3-1-1-107-13 Riigikohus 25.11.2013
Kõlbmatust süüteokatsest saab kõneleda olukorras, kus teo toimepanija kujutab endale faktiliste asjaolude väära hindamise tõttu ekslikult ette, et realiseerib süüteokoosseisu, ega saa aru, et süüteo lõpuleviimine on mingil põhjusel välistatud.
Kuriteo varjamisena on vaadeldav tegevus, mis võib raskendada kuriteo avastamist. Kuivõrd KarS § 306 lg 1 räägib kuriteo, mitte aga kurjategija varjamisest, on võimalik varjata ka sellist kuritegu, mille toimepanijat varjaja ei tea; eeltoodust järeldub ka see, et isiku süüditunnistamine KarS § 306 lg 1 järgi ei eelda tingimata seda, et tuvastatakse varjatava kuriteo toimepanija.
Osalisel õigeksmõistmisel ja süüditunnistamisel tuleb menetluskulu hüvitamise küsimuses lähtuda sellest, milliste faktiliste asjaolude pinnalt toimus ühelt poolt õigeksmõistmine ja teisalt süüditunnistamine.
Isiku süüditunnistamine mõne karistusseadustiku eriosa sätte järgi eeldab möödapääsmatult seda, et süüdistatav on realiseerinud kõik süüteo objektiivse koosseisu elemendid. Kui süüdistatav on jätnud täitmata kasvõi ühegi koosseisuelemendi või ei ole süüdistatava poolt selle elemendi täitmist võimalik tõendada, siis ei ole isikut võimalik lõpuleviidud süüteo eest süüdi tunnistada.
Üldjuhul saab vanemaid pidada lapse jaoks lähedasteks isikuteks VÕS § 134 lg 3 tähenduses. VÕS § 134 lg 3 kohaldamise seisukohalt ei oma tähendust surmasaanud inimese isik kui selline. VÕS § 134 lg-le 3 võivad erandlike asjaolude ilmnemise korral tugineda nii noorte ja majanduslikult edukate kui ka vanemate ja finantsiliselt kehvemal järjel olevate inimeste lähedased isikud. Kui süüdistatavad löövad kannatanut tahtlikult KarS § 16 mõttes (sõltumata sellest, kas põhjustatakse kannatanu surm ettevaatamatusest KarS § 117 tähenduses), siis tähendab see ka tahtlikkust VÕS § 104 lg 5 tähenduses. VÕS § 134 lg 3 kohaldamine ei eelda tingimata seda, et tahtlikult pekstud kannatanu surm oleks samuti põhjustatud tahtlikult. VÕS § 104 lg 1 kohaselt vastutab isik seaduses ettenähtud juhtudel oma kohustuse rikkumise eest üksnes süü olemasolu korral. Tulenevalt VÕS §-st 1043 eeldab isiku süüd ka kahju õigusvastane tekitamine. VÕS § 104 lg 2 kohaselt on süü vormideks tahtluse kõrval ka hooletus ja raske hooletus. Seega sõltumata sellest, kas põhjustatakse kannatanu surm hooletuse, raske hooletuse või tahtlusega tsiviilõiguslikult, tekitatakse kannatanule kahju tahtlikult. Peale tahtliku kahju tekitamise tuleb tuvastada ka lähedastel hiljem esinenud üleelamised. Küll aga ei saa öelda, et noore inimese hukkumisega kaasneb reeglina tõsine psüühikahäire hukkunule lähedasel isikul. Seetõttu võib selline häire olla vaadeldav üleelamisena otsuse nr 3-2-1-19-08 p 17 tähenduses.
Kolleegium kordab oma varasemat seisukohta, et kaastäideviimise mõistet KarS § 21 lg 2 tähenduses tuleb sisustada funktsionaalse teovalitsemisena: isikud tegutsevad ühiselt ja kooskõlastatult selliselt, et igaüks valitseb neist tegu ja igaüks eeldab, et süüteokoosseisu realiseerimine sõltub igast toimepanijast. KarS § 21 lg 2 kujutab endast omistamisnormi, mille alusel üks isik vastutab ka teise poolt faktiliselt tehtu eest nii, nagu ta oleks seda ise teinud. Asjaolu, et mõlemad süüdistatavad peksid sama kannatanut ja et peksmine toimus samas kohas, ei anna veel automaatselt alust käsitada nende tegevust kaastäideviimisena.
Kuriteo varjamisena on vaadeldav üksnes selline tegevus, mis võib raskendada kuriteo avastamist. Subjektiivsest küljest peab toimepanija pidama seejuures vähemalt võimalikuks, et tema tegu võib takistada kuriteo toimepanija väljaselgitamist. Et varjamine KarS § 306 lg 1 tähenduses kujutab endast üldjuhul tegevust, saab isikule varjamist tegevusetusega ette heita üksnes KarS § 13 lg 1 tähenduses. KarS § 13 lg 1 ja § 306 lg 1 järgi mitteehtsa tegevusetusdelikti eest ei saa võtta vastutusele isikut, kelle tegu seisneb kuriteo asetleidmise asjaolude kohta tõepäraste andmete avaldamata jätmises. Kuriteo asjaoludest vaikimine võib olla karistatav vaid ehtsaks tegevusetusdeliktiks oleva KarS § 307 lg 1 järgi. Kuna kuriteo asjaolude avaldamata jätmine kujutab endast kuriteost mitteteatamist KarS § 307 lg 1 tähenduses, siis on nimetatud karistusnorm KarS § 306 lg 1 suhtes käsitatav kui lex specialis. Abikaasadeks KarS § 306 lg 2 tähenduses saab lugeda selliseid formaalselt mitte abielus olevaid isikuid, kelle suhe on sisuliselt vormilise abieluga võrreldav. Viimane eeldab üldjuhul inimeste kooselu. Samas ei piisa pelgalt kooselu faktist, et rääkida süüd välistava asjaolu täidetusest KarS § 306 lg 2 tähenduses. Inimeste kooselamine ei tohi olla ajutise iseloomuga. Nii ei ole näiteks ühe või kahe kuu pikkust kooselu veel alust pidada vormilise abieluga võrreldavaks suhteks. Eelöeldule vaatamata on mõningatel puhkudel kooselu lühiajalisusest hoolimata võimalik tõdeda, et kooselu on siiski alalise iseloomuga. Näiteks olukorras, kus tuvastatakse, et koos elavatel inimestel on tõsine soov lähemas tulevikus abielluda.
KarS § 118 p 1 eeldab, et süüdlase tahtlus on suunatud eluohtliku raske tervisekahjustuse tekitamisele. Selle tagajärjel kannatanu surma põhjustamise puhul võib ettevaatamatus seisneda üksnes kergemeelsuses, kuna raske tervisekahjustuse tekitamine kaudse tahtlusega KarS § 118 p 1 mõttes eeldab vältimatult, et toimepanija peab võimalikuks tagajärje eluohtlikkust. KarS §-des 117 ja 118 sätestatud kuriteokoosseisude kogum ei tule niisiis kõne alla olukorras, kus süüdlane tekitab eluohtliku tervisekahjustuse, kuid ei näe ette sellele järgneda võivat surma, kuna tagajärje suhtes hooletuse tuvastamine välistab ühtlasi võimaluse, et süüdlane pidas kaudse tahtluse tasemel võimalikuks tervisekahjustuse eluohtlikkust. Nägi seevastu toimepanija kannatanu surma saabumise võimalikkust ette ja möönis seda (nt suhtudes sellesse ükskõikselt), ja see tegelikult tema teo tagajärjel saabuski, tuleb tema käitumine kvalifitseerida kaudse tahtlusega toimepandud tapmisena, mitte aga eluohtliku tervisekahjustuse tahtliku tekitamisena, millega ettevaatamatuse tõttu põhjustati kannatanu surm /…/ Ent olukorras, kus toimepanijal puudub eluohtliku raske tervisekahjustuse tekitamise suhtes kaudne tahtlus ehk ta ei pidanud sellist tervisekahjustust võimalikuks ega möönnud seda, tuleb tema tegevust vaadelda ainuüksi surma põhjustamisena ettevaatamatusest KarS § 117 tähenduses. KarS § 118 p 1 eeldab, et süüdlase tahtlus on suunatud eluohtliku raske tervisekahjustuse tekitamisele. Selle tagajärjel kannatanu surma põhjustamise puhul võib ettevaatamatus seisneda üksnes kergemeelsuses, kuna raske tervisekahjustuse tekitamine kaudse tahtlusega KarS § 118 p 1 mõttes eeldab vältimatult, et toimepanija peab võimalikuks tagajärje eluohtlikkust.
Üksnes inimese kinnipidamine piiratud territooriumil ei täida veel ebaseadusliku vabaduse võtmise (KarS § 136 lg 1) objektiivset koosseisu. Vabaduse võtmise kui koosseisupärase teo sisuks on isiku liikumisvabaduse piiramine tema tahte vastaselt. Ebaseadusliku vabaduse võtmise objektiivsed tunnused pole täidetud, kui isik, kellelt see võeti, on liikumisvabaduse piiramisega nõustunud. Karistusseadustiku § 15 lg-st 1 ja § 16 lg-st 1 tulenevalt eeldab ebaseadusliku vabadusevõtmise koosseis subjektiivsest küljest tahtlust vähemalt kaudse tahtluse vormis.
Toimepanija teo õiguslik hindamine KarS §-de 117 ja 118 kogumina eeldab vältimatult seda, et süüdlane pidas kannatanu tervist kahjustades kaudse tahtluse tasemel vähemalt võimalikuks, et tema tegu toob kaasa mõne § 118 p-des 1-6 sätestatud tagajärje, kuid ettevaatamatusest ei näinud ette kannatanu surma saabumise võimalikkust. Viimane võib kõne alla tulla näiteks olukorras, kus isiku tahtlus eluohtliku tervisekahjustuse tekitamise osas ei hõlma sellele vahetult järgnevat ja surmani viinud põhjuslikku ahelat. KarS § 118 p 1 eeldab, et süüdlase tahtlus on suunatud eluohtliku raske tervisekahjustuse tekitamisele. Selle tagajärjel kannatanu surma põhjustamise puhul võib ettevaatamatus seisneda üksnes kergemeelsuses, kuna raske tervisekahjustuse tekitamine kaudse tahtlusega KarS § 118 p 1 mõttes eeldab vältimatult, et toimepanija peab võimalikuks tagajärje eluohtlikkust. KarS §-des 117 ja 118 sätestatud kuriteokoosseisude kogum ei tule niisiis kõne alla olukorras, kus süüdlane tekitab eluohtliku tervisekahjustuse, kuid ei näe ette sellele järgneda võivat surma, kuna tagajärje suhtes hooletuse tuvastamine välistab ühtlasi võimaluse, et süüdlane pidas kaudse tahtluse tasemel võimalikuks tervisekahjustuse eluohtlikkust. Nägi seevastu toimepanija kannatanu surma saabumise võimalikkust ette ja möönis seda (nt suhtudes sellesse ükskõikselt), ja see tegelikult tema teo tagajärjel saabuski, tuleb tema käitumine kvalifitseerida kaudse tahtlusega toimepandud tapmisena, mitte aga eluohtliku tervisekahjustuse tahtliku tekitamisena, millega ettevaatamatuse tõttu põhjustati kannatanu surm /…/ Ent olukorras, kus toimepanijal puudub eluohtliku raske tervisekahjustuse tekitamise suhtes kaudne tahtlus ehk ta ei pidanud sellist tervisekahjustust võimalikuks ega möönnud seda, tuleb tema tegevust vaadelda ainuüksi surma põhjustamisena ettevaatamatusest KarS § 117 tähenduses.
3-1-1-97-05 Riigikohus 14.10.2005
KarS § 306 lg-s 2 sätestatud abikaasa mõistet tuleb tõlgendada laiendavalt. Isikut ei saa sundida enda lähedase (elukaaslase või püsipaarisuhtes oleva isiku) kohta ütlusi andma.


Antsla Muusikakooli põhimäärus – Riigi Teataja
Antsla Muusikakooli põhimäärus
Antsla Muusikakooli põhimäärus - sisukord
§ 2 Muusikakooli nimi ja asukoht
§ 3 Muusikakooli õiguslikud alused
§ 7 Muusikakooli sümboolika
2 MUUSIKAKOOLI TEGEVUSE EESMÄRGID JA ÜLESANDED
§ 9 Muusikakooli teeninduspiirkond
§ 10 Muusikakooli ülesanded
3 MUUSIKAKOOLI STRUKTUUR JA STRUKTUURIÜKSUSTE ÜLESANDED
§ 11 Muusikakooli struktuur ja struktuuriüksuste ülesanded
§ 16 Õppurite hindamine
5 MUUSIKAKOOLI VASTUVÕTMINE JA MUUSIKAKOOLIST VÄLJAARVAMINE
§ 17 Muusikakooli vastuvõtmine
§ 18 Muusikakooli lõpetamine
§ 19 Muusikakoolist väljaarvamine
6 MUUSIKAKOOLI JUHTIMINE
§ 20 Direktori pädevus ja ülesanded
§ 21 Direktori ametisse kinnitamine
§ 22 Direktori asendamine
§ 23 Õppenõukogu töökord
§ 24 Muusikakooli hoolekogu moodustamine ja esimehe valimine
§ 26 Hoolekogu ülesanded
7 MUUSIKAKOOLI TÖÖTAJAD JA ÕPPURID
§ 27 Muusikakooli töötajad ning nende õigused, kohustused, vastutus ja tööülesanded
§ 28 Õppurite õigused ja kohustused
8 MUUSIKAKOOLI VARA JA FINANTSMAJANDUS NING JÄRELEVALVE
§ 30 Eelarve
§ 31 Finantseerimine
§ 32 Õppetasust vabastamine ja soodustuse andmine
§ 33 Aruandlus ja järelevalve
9 MUUSIKAKOOLI ÜMBERKORRALDAMINE JA TEGEVUSE LÕPETAMINE
§ 34 Muusikakooli ümberkorraldamine ja tegevuse lõpetamine
§ 35 Muusikakooli põhimääruse kinnitamine, muutmine ja täiendamine
RT IV, 08.09.2016, 5
Vastu võetud 30.08.2016 nr 17
Määrus kehtestatakse „Kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse” § 22 lõike 1 punkti 34, § 22 lõike 2 ning „Huvikooli seaduse” § 7 lõike 2 alusel.
Antsla Muusikakooli (edaspidi muusikakool) põhimäärus (edaspidi põhimäärus) sätestab muusikakooli ametliku täieliku nime ja asukoha, muusikakooli liigi vastavalt huviharidusstandardile, muusikakooli tegevuse eesmärgi ja ülesanded, muusikakooli juhtimis- ja õppekorralduse, töötajate ja õppurite õigused ja kohustused, muusikakooli finantseerimise alused, alused muusikakooli ümberkorraldamiseks ja tegevuse lõpetamiseks ning põhimääruse muutmise korra.
§ 2. Muusikakooli nimi ja asukoht
(1) Muusikakooli ametlik ja täielik nimi on Antsla Muusikakool.
(2) Muusikakooli asukoht on Kooli tee 19 Antsla linn 66403 Antsla vald Võru maakond.
§ 3. Muusikakooli õiguslikud alused
(1) Muusikakool on Antsla valla ametiasutuse hallatav asutus, mis registreeritakse riigi ja kohaliku omavalitsuse asutuste registris ning Eesti Hariduse Infosüsteemis.
(2) Muusikakool on huvikoolina tegutsev kool.
(3) Muusikakooli kõrgemalseisev asutus on Antsla Vallavalitsus kui ametiasutus (edaspidi valla ametiasutus).
(4) Kool tegutseb Eesti Hariduse Infosüsteemis registreeritud õppekavade alusel.
(5) Taotluse ja vajalikud dokumendid muusikakooli registreerimiseks Eesti Hariduse Infosüsteemis esitab Haridus- ja Teadusministeeriumile Antsla Vallavalitsus.
(6) Kool juhindub oma tegevuses kehtivatest õigusaktidest, aga eelkõige huvikooli seadusest, huviharidusstandardist, huviala riiklikust raamõppekavast, vallavolikogu ja vallavalitsuse kui täitevorgani õigusaktidest ning käesolevast põhimäärusest.
(2) Pitsat on sõõrikujuline ja 35 millimeetrise läbimõõduga. Pitsati ülemisel äärel on kiri VÕRU MAAKOND ja sõõri alumisel kiri ANTSLA MUUSIKAKOOL, sõõri keskel valla vapp.
(3) Muusikakoolil on Antsla valla eelarves iseseisev eelarve.
Muusikakooli õppekeel on eesti keel.
(1) Asjaajamine muusikakoolis toimub lähtuvalt arhiiviseaduses, avaliku teabe seaduses, isikuandmete kaitse seaduses, digitaalallkirja seaduses, märgukirjale ja selgitustaotlusele vastamise seaduses, Vabariigi Valitsuse kehtestatud asjaajamiskorra ühtsetes alustes ja Antsla valla asutuste asjaajamiskorras sätestatust.
(2) Muusikakooli asjaajamise keel on eesti keel.
(3) Asjaajamise korraldamise täpsustatud nõuded muusikakoolis kehtestab vajadusel muusikakooli direktor käskkirjaga.
§ 7. Muusikakooli sümboolika
(1) Muusikakoolil on oma sümboolika.
(2) Sümboolika kujundamise ja kasutamise korra kehtestab muusikakooli direktor käskkirjaga.
2. peatükk MUUSIKAKOOLI TEGEVUSE EESMÄRGID JA ÜLESANDED
(1) Muusikakooli tegevuse eesmärk on anda huviala riiklikust raamõppekavast ja huviharidusstandardist lähtuvalt muusikalist haridust.
(2) Kool annab muusikahariduse õpet järgmiselt:
3) rahvapillid;
4) puhkpillid;
6) pärimusmuusika;
7) helidisain.
(3) Kool võib oma põhitegevuse kõrval viia läbi õpet täiskasvanutele, korraldada seminare ja kursusi, arendada kontserttegevust, tegeleda õppematerjalide kirjastamisega ning õppevahendite valmistamisega, samuti välja üürida muusikainstrumente ning osutada tasulisi teenuseid vastavalt vallavalitsuse poolt kehtestatud hinnakirjale.
§ 9. Muusikakooli teeninduspiirkond
(1) Muusikakooli teeninduspiirkond on Antsla valla haldusterritoorium.
(2) Muusikakool võimaldab muusikahariduse omandamist eelkõige Eesti rahvastikuregistri andmetel Antsla vallas elavatele lastele ja täiskasvanutele.
(3) Väljastpoolt teeninduspiirkonda võetakse õppur kooli juhul, kui õppuri elukohajärgne omavalitsus või õppuri elukohajärgne omavalitsus ja õppuri seaduslik esindaja või õppuri seaduslik esindaja üksi on nõus katma kooli õpilaskoha tegevuskulu arvestusliku maksumuse. Õpilaskoha tegevuskulu arvestuslik maksumus on muutuv suurus, mis kinnitatakse igaks eelarveaastaks.
(4) Käesoleva paragrahvi lõikes 3 märgitud kohustuse tagamiseks tuleb Antsla valla ja kulu katta lubava isiku (õppuri elukohajärgne omavalitsus või õppuri seaduslik esindaja või õppuri elukohajärgne omavalitsus ja õppuri seaduslik esindaja) vahel sõlmida leping. Leping peab olema sõlmitud enne õppuri kooli õppurite nimekirja arvamist. Antsla valla nimel sõlmib vastava lepingu ametiasutus.
§ 10. Muusikakooli ülesanded
1) lapse ja noore muusikaalase võime avastamine ja kavakindel arendamine eesmärgiga võimaldada neil hiljem jätkata professionaalset muusikaharidust;
2) õppurite arengu, iseseisvuse, omaalgatuse, initsiatiivi ja aktiivsuse toetamine;
4) koostöö arendamine õppetegevuse korraldamisel lastevanemate ja hoolekoguga;
5) muusikakooli ja Antsla valla muusikaelu edendamiseks teiste muusikaalaste ühingute, liitude ja asutustega koostöö korraldamine;
6) tegevuse eesmärgiga seotud projektide koostamine ja juhtimine.
3. peatükk MUUSIKAKOOLI STRUKTUUR JA STRUKTUURIÜKSUSTE ÜLESANDED
§ 11. Muusikakooli struktuur ja struktuuriüksuste ülesanded
(1) Muusikahariduse andmine toimub järgmiste õppeastmetena:
4) lisa-aasta(d) – peale põhiõppe lõpetamist.
(2) Ettevalmistusklassi ülesandeks on õppurite kooliks ettevalmistamine ning nende eelduste väljaselgitamine ja suunamine eriala valikul.
(3) Põhikooli noorema astme (1.-4. klass) läbimine annab õppurile muusikalise alghariduse ja võimaldab edasi õppida vanemas astmes.
(4) Põhikooli vanema astme (5.-7. klass) läbimine annab õppurile muusikalise põhihariduse ja võimaldab edasi õppida lisa-aastal või jätkata muusika erialadel kõrgemas õppeasutuses. Põhikooli vanema astme lõpetamisel saavad õppurid lõputunnistuse koos hinnetelehega.
(3) Õppeperioodi arvestusühikud on õppeveerand ja õppetund. Õppeperiood jaguneb veerandiks. Õppeperioodi pikkus kokku on 175 õppepäeva.
(4) Õppevaheajad on Antsla Gümnaasiumi õppeaasta koolivaheaegadega samal ajal.
(5) Õppetunni pikkus on üldjuhul 45 minutit. Kahe järjestikuse õppetunni vahel on puhkepaus vähemalt 5 minutit. Ettevalmistusklassi ja 1. klassi õppuri pilliõppe individuaaltunni pikkus on 30 minutit.
(6) Õppetundide arv ja nende järjekord õppepäevas määratakse tunniplaanis, mille kinnitab direktor.
(1) Õpe toimub alus-, põhi- ja üldkeskharidust andva õppeasutuse õppetegevusest vabal ajal.
(2) Õppekorralduse aluseks on huvialastandardi ja soovitusliku raamõppekava alusel koostatud õppekavad.
(3) Õpe toimub õpperühmades ja individuaalselt õppuri individuaalset erinevust arvestades.
(4) Õpperühmad moodustatakse muusikaloo õppeaines, solfedžos ja muudes teoreetilistes ainetes. Rühmad moodustatakse arvestusega, et ühes rühmas ei oleks rohkem kui 12 õppurit.
(5) Täiskasvanud õppur õpib muusikakoolis individuaalse õppekava alusel ja õppimine on tasuline.
(1) Muusikakool koostab õppekava lähtudes huviharidusstandardist ja huvialade riiklikust raamõppekavast.
3) ainekavad
(3) Õppekava alusel koostatakse igaks õppeperioodiks tunnijaotuskava ja tööplaanid ning õppurite individuaalplaanid.
(4) Direktor kinnitab õppekava käskkirjaga pärast hoolekogu ja õppenõukogu heakskiitu ning esitab 5 tööpäeva jooksul valla ametiasutusele..
(1) Muusikakooli õppekava registreeritakse Eesti Hariduse Infosüsteemis.
(2) Ettepanekuid muusikakooli õppekava muutmiseks, uue kehtestamiseks või olemasoleva kehtetuks tunnistamiseks võivad teha valla ametiasutus või tema poolt selleks volitatud isik, muusikakooli hoolekogu või õppenõukogu.
(3) Õppekava või õppekava muudatuste registreerimiseks on kooli direktor pärast õppekava kinnitamist kohustatud õppekava 5 tööpäeva jooksul esitama valla ametiasutusele.
Õppekava või õppekava muudatused õppekavas registreerib Eesti Hariduse Infosüsteemist ametiasutus või õigusaktidega sätestatud juhul tema volitatud asutus või isik.
(4) Muusikakooli õppekava võib muuta või kehtetuks tunnistada pärast jooksva õppeperioodi lõppu.
§ 16. Õppurite hindamine
5. peatükk MUUSIKAKOOLI VASTUVÕTMINE JA MUUSIKAKOOLIST VÄLJAARVAMINE
§ 17. Muusikakooli vastuvõtmine
(1) Muusikahariduse õppekava alusel muusikahariduse omandamiseks on muusikakooli vastuvõtmise aluseks lapse seadusliku esindaja (lapse vanem või eestkostja) avaldus, arvestades käesoleva paragrahvi lõigetes 3 ja 4 märgitud erisusi.
(2) Ettevalmistusklassi võetakse õppurid vastu katseteta.
(3) Põhikooli noorema astme 1. klassi võetakse õppur vastu sisseastumiskatsete alusel. Sisseastumiskatsete nõuded sätestatakse muusikakooli õppekavas ning katsete hindamine muusikakooli õppurite hindamise juhendis. Otsuse õppuri muusikakooli vastuvõtmiseks teeb õppenõukogu.
(4) Põhikool noorema astme 2.-4. klassi ja vanema astme 5.-7. klassi võetakse õppur, kes on läbinud mõnes muus õppeasutuses eelnevad klassid muusikakooli riikliku õppekava alusel. Selleks peab õppuri seaduslik esindaja lisaks avaldusele esitama ka muusikakooli tunnistuse ja eriala individuaalplaani koopia.
(5) Lisa-aasta õppesse võetakse õppur, kes on muusikakooli põhikooli eelnevalt lõpetanud, kuid õppur soovib õpet jätkata.
(6) Õppuri muusikakooli vastuvõtmise vormistab direktor käskkirjaga.
(7) Õppevormi vahetamine toimub õppuri seadusliku esindaja sooviavalduse alusel.
(8) Täiskasvanud õppuri vastuvõtt toimub õppuri avalduse alusel.
§ 18. Muusikakooli lõpetamine
(2) Muusikakooli lõpetamist tõendab muusikakooli lõpudokument, milles kajastatakse muusikakoolis õppimise aeg ja läbitud õppeainete loend.
§ 19. Muusikakoolist väljaarvamine
(1) Õppuri muusikakoolist välja arvamine toimub õppuri või tema seadusliku esindaja avalduse alusel, muusikakooli algatusel või muusikakooli lõpetamisel.
(2) Õppur või tema vanem esitab muusikakooli direktorile avalduse omal soovil muusikakoolist lahkumiseks hiljemalt 30 päeva enne muusikakoolist lahkumist.
(3) Muusikakoolist võib õppuri välja arvata:
1) kui õppur on põhjuseta puudunud õppeaasta jooksul enam kui pooltest tundidest või järjestiku rohkem kui kaks kuud;
3) kui õppuri poolt kaetav osalustasu on kahel järjestikusel kuul tasumata;
4) muusikakooli kodukorra ja üldtunnustatud käitumisnormide rikkumise tõttu.
(4) Õppuri kooli nimekirjast väljaarvamine vormistatakse direktori käskkirjaga.
6. peatükk MUUSIKAKOOLI JUHTIMINE
§ 20. Direktori pädevus ja ülesanded
(1) Muusikakooli juhib direktor, kes tagab muusikakooli tulemusliku toimimise ja töö, vastutab muusikakooli üldseisundi ja arengu ning varaliste ja rahaliste vahendite sihipärase ja otstarbeka kasutamise eest.
(2) Direktor annab aru muusikakooli ja enda tegevusest ametiasutusele kui teenistusliku järelevalve korraldajale või eelnimetatud volitatud isikule.
1) teeb muusikakooli kasuks muusikakooli pidaja nimel tehinguid ulatuses, mis on vajalikud muusikakoolile, selle alusel antud õigusaktide või põhimääruses ja töölepingus sätestatud ülesannete täitmiseks;
2) juhatab muusikakooli õppenõukogu;
3) tagab muusikakooli hoolekogu ja õppenõukogu otsuste täitmise;
4) sõlmib, muudab ja ütleb üles töölepingud muusikakooli töötajatega;
5) kinnitab muusikakooli asjaajamis- ja kodukorra ning muud töökorraldusdokumendid;
6) kinnitab muusikakooli õppekava ja selle muudatused või tunnistab õppekava kehtetuks;
7) koostab eelarveprojekti ning esitab selle hoolekogule arvamuste avaldamiseks ja ametiasutusele menetlemiseks;
8) esitab vähemalt üks kord aastas aruande muusikakooli tegevusest hoolekogule ja ametiasutusele;
10) lahendab muid käesoleva seadusega, muusikakool põhimäärusega ja töölepinguga tema pädevusse antud küsimusi.
(4) Muusikakooli tegevuse koordineerimiseks ja korraldamiseks annab direktor seaduses ja muusikakooli põhimääruses sätestatud pädevuse piires käskkirju ning suulisi ja kirjalikke korraldusi.
§ 21. Direktori ametisse kinnitamine
(1) Muusikakooli direktori vaba ametikoha täitmiseks kuulutatakse välja avalik konkurss. Konkursi direktori vaba ametikoha täitmiseks kuulutab välja ja korraldab vallavalitsus.
(3) Konkursi võitnud isiku kinnitab ametisse vallavalitsus.
(4) Muusikakooli direktoriga sõlmib, muudab ja ütleb üles töölepingu Antsla vallavanem.
§ 22. Direktori asendamine
(1) Direktorit asendab tema puhkusel või töölähetuses olemise ajal või haiguslehel viibimise ajal kõigi õiguste ja kohustustega isik, kes on määratud asendajaks direktori käskkirjaga või vajadusel vallavanema käskkirjaga.
§ 23. Õppenõukogu töökord
(1) Õppenõukogu liikmed on õppe- ja kasvatustegevusega seotud koolitöötajad.
(4) Õppenõukogu kutsub kokku direktor. Õppenõukogu toimumisest teavitatakse liikmeid vähemalt viis päeva enne koosoleku toimumist.
(6) Päevakorras märgitud otsused võtab õppenõukogu vastu hääletamise teel. Otsuse vastu võtmiseks on vajalik koosolekul osalevate õppenõukogu liikmete häälteenamus.
(7) Õppenõukogu koosolekuid protokollitakse. Protokollile kirjutab alla koosoleku juhataja ja protokollija.
§ 24. Muusikakooli hoolekogu moodustamine ja esimehe valimine
(1) Hoolekogul on 7 liiget.
1) Antsla Vallavalitsuse esindaja;
2) üks õppurite esindaja;
3) üks õppe- ja kasvatustegevusega seotud koolitöötajate esindaja, vastavalt õppenõukogu otsusele (va muusikakooli direktor);
4) kolm lastevanemate esindajat lastevanemate üldkoosoleku otsusel;
5) üks muusikakooli toetavate organisatsioonide esindaja kooli direktori ettepanekul. Juhul kui koolil ei ole toetavat organisatsiooni, valitakse veel üks lastevanemate esindaja.
(3) Hoolekogu moodustab ja koosseisu kinnitab muusikakooli direktori ettepanekul vallavalitsus kohaliku omavalitsuse volikogu valimiste vaheliseks perioodiks.
(4) Hoolekogu esimesel koosolekul valitakse hoolekogu töö korraldamiseks hoolekogu esimees ja aseesimees.
(5) Hoolekogu esimees ja aseesimees valitakse poolthäälte enamusega. Esimehe kandidaadi võib üles seada iga hoolekogu liige. Esimehe kandidaadiks seadmisel peab kandidaat andma suulise nõusoleku. Hoolekogu esimeheks või aseesimeheks ei või valida õppe- ja kasvatustegevusega seotud koolitöötajate esindajat.
(6) Hoolekogu esimehe valimised korraldab esimesel koosolekul muusikakooli direktor.
(2) Hoolekogu koosolekud toimuvad vähemalt neli kord aastas. Hoolekogu koosoleku kutsub kokku hoolekogu esimees tema äraolekul aseesimees.
(3) Hoolekogu esimese koosoleku pärast uue hoolekogu kinnitamist kutsub hiljemalt ühe kuu jooksul kokku muusikakooli direktor.
(4) Hoolekogu kokkukutsumisest tuleb hoolekogu liikmeid teavitada vähemalt 7 päeva enne koosoleku toimumist. Koos kutsega edastatakse hoolekogu liikmetele ka koosoleku päevakord. Päevakorra juurde kuuluvad materjalid edastatakse hoolekogu liikmetele vähemalt 3 päeva enne koosoleku toimumist.
(6) Hoolekogu koosolekut juhatab hoolekogu esimees, tema äraolekus aseesimees.
(8) Hoolekogu võtab otsuseid vastu hääletamise teel. Otsuse vastu võtmiseks on vajalik koosolekust osavõtvate hoolekogu liikmete häälteenamus. Hoolekogu otsused on muusikakooli juhtkonnale täitmiseks.
(9) Hoolekogu koosolekud protokollitakse. Protokolli koostamiseks nimetatakse koosoleku algul protokollija. Protokoll peab vastama asjaajamise korraldamist reguleerivatele õigusaktidele ning olema kätte saadav muusikakooli direktori kabinetis hiljemalt seitsmendal päeval koosoleku toimumise päevast arvates. Protokollile kirjutab alla koosoleku juhataja ja protokollija. Protokoll edastatakse kõikidele hoolekogu liikmetele.
(10) Hoolekogu koosolekust võtab hoolekogu esimehe kutsel osa muusikakooli direktor, kes on hoolekogu ees aruandekohustuslik. Kolmandad isikud võivad hoolekogu koosolekust osa võtta hoolekogu esimehe loal või kutsel.
§ 26. Hoolekogu ülesanded
1) teeb vajadusel ametiasutusele ettepaneku järelevalve teostamiseks muusikakooli tegevuse üle;
2) kuulab ära muusikakooli direktori aruande muusikakool tegevuse ja eelarve täitmise kohta ning annab Antsla Vallavalitsusele omapoolseid soovitusi;
3) kuulab ära direktori koostatud eelarveprojekti, teeb ettepanekuid eelarveprojekti muutmiseks või täiendamiseks ning edastab selle koos omapoolse hinnanguga Antsla Vallavalitsusele.
4) teeb ettepanekuid muusikakooli õppekava või õppekorralduse muutmiseks;
5) teeb ettepanekuid muusikakooli põhimääruse muutmiseks;
6) teeb ettepanekuid muusikakooli tasuliste teenuste ja huvihariduse andmisel lastevanemate poolt kaetavate osalustasu kehtestamise ja selle suuruse kohta;
8) osaleb oma esindaja kaudu muusikakooli direktori vaba ametikoha täitmiseks korraldatud konkursi komisjonitöös;
7. peatükk MUUSIKAKOOLI TÖÖTAJAD JA ÕPPURID
§ 27. Muusikakooli töötajad ning nende õigused, kohustused, vastutus ja tööülesanded
(1) Muusikakooli töötajad on õppe- ja kasvatustegevusega seotud töötajad (direktor, õpetajad) ja muusikakooli teenindav personal.
(2) Muusikakooli töötajate koosseisu kinnitab Antsla Vallavolikogu direktori taotluse alusel.
(3) Töötajatega sõlmib, muudab ja ütleb üles töölepingu muusikakooli direktor
(4) Muusikakooli töötajal on õigus:
(5) Muusikakooli töötaja on kohustatud:
1) täitma täpselt põhimääruses, töölepingus, ameti(töö)juhendis ja töökorralduse reeglites ettenähtud kohustusi;
(6) koolitöötajate konkreetsed tööülesanded, õigused, kohustused ja vastutus sätestatakse töötaja töölepingus ja ameti(töö)juhendis.
(7) Töökorralduslikud kohustused, õigused ja vastutus sätestatakse muusikakooli töökorraldusreeglitega.
Töökorraldusreeglid kinnitab muusikakooli direktor.
§ 28. Õppurite õigused ja kohustused
1) tutvuda enne muusikakooli õppimaasumist ja õppimise ajal muusikakooli õppekava, põhimääruse ning kodukorraga;
3) osaleda valitud esindaja kaudu muusikakooli hoolekogu tegevuses.
3) täitma muid seaduses ja muusikakooli põhimääruses sätestatud kohustusi.
(3) Alaealise õppuri kasutusse antud inventari eest kannab materiaalset vastutust lapsevanem (eestkostja, hooldaja) vastavalt kehtivale seadusandlusele.
(4) Muusikakooli direktor sõlmib lapsevanemaga (eestkostjaga) muusikainstrumendi kasutusse andmise lepingu.
(5) Kool tagab õppuri muusikakoolis viibimise ajal tema tervise kaitse.
8. peatükk MUUSIKAKOOLI VARA JA FINANTSMAJANDUS NING JÄRELEVALVE
(1) Muusikakooli kasutuses oleva vara moodustavad vallavolikogu poolt kehtestatud vallavara valitsemise, kasutamise ja käsutamise korra alusel Antsla vallalt või teistelt isikutelt ja asutustelt muusikakoolile sihtotstarbeliseks valdamiseks, kasutamiseks ja käsutamiseks antud maa, hooned, rajatised, seadmed, rahalised vahendid, inventar ja muu vara.
(2) Muusikakooli valduses olev vara on Antsla valla omand.
(3) Muusikakooli vara valdamine, kasutamine ja käsutamine ning varaliste kohustuste võtmine toimub vallavolikogu poolt kehtestatud vallavara valitsemise, kasutamise ja käsutamise korras.
§ 30. Eelarve
(1) Eelarve eelnõu koostamiseks esitab direktor vallavalitsusele kirjalikult põhjendatud ettepanekud.
(2) Antsla valla eelarve koosseisus on muusikakooli kulude ja investeeringute eelarve. Eelarve tuludes kajastuvad muusikakooli omatulud, millest osa moodustab muusikakooli põhitegevusega seotud tasuliste teenuste osutamisest saadav tulu.
(3) Direktor korraldab muusikakooli tegevust selleks ettenähtud eelarve piires.
(4) Raamatupidamisarvestust peetakse tsentraliseeritult valla ametiasutuses.
§ 31. Finantseerimine
(1) Muusikakooli finantseeritakse Antsla valla eelarvest ja muudest allikatest saadud vahenditest.
(2) Muudeks allikatest saadud vahenditeks on:
2) eraldised vallaeelarvest;
3) õppekulude osaliseks katmiseks lapsevanemalt või õppurilt võetav õppetasu;
4) laekumised sihtfondidest;
5) lepingute alusel teistelt omavalitsustelt laekuvad rahalised vahendid;
6) muusikakool põhitegevusega seotud tasuliste teenuste osutamisest saadud tuludest;
7) asutuste, äriühingute ja üksikisikute annetused;
8) õppekava välistest tegevustest saadud tuludest (koolituste korraldamine, ringitöö organiseerimine jne).
(3) Õppekulude katmiseks on muusikakoolil õigus võtta õppetasu. Õppetasu suuruse kinnitab vallavolikogu muusikakooli direktori ettepanekul.
(4) Täiskasvanud õppuri õppetasu suuruse kinnitab Antsla Vallavalitsus muusikakooli direktori ettepanekul.
(5) Muusikakooli finantstegevust juhib koostöös muusikakooli hoolekoguga muusikakooli direktor.
§ 32. Õppetasust vabastamine ja soodustuse andmine
Õppemaksu tasumise ning õppemaksu soodustuse andmise korra kehtestab vallavolikogu eraldiseisva määrusega.
§ 33. Aruandlus ja järelevalve
(1) Muusikakool esitab oma tegevuse kohta aruandeid õigusaktidega kehtestatud ulatuses ja korras ning tähtaegadel.
(2) Teenistuslikku järelevalvet muusikakooli tegevuse üle teostab vallavalitsus.
(3) Haldusjärelevalvet muusikakooli õppe- ja kasvatustegevuse üle teostab Haridus- ja Teadusministeerium või tema volitusel Võru maavanem.
9. peatükk MUUSIKAKOOLI ÜMBERKORRALDAMINE JA TEGEVUSE LÕPETAMINE
§ 34. Muusikakooli ümberkorraldamine ja tegevuse lõpetamine
(1) Muusikakooli ümberkorraldamine ja tegevuse lõpetamine toimub seadusega sätestatud korras.
(2) Muusikakooli ümberkorraldamise ja tegevuse lõpetamise otsustab vallavolikogu ja korraldab ametiasutus.
(3) Muusikakool ümberkorraldamise ja tegevuse lõpetamise otsusest teatatakse kirjalikult täisealistele õppuritele, lapsevanematele (eestkostjatele) ja muusikakooli töötajatele ning Eesti Hariduse Infosüsteemi volitatud töötajale vähemalt neli kuud enne muusikakooli õppeperioodi lõppu.
§ 35. Muusikakooli põhimääruse kinnitamine, muutmine ja täiendamine
(1) Põhimääruse kinnitab, muudab ja tunnistab kehtetuks vallavolikogu.
(2) Põhimääruse ja selle muutmise eelnõu töötab välja muusikakooli direktor koostöös valla ametiasutusega.
(3) Eelnõu peab enne kinnitamist tutvustama õppenõukogus ja selle peab heaks kiitma muusikakooli hoolekogu.
Käesolev määrus jõustub 01. oktoobril 2016. a.


Sillamäe haldusreformi tegevus - Sillamäe linn
Linna tegevused Vabariigi Valitsuse ettepaneku saamisel
HRS § 12 lõike 1 järgi toimub Vabariigi Valitsuse algatatud haldusterritoriaalse korralduse muutmine Eesti territooriumi haldusjaotuse seaduse §-s 8 sätestatud korras, arvestades HRS §s 12 sätestatud erisusi. Eesti territooriumi haldusjaotuse seaduse § 8 lõikes 1, lõike 3 punktis 3 ja lõikes 4 ning kohaliku omavalitsuse volikogu valimise seaduse § 11 lõikes 4 ja § 17 lõikes 3 sätestatut HRSs sätestatud Vabariigi Valitsuse algatatud haldusterritoriaalse korralduse muutmise puhul ei kohaldata.
HRS § 12 lõike 2 järgi teeb kohaliku omavalitsuse üksus pärast Vabariigi Valitsuse ettepaneku saamist järgmised toimingud:
3) lepib hiljemalt 2017. aasta 15. juuniks teiste asjaomaste volikogudega kokku omavalitsusüksuse nime, haldusüksuse liigi ja sümboolika, haldusterritoriaalse korralduse või piiride muutmisega kaasnevate võimalike organisatsiooniliste, eelarveliste ja muude varalisi kohustusi ja õigusi käsitlevate küsimuste lahendamise ning uue omavalitsusüksuse põhimääruse ja teiste õigusaktide vajalike muudatuste ettevalmistamise, lähtudes HRS § 12 lõigetest 5 ja 6, HRS §-dest 14‒18 ning Eesti territooriumi haldusjaotuse seaduse §-st 92;
Töögrupi moodustamine (volikogu otsus)
Töögrupi 1. koosolek 10.03.2017 (protokoll)
Töögrupi 2. koosolek 3.04.2017 (protokoll)
Töögrupi 3. koosolek 21.04.2017 (protokoll)
Töögrupi 4. koosolek 27.04.2017 (protokoll)
Töögrupi ühine koosolek Narva-Jõesuu ja Vaivara esindajatega 5.04.2017 (protokoll)
Töögrupi ühine koosolek Narva-Jõesuu ja Vaivara esindajatega 18.04.2017 (protokoll)
Avalik arutelu toimus esmaspäeval, 10. aprillil kell 16.00 Sillamäe Kultuurikeskuses
Infotund volikogu liikmetele toimus kolmapäeval, 12. aprillil kell 14.00 volikogu saalis
Töögrupi analüüs
Töögrupi analüüs Töögrupi analüüs vene keeles
23. ja 24. aprillil Sillamäe linnas toimunud rahvaküsitluse käigus selgus, et 84,4% Sillamäe elanikest ei soovi ühineda Vaivara valla ja Narva-Jõesuu linnaga. Kahe päeva jooksul osales küsitluses...
RAHVAKÜSITLUSE TULEMUSED: 84,4% SILLAMÄE ELANIKEST ON ÜHINEMISE VASTU
24.04.2017 550 Просмотры
Homme on küsitluspunkt spordikompleksis Kalev avatud kella 12.00 kella 20.00
Täna avaldas oma arvamust 758 Sillamäe elanikut
23.04.2017 344 Просмотры
Tuletame Teile meelde, et Sillamäe Linnavalitsus selgitab välja elanike arvamuse. Küsitluslehele kantakse küsimus: „Kas Te toetate Vaivara valla, Narva-Jõesuu ja Sillamäe linna, samuti...
21.04.2017 525 Просмотры


Mõtteid Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku põhikirja ja kirikuseadustiku muutmise protsessi kohta | K&T
Mõtteid Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku põhikirja ja kirikuseadustiku muutmise protsessi kohta
Raivo Linnas ⋅ 3. jaanuar 2020
Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku (EELK) Tallinnas 26.-27.11.2019 toimunud XXX kirikukogu 5. istungjärgul kukkus aplombiga läbi EELK põhikirja (EELK PK) ja kirikuseadustiku (EELK KS) muutmise ja täiendamise katse. Mõneti on see kurb, sest EELK on aastate jooksul oluliselt muutunud ja vajab seetõttu ka põhikirja ja kirikuseadustiku muutmist. Ehk muutmise ainus ajend ei ole peapiiskop Urmas Viilma viie aasta taguses valimisprogrammis välja käidud lubadus. Teisalt oli see ka pigem prognoositav protsessi kulg, sest EELK kirikuvalitsus ja ka konsistooriumi 05.04.2016 otsusega loodud põhikirja ja kirikuseadustiku muutmise ettevalmistamise komisjon (Komisjon) on eiranud või tegutsenud lausa vastupidi teoloogiadoktor Thomas-Andreas Põderi 14.10.2016 ajakirjas Kirik & Teoloogia ilmunud artiklis „Milline on kristluse sotsiaalkuju homses Eestis? Ärgem raisakem haruldast võimalust! Eesti Evangeelse Luterliku Kiriku õigusreformist“ avaldatud põhimõttelise tähtsusega, aga ka vähem tähtsana näivatele, kuid juurtähendusega aspektidele. Tuletan lühidalt meelde, et dr Põder juhtis tähelepanu mõistlikkusele teha muudatusi põhikirjas üksnes niivõrd kaalutletult ja sellise sihiga, et meil niipea põhikirja muutmist uuesti vaja ei ole. Kurb, et aruka inimese nõu ei võtnud teised arukad inimesed kuulda ega arvestanud nendega. Kümnete EELK liikmete ja nõuandjate kolme aasta töö luhtus (vähemalt hetkeks). Õnneks peapiiskop Urmas Viilma võttis suurema osa ettepanekutest päevakorrast tagasi pärast kirikuvalitsuse ja õiguskomisjoniga arupidamist. Peapiiskop väärib tunnustamist nii õigusnormistiku muutmise protsessi käivitamise kui ka selle ajutise peatamise eest.
Väga selgeid juurpõhjusi ja akuutset ajendit EELK PK ja KS muutmiseks polnud. Seetõttu jäi kirikukogu liikmetele arusaamatuks, miks esitati kirikukogule arutamiseks põhjalikult kaalutlemata, argumentidega toetamata ja viimistlemata ettepanekute pakett. Teatud mööndusega nõustun dr Põderiga, et 2016. a algatatud õigusnormistiku muutmise protsessil, selle väljunditel ja mõjul on õigusreformi tunnused. Komisjonile püstitatud ülesanne küll polnud nii ambitsioonikas. Valdav osa kirikukogule esitatud muudatusettepanekutest ei kanna õigusreformi kaalukat tähendust, kuigi umbes 480 paragrahvist sooviti muuta ligikaudu 190. Rapsimine ja rabelemine külvavad segadust ja tekitavad pahameelt EELK vaimulike ja ilmikute seas. Hetkel veel ei ole ühtegi nii tulist probleemi või pakilist elulist vajadust, mis sunniks muudatustega kiirustama. EELK kantsler Andrus Mõttus väitis kirikukogule, et tähtsaim ülesanne on peatada liikmete arvu vähenemine ja kaasata uusi liikmeid, kuid põhikirja ja kirikuseadustiku kõpitsemine selles ei aita. Nõustun Thomas-Andreas Põderi väitega, et EELK põhikiri on dokument, mis kujundab EELK kogetavat kuju ja osaluse viisi nii Eesti ühiskonnas kui ka üleilmse kirikute oikumeenilise kooselu kontekstis, mistõttu põhikirja tuleb asuda muutma kiriklikult-teoloogiliselt vastutustundlikult, sihiteadlikult, eesmärgistatult, avalikult ja tuginedes teadmisel põhineva vältimatu vajaduse printsiibile. Komisjoni esimees Andres Põder („Meile antud aeg on vaid silmapilk“ – Eesti Kirik 20.11.2019) on tõdenud, et elame rahulikus keskkonnas, mistõttu praegune põhikirja ja seadustiku muutmine liigub tasakaalustatuse ja tõhususe suunas.
Kiriku põhikiri on kiriku põhiline seadus
Saksa sotsioloog, majandusteadlane ja riigiametnik Lorenz von Stein on väitnud, et põhiseadus sisaldab riigi eesmärke ja selle saavutamise vahendeid. Sarnaselt ja samaväärselt riigi põhiseadusega peab sisaldama EELK põhikiri luterliku kiriku eesmärke. Peamine eesmärk on kirjas järgmises sõnastuses: „EELK kui Issanda Jeesuse Kristuse ühe, püha, üleilmse ja apostliku kiriku lahutamatu osa eesmärk on juhtida inimesi pääsemisele ja tõe tundmisele. EELK ülesanne on Jumala sõna kuulutamine ja sakramentide jagamine ning sellest tulenevalt haridus-, diakoonia- ja misjonitöö tegemine ja muul viisil kristliku usu ja armastuse levitamine, edendamine ja süvendamine. Oma ülesannet täites seisab EELK Jumala loodud elu pühaduse eest ning teenib kõlblust, õiglust ja rahu ühiskonnas ning üksikinimeste elus.“ (EELK PK § 3) EELK põhikirjast on lihtsalt tuletatav ka EELK otstarve (causa majoris) – oodata Issanda Jeesuse Kristuse taastulemist ja valmistuda selleks. „EELK lõpetab tegevuse Issanda Jeesuse Kristuse taastulemisel.“ (EELK PK § 75) „Eesti Evangeelne Luterlik Kirik rajaneb rõõmusõnumil Kristusest Jeesusest, kes on ühe, püha, üleilmse ja apostliku kiriku Issand.“ Seega on EELK põhikiri kõige tähtsamates aspektides ja tunnuslikes elementides kooskõlas põhikirjale pandava ülesandega. Järelikult pakilist põhimõttelist vajadust põhikirja kiireks muutmiseks ei ole.
Üks tuumaspekt on EELK põhikirjast siiski puudu. EELK põhikiri ei määratle piisava täpsuse, selguse ja ammendavusega EELK identiteeti ega kirjelda selle tunnuseid. Õpetuse alused ei ole kogu identiteedi kandjate ja väljenduste komplekt. Kristliku identiteedi tunnused on ilmselged, kuid luterliku kiriku identiteet vaimus ja märkides ei ole üheselt mõistetavana ära tuntav. EELK-s on liiga palju erinevaid teoloogilisi nüansse ja voole ning naginat nende esindajate vahel. Teoloogiadoktor Randar Tasmuth („Identiteet on turvatunde alus“ – Eesti Kirik 07.05.2007) väidab: „Nii üksikisikud, inimrühmad kui ka rahvad näevad maailma suures osas oma teadvustatud või teadvustamata identiteeditunde alusel.“ Juhtisin 22.03.2017 Eesti Kirikus („Luterlastel on vaja tugevdada psühholoogilise ja sotsiaalse vastupidavuse võimet“) tähelepanu vajadusele tugevdada kiriku psühholoogilise kaitse ja sotsiaalse vastupidavuse võimet. Psühholoogiline kaitsevõime on tugevaim siis, kui kiriku liikmeskond on sidus ja ühtne ning luterlik identiteet on selge ja kindel. Lisaks EELK eesmärgile ja otstarbele on põhikirjas kirjas ka õpetuse alused (§ 4), liturgia (§ 6), liikmed (§ 7), juhtimine (5. ja 6. ptk), organisatsioon jne, kuid elu tõendab, et õige mitmed aspektid on ebaselged, kohati reguleerimata, mõnel juhul üle reguleeritud või põhimõttelisi vaidlusi võimaldavad. Vaja on selgust ja kindlust vähemalt seni, kuni kiriku õpetuse aluseid pole muudetud või alanud ei ole roomakatoliku kirikuga taasühinemine.
Riigiõiguse teadlased Paul Varul jt (1998) on väitnud, et „ühiskondlikul lepingul põhineva riigi käsitluses mõistetakse konstitutsiooni kokkuleppena ühiskonna liikmete vahel ehk riik on tekkinud lepingu alusel, kusjuures lepinguks on riigi põhikord (konstitutsioon), inimeste kogum loob riigi ja teostab teatud võimu ehk on konstituent“. Ka EELK põhikiri on tegelikult kokkulepe kiriku täisliikmete ehk piiskoppide, praostide, õpetajate, diakonite ja ilmikute vahel. EELK-s on konstituent kõigi koguduste liikmed ühiselt. Seega on oluline, et kiriku õigusnormistiku kujundamisel ja muutmisel osaleks võimalikult lai ja eripalgeline täisliikmete seltskond. Tõsi, riigi ja kiriku vahel on väga suur põhimõtteline erinevus juhtimismudelis. Kiriku juhtimismudel on vaatamata demokraatliku riigi juhtimismudelile sarnaste tunnuste olemasolule väga erinev ennekõike, kuid mitte ainult selle poolest, et kirik on oma olemuselt pigem monokraatliku juhtimismudeliga organisatsioon. Peapiiskop on EELK kõrgeim vaimulik juht ja ülemkarjane, kirikukogu ehk kõrgeima seadusandja ja korraldava organi juhataja, konsistooriumi ehk kirikuvalitsuse president ja piiskopliku nõukogu juhataja, kellel on väga palju õigusi kiriku vaimulikul juhtimisel, vaimulike karjatamisel, õpetuse suunamisel ja kiriku tegevuse juhtimisel mitmel tasandil ja viisil. Riigi ja kiriku vahel avaldub erinevus ka selles, et kirik on episkopaal-sinodaalne.
Suhteliselt vabalt paralleele tõmmates riigi, maakondade ja kohaliku omavalitsuse üksuste vaheliste ülesannete jaotuse ja suhete ning kiriku, praostkondade ja koguduste omavahelise tööjaotuse ja suhete vahel, leiab sarnasusi riigi ka kiriku vahel siingi. Ühine ilmne sarnasus on mõnetine ebaselgus, piiride pidev nihutamine, ülesannete muutmine ja mõni muugi aspekt nii riigis kui ka kirikus. Riigis pole päris riigikeskne ega kogukondlik lähenemine ehedal kujul võimalik, vaid Eesti Vabariigi Põhiseaduses on mitmeid erineva lähenemise tõendeid (Varul jt 1998). Sarnane on ka olukord EELK-s keskvalitsuse ja praostkondade vahel, kuigi on täheldada suundumust, et EELK hakkab liikuma üha enam episkopaalse korralduse suunas. Endine Riigikogu ja põhiseaduse assamblee liige Jüri Adams väidab (2018), et omavalitsusüksuste teoreetilises käsitluses „eeldatakse ekslikult, nagu oleksid kõik omavalitsusüksused ühevõrra võimekad, mis ei vasta muidugi tõele“. Ka EELK-s ei ole vähimatki võimalust eeldada, et kõik kogudused ja praostkonnad oleksid ühevõrra võimekad, kuigi EELK praegune põhiseadus ja kirikuseadustik käsitlevad kõiki kogudusi ja praostkondi ühetaoliselt.
Kokkuvõtvalt võib tõdeda, et EELK põhikiri ja kirikuseadustik vajavad muutmist, kuid väga olulised „põhiseaduslikud“ ja „riigikorralduslikud“ muutmisettepanekud ei olnud piisavalt läbi mõeldud ega argumenteeritud. Piiskopliku nõukogu liikmed algatasid uuesti arutelu nendegi küsimuste üle, mis komisjoni esimehe ja sekretäri väitel olid piiskoplikus nõukogus juba otsustatud.
Identiteedi ja minapildi tähtsus
Tõdesin 22.03.2017 Eesti Kirikus („Luterlastel on vaja tugevdada psühholoogilise ja sotsiaalse vastupidavuse võimet“), et pikemat aega on intensiivselt rünnatud kristlikku elulaadi, usku ja tõekspidamisi, mistõttu kristlastel on vaja tugevdada psühholoogilise kaitse ja sotsiaalse vastupidavuse võimet. Psühholoogilise kaitse tuumjõud on tugev kohane usk, kindel identiteet ja positiivne minapilt ning ühiskonnas saavutatud positiivne kuvand. Identiteet tagab kavatsuste, eesmärkide ja tegevuse suhtelise püsivuse ning võimaldab indiviidil olla mõtestatud suhetes keskkonnaga. Sotsiaalsete gruppide sisesed sidemed luuakse ühiste väärtuste, sümbolite ja traditsioonide pinnal. Sümbolite (lipud, laulud, talitused, rõivastus, tseremooniad, aurahad jne) kaudu tuletatakse rühma liikmetele meelde nende ühist kuuluvust ja lähedust. Seega, luterliku identiteedi säilimiseks on väga tähtis nii õpetuse ja liturgia sisu, kui ka liturgia, talituste ja ametirõivaste vormi ühtsus. Ometigi on EELK-s ülemäära palju killustatust ja ebaühtlust nii usu põhitõdede ja kiriklike talituste kombestiku kui ka identiteedi väliste elementide esitlemisel. Eestimaa luterlike vaimulike tegemisi jälgides pole võimalik selgelt ja kindlalt veenduda, et luterlik kirik on ikka luterlik, mitte anglikaani, roomakatoliku või õigeusu kirik. Olukorras, kus piiskopid, praostid ja õpetajad ei taga ühtset selget ja kindlat luterlikku identiteeti meie kirikus, on ilmikutel ja kirikuvälistel isikutel raske mõista, milline on luteri kiriku põhituum ja identiteet.
Kordan siin üle, et kindlus usus, luterlik identiteet ning valeõpetusest hoidumine ja selle tõrjumine on vältimatu vajadus luterluse kestmiseks ja luterliku identiteedi säilitamiseks. Psühholoogilise ründe põhieesmärk on kahjustada väärikat kuvandit ja lõhkuda ühistunne sootsiumis endas ning ühiskonna ja sootsiumi vahel. Rünnetele on võimalik edukalt vastu seista siis, kui identiteet on tunnetatav ja kirik sisemiselt ühtne ja suurte vastuoludeta. Peapiiskop emeeritus Andres Põder („Meile antud aeg on vaid silmapilk“ – Eesti Kirik 20.11.2019) on nentinud, et luterlik kirik pole pärast rahvakiriku staatuse kaotamist suutnud väga tugevalt mobiliseerida oma liikmeid evangeeliumi kuulutamisele ja oma usu avalikule tunnistamisele. Ei saa üldse välistada võimalust, et EELK täisliikmete arv väheneb ja uute liikmete arv ei kasva seetõttu, et kiriku liikmetel ja kristlaseks saada soovijatel ei ole võimalik aru saada EELK olemusest, õpetusest ja suundumustest. Usu selgus ja kindlus, õige õpetuse levitamine ja valeõpetuse tagasilükkamine on käesoleva aja vältimatud nõuded. Nõustun Andres Põderiga selles, et kõiges ühisele mõistmisele jõudmine nõuaks Heraklese vägitegu, kuid identiteedi tuum ning üldised tunnused ja piirjooned peaksid siiski olema selged. EELK õigusnormistiku muutmise ettevalmistamise komisjon koostöös õpetuskomisjoniga, piiskopliku nõukoguga ja vaimulike konverentsiga peaksid mõtestama meetmed ja sõnastama teesid, mis aitaksid tugevdada EELK psühholoogilist ja sotsiaalset vastupanuvõimet ning kristluse mõju ühiskonnas.
Miks on vaja muuta põhikirja ja kirikuseadustikku?
Kiriku põhikirja ja kirikuseadustiku muutmise sisulisi, õiguslikke ja praktilisi põhjusi on mitmeid.
1. Kõige olulisem põhjus on vastuolu EELK suhtelise väiksuse ja tema pigem suurele organisatsioonile sobiva struktuuri ja juhtimismudeli vahel. EELK annetajaliikmete arv ehk tulubaas väheneb. Vähenev tulubaas nõuab kulukohtade väga hoolikat läbimõtlemist ja suunavõtmist senisest veelgi kasinama ja arukama finants- ja eelarvepoliitika poole.
2. EELK-s on ilmselged identiteedikriisi tunnused ning selle tunnetatavad ja nähtavad tagajärjed.
3. Muutunud on EELK tegelik juhtimiskorraldus ning võivad muutuda ka juhtimismudel ning organisatsiooni ülesehitus ja korraldus. Täiesti mõistetav on ettepanek jätta kirikukohut reguleerivad sätted põhikirjast ja kirikuseadustikust välja, sest kirikukohus pole aastaid pidanud ühtegi asja menetlema ega otsust vastu võtma. Kirikukohtu ülesannet võivad sisuliselt täita mitmed institutsioonid oma pädevuse piires.
4. Ammu on muutunud praostide roll, sest neist on saanud (de jure) konsistooriumi osakonnajuhatajad, kuid nad on ka praostkonna juhid. Praostkonna sinod on praostkonna esinduskogu (§ 42 lg 2) ja praost selle juht. Kavandatud muudatused ei näinud ette selle olukorra lahendamist. Ehk praostid on ikka rollikonflikti olukorras.
5. Ülemäära udune on, ja oleks jäänud ka peale muudatuste jõustumist, olukord piiskoppide ja piiskopkondadega. Nagu ka piiskopkondade, praostkondade ja nende võimupiiridega.
6. Kiriku õigusnormistik on ühelt poolt liiga bürokraatlik ja ülemäära reguleeriv, mistõttu segab see koguduste igapäevast elu. Näiteks õige mitmed aruandlust puudutavad sätted, revisjonikomisjoni või revidendi valimise kohustus koguduse nõukogu liikmete hulgast on tarbetult koguduste elu ahistavad.
7. Samal ajal on puudu norme, mis aitaksid probleeme ennetada või lahendada. Näiteks praost saab kutsuda kokku ja juhatada koguduse juhatuse koosolekut, kui kogudusel ei ole õpetajat või hooldajaõpetajat (KS § 235), aga praostil võiks olla õigus kutsuda kokku tema praostkonnas oleva koguduse juhatuse või nõukogu koosolek, kui ta leiab selleks tähtsa põhjuse. Peapiiskopil ja piiskopil on koguduse juhtimisorgani koosoleku kokkukutsumiseks ja juhataja nimetamiseks nn blanco volitus (KS § 252 lg 1).
8. Peapiiskopil, piiskopil, praostil ega koguduse nõukogul ei ole võimalik otsustada, kas koguduses on allkirjaõigus õpetajal, juhatuse esimehel ja aseesimehel, ega ka peatada neist kellegi allkirjaõigust ajutiselt või alaliselt. Kirev elu kogudustes näitab, et selliseks õiguseks võiks olla koht kiriku põhikirjas. Ometigi on peapiiskopil, piiskopil ja praostil õigus peatada koguduse juhtimisorgani otsus või nõuda selle muutmist (KS § 268), kuigi see on oluliselt karmim õigus, kui kellegi allkirjaõiguse peatamine. Põhimõtteliselt on mõistetav, et ametist on võimalik tagandada või valitud kohalt tagasi kutsuda isik, kes on oma õigust kuritarvitanud, mistõttu allkirjaõiguse peatamine pole vajalik. Niigi ahtakese juhatuse ja nõukogu liikmete valiku ja õpetajate puuduse olukorras ei ole mõistlik näha ainsa lahendusena ette juhatuse liikme või õpetaja ametist tagasikutsumist.
9. On ka vastuolusid põhikirja ja kirikuseadustiku ning kiriku ja riigi õigusnormistiku vahel. Näiteks mõningane tõlgendusvõimalus, kui mitte vastuolu, on EELK PK § 11 (EELK teenistuses olevat vaimulikku ei saa valida koguduse nõukogu ega juhatuse liikmeks) ja § 57 (koguduse õpetaja ja abiõpetaja on juhatuse liige ameti poolest) vahel. Asjatu tõlgendamise võimaluse kõrval on hoopis tähtsam mõelda, kas koguduse õpetaja peab üldse olema koguduse majanduselu juht või üksnes selle vaimulik juht ja karjane, moraalietalon ja esimisjonär. On kogudusi, kus õpetaja on peamiselt keskendunud majandusasjadega sahmerdamisele, aga on kogudusi, kus õpetaja ei osalegi majanduselu korraldamisel aktiivselt. Äkki võiks majanduselu juhtimise jätta nõukogule ja juhatusele, kes on õpetaja abilised. Õpetaja saaks keskenduda misjonitööle, hingehoiule, kristliku elu edendamisele ja usuelu eestvedamisele kogukonnas.
10. Hoopiski ebaõnnestunult on sätestatud juhatuse esimehe ja juhatuse vastutus ning allkirjaõigused sealhulgas. Koguduse õpetajal, juhatuse esimehel ja aseesimehel on õigus esindada kogudust kõikides õigustoimingutes üksi (PK § 60 lg 2), kuid juhatuse esimees vastutab koguduse eelarve õigus- ja sihipärase kasutamise eest (KS § 317 lg 4). Siin on põhimõtteline vastuolu mittetulundusühingute seadusega (MTÜS § 32 lg 2), mille kohaselt juhatuse liikmed, kes on oma kohustuste rikkumisega tekitanud mittetulundusühingule kahju, vastutavad tekitatud kahju hüvitamise eest solidaarselt. On mõistetamatu, miks juhatuse esimees üksi peaks vastutama juhul, kui koguduse õpetaja või juhatuse aseesimees või juhatuse kaks liiget koos on toiminud nõukogu ja juhatuse otsuseid eirates või jätnud neid täitmata või kulutanud koguduse eelarveraha ebasihipäraselt ja ebaotstarbekalt. Väga raske, kui mitte võimatu on leida juhatuse esimehe ja aseesimehe kandidaate olukorras, kus õpetaja ei adu finantsdistsipliini ja vastutustundliku majandamise põhimõtteid või pahatahtlikult eirab neid. Seda vastuolulist ja ebamõistlikku olukorda ei kavatsetud lahendada.
11. Ma ei ole 20-aastase kirikukogu, sinodi ja koguduse nõukogu liikme praktilise kogemuse tulemusena enam veendunud, et mõistlik on EELK PK § 57 olev piirang, mille kohaselt juhatuse esimees ja aseesimees valitakse koguduse nõukogu, mitte täiskogu liikmete hulgast, nagu valitakse teised juhatuse liikmed. Seda pakutud muudatused ei klaarinud.
12. Kirik ja meie osaduskirikud on pideva surve all ja muutumises. On kirikuid, kus usujuhid ei suuda küllaldase meelekindlusega vastu seista kristlikke väärtusi põlgavate või lausa vihkavate seisukohtade levikule ja kiriku vastastele rünnetele ühiskonnas. Tagajärjeks on vajadus kinnitada EELK põhiväärtusi nende muutuste kontekstis. EELK PK § 5 on sõnaselgelt kirjas, et EELK suhteid teiste kirikutega määratlevad õpetusliku sisuga kirikutevahelised kokkulepped, mille on heaks kiitnud kirikukogu. Seetõttu esitasid 17 kirikukogu liiget peapiiskopile arupärimise, et saada teada peapiiskopi seisukoht edaspidise suhte kohta nende EELK-ga altari- ja kantsliosaduses olevate kirikutega, mis on oma usuelu korraldanud põhimõtteliselt teisiti, kui soovis EELK kirikukogu oma 25.11.2009 väljendatud tahtes. Peapiiskopi sõnum on prognoositav, sest Urmas Viilma tõdes 2016. a vaimulike konverentsil peetud kõnes, et kiriku õpetuslikes alustes ja normatiivsetes tõdedes järeleandmisi ei tehta, vaid need tuleb meelde tuletada ja kokku leppida revideerimata. Siiski on näha ja tunda turbulentsi õpetuslike aluste järgimise ja levitamise aspektides, mistõttu on neid vaja meelde tuletada ja jõustada revisjonismi laskumata.
13. Kindlasti avaldab kirikule mõju ka digiajastu oma tulemuste ja tagajärgedega, mis võivad aidata kaasa peapiiskopi ja kirikuvalitsuse vastutusala suurenemisele, praostkondade osatähtsuse vähenemisele ja koguduste tihedamale sidumisele keskvalitsusega. Nendele trendidele tuleb mõelda juba täna. Ka kirikukogu otsuste ettevalmistamisel võiks kasutada digiajastu võimalusi ja küsida kirikukogu liikmetelt juba varakult mittesiduvat arvamust kirikuvalitsuse poolt kavandatava muudatuse kohta.
14. Tormilised muutused üleilmses ja kohalikus keskkonnas võivad tuua kaasa koguduste autonoomia vähenemise. Vähemalt finantsmajandusliku elu korraldamisel ja otsustamisel.
15. Pole ka ühtset selget arusaama vaimulike aktiivses poliitikas osalemise kohta.
Eelnev pole ammendav loend probleemi allikatest. Probleemi allikate, ülemäärase reguleerimise, lünkade ja vastuolude analüüsi oleks pidanud ja peab tegema Komisjon koostöös vaimulike konverentsiga, piiskopliku nõukoguga ja kirikukogu õiguskomisjoniga. Võib siiski tõdeda, et vaatamata parajale probleemipuntrale, ei ole väga kiire muudatus õigusnormistikus vajalik. Festina lente!
Mis läks novembris 2019 valesti?
Normistiku muutmise protsess on kestnud juba kolm aastat, kuid kahjuks päädis see ebaõnnestumisega. Mõned põhjused loetlen järgnevalt.
Esiteks, kahte kolmandikku häälte enamust vajanud põhimõttelise tähtsusega põhikirja muudatused pandi hääletamisele ilma varem vaimulike konverentsil ja piiskoplikus nõukogus tegelikku küllaldast üksmeelt saavutamata.
Teiseks, põhikirja mitu olulist muudatust esitati ühe ettepanekuna. Duos lepores insequens neutrum cepit!
Kolmandaks, kirikuseadustiku mitmed lihthäälteenamust vajanud muudatused esitati samas ettepanekus, kus oli kvalifitseeritud häälteenamust nõudev põhikirja muutmise ettepanek.
Neljandaks, mõni muudatusettepanek ei olnud kooskõlas vältimatu vajadusega vähendada kiriku haldus- ja eelarvekoormust ja lihtsustada juhtimist.
Viiendaks, põhjendamatult eeldati, et kõik esitatud ettepanekud saavad kirikukogus vajaliku arvu hääli. Siinjuures pole tähtis, kas loodeti kirikukogu liikmete hääled saada kätte kavaldamisega või oli see pinnapealsuse ja kiirustamise tagajärg.
Kuuendaks, ei esitatud suure arvu (ligi 40%) õigusnormide muutmise ajendit ning tehtud valikute ja arvukate ettepanekute tagasilükkamise või arvesse võtmata jätmise argumente. Põhikirja muutmise ettepanekute kohta kirjutatud seletuskiri on 18 lehekülje pikkuse tabeli vormis olemas, kuid peamiselt sisutu.
Seitsmendaks, kiriku identiteedi tugevdamist toetavaid ettepanekuid ei olnud, vaid sooviti üksnes teha muudatusi, mis ei parandanuks, vaid pigem halvendanuks olukorda.
Kaheksandaks, ühe koguduse probleeme juhatuses prooviti lahendada üldnormi muutmisega.
Üheksandaks, kiirustamist selgitati sooviga jõustada muudatused 01.01.2020, et olla paremini valmis 2020. aastal algavate üldkiriklike valimiste protsessiks. Tähtaeg on mõistlik ja isegi loogiline, aga seda enam oleks eelnõude esitajatel olnud vaja protsess arukalt lõpule viia. Tõsi, kogudustel, praostkondade sinoditel, piiskoplikus nõukogus ja kirikukogu liikmetel on olnud võimalus diskussioonides osaleda, arvamust avaldada, küsimusi esitada ja ettepanekuid teha, kuid kirikukogule esitatud eelnõud ja kaasnenud ettekanded olid selgelt kasinamad, kui kirikukogu ootas. Mõni olulisim näide järgnevalt.
Üks korralikult lahti harutamata, läbi rääkimata ja argumenteerimata aines on piiskoppide ja piiskopkondadega seonduv. Seletuskirjast loeme, et piiskopliku nõukogu 19.03.2019 ja 09.04.2019 arutelul ei peetud otstarbekaks mõiste „piiskopkond“ kasutuselevõttu ega siduda piiskopi ametiga piiskopkonnale omaseid tunnuseid (piiskopi piirkonna määramine kirikukogul, katedraalkiriku määramine konsistooriumi poolt jms). Piiskopliku nõukogu 15.10.2019 koosolekul juba toetati mõiste „piiskopkond“ kasutamist. Kirikukogu 2019. a sügisistungjärgul avati teema õigustatult uuesti, sest ainestik ei olnud kirikukogus arutamiseks ja otsustamiseks küps. EELK organisatsioon on keerukas, kohmakas ja kallis. Ühtegi halduskoormust suurendavat ja pikal ajajoonel eelarvet koormama hakkavat otsust ei ole vastutustundlik vastu võtta. Piiskopkondade moodustamine eeldaks kasinuseelarve ajastul praostkondade asendumist piiskopkondadega. Mõlemat struktuuri ei ole kirik võimeline rahastama. Mina ilmikuna ei oska hinnata, kui oluline põhimõtteline muudatus see oleks episkopaal-sinodaalses kirikus, aga selle oleksid pidanud kirikukogu liikmetele ühese mõistetavusega selgitama eelnõu esitajad. Kuidas suhestub piiskopkond praostkonnaga? Organisatsiooni ja juhtimise teoreetikud ja praktikud teavad une pealt, et iga uue struktuuri ja juhtimistasandi tekitamine põhjustab kulude kasvu ja lõtkude tekkimise juhtimisahelas. EELK põhikirja §13 1. lõige on küllaldaselt hea sõnastusega: „Piiskop on peapiiskopi alaline asetäitja ja abiline EELK või mõne tema piiskopkonna, diasporaa piirkonna või tööala juhtimisel.“ Peapiiskop on pidanud vajalikuks piiskopkondade moodustamist enda töökoormuse vähendamiseks ja piiskoppide selgema tööjaotuse ja piirkondade määramiseks. Tegelikult pole põhikirja muudatusettepanekud selleks õige meede. Võib rahumeeli nõustuda ettepanekuga, et konsistoorium määrab piiskopile asukoha linna ja katedraalkiriku, kuid see peab jääma paindlikuks, sest paari aasta pärast on piiskop ehk hoopiski Paides või Narvas. Siin peaks piiskopkondade suunas liikumise protsess ka mõneks aastaks lõppema. Kaugema horisondi vaates ei saa välistada, et praostkonnad asenduvadki piiskopkondadega, mida võiks olla kaks kuni neli. Kindlasti ei tohi unustada, et väga olulise tähtsusega on isikute vahelise sobivuse, koostöö ning vastastikuse usaldamise ja austamise faktor. Saarte praostkonna kuulumine Tartus resideeruva piiskopi võimupiirkonda ei olnud juhus ega „näpukas“. Sunniga praostkondade allutamine piiskopile, keda praostkonna kogudused ei soovi vaimulikuks juhiks ja karjaseks, tekitab trotsi, vastutöötamist ja seeläbi nõrgestab kirikut.
Huvitav on, et esitatud eelnõuga (PK § 38) püüti vähendada õpetajate osakaalu piiskoplikus nõukogus. Samal ajal püüti vähendada piiskoplikus nõukogus ka praostide, õpetajate ja kaplanite otsustuspädevust ehk toimub protsess juhtimise tsentraliseerimiseks. Selgitati, et vaimulike konverentsi liikmeid kuulub piisavalt nii piiskoplikku nõukogusse kui kirikuvalitsusse. Ei saa olla kindel, et kirikukogusse mittekuuluvad vaimulike konverentsi liikmed esindavad enda isiklikke eelistusi, selmet esindada vaimulike konverentsil vastu võetud ühiseid seisukohti, kui neil enam ei ole konverentsi selget mandaati.
Põhikirja § 31 esimest punkti soovitakse sõnastada nii, et tulevikus saaks piiskoplik nõukogu võtta vastu otsuseid õpetuse ja liturgia kohta üksnes piiskoppide kogu nõusolekul. Praeguses kirevas ja eklektilises õpetuse ja liturgia olukorras tundub see väga mõistlik mõte olema, kuid mina ilmikuna ei oska hinnata, kuivõrd see on kooskõlas episkopaal-sinodaalse kiriku tuumolemusega või mitte.
Põhikirja soovitakse lisada uus § 391, millega luuakse kirikus uus otsustavja nõuandev organ: piiskoppide kogu. Seletuskirjast loeme, et „Augsburgi usutunnistuse 28. ptk kohaselt seisneb piiskopi amet mh õpetuse üle otsustamises, seepärast eeldatakse, et piiskoplik nõukogu vajab õpetusse ja liturgiasse puutuvate otsuste vastuvõtmiseks piiskoppide kogu nõusolekut.“ Kindlasti on praktilistel kaalutlustel mõistlik võtta piiskopliku nõukogu pädevusest ära usu ja kõlbluse alal üksikute vaidluste lahendamine ja anda see piiskoppide kogule. Põhimõtteliste väitluste ja otsustuste kohaks peab piiskoplik nõukogu jääma. Piiskoppide kogu loomine aitab kindlasti peapiiskoppi vaimuliku juhi, ülemkarjase ja õpetuse üle otsustaja ülesannete täitmisel ning seeläbi kiriku identiteedi tugevdamisel ja evangeeliumiga vastuolus oleva õpetuse hukkamõistmisel. Aga siin on peidus ka riske, mis pole selle artikli teema.
Identiteedi kandja ja tugevdajana on õpetuse aluste ja liturgia kõrval pea sama tähtsana ka vaimuliku teenistusrõivas oma aksessuaaridega. Seetõttu on väga oluline, et luterliku kiriku identiteeti tugevdavad ja esindavad asjad ja märgid on selgelt ja vajalikul määral kirjas ka põhikirjas, jättes ruumi reguleerida vähem tähtsaid variatsioone ja erisusi kirikuseadustikus. Põhikirja § 10 4. lõike pakutud muudatus seda ülesannet ei täitnud. Võis jääda mulje, et tahetakse lubada kogu kireva teenistusrõivaste ja aksessuaaride paleti kasutamist kodurahu huvides, kuid tegelikult oli teenistusriiete loend lünklik. Luterliku kiriku, just nimelt Eestis tavapärase luterliku kiriku identiteedi tugevdamisele ettepanek kaasa ei oleks aidanud. Seletuskirjas küll väideti, et teenistusriietuse kasutamise täpsemat korda kirjeldatakse kirikuseadustiku 2. osa 6. peatükis, aga põhikirjas lõpliku loendina sätestatud teenistusriietuse ja selle aksessuaaride loendit ei saa kirikuseadustikus enam laiendada.
Täiesti ebamõistlik ja koguduste elu piirama hakkav oli katse lahendada ühe koguduse probleeme juhatuse aseesimehega viisil, mis nägi ette koguduse juhatuse aseesimehe valimise üldse normistikust väljutamise. Koguduse nõukogu peaks kutsuma omavoliliselt tegutseja ametist tagasi, mitte algatama kiriku normistiku muutmist. On mitmeid põhjusi, miks kogudused vajavad kolme allkirjaõiguslikku isikut ehk valivad ka juhatuse aseesimehe.
Mõne olulise muudatuse jõuaks XXX kirikukogu 6. istungjärk kevadel vastu võtta ja jõustada 01.11.2020, kui kirikukogule esitatakse otsustamiseks läbimõeldud ja argumenteeritud ettepanekud, mis suurendavad õigusselgust, vähendavad haldus- ja finantskoormust ning tugevdavad kiriku identiteeti. Arukas on esitada 2/3 häälte enamust nõudvad põhikirja muutmise ettepanekud igaüks eraldi või üksnes koos kirikuseadustiku muutmise nende ettepanekutega, mida soovitakse kehtestada põhikirja sama volitusnormi alusel. Ammendav ja mõistetav argumendistik on loomulik edu eeldus. Seadusandluse loomulik printsiip on, et vaikimisi kukuvad menetlusest välja kõik need kirikuseadustiku muutmise ettepanekud, mis olid tehtud selgitamaks ja täpsustamaks kirikukogus vastu võtmata jäänud põhikirja sätet. Mõistagi on vaja hoiduda talle sabana pendeldamast, sest ebakindlus, tegeliku mõtte varjamine ja kõigile meeldida tahtmine viib kaotuseni, nagu veenvalt tõendas Jeremy Corbyni juhitud Tööpartei kaotus ennetähtaegsetel parlamendivalimistel detsembris 2019.
Raivo Linnas (1961), PhD (avalik haldus), on EELK XXX kirikukogu, Ida-Harju praostkonna sinodi ja Kuusalu Laurentsiuse koguduse nõukogu liige.
Vallo Ehasalu, „Piiskopiametist ja piiskopkondadest“ (K&T nr 423, 17.01.2020)


text:
tingimuslik tehing
õigustoiming
nõusolek ja heakskiit
Kokku: 36| Näitan: 1 - 20
2-18-4121/9 Riigikohtu tsiviilkolleegium 10.10.2018
ÄS § 184 lg 1
ÄS § 144 lg 3
ÄS § 33 lg 5
ÄS § 33 lg 6
Seadus eristab olukorda, kus osaühing taotleb sellise juhatuse liikme registrisse kandmist, kes ei ole kandeavalduse esitamise ajal äriregistrisse kantud juhatuse liige (ÄS § 184 lg 1 kolmas lause), olukorrast, kus äriühing teatab registripidajale, et isik, kes on juba varem kantud juhatuse liikmena registrisse, on jätkuvalt juhatuse liige (ÄS § 184 lg 2 kolmas lause). (p 12) Juhatuse liikmeks olek on võimalik osanike otsusega tagasiulatuvalt heaks kiita ja kui ka juhatuse liige on teinud sellekohase tahteavalduse, loetakse juhatuse liikme ametiaeg tagasiulatuvalt pikenenuks (vt Riigikohtu 8. oktoobri 2008. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-65-08, p-d 33 ja 34). (p 13) Olukorras, kus isikud, kelle juhatuse liikmena registrisse kandmist avalduses taotletakse, on varem olnud juhatuse liikmed, kuid on seejärel registrist kustutatud, ja osanikud otsustavad nende ametiaega tagasiulatuvalt pikendada ning pikendavad sama otsusega ametiaega ka edasiulatuvalt, ei saagi osaühing esitada registripidajale juhatuse liikmete valimise otsust, vaid saab esitada üksnes nende ametiaja pikendamise otsuse. Kui selline otsus on registripidajale esitatud, ei või registripidaja kande tegemisest keelduda põhjendusega, et talle ei ole esitatud juhatuse liikmete valimise otsust. (p 15) ÄS § 33 lg-test 5 ja 6 järeldub, et registripidaja saab kontrollida nii seadusega nõutavate dokumentide olemasolu kui ka nende vastavust seaduse nõuetele. Mh peab registripidaja nt äriühingu otsuse esitamisel kontrollima peale dokumendi enda olemasolu mh ka osanike pädevust (ÄS § 168) ja otsuse vastuvõtmise protseduurilise korra järgimist, nt kvooruminõude täitmist, samuti seaduses nõutud andmete märkimist otsuses. Seadus nõuab, et registripidaja peab kontrollima, kas talle esitatavad dokumendid vastavad seadusega sätestatud vormi- ja ka minimaalsetele sisunõuetele (vt Riigikohtu 4. veebruari 2009. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-139-08, p 8). (p 16) Registripidajal on talle esitatud äriühingu organi otsuse sisu hindamisel mh õigus teha kindlaks otsuses väljendatud tahe. Osanike otsus on tehing tsiviilseadustiku üldosa seaduse (TsÜS) § 67 lg 1 mõttes, mis kujuneb osanike häälte kui tahteavalduste kogumist ja on suunatud mingi kindla õigusliku tagajärje saavutamisele (vt Riigikohtu 20. juuni 2013. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-72-13, p 21). Osanike otsuse kui mitmepoolse tehingu tõlgendamisele saab mh kohaldada VÕS §-s 29 sätestatud lepingu tõlgendamise reegleid (vt ka Riigikohtu 20. juuni 2013. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-72-13, p 22). Kui osanikud on teinud otsuse, millega nad on juhatuse liikmete ametiaega pikendanud nii tagasiulatuvalt kui ka edasiulatuvalt, siis on osanike ühine tahe see, et kõnealused isikud oleksid ka edaspidi osaühingu juhatuse liikmed. (p 17) Kui kandeavalduses taotletakse kande tegemist osakapitali suuruse muutmise ja põhikirja uue redaktsiooni kinnitamise aja kohta, siis on piisav kui avaldusele alla kirjutanud isik on valitud juhatuse liikmeks. ÄS § 144 lg 3 järgi kirjutab äriregistrile esitatavale avaldusele, mis ei ole juhatuse liikme kannet taotlev avaldus, alla juhatuse liige. Seadus ei näe ette, et see peaks olema registrisse kantud juhatuse liige. Samuti on piisav, kui varem juhatuse liikmeks olnud, kuid seejärel ametiaja möödumise tõttu äriregistrist kustutatud juhatuse liikme ametiaega on osanike otsusega pikendatud nii tagasiulatuvalt kui ka edasiulatuvalt. (p 20)
Juhatuse liikmeks olek on õigussuhe osaühingu ja juhatuse liikme vahel, milleks on vajalik mõlema poole tahteavaldus. Kui isik vaatamata ametiaja möödumisele jätkab tegutsemist juhatuse liikmena, võivad osanikud tema juhatuse liikmena tegutsemise tagasiulatuvalt heaks kiita, mille tulemusena saab juhatuse liikme ametiaja lugeda tagasiulatuvalt pikendatuks (vt Riigikohtu 8. oktoobri 2008. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-65-08, p-d 33 ja 34). Seega juhatuse liikmeks olek on võimalik osanike otsusega tagasiulatuvalt heaks kiita ja kui ka juhatuse liige on teinud sellekohase tahteavalduse, loetakse juhatuse liikme ametiaeg tagasiulatuvalt pikenenuks (p 13) Kui osanikud on teinud otsuse, millega nad on juhatuse liikmete ametiaega pikendanud nii tagasiulatuvalt kui ka edasiulatuvalt, siis on osanike ühine tahe see, et kõnealused isikud oleksid ka edaspidi osaühingu juhatuse liikmed. (p 17)
3-2-1-21-14 Riigikohus 09.04.2014
TLS § 95 lg 2
TLS § 104 lg 1
TsÜS § 75 lg 1
Töölepingu ülesütlemise avaldusest peab nähtuma lepingut üles öelda sooviva poole tahe vabastada pooled lepinguliste kohustuste edasisest täitmisest (Riigikohtu 7. detsembri 2011. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-117-11, p 17). Töölepingu ülesütlemise avalduse tõlgendamisel tuleb lähtuda tahteavalduse tõlgendamise reeglitest (TsÜS § 75 lg 1). (p 11)
Kui töötaja vaidlustab töölepingu ülesütlemise, mida tööandja ei ole põhjendanud, peab kohus tuvastama, kas ülesütlemiseks on alust ja ülesütlemine vastab seaduse nõuetele (st kas täidetud on ülesütlemise materiaalsed ja formaalsed eeldused). (p 10)
3-2-1-156-05 Riigikohus 19.12.2005
Töölepingu lõpetamisest etteteatamine on tahteavalduse tegemine TsÜS § 69 mõttes. TsÜS § 69 lg-s 2 sätestatud mõistlik võimalus tahteavaldusega tutvuda ei tähenda seda, et tahteavalduse saaja peab selle kättesaaduks lugemiseks tahteavaldusest teada saama. Tahteavaldus tuleb lugeda kättesaaduks ajast, mil tahteavalduse saajaga sarnasel isikul oleks tavapärastel asjaoludel võimalus tahteavaldusest teada saada.
Töölepingu lõpetamisest etteteatamine on tahteavalduse tegemine TsÜS § 69 mõttes. Seega ka töölepingu lõpetamisest teatamise puhul ei tule selgitada mitte seda, kas töötaja sai vastava teate saatmisest teada või selle tegelikult kätte, vaid seda, millal tekkis töötajal mõistlik võimalus teatega tutvuda. Tööandja ei või töölepingut lõpetada tagasiulatuvalt, kuna siis ei ole reaalselt võimalik korraldada lõpparve maksmist ja tööraamatu töötajale andmist TLS § 74 lg-s 2 sätestatud tähtajal. Elukoha ajutisest muutusest tööandjale teatamata jätmisega olukorras, kus oli teada, et eksisteerib koondamise võimalus, on töötaja jätnud täitmata oma kohustuse informeerida tööandjat ja võtnud sellega enda kanda teate kättesaamise riski. Kui töölepingu lõpetamist pole võimalik töötajale teatavaks teha töökohas, tuleb tööandja kohustus teatada töötajale töölepingu lõpetamisest lugeda täidetuks, kui vastav teade on tähitud kirjaga saadetud töötaja poolt tööandjale teatatud viibimiskohta.
3-2-1-106-05 Riigikohus 30.11.2005
Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi otsus nr 3-2-1-97-99.
KÜS § 2 lg 1 kohaselt võib korteriühistu korteriomanike huvides oma nimel sõlmida ühisveevärgi ja kanalisatsiooniteenuse osutamise lepingu. Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi otsus nr 3-2-1-111-04.
ÜVVKS § 3 lg 1 tähenduses mõeldakse korteriomandite korral kinnistu all maatükki, mitte iga korteriomandit. ÜVVKS § 8 lg-st 1 ei tulene, et vee-ettevõtja kliendiks on korteriomanike kaasomandis oleva kinnistu mõttelise osa iga omanik eraldi.
3-2-1-100-05 Riigikohus 07.11.2005
Vaikimist ja tegevusetust loetakse VÕS § 20 lg 2 kohaselt nõustumuseks (aktseptiks) üksnes siis, kui see tuleneb seadusest, lepingupoolte kokkuleppest, pooltevahelisest praktikast või nende tegevus- või kutsealal kehtivatest tavadest.
Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi otsus nr 3-2-1-75-03.
Pooltevahelise praktika korral, kus enne tarnet kirjalikke müügilepinguid ei sõlmitud tuli hinnata, kas ostja vaikimine ja tegevusetus pärast kauba vastuvõtmist ja müüjalt arvete saamist tähendab aktsepti müüja poolt arvetes sisalduvate maksetähtaegade ja viivise osas. Kui kohus leiab, et vaikimine ja tegevusetus ei tähenda maksetähtaegade ja viise suuruse osas aktsepti, tuleb rakendada maksetähtaegade kindlakstegemiseks VÕS § 82 lg-t 3 ning mõista maksetähtaegade rikkumise korral kostjalt hageja kasuks välja seadusest tulenev viivis.
3-2-1-72-05 Riigikohus 13.09.2005
Tahteavaldus on mõistlik anda kätte viisil, mida tahteavalduse tegija saab hilisema võimaliku vaidluse käigus usaldusväärselt tõendada. Kirjaliku dokumendina vormistatud tahteavalduse isiklikul üleandmisel on võimalik selle hilisema tõendamise jaoks võtta saajalt allkiri või tahteavaldus üle anda tunnistajate juuresolekul.
Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi otsus nr 3-2-1-103-97. Tahteavalduse tegemise ja kättetoimetamise tõendamise koormus lasub tahteavalduse tegijal.
Kui apellatsioonkaebuses vaidlustatakse esimese astme kohtu otsust mõne tunnistaja ütlusel, eksperdi arvamusel või poole vande all antud seletusel põhineva asjaolu osas, ei ole ringkonnakohtul TsMS §-st 332 tulenevalt õigust kohtuotsust selles osas muuta, märkimata põhjusi, miks neid tõendeid tuleb teisiti hinnata, või tunnistajat, eksperti või poolt vande all vahetult üle kuulamata.
Kohtulahendist peavad nähtuma ja kontrollitavad olema kohtu motiivid, miks viivist või leppetrahvi vähendati.
Ringkonnakohus peab uue otsuse tegemisel juhinduma lisaks TsMS § 330 lg-le 4 ka TsMS § 231 lg 4 lausetest 2-4, mille kohaselt kohus peab otsuses põhjendama, miks ta ei nõustu hageja või kostja väidetega, analüüsima otsuses kõiki kogutud tõendeid ning kui ta mõnda tõendit ei arvesta, peab ta seda otsuses põhjendama.
See, et pooled on tavaliselt vahetanud taheteavaldusi kirja teel, ei välista poolte õigust teha tahteavaldusi teatavaks teisele poolele isiklikult.
3-2-1-69-05 Riigikohus 14.06.2005
Asja hoidmise ja säilitamise kohustused võivad tuleneda erinevatest lepingutest. Seega tuleb kindlaks teha pooltevaheliste õiguste ja kohustuste iseloom, s.o mille järgi ja mille eest nende kohustuste rikkuja vastutab.
Rikkudes TsMS § 330 lg 4 jättis ringkonnakohus tuvastamata, millist teenust vaidlusaluse lepingu järgi osutati, millised olid lepinguosaliste kohustused ja millist kokkulepitud kohustust kostja rikkus ning kas lepingu rikkumise ja kolmanda isiku kahju vahel on põhjuslik seos.
Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi otsus nr 3-2-1-41-05.
3-2-1-24-05 Riigikohus 04.04.2005
Vastavalt TsÜS § 69 lg-le 1 tuleb tahteavalduse saajale suunatud tahteavaldus tahteavalduse tegija poolt väljendada ja see muutub kehtivaks kättesaamisega. Kui tahteavalduse saaja väidab, et ta ei viibinud elukohas, tuleb kohtul lähtuda sama paragrahvi teisest lõikest ja hinnata, kas tahteavalduse saajal oli mõistlik võimalus avaldusega tutvuda.
eluruumi üürileping
üürilepingu ülesütlemine
VÕS § 313 lg-s 2 viidatud juhtudel on põhjus üürilepingu erakorraliseks ülesütlemiseks eelduslikult mõjuv ja erinevalt § 313 lg-s 1 sätestatud üldreeglist peab huvitatud isik tõendama, et põhjus pole mõjuv. Seega, kui kohus tuvastab, et üürilepingu ülesütlemiseks oli VÕS § 316 lg 1 p-s 1 sätestatud alus, siis on põhjus ülesütlemiseks eelduslikult mõjuv ja lepingupoolte huvisid ei pea kaaluma. Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi otsus nr 3-2-1-146-04.
3-2-1-129-04 Riigikohus 30.11.2004
Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi otsused nr 3-2-1-35-04 ja 3-2-1-115-04.
3-2-1-87-04 Riigikohus 29.09.2004
Frantsiisivõtjatega sõlmitud ostu-müügilepingutes sätestatud omandireservatsiooni klausel on siduv ka siis, kui see ei sisaldu raamkokkuleppes, mis sätestab lepingute sõlmimise frantsiisivõtjatega.
Tulenevalt TsMS § 171 lg-st 1 peab kohus andma poolele võimaluse tema poolt oluliseks peetava asjaolu tõendamiseks, kui pool ei ole seda ise teinud. Kui kohus seda ei tee, ei saa ta kohtuotsuses sellele asjaolule ka tugineda.
Ostu-müügilepingus sätestatud tütaräriühingute kohustuste üleminek ei sõltu ainuüksi asjaolust, kas äriühingute ühinemine viidi lõpule või mitte.
3-2-1-93-04 Riigikohus 29.09.2004
Kohtuotsuse resolutsioon ei või sisaldada seisukohta nõude osas, mida apellatsioonimenetluses ei vaidlustatud ja läbi ei vaadatud.
3-2-1-35-04 Riigikohus 30.03.2004
Kui poolte ühine tahe pole üheselt selge, siis tuleb lepingut tõlgendada nii, nagu lepingupooltega sarnane mõistlik isik seda samadel asjaoludel pidi mõistma.
Leides, et pooled leppisid kokku võimatus lepingutingimuses, ületas apellatsioonikohus TsMS § 229 mõttes haginõude piire, kuna kumbki pooltest ei tuginenud asjaolule, et tegemist oleks olnud võimatu tingimusega, mille kohta oli tehingu tegemise ajal teada, et ta kindlasti ei saabu.
Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi otsused nr 3-2-1-90-02 ja nr 3-2-1-19-03.
3-2-1-26-04 Riigikohus 08.03.2004
Lepingu kohta käivate sätete kohaldamiseks tuleb tuvastada, et poolte tegelikuks vastastikuseks tahteks oli sõlmida just see leping.
Lepingu tõlgendamisel tuleb lähtuda poolte tegelikust tahtest, arvestades kõiki kohtule esitatud asjaolusid ning seda, kuidas lepingupooled ise sõlmitud lepingut mõistsid. Konkreetse lepingu kohta käivate sätete kohaldamiseks tuleb tuvastada, et poolte tegelikuks vastastikuseks tahteks oli sõlmida just see leping.
Ringkonnakohtu otsusest ei selgu, miks kohus jätab õigussuhte kindlakstegemisel arvestamata poolte väited tagatislepingu sõlmimise kohta, miks ei kinnita kohtu arvates lepingupoolte esitatud tõendid tagatislepingu sõlmimist ja milliste tõendite põhjal on kohus teinud järelduse hoiulepingu sõlmimise kohta.
Kuni 01.09.1994 kehtinud TsK § 5 ei sätestanud võlasuhete tekkimise aluste ammendavat loetelu ega välistanud poolte kokkulepet sellises kohustise täitmise tagamise viisis, mida polnud seaduses nimetatud, kuid mis ei olnud sellega vastuolus. Samal ajal kehtinud AÕS §-de 1 ja 5 järgi said lepingupooled kokku leppida üksnes seaduses sätestatud asjaõiguslikes tagatistes.
3-2-1-136-03 Riigikohus 02.12.2003
Edasikindlustuslepingu tõlgendamisel rikkus ringkonnakohus kuni 01.07.2002 kehtinud TsÜS § 64 lg 1, mille kohaselt lähtutakse tehingu tõlgendamisel tehingu teinud isikute tegelikust tahtest, kui tehingu sisust ei tulene teisiti. Edasikindlustuslepingus väljendus poolte tahe aktsepteerida ühtse büroodevahelise lepingu tingimusi ning lugeda edasikindlustusjuhtum saabunuks kahjuhüvitise välja-maksmisega nimetatud rahvusvahelise lepingu alusel. Edasikindlustusleping ei andnud kindlustuspoliisi kehtivusele teistsugust tähendust, kui see oli määratletud rahvusvahelises lepingus.
Ringkonnakohtu otsus ei vasta TsMS § 330 lg-s 4 ja § 231 lg-s 4 sätestatule, kuna selles pole märgitud mitte ühtegi materiaalõiguse normi, mida kohus vaidluse lahendamisel kohaldas. Selline protsessiõiguse normi rikkumine viis tuvastatud asjaoludest väära järelduse tegemiseni ning materiaalõiguse normi väära kohaldamiseni.
rahvusvaheline liikluskindlustus
Rahvusvahelise liikluskindlustuse lepingu tingimusi ei saanud vaadelda lahus ühtses büroodevahelises lepingus (Casablanca leping) märgitust.
3-2-1-127-03 Riigikohus 10.11.2003
Poolte tegeliku tahte väljaselgitamisel tuleb arvestada ka terminoloogiat, mida pooled oma majandustegevuse raames sõlmitud lepingutes kasutavad. Samuti seda, kuidas lepingupooled ise on sõlmitud lepingut mõistnud.
tehingu notariaalne tõestamine
Lepingu sõlmimise ajal kehtinud AÕSRS § 13 lg 6 redaktsiooni järgi pidi ehitise või selle osa võõrandamise tehing olema notariaalselt tõestatud. Notariaalse tõestamise nõude eesmärgiks oli tehingupoolte kaitse läbimõtlematu tegevuse eest ehitise kui väärtusliku vallasasja võõrandamisel - notariaalse tõestamise hoiatusfunktsioon. Hoiatusfunktsiooni täitmiseks tuli notariaalselt tõestada ka võlaõiguslik leping.
Asjaolu, et lepingu järgi ei toimunud ehitise omandamist, ei välista, et tegemist oli müügilepinguga. Lepingu sõlmimise ajal kehtinud TsK § 242 lg 1 kohustas küll müüjat andma asja ostja omandisse, kuid omandiõigus ei läinud üle müügilepinguga. Omand ehitisele kui vallasasjale anti AÕS § 92 lg 1 järgi üle asjaõiguslepinguga ehk kokkuleppega omandi ülemineku kohta.
kohustuse täitnud käendaja õigused
Tsiviilkoodeks ei reguleerinud kohustusega ühinemist. Seaduse analoogia alusel on sellisele suhtele võimalik kohaldada tsiviilkoodeksi käenduse sätteid, kuna teise võlgniku astumine esimese võlgniku kõrvale toimub võla tasumise tagamise eesmärgil. Sellisele suhtele tuleb kohaldada ka TsK § 208 lg-s 2 sätestatut, mille kohaselt on käendajal õigus esitada kreeditori nõude vastu kõik vastuväited, mida oleks võinud esitada võlgnik ise.
3-2-1-98-03 Riigikohus 23.09.2003
Lepinguliste vaidluste lahendamisel tuleb arvestada ka lepingu sõlmimisele eelnenud pooltevahelisi suhteid, mis kujunesid riigihanke käigus, ning poolte käitumist lepingu täitmise ajal.
Apellatsioonikohus rikkus otsuse tegemisel TsMS § 171 lg 1, jättes protsessiosalistele tagamata asjas tähtsate asjaolude väljaselgitamise võimaluse. Tsiviilõiguses kehtib üldine põhimõte, mille kohaselt tuleb kahjuhüvitisest maha arvata igasugune kasu, mida kahjustatud isik sai kahju tekitamise tõttu.
Saamata jäänud tulu suuruse kindlakstegemisel tuleb kahju saanud isiku reaalselt võimalikust sissetulekust maha arvata vajalikud kulutused, mis kahju saanud isik sellise sissetuleku saamiseks pidanuks tegema.
Tuvastatud ei ole, et tööettevõtjale oleks esitatud lepingu kohaseid pretensioone töö koguse ja kvaliteedi suhtes. Seega ei olnud tellijal õigust lepingut enne tähtaega lõpetada.
3-2-1-93-03 Riigikohus 10.09.2003
Apellatsioonikohus on kindlustuslepingu tõlgendamisel poolte tegeliku tahte kindlakstegemisel võtnud põhjendatult aluseks kindlustuslepingu lahutamatuks osaks olevad kodukindlustuse tingimused, kodukindlustuse soovi-avalduse ning kindlustatava vara nimekirja.
Kindlustusinspektsiooni arvamused, mis sisaldavad õiguslikku hinnangut pooltevahelistele lahkarvamustele (seoses kindlustuslepingu tõlgendamisega), ei ole käsitatavad TsMS § 117 lg-s 3 nimetatud asja tundva asutuse arvamusena, sest selle sätte mõtte kohaselt ei ole mõeldud arvamust, mis on antud õiguslikes küsimustes.
3-2-1-72-03 Riigikohus 09.06.2003
TMS § 34 lg 1 p 4 kohaselt peatab kohtutäitur täitemenetluse vara arestist vabastamise hagi esitamise korral selle vara osas, mille suhtes hagi esitati. Vastasel korral võiks õiguskord olla liigselt koormatud hilisemate nõuete lahendamisega.
õiguse analoogia
Seaduse lünkade korral on kohtul seaduse analoogia alusel võimalik lüngad täita, sh vajalikel juhtudel laiendada TMS § 34 lg-s 1 märgitud täitemenetluse peatamise aluseid, mil kohtutäitur peab menetluse peatama.
Pärimisseaduse § 115 lg-s 1 nimetatud pärandi vastuvõtmine on ühepoolne tehing, sest see sisaldab kindla õigusliku tagajärje kaasatoomisele suunatud tahteavaldust (TsÜS § 67 lg 1).
tühistamise tähtajad ja kord
Kuna pärandi vastuvõtmise tühistamise avalduse tegemisel ei pruugi avaldajale teada olla kõik tema avaldusest puudutatud isikud, tuleb pärandi vastuvõtmise tühistamise avaldus TsÜS § 98 järgi teatavaks teha avalikkusele.
tühise tehingu tagajärjed
Pärandi vastuvõtmise tühistamise avaldus on tühine, kuna see ei olnud tehtud avalikkusele. Seega ei olnud ka alust täitemenetluse peatamiseks või lõpetamiseks.
Kohtulahendi resolutsioon peab olema üheselt arusaadav ja täidetav ka lahendi muid osi arvestamata.
3-2-1-49-03 Riigikohus 13.05.2003
Laevakinnistusraamatu pidajale esitatud avalduse puhul on tegemist küll avaldusega avaliku võimu kandjale avalik-õiguslikus suhtes, kuid tegemist on ka kindla õigusliku tagajärje - laeva kustutamine laevakinnistusraamatust - saamise tahteavaldusega. Seepärast on sellisele tahteavaldusele kohaldatavad tehingu vorminõuded.
kinnisomandi tekkimine
LAÕS § 9 järgi on laevakinnistusraamatusse kantud laeva omandiõiguse üleminekuks kaks eeldust - kokkulepe omandi ülemineku kohta ja kande tegemine laevakinnistusraamatusse. Omandi üleandmise kokkulepe peab olema alati notariaalselt tõestatud, kui omanik vahetub nii, et sellega ei kaasne laeva kustutamist laevakinnistusraamatust.
õigus võrdsele kohtlemisele
Laeva lipuõiguse ja laevaregistrite seaduse § 55 lg 8 kohtleb erinevalt laevaomanikke, kes taotlevad laeva kustutamist laevakinnistusraamatust omandi ülemineku tõttu välismaisele isikule, ja laevaomanikke, kes taotlevad laeva kustutamist laevakinnistusraamatust seetõttu, et laev on hukkunud või loetud hukkunuks või kui laev on muutunud kasutamiskõlbmatuks (LaevaRS § 51 lg 3). Erinev kohtlemine on sätestatud seadusega, vastab õigusselguse põhimõttele ning ei ole meelevaldne ja selleks on mõistlik põhjus.
õigus heale haldusele
Põhiõigus heale haldusele kohaldub kohtumenetluses, kui menetluse eesmärgiks ei ole sisuliselt õigusemõistmine, vaid haldustoimingud. Tsiviilkohtumenetluses on selleks hagita menetlus, eelkõige avalike registrite pidamine.
Laeva lipuõiguse ja laevaregistrite seaduse § 55 lg 8 riivab PS § 32 lg-s 2 sätestatud igaühe õigust enda omandit vabalt vallata, kasutada ja käsutada. Riive on formaalselt ja materiaalselt põhiseaduspärane ning seega kooskõlas PS § 32 lg-ga 2.
TsMS § 211 lg 1 kohaselt on kohtumäärus kohtulahend, millega asja sisuliselt ei otsustata. Vaidlusalusel juhul on kaevatavaks kohtulahendiks nimelt kohtulahend, millega asja sisuliselt ei lahendatud, vaid määrati tähtaeg puuduste kõrvaldamiseks. Seega oleks kohus pidanud määrusele esitatud vastulause lahendama määrusega.

matches:
§ 184
§ 144
§ 33
§ 33
§ 184
§ 184
§ 33
§ 168
§ 67
§ 144
Riigikohus
§ 95
§ 104
§ 75
§ 75
kohus
Riigikohus
§ 69
§ 69
§ 69
§ 74
Riigikohus
§ 2
§ 3
§ 8
Riigikohus
§ 20
kohus
§ 82
Riigikohus
§ 330
§ 231
kohus
Riigikohus
§ 330
Riigikohus
§ 69
§ 313
§ 313
kohus
§ 316
Riigikohus
Riigikohus
§ 171
kohus
kohus
Riigikohus
Riigikohus
§ 229
Riigikohus
kohus
kohus
§ 5
Riigikohus
§ 64
§ 330
§ 231
kohus
Riigikohus
§ 13
§ 242
§ 92
§ 208
Riigikohus
§ 171
Riigikohus
§ 117
Riigikohus
§ 34
§ 34
§ 115
§ 67
§ 98
Riigikohus
§ 9
§ 55
§ 51
§ 55
§ 32
§ 32
§ 211
kohus