2012 aasta - Tagatisfond - Guarantee Fund
Tagatisfondist
Aruandlus / Statistika
Esileht : Tagatisfond : Tagatisfondist : Nõukogu otsused : 2012 aasta
Pensionilepingute osafondi kvartaliosamakse määra kehtestamine
Tagatisfondi nõukogu otsus 30.11.2012. a (päevakorrapunkt 5)
1. Jätta pensionilepingute osafondi kvartaliosamakse määr 0,05% Tagatisfondi seaduse §738 lõikes 1 sätestatud kindlustusandja või filiaali pensionilepingute kindlustusmaksete summast samale tasemele.
Pensionikaitse osafondi kvartaliosamakse määra kehtestamine
Tagatisfondi nõukogu otsus 30.11.2012. a (päevakorrapunkt 4)
2. Jätta pensionikaitse osafondi kvartaliosamakse määr 0,01% pensionifondide vara puhasväärtusest samale tasemele.
Investorikaitse osafondi kvartaliosamakse määra kehtestamine
Tagatisfondi nõukogu otsus 30.11.2012. a. (päevakorrapunkt 3)
2. Jätta Tagatisfondi seaduse § 54 lg 1 alusel kehtestatud investorikaitse osafondi kvartaliosamakse määr investeeringute mahtude lõikes samale tasemele järgmiselt:
1) väärtpaberituru seaduse § 43 lõike 1 punktides 1 ja 2 nimetatud investeerimisteenuste osutamise puhul 0,012% investeerimisasutuse või filiaali osamakse tasumisele eelneva kvartali viimase 10 tööpäeva keskmisest väärtpaberite ostu- ja müügitehingute käibest, mille üheks pooleks või vahendajaks on investeerimisasutus või filiaal;
2) väärtpaberituru seaduse § 43 lõike 1 punktis 4 nimetatud investeerimisteenuse osutamise puhul 0,0048% investeerimisasutuse või filiaali poolt valitsetavate raha ja väärtpaberite turuväärtusest osamakse tasumisele eelneva kvartali viimase tööpäeva seisuga;
3) väärtpaberituru seaduse § 44 punktis 1 nimetatud investeerimisteenuse osutamise puhul 0,0012% investeerimisasutuse või filiaali poolt hoitavate väärtpaberite turuväärtusest osamakse tasumisele eelneva kvartali viimase tööpäeva seisuga.
Hoiuste tagamise osafondi kvartaliosamakse määra kehtestamine
Tagatisfondi nõukogu otsus 30.11.2012. a (päevakorrapunkt 2)
2. Jätta hoiuste tagamise osafondi kvartaliosamakse määr 0,047% Tagatisfondi seaduse § 35 lõikes 1 sätestatud hoiuste summast samale tasemele.
Tagatisfondi nõukogu esimehe valimine
Tagatisfondi nõukogu otsus 31.08.2012 (päevakorrapunkt 1)
1. Valida Ardo Hansson Tagatisfondi nõukogu esimeheks.
Tagatisfondi 2011.a majandusaasta aruande kinnitamine
Tagatisfondi nõukogu otsus 11.05.2012 (päevakorrapunkt 1)
1. Kinnitada Fondi 2011. aasta majandusaasta aruanne.
2. Avaldada 2011. aasta majandusaasta aruanne koos sõltumatu vandeaudiitori aruandega täies mahus Fondi veebilehele.


text:
Riigikogu ToimetisedEelmised numbridNr 10Kohtuniku eriarvamus
Ühe või mitme kohtuniku eriarvamus erineb enamuse otsusest põhjenduste või lõppjärelduse osas ning Eestis riigikohtu lahendi ja õigusteadusliku doktriini vahele paigutudes avaldab mõju tulevasele kohtupraktikale ja õigusloomele.
Alustagem tsitaadiga: “Demokraatias ei ole ei üksikutel ega kindlatel rühmitustel monopoli tõele, teadmistele ega töökusele. Eriarvamusele jäämise õigus on ainus asi, mis muudab kollegiaalse kohtu kohtuniku elu talutavaks” (William Orville Douglas, USA Ülemkohtu (Supreme Court) kohtunik aastail 1939-1975).
Jätkakem teise tsitaadiga: “Riigikohtu praktika kinnitab Euroopa Liidu õiguse üldpõhimõtete kuulumist Eestis tunnustatud põhimõtete hulka. Siia juurde sobivad (lisaks Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve 30. septembri 1994. a otsusele) näidetena Rait Maruste eriarvamus Riigikohtu otsuse kohta, kus toetutakse Euroopa ühenduste, selle liikmesriikide ja Eesti vahelisele assotsiatsioonilepingule (nn Euroopa lepingule), samuti mõned teised, peamiselt Riigikohtu kohtunike eriarvamused. /…/ Kui kohtuniku eriarvamuse puhul on paljuski konkreetse kohtuniku enda otsustada, millist kirjandust ja milliseid õigusakte ta oma seisukohtade põhistamiseks kasutab, siis üldmuljena 1990. aastate lõpust kuni päris viimase ajani võib nentida, et Riigikohus on oma lahendites olnud Euroopa Liidu õiguse osas ettevaatlik” (Laffranque 2003).
Kaitsesin 3. oktoobril 2003 Tartu Ülikoolis doktorikraadi õigusteaduses. Minu doktoritöö teemaks oli “Kohtuniku eriarvamus. Selle võimalikkus ja vajalikkus Eesti Vabariigi Riigikohtus ja Euroopa Kohtus”. 9. märtsil 2004 sai minust riigikohtunik. Dissertatsiooni teemavaliku ajal ei osanud ma väljakutsest töötada Riigikohtu liikmena undki näha. Soovisin minna raskema vastupanu teed ja oma tolleaegse igapäevatöö, õigusloome kõrvalt heita pilk hoopis õigusemõistmise telgitagustesse, niipalju kui see nõupidamissaladust austades on võimalik, et paremini mõista, miks üht või teist seadust just selliselt tõlgendatakse. Eriarvamustega ajendas tegelema ka huvi Euroopa Liidu õiguse vastu, sest panin tähele, et vähemasti enne Euroopa Liiduga ühinemist ei leidnud Riigikohtus Euroopa Liidu õigus käsitlemist mitte niivõrd kohtulahendites, kuivõrd just riigikohtunike eriarvamustes.
Kindlasti oli mul lihtsam kirjutada kohtuniku eriarvamusest enne kohtunikuks hakkamist, nüüd olen nii mõnegi küsimuse puhul praktikas ära näinud, miks ja kuidas eriarvamus võib kujuneda, ja seda teooriasse valada oleks keerulisem.
Riigikogu Toimetised pakkusid hea võimaluse teadustöö värske praktiku pilguga üle vaadata ja laiema lugejaskonna ette tuua.
Küsimus kohtuniku eriarvamuse võimaldamisest või selle mittelubamisest, eriarvamuse rollist ja tähendusest ei kaota kunagi aktuaalsust, sest kohtuniku eriarvamus kujutab endast intrigeerivat ja tähelepanuväärset teemat, mis on seotud märksa laiema küsimusteringiga: avalikkuse põhimõttega, vähemuse õigusega oma seisukohta avaldada, kohtumõistmise funktsioonidega, kohtu autoriteediga. Kohtuniku eriarvamus on nagu otsus otsuses, luues olukorra, kus vähemusse jäänud kohtunik on teiste kohtunikega teataval määral opositsioonis.
Kohtuniku eriarvamus õigussüsteemides
Alustuseks on defineeritud kohtuniku eriarvamuse mõiste. Kollegiaalsel otsustamisel vähemusse jäänud ühe või mitme kohtuniku arvamus, mis erineb enamuse arvamusest (s.t kohtulahendist), kujutab endast vähemusarvamust. Eriarvamus üldises tähenduses võib enamuse otsusest erineda põhjenduse või põhjenduse ja järelduse poolest.
Eriarvamus kitsamas tähenduses on arvamus, kus vähemusse jäänud kohtunik ei nõustu ei enamuse otsuse põhjenduste (motiividega) ega lõppjäreldustega (resolutiivosaga).
Konkureeriv (eri)arvamus on arvamus, kus kohtunik nõustub küll otsuse resolutsiooniga, kuid mitte enamuse põhjendustega.
Kohtuniku eriarvamuse esinemine on riigiti erinev. Tsiteerigem siinkohal eksperte: “Eriarvamus on alates 1792. aastast muutunud Ameerikas vaieldamatuks traditsiooniks. See on meie demokraatia ja sõnavabaduse tõeline väljendaja” (William Orville Douglas).
“Kohtuotsuse stiiliga Hispaanias ja Saksamaal sobivad eriarvamused paremini kui Prantsusmaa või Itaalia kohtuotsustega” (Sweet-Stone 2000, 145-146).
Kohtuniku eriarvamust ja selle avalikustamist tuntakse peamiselt common law’ õigusperekonda kuuluvates riikides: Inglismaal ja USA-s. Mandri-Euroopa õigussüsteemides lubatakse ja avalikustatakse eriarvamust ainult osas riikides (nt Saksamaa, Hispaania, Portugal, Kreeka, Tšehhi, Slovakkia, Ungari, Bulgaaria, Horvaatia, Sloveenia, Poola) ja sealgi enamasti üksnes kõrgemates või konstitutsioonikohtutes. Eriarvamust ei tunta romaani õigusperekonda kuuluvates riikides – Prantsusmaal, Itaalias, Hollandis, Belgias, kus kohtu kollegiaalsuse ja nõupidamissaladuse põhimõtted on eriti tugevalt juurdunud.
Rahvusvaheliste kohtute statistika on järgmine. Rahvusvahelise Alalise Kohtu üldkogu tegi oma olemasolu jooksul 20 otsust, millest ükski polnud ühehäälne, Haagi Rahvusvahelise Kohtu 2001. aastal langetatud kolmest otsusest saatsid kõiki eriarvamused (Hambro 1956//57, 240-241; Crook 2002, 309).
Valdavalt on rahvusvahelistes kohtutes, nagu näiteks Haagi Rahvusvaheline Kohus, Rahvusvaheline Kriminaalkohus, Rahvusvaheline Merekohus, Euroopa Inimõiguste Kohus, kohtuniku eriarvamuse avaldamine lubatud. Muidugi võib rohkete eriarvamustega otsus vähendada usaldust kohtu vastu, kuid kui suudetakse ära hoida eriarvamuse kirjutamise kuritarvitamist ja tagada kohtuniku sõltumatus ka oma riigist, kaaluvad eriarvamuse keelustamise rahvusvahelistes kohtutes üles kohtuniku eriarvamuse panused rahvusvahelise õiguse arendamisse.
Euroopa Kohtu praktika on aga järgmine. “Kuivõrd Euroopa Kohus tõlgendab õigust mõistes Euroopa Liidu aluseks olevaid lepinguid, peab kohtu otsuses valitsema vähemalt näiline konsensus “(Jacobs 2000, 25).
Euroopa Kohtus siiski eriarvamust avaldada ei lubata. See tuleneb nii ajaloolistest (asutajariigid, kes ei tundnud oma õigussüsteemides eriarvamust), organisatoorsetest (kohtu ülesehitus, kohtunike valik) kui ka ideoloogilistest (Euroopa Liidu õiguse ühetaoline tõlgendamine ja kohaldamine) põhjustest. Kohtuniku eriarvamust ei suuda asendada ka Euroopa Kohtu erilise liikme, kohtujuristi arvamus, mis esitatakse enne otsustamist ja võib mõnikord lõplikust otsusest erineda. Minu arvates on Euroopa Liit ja selle kohtusüsteem piisavalt küpsed avalikustamaks, et ka Euroopa Kohtus ei ole otsustetegemine must-valge. Eesti peaks värske liikmesriigina algatama või vähemasti toetama Euroopa Kohtu demokraatlikumaks muutmist kohtuniku eriarvamuse avaliku lubamise ja Euroopa Liidu õigusesse sisseviimise kaudu.
Kohtuniku eriarvamuse traditsioon Eestis
Huvitaval kombel on üldjoontes Mandri-Euroopa õigusperekonda kuuluvas Eestis kohtunikel võimalik õigusemõistmisel jääda eriarvamusele ja Riigikohtu kohtunikel õigus oma eriarvamus ka avaldada. Kuidas ja miks ilmus kohtuniku eriarvamus Eesti õigusesse, sõltub paljuski sellest, kes, kuidas ja mis alusel eri aegadel õigust mõistis ja kuidas suhtuti nõupidamissaladusse. Näiteks Muinas-Eestis küsiti õigust jumalailt; keskajal peeti kohtumõistmise õigust maavalitsejate võimu üheks osaks ja kohtu koosseisu kaasatud talurahvaesindajad ei julgenud tavaliselt teha teistsugust otsust kui eesistujaks olev valitseja; inkvisitoorne protsess nn kaelakohtu ajal toimus salajas ja Tsaari-Venemaale kuulunud Eesti alal tegutsenud kohtutes valitses nõupidamissaladus. Eesti esimese omariikluse ajal ühendas kohtusüsteem endas Tsaari-Venemaa pärandi ja moodsa euroopaliku aspekti. 1. jaanuaril 1935 jõustunud täiesti oma Eesti kriminaalkohtupidamise seadustik tundis kohtuniku eriarvamust ja sätestas nii selle vormi kui ka esitamise/avaldamise aja. 1938. aasta kohtute seadustiku § 142 järgi pidi kohtunik, kes jäi asja või küsimuse otsustamisel eriarvamusele, selle ära märkima kohturesolutsioonil enne otsusele allakirjutamist. Nõukogude ajale oli iseloomulik järgmine eriarvamuse esitamise traditsioon. “Nõukogulikku eriarvamust võib võrrelda saksa menetlusõiguses esineva nn separaatarvamusega, s.t tegemist oli eriarvamusega vaid tinglikult, sest see ei kuulunud avalikustamisele” (Kergandberg 1999, 56).
Nõukogude perioodil oli Eesti NSV kriminaalprotsessi koodeksi § 266 lõike 1 kohaselt vähemusse jäänud kohtunikul õigus esitada oma eriarvamus kirjalikult. See võeti toimikusse, kuid seda ei avaldatud kohtuotsuse kuulutamisel, vaid säilitati suletud ümbrikus. Eriarvamuse õiguslik tähendus seisnes selles, et kui otsuse peale, mille kohta oli eriarvamus, ei esitatud kassatsioonkaebust ega -protesti, siis saatis kriminaalasja otsustanud kohus pärast otsuse jõustumist toimiku Eesti NSV Ülemkohtu esimehele järelevalve korras protesti esitamise otsustamiseks. Eesti NSV tsiviilprotsessi koodeksis sätestas kohtuniku eriarvamuse § 20.
Kohtuniku eriarvamuse õiguslikud alused
“Kuna asja võib põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seaduse eelnõu kohaselt arutada ka Riigikohtu üldkogu, siis vähemusse jääjaid võib olla rohkem kui üks ning vaevalt on põhjendatud kuulutada ja avaldada kõigi vähemusse jäänud kohtunike eriarvamused,” oli Uno Lõhmuse arvamus põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seaduse (1993. a) eelnõule, mis üldiselt oli eriarvamust soosiv, kuid esitas teatavaid kõhklusi. Viimastega arvestati osaliselt, eriarvamus loeti siiski lubatuks (justiitsministeeriumi arhiiv).
Kehtivas õiguses annab kohtuniku eriarvamusele õigusliku aluse 13. märtsil 2002 vastu võetud põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seadus (edaspidi PSJKS), mille § 57 lõike 5 kohaselt on otsuse või selle põhjendustega mittenõustuval kohtunikul õigus lisada otsusele eriarvamus. Eriarvamuse võivad esitada mitu kohtunikku ühiselt. Eriarvamus tuleb esitada otsuse kuulutamise ajaks ning sellele kirjutavad alla kõik eriarvamusele jäänud kohtunikud.
Riigikogu poolt 12. veebruaril 2003 vastu võetud ja 1. juulil 2004 jõustunud uue kriminaalmenetluse seadustiku (edaspidi KrMS) eelnõu algversioonis kohtuniku eriarvamust ette ei nähtud. 13. novembril 2002 tegi aga ekspertgrupp ettepaneku täiendada eelnõu, mis tõi kaasa kohtuniku eriarvamuse esitamise võimaluse. KrMS § 306 lõike 4 kohaselt esitab vähemusse jäänud kohtunik kirjalikult oma eriarvamuse, mis võetakse toimikusse, kuid mida ei avaldata kohtuotsuse kuulutamisel. KrMS § 23 lõige 6 ütleb, et hääletamisel vähemusse jäänud kohtunik lisab kohtuotsusele oma eriarvamuse. Kas ei teki siin vastuolu kahe paragrahvi vahel, arvestades, et KrMS § 306 lõige 4 ei luba eriarvamust avaldada, vaid ainult toimikusse võtta, kohtuotsusele lisamine eeldaks aga justkui eriarvamuse koos otsusega teatavakstegemist? Positiivne on seevastu KrMS § 23 lõike 6 teine lause, mille kohaselt Riigikohtu otsusele lisatud eriarvamus avaldatakse Riigi Teatajas koos otsusega.
KrMS-s toodud eriarvamuse regulatsiooni on tõlgendatud kui vähemusse jäänud kohtuniku kohustust eriarvamus ilmtingimata kirjutada ja esitada, siiski võiks eriarvamuse kirjutamist vaadelda pigem kui kohtuniku õigust, mitte kohustust. Riigikogu menetluses oleva uue tsiviilkohtumenetluse seaduse eelnõuga püütakse KrMS-i sõnastust järgida, vältides siiski viimase kategoorilisust. Nii seisab tsiviilkohtumenetluse seadustiku eelnõus, et hääletamisel vähemusse jäänud kohtunik võib esitada eriarvamuse ja et Riigikohtu otsusele lisatud eriarvamus avaldatakse Riigi Teatajas koos otsusega.
Kehtiv, 22. aprillil 1998 vastu võetud tsiviilkohtumenetluse seadustik (edaspidi TsMS) tunneb samuti kohtuniku eriarvamust. Huvitav on siinkohal, et erinevalt paljudest teistest riikidest on praegu Eestis eriarvamust lubatud tsiviilkohtumenetluses esitada ka rahvakohtunikel.
Kehtivas halduskohtumenetluse seadustikus (edaspidi HKMS) puudub kohtuniku eriarvamuse sätestus, küll aga lubab HKMS § 25 lõige 3 järeldada, et halduskohtumenetluses kohaldatakse TsMS-s kohtuniku eriarvamuse kohta sätestatut.
Kohtuniku eriarvamust tuleks aktsepteerida kõikide menetlusliikide puhul ühtmoodi. On hea meel tõdeda, et ühtlustamisega on uute kohtumenetlusseadustike väljatöötamisel algust tehtud. Pakkusin dissertatsioonis välja järgmise sõnastuse: “Kui kohtunik ei nõustu asja lahendamisel kohtuotsuse ja/või selle põhjendustega, on tal õigus esitada otsuse kohta kirjalik allkirjastatud eriarvamus. Eriarvamusega võivad ühineda teised hääletamisel vähemusse jäänud kohtunikud. Eriarvamuse võib koostada ka ühiselt. Eriarvamus lisatakse kohtuotsusele, selle olemasolu tehakse teatavaks otsuse väljakuulutamisel. Eriarvamus avalikustatakse. Riigikohtu lahendi puhul avaldatakse eriarvamus koos lahendiga Riigi Teatajas.”
Kohtuniku eriarvamuse praktika Riigikohtus
“Riigikohus töötab kolleegiumidena, […] seal on erinevad inimesed ja ei saa võtta eelduseks, veel vähem nõuda, et me oleme ühtede arusaamistega ja ühte meelt. Samas ei tohi teha mööndusi üldistes inimlikes ja põhiseaduslikes väärtustes,” ütleb intervjuus Postimehele Rait Maruste, Riigikohtu esimees aastail 1993-1998 (T. Kaalepi, T. Mattsoni intervjuu, 17. nov. 1997).
Kohtuniku eriarvamus on Riigikohtu praktikas küllalt levinud. Riigikohtus on esimesest Riigikohtu langetatud otsusest 22. juunil 1993 kuni käesoleva artikli valmimiseni, 1. novembrini 2004 esitatud 88 eriarvamust 67 kohtulahendi (neist 6 määrused, ülejäänud otsused) kohta. Kõige viljakam eriarvamuste aasta on siiani olnud 2001, kui esitati 14 eriarvamust, Riigikohtu langetatud kohtulahendeid oli sel aastal kokku 458. Käesolev aasta tõotab eriarvamuse esitamise sageduse absoluutarvult senised rekordid purustada, kuna 1. novembri seisuga on 2004. aastal Riigikohtu lahenditele eriarvamusi lisatud juba 15 korral. Kõige vähem eriarvamusi esitati 1999. aastal – ainult üks; 1993. aastal ei esitatud veel ühtegi eriarvamust.
Tabel 1. Kohtunike eriarvamused Riigikohtus aastate kaupa ja suhe langetatud lahenditesse
Aasta Lahendatud asjade arv Eriarvamuste arv Suhe protsentides
1993 8 0 –
1994 305 7 2,23
1995 383 2 0,52
1996 480 8 1,67
1997 472 5 1,06
1998 406 7 1,72
1999 367 1 0,27
2000 425 10 2,35
2001 458 14 3,06
2002 391 8 2,05
2003 400 11 2,75
2004 arvandmed puuduvad 15 (seisuga 1.11.04)
Statistikas ei ole arvestatud riigikohtunik Jüri Põllu eriarvamusega Riigikohtu halduskolleegiumi 13.06.2003. a määrusele asjas 3-3-1-47-03, sest kaebus anti edasi läbivaatamisele Riigikohtu üldkogule ja üldkogu lahendile samas asjas esitas Jüri Põld samuti eriarvamuse, mis on statistikas kajastatud.
Tabel 2. Kohtuniku eriarvamused Riigikohtus kolleegiumide kaupa
( 1. nov. 2004)
Tabel 3. Kohtunike eriarvamused Riigikohtus menetlusliikide kaupa
(1. nov. 2004)
Üldkogu – 39
Tsiviilkolleegium – 30
Kriminaalkolleegium – 10
kollegium – 6
Halduskolleegium – 3
Kassatsioonimenetlus – 49
menetlus – 12
Kohtuvigade parandamine – 8
Erikaebused – 9
Teistmised – 3
Viimasel ajal on üldkogu otsustele esitatud eriarvamuste arv suurenenud. Kui taotlus õigusakti põhiseadusele vastavuse kontrolliks tuleb mõnelt Riigikohtu kolleegiumilt, on kehtiva PSJKS-i kohaselt vajalik, et otsustamisest võtaksid osa kõik riigikohtunikud. See on soodustanud üldkogu kasutamise sagenemist ja eriarvamuste teket. 2004. aasta 1. novembri seisuga on Riigikohtu üldkogu langetatud 25 lahendist saanud eriarvamuse 20 otsust.
See statistika ei peegelda tegelikkuses kõige sagedamini eriarvamusi tekitavaid vaidlusi. Kui liigitada asja olemuse, mitte selle järgi, millises kolleegiumis või üldkogus asja arutati (mõned asjad on üldkogus viinud põhiseaduslikkuse järelevalveni), siis selgub erinevates asjades langetatud lahendite ja eriarvamuste suhet vaadates, et eriarvamuste osatähtsus põhiseaduslikkuse järelevalve asjades ületab kaugelt teistes valdkondades lahendatud asjadele lisatud eriarvamuste hulga.
Kõige rohkem on ühes asjas korraga eriarvamusele jäänud 11 kohtunikku (eriarvamused kitsamas tähenduses ja konkureerivad arvamused kokku). Need eriarvamused esitati Riigikohtu üldkogu otsusele, millega jäeti rahuldamata õiguskantsleri taotlus tunnistada osaliselt kehtetuks 1999. aasta lisaeelarve seadus.
Eriarvamusele jäämise põhjused
Lõplik otsustus ühes või teises küsimuses eriarvamusele jääda võib seisneda ühtede tõlgendusmeetodite eelistamises teistele. Tõlgendusviisi valik on seotud kolleegiumi koosseisu või üldkogu kui terviku valikutega, millele eriarvamusele jäänud kohtunik vastandub. Eriarvamusele jäämine võib tuleneda sellest, millised eesmärgid enamus asja otsustamisel endale seadis, kui kaugele soovis, julges ja tahtis enamus selles kohtuasjas minna. Seda kohtusisest arutelu ei ole väljastpoolt nõupidamissaladuse kaitsvat seina võimalik näha, küll on see aga võimalik avalikkuse ette tuua kohtuniku eriarvamuse kaudu.
USA Ülemkohtu ajalugu tunneb tervet rida nn great dissenters‘eid – silmapaistvaid eriarvamusele jääjaid kohtunikke, kes on läinud ajalukku eriarvamuse juhtivate kirjutajatena. Üks neist oli kohtunik Douglas, kes nõustus enamusega 524 korral, jäi eriarvamusele 486 korral ja konkureerivale arvamusele 154 korral. Teine oli kohtunik Holmes, kelle 173 eriarvamusest viisid 1/10 varasema kohtupraktika muutmiseni (Fuld 1962).
Eriarvamusele jäämine on seotud eriarvamusele jäänud kohtunikuga, tema teadmiste, huvide ja hoiakute, hariduse, varasemate töökogemuste, südametunnistuse vabaduse, sisemise sõltumatuse, eetika ja vastutustundega.
“Ungari ja Saksamaa konstitutsioonikohtutes, aga ka Vene Föderatsiooni Konstitutsioonikohtus on enamik eriarvamusi esitavatest kohtunikest akadeemilise taustaga: teadlased, professorid, õigusteaduse kandidaadid ja doktorid. Vene Föderatsiooni Konstitutsioonikohtu doktorikraadiga kohtunik Vitruk, kes oli 1998. aastaks jäänud eriarvamusele 22 korral, töötas varem 20 aastat akadeemilisel tööl Moskvas kuni professuurini välja ja on üle 300 teaduspublikatsiooni autor” (Barry 2001, 14).
Mõneti võiks eeldada, et akadeemilisest ringkonnast tulnud kohtunikul on suurem soodumus eriarvamusele jääda, sest ta võib selles näha võimalust oma teoreetilisi seisukohti edasi arendada. Praegu on Riigikohtu 19 kohtunikust viis õigusteaduse kandidaadi ja üks doktori kraadiga, ülejäänud riigikohtunike seas on ka neid, kes on tegelnud või tegelevad ülikoolides õppeülesannete täitmisega. Läbi aegade on aga kõige eriarvamuslembesem olnud hoopis varem maakohtu kohtuniku ja esimehena töötanud riigikohtunik Jaak Luik, kes asus Riigikohtusse tööle selle teise tööaasta alguses ja on jäänud eriarvamusele kokku 20 korral. Siiski ei saa teha vastupidist üldistust, nagu oleks praktikud agaramad eriarvamusele jääjad, sest praktikute hulgas on ka neid, kes on eriarvamusele jäämise võimalust vähe kasutanud. Ühtegi eriarvamust pole näiteks esitanud Peeter Vaher, kes alustas riigikohtunikuna juba 1993. aasta märtsis ja oli varem olnud maakohtu esimees.
“Igal keskmiselt intelligentsel kohtunikul on kindel maailmavaade, mis mõjutab ka alateadlikult tema otsustamist,” on väitnud Rolf Lamprecht (1992, 35).
“Kohtunik on tõeliselt sõltumatu alles siis, kui ta on oma sõltuvusest teadlik,” on öelnud Artur Kaufmann (1988, 2581).
Võimatu on täielikult välistada maailmavaate mõju kohtuniku eriarvamusele jäämisele. Kohtusüsteemisisese sõltumatuse aspektist vaadatuna peaks eriarvamus endast kujutama kohtunike vastastikuse sõltumatuse väljendajat, s.t väljendama kohtuniku sõltumatust kohtunikust. Kohtunik peab olema oma otsustusprotsessis vaimselt vaba. Vaimne sõltumatus avaldub eriarvamuses, mille kaudu antakse avalikkusele mõista, et riigikohtunik ei ole osa anonüümsest hääletusmehhanismist, vaid isiksus, kellel on konkreetse probleemi kohta oma seisukoht. Loodetavasti ei saa riigikohtuniku eriarvamus kunagi ohuks riigikohtuniku sõltumatusele ega hakka tema edasist tegevust takistama. Riigikohtunikud nagu kõik Eesti kohtunikud annavad ametisse astudes ametivande, milles tõotatakse jääda ustavaks Eesti Vabariigile ja tema põhiseaduslikule korrale ning mõista kohut oma südametunnistuse järgi kooskõlas põhiseaduse ja seadustega. On olukordi, kus eriarvamuse mittelubamine oleks ebaeetiline. Näiteks jäi 1996. aastal enne surmanuhtluse ametlikku kaotamist Eestis Rait Maruste eriarvamusele Riigikohtu üldkogu 1996. aasta 25. septembri otsuse suhtes, millega Riigikohus tõdes, et tal ei ole õigust asendada surmanuhtlust eluaegse vabaduskaotusega.
Kohtuniku eriarvamuse nüansse
Mõnikord võib esineda vajadus kirjutada eriarvamus koos või ühineda kellegi teise eriarvamusega. Peale üksikute erandite (nt on kohtunikud Triinu Vernik ja Jaak Luik olnud tihti koos eriarvamusel) ei ole Riigikohtus välja kujunenud alati koos eriarvamusele jäävate kohtunike rühmi. Viimasel ajal võib siiski üldkogu lahenditele lisatud eriarvamustes näha kogu halduskolleegiumi teatavat erinevat lähenemisviisi enamusega võrreldes.
Kõrvutades näiteks USA, Hispaania ja Saksamaaga, kus kohtu esimehed hoiavad end eriarvamuste esitamisest tagasi, on Kesk- ja Ida-Euroopa riikides, sealhulgas Eestis, esimeestel suur mõju eriarvamuse institutsiooni edasiarendamisele ja nad võivad näha oma ülesandena eriarvamuse kaudu õigusteoreetilisi ja õiguspoliitilisi aspekte põhjalikumalt lahti seletada.
Kohtute seaduse (edaspidi KS) § 72 sätestab nõupidamissaladuse hoidmise kohustuse, mille kohaselt kohtunik ei või avaldada kohtulahendi tegemisel toimunud arutlusi. See kohustus on tähtajatu ja kehtib pärast teenistussuhte lõppemist. Kohustuse täitmata jätmist võib vaadelda kohtuniku poolt toime pandud distsiplinaarsüüteona. Ei saa väita, et riigikohtunike eriarvamused oleksid rikkunud nõupidamissaladust. Küll võib riigikohtunike eriarvamustes leida viiteid nõupidamise ajal toimunud aruteludele nagu: “kuigi üldkogu otsuse tegemisele eelnenud aruteludes tugineti Venemaa ja Saksamaa näidetele” (Kergandberg 2001). Samal ajal kritiseeritava määruse tekstis üldkogu arutusel olnud näiteid ära ei toodud ja seega ei ole kindel, kas enamus üldse soovis nende näidete vaagimisest avalikkust teavitada. Nõupidamissaladus ei takista kohtunikul väljendada õigusküsimustes oma seisukohti abstraktselt näiteks õigusajakirjanduse kaudu. Otsust, mille tegemisel kohtunik osales, peaks ta kritiseerima eelistatult ainult eriarvamusega, seevastu ei ole põhjust keelata kohtunikul võtta erialakirjanduses seisukoht kohtulahendi suhtes, mille tegemisel ta ei osalenud.
Kohtuniku eriarvamuse ülesehitus
“Kahjuks ei saa ma nõustuda õpetatud kolleegide arvamusega…,” kõlas riigikohtunik Uno Lõhmuse eriarvamus (Lõhmus 2000). “Hea tooniga kooskõlas ei ole, kui (Saksamaa) Föderaalse Konstitutsioonikohtu kohtunikud oma eriarvamustes ütlevad enamuse otsuse kohta näiteks, et viimane on vastuolus elementaarse ja minimaalse loogikaga, et kohus argumenteerib sisutühjalt ja ilma veenvuseta, et see keerab senise kohtupraktika pea peale, et enamus on vastuolus põhiseaduse põhimõtetega ja et kohus tegutseb ultra vires,” kirjutas Josef Isensee (1996, 1087).
Oma ülesehituselt ja stiililt on riigikohtunike eriarvamused väga erinevad, sama puudutab ka eriarvamuste pikkust ja põhjalikkust, ulatudes hästi struktureeritust kuni mõnelauselise isikliku seisukohani.
Eriarvamuses kasutatavate allikate valik sõltub eriarvamusele jäänud kohtuniku huvist, ajast, keelteoskusest jms. Eriarvamusele jäänud riigikohtunikud on oma seisukoha põhjendamiseks kasutanud väga mitmesuguseid allikaid: peale Eesti õiguse rahvusvahelist õigust, Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikat, Euroopa Liidu õigust, välismaiseid ekspertiisitulemusi ja teiste riikide kogemusi. Taustamaterjalina on vaadatud Riigikogu stenogramme, justiitsministri ja õiguskantsleri ettekandeid, erialakirjandust ning Põhiseadusliku Assamblee materjale.
Järgnevalt üks näide eriarvamuse ülesehituse kohta. “Olen seisukohal, et Põhiseaduses kasutatud mõisteid ei saa sisustada nii, nagu samu mõisteid on otsustanud sisustada seadusandja või muu üldakti andnud organ ühes või teises seaduses või muus üldaktis.
Põhiseaduse tõlgendamisel tuleb lähtuda õigusliku nähtuse olemuslikest tunnustest, arvestades õiguse teooriaga. Põhiseaduses kasutatavate mõistete tõlgendamisel tuleb püüelda ka selle poole, et Põhiseaduse kaitseala oleks võimalikult laiem. Vastupidisel juhtumil võivad seadusandja või muu üldakti vastu võtnud organi poolse mõistekasutuse tagajärjel jääda põhiõigused põhiseadusliku kaitseta” (riigikohtunik Jüri Põllu eriarvamus) (Põld 2002).
Kuigi võib väita, et enamik riigikohtunike eriarvamustest on jäänud konkreetse otsuse raamidesse, pakuvad tegelikult rohkem huvi just need eriarvamused, kus antakse laiemaid tõlgendusjuhiseid või mis meenutavad koguni õigusteooria loengut.
Eriarvamuse teemadeks Riigikohtus on olnud õiguse üldpõhimõtted, põhiõigused ja -vabadused, protsessipõhiõigused, kohtumenetlus, normitehnika, kohtu roll, õiguse tõlgendamine, rahvusvaheline ja Euroopa õigus, põhiseaduslike institutsioonide pädevus, erinevate õigusharude ja menetluste piiritlemine jpm. Peamiselt on vähemuses olijad kritiseerinud Riigikohtu formalistlikku lähenemist, põhiseaduse ja üldse seaduste grammatilist tõlgendamist. Õigusvaldkondadest on riigikohtunike eriarvamustes käsitletud kõige rohkem tööõigust, pankrotiõigust ja kindlustusõigust. Õiguspoliitika vallas on kohtunikke eriarvamustele jääma tõuganud peamiselt erimeelsused omandireformi ja karistuspoliitika osas. Eriarvamuse objektiks on sageli olnud kassatsioonkaebuse piiridest väljumine (nt vastupidi enamusele soovitakse kaebuse piiridest väljumist konkreetses asjas). Mõnikord on eriarvamusele jäänud kohtunikud leidnud, et Riigikohus on asunud ise tõendeid hindama, aga pidanuks saatma asja uueks lahendamiseks ringkonnakohtusse. Eriarvamustes pannakse rõhku protsessiökonoomiale.
Kohtuniku eriarvamus ja Riigikohtu autoriteet
Kui vaadata Riigikohtu autoriteeti nii selle formaalsest küljest (tagada otsuste täitmine) kui ka moraalsest aspektist (saavutada kohtu väärikus ja prestiiž), võib öelda, et eriarvamus ei ole kahjustanud Riigikohtu formaalset autoriteeti – ükski lahend ei ole jäänud sellepärast täitmata, et mõni kohtunik on selle tegemisel jäänud eriarvamusele. Moraalse autoriteedi hindamine on märksa keerulisem. Kohtu autoriteedile ei tohi vastandada kohtulikku argumenteerimistaset. Kohtu näiliselt autoriteedilt asetub eriarvamuse avaldamise korral rõhk otsuse põhjendamise kvaliteedile, kuid see ei kahjusta kohtu autoriteeti. Moraalne autoriteet on seotud kohtupraktika rolliga Eesti õiguses ja Riigikohtu positsiooniga Eesti ühiskonnas laiemalt. Kui kohtupraktikat on vähe, see on vastuoluline ja lahendid nõrgalt argumenteeritud, võib kohtuniku eriarvamus soodustada ebastabiilsust. See võib kaasa tuua olukorra, kus kõrgemal kohtul on raske teisi kohtuid suunata ja kõrgema kohtu lahend on seetõttu õiguse edasise arengu seisukohalt vaid üks võimalikest argumentidest. Teiselt poolt tuleb erinevate arvamuste põhjalik vaagimine noores riigis põhiseaduse tõlgendamise, lünkade täitmise ja õiguse üldpõhimõtete leidmise seisukohalt ainult kasuks.
Eriarvamused on võrreldavad lakmuspaberiga. Tegemist on Riigikohtu enda sisemise kontrolliga oma pädevuse piiride määramisel. Vähemus peab oma ülesandeks tuletada varasemat kohtupraktikat enamusele meelde ja enamust avalikult omaks võtmata kõrvalekaldumise eest manitseda. Vajalikul hetkel väärtusjurisprudentsi meelde tuletav vähemus võib aga teatavates situatsioonides osutuda kohtu autoriteedi päästjaks.
Kohtuniku eriarvamus ja tulevane kohtupraktika
Alustagem jällegi paari tsitaadiga. “Meie kohtus (Supreme Court) on eriarvamused sujuvalt muutunud enamuse seisukohtadeks,” on öelnud Felix Frankfurter, USA Ülemkohtu kohtunik aastail 1939-1962.
“Sageli on eriarvamusest saanud hiljem seadus,” on öelnud Charles Evans Hughes, USA Ülemkohtu kohtunik aastail 1910-1916.
Riigikohtuniku eriarvamus ei ole erinevalt Riigikohtu otsusest õiguslikult siduv. Küll aga võib eriarvamus avaldada mõju tulevasele kohtupraktikale. Eriarvamuse tõttu on varasemat kohtupraktikat kindlasti lihtsam muuta. Samuti võib eriarvamuse mõju väljenduda eriarvamuses toodud ettepaneku arvestamises seadusandja poolt. Ühelt poolt on riigikohtunikud oma eriarvamustes seadusandjat ja täitevvõimu kritiseerinud, teiselt poolt on seadusandjal olnud võimalik riigikohtunike eriarvamusest lohutust saada (nt selles osas, et seadusandja kavatsused ei ole eriarvamusele jäänute meelest olnud põhiseadusega vastuolus). Kui riigikohtunik Eerik Kergandberg pani eriarvamuses seadusandjale ette, et Riigikogu kaaluks parkimistasu kui kohaliku maksu kehtestamise vajadust ning täiendaks kohalike maksude seadust uue kohaliku maksu – parkimistasuga, siis seadusandja aktsepteeris seda ettepanekut ja sätestas täitemenetluse seadustiku, kohalike maksude seaduse, ühistranspordiseaduse, liiklusseaduse ja väärteomenetluse seadustiku muutmise seaduses parkimistasu kohaliku mootorsõiduki parkimismaksuna. See on üks väheseid teadaolevaid kordi, kui riigikohtuniku eriarvamusele on seaduseelnõu seletuskirjas pööratud tähelepanu selle sisulisest aspektist.
Kohtuniku eriarvamus erinevate institutsioonide vaatenurgast
Vaidluse poolte ja nende esindajate jaoks on kohtuniku eriarvamusel kindlasti suurem tähtsus juhul, kui see esitatakse otsuste kohta, mida on võimalik edasi kaevata. Kuigi advokaadid ja prokurörid loevad riigikohtunike eriarvamusi huviga, on eriarvamus nende arvates eelkõige teoreetilise väärtusega. Oma praktikas nad eriarvamustes toodud argumente üldjuhul ei kasuta.
Rääkides õigusteadusest laiemalt, on hea kasutada järgmist tsitaati: “Siinkohal üks nõuanne juuratudengitele: lugege kõigepealt kohtunike eriarvamusi ja alles siis otsuseid. Esiteks meeldib professoritele esitada eksamiküsimusi just eriarvamuste kohta ja teiseks, mis veel tähtsam, lugedes kõigepealt eriarvamust, aitab see otsusest paremini aru saada. Eriarvamus ei pea kirjeldama kogu case’i igavaid asjaolusid nagu enamuse otsus ja see keskendub kohtuasja võtmeküsimustele!” (Ernie the Attorney.)
Riigikohtunike eriarvamusi analüüsitakse õigusteaduslikes ringkondades. Analüüsi seisukohalt pakuvad eriarvamustega Riigikohtu otsused suuremat huvi kui eriarvamusteta lahendid. Siiski saab Juridicas ilmunud artikleid, mis ühele või teisele riigikohtuniku eriarvamusele viitavad, üles lugeda kõigest kahe käe sõrmedel. Üks hea näide riigikohtunike eriarvamusi käsitlevast õiguskirjandusest on Taavi Annuse riigiõiguse õpik kõrgkoolidele, kus autor kasutab Riigikohtu praktika analüüsi kõrval hulgaliselt näiteid eriarvamustest.
Riigikohtunike eriarvamusi on kajastanud ka ajakirjandus. Meedia huvi oleneb sellest, mitu kohtunikku eriarvamusele jäid – mida rohkem neid oli, seda rohkem pakub eriarvamus ka avalikkusele huvi. Näiteks võib tuua Monika Mägi süüdistuses langetatud otsuse kohta esitatud eriarvamused, kus Urmet Kook pani Eesti Päevalehes ilmunud kommentaarile pealkirjaks: “Kohus põhjendas otsust Monika Mägi üle: viieteistkümnest riigikohtunikust jäi eriarvamusele kuus.” (Eesti Päevaleht, 4. märts 1998.) Sageli on ainuüksi otsused üldsusele siiski küllalt raskesti loetavad, mis siis veel eriarvamustest rääkida, mille mõistmine eeldab otsusest arusaamist. Võib-olla aitaks siin eraldi ajakirjandusega suhtleva kohtuniku määramine, kes üldsusele huvipakkuvaid otsuse ja miks mitte ka eriarvamuse õiguslikke aspekte objektiivselt ja ilma otsust kommenteerimata “lihtsamas keeles” selgitaks.
Eriarvamuse esitamine demokraatias oluline
“Eriarvamuse eeliseid on raske mõõta, samas pole ka silmanähtavalt negatiivset esile kerkinud, seega tuleks koos soovitusega eriarvamust mõõdukalt kasutada, jääda senise õigusliku regulatsiooni juurde [ja kohtuniku eriarvamust konstitutsioonikohtus lubada]” (Benda, Klein 2001, 133).
Kokkuvõtteks tuleb tõdeda, et praktiline kogemus ei ole ümber lükanud enamikku minu doktoritöös käsitletud teoreetilistest teesidest. Kohtunikuna pean eriarvamuse esitamise ja avaldamise võimalust väga oluliseks seda nii demokraatia põhimõtte kui ka kohtuniku sõltumatuse aspektist lähtuvalt.
“Isegi kui seda kuritarvitatakse, ei suuda eriarvamus poliitilisi institutsioone kunagi samal määral kahjustada, nagu võivad seda teha igapäevane poliitiline demagoogia pressis ja raadios. Sest eriarvamus tuleb alati koos enamuse arvamusega ja inimestel on samal ajal võimalik kuulda both sides of the story. Niimoodi peab või peaks demokraatia toimima” (Nadelmann 1959, 430).
Ainsaks probleemiks võib osutuda eriarvamusele jäämise kuritarvitamine. Hea eriarvamus peaks jääma soliidseks ja respekteerima enamust, see ei välista argumenteeritud arvamuse esiletoomist ega konstruktiivset kriitikat. Kohtuniku eriarvamus ei tohiks kunagi muutuda eesmärgiks omaette. Siiani pole Riigikohtu praktikas selliseid eriarvamusi esinenud, eriarvamusi esitatakse ikka siis, kui vähemusse jäänud kohtunik tunneb selleks vajadust, tunneb, et teisiti ei saa. Eriarvamuse kuritarvitamise välistab juba ainuüksi ajapuudus, nõuab ju eriarvamuse kirjutamine peaaegu sama palju aega ja läbimõtlemist nagu otsuste tegemine.
Riigikohtuniku eriarvamuse võib Eesti õiguses paigutada Riigikohtu lahendi ja õigusteadusliku doktriini vahele. Selle tähendus on otsida õigust, luua õigust ning arendada õigust edasi, avaldades sellega mõju tulevasele kohtupraktikale ja õigusloomele.
Annus, T. (2001). Riigiõigus. Õpik kõrgkoolidele. Tallinn: Juura, Õigusteabe AS.
Barry, D. D. (2001). Decision-Making and Dissent in the Russian Federation Constitutional Court. – Law in Eastern Europe, no 49.
Benda, E., Klein, E. (2001). Verfassungsprozessrecht. 2. Aufl., Heidelberg: C. F. Müller.
Crook, J. R. (2002). The 2001 Judicial Activity of the International Court of Justice. – American Journal of International Law.
Douglas, W. O. (1960). America Challenged. – http://www.thirdworldtraveler.com/Authors/America_Challenged.html.
Ernie the Attorney. Homepage. – http://www.ernietheattorney.net/ernie_the_attorney/2004/04/read_the_dissen.html.
Fuld, S. H. (1962). The Voices of Dissent. – Columbia Law Review, no 62, pp 925-928.
Ginsburg, R. B. (1992). Speaking in a Judicial Voice. – New York Law Review, no 67, pp 1185.
Hambro, E. (1956/57). Dissenting and Individual Opinions in the International Court of Justice. – Zeitschrift für ausländisches öffentliches Recht und Völkerrecht, S 240-241.
Heyde, W. (1966). Das Minderheitsvotum des überstimmten Richters. Bielefeld.
Isensee, J. (1996). Bundesverfassungsgericht – quo vadis? – Juristenzeitung, S 1085-1093.
Jacobs, F. G. (2000). Advocates General and Judges in the European Court of Justice: Some Personal Reflections. Liber Amicorum in Honour of Lord Slyn of Hadley. – Judicial Review in European Union Law. The Hague: Kluwer Law International.
Justiitsministeeriumi arhiiv: toimik 3-3/412.
Kaufmann, A. (1988). Der BGH und die Sitzblockade. – Neue Juristische Wochenschrift.
Kergandberg, E. (1999). Kohtuotsus kriminaalasjas, selle kujunemine ja kriitika. Tallinn: Juura.
Kergandberg, E. (2001). Eriarvamus Riigikohtu üldkogu 22. detsembri 2000. aasta määruse kohta asjas nr 3-3-1-38-00. – Riigi Teataja III 2001, 2, 14.
Laffranque, J. (2003). Eesti põhiseaduse ja Euroopa õiguse kooselu. – Juridica, nr 3, lk 180-190.
Lamprecht, R. (1992). Richter contra Richter: Abweichende Meinungen und ihre Bedeutung für die Rechtskultur. Baden-Baden: Nomos-Verlagsgesellschaft.
Lõhmus, U. (2000). Eriarvamus Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kohtukolleegiumi 5.10.2000. aasta otsusele asjas nr 3-4-1-8-00. – Riigi Teataja III 2000, 21, 232.
Millgramm, K.-H. (1985). Separet Opinion und Sondervotum in der Rechtsprechung des Supreme Court of the United States und des Bundesverfassungsgerichts.
Nadelmann, K. H. (1959). The Judicial Dissent. Publication v. Secrecy. – The American Journal of Comparative Law.
Postimees, 17. nov. 1997.
Põld, J. (2002). Eriarvamus Riigikohtu üldkogu 7.12.2001. aasta otsusele asjas 3-1-1-27-01. – Riigi Teataja III 2002, 2, 8.
Rebane, I. (1982). Kohtud Eestis läbi aegade. Lühiülevaates. Toronto: Estoprint.
Roellecke, G. (2001). Sondervoten. Festschrift 50 Jahre Bundesvergassungsgericht, Band 1. Tübingen: Mohr Siebeck.
Schneider, H. (1994). Kohtud Eestis: minevikus ja tänapäeval (lühiülevaade). Tartu: Eesti Vabariigi Riigikohus, Juura, Õigusteabe AS.
Sweet-Stone, A. (2000). Governing with Judges. Constitutional Politics in Europe. Oxford: Oxford University Press.

matches:
Riigikohus
Kohus
§ 142
§ 266
kohus
§ 20
§ 57
§ 306
§ 23
§ 306
§ 23
§ 25
Riigikohus
§ 72
kohus
kohus
Riigikohus


Viimsi vallavara valitsemise kord – Riigi Teataja
Viimsi vallavara valitsemise kord
Viimsi vallavara valitsemise kord - sisukord
§ 13 Vallavara kasutusse andmise tähtajad
§ 14 Vallavara kasutusse andmise lepingu sõlmimine
§ 17 Vallavara enampakkumise korras kasutusse andmise põhimõtted
§ 18 Enampakkumise ettevalmistamine
§ 19 Alghind, osavõtutasu ja tagatisraha
§ 22 Kirjaliku enampakkumise korraldamine elektroonilise oksjonina
§ 23 Enampakkumise tulemuste kinnitamine ja lepingu sõlmimine
§ 24 Vallavara eelläbirääkimistega pakkumise korras kasutusse andmise põhimõtted
§ 25 Eelläbirääkimistega pakkumise ettevalmistamine
§ 26 Eelläbirääkimistega pakkumise läbiviimine
§ 27 Vallavara võõrandamise põhimõtted
§ 28 Vara võõrandamise otsustamine
§ 29 Vallavara võõrandamine enampakkumise korras
§ 30 Enampakkumise ettevalmistamine
§ 32 Enampakkumise läbiviimine
§ 33 Enampakkumise tulemuste kinnitamine ja müügilepingu sõlmimine
§ 34 Vallavara võõrandamine eelläbirääkimistega pakkumise korras
§ 35 Eelläbirääkimistega pakkumise ettevalmistamine
§ 36 Eelläbirääkimistega pakkumise läbiviimine
§ 37 Vallavara koormamine
§ 38 Reaalservituudi, reaalkoormatise või ostueesõiguse seadmine
§ 39 Isikliku kasutusõiguse ja reaalservituudi seadmine
§ 40 Hoonestusõiguse seadmine
§ 41 Hoonestusõiguse seadmise algatamine
§ 42 Hoonestusõiguse lepingu tingimused
RT IV, 21.06.2019, 8
Vastu võetud 18.06.2019 nr 11
jõustumine 15.09.2019
(1) Viimsi vallavara valitsemise kord (edaspidi kord) reguleerib Viimsi vallale vara omandamist, valla omandis oleva vara kasutamist, kolmandatele isikutele kasutusse andmist, võõrandamist ning koormamist.
(2) Käesoleva korraga sätestatut ei kohaldata vallavara suhtes, mille valdamiseks, kasutamiseks ja käsutamiseks on riigi või Viimsi valla õigusaktidega kehtestatud erikord.
(3) Käesolevas korras kinnisasja kohta kehtestatud sätteid kohaldatakse ka ehitistele, nende reaalosadele ja mõttelistele osadele ning pooleliolevatele ehitistele kuni nende aluse ja nende teenindamiseks vajaliku maatüki kandmiseni kinnistusraamatusse.
(1) Vallavaraks käesoleva korra tähenduses on Viimsi valla omandis olevad asjad ning rahaliselt hinnatavad õigused ja kohustused.
(1) Valla vara valitsemine on valla vara valitseja õigus ja kohustus käesoleva korra ja teiste valla või Eesti Vabariigi õigusaktide alusel korraldada valla vara valdamist (teostada tegelikku võimu asja üle), kasutamist ja käsutamist.
(3) Vallavara käsutamine on vara õigusliku seisundi muutmine, samuti tema tulevase juriidilise staatuse määramine võõrandamise või täieliku ärakasutamise teel, samuti koormamine piiratud asjaõigusega.
(2) Avalikuks otstarbeks kasutatakse vallavara, mis on ühiskondliku olemuse tõttu kasutatav igaühe poolt.
(3) Valla valitsemise otstarbeks kasutatakse vallavara, mis on vajalik Viimsi Vallavolikogule (edaspidi volikogu), Viimsi valla kollegiaalsele täitevorganile Viimsi Vallavalitsusele (edaspidi vallavalitsus), valla ametiasutustele ning ametiasutuse hallatavatele asutustele nende õigusaktidest ja põhimäärusest tulenevate ülesannete täitmiseks.
1) Viimsi valla ametiasutus Viimsi Vallavalitsus (edaspidi ametiasutus);
(2) Ametiasutus tagab vallavara üle arvestuse pidamise volikogu ja vallavalitsuse ning Eesti Vabariigi õigusaktides sätestatud korras.
(3) Valla poolt omandatava vallavara valitsejad on kohustatud nende valitsemisel olevat vallavara majandama heaperemehelikult ning hoolitsema selle säilimise ja korrashoiu ees.
(1) Vallavara üleandmise ühelt valitsejalt teisele valitsejale otsustab vallavalitsus.
(3) Lõikes 2 nimetamata juhtudel otsustab vallavara omandamise, sealhulgas teenuse tellimise volikogu, kui:
1) sellega võetakse vallale rahaliselt hinnatavaid kohustusi, mida ei ole ette nähtud eelarves või mis ületavad selleks eelarves ettenähtud vahendeid või
3) omandatakse aktsiaid või osasid.
(4) Muudel juhtudel otsustab vallavara omandamise vallavalitsus.
(5) Vallavara omandamise lepingu sõlmib vallavanem, vallavanema poolt volitatud isik või selleks volitatud isik. Kui vallavara omandamine kuulub hallatava asutuse pädevusse, sõlmib vara omandamise lepingu vastava asutuse juht või tema poolt volitatud isik.
(6) Kinnisasja omandamise (sh piiratud asjaõiguse omandamise) otsustab vallavalitsus oma korraldusega.
Kui Viimsi vallal on seaduse või tehingu alusel ostueesõigus, siis otsustab ostueesõiguse mittekasutamise vallavalitsus ja ostueesõiguse kasutamise Viimsi valla nimel see organ või asutus, kes on pädev ostueesõiguse objektiks oleva vara omandama korra § 7 kohaselt.
(1) Pärandi või kingi vastuvõtmise ja kasutamise üle otsustab vallavalitsus.
(1) Riigihanke korraldamise vajaduse üle otsustab vallavalitsus lähtudes eelarves või eelarvestrateegias ette nähtud rahalistest vahenditest, otsustades ka pakkumuse edukaks tunnistamise ning hankelepingu sõlmimise.
(2) Riigihanke korraldamise volitamise teisele hankijale või hankemenetlusega seotud toimingute volitamise teisele isikule otsustab vallavalitsus.
(2) Vallale kuuluvaid sotsiaaleluruume ja eluruume antakse kasutusse volikogu kehtestatud korras. Vallale kuuluvaid eluruume ja sotsiaaleluruume ei koormata isikliku kasutusõiguse või kasutusvaldusega.
(3) Vallavara tasu eest lühiajalise kasutusse andmise tasude hinnakirjad kehtestab vallavalitsus.
1) vallasvara antakse kasutusse tähtajaga üle 5 aasta;
2) kinnisvara antakse kasutusse tähtajaga üle 2 aasta.
(2) Valla hallatava asutuse juht otsustab tema valitsemisel oleva vara kasutusse andmise.
(3) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1. ja 2. loetlemata juhtudel otsustab valla vara kasutusse andmise vallavalitsus.
§ 13. Vallavara kasutusse andmise tähtajad
Vallavara kolmandale isikule kasutusse andmise tähtaeg on:
1) vallasvara puhul kuni 10 aastat, välja arvatud kui pikemaks tähtajaks kasutusse andmine on avalikes huvides.
2) kinnisvara puhul kuni 50 aastat, välja arvatud kui pikemaks tähtajaks kasutusse andmine on avalikes huvides.
§ 14. Vallavara kasutusse andmise lepingu sõlmimine
(1) Vallavara kasutusse andmise lepingu sõlmib vallavanem, tema poolt volitatud isik või selleks volitatud isik. Kui vallavara kasutusse andmine kuulub hallatava asutuse kui vallavara valitseja pädevusse, sõlmib vallavara kasutusse andmise lepingu vastava vara valitseja või tema poolt volitatud isik.
(2) Vallavara kasutusse andmise lepingute muutmise, sh pikendamise, otsustab see organ, kelle pädevusse kuulub selle vara kasutusse andmine.
(3) Vallavalitsus on kohustatud kontrollima vallavara kasutusse andmise lepingute täitmist ja vajadusel kasutama seaduslikke meetmeid vältimaks vallale kahju tekitamist.
1) kasutaja kannab kasutusse antud asjaga seotud kõrvalkulud (kommunaalteenused jms)
(1) Vallavara võib anda otsustuskorras kasutusse käesoleva korra § 12 nimetud pädev organ:
4) ühiskondlike ürituste läbiviimiseks;
7) juhul kui kasutusse antakse üksik asi, kui kasutamise tasu on kindlaks määratud kehtestatud hinnakirjaga.
(2) Kinnisvara otsustuskorras kasutusse andmine on volikogu ainupädevuses sõltumata kasutusse andmise tähtajast.
(3) Vallavara kasutusse andmise otsustamisel käesoleva paragrahvi lõike 1 punktis 5 nimetatud alusel peavad kasutusse andmise olulised tingimused olema samad, mis algses kasutusse andmise otsuses.
§ 17. Vallavara enampakkumise korras kasutusse andmise põhimõtted
§ 18. Enampakkumise ettevalmistamine
2) vähemalt 3-liikmelise enampakkumise läbiviimise komisjoni ning nimetab liikmete hulgast komisjoni esimehe;
(2) Enampakkumise kuulutus avaldatakse ajalehes Viimsi Teataja ja Viimsi valla veebilehel vähemalt 15 päeva enne enampakkumise läbiviimist. Teistkordsel enampakkumisel võib kuulutuse avaldamise tähtaeg olla lühem, kuid mitte vähem kui 10 päeva. Kuulutus peab sisaldama vähemalt järgmisi andmeid:
4) enampakkumise läbiviimise viis (suuline või kirjalik), kirjaliku pakkumise korras pakkumiste esitamise tähtaeg ja koht ning pakkumisele märgitav märgusõna;
6) osavõtutasu ja tagatisraha tasumise tähtaeg ja viis.
§ 19. Alghind, osavõtutasu ja tagatisraha
(3) Alghinna ning vajadusel osavõtutasu ja tagatisraha määrab vallavara kasutusse andmise otsustaja. Osavõtutasu arvatakse enampakkumise korraldamise ja läbiviimise kulude katteks ja see ei kuulu tagastamisele.
(2) Enne enampakkumise alustamist annavad kõik pakkujatena registreerunud isikud allkirja selle kohta, et nad on teadlikud enamapakkumise ja kasutuslepingute tingimustest, ning esitavad tõendid selle kohta, et nad on tasunud osavõtumaksu ja tagatisraha. Isikud, kes ei nõustu andma käesolevas lõikes ettenähtud allkirja või ei esita tõendeid osavõtumaksu ja tagatisraha tasumise kohta, enampakkumisest osa võtta ei lubata.
(4) Kui enampakkumisele ei registreerita ühtegi pakkujat või ühelgi pakkujal ei lubata enampakkumisest osa võtta, fikseerib enampakkumise komisjon enampakkumise nurjumise.
(5) Pärast käesoleva paragrahvi lõigetes 1, 2 ja 3 nimetatud toimingute teostamist ning enampakkumise läbiviija vastavat korraldust (esimest haamrilööki) alustavad enampakkumisest osavõtjad pakkumist. Kui enampakkumisel on määratud alghind, alustatakse pakkumist alghinnast. Kui enampakkumine toimub alghinda määramata, alustatakse pakkumist hinnast, mida esimesena pakutakse. Osavõtja annab enampakkumise läbiviijale märku registreerimisnumbri tõstmisega ning teatab pakkumise suuruse pärast seda, kui ta on saanud enampakkumise läbiviijalt vastava loa. Enampakkumise sammu suuruse kehtestab ja avalikustab enne pakkumiste alustamist enampakkumise läbiviija. Pakkumise kuulutab enampakkumise läbiviija haamrilöögiga lõppenuks pärast kõrgeima pakutud kasutustasu kolmekordset teatamist.
(8) Pakkuja, kelle pakkumine on suurim, annab enne lahkumist allkirja selle kohta, et ta kohustub sõlmima vastava lepingu enampakkumiseks esitatud tingimustel pärast enampakkumise tulemuste kinnitamist kehtestatud korras. Allkirja andmisest keeldumisel kaotab ta õiguse lepingu sõlmimisele ning talle ei tagastata tagatisraha. Sellise keeldumise korral võib enampakkumise läbiviija teha osavõtjatele teatavaks, et vara antakse kasutusse pakkujale, kes on teinud suuruselt järgmise pakkumise. Kui ka järgmine pakkuja keeldub allkirja andmast, kaotab ta õiguse saada tagatisraha ning enampakkumine võidakse kuulutata nurjunuks.
(1) Kirjaliku enampakkumise korral tuleb pakkumine esitada enampakkumise kuulutuses märgitud tähtajaks ja kohta märgusõna kandvas kinnises ümbrikus.
1) pakkuja nimi ja elu- või asukoht ning isiku- või registrikood;
4) sõnade ja numbritega väljendatud pakkumise summa;
(4) Pakkumised registreeritakse nende saabumise järjekorras (ära märgitakse saabumise kuupäev ja kellaeg). Pakkumiste esitamise tähtaja möödumisel nimekiri suletakse.
(5) Kui enampakkumise kuulutuses märgitud tähtaja jooksul ei saabu ühtegi pakkumist või ükski pakkumine ei vasta käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 2 nimetatud nõuetele, fikseerib enampakkumise komisjon enampakkumise nurjumise.
(6) Pakkumiste läbivaatamise käigus avatakse enampakkumise läbiviimise komisjoni poolt pakkumised nende registreerimise järjekorras, mille kohta koostatakse enamapakkumise protokoll. Protokollile kirjutavad alla kõik kohalviibinud komisjoni liikmed.
(7) Ühe pakkuja poolt esitatud mitme nõuetele vastava pakkumise puhul võetakse arvesse neist kõige suurem pakkumine.
(8) Kui kaks või enam pakkujat on teinud võrdse kõrgeima pakkumise, korraldatakse nende vahel viie tööpäeva jooksul arvates enampakkumise läbiviimisele järgnevast päevast täiendav kirjalik enampakkumise voor. Täiendavas enampakkumise voorus esitatakse pakkumised esialgselt pakkuja poolt esitatud pakkumusest kõrgema hinnaga.
(9) Kõigil pakkujatel on õigus ise või esindajate kaudu osaleda pakkumiste avamisel ning tutvuda pakkumiste avamise protokolliga ning esitada kaebusi või proteste enampakkumise läbiviimise kohta käesoleva korra § 20 lõikes 7 sätestatud korras.
§ 22. Kirjaliku enampakkumise korraldamine elektroonilise oksjonina
(2) Kirjaliku enamapakkumise korraldamisel elektroonilise oksjonina viib enampakkumise korraldaja enampakkumise läbi konkreetse interneti portaali kasutustingimustel, lähtudes käesolevas korras sätestatust, ulatuses, mis ei ole vastuolus elektroonilise oksjoni mõttega ja oksjoni läbiviimiseks kasutatava interneti portaali kasutustingimustega.
§ 23. Enampakkumise tulemuste kinnitamine ja lepingu sõlmimine
(1) Enampakkumise tulemused kinnitab või jätab kinnitamata enampakkumise korraldaja. Enampakkumise tulemusi ei kinnitata, kui enampakkumine tunnistatakse nurjunuks.
(2) Enampakkumine loetakse nurjunuks, kui:
4) esinevad muud käesolevas korras nimetatud enampakkumise nurjumise alused.
(3) Enampakkumise korraldaja vormistab enampakkumise tulemuste kinnitamise või kinnitamata jätmise kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis, tuues ära kinnitamata jätmise põhjused, ning teeb enampakkumise tulemuste kinnitamise või kinnitamata jätmise teatavaks kõigile enampakkumises osalenud isikutele.
(4) Isikule, kes põhjustas enampakkumise nurjumise, tagatisraha ei tagastata.
(5) Enampakkumise nurjumisel enampakkumise korraldaja või läbiviija süül tagastatakse enampakkujale tema poolt tasutud tagatisraha ja osavõtutasu täies ulatuses.
(6) Enampakkumise võtjale saadetakse teade enampakkumise tulemuste kinnitamise kohta koos teatega lepingu sõlmimise tähtaja kohta tähitud postiga, väljastatakse allkirja vastu või edastatakse elektrooniliselt e-postiga. Elektroonilise edastamise korral loetakse teade kättesaaduks pärast võitja poolt vastava kinnituse tagasisaatmist või hiljemalt pärast kahe tööpäeva möödumist otsuse saatmisest.
(7) Kui enampakkumise võitja sõlmib lepingu, siis muutub tagatisraha lepingujärgseks makseks. Teistele enampakkumises osalenutele tagastatakse tagatisraha enampakkumise tingimustes ettenähtud viisil ja korras.
(8) Enampakkumise võitja on kohustatud sõlmima lepingu talle enampakkumise tulemuste kinnitamise kohta saadetud teates märgitud tähtaja jooksul. Mõjuva põhjuseta lepingu mittesõlmimisel ettenähtud tähtaja jooksul või mõjuvast põhjusest mitteteatamisel kaotab enampakkumise võitja õiguse nõuda lepingu sõlmimist, samuti ei tagastata talle tagatisraha.
§ 24. Vallavara eelläbirääkimistega pakkumise korras kasutusse andmise põhimõtted
(2) Lisatingimuseks on üldjuhul kasutaja kohustus teha kasutatava vara suhtes või selle abil teatud tööd või osutada teatud teenust, või teatud tööde tegemine või teenuste osutamine, mis ei ole otseselt seotud kasutusse antava valla varaga.
§ 25. Eelläbirääkimistega pakkumise ettevalmistamine
(1) Eelläbirääkimistega pakkumise ettevalmistamise käigus määrab eelläbirääkimistega pakkumise korraldaja vähemalt kolmeliikmelise eelläbirääkimistega pakkumise komisjoni ning nimetab nende hulgast komisjoni esimehe.
(2) Eelläbirääkimistega pakkumise läbiviimisest annab pakkumise korraldaja teada vastava kuulutuse kaudu vastavalt § 18 lõikes 2 sätestatule, arvestades erisusena, et eelläbirääkimistega pakkumise kuulutusse märgitakse lisaks ka eelläbirääkimistega pakkumise lisatingimused.
(3) Alghinna, tagatisraha ning osalustasu osas lähtutakse korra §-s 31 sätestatust.
§ 26. Eelläbirääkimistega pakkumise läbiviimine
(1) Eelläbirääkimistega pakkumisest osa võtta soovija peab tegema pakkumise nii tasu kui ka kõigi lisatingimuste suhtes ning esitama kõik nõutavad dokumendid.
(4) Pakkumiste ümbrikud avab komisjon pakkumise teates nimetatud ajal. Pakkumiste kohta koostatakse protokoll, millele kirjutavad alla kõik kohalviibinud komisjoni liikmed.
(7) Pakkumiste ja eelläbirääkimistega sisu avalikkusele ega teistele pakkujatele avaldamisele ei kuulu, kuid avalikustada võib asjaolu, mitu pakkumist on tehtud ja mitu vastab nõuetele.
(9) Lõplike pakkumiste kohta koostatakse protokoll, millele kirjutavad alla komisjoni liikmed ja protokollija. Komisjon hindab lõplikke pakkumisi ja reastab need paremusjärjekorras. Võrdväärsete pakkumiste korral annab komisjon võitja selgitamiseks pakkujatele võimaluse oma pakkumisi 5 tööpäeva jooksul täiendada.
(11) Eelläbirääkimistega pakkumise tulemused kinnitatakse ning leping sõlmitakse vastavalt §-s 23 sätestatule arvestades käesolevast jaost tulenevate erisustega.
§ 27. Vallavara võõrandamise põhimõtted
(4) Vallavara võõrandatakse üldjuhul avaliku enamapakkumise korras.
4) vara võõrandatakse valla poolt asutatud sihtasutusele;
5) võõrandatakse vallale kuuluvaid aktsiaid või osasid teistele selle äriühingu aktsionäridele või osanikele võõrandamise otsustaja poolt kinnitatud hinnaga;
6) see on vajalik lähtudes avalikest huvidest;
7) muudel juhtudel volikogu otsusel.
(6) Vallavara võõrandamisel otsustuskorras käesoleva paragrahvi lõike 5 punktis 6 nimetatud alusel peab võõrandamise otsustaja vastavat avalikku huvi põhjendama.
2) võõrandamine on ettenähtud seaduses sätestatud korras;
(10) Vallavara võõrandamise otsustamisel käesoleva paragrahvi lõike 5 punktis 2 nimetatud alusel on võõrandamise olulised tingimused samad, mis algses võõrandamise otsuses.
§ 28. Vara võõrandamise otsustamine
(1) Vallavara võõrandamise otsustab volikogu, kui võõrandatakse kinnisasi või vallale kuuluvaid aktsiaid või osasid või võõrandatava muu vara bilansiline jääkmaksumus on suurem kui 10 000 eurot.
(2) Vallavara võõrandamise otsustab vallavalitsuse hallatav asutus, kui tema kasutuses oleva võõrandatava vara bilansiline jääkmaksumus on alla 500 euro.
(4) Vallavara võõrandamise lepingu sõlmib vallavalitsus. Lepingu allkirjastab vallavanem, tema poolt volitatud isik või selleks volitatud isik. Lõikes 2 nimetatud juhul sõlmib vallavara võõrandamise lepingu vallavara valitseja.
5) vallavara tasuta või alandatud hinna eest võõrandamise põhjendus;
§ 29. Vallavara võõrandamine enampakkumise korras
§ 30. Enampakkumise ettevalmistamine
(2) Enampakkumise läbiviimisest teatab enampakkumise korraldaja vastava kuulutuse kaudu ajalehes Viimsi Teataja ja Viimsi valla veebilehel vähemalt 15 päeva enne enampakkumise läbiviimist. Teistkordsel enampakkumisel ei või kuulutuse avaldamise tähtaeg olla vähem kui 10 päeva. Kuulutus peab sisaldama vähemalt järgmisi andmeid:
4) enampakkumise läbiviimise viis (suuline või kirjalik), kirjalike pakkumiste korra, nende esitamise tähtaeg ja koht;
5) alghind ja enampakkumises osavõtumaksu ning tagatisraha suurused ja nende tasumise tähtaeg ja viis;
6) müüdava vara ostjale üleandmise kord, ostuhinna tasumise kord ja tähtaeg, ostuhinna järelmaksuga tasumisel lepingu täitmise tagatised ning võõrandamise lisatingimused juhul, kui need on sätestatud.
(2) Alghinda ei pea määrama, kui on alust arvata, et selle määramisel võib enampakkumine jääda tagajärjetuks.
(3) Alghinna ja vajadusel osavõtutasu ja tagatisraha määrab vallavara võõrandamise otsustaja. Osavõtutasu arvatakse enampakkumise korraldamise ja läbiviimise kulude katteks ja see ei kuulu tagastamisele.
§ 32. Enampakkumise läbiviimine
Enampakkumine viiakse läbi vastavalt käesoleva korra §-des 20, 21 ja 22 sätestatule, arvestades käesolevast peatükist tulenevate erisustega sh, et enampakkumise esemeks on vallavara müügihind.
§ 33. Enampakkumise tulemuste kinnitamine ja müügilepingu sõlmimine
4) enampakkumise võitjal puudus õigus osaleda enampakkumises ning suuruselt suuruselt teise pakkumise teinud isik ei ole enam huvitatud lepingu sõlmimisest või enampakkumise korraldaja ei soovi sellist ettepanekut teha;
5) esinevad muud käesolevas korras nimetatud enampakkumise nurjumise alused.
(6) Enampakkumise võitjale saadetakse teade enampakkumise tulemuste kinnitamise kohta koos teatega lepingu sõlmimise tähtaja kohta tähitud postiga, väljastatakse allkirja vastu või edastatakse elektrooniliselt e-postiga. Elektroonilise edastamise korral loetakse teade kättesaaduks pärast võitja poolt vastava kinnituse tagasisaatmist või hiljemalt pärast kahe tööpäeva möödumist otsuse saatmisest.
(8) Enampakkumise võitja on kohustatud sõlmima lepingu talle enampakkumise tulemuste kinnitamise kohta saadetud teates märgitud tähtaja jooksul. Enne müügilepingu ja asjaõiguslepingu sõlmimist on enampakkumise võitja kohustatud esitama kõik nõutavad müügilepingu täitmise tagatised.
(9) Mõjuva põhjuseta lepingu mittesõlmimisel ettenähtud tähtaja jooksul või mõjuvast põhjusest mitteteatamisel kaotab enampakkumise võitja õiguse nõuda lepingu sõlmimist, samuti ei tagastata talle tagatisraha.
§ 34. Vallavara võõrandamine eelläbirääkimistega pakkumise korras
§ 35. Eelläbirääkimistega pakkumise ettevalmistamine
(2) Eelläbirääkimistega pakkumise läbiviimisest annab pakkumise korraldaja teada vastava kuulutuse kaudu vastavalt § 30 lõikes 2 sätestatule, arvestades erisusena, et eelläbirääkimistega pakkumise kuulutusse märgitakse lisaks käesolevas korra § 30 lõikes 2 nimetatud andmetele ära eelläbirääkimistega pakkumise lisatingimused.
§ 36. Eelläbirääkimistega pakkumise läbiviimine
(9) Lõplike pakkumiste kohta koostatakse protokoll, millele kirjutavad alla kõik komisjoni liikmed. Komisjon hindab lõplikke pakkumisi ja reastab need paremusjärjekorras. Võrdväärsete pakkumiste korral annab komisjon võitja selgitamiseks pakkujatele võimaluse oma pakkumisi 5 tööpäeva jooksul täiendada.
§ 37. Vallavara koormamine
Vallavara koormamine käesoleva korra tähenduses on valla omandis olevale kinnisasjale asjaõigusseaduse mõistes piiratud asjaõiguse seadmine.
§ 38. Reaalservituudi, reaalkoormatise või ostueesõiguse seadmine
(2) Valla omandis olevale kinnisasjale reaalkoormatise või ostueesõiguse seadmise üle otsustab volikogu.
(3) Vara koormamise lepingu sõlmib vallavanem või tema poolt volitatud isik.
§ 39. Isikliku kasutusõiguse ja reaalservituudi seadmine
(1) Valla omandis olevale kinnisasjale isikliku kasutusõiguse või reaalservituudi seadmise otsustab vallavalitsus.
(2) Isiklik kasutusõigus või reaalservituut seatakse tasu eest või tasuta. Tasu suuruse määrab koormatise lubatavuse otsustaja, kui tasu suurus ei tulene seadusest.
§ 40. Hoonestusõiguse seadmine
(2) Hoonestusõiguse seadmise otsustab vallavolikogu.
2) valla poolt asutatud sihtasutusele;
(4) Hoonestusõiguse seadmisel ei või hoonestusõiguse tähtaeg olla üle viiekümne aasta, välja arvatud juhul, kui hoonestaja peab hoonestusõiguse lepingu kohaselt teostama kinnisasjal või selle abil teatud töid valla huvides, mille tähtaeg ületab viitkümmend aastat.
§ 41. Hoonestusõiguse seadmise algatamine
Hoonestusõiguse seadmine enampakkumise korras toimub käesoleva korra §-des 17-23 ning eelläbirääkimistega pakkumine §-des 24-26 sätestatud korras, arvestades järgmisi erisusi:
2) enampakkumise kuulutuses märgitakse lisaks § 18 lõikes 2 nimetatud andmetele hoonestusõiguse tähtaeg ning hoonestamise tingimused;
3) enampakkumise võitjaga sõlmitakse hoonestusõiguse seadmiseks leping ja asjaõiguslepingud.
§ 42. Hoonestusõiguse lepingu tingimused
Määrus jõustub 15.09.2019.


Kasutajatingimused • MediKeep Kasutajatingimused • MediKeep
Käesolevad lepingutingimused kehtivad MediKeep OÜ (edaspidi MÜÜJA) ja Tellija (edaspidi OSTJA) vahel internetipoes aadressiga www.medikeep.ee/pood (edaspidi E-pood).
Ostja tellitud kaupade müügileping kaupade suhtes loetakse sõlmituks peale tellimuse esitamist Ostja poolt ja tellimuse kinnituse saamist Müüja poolt arve näol.
E-poes esitatud hinnad on eurodes. Hinnad sisaldavad käibemaksu.
Hinnale võib lisanduda kohaletoimetamistasu koos pakendamisega vastavalt tellimuse vormistamise käigus Ostja poolt tehtud valikutele.
Toodete eest tasumine www.medikeep.ee/pood e-poe kaudu toimub ainult ettemakse arve alusel. Ettemaksu arve saadetakse Ostjale tellimuse kinnitusena elektronpostiga. Maksetähtajaks on 7 kalendripäeva alates arvel näidatud kuupäevast. Kui raha ei laeku maksetähtaja jooksul, siis tühistatakse tellimus ja arve automaatselt.
Toodete puhul, mis on valmistatud Ostja isiklikke vajadusi arvestades või Ostja esitatud tingimuste kohaselt (nn tellimustooted) võib Müüja nõuda Ostjalt 100% ettemaksu enne tellimuse vastuvõtmist.
Kui Ostja ei ole peale tellimustoote valmimist arvet tasunud maksetähtaja jooksul, ei kuulu ettemaks tagastamisele. Tellimustoodete puhul esitatakse arve peale toote valmimist ning arve maksetähtajaks on kuni 30 kalendripäeva alates arvel näidatud kuupäevast. Juhul, kui raha ei laeku maksetähtaja jooksul, siis tellimus ja arve tühistatakse automaatselt.
Ostja on kohustatud arve tasumisel kontrollima kõikide andmete õigsust ning ülekande selgitusse märkima Müüja poolt antud arve numbri.
Ostjal on valida järgmiste tarneviiside vahel:
Omniva pakk. Kaup postitatakse esimesel võimalusel peale arve tasumist, sõltuvalt kohaliku postkontori lahtiolekuaegadest. Olemasolev kaup toimetatakse Ostjale kuni 1-2 tööpäeva jooksul peale raha laekumist Müüja pangakontole.
Omniva pakk koos Omniva poolt pakutava „Ettevaatlikult“ teenusega. Kaup postitatakse esimesel võimalusel, peale arve tasumist, sõltuvalt kohaliku postkontori lahtioleku aegadest. Olemasolev kaup postitatakse Ostjale kuni 1-2 tööpäeva jooksul peale raha laekumist Müüja pangakontole.
Pakk Omniva pakiautomaati. Kaup postitatakse esimesel võimalusel, peale arve tasumist, sõltuvalt kohaliku postkontori lahtioleku aegadest. Olemasolev kaup toimetatakse Ostjale kuni 5 tööpäeva jooksul peale raha laekumist Müüja pangakontole.
Pakk Omniva pakiautomaati koos Eesti Posti poolt pakutava „Ettevaatlikult“ teenusega. Kaup postitatakse esimesel võimalusel, peale arve tasumist, sõltuvalt kohaliku postkontori lahtioleku aegadest. Olemasolev kaup toimetatakse Ostjale kuni 5 tööpäeva jooksul peale raha laekumist Müüja pangakontole.
Pakk Itella SmartPosti pakiautomaati. Olemasolev kaup toimetatakse Ostjale kuni 5 tööpäeva jooksul peale raha laekumist Müüja pangakontole.
Rahvusvaheline tähitud maksikiri. Kaup postitatakse Eesti Postiga esimesel võimalusel peale arve tasumist, sõltuvalt kohaliku postkontori lahtioleku aegadest. Paki kohaletoimetamise aeg sõltub riigist, kuhu pakk saadetakse. Euroopas kulub selleks umbes nädal, Ameerikas umbes kaks nädalat ning Aasias umbes kuu aega.
Tulla ise kaubale järele. Vajalik eelnev Ostja ja Müüja vaheline kokkulepe.
Tasuta tarnet pakume alates 150 eurost ostukorvi lõppsummana.
Müüa pakib tooted vastavlt pakitava iseloomule:
Pakkimine mulliümbrikusse. Müüja pakib kauba sobiva suurusega mulliümbrikusse. Vajadusel võetakse kasutusele lisamullikile või muu pehmendus.
Pakkimine pappkarpi. Müüja pakib kauba vajaliku pappkarpi. Müüja kasutab selleks mullikilet võim muud pehmendusmaterjali ja postitamiseks uusi või taaskasutamiseks sobivaid pappkarpe.
Kui ostja tuleb ise kaubale järele siis kaupa ei pakita.
Ostja on kohustatud enne tellimuse vormistamist kontrollima esitatavate kontaktandmete õigsust vältimaks viivitusi ja arusaamatusi toodete kohaletoimetamisel. Müüja ei vastuta toodete kohaletoimetamise viivituse ja tekkinud arusaamatuse eest juhul, kui viivitus või arusaamatus on tingitud Ostja poolt tellimuse vormistamisel esitatud ebatäpsusest või ebaõigsusest.
Müüja ei vastuta kolmandate osapoolte (postiteenust pakkuvate firmade) poolt pakutava teenuse kvaliteedi eest. Kõik pretensioonid, mis puudutavad paki viibimist, kadumist või kahjustumist postitamise käigus, tuleb esitada vastava teenuse pakkujale.
Ostja on kohustatud valima vastavalt oma kauba iseloomule vajaliku tarne- ja pakendamisviisi vältimaks kauba kahjustumist postitamise käigus.
Juhul, kui Ostja ei lähe oma pakile õigeaegselt järele, saadetakse see Müüjale tagasi (Eesti Post hoiab peale postiteatise väljastamist pakki kontoris kuni 15 kalendripäeva; Post24 ja Itella Smartpost hoiavad pakke pakiautomaadis kuni 7 kalendripäeva). Uuesti postitamine maksab Ostjale kuni 10 eurot.
Ostjal on õigus taganeda tellimuse alusel sõlmitud müügilepingust 14 kalendripäeva jooksul alates toodete Ostjale üleandmisest. Selleks peab Ostja saatma Müüjale kirjaliku taganemisavalduse elektronposti teel. Müüja soovitab Ostjal märkida avalduses ka taganemise põhjuse (võlaõigusseadus, edaspidi VÕS, § 56 lg 1, VÕS § 194 lg 2).
Ostja peab lepingust taganemisel tagastama kauba Müüjale viivitamata kuid mitte hiljem, kui 30 kalendripäeva jooksul alates lepingu taganemise ja toote tagastamise soovi teate jõudmisest Müüjani (VÕS § 56 lg 3).
Toote tagastamise korral kannab Müüja toote eest tasutud summa (sh postikulu, mille Ostja tasus toote kohaletoimetamiseks) samale pangakontole, millelt vastav makse laekus Müüjale, 30 kalendripäeva jooksul alates lepingust taganemise teate jõudmisest Müüjani (VÕS § 56 lg 3).
Lepingust taganemisel toimub paki tagasisaatmiskulude hüvitamine poolte kokkuleppel, kusjuures kuni 10 eurose suuruse tagastamiskulu kannab Ostja (VÕS § 194 lg 4).
Kauba tagastamisel posti teel vastutab Ostja tagastatava kauba piisava pakendamise eest. Selleks peab Ostja järgima vastava teenusepakkuja poolseid juhendeid ja nõudeid.
Lepingust taganemisõiguse kasutamiseks peab Ostja tagastama kauba originaalpakendis. Toote pakend peab olema kahjustamata ja toode kasutamata/taas suletavas pakendis.
14 kalendripäevane tagastamisõigus ei kehti toodete puhul, mis on valmistatud tellija isiklikke vajadusi arvestades või tellija esitatud tingimuste kohaselt (nn tellimustooted) (VÕS § 53 lg 4).
Müüja võtab vastu pretensioone lepingutingimuste mittevastavuse kohta 6 kuu jooksul alates kauba Ostjale üleandmisest. Pretensiooni esitamise aluseks on ostutšekk.
Kauba puuduse ilmnemisel peab Ostja hiljemalt kahe kuu jooksul sellest Müüjat teavitama ehk esitama pretensiooni (VÕS § 220 lg 1).
Müüja ei rahulda pretensioone, kui kauba puudus on tingitud toote valest kasutamisest või toote kulumisest.
Müüjal on õigus tellimuse alusel sõlmitud müügilepingust taganeda, kui Ostja ei ole arvet õigeaegselt tasunud.
Müüjal on õigus muuta käesolevaid lepingutingimusi ühepoolselt ilma, et tal oleks kohustust teatada sellest kirjalikult e-keskkonna vahendusel Ostjatele.
Kui Ostja on esitanud tellimuse enne tingimuste muutmist, siis kehtivad tema müügilepingule tellimise hetkel määratud lepingutingimused.
Müüjal on õigus mistahes ajal teha E-poe hindades ja ostu-müügi tingimustes muudatusi ilma Ostjaid sellest eelnevalt teavitamata.
Müüja ei vastuta Ostjale tekitatud kahjude eest või kohaletoimetamise viibimise eest juhul, kui kahju või toote kohaletoimetamise viibimine on tingitud asjaolust, mida Müüja ei saanud mõjutada, ei näinud ette ega võinud ette näha (vääramatu jõud).
Ostja ja Müüja vahel seoses E-poe vahendusel toodete tellimise ja ostmisega tekkinud vaidlused lahendatakse läbirääkimiste teel. Müüja vastab Ostja kaebustele ja pretensioonidele elektronposti teel hiljemalt 5 tööpäeva jooksul.
Müüja klientide isikuandmed ja andmed Ostja poolt sooritatud tellimuste kohta on konfidentsiaalsed ning neid kasutatakse ainult tellimuste täitmiseks. Andmed edastatakse vaid Omniva või Itella SmartPost tellimuste täitmiseks.


Kernu valla jäätmehoolduseeskiri – Riigi Teataja
Kernu valla jäätmehoolduseeskiri
Kernu valla jäätmehoolduseeskiri - sisukord
§ 37 Olmejäätmed
RT IV, 05.07.2016, 49
Vastu võetud 19.12.2013 nr 15
RT IV, 03.01.2014, 95
jõustumine 06.01.2014
24.09.2015 RT IV, 06.10.2015, 11 09.10.2015
16.06.2016 RT IV, 05.07.2016, 33 08.07.2016
(1) Jäätmehoolduseeskiri (edaspidi eeskiri) kehtestatakse eesmärgiga säilitada Kernu vallas (edaspidi vald) puhas ja tervislik elukeskkond, vähendada jäätmete koguseid ning soodustada jäätmete taaskasutamist.
(3) Eeskirja kohaldatakse kooskõlas Kernu valla heakorra eeskirjaga (edaspidi heakorra eeskiri) ja valla teiste õigusaktidega.
(1) Jäätmehooldust vallas korraldab ning kontrollib Kernu Vallavalitsus (edaspidi vallavalitsus) vastavalt oma pädevusele.
9) korraldab avalikku ruumi vajalikul hulgal jäätmemahutite paigutamise ja nende regulaarse tühjendamise;
2) biolagunevad jäätmed - aia- ja haljastujäätmed ning biolagundatavad köögi- ja sööklajäätmed;
3) aia- ja haljastujäätmed - aedade ja haljasalade hooldamisel tekkinud biolagunevad jäätmed nagu rohi, lehed, oksad jne;
4) prügi (segaolmejäätmed) - liigiti kogumisest üle jäänud olmejäätmed või nende sortimisjääk;
5) jäätmevedaja - teenuste kontsessiooni või teenuste riigihanke korras valitud isik, kes osutab jäätmevaldajatele vallaga või valla poolt volitatud mittetulundusühinguga (edaspidi MTÜ) sõlmitud hankelepingu alusel korraldatud jäätmeveo teenust kindlaksmääratud jäätmeliikide osas ja jäätmeveopiirkonnas;
6) jäätmevaldaja - jäätmetekitaja või muu isik või riigi või kohaliku omavalitsuse asutus, kelle valduses on jäätmed. Jäätmevaldaja korraldatud jäätmeveo tähenduses on ka korteriühistu, selle puudumisel aga selle kinnisasja omanik, millel asub suvila, elu- või äriruum;
7) jäätmekäitleja - juriidiline või füüsiline isik, kes kogub, veab, taaskasutab või kõrvaldab jäätmeid majandus- või kutsetegevusena ja kellel on selleks tegevuseks jäätmeluba, keskkonnakompleksluba (edaspidi jäätmeluba) või nõutav registreering;
8) jäätmekäitluskoht – tehniliselt varustatud ehitis jäätmete kogumiseks, taaskasutamiseks või kõrvaldamiseks. Jäätmekäitluskohaks ei loeta jäätmemahutit, mis on ette nähtud vaid üht liiki tava- või ohtlike jäätmete esmakogumiseks jäätmetekitajalt, samuti ehitisi või rajatisi või teisaldatavaid hoiukohti, kuhu eelnimetatud mahutid tavajäätmete kogumiseks on paigutatud, või ehitisi, mida kasutatakse olmes tekkinud pakendijäätmete esmakogumiseks;
9) jäätmejaam - spetsiaalselt rajatud, tehniliselt varustatud jäätmekäitluskoht, kuhu on paigutatud taaskasutatavate jäätmete kogumiseks ja taaskasutustoiminguks kogumismahutid, sh ohtlike jäätmete kogumismahutid;
10) hankija - vallavalitsus või vallavolikogu volitatud juriidiline isik, kes vastab jäätmeseaduse nõuetele;
11) jäätmeveopiirkond (edaspidi piirkond) - eeskirjaga kindlaksmääratud ala, kust kohaliku omavalitsuse üksuse korraldatud jäätmeveoga hõlmatud jäätmed kokku kogutakse;
12) jäätmeveoleping - jäätmevaldajale korraldatud jäätmeveo teenuse osutamise leping, mis on sõlmitud kas jäätmevaldaja ja jäätmevedaja või jäätmevaldaja ja valla või MTÜ vahel;
13) jäätmekäitlusleping - jäätmevaldaja ja jäätmekäitleja vahel sõlmitav kahepoolne leping, millega jäätmekäitleja võtab endale jäätmete osalise või täieliku käitlemise kohustuse ning millega jäätmekäitleja muutub jäätmevaldajaks pärast seda, kui jäätmevaldaja on jäätmed üle andnud, kui lepingust ei tulene teisiti;
14) territooriumi haldaja – kinnisasja omanik, hoonestusõigust omav isik, mõne muu piiratud asjaõiguse alusel kinnisasja kasutav isik ning ehitise kui vallasasja omanik;
16) tühisõit - vedaja poolt jäätmevaldaja kinnistule tehtud sõit jäätmeveoteenuse osutamiseks, mille käigus jäätmete üleandmist ei toimunud jäätmevaldaja poolse eeskirja nõuete rikkumise tõttu;
17) tiheasustusala – valla üldplaneeringu kaardile kantud kompaktse hoonestusega territooriumi osad (olemasolevad elamualad);
18) aianduspiirkonnad – aiamajade ja suvilate piirkonnad (kunagiste aiandus- ja suvilakooperatiivide maa-alad) Laitse, Vansi, Kaasiku, Pohla, Ruila ja Kabila külades;
19) väikeelamu – ühe- ja kahepereelamu ning kuni nelja korteriga elamu.
(1) Iga tegevuse juures tuleb püüda jäätmeteket vältida või vähendada. Tekkinud jäätmeid tuleb taaskasutada, kui see on tehnoloogiliselt võimalik ja ei ole muude käitlusmoodustega võrreldes ülemäära kulukas. Jäätmete taaskasutamise võimaldamiseks tuleb neid eeskirja kohaselt liigiti koguda.
(2) Jäätmete nõuetekohast käitlemist käitlemise erinevatel etappidel korraldab jäätmevaldaja.
(3) Jäätmevaldaja on kohustatud käitlema tema valduses olevaid jäätmeid vastavalt eeskirja või teiste õigusaktidega kehtestatud nõuetele või andma need käitlemiseks üle jäätmekäitlejale.
(4) Jäätmete käitlemine, sealhulgas põletamine väljaspool selleks ettenähtud kohti on keelatud. Küttekolletes võib põletada ainult enda tegevuse tulemusel tekkinud immutamata ja värvimata puitu ning kiletamata paberit või kartongi.
(5) Jäätmete kogumisel ja hoidmisel tuleb jäätmed nende tekkekohas paigutada liikide kaupa eraldi mahutitesse või selleks ettevalmistatud kohtadesse. Jäätmete jätmine mahutite lähedusse, neid mahutisse paigutamata, ei ole lubatud, välja arvatud juhul, kui see on eeskirjaga lubatud.
(6) Jäätmete hoidmisel tekkekohas tuleb tagada jäätmete ja mahutite säilivus ning hoiukoha korrasolek, võimalus jäätmete hilisemaks töötlemiseks või taaskasutamiseks.
(7) Ühise mahuti kasutamiseks esitavad jäätmevaldajad vallavalitsusele ühise avalduse. Ühise mahuti kasutamine on lubatud vallavalitsuse loal. Luba ei ole vaja, kui ühist mahutit soovivad kasutada:
1) korteriomanikud elamutes, kus korteriühistut ei ole moodustatud;
2) aiandus- või suvilaühistud.
(8) Mahutid peavad olema terved ja puhtad grafitist, tahmast, roostest, jäätmetest jms, neid tuleb regulaarselt hooldada. Mahutite korrashoiu ja puhtuse eest vastutab nende omanik või üürnik, kui jäätmekäitlusleping ei sätesta teisiti. Jäätmemahutil peab olema selgelt loetav kiri või üheselt mõistetav tähis, millist jäätmeliiki antud mahutiga kogutakse.
(9) Segaolmejäätmete mahutisse ei või panna:
(10) Segaolmejäätmed ning muud kergestiriknevad ja halvastilõhnavad jäätmed tuleb paigutada mahutitesse pakendatult ning selliselt, et need ei levitaks lõhna, ei põhjustaks ohtu inimestele ega määriks mahuteid.
(1) Paberit ja kartongi ning biolagunevaid jäätmeid tuleb koguda liigiti.
1) vähemalt viie korteri korral paberi ja kartongi mahuti;
1) paberi ja kartongi mahuti, kui jäätmeid tekib nädalas enam kui 20 kg;
(8) Juriidiline isik ja füüsilisest isikust ettevõtja peab ohtlikud jäätmed üle andma isikule, kellele on väljastatud jäätmeluba ning ohtlike jäätmete käitluslitsents.
[RT IV, 06.10.2015, 11 - jõust. 09.10.2015]
(2) Segaolmejäätmete mahutit peab tühjendama sagedusega, mis väldib selle ületäitumist ja haisu teket, kuid vähemalt iga nelja nädala tagant. Väljaspool tiheasustusalasid võib vallavalitsus väikeelamutes, kus on korraldatud biolagunevate jäätmete kompostimine eeskirja § 14 kohaselt ning biolagunevaid jäätmeid segaolmejäätmete mahutitesse ei panda, lubada mahutite tühjendamist kuni kaheksa nädala tagant.
(7) Aianduspiirkondades tuleb jäätmevedu korraldada nädalavahetustel.
(9) Valla haldusterritooriumil jäätmekäitluskohti käitavad ettevõtjad peavad pidama valla haldusterritooriumilt vastu võetud jäätmekoguste üle arvet ning esitama nõudmisel vallavalitsusele sellekohase aruande. Arvestust tuleb pidada jäätmete üleandjate kaupa.
(5) Toidujäätmeid võib kohapeal kompostida ainult kinnises kahjurite eest kaitstud kompostimisnõus. Aia- ja haljastujäätmeid võib kompostida lahtiselt aunas.
(1) Jäätmemahutid peavad olema korras ja vastama kehtiva standardi nõuetele.. Need peavad olema terved, veega pestavad, kaitstud lindude ja loomade eest ning ei tohi põhjustada ohtu tervisele ega keskkonnareostust.
2) käsitsi teisaldatavaid 80 kuni 1100 liitriseid kaanega plastist või metallist väikekonteinereid, mida on võimalik tõstemehhanismiga tühjendada jäätmeid kokku pressivatesse jäätmeautodesse;
(4) Jäätmekotte tohib olmejäätmete kogumisvahendina kasutada ainult hooajaliselt kasutatavatel kinnistutel väljaspool aianduspiirkondi.
(5) Kuni 1100 liitrised väikekonteinerid tuleb paigutada neid tühjendava jäätmeveokiga samal tasandil paiknevale kõva kattega (betoon, asfalt, kiviparkett jms) alusele, mis ei ole jäätmeveoki lähimast võimalikust peatumiskohast kaugemal kui 10 meetrit. Suuremad kui 1100 liitrised konteinerid paigutatakse jäätmeveokiga samal tasandil paiknevale kõva kattega (betoon, asfalt, kiviparkett jms) alusele, millele on tagatud jäätmeveoki vahetu juurdepääs konteineri tühjendusküljelt.
3) biolagunevad jäätmed (biolagundatavad köögi- ja sööklajäätmed ning aia- ja haljastujäätmed selles ulatuses, mida kogutakse biolagunevate jäätmete mahutisse) - 20 01 08 ja 20 02 01 (edaspidi biolagunevad jäätmed), sh jaekaubanduses, toiduainete valmistamisel ja töötlemisel tekkinud jäätmed;
5) pakendijäätmed - 15 01 01, 15 01 02, 15 01 04, 15 01 05, 15 01 06 ja 15 01 07.
Piirkonnaks on Kernu valla ja Nissi valla haldusterritooriumid.
(1) Hankija korraldab korraldatud jäätmeveo teenuse osutaja (jäätmevedaja) leidmiseks jäätmeseaduse ja riigihangete seaduse alusel teenuste kontsessiooni ning sõlmib edukaks tunnistatud pakkujaga hankelepingu. Kui jäätmevedu on korraldatud jäätmeseaduse § 66 lõike 11 alusel, siis korraldab hankija jäätmevedaja leidmiseks riigihangete seaduse alusel riigihanke ning sõlmib edukaks tunnistatud pakkujaga hankelepingu. Hankija avalikustab otsuse korraldatud jäätmeveo teenuse osutajaga lepingu sõlmimise kohta ühes üleriigilise levikuga päevalehes..
(1) Jäätmevaldaja ja jäätmevedaja juhinduvad vastastikuste õiguste ja kohustuste kindlaksmääramisel eeskirjast ja teistest korraldatud jäätmevedu reguleerivatest õigusaktidest. Kui jäätmevaldaja ja jäätmevedaja ei ole sõlminud jäätmeveolepingut, tuleb jäätmevaldajat teavitada jäätmete veograafikust.
(2) Üksnes suveperioodil kinnistul elav või kinnistut kasutav jäätmevaldaja võib taotleda teatud tähtajaks, kuid mitte kauemaks kui viieks aastaks, korraldatud jäätmeveoga liitumisest erandkorras vabastamist talveperioodiks. Talveperioodiks loetakse ajavahemikku 16. oktoobrist kuni 15. aprillini. Väljaspool aianduspiirkondi paiknevatel kinnistutel võib talveperioodiks antav vabastus hõlmata põhjendatud juhtudel ka mõnda muud ajavahemikku.
[RT IV, 05.07.2016, 33 - jõust. 08.07.2016]
(2) Kui jäätmevaldaja ei ole jäätmevedajale võimaldanud juurdepääsu jäätmemahutile, on jäätmevedajal õigus rakendada tasu tühisõidu eest. Tasu tühisõidu eest on 100% jäätmeveolepingu, selle puudumisel aga eeskirja lisa 1 kohaselt tühjendamisele kuuluva mahuti tühjendamise teenustasust. Jäätmemahutile juurdepääsu puudumise tõendamise kohustus on jäätmevedajal.
(3) Kui biolagunevate jäätmete mahutis või paberi- ja kartongimahutis olevad jäätmed ei vasta sellesse mahutisse kogutavale jäätmeliigile, siis on jäätmevedajal õigus rakendada sama suurusega segaolmejäätmete mahuti tühjendamise tasu või jätta mahuti tühjendamata ja rakendada tasu tühisõidu eest. Tasu tühisõidu eest on 100% selle jäätmeliigi mahuti tühjendamise teenustasust. Jäätmevedaja on kohustatud tõendama jäätmemahutisse kogutud jäätmete mittevastavust mahuti otstarbele.
(4) Kui jäätmevaldaja on tellinud suurjäätmete veo ja ei ole paigutanud suurjäätmeid mahuti kõrvale äravedamiseks või ei ole võimaldanud jäätmevedajale juurdepääsu suurjäätmetele, siis on jäätmevedajal õigus rakendada tasu tühisõidu eest. Tasu tühisõidu eest on 100% suurjäätmete 1m3 teenustasust.
(6) Kui jäätmevedaja ei pääse jäätmemahutit tühjendama avalikult kasutatava ligipääsutee mittevastavuse tõttu seisundinõuetele või tee või tänav on ajutiselt suletud, peab jäätmevedaja teavitama sellest vallavalitsust. Jäätmevedu peab toimuma esimesel võimalusel pärast takistuse äralangemist, kui jäätmevedaja ei lepi jäätmevaldajaga kokku teisiti.
(1) Jäätmemahuti tühjendamissagedus peab olema kooskõlas eeskirja § 13 lõigetes 2 ja 3 ning lisas nr 1 sätestatuga. Jäätmevaldaja ja jäätmevedaja ei saa harvemas tühjendamissageduses kokku leppida ka jäätmeveolepingu sõlmimisel. Vallavalitsus võib tähtajaliselt kuni aastaks lubada eeskirja lisas nr 1 sätestatust väiksema jäätmemahuti kasutamist elamutes, kus elanike arv korteri kohta on alla kahe.
(4) Jäätmevedaja on kohustatud tühjendama mahuti ja ära vedama mahuti ümbrusesse paigutatud suurjäätmed hiljemalt kolme päeva jooksul alates jäätmevaldaja esitatud tellimusest. Jäätmevaldaja peab tellima suurjäätmete äraveo eeskirjas kindlaks määratud tähtaja jooksul.
(6) Jäätmeveo lihtsustamiseks tuleb:
1) aianduspiirkondades kuni 370-liitrised väikekonteinerid tuua tühjenduspäeva hommikul kella 07.00-ks lähima avalikult kasutatava tee äärde;
2) tiheasustusalal (väljaspool aianduspiirkondi) asuva ühepereelamu jäätmemahuti tuua tühjenduspäeva hommikul kella 07.00-ks võimaluse korral teega (tänavaga) külgnevale alale tingimusel, et jäätmemahuti ei takista liiklust ega jalakäijaid.
Tee äärde toodud väikekonteineril peab nähtaval kohal olema kinnistu nimi;
(6) Kui jäätmevedu on korraldatud jäätmeseaduse § 66 lõike 11 alusel, määratakse korraldatud jäätmeveoga hõlmatud jäätmete veo teenustasu vallavalitsuse kehtestatud korras. Jäätmeveo teenustasu peab sellisel juhul katma lisaks eeskirjas nimetatud kuludele jäätmevaldajate registri pidamise ja jäätmevaldajatega arveldamise kulud.
(1) Ehitusjäätmete nõuetekohase käitlemise eest vastutab ehitusjäätmete valdaja. Ehitusjäätmete valdaja on territooriumi haldaja või isik, kellele on ehitamiseks väljastatud kirjalik nõusolek või ehitusluba, kui ehitusettevõtjaga sõlmitud leping ei näe ette teisiti, või muu isik, kelle valduses on ehitusjäätmed.
(5) Ehitamisel maapõues tehtavate tööde käigustekkinud kaevist võib väljaspool kinnisasja kasutada vallavalitsusega kooskõlastatud projekti või heakorraplaani alusel. Kaevis on looduslikust olekust eemaldatud kivimi või setendi tahke osis.
(7) Raudbetoon- ja betoondetaile eelsorditud ehituskive ja telliseid ning puitu ei ole lubatud ladestada prügilas ega kasutada pinnasetäiteks väljaspool prügilat (erandina võib vallavalitsusega kooskõlastatult ja keskkonnaministri kehtestatud korras kasutada maa-alade täitmisel betoonijäätmeid). Raudbetoon- ja betoondetailid tuleb üle anda purustamiseks ja materjalide taaskasutamiseks. Eelsorditud ehituskivid ja tellised tuleb korduskasutada. Puhas puit tuleb kasutada küttena või anda üle puiduhakke valmistamiseks.
§ 37. Olmejäätmed
(1) Olmejäätmed käesoleva peatüki tähenduses on tervishoiuasutuses tekkinud sellised jäätmed, mida ei ole võimalik taaskasutada (välja arvatud põletamine), ning mis ei vaja erikäitlust, sh koristusjäätmed.
(1) Taaskasutatavad jäätmed käesoleva peatüki tähenduses on tervishoiuasutuses tekkinud klaasijäätmed ning paber ja kartong.
(2) Taaskasutatavad klaasijäätmed on terved või purunenud värvilised ja värvitud klaaspudelid, -purgid ja –anumad. Klaasijäätmed tuleb paigutada vastavalt klaasi koguva jäätmekäitleja nõuetele eraldi mahutitesse. Mahutid peavad olema kaanega suletavad ja valmistatud raskesti läbitorgatavast materjalist. Klaasijäätmed tuleb anda üle jäätmekäitlejale.
(3) Paber ja kartong on hõlmatud korraldatud jäätmeveoga. Tervishoiuasutuses peab olema paberi ja kartongi mahuti, kui jäätmeid tekib nädalas enam kui 20 kg.
(4) Diskreetne vanapaber (sisaldab patsiendi isikut, samuti teisi isikuid ja tervishoiuasutuse tööd puudutavaid andmeid) tuleb enne paberi ja kartongi mahutisse panemist purustada.
(4) Korraldatud jäätmeveoga liitumisest antud tähtajatud vabastused kehtivad kuni 15. oktoobrini 2016. a.
(5) Korraldatud jäätmeveoga liitumisest erandkorras talveperioodiks vabastatud jäätmevaldajat ei loeta korraldatud jäätmeveoga liitunuks 21. jaanuarist 2016. a arvates, kui ta ei esitanud 20. jaanuariks 2016. a vallavalitsusele jäätmeseaduse § 69 lõikes 5 nimetatud kirjalikku kinnitust.
Lisa Segaolmejäätmete mahutite tühjendamissageduse tabel