate nimekirja. Nimekirja võib kinnitada osade kaupa vastavalt vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse saajate selgumisele. Nimekirja kantakse kõik § 7 lõigetes 1 ja 2 sätestatud vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse saamise õigust omava isiku tingimustele vastavad isikud. Eelmises lauses nimetatud tingimustele mittevastavate, vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse saamise avalduse esitanud isikute kohta teeb vallavolikogu motiveeritud otsuse nimekirja kandmisest keeldumise kohta.
(2) Enne nimekirja kinnitamist on vallavolikogul õigus vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse taotlejatelt nõuda põllumajandusliku tootmisega tegelemist tõendavaid dokumente. Nõude saamisel esitab füüsilisest isikust ettevõtja kohalikule omavalitsusele 10 päeva jooksul põllumajanduslikku tootmist tõendava väljavõtte tuludeklaratsioonist või teised põllumajandusliku tootmisega tegelemist tõendavad dokumendid. Eraõiguslik juriidiline isik esitab nõude saamisel kohalikule omavalitsusele 10 päeva jooksul majandusaasta aruande osad ja teised dokumendid, millest nähtub, et maad kasutusvaldusesse taotleva juriidilise isiku põhiliseks tegevusalaks on põllumajandusliku tootmisega tegelemine maa asukohajärgse kohaliku omavalitsuse haldusterritooriumil.
(3) Vaba põllumajandusmaa kasutusvaldus seatakse ühe isiku kasuks. Kui ühte maatükki soovib kasutusvaldusesse saada mitu isikut, määrab vallavolikogu neile piisava tähtaja kokkuleppe sõlmimiseks, kusjuures ühesugust tähtaega rakendatakse kõigi kokkuleppemenetluste puhul.
(4) Kokkuleppe sõlmimiseks ettepaneku tegemisest teatatakse kõigile vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse saamise õigust omava isiku tingimustele vastavatele isikutele tähitud kirjaga, milles näidatakse ära kirjaliku kokkuleppe vallavolikogule esitamise tähtpäev. Vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse saamise õigust omavad isikud saavad kokku leppida üksnes maa kasutusvaldusesse andmises ühele taotlejale. Allkirjade ehtsuse kokkuleppel tõestab notar või vallasekretär.
(5) Kui vallavolikogu poolt määratud tähtajaks kirjalikku kokkulepet ei esitata või kui kokkuleppele ei ole alla kirjutanud kõik isikud, kellele ettepanek tehti, otsustab maa kasutusvaldusesse andmise maavanem vallavolikogu ettepanekul. Vallavolikogul on õigus «Maareformi seaduse» § 233 lõikes 6 sätestatust lähtudes eelistada taotlejat, kelle põllumajanduslik tootmine on jätkusuutlik ja kes tegelikult kasutab sama maatükki õiguslikul alusel või kelle maaomandiga taotletav maatükk piirneb, või füüsilisest isikust ettevõtjat. Kui maavanem ei nõustu vallavolikogu ettepanekuga või leiab, et kohaliku omavalitsuse otsus ei ole õiguspärane, saadab ta ettepaneku volikogule tagasi uueks arutamiseks.
(6) «Maareformi seaduse» § 233 lõike 6 alusel võib üks isik kasutusvaldusesse saada kuni 250 ha vaba põllumajandusmaad, mille koosseisu võib maakorraldusnõuetest tulenevalt kuuluda kokku kuni 15 ha metsamaad. Kui eelmises lauses sätestatud piirmäära piires ei jätku taotlusi kõigile kohaliku omavalitsuse haldusterritooriumil kasutusvaldusesse antavatele vaba põllumajandusmaa maatükkidele, võib vallavolikogu otsustada anda ühele isikule kasutusvaldusesse rohkem kui 250 ha maad, võimaldades kõigil taotlejatel esitada täiendavaid taotlusi. Täiendavate taotluste esitamine toimub käesoleva korra 2. jaos sätestatud üldises korras.
(7) Vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse saajate nimekirja ei kanta isikuid, kes juba omavad vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse saamise õigust käesoleva paragrahvi lõikes 6 sätestatud piirmäära ulatuses. Isik loetakse vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse saamise õigust omavaks tema vallavolikogu poolt vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse saajate nimekirja kinnitamisest alates.
(8) Vallavolikogu poolt kinnitatav vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse saajate nimekiri peab sisaldama järgmisi andmeid:
1) füüsilise isiku puhul – ees- ja perekonnanimi, isikukood ja äriregistri registrikood, elukoht ja postiaadress ning kasutusvaldusesse antava vaba põllumaatüki number registreerimise lehel ja suurus;
2) juriidilise isiku puhul – nimi, äriregistri registrikood, asukoht ja postiaadress, andmed maa kasutusvaldusesse andmise protsessis juriidilist isikut esindama volitatud isiku kohta ning kasutusvaldusesse antava vaba põllumaatüki number registreerimise lehel ja suurus.
Kinnitatud nimekiri esitatakse kasutusse andmise korraldajale.
(9) Vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse saamise õigust omav isik, kes on taotlenud vaba põllumajandusmaad kasutusvaldusesse käesoleva paragrahvi lõikes 6 sätestatud piirmäärast suuremas ulatuses, on kohustatud viivitamatult pärast seda, kui talle on saanud teatavaks, et ta on kantud vallavolikogu otsusega kinnitatud vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse saajate nimekirja käesoleva paragrahvi lõikes 6 sätestatud piirmäära ulatuses, teatama sellest kirjalikult vallavolikogule ja loobuma piirmäära ületava vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse taotlemisest. Vallavolikogu on kohustatud kustutama nimekirjast isiku, kes on kantud vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse saajate nimekirja käesoleva paragrahvi lõikes 6 sätestatud piirmäära ületavas osas. Käesoleva paragrahvi lõikes 6 sätestatud piirmäära ületava vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse andmiseks sõlmitud tehing on õigustühine.
3. peatükk MAALE KASUTUSVALDUSE SEADMINE
§ 11. Kasutusse andmise korraldaja ja maamõõtja toimingud katastriüksuse moodustamisel
(1) Maale kasutusvalduse seadmiseks jäetakse maa «Maareformi seaduse» § 31 lõike 1 punktis 12 sätestatud alusel ning Vabariigi Valitsuse 3. septembri 1996. a määrusega nr 226 kinnitatud «Maa riigi omandisse jätmise korras» sätestatu kohaselt riigi omandisse.
(2) Riigi omandisse jäetava maa katastriüksuse moodustaja leidmiseks korraldab kasutusse andmise korraldaja vastavat litsentsi omavate isikute vahel vähempakkumise. Kokkuleppel kasutusse andmise korraldajaga võib katastriüksuse moodustamise tellida ka isik, kelle kasutusvaldusesse maa antakse, tasudes vastavad kulud.
(3) Kasutusse andmise korraldaja annab käesoleva paragrahvi lõikes 2 sätestatud korras leitud isikule (edaspidi maamõõtja) vallavalitsuse poolt talle esitatud vaba põllumajandusmaa plaani(de) ja maatükkide registreerimise lehe koopia ning «Eesti NSV taluseaduse» alusel või sellega võrdsustatud korras kasutatava maa kasutusvaldusesse saamiseks vallavalitsuse poolt talle esitatud § 7 lõigetes 8 ja 9 nimetatud dokumendid. Maamõõtja koostab katastriüksuse moodustamise toimiku Vabariigi Valitsuse 23. oktoobri 2003. a määruses nr 264 «Katastrimõõdistamise teostamise ja katastrimõõdistamise kontrollimise kord» sätestatu kohaselt, kusjuures nimetatud määruse § 3 lõikes 1 ja Vabariigi Valitsuse 3. septembri 1996. a määrusega nr 226 kinnitatud «Maa riigi omandisse jätmise korra» punkti 7 alapunktis 5 sätestatud asendiplaanina käsitatakse kasutusse andmise korraldajale esitatud vaba põllumajandusmaa plaani ning «Eesti NSV taluseaduse» alusel või sellega võrdsustatud korras maad kasutava isiku poolt esitatud senist maakasutusõigust tõendavaid dokumente (maa kasutamiseks andmise otsus, maa looduses eraldamise akt) ja kasutusvaldusesse taotletava maa plaani. Kui nimetatud plaanid ei vasta Vabariigi Valitsuse 23. oktoobri 2003. a määruse nr 264 «Katastrimõõdistamise teostamise ja katastrimõõdistamise kontrollimise kord» § 3 lõigetes 4 ja 5 sätestatud nõuetele, tuleb neid täpsustada. Maamõõtja lisab nimetatud plaani väljavõtte koopia katastriüksuse moodustamise toimikusse.
(4) Kui vaba põllumajandusmaana kuulub kasutusvaldusesse andmisele katastriüksus, mis on varem moodustatud Vabariigi Valitsuse 4. aprilli 2000. a määruse nr 115 ««Maareformi seaduse» §-des 231 ja 232 sätestatud vaba põllumajandus- ja metsamaa erastamise kord» § 4 lõike 3 ja § 12 lõike 2 alusel ning Vabariigi Valitsuse 5. jaanuari 1999. a määrusega nr 7 kinnitatud «Katastrimõõdistamise korras» sätestatu kohaselt, jäetakse see riigi omandisse samades piirides ja suuruses ning katastriüksust uuesti ei moodustata.
(5) Maa kasutusvaldusesse andmisel «Maareformi seaduse» § 233 alusel antakse maa kasutusvaldusesse piiritletud maatükkide kaupa, mitte nende kogumina.
(6) Vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse andmisel võib katastripidaja loal katastriüksuse moodustada plaani- ja kaardimaterjali alusel vaid juhul, kui kasutusvaldusesse antav maa piirneb üksnes riigi maakatastris registreeritud, mõõdistamise teel (välja arvatud aerofotogeodeetiline mõõdistamisviis) moodustatud katastriüksustega.
(7) Pärast kasutusvaldusesse antava maa katastriüksuse plaani koostamist esitab maamõõtja plaani kaks eksemplari vallavalitsusele §-s 12 sätestatud toimingute teostamiseks. Kui kasutusvaldusesse antava maa hulgas on maakorralduse nõuetest tulenevalt vähemalt 0,5 ha metsamaad, esitab maamõõtja plaani ühe eksemplari kasutusse andmise korraldajale.
(8) Maa riigi omandisse jätmine otsustatakse Vabariigi Valitsuse 3. septembri 1996. a määrusega nr 226 kinnitatud «Maa riigi omandisse jätmise korras» sätestatu kohaselt pärast vallavalitsuse poolt §-s 12 nimetatud dokumentide saamist. Kasutusvaldusesse antava maa riigi omandisse jätmise otsustajaks on kasutusse antava maa asukohajärgne maavanem.
§ 12. Vallavalitsuse toimingud katastriüksuse moodustamisel
(1) Maamõõtja poolt esitatud riigi omandisse jäetava kasutusvaldusesse antava maa katastriüksuse plaani alusel kinnitab vallavalitsus oma korraldusega riigi omandisse jäetava kasutusvaldusesse antava maaüksuse nime, sihtotstarbe ja üldpindala, samuti pindala eraldi kõigi kõlvikute lõikes. Vallavalitsuse korralduses tuleb märkida andmed maa kasutusvaldusesse saaja kohta, maa maksustamishind, andmed maa jahipiirkonda kuulumise kohta ja kehtivad seadusest tulenevad kitsendused. Kui kasutuvaldusesse antav maa hõlmab «Maareformi seaduse» § 20 lõikes 12 sätestatud erandina kasutusvaldusesse antavat maad, märgitakse korralduses kaitseala valitseja või Muinsuskaitseameti fikseeritud, kaitserežiimist tulenevad kitsendused ja piirangud. Katastriüksuse sihtotstarve määratakse «Maakatastriseaduse» §-s 18 sätestatu kohaselt. Korralduse lisaks on riigi omandisse jäetava kasutusvaldusesse antava maa katastriüksuse plaan.
(3) Vallavalitsus on kohustatud teostama käesolevas paragrahvis nimetatud toimingud hiljemalt ühe kuu jooksul maamõõtjalt katastriüksuse plaani saamise päevast arvates. Kui toimingute teostamine viibib vallavalitsusest mitteolenevatel põhjustel, pikeneb vastavalt toimingute teostamise tähtaeg. Kui toimingud ei ole teostatud nimetatud tähtaja jooksul, informeerib vallavalitsus kasutusse andmise korraldajat viivituse põhjustest kirjalikult.
§ 13. Katastriüksuse registreerimine
(1) Maamõõtja esitab katastriüksuse moodustamise toimiku kasutusse andmise korraldajale, kes võrdleb katastriüksuse moodustamise toimikus olevat katastriüksuse plaani ja teisi maatükki iseloomustavaid andmeid § 5 lõikes 1 ning § 7 lõigetes 8 ja 9 nimetatud dokumentidega. Kui katastriüksuse plaan ja teised maatükki iseloomustavad andmed vastavad esitatud dokumentidele, esitab kasutusse andmise korraldaja katastriüksuse moodustamise toimiku koos vastavasisulise avaldusega katastripidajale katastriüksuse registreerimiseks. Kui kasutusse andmise korraldaja avastab katastriüksuse moodustamise toimikus sisalduval katastriüksuse plaanil ja/või teistes maatükki iseloomustavates andmetes võrreldes § 5 lõikes 1 ning § 7 lõigetes 8 ja 9 nimetatud temale esitatud dokumentidega olulisi lahknevusi, tagastab ta katastriüksuse moodustamise toimiku maamõõtjale puuduste kõrvaldamiseks.
(2) Pärast katastriüksuse registreerimist maakatastris esitab katastripidaja kasutusse andmise korraldajale katastriüksuse registreerimist tõendava õiendi (3 eksemplari), katastriüksuse kinnitatud plaani (3 eksemplari) ja piiriprotokolli (3 eksemplari).
2. jagu Kasutusvalduse seadmise leping
1. jaotis Kasutusvalduse seadmise lepingu ettevalmistamine
§ 14. Maa kasutusvaldusesse andmise otsustamine
(1) Pärast katastripidaja poolt § 13 lõikes 2 nimetatud dokumentide saamist kontrollib kasutusse andmise korraldaja veel kord vallavolikogu poolt kinnitatud vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse saajate nimekirja kantud isikute vastavust § 7 lõigetes 1 ja 2 sätestatud tingimustele ja «Eesti NSV taluseaduse» alusel või sellega võrdsustatud korras maad kasutavate isikute vastavust § 7 lõikes 3 sätestatud tingimustele ning teiste talle maa kasutusvaldusesse saamiseks esitatud dokumentide ja andmete õigsust.
(2) Kasutusse andmise korraldaja selgitab välja maa kasutusvaldusesse andmise olulised tingimused, pöördudes vajadusel teiste asutuste või isikute poole ning nõudes kasutusvalduse seadmise seisukohast tähtsust omavaid täiendavaid dokumente. Asutus või isik, kelle poole pöördutakse, on kohustatud vastama 15 päeva jooksul vastava pöördumise saamise päevast arvates.
(3) Kasutusse andmise korraldaja võtab «Maareformi seaduses» sätestatu, esitatud dokumentide, täiendavalt kogutud andmete ja maakatastri andmete alusel vastu maa kasutusvaldusesse andmise otsuse, milles peavad olema märgitud järgmised andmed:
1) maa kasutusvaldusesse saaja
– füüsilise isiku ees- ja perekonnanimi, isikukood ja äriregistri registrikood, elukoht ja postiaadress või
– juriidilise isiku nimi, äriregistri registrikood, asukoht ja postiaadress, andmed maa kasutusvaldusesse andmise protsessis juriidilist isikut esindama volitatud isiku kohta;
5) kasutusvalduse tähtaeg (taotleja poolt soovitav tähtaeg, kuid mitte rohkem kui 15 aastat);
6) isiku, kelle kasuks kasutusvaldus seatakse, kohustus tasuda lepingu kestuse jooksul maamaks ning kohustus pärast viie aasta möödumist kasutusvalduse kinnistusraamatusse kandmisest alustada kasutusvalduse tasu maksmist, samuti kohustus kasutusvalduse tasu mittetähtaegsel tasumisel maksta viivist 0,05% tähtajaks tasumata summalt iga tasumisega viivitatud päeva eest. Kasutusvalduse tasu määramise aluseks on põllumajandusmaa rendi ja kasutusvalduse kohalik keskmine tasu. Kasutusvalduse tasu täpne suurus ning tasumistähtajad teatatakse kasutusvaldajale hiljemalt kolm kuud enne kasutusvalduse tasu tasumise kohustuse tekkimise algust;
7) kasutusvaldusesse antaval maal kasvava metsa kogus puuliikide lõikes;
8) kasutusvalduse seadmise lepingu muud tingimused, sh lepingu ennetähtaegse lõpetamise alused (maa andmine rendile või teisele isikule kasutamiseks, maa kasutamine head põllumajandustava eirates või mittesihtotstarbeline kasutamine, maamaksu või kasutusvalduse tasu korduv mittetähtaegne tasumine jms);
9) isiku, kellele maa kasutusvaldusesse antakse, kohustus sõlmida maale kasutusvalduse seadmise leping hiljemalt kolme kuu jooksul kasutusse andmise korraldaja poolt maa kasutusvaldusesse andmise otsuse teatavaks tegemise päevast arvates. Kui maa kasutusvaldusesse saamise õigust omav isik mõjuva põhjuseta ei sõlmi maale kasutusvalduse seadmise lepingut tähtaegselt, kaotab maa kasutusvaldusesse saamise õigust omav isik maale kasutusvalduse seadmise lepingu sõlmimise õiguse;
10) sanktsioonid lepingu mittekohase täitmise korral;
11) kasutusvaldusega koormataval kinnisasjal lasuvad kitsendused, kasutuspiirangud või koormatised, samuti kasutusvaldusesse antud maa kasutamisega seonduvad nõuded;
12) kasutusvalduse seadmisega seotud kulude tasumine;
13) muud maa kasutusvaldusesse andmise tingimused, sealhulgas kaitseala valitseja või Muinsuskaitseameti fikseeritud, kaitserežiimist tulenevad kitsendused ja piirangud.
§ 15. Maa kasutusvaldusesse andmise otsuse tutvustamine
Kasutusse andmise korraldaja esitab otsuse maa kasutusvaldusesse saanud isikule allkirja vastu tutvumiseks 10 päeva jooksul arvates otsuse vastuvõtmisest. Otsuse võib tutvumiseks saata ka tähitud kirjaga sama tähtaja jooksul. Kui maa kasutusvaldusesse saaja ei ole nõus otsuses sätestatud tingimustega, on tal õigus esitada vastavalt kehtestatud korrale kaebus.
2. jaotis Kasutusvalduse seadmise lepingu sõlmimine
§ 16. Kasutusvalduse seadmise lepingu sisu
(1) Maale kasutusvalduse seadmise leping peab sisaldama asjaõiguslepingu sätteid maa ja maaga seotud asjaõiguste kinnistamiseks.
(2) Maale kasutusvalduse seadmise lepingus tuleb sätestada maa kasutusvaldusesse saaja kinnitus selle kohta, et vaba põllumajandusmaa kasutusvaldusesse saamisega ei ületa ta «Maareformi seaduse» § 233 lõikes 6 sätestatud piirmäära või et maa kasutusvaldusesse saamisega ei ületa ta «Eesti NSV taluseaduse» alusel või sellega võrdsustatud korras temale kasutusse antud maa ulatust. Piirmäära ületav maa kasutusvalduse seadmise leping on õigustühine. Maale kasutusvalduse seadmise lepingus tuleb sätestada, et piirmäära ületava maa kasutusvaldusesse saanud isik kohustub tasuma vähemalt 1270 euro suuruse leppetrahvi.
(21) [Kehtetu - RT I, 09.01.2014, 1 - jõust. 12.01.2014]
(3) Maale kasutusvalduse seadmise leping peab sisaldama maa kasutusvaldusesse saaja kohustust:
1) tasuda lepingu kestuse jooksul maamaks;
2) pärast viie aasta möödumist kasutusvalduse kinnistusraamatusse kandmisest alustada kasutusvalduse tasu maksmist. Kasutusvalduse tasu määramise aluseks on põllumajandusmaa rendi ja kasutusvalduse kohalik keskmine tasu. Kasutusvalduse tasu täpne suurus ning tasumistähtajad teatatakse kasutusvaldajale hiljemalt kolm kuud enne kasutusvalduse tasu tasumise kohustuse tekkimise algust;
3) kasutusvalduse tasu mittetähtaegsel tasumisel maksta viivist 0,05% tähtajaks tasumata summalt iga tasumisega viivitatud päeva eest;
4) mitte anda maad rendile või teisele isikule kasutamiseks;
5) kasutada maad sihtotstarbeliselt ja järgides head põllumajandustava;
6) mitte raiuda kasutusvaldusesse antaval maal kasvavat metsa, välja arvatud seaduses sätestatud juhtudel;
7) tasuda vähemalt 1270 euro suurune leppetrahv käesoleva lõike punktides 4, 5 ja 6 nimetatud kohustuste mittekohase täitmise eest.
(4) Maale kasutusvalduse seadmise lepingus tuleb vastavalt «Maareformi seaduse» § 341 lõikele 7 sätestada, et kasutusvaldaja surma korral võib tema asemele kasutusvalduse seadmise lepingusse astuda kasutusvaldajaga koos elanud abikaasa. Kui kasutusvaldajal ei olnud temaga koos elanud abikaasat või kui abikaasa ei soovi kasutusvalduse seadmise lepingusse astuda, on kasutusvalduse seadmise lepingusse astumise õigus ühel pärijal vastavalt pärijatevahelisele kokkuleppele.
§ 17. Kasutusvalduse seadmise lepingu vorm
Maale kasutusvalduse seadmise lepingu sõlmib riigi nimel maavanem või tema volitatud maavalitsuse ametnik lihtkirjalikus vormis. Riigi nimel lepingule allakirjutaja on kohustatud kontrollima kasutusvalduse saaja nimel lepingule allakirjutava isiku isikusamasust ning vastavate volituste olemasolu.
§ 18. Riigi omandisse jäetava kasutusvaldusesse antava maa kinnistamine, registreerimine ja teate avaldamine
(1) «Maareformi seaduse» § 341 lõike 5 kohaselt võib «Maareformi seaduse» § 31 lõike 1 punkti 12 alusel riigi omandisse jäetud maa kinnistusraamatusse kandmise avaldusega samaaegselt esitada lihtkirjalikus vormis sõlmitud asjaõiguslepingu kasutusvalduse seadmiseks. Kasutusvalduse seadmise lepingu sõlmib maavanem.
(2) Riigi omandisse jäetud kasutusvaldusega koormatud maa kinnistusraamatusse kandmiseks esitab nõutavad dokumendid kinnistusametile kasutusse andmise korraldaja.
(3) Kasutusse andmise korraldaja registreerib kasutusvalduse seadmise lepingu riigivara registris ja avaldab kasutusvalduse seadmise kohta teate ametlikus väljaandes Ametlikud Teadaanded.
§ 19. Kasutusvalduse seadmise dokumentide säilitamine
Kasutusvalduse seadmisega seotud dokumendid kuuluvad alalisele säilitamisele kasutusse andmise korraldaja juures.
3. jagu Kasutusvalduse seadmisega seotud kulud
§ 20. Maa kasutusvaldusesse saaja kantavad kulud
(1) Maa kasutusvaldusesse saaja kannab maa kasutusvaldusesse andmisega seotud järgmised kulud:
1) vallavalitsuse poolt maa kasutusvaldusesse seadmise eeltoimingute teostamise kulud – mitte rohkem kui 19,20 eurot katastriüksuse kohta;
2) kasutusse antava maa katastriüksuse moodustamise kulud;
3) maa kasutusse andmise otsustaja kulud – 31 eurot ühe kasutusse antava katastriüksuse kohta;
4) kasutusvaldusesse antava maa kinnistamisel tasutav riigilõiv ning kasutusvalduse kinnistamisel tasutav riigilõiv;
5) kasutusvaldusesse antaval maal kasvava metsa koguse puuliikide lõikes väljaselgitamise kulud.
(2) Maa kasutusvaldusesse saaja tasub enne maa kasutusvalduse lepingu sõlmimist rahas kohaliku omavalitsuse arvele vallavalitsuse poolt maa kasutusvaldusesse seadmise eeltoimingute teostamise kulud ning kasutusse andmise korraldaja arvele kasutusse andmise korraldaja kulud ja katastriüksuse moodustamise kulud juhul, kui vastavad tööd tellis kasutusse andmise korraldaja. Riigilõivu tasub maa kasutusvaldusesse saaja vastavalt kehtestatud korrale ning kviitung riigilõivu tasumise kohta esitatakse kinnistusametile.
(3) Kui maa kasutusvaldusesse saamise õigust omav isik ei sõlmi riigimaale tema kasuks kasutusvalduse seadmise lepingut käesolevas määruses sätestatud tähtajaks, ei ole tal õigust nõuda käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud kulude hüvitamist.
§ 21. Kasutusvalduse tähtaeg
Käesoleva määruse alusel seatakse kasutusvaldus kuni 15 aastaks. Nimetatud tähtaja möödumisel on kasutusvaldajal õigus taotleda lepingu pikendamist veel kuni 15 aastaks. Isikul, kelle kasuks on kasutusvaldus seatud käesoleva määruse alusel, on õigus taotleda maa omandamist pärast kahe aasta möödumist kasutusvalduse seadmisest. Kasutusvaldusesse antud maa omandisse andmine reguleeritakse eraldi seadusega, kus sätestatakse kasutusvaldusega koormatud maa omandamiseks õigustatud isikud, maa omandamise ulatus ja tingimused. «Eesti NSV taluseaduse» alusel või sellega võrdsustatud korras maad kasutavate isikute kasuks seatakse kasutusvaldus kuni 99 aastaks vastavalt «Asjaõigusseaduse rakendamise seaduse» § 18 lõikes 3 sätestatule.
§ 211. Kasutusvalduse lepingu lõpetamine ja uue lepingu sõlmimine
Kui kasutusvaldaja ei soovi põllumajanduslikku tootmist jätkata, lõpetab maavanem maa kasutusvalduse lepingu. Maavanemal on õigus samal ajal lepingu lõpetamisega sõlmida samadel tingimustel kasutusvalduse seadmise leping ühe isikuga, kes jätkab põllumajanduslikku tootmist ja on kasutusvaldaja sugulane või kasutusvaldajaga koos elav abikaasa.
§ 22. Kasutusvalduse tasu
Isik, kelle kasuks kasutusvaldus on seatud käesoleva määruse alusel, tasub esimesel viiel aastal ainult maamaksu, kasutusvalduse tasu maksmine algab viie aasta möödumisel kasutusvalduse kinnistusraamatusse kandmisest. Kasutusvalduse tasu suuruse võib üle vaadata iga viie aasta järel. Kasutusvalduse aastatasu suurus on 2% kehtivast maa maksustamishinnast, kuid mitte vähem kui 6,35 eurot.
§ 23. Kasutusvaldusesse antud maal kasvava metsa majandamise keeld
Asjaõigusseaduse» § 201 lõike 3 alusel välistatakse kasutusvaldusesse antud maal kasvava metsa raie kasutusvaldaja poolt. Erandina võib kasutusvaldaja tasu eest raiuda «Metsaseaduse» tähenduses tuuleheite, tuule- ja lumemurru puid ning vajaduse korral teha sanitaarraiet või turberaiet. Tasuks on 2/3 metsamaterjali kohalikust keskmisest riigimetsa müügihinnast.


Määrus kehtestatakse «Taimede paljundamise ja sordikaitse seaduse» § 3 lõike 3, § 65 lõigete 4 ja 7, § 73 lõigete 5 ja 7, § 74 lõike 5, § 75 lõigete 2 ja 4, § 96 lõike 2, § 97 lõigete 2 ja 10, § 101 lõike 4, § 104 lõike 4, § 105 lõike 5 ning § 117 lõike 5 alusel.
Määrusega kehtestatakse liiki Beta vulgaris L. kuuluva suhkru- ja söödapeedi seemne kategooriad ning nende kvaliteedinõuded, tootmise nõuded, sertifitseerimise kord ja nõuded, sertifitseeritavate liikide loetelu, seemne sertifitseerimist tõendava dokumendi sisu nõuded ja kehtivusaeg, seemne pakendamise nõuded, pakendamisloa taotluse sisu ja vormi nõuded, pakendamisloa sisu nõuded, pakendamise ja müügipakendi sulgemise ning seemne müügipakendi ja partii märgistamise nõuded, sertifitseerimist või kontrollimist tõendavate dokumentide väljaandmise kord ning etikettide sisu ja vormi nõuded, turustamise nõuded, lõpuni sertifitseerimata seemnepartii etiketi ja saatedokumentide nõuded ning nõuded järelkontrolli sageduse ja ulatuse kohta.
PEEDISEEMNE KATEGOORIAD
1) on toodetud õiguslikul alusel ja sordi säilitamiseks ettenähtud meetodite kohaselt supereliitseemnele eelneva põlvkonna seemnest;
2) on ette nähtud supereliitseemne või eliitseemne tootmiseks või sertifitseeritud seemne tootmiseks;
1) on toodetud õiguslikul alusel ja sordi säilitamiseks ettenähtud meetodite kohaselt supereliitseemnest;
(3) Sertifitseeritud seemne kategooria seeme tähistusega C on seeme:
1) mis on toodetud õiguslikul alusel ja sordi säilitamiseks ettenähtud meetodite kohaselt eliitseemnest või eliitseemnele eelneva põlvkonna seemnest;
2) mis on ette nähtud peedi tootmiseks;
3) mis vastab sertifitseeritud seemne kohta kehtestatud nõuetele;
4) mis on sertifitseeritud.
PEEDISEEMNE TOOTMISE JA SERTIFITSEERIMISE NÕUDED
Jrk nr Liigi nimi Minimaalne analüütiline puhtus (%)2 Minimaalne idanevus (%) Maksimaalne niiskusesisaldus seemnes (%)2
monoseeme 97 80 15
täppiskülviseeme 97 75 15
suurema kui 85% diploidsusega sordi mitmeseemnelise viljaga seeme 97 73 15
muu seeme kui mono- või täppiskülviseeme 97 68 15
suurema kui 85% diploidsusega sordi mitmeseemnelise viljaga seeme, monoseeme, täppiskülviseeme 97 73 15
muu seeme 97 68 15
Põllukultuur Minimaalne vahemaa (m)
perekond Beta õietolmuallikast 1000
perekond Beta õietolmuallikast, mis on selles punktis nimetamata; 1000
ettenähtud tolmleja või üks ettenähtud tolmlejatest on diploidne tetraploidsest suhkrupeedi õietolmuallikast;
ettenähtud tolmleja on eranditult tetraploidne diploidsest suhkrupeedi õietolmuallikast;
ettenähtud tolmleja või üks ettenähtud tolmlejatest on diploidne diploidsest suhkrupeedi õietolmuallikast;
ettenähtud tolmleja on eranditult tetraploidne tetraploidsest suhkrupeedi õietolmuallikast;
ettenähtud tolmleja või üks ettenähtud tolmlejatest on diploidne tetraploidsest söödapeedi õietolmuallikast;
ettenähtud tolmleja on eranditult tetraploidne diploidsest söödapeedi õietolmuallikast;
ettenähtud tolmleja või üks ettenähtud tolmlejatest on diploidne diploidsest söödapeedi õietolmuallikast;
ettenähtud tolmleja on eranditult tetraploidne tetraploidsest söödapeedi õietolmuallikast;
(1) Taimetoodangu Inspektsioon sertifitseerib peediseemne rahvusvaheliste nõuete kohaselt. Peediseemne sertifitseerimise nõuetele vastavuse kontrollimiseks tehakse põldtunnustamine ning korraldatakse proovide analüüsimine ja järelkontrolli põldkatsed.
(2) Peediseemne sertifitseerimiseks esitab taotluse sordi omanik, esindaja või säilitaja 15. aprilliks Taimetoodangu Inspektsioonile.
(4) Sertifitseeritud peediseemne tootmise korral tehakse seemnepõllul vähemalt üks põldtunnustamine ning eliitseemne tootmise korral tehakse seemnepõllul vähemalt kaks põldtunnustamist, millest esimene tehakse taotluse esitamise aastal ja teine sellele järgneval aastal.
(5) Sertifitseerimise nõuetele vastava peediseemnepartii kohta väljastab Taimetoodangu Inspektsioon põldtunnustamise, laboratoorse analüüsi ja järelkontrolli põldkatsete tulemusi arvestades lisas 1 toodud vormi kohase seemnetunnistuse ning nõuetekohased etiketid või määrab trükkida lubatud etikettide arvu.
(1) Järelevalveametnik või volitatud seemneproovi võtja võtab seemnepartiist rahvusvaheliselt kehtestatud metoodika kohaselt seemneproovi peediseemne kvaliteedi määramiseks ja sulgeb sertifitseeritava seemnepartii müügipakendi või konteineri Taimetoodangu Inspektsiooni turvakleebise või plommiga. Seemnepartii omanik tagab metoodikakohase juurdepääsu pakendile või konteinerile.
PEEDISEEMNE PAKENDAMINE
(1) Supereliit-, eliit- ja sertifitseeritud seemne, välja arvatud sertifitseeritud peediseemne EL väikepakendi müügipakendi sulgemiskoht peab olema pitseeritud Taimetoodangu Inspektsiooni plommi või turvakleebisega või peab pakendi sulgemiskohal olema läbi õmmeldud etiketiga. Müügipakend peab olema suletud selliselt, et seda ei oleks võimalik avada ilma pitseeringut (plommi, turvakleebist või etiketti) rikkumata.
(2) Peediseemne müügi- ja EL väikepakend peab olema suletud selliselt, et seda ei oleks võimalik avada plommi, turvakleebist või etiketti rikkumata.
(4) Pakendatud ja märgistatud seemne müügipakendi võib avada ja uuesti sulgeda üksnes volitatud seemneproovi võtja järelevalve all, kui sellises müügipakendis olevat seemet kavatsetakse pärast uuesti sulgemist turustada. Sellisel juhul peavad pakendi uuesti sulgemise kuupäev ja sõnad «Taimetoodangu Inspektsioon» olema märgitud etiketile.
(1) Peediseemne pakendamisega tegeleda sooviv isik esitab pakendamisloa saamiseks Taimetoodangu Inspektsioonile lisas 2 toodud vormi kohase taotluse.
(1) Nõuetekohane etikett, välja arvatud sertifitseeritud peediseemne EL väikepakendi etikett kinnitatakse Taimetoodangu Inspektsiooni järelevalveametniku järelevalve all peediseemne müügipakendi välisküljele või läbipaistva müügipakendi sisse selliselt, et etikett oleks loetav. Kasutada võib isekleepuvat etiketti.
(2) Supereliitseemne etikett on valget värvi violetse diagonaalse triibuga, eliitseemne etikett, kaasa arvatud EL väikepakendi etikett, on valget värvi, sertifitseeritud seemne etikett, kaasa arvatud EL väikepakendi etikett, on sinist värvi, teises liikmesriigis või samaväärseks tunnistatud riigis toodetud lõpuni sertifitseerimata seemne etikett on halli värvi.
Supereliit-, eliit- ja sertifitseeritud seemne etiketile märgitakse:
3) pakendi sulgemise kuu ja aasta, märgituna «Suletud... (kuu ja aasta)» või viimase sertifitseerimiseks võetud seemneproovi võtmise kuu ja aasta, märgituna «Proov on võetud... (kuu ja aasta)»;
5) liiginimi ladina ja eesti keeles (võib esitada lühendatult ja ilma autorite nimedeta) ning märge «suhkrupeet» või «söödapeet»;
12) täppiskülviseeme puhul sõna «täppiskülviseeme»;
PEEDISEEMNE TURUSTAMINE
(2) Taimetoodangu Inspektsioon teeb volitatud seemneproovi võtja üle järelkontrolli sertifitseerimiseks esitatud seemnepartiidest vähemalt üks kord aastas 5% ulatuses.
Enne 1. maid 2006. aastal kehtinud nõuete kohaselt märgistatud peediseemne pakendatud seemet võib turustada kuni kauba lõppemiseni.
1 nõukogu direktiiv 2002/54/EÜ peediseemne turustamise kohta (EÜT L 193, 20.07.2002, lk 12–32); muudetud direktiiviga 2003/61/EÜ (ELT L 165, 03.07.2003, lk 23–28), 2004/117/EÜ (ELT L 14, 18.01.2005, lk 18–33).