Rae valla Alaealiste komisjoni põhimäärus – Riigi Teataja
Rae valla Alaealiste komisjoni põhimäärus
Rae valla Alaealiste komisjoni põhimäärus - sisukord
§ 2 Komisjon oma põhiülesande täitmiseks
§ 4 Komisjoni töö lõpetamine
RT IV, 06.03.2014, 73
Vastu võetud 01.10.2013 nr 35
Määrus kehtestatakse „Kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse“ § 6 lg 1, Alaealiste mõjutusvahendite seaduse § 11 lg 2 ja Rae valla põhimääruse § 43 lõike 4 alusel.
(1) Alaealiste komisjon on vallavalitsuse juures tegutsev komisjon (edaspidi komisjon).
(2) Komisjoni juriidiline aadress on Aruküla tee 9, Jüri alevik.
(3) Komisjoni põhiülesandeks on oma haldusterritooriumil alaealistega tehtava kriminaalpreventiivse töö koordineerimine, samuti alaealistele õiguserikkujatele määratud mõjutusvahendite kohaldamise abil nende elu korraldamine ja alaealiste järelevalvetuse ning õiguserikkumisi soodustavate tegurite vähendamine.
§ 2. Komisjon oma põhiülesande täitmiseks
(1) töötab välja alaealiste kriminaalpreventiivse tegevuse abinõud oma asukohajärgsel haldusterritooriumil ja esitab need kinnitamiseks teda moodustanud organile;
(2) teeb koostööd kohalike omavalitsustega kriminaalpreventiivse tegevuse edendamiseks ning teeb ettepanekuid maa-, valla-, linna- või linnaosavalitsusele kriminaalpreventiivse tegevuse paremaks korraldamiseks;
(3) annab hinnangu oma asukohajärgsel haldusterritooriumil läbiviidavatele sotsiaalprogrammidele ja kriminaalpreventiivsetele noorsooprogrammidele ning teavitab antud hinnangust nimetatud programmide finantseerijaid;
(4) teeb koostööd vabatahtlikega, kes soovivad osaleda alaealiste kriminaalpreventiivse tegevuse edendamisel;
(5) koostab andmebaasi alaealistest, kelle õiguserikkumiste asju on komisjon arutanud.
(6) Komisjoni esimees esitab vähemalt üks kord aastas komisjoni tööst aruande teda moodustanud organile.
(7) Komisjon juhindub oma tegevuses seadustest, nende alusel antud õigusaktidest ja käesolevast põhimäärusest.
(1) Komisjoni istungid toimuvad vastavalt vajadusele, kuid mitte harvem kui üks kord kvartalis.
(2) Komisjoni tööd korraldab komisjoni sekretär, kes:
1) valmistab ette komisjoni istungi päevakorra ja esitab selle kinnitamiseks komisjoni esimehele;
2) teavitab komisjoni esimehe poolt määratud isikuid, kelle osalemine asja arutamisel on vajalik, vähemalt üks nädal enne alaealise õiguserikkumise asja arutamist komisjoni istungil selle toimumise ajast ja kohast;
3) nõuab vastavalt alaealise mõjutusvahendite seaduse paragrahvi 15 lõikele 1 vajalikke materjale isikutelt, kellel võib olla asjassepuutuvat informatsiooni alaealise ja tema poolt toimepandud õiguserikkumise kohta;
4) saadab komisjoni liikmetele ja vajadusel kohaliku omavalitsuse esindajale komisjoni istungi päevakorra;
5) kogub informatsiooni seadusest tulenevate alaealiste mõjutusvahendite rakendamise võimaluste kohta komisjoni asukohajärgsel haldusterritooriumil;
6) võimaldab alaealise esindaja taotlusel alaealisel ja tema esindajal enne komisjoni istungi toimumist tutvuda allkirja vastu alaealise ja tema õiguserikkumise kohta kogutud materjalidega või nimetatud taotluse mitteesitamisel tutvustab kogutud materjale alaealisele ja tema esindajale istungil allkirja vastu;
7) vormistab vastavalt alaealise mõjutusvahendite seaduse paragrahvile 18 komisjoni otsuse alaealise sundtoomise kohta komisjoni istungile ning edastab selle politseile;
8) protokollib komisjoni istungid;
9) teeb komisjoni otsuse teatavaks alaealisele ja tema esindajale allkirja vastu pärast vastava otsuse tegemist hiljemalt seitsme tööpäeva jooksul ning annab otsuse ärakirja alaealise esindajale ning alaealiste mõjutusvahendi kohaldajale;
10) teavitab alaealise teadmisel ja komisjoni otsusel alaealise töökohta või õppeasutust komisjoni otsusest seitsme tööpäeva jooksul, arvates selle tegemisest.
(3) Komisjoni asjaajamise eest vastutab komisjoni esimees. Komisjoni asjaajamist korraldavad komisjoni esimees ja sekretär.
(4) Komisjoni asjaajamise toimikud hoitakse komisjoni sekretäri juures.
(5) Komisjoni töö organisatsioonilise ja tehnilise teenindamise tagab vallavalitsuse haridus- ja sotsiaalamet.
(6) Komisjoni liikmetel on õigus saada oma töö eest tasu.
(7) Komisjoni põhikirja ja selle muudatused kinnitab Rae Vallavalitsus.
§ 4. Komisjoni töö lõpetamine
Komisjoni tegevus lõpetatakse komisjoni moodustanud organi korraldusega.
Käesolev määrus jõustub kolmandal päeval peale avalikustamist


Veise-, sea- ja lambarümpade kvaliteediklasside määramise täpsemad nõuded ning kvaliteediklasside määramiseks tunnustamise kord – Riigi Teataja
Veise-, sea- ja lambarümpade kvaliteediklasside määramise täpsemad nõuded ning kvaliteediklasside määramiseks tunnustamise kord
Veise-, sea- ja lambarümpade kvaliteediklasside määramise täpsemad nõuded ning kvaliteediklasside määramiseks tunnustamise kord - sisukord
§ 2 Veise-, sea- ja lambarümba kvaliteediklassi määramine
§ 3 Veise-, sea- ja lambarümba kvaliteediklassid
§ 4 Veise-, sea- ja lambarümba märgistamine ning teatise esitamine
§ 5 Veise-, sea- ja lambarümba kvaliteediklassi määramise kontroll
§ 6 Veise-, sea- ja lambarümba kvaliteediklassi määramiseks tunnustamise kord
RT I, 03.07.2018, 7
Vastu võetud 27.06.2018 nr 41
Määrus kehtestatakse Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse § 60 lõigete 2 ja 4, komisjoni delegeeritud määruse (EL) 2017/1182, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 1308/2013 liidu veise-, sea- ja lambarümpade klassifitseerimisskaalade ning teatavatesse kategooriatesse kuuluvate rümpade ja elusloomade turuhindadest teatamise osas (ELT L 171, 4.7.2017, lk 74–99), artikli 2 lõike 1 ja artikli 8 lõike 7 ning komisjoni rakendusmääruse (EL) 2017/1184, millega kehtestatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1308/2013 rakenduseeskirjad seoses liidu veise-, sea- ja lambarümpade klassifitseerimisskaaladega ning teatavatesse kategooriatesse kuuluvate rümpade ja elusloomade turuhindadest teatamisega (ELT L 171, 4.7.2017, lk 103–112), artikli 1 lõike 2 ja artikli 3 lõike 2 punkti c alusel.
Määrusega kehtestatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1308/2013, millega kehtestatakse põllumajandustoodete ühine turukorraldus ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 922/72, (EMÜ) nr 234/79, (EÜ) nr 1037/2001 ja (EÜ) nr 1234/2007 (ELT L 347, 20.12.2013, lk 671–854), artiklis 10 nimetatud turukorraldusabinõu (edaspidi veise-, sea- ja lambarümba kvaliteediklassi määramine) rakendamise täpsem kord osas, mida ei ole kehtestatud Euroopa Liidu määrusega.
§ 2. Veise-, sea- ja lambarümba kvaliteediklassi määramine
(1) Kvaliteediklassidesse määratakse toidukõlblikuks tunnistatud veise-, sea- ja lambarümbad lihakäitlemisettevõttes, kus tapetakse aastas keskmiselt:
1) üle 55 kaheksa kuu vanuse või vanema veise nädalas;
2) üle 200 nuumsea nädalas;
3) üle 80 lamba nädalas.
(2) Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1308/2013 IV lisa punkti A I alapunktis nimetatud rümp ja poolrümp (edaspidi koos veiserümp) esitatakse kvaliteediklassi määramiseks ja kaalumiseks sama punkti IV alapunktis sätestatud nõuete kohaselt.
(3) Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1308/2013 IV lisa punkti C I alapunktis nimetatud rümp ja poolrümp (edaspidi koos lambarümp) esitatakse kvaliteediklassi määramiseks ja kaalumiseks sama punkti IV alapunktis sätestatud nõuete kohaselt.
(4) Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1308/2013 IV lisa punkti B I alapunktis nimetatud rümp, millelt on eemaldatud pea, esijalad ja saba (edaspidi searümp), esitatakse kvaliteediklassi määramiseks ja kaalumiseks sama punkti III alapunktis sätestatud nõuete kohaselt.
§ 3. Veise-, sea- ja lambarümba kvaliteediklassid
(1) Veiserümba kategooria ja kvaliteediklass määratakse vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1308/2013 IV lisa punkti A II ja III alapunktis ning komisjoni delegeeritud määruse (EL) 2017/1182 artiklis 3 nimetatud kategooriatele ja klassidele. Lisaks võib veiserümba kvaliteediklassi määramisel kasutada alamklasse.
(2) Kui veiserümba lihakus või rasvasus on Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1308/2013 IV lisa punkti A III alapunktis nimetatud lihakus- või rasvasusklassi keskmisest suurem, märgitakse lihakus- või rasvasusklassi tähisele juurde „+”, ning kui veiserümba lihakus või rasvasus on samas alapunktis nimetatud lihakus- või rasvasusklassi keskmisest väiksem, märgitakse lihakus- või rasvasusklassi tähisele juurde „–”.
(3) Searümba kvaliteediklass määratakse vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1308/2013 IV lisa punkti B II alapunktis nimetatud klassidele. Searümba kvaliteediklassi määramiseks kasutatakse tailihamõõturit, mille tüübile vastav tailihasisalduse arvutamise valem on avaldatud Veterinaar- ja Toiduameti (edaspidi VTA) veebilehel.
(4) Lambarümba kvaliteediklass määratakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1308/2013 IV lisa punkti C III alapunkti kohaselt.
§ 4. Veise-, sea- ja lambarümba märgistamine ning teatise esitamine
(1) Kvaliteediklassi määramisel märgistatakse veise-, sea- või lambarümp komisjoni delegeeritud määruse (EL) 2017/1182 artikli 8 kohaselt templijäljendi või etiketiga, millel on lisaks sama artikli lõikes 2 nimetatud andmetele esitatud ka veise-, sea- või lambarümba tapanumber, tapamass, selle määramise kuupäev ja Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse § 60 lõikes 3 nimetatud isiku tunnustamise number.
(2) Lisaks lõikes 1 nimetatud andmetele esitatakse veise- ja lambarümba templijäljendil või etiketil põllumajandusloomade registrisse kantud veise või lamba identifitseerimisnumber.
(3) Komisjoni rakendusmääruse (EL) 2017/1184 artikli 1 lõikes 1 nimetatud teatises märgitakse kvaliteediklassidesse määratud veise- või lambarümba kohta looma põllumajandusloomade registrisse kantud identifitseerimisnumber.
§ 5. Veise-, sea- ja lambarümba kvaliteediklassi määramise kontroll
(1) VTA teeb § 2 lõikes 1 nimetatud lihakäitlemisettevõttes komisjoni rakendusmääruse (EL) 2017/1184 artikli 3 lõikes 2 nimetatud kohapealseid kontrolle vähemalt kaks korda iga kolme kuu jooksul.
(2) VTA kontrollib kohapeal vähemalt 40 juhuslikult valitud rümpa. Kui kohapealse kontrolli ajal on lihakäitlemisettevõttes alla 40 rümba, kontrollitakse kõiki rümpi.
§ 6. Veise-, sea- ja lambarümba kvaliteediklassi määramiseks tunnustamise kord
(1) Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse § 60 lõikes 3 nimetatud tunnustuse saamiseks esitab isik kirjalikult paberil või elektrooniliselt taotluse VTA-le ja läbib samas lõikes nimetatud koolituse.
(2) Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse § 60 lõikes 3 nimetatud tunnustus antakse isikule, kes on läbinud samas lõikes nimetatud ja VTA korraldatud koolituse ning koolituse osana sooritatud eksamil vastanud õigesti vähemalt 80 protsendile küsimustest ja määranud kvaliteediklassid õigesti vähemalt 80 protsendil veise-, sea või lambarümpadest.
(1) Maaeluministri 17. juuni 2015. a määrus nr 67 „Veiserümpade kvaliteediklasside täpsemad nõuded ning veiserümpade nõuetele vastavuse määramise ulatus ja kord ning veiserümpade kvaliteediklasside määramiseks tunnustamise taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord” tunnistatakse kehtetuks.
(2) Maaeluministri 17. juuni 2015. a määrus nr 66 „Searümpade kvaliteediklasside täpsemad nõuded ning searümpade nõuetele vastavuse määramise ulatus, meetodid ja kord ning searümpade kvaliteediklasside määramiseks tunnustamise taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord” tunnistatakse kehtetuks.
(3) Maaeluministri 17. juuni 2015. a määrus nr 65 „Lambarümpade kvaliteediklasside täpsemad nõuded ning lambarümpade nõuetele vastavuse määramise ulatus ja kord ning lambarümpade kvaliteediklasside määramiseks tunnustamise taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord” tunnistatakse kehtetuks.
Määrus jõustub 11. juulil 2018. a.


text:
Euroopa Inimõiguste Kohtu lahendid 12. – 18. veebruar 2018 - Riigi Teataja
Euroopa Inimõiguste Kohtu lahendid 12. – 18. veebruar 2018
Kehavigastuste kriminaaluurimise peatamise määruses tuleb selgitada vigastuste tekkepõhjuseid
Pihoni vs Albaania, kohtuotsus 13.02.2018, avaldus nr 74389/13
Kaebaja astus vahele enda sugulase ja kolmanda isiku kaklusesse ning sündmuskohale saabunud politseinik lõi teda kumminuiaga. Kaebaja esitas politsei tegevuse peale kuriteokaebuse. Kohtueelse uurimise ajal väitis kaebaja järjekindlalt, et politsei kasutas tema vastu ülemäärast jõudu. Politseinikud väitsid seevastu, et nende sündmuskohale saabudes olid kaebajal juba vigastused. Kriminaaluurimine peatati üheksa kuud hiljem. Kaebaja avaldus EIK-ile oli EIÕK artikli 3 rikkumise tuvastamiseks sisulisest ja menetluslikust aspektist.
Vaidlust ei olnud selles, et kõnealusel päeval tekitati kaebajale kehavigastusi. Küsimus oli selles, kas ametivõimud vastutasid nende tekkimise eest. Tegemist ei olnud olukorraga, kus informatsioon olnuks teada üksnes valitsusele. Nii kaebaja kui politseinike versiooni kinnitasid tunnistajad. Seega puudus alus kindlalt väita, et politseinike saabudes sündmuskohale oli kaebaja heas tervislikus seisundis, mistõttu ei olnud alust tuvastada artikli 3 rikkumist sisulisest aspektist.
Kuigi kriminaaluurimine algatati viivitusteta ja viidi läbi erinevaid menetlustoiminguid, ei olnud siiski ametivõimude tegevus piisavalt tõhus. Kaebajat ei hoitud uurimise käiguga kursis ning talle ei võimaldatud juurdepääsu toimikule. Kahtlusaluseid politseinikke küsitles prokurör esimest korda viis kuud hiljem. Kriminaalmenetluse peatamise määruses ei antud selgitust selle kohta, kuidas kaebajale ikkagi kehavigastused põhjustati. Seadus ei võimaldanud kannatanul esitada kaebust uurimise peatamise peale. Nende asjaolude koostoimes oli asjas artikli 3 rikkumine menetluslikust aspektist.
1.	Asjas ei olnud EIÕK artikli 3 rikkumist sisulisest aspektist;
2.	EIÕK artikli 3 rikkumine menetluslikust aspektist;
3.	Mittevaralise kahju hüvitamiseks määras EIK 3 000 eurot ning 1 560 eurot kulude katteks.
Kohus peab välja selgitama jõu kasutamise vajalikkuse isiku väärkohtlemises süüdistatava politseiniku kohtuasjas
Portu Juanenea ja Sarasola Yarzabal vs Hispaania, kohtuotsus 13.02.2018, avaldus nr 1653/13
Kaebajad tunnistati kohtus süüdi seoses kuulumisega terroristlikku organisatsiooni. Nende kinnipidamise ajal kohaldas politsei jõudu, mille tulemusena kaebajatele põhjustati kehavigastusi. Vigastused on tuvastatud arstitõenditega. Esimese ja teise astme kohtud mõistsid politseinikud süüdi, kuid Ülemkohus tühistas süüdimõistmise ning mõistis politseinikud õigeks. Ülemkohus leidis, et kaebajatele põhjustati õiguspäraselt vigastusi seetõttu, et nad avaldasid vastupanu endi kinnipidamisele. Kaebajate avaldus oli EIÕK artikli 3 rikkumise tuvastamiseks sisulisest ja menetluslikust aspektist.
Hispaania Ülemkohus ei võtnud arvesse meditsiiniekspertide arvamust, sest kohtu arvates lähtusid need kaebajate esitatud ebaõigest informatsioonist. EIK seevastu osundas, et eksperdid käsitlesid nii kaebajate kui ka politseinike versioone ning järeldasid, et politseinike versioon ei olnud kooskõlas vigastuste iseloomuga. Ülemkohus ei teinud kindlaks kehavigastuste tekkepõhjuseid ning ei uurinud, kas politseinike kasutatud jõud oli rangelt vajalik. Kuivõrd puudus selgitus, siis luges EIK ametivõime vastutavaks kehavigastuste põhjustamise eest.
Ülemkohus hindas tõendid ümber vaatamata sellele, et esimene ja teine kohtuaste uurisid tõendeid vahetult. Ülemkohus ei kuulanud asjaosalisi ning ei selgitanud välja jõu kasutamise vajalikkust. Kuivõrd Ülemkohus ei tuvastanud faktilisi asjaolusid piisaval määral, oli asjas artikli 3 rikkumine ka menetluslikust aspektist.
1.	EIÕK artikli 3 rikkumine menetluslikust ja sisulisest aspektist;
2.	EIK määras mittevaralise kahju hüvitamiseks 30 000 ning 20 000 eurot.
Kinnipidamistingimuste tuvastamisel toetus EIK rahvusvaheliste organisatsioonide raportitele
Hristoskov vs Bulgaaria, kohtuotsus 15.02.2018, avaldus nr 50760/09
Kaebaja kandis 12-aastast vabaduskaotuslikku karistust mõrva eest. Tema avaldus EIK-ile oli EIÕK artikli 3 rikkumise tuvastamiseks seoses ebainimlike kinnipidamistingimustega Kremikovtsi vanglas. Tema isiklik ruum aastate kestel oli alla 2 ruutmeetri. Kambris oli 16 või 22 kinnipeetava kohta üks kraanikauss ning tualett. Puudus söökla. Külma ja niiskuse tõttu arenes kaebaja mõlemas põlves artriit.
Kohtulahendis on viited Euroopa Nõukogu piinamisvastase komitee ja Bulgaaria Helsingi Komitee raportitele tingimuste kohta Kremikovtsi vanglas.
EIK tuvastas rikkumise ligikaudu aastase perioodi osas, millal kaebaja oli äärmises ruumikitsikuses ning halbade sanitaartingimustega kambris. Tema väiteid kinnitasid rahvusvaheliste organisatsioonide raportid. Seejärel paigutati kaebaja parematesse tingimustesse ja rikkumist ei olnud.
1.	EIÕK artikli 3 rikkumine ligikaudu aastase perioodi kohta;
2.	Asjas ei olnud EIÕK artikli 3 rikkumist pärast aastast perioodi;
3.	Mittevaralise kahju hüvitamiseks määras EIK 3 000 eurot ning 767 eurot kulude katteks.
Väljasaatmise võimatuse selgudes tuleb välismaalane vabastada
Mskhiladze vs Venemaa, kohtuotsus 13.02.2018, avaldus nr 47741/16
Kaebaja on kodakondsuseta isiku, kelle ametivõimud pidasid kinni väljasaatmiseks. Tema avaldus EIK-ile oli EIÕK artiklite 3 (kinnipidamistingimused) ja 5 lg 1 rikkumise tuvastamiseks seoses kinnipidamisega seejärel, kui ametivõimudele sai teatavaks tema väljasaatmise võimatus. Ta viitas ka artikli 5 lg 4 rikkumisega seoses ebatõhusa edasikaebe võimalusega kinnipidamise määruse peale.
Kaebaja isiklik ruum kambris oli üle 4 ruutmeetri. Puudus teave selle kohta, et teised tingimused – nt valgustus, toidu kvaliteet, hügieenivõimalused – ületanuks väärkohtlemise minimaalset raskusastet. Seetõttu ei olnud asjas artikli 3 rikkumist.
Ametivõimudele sai teatavaks kaebaja väljasaatmise võimatus hiljemalt 24.03.2016, kui Gruusia ametivõimude vastusest tulenes, et kaebaja ei ole Gruusia kodanik. Venemaa ametivõimud ei astunud seejärel samme kaebaja väljasaatmiseks mõnda teise riiki. Seega oli kaebaja kinnipidamine õigusvastane alates märtsi lõpust kuni vabastamiseni 22.06.2017.
Lakoonilises sõnastuses tuvastas EIK artikli 5 lg 4 rikkumise.
1.	EIÕK artiklite 3 ja 5 lg-te 1 ja 4 rikkumine;
2.	Mittevaralise kahju hüvitamiseks määras EIK kaebajale 7 500 eurot ning 1 000 eurot kulude katteks.
EIÕK rikkumine on prokuröri puudumine kohtuistungilt, kus isikule võidakse määrata arest
Butkevich vs Venemaa, kohtuotsus 13.01.2018, avaldus nr 5865/07
Kaebaja on ajakirjanik, kes peeti kinni 16.07.2006 Peterburis toimunud globaliseerumise vastase meelaavalduse ajal. Tema üle toimus kohtupidamine kiirendatud menetluses, st ta toimetati kohtuniku ette kinnipidamise õhtul ning talle määrati karistuseks 3-päevane arest. Kohtumenetlusest ei võtnud osa prokurör ning kohus lähtus politseiametniku koostatud ettekandest. Apellatsioonikohus lühendas aresti kahele päevale ning andis korralduse kaebaja koheseks vabastamiseks. Valitsuse väite kohaselt vabastati kaebaja kell 10.00, kuid kaebaja väite kohaselt kell 16.00. Kaebaja avaldus EIK-ile oli EIÕK artiklite 5 lg 1, 6 lg 1 ning 10 rikkumise tuvastamiseks.
Isiku kinnipidamine halduskorras on Venemaa asjakohase seaduse kohaselt lubatud ainult erandjuhtudel kas haldusasja läbivaatamise või karistuse täitmise tagamiseks. Valitsus ei näidanud neid asjaolusid, mistõttu oli asjas artikli 5 lg 1 rikkumine. Valitsus ei selgitanud ka 6-tunnist viivitust kaebaja vabastamisel.
EIK on varasemalt analoogilistes asjades tuvastanud artikli 6 lg 1 rikkumisi, kui prokurör puudud haldusõigusrikkumise kohtuistungilt, mille tulemusena võidakse isikut karistada. Puudus vajadus asuda erinevale seisukohale. Kohtuistungilt puudusid politseinikud, kes olid koostanud ettekande kaebaja väidetavalt õigusvastaste tegude kohta. Kohtutel tuleb politseinike antud inkrimineerivat informatsiooni kontrollida.
Siseriiklikud kohtud ei kaalunud kaebaja kaitseargumenti, et ta osales meeleavaldusel ajakirjanikuna. Samuti ei uurinud kohus seda, kas meeleavaldus möödus rahumeelselt või mitte. Isegi kui kaebaja osales õigusvastasel meeleavaldusel, ei tasakaalustanud kohtud ühelt poolt kaebaja sõnavabadust ja korratuste ärahoidmise legitiimset eesmärki teiselt poolt. Seega oli asjas ka artikli 10 rikkumine.
1.	EIÕK artiklite 5 lg 1, 6 lg 1 ning 10 rikkumine;
2.	Mittevaralise kahju hüvitamiseks määras EIK 7 000 eurot ning 2 000 eurot kulude katteks.
Donetski elanikelt oli mõistlik eeldada enda õiguste kaitset valitsuse kontrolli all oleva teise piirkonna kohtus
Tsezar jt vs Ukraina, kohtuotsus 13.02.2018, avaldus nr 73590/14 ja 6 teist avaldust
Kaebajad on pensionärid, kes elavad Donetski ja Luhanski rajoonides, kust seoses Ukraina ja Venemaa vahelise konfliktiga viidi kohtud üle valitsuse kontrolli all olevatesse piirkondadesse. Kaebajad soovisid vaidlustada endi pensionide suuruse, kuid nende väidete kohaselt ei olnud neil võimalik kohtusse pöörduda, sest nende elukohas Ukraina kohtud enam ei tegutsenud. Nende avaldused olid EIÕK artikli 6 lg 1 (kohtule juurdepääsuõigus) rikkumise tuvastamiseks.
EIK määratles enda ülesandena võtta seisukoht, kas ametivõimud korraldasid õigussüsteemi tegevuse selliselt, et oleks tagatud EIÕK artiklis 6 tagatud põhiõiguste tõhus kaitse. EIK leidis, et ametivõimud olid astunud kõik mõistlikud sammud selleks, et valitsuse kontrolli alla mittekuuluvate piirkondade elanikud saaksid kohtusse pöörduda. Puudusid tõendid selle kohta, et kaebajad ei saanuks reisida naaberpiirkondadesse endi õiguste realiseerimiseks. Tegemist oli objektiivse asjaoluga ning seetõttu ei olnud naaberpiirkonda reisimise nõue ebaproportsionaalne.
1.	Asjas ei olnud EIÕK artikli 6 lg 1 rikkumist (kohtule juurdepääsuõigus).
Võimaluse puudumine kaevata edasi süüdimõistev kohtulahend on kohtule juurdepääsuõiguse rikkumine
Belek ja Özkurt vs Türgi, kohtuotsus 13.02.2018, avaldus nr 10758/09
Kaebajad on päevalehe omanik ja peatoimetaja. Päevaleht avaldas kaks artiklit, milles kajastati terrorismivastase võitluse käigus isikute ülekuulamist ja ähvardamist. Artiklites ei nimetatud politseiametnike nimesid. Kaebajad tunnistati süüdi terrorismivastase võitluse seaduse aluse põhjendusega, et asjaga seotud politseinikud osutuvad rünnakute sihtmärkideks. Karistuseks määrati kaebajatele rahatrahvid. Kohtulahend oli lõplik. Nende avaldus EIK-ile oli EIÕK artikli 10 rikkumise tuvastamiseks. Samuti kaebasid nad artikli 6 lg 1 rikkumist (kohtule juurdepääsuõigus) seoses võimatusega kohtulahendit vaidlustada.
Kaebajate sõnavabadusse sekkumiseks oli õiguslik alus ja legitiimne eesmärk, mistõttu tuli uurida sekkumise vajalikkust demokraatlikus ühiskonnas. Artiklites ei avaldatud politseinike isikuid. Artiklid ei kutsunud üles vägivallale ning kajastasid avalikkusele olulist teemat. Seda asjaolu kohtud ei arvestanud. Kohtute põhjendused kaebajate sõnavabadusse sekkumiseks ei olnud seetõttu ei mõjuvad ega piisavad.
EIK on korduvalt tuvastanud artikli 6 lg 1 rikkumisi asjades, kus isikutel puudub võimalus kaevata edasi neid süüdimõistnud kohtulahendit.
1.	EIÕK artiklite 6 lg 1 ja 10 rikkumine;
2.	Varalise kahju hüvitamiseks määras EIK 680 ning 340 eurot ning kummalegi mittevaralise kahju hüvitamiseks 320 eurot.
Korduvates kaasustes ei korda EIK rikkumise tuvastamise argumentatsiooni
Erden vs Türgi, kohtuotsus 13.02.2018, avaldus nr 54901/10
Kaebaja kui sõjaväelase üle toimus kohtupidamine sõjaväekohtus, kus kolmeliikmelises kohtukoosseisus olid kaks kohtunikku sõjaväelased. Tema avaldus EIK-ile oli EIÕK artikli 6 lg 1 rikkumise tuvastamiseks seoses kohtu sõltumatuse põhimõtte rikkumisega.
EIK on korduvalt tuvastanud rikkumisi analoogilistes asjades. Puudus alus jõuda erinevale lõppjäreldusele.
Kaitsja puudumine kohtueelses menetluses võib rikkuda kaitseõiguse pöördumatult, kui kohus toetub kaitsja juuresolekuta antud ütlustele
Ulay vs Türgi, kohtuotsus 13.02.2018, avaldus nr 8626/06
Kaebaja tunnistati 2004. aasta kohtulahendiga süüdi mõrvas ja röövimises. Tema süüditunnistamine tugines olulises osas tema enda ülestunnistusele kohtueelse menetluse ajal. Kohtumenetluse ajal taganes kaebaja järjekindlalt eelnevast ülestunnistusest ning selgitas, et tegi selle sunniviisiliselt kaitsja juuresolekuta. Kaebaja apellatsioon jäi rahuldamata ning tema lõplikuks karistuseks jäi 21-aastane vangistus. Kaebaja avaldus EIK-ile oli EIÕK artikli 6 lg-te 1 ja 3 “c” rikkumise tuvastamiseks seoses kaitsja puudumisega ning tema  sundimisega inkrimineerivate ütluste andmisele.
Puudusid erandlikud asjaolud, mis põhjendanuks kaebajale kaitsja mittetagamist kohtueelse uurimise toimingul. Valitsus väitis, et kaebajale tagati kaitsja kohtus ning kohtueelsel uurimisel antud inkrimineerivad ütlused ei olnud kaalukad kaebaja süüdimõistmisel. EIK märkis, et kaebajale ei teatatud õigusest kaitsjale. Siseriiklik kohus toetus vahetult kohtueelse uurimise toimingul antud ütlustele ning ei hinnanud kaebaja vastuväidet ütluste sunniviisilise andmise kohta. Seega rikuti kaitseõigust pöördumatult.
Siseriiklik seadus võimaldab taotleda uue menetluse läbiviimist.
Mitmeti tõlgendatava seaduse korral võib isik eeldada endale soodsaimat tõlgendust
Prigalá vs Moldova, kohtuotsus 13.02.2018, avaldus nr 36763/06
Kaebaja on notar, kellele maksuamet määras juurde maksmiseks täiendava sotsiaalmaksu. Kaebaja väitis, et muudatus tulenes seaduse tagasiulatuvast kohaldamisest ning esitas avalduse EIÕK artikli 6 lg 1 rikkumise tuvastamiseks. EIK käsitles avaldust artikli 7 alusel (karistamine seaduse alusel).
Kaebaja suhtes kohaldatud õigusnorm oli karistusliku iseloomuga EIÕK artikli 6 tähenduses, sest selle alusel määrati ka trahv ning tegemist oli kõigile maksumaksjatele suunatud õigusnormiga. Trahvi eesmärk oli välistada heidutuse kaudu korduvus.
Õigusrikkumine tuleb õigusnormis selgelt määratleda, st isikul peab olema võimalik õigusnormi sõnastusest saada aru, millised on tema käitumise tagajärjed. Vajadusel tagab sellise arusaamise professionaalne nõustamine. Samas ei välista artikkel 7 kriminaalvastutuse ulatuse tõlgendamist viisil, mis on mõistlikult ettenähtav.
Kaebajalt nõuti sotsiaalmaksu maksmist notari tasudelt. Kõnealusel ajal oli notari tasu mõiste mitmeti tõlgendatav – st see kas sisaldas ainult notari tulu või kõiki talle makstud summasid. Ülemkohus möönis erinevate tõlgenduste olemasolu. Seetõttu võis kaebaja eeldada, et tema suhtes kohaldatakse kõigi soodsamat tõlgendust. Kaebajale ebasoodne tõlgendus oli seetõttu artikli 7 rikkumine.
EIK-ile ei esitatud dokumente selle kohta, et kaebaja tasus temalt nõutud summad. Seetõttu puudus alus varalise kahju hüvitamiseks.
1.	EIÕK artikli 7 rikkumine;
2.	Mittevaralise kahju hüvitamiseks määras EIK 4 500 eurot ning 1 200 eurot kulude katteks.
Venemaa seadused ega kohtupraktika ei taganud ajakirjaniku kaitset sülearvuti sisu kopeerimise vastu tolliametnike poolt
Ivashchenko vs Venemaa, kohtuotsus 13.02.2018, avaldus nr 61064/10
Kaebaja on fotoajakirjanik, kes peatati tolliametnike poolt tagasiteel Abhaasiast, kus ta kogus materjale artikli avaldamiseks. Üks tolliametnik kahtlustas, et kaebajaga kaasas olnud andmekandjate sisu on terroristliku sisuga, mis on vastuolus presidendi 1995. aasta määrusega. Seetõttu kopeeriti tema arvutist ligikaudu 16 300 andmekogu, mis sisaldas kaebaja teate kohaselt ka isikliku kirjavahetust. Salvestised tagastati talle 2011. aasta novembris pärast seda, kui ametivõimude otsuse kohaselt puudus nendes terroristlik sisu. Kohtumenetlus enda õiguste kaitseks ei olnud kaebajale edukas. Tema avaldus EIK-ile oli EIÕK artikli 8 rikkumise tuvastamiseks seoses temale kuulunud andmete kopeerimisega. Ta kaebas ka artiklite 10 ja 13 rikkumist.
Kaebaja kaebas enda sülearvuti sisuga tutvumise üle, mis kestis mitmeid tunde. Kaebaja suhtes puudus igasugune mõistlik alus eeldada õigusrikkumist. Tolliametnike tegevus läks kaugemale tavakontrollist riiki sisenemisel. Kaebajal ei olnud võimalik enda sülearvuti kontrollimist keelduda. EIK analüüsis küsimust, kas kaebaja eraellu sekkumine tulenes seadusest. EIK-i arvates puudus kaebajal võimalus ette näha, et tolliseaduse tõlgendamise kaudu on võimalik tema sülearvuti sisu kopeerimine. Seadusest ei tulenenud kaebaja eraellu sekkumise vajalikkuse hindamise või sellise sekkumise proportsionaalsuse hindamise nõuet. Ei tolliametnikud ega hilisemalt kohtud ei üritanud määratleda ekstremismi mõistet, mille tõkestamise motiivil uuriti kaebaja sülearvuti sisu. Valitsuse väide, et kaebaja naasmine keerulises olukorras piirkonnast tekitas iseenesest mõistliku kahtluse tema sülearvuti sisu uurimiseks, ei olnud asjakohane.
Kaebajal oli hilisemas kohtumenetluses keeruline veenda kohtuid selles, et tolliametnike tegevus oli põhjendamatu ning ebavajalik demokraatlikus ühiskonnas. Tsiviilprotsessi koodeksist ei tulenenud nõuet, et kohtud hindaksid kaebaja eraellu sekkumist vajalikkuse ja piisavate põhjenduste kontekstis. Samuti ei olnud kohtutel kohustust käsitleda küsimust, kas kaebaja materjalid võisid olla ajakirjandusliku sisuga. Seega ei näidanud valitsus seda, et õigusnormid ja nende kohaldamise praktika kaitsnuks kaebaja eraelu.
2.	Mittevaralise kahju hüvitamiseks määras EIK 3 000 eurot ning 1 700 eurot kulude katteks.
EIK-il on ulatuslik kohtupraktika Moldovas advokaadibüroode kinnipitseerimise osas
Sobieski-Camerzan vs Moldova, kohtuotsus 13.02.2018, avaldus nr 3792/05
Kaebaja on advokaat, kelle büroo pitseeris politsei kinni 01.07.2004 ning koostas büroos olnud asjade nimekirja. Kaebaja avaldus EIK-ile oli EIÕK artikli 8 rikkumise tuvastamiseks seoses põhjendamatu sekkumisega tema professionaalsesse tegevusse ning artikli 13 rikkumise tuvastamiseks seoses tõhusa õiguskaitsevahendi puudumisega. Samuti viitas kaebaja 1.protokolli artiklile 1.
EIK on korduvalt tuvastanud Moldova suhtes rikkumisi analoogilistes asjades, kus advokaadi professionaalsesse tegevusse sekkumiseks puudus igasugune õiguslik alus. Ei olnud vajalik jõuda erinevale järeldusele. Seega oli asjas nii artiklite 8 kui 13 rikkumine. Kuivõrd sekkumiseks kaebaja professionaalsesse tegevusse puudus õiguslik alus, siis oli asjas ka õiguse varale rikkumine, sest kaebajal takistati enda vara kasutamist.
1.	EIÕK artiklite 8 ja 13 ning 1.protokolli artikli 1 rikkumine;
2.	Varalise ja mittevaralise kahju hüvitamiseks määras EIK 7 000 eurot ning 2 000 eurot kulude katteks.
Kinnipeetud alaealisele vanemate külastuste piiramine ei ole vajalik demokraatlikus ühiskonnas
Andrey Smirnov vs Venemaa, kohtuotsus 13.02.2018, avaldus nr 43149/10
Kaebaja on 1992. aastal sündinud meessoost Venemaa kodanik, kes peeti kinni 2009. aastal kahtlustatuna koolivenna ründamises. Ta mõisteti 2010. aasta märtsis süüdi tapmiskatses. Kohtueelse kinnipidamise kestel võimaldati talle igas kuus ainult kahel korral vanemate külastusi. Uurija keeldus ühel korral külastust lubamast. Kõik külastused toimusid valvuri juuresolekul ning kaebajat ja vanemaid lahutas klaassein. Kaebaja avaldus EIK-ile oli EIÕK artikli 5 lg 3 (kohtueelse kinnipidamise ebamõistlik kestus) ja 8 rikkumise tuvastamiseks.
Kaebaja kinnipidamise kestus kohtueelses menetluses oli 4 kuud ja 7 päeva. Kohtud toetusid süüdistuse raskusele kinnipidamise pikendamisel. Uurimist viis läbi õiguskaitseorgan, kes määras kindlaks ka kahtlustuse esialgse kvalifikatsiooni. Seetõttu ei ole süüdistuse raskus iseenesest piisav argument abstraktselt, vaid seda tuleb kohaldada konkreetsetele asjaoludele. Kohtud ei kaalunud alternatiivseid meetmeid.
Ametivõimudel tuleb aidata kinnipeetud isikul säilitada suhted enda lähedastega. EIK-i varasema kohtupraktika kohaselt võib rikkumine seisneda lähedaste külastuste piiramises ning nende võimaldamises valvuri juuresolekul.
Käesolev kaasus on ilmekas näide selle kohta, kuidas uurija piiramatu diskretsioon lubada külastusi muutub omavoliks. EIK-i hinnangul ei vasta selline õigusnorm, mis annab uurijale täieliku voli lubada kinnipeetud isiku külastusi, õigusnormi kvaliteedinõudele.
Vanemate külastuste piiramine kahe korraga kuus ei olnud vajalik demokraatlikus ühiskonnas. Kaebaja oli alaealine ning ei olnud varem toime pannud süütegusid. Seetõttu oli talle kinnipidamisasutuse reaalsus sügava stressi allikas ning vanemad oleksid saanud talle pakkuda tuge. Kuivõrd kaebajat tuli käsitleda süütuna kuni kohtulahendini, siis puudus alus vanemate külastuste piiramiseks. Seda enam, et nad ei olnud süüteo pealtnägijad ega menetlusosalised.
Ka klaasseinaga kaebaja ja vanemate eraldamine ei olnud vajalik. Valitsus ei esitanud ühtegi argumenti sellise vajaduse kinnitamiseks.
1.	EIÕK artiklite 5 lg 3 ja 8 rikkumine;
2.	Mittevaralise kahju hüvitamiseks määras EIK 7 500 eurot ning 1 000 eurot kulude katteks.
Meedial ei tule kontrollida ametiasutuse avaldatud informatsiooni
Seferi Yilmaz vs Türgi, kohtuotsus 13.02.2018, avaldus nr 61949/08 ja 2 teist avaldust
Kaks Türgi päevalehte avaldasid kolm artiklit, milles osundati kaebajale kui 2005. aastal toimepandud terroristliku pommirünnaku ühele korraldajale ning tema kuulumisele õigusvastasesse organisatsiooni Türgi Tööpartei. Avaldati ka tema foto ning telefonivestluste salvestiste üleskirjutusi. Tema algatatud kohtumenetlused enda õiguste kaitseks ei olnud edukad. Kaebaja avaldus EIK-ile oli EIÕK artikli 8 rikkumise tuvastamiseks. Ta väitis, et artiklid hüvitasid tema au ning muutsid ta ühiskonna osade liikmete kättemaksu sihtmärgiks.
EIK-i järjekindla kohtupraktika kohaselt tuleb isiku vastu suunatud informatsiooni analüüsil teha vahet faktiväidetel ja hinnangutel. Hinnanguid ei ole põhimõtteliselt võimalik tõendada, kuid neil peaks olema piisav faktiline alus. Vastasel juhul võib hinnang rikkuda isiku eraelu puutumatust. Tegemaks vahet faktiväidetel ja hinnangutel tuleb võtta arvesse väite esitamise konteksti ning väidete üldist tonaalsust. EIÕK artiklites 8 (eraelu puutumatus) ja 10 (sõnavabadus) kaitstud põhiõigused on sama kaalukusega. Vastustaval riigil tuleb näidata EIK-i kohtupraktika kohaldamist vastandlike õiguste tasakaalustamisel. Kui tasakaalustamisel on järgitud EIK-i standardeid, siis sekkub EIK ainult erandjuhtudel ning asendab siseriikliku kohtu seisukoha enda seisukohaga. EIK otsustab eelneva üle ennekõike siseriiklike kohtute esitatud argumentide alusel.
Kahes avalduses kaevatud olukord oli sarnane. Artiklites tsiteeriti kaebaja kriminaalasjas avaldatud toimiku materjale – sh vestluste üleskirjutusi jm, millest võis järeldada, et kaebaja osaleb terroristliku rünnaku ettevalmistamisest. Ajakirjandus kui avalikkuse valvekoer võib toetuda ametlikele dokumentidele ning ei pea nendes sisalduvat informatsiooni täiendavalt kontrollima.
Kolmas artikkel kajastas kohtuprotsessil kaaskohtualuse tunnistust kaebaja väidetavast seostusest terroristliku rünnakiga. Artikkel pealkirjaga “Tema kätel on viie märtri veri” kujundas tavalugejas arusaamise, et kaebaja on süüdi viie isiku mõrvamises – seda enne, kui tema suhtes jõustus kohtulahend. Artikli autor ei kontrollinud omalt poolt seda väidet. Meedial on kohustus kontrollida enne avaldamist üksikisikuid negatiivselt kajastavat informatsiooni. Artikkel sisaldas ka faktiväite kaebaja kuulumisest terroristlikku organisatsiooni. Artikli avaldamise ajal aga puudus selliseks väiteks alus. Seega oli üks vaidlusalune artikkel eksitav. Siseriiklik kohus leidis, et artikli eesmärk oli teavitada avalikkust ning jättis tasakaalustamata vastandlikud huvid.
1.	EIÕK artikli 8 rikkumine ühe avalduse osas;
2.	Asjas ei olnud EIÕK artikli 8 rikkumist kahe avalduse osas;
3.	Mittevaralise kahju hüvitamiseks määras EIK 1 500 eurot.
EIK-il ei ole alust sekkuda meditsiinilise ekspertiisi tulemustesse
S.A. vs Türgi, otsus avalduse vastuvõetavuse kohta   avaldus nr 62299/09
Kaebaja 11-aastasele pojale tekitati terviserike ümberlõikamise ajal. Ta esitas kuriteokaebuse arsti vastu. Eksperthinnang ei tuvastanud arsti eksimust, mistõttu kriminaalmenetlus arsti vastu lõpetati. Kohtud jätsid rahuldamata nõude hüvitise saamiseks. Kaebaja avaldus EIK-ile oli EIÕK artikli 12 (õigus abielluda) rikkumise tuvastamiseks, EIK analüüsis kaasust artikli 8 alusel.
Kaebaja esitatud siseriiklike nõuete mitterahuldamise aluseks oli meditsiiniline ekspertarvamus. EIK-i ei ole alust seada selle ekspertiisi tulemusi kahtluse alla. Kaebaja ei astunud mingeid samme saavutamaks uut ekspertiisi. Samuti ei kasutanud ta arstide soovitatud võimalust teostada pojale korrigeeriv operatsioon.
EIK-i arvates ei olnud siseriiklike kohtute järeldused meelevaldused ega ebamõistikud.
Kohtul tuleb motiveerida seisukohta, miks mingi avaldus kutsub üles vägivallale
Zengin ja Cakir vs Türgi, kohtuotsus 13.02.2018, avaldus nr 57069/09
Kaebajad osalesid meeleavaldusel Türgi Kommunistliku Partei endise liidri mälestuseks, kes hukkus 1973. aastal väidetava piinamise tagajärjel politseijaoskonnas. Meeleavaldusel loeti ette avaldus. Kaebajatele esitati süüdistus õigusvastase organisatsiooni toetuseks tehtud propaganda levitamises ning neile määrati karistuseks tingimuslik vangistus. Nende avaldus EIK-ile oli EIÕK artikli 10 rikkumise tuvastamiseks.
Esimese astme kohtulahendis ei ole avalduse teksti analüüsi. Kohus ei selgitanud, miks ta luges avaldust üleskutseks vägivallale. Meeleavaldus oli rahumeelne. Seetõttu ei esitanud kohus mõjuvaid ja piisavaid põhjendusi kaebajate süüdimõistmiseks.
2.	Kummalegi kaebajale määras EIK mittevaralise kahju hüvitamiseks 2 500 eurot.
Meediaettevõttele tegevusloa väljastamisest keeldumise põhjendamise kohustus
Aydogan ja Dara Radyo Televizyon Yayincilik Anonim Sirketi vs Türgi, kohtuotsus 13.02.2018, avaldus nr 12261/06
Kaebajad on eraõiguslik televisiooni ettevõtte ning selle juhatuse esimees. Ettevõte taotles 2000. aasta jaanuaris luba telesaadete edastamiseks ning kuu aega hiljem esitas nõuetekohase taotluse saamaks nn julgeoleku luba enda osanikele ja juhtkonna kõrgematele liikmetele. Julgeoleku lubade saamine oli eelduseks telesaadete edastamise loa väljastamisele. 2000. aasta augustis teatas peaministri büroo kaebaja ettevõttele, et taotlus julgeoleku loa saamiseks vaadatakse uuesti läbi, kui ettevõte on vahetanud välja juhtkonna kolm liiget, sh esimese kaebaja. Põhjuseid ei esitatud viitega julgeoleku kaalutlustele. Kaebaja esitas kaebuse kohtule. Kohus sai peaministri büroolt materjalid seoses juhtkonna kolme liikme julgeoleku loa menetlemisega. Ümbrikul oli märge “eriti salajane”. Kaebajatele neid materjale ei antud, kohtud jätsid kaebajate kaebuse rahuldamata ning ettevõte ei ole käesoleva ajani saanud telesaadete edastamise luba. Kaebajate avaldus EIK-ile oli EIÕK artikli 10 rikkumise tuvastamiseks.
Isegi kui kaebajatele salajaste materjalide mitte-esitamine oli kohtumenetluses põhjendatud, tulenes sellest siiski väga sügav menetlusliku võrdsuse põhimõtte rikkumine, mida kohtul tulnuks piisavalt tasakaalustada. Kohtud ei esitanud omalt poolt mingeid selgitusi kaebajatele julgeoleku loast keeldumise kohta. Kohtud ei teostanud süvaanalüüsi selle kohta, kas dokumendid olid põhjendatult salajased ning kas kõnealusele kolmele isikule julgeoleku loa väljastamisest keeldumine oli mõistlikult põhjendatav rahvusliku julgeoleku kaalutlusega.
Põhjenduste ja informatsiooni puudumise tõttu ei saanud EIK ka omalt poolt analüüsida, kas asjas kohaldati EIK-i kohtupraktikat. Seetõttu ei olnud võimalik realiseerida nn euroopalikku järelevalvet.
Nende asjaolude tõttu oli asjas artikli 10 rikkumine.
2.	Ühiselt kummalegi kaebajale määras EIK mittevaralise kahju hüvitamiseks 1 500 eurot ning 3 000 eurot kulude katteks.
Rahumeelsel meeleavaldusel osaleja suhtes kriminaalmenetluse algatamine ei ole vajalik demokraatlikus ühiskonnas
Adigüzel jt vs Türgi, kohtuotsus 13.02.2018, avaldus nr 65126/09
Asjas on 29 kaebajat, kes osalesid 2009. aastal avaliku sektori ametiühingute konföderatsiooni korraldatud meeleavaldusel, kus loeti ette pressiteade taunimaks ametiühingu 35 liikme kinnipidamist. Politsei asus meeleavaldust laiali ajama. Viis kaebajat väitsid, et olid sündmuskohal juhuslikult. Kaebajad peeti kinni ning toimetati kohtuniku ette, kes andis määruse nende vabastamiseks. Neile esitati süüdistus kogunemiste seaduse rikkumises. Kõik kaebajad mõisteti õigeks. 22 kaebajad esitasid avalduse EIK-ile EIÕK artikli 11 rikkumise tuvastamiseks seoses meeleavalduse laialiajamisega ja kriminaalmenetluse algatamisega.
EIK on varasemalt tuvastanud rikkumisi Türgi vastu analoogilistes kaasustes. Politsei tegutses rahumeelse meeleavalduse laialiajamisel kiirustades. Kriminaalmenetluse algatamine osalejate vastu ei olnud vajalik avaliku korra kaitseks ja oli seetõttu ebaproportsionaalne.
1.	EIÕK artikli 11 rikkumine 22 kaebaja osas;
2.	Määrata 22-le kaebajale igale mittevaralise kahju hüvitamiseks 1 500 eurot ning ühiselt 500 eurot kulude katteks.
Kaitseõiguse rikkumise korral on kõige õiglasem hüvitis asja uus arutamine
Zelik ja Kel vs Venemaa, kohtuotsus 13.02.2018, avaldused nr 16088/06 ja 41644/09
Kaebajad tunnistati esimese astme kohtutes süüdi süütegudes, apellatsioonide läbivaatamisel teise astme kohtus ei olnud nende esindajad kohal. Seetõttu esitasid nad avaldused EIÕK artikli 6 lg-te 1 ja 3 “d” rikkumise tuvastamiseks.
EIK on järjekindlalt tuvastanud kaebustes Venemaa vastu kaitseõiguse rikkumisi siis, kui apellatsioonikohtu istungil ei osale kohtualuse kaitsja. Kuivõrd kumbki kaebaja ei olnud selgesõnaliselt kaitsjast loobunud, siis tulnuks teise astme kohtul määrata kaitsja.
Kõige kohasem hüvitis oleks kaebajate asetamine olukorda, milles nad olnuks siis, kui rikkumist ei oleks olnud – st kohtuasja uus arutamine teises astmes.
EIK määras varalise kahju hüvitise 50 aastat tagasi sundvõõrandatud vara eest
Galea jt vs Malta, kohtuotsus 13.02.2018, avaldus nr 68980/13
Kaebajatele kuulunud maavaldus sundvõõrandati 1965. aastal seoses kohaliku halduskeskuse ja teenindusmaa rajamisega. Neile ei pakutud mingit hüvitist kuni 2010. aastani, millal maavolinik pakkus hüvitiseks 13 000 eurot. 2013. aastal määras konstitutsioonikohus mittevaralise kahju hüvitiseks 10 000 eurot. Kaebajad ei ole nõustunud pakutud hüvitisega ning on keeldunud vastu võtmast konstitutsioonikohtu määratud summat. Nende avaldus EIK-ile oli EIÕK 1.protokolli artikli 1 rikkumise tuvastamiseks. Nad väitsid, et tegelikult ei rajatud nendelt sundvõõrandatud maale mitte halduskeskust, vaid toitlustusasutus. Hüvitise määramine venis 45 aastat.
Vara sundvõõrandamine ilma mõistliku hüvitiseta on iseenesest ebaproportsionaalne. Ilma hüvitiseta sundvõõrandamine on kooskõlas EIÕK 1.protokolli artikliga 1 ainult erandjuhtudel. Ebamõistlikult pikk viivitus hüvitise väljamaksmisel on samuti omandiõiguse rikkumine.
Käesolevas asjas ei selgitanud valitsus viivitust hüvitise määramisel. Konstitutsioonikohus ei heastanud rikkumist, sest ei määranud kindlaks õiglast varalist hüvitist ning piirdus üksnes mittevaralise kahju hüvitamisega. Sellise loogika järgi tuleks kaebajatel algatada varalise kahju hüvitamise menetlus 50 aastat pärast sundvõõrandamist.
Varalise kahju summa määramisel lähtus EIK maa hinnast 2005. aastal, mis oli 13 000 eurot. Sellele tuleb lisada intress ajaperioodi eest, millal kaebajatele väljamaksega viivitati. Avamata konkreetset arvutuskäiku määras EIK varalise kahju hüvitiseks 21 000 eurot. Kuivõrd konstitutsioonikohus määras juba mittevaralise kahju hüvitise, siis EIK omalt poolt täiendavat hüvitist ei määranud.
2.	Määrata kaebajatele ühiselt varalise kahju hüvitamiseks 21 000 eurot ning 4 000 eurot kulude katteks.
Siseriikliku jõustunud kohtulahendi pikaajaline mittetäitmine põhjustas mittevaralist kahju 2 000 eurot
Keśelj jt vs Montenegro, kohtuotsus 13.02.2018, avaldus nr 33264/11
Kaebajad sõlmisid kohtuliku kokkuleppe neile võlasumma tasumiseks 1996. aastal, kuid võlgnik täitis kokkuleppe osaliselt. Võlgniku (riiklik ettevõte) vastu toimunud pankrotimenetlus lõpetati, kaebaja nõue on käesoleva ajani täitmata. Kaebaja avaldus EIK-ile oli EIÕK artikli 6 lg 1 ning 1.protokolli artikli 1 rikkumise tuvastamiseks.
EIK on korduvalt tuvastanud rikkumisi analoogilistes asjades, kus isiku tunnustatud nõue jääb välja maksmata seoses riikliku ettevõtte ümberkujundamisega või erastamisega. Valitsus ei esitanud argumente, mis viinuks EIK-i erinevale järeldusele.
2.	Vastustaval riigil tuleb täita 3 kuus jooksul jõustunud kohtulahendid, igale kaebajale määras EIK mittevaralise kahju hüvitamiseks 2 000 eurot.
EIK määras politsei brutaalsuse tõttu 85% vaimse ja füüsilise puudega kannatanule hüvitiseks 6,5 miljonit eurot
Ghedir vs Prantsusmaa, kohtuotsus (õiglane hüvitis) 15.02.2018, avaldus nr 20579/12
16.07.2015 lahendis tuvastas EIK artikli 3 rikkumise seoses kaebaja väärkohtlemisega pärast tema kinnipidamist Prantsusmaa riikliku raudtee turvatöötajate ja politseinike poolt. Kaebajal on 85% ulatuses püsiv vaimne ja füüsiline puue. Kaebaja palus hüvitada varalise kahju summas ligikaudu 11,35 miljonit eurot, mis koosnes: haiglakuludest, alalisest isiklikust abilisest tualeti kasutamiseks elu lõpuni kokku summas ligikaudu 9,8 euro saamata jäänud töötasust arvestusega 1 600 eurot kuus, mida kaebaja oleks saanud kuni pensionile jäämiseni 62 aastaselt – kokku 748 000 eurot, erinevad erivarustused kuni elu lõpuni kokku summas 788 00 eurot ning tervisekindlustuse kulud kokku ligikaudu 16 000 eurot. Mittevaralise kahju hüvitamiseks palus kaebaja määrata 776 000 eurot.
EIÕK rikkumise tuvastamise korral on riigil kohustus luua olukord, mis oleks võimalikult lähedane sellele, milles isik olnuks siis, kui rikkumist ei oleks esinenud.
Kaebajale on vajalik tagada hooldaja 24 tundi päevas. EIK esitab arvutuse hooldajate tasuks lähtuvalt kaebaja eeldatavast elueast. Samuti tuleb eeldada, et kaebaja oleks töötanud ja saanud tasu, kui talle ei oleks tekkinud püsiv kahjustus ametivõimude tegevuse tulemusena. Valitsus ja kaebaja seisukohad eeldatava töötasu osas olid erinevad. Samuti ei põhjendanud kaebaja kõiki nõudeid. Puudub võimalus arvestada kahju välja täpselt. Lähtuvalt nn üldise hinnangu põhimõttest määras EIK kaebajale varalise ja mittevaralise kahju hüvitamiseks 6,5 miljonit eurot.
1.	Määrata kaebajale varalise ja mittevaralise kahju hüvitamiseks 6 500 000 eurot ning 39 950 eurot kulude katteks.
EIK kohustab Venemaa valitsust täitma 3 kuu jooksul jõustunud siseriiklikud kohtulahendid
Tyutina jt vs Venemaa, kohtuotsus 13.02.2018, avaldused nr 3380/10 ja 33725/10
Asjas on kokku 135 kaebajat. Kaebajate avaldused EIK-ile olid EIÕK artikli 6 lg 1 rikkumise tuvastamiseks seoses nende kasuks jõustunud kohtulahendite mittetäitmisega. Kohtulahenditega määrati kaebajatele summad alla 10 000 euro. Samuti viitasid nad 1.protokolli artikli 1 rikkumisele.
Kaebajatel oli nõue riikliku ettevõtte vastu, mis lõpetas tegevuse. Riik vastutab sellises olukorras täitmata nõuete täieliku täitmise eest. EIK on korduvalt lahendanud Venemaa vastu analoogilisi kaebuseid.
1.	EIÕK artikli 6 lg 1 ja 1.protokolli artikli 1 rikkumine;
2.	Vastustaval riigil tuleb täita 3 kuu jooksul jõustunud siseriiklikus kohtulahendid, igale kaebajale määras EIK mittevaralise kahju hüvitamiseks 2 000 eurot.

matches: Kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus kohus Kohus


Koolieelsesse lasteasutusse vastuvõtmise, sealt lahkumise ja väljaarvamise kord – Riigi Teataja
Koolieelsesse lasteasutusse vastuvõtmise, sealt lahkumise ja väljaarvamise kord
Koolieelsesse lasteasutusse vastuvõtmise, sealt lahkumise ja väljaarvamise kord - sisukord
§ 4 Lahkumine ja väljaarvamine
§ 6 Vanema õigused ja kohustused
RT IV, 10.11.2012, 41
Vastu võetud 02.05.2012 nr 5
Määrus kehtestatakse "Koolieelse lasteasutuse seadus" § 15 lg 4 ja haridus- ja teadusministri 23. detsembri 2010. a määruse nr 78 "Lapse erilasteaeda või -rühma vastuvõtmise ning väljaarvamise alused ja kord" § 3 lg 4 alusel.
(1) Võru linna koolieelsesse lasteasutusse (edaspidi lasteaed) vastuvõtmise, sealt lahkumise ja väljaarvamise korra (edaspidi kord) eesmärk on aidata kaasa linna elanikkonna paremale teenindamisele koolieast nooremate laste hoidu ja alushariduse omandamist võimaldavas munitsipaalõppeasutuses.
(2) Korraga sätestatakse eelkooliealise lapse tavarühmadesse, sobitus- ja erirühmadesse, valvelasteaia rühmadesse (edaspidi valvelasteaed) vastuvõtt, sealt lahkumine ja väljaarvamine, osaajalise koha võimaldamine ning lasteaia ja vanema, eestkostja või hooldaja (edaspidi vanem) omavaheline töökorraldus ja pädevus antud küsimustes.
(3) Lasteaia rühmadesse võetakse vastu lapsi, kelle enda ja ühe vanema elukoha aadressiks Eesti rahvastikuregistrisse on kantud Võru linn.
(4) Juhul kui käesoleva paragrahvi lõige 3 järgselt on lasteaias vabu kohti, võetakse vastu ka lapsi, kelle elukoha aadressiks Eesti rahvastikuregistrisse ei ole kantud Võru linn.
(6) Lasteaia ajutise sulgemise ajaks kinnitab Võru Linnavalitsus (edaspidi linnavalitsus) valvelasteaia, kuhu võetakse lapsi vastu vanema taotluse alusel.
(7) Vanematele on lapse jaoks lasteaia valik vaba, kui soovitud lasteaias on vabu kohti.
(1) Tavarühma täisajalise või osaajalise koha taotlemiseks esitab vanem taotluse (lisa 1), millele lisatakse sünnitunnistuse koopia. Lapse vastuvõtu korral esitab vanem täiendavalt perearsti poolt väljastatud vormikohase arstitõendi.
(2) Vastuvõtu taotlused esitatakse lasteaia direktorile hiljemalt lapse vastuvõtu aasta 20. augustiks.
(3) Väljaspool Võru linna elavate laste vastuvõtu taotlemiseks esitab vanem lisaks käesoleva paragrahvi lõikes 1 toodud dokumentidele lasteaia nõudmisel garantiikirja elukohajärgsest kohalikust omavalitsusest, millega omavalitsus kohustub katma oma territooriumil elava lapse koha maksumuse vastavalt Võru linna poolt esitatavale arvele.
(4) Erivajadustega laste vastuvõtmiseks sobitus- või erivajadustega laste rühma esitab vanem lisaks käesoleva paragrahvi lõikes 1 toodud dokumentidele Võru maakonna nõustamiskomisjoni otsuse.
(5) Valvelasteaias koha taotlemiseks juulikuus esitab vanem taotluse (lisa 2) hiljemalt 20. maiks.
(2) Lasteaia direktor esitab taotluste põhjal koostatud esialgse nimekirja hiljemalt 31. märtsiks kontrollimiseks linnavalitsuse haridus- ja kultuuriosakonnale.
(3) Taotluste rahuldamine toimub nende laekumise järjekorras. Lasteaeda võetakse vastu lapsi, kes on pooleteiseaastased või vanemad, eelistades esmajärjekorras vanemat, kes soovib lapse panna õdede-vendadega samasse lasteaeda ning seejärel vanemat, kes töötab samas lasteaias.
(4) Pärast käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud laste vastuvõtmist võetakse vabade kohtade olemasolul lasteaeda taotluste laekumise järjekorras lapsi teistest kohalikest omavalitsustest, eelistades esmajärjekorras vanemat, kes soovib lapse panna õdede-vendadega samasse lasteaeda, seejärel vanemat, kes töötab samas lasteaias ning seejärel vanemat, kes töötab Võru linnas.
(5) Kui vanema poolt soovitud lasteaias puuduvad vabad kohad, jääb laps koha taotlejate järjekorda, mis on koostatud taotluste saabumise ajalises järjekorras.
(6) Taotluse esitamise hetkel teises omavalitsuses elukoha aadressi omanud lapse elukoha andmete muutmisel Võru linna aadressile loetakse taotluse laekumise kuupäevaks Võru linnas elukoha aadressi saamise kuupäev.
(7) Rühmade komplekteerimine uueks õppeaastaks:
4) juhul kui ajutiselt on vajadus lasteaiakoha järele suurem kui olemasolevate lasteaedade üldkohtade arv võib lasteaed luua soovijatele võimaluse saada lasteaias osaajaline koht. Osaajaline koht on koht, mille laps võib saada kuni pooleks ajaks lasteaia lahtioleku ajast õppetegevusest osavõtuks ning võib soovi korral sisaldada lapse toidukordi, kuid ei sisalda uneaega. Osaajaliste laste arv ühes rühmas ei tohi olla üle kahe lapse. Osaajalise koha eest tasub vanem lasteasutuse muude kulude vanemate poolt kaetava osa (edaspidi õppetasu) täies mahus.
(8) Lasteaia direktor teavitab vanemat kirjalikult või e-posti teel koha eraldamisest lasteaias.
§ 4. Lahkumine ja väljaarvamine
(1) Lasteaia nimekirjast arvatakse laps välja vanema taotluse alusel, milles on näidatud lahkumise aeg. Vanem peab teatama lasteaiakohast loobumisest (lapse lasteaiast lahkumisest) lasteaia direktorile kirjalikult ette vähemalt viis päeva, välja arvatud juhul, kui laps läheb kooli.
3) kui laps on ette teatamata puudunud üle ühe kuu.
1) korraldada vanema taotluse registreerimine saabumise järjekorras, lasteaedade kohataotlejate järjekorra pidamine ning vanema informeerimine antud küsimuses;
2) täita vabad kohad vastavalt taotluste registreerimise järjekorrale ning arvestades antud korra § 3 lõigetes 3 ja 4 loetletud eelistusi;
3) koha vabanemisel teatada koha taotlejate järjekorras olevale vanemale koha vabanemisest kahe nädala jooksul;
4) sõlmida vanemaga lasteaiakoha kasutamise leping (lisa 3);
5) korraldada osaajalise kohaga teenuse pakkumist;
6) välja arvata lapsi lasteaia nimekirjast direktori käskkirjaga.
(2) Lasteaia direktori ülesanne on tutvustada vanemale järgmisi regulatsioone:
1) lasteaeda vastuvõtu, sealt lahkumise ja väljaarvamise kord;
(3) Lasteaed kinnitab vastavalt õigusaktidele sätestatud korrale andmed Eesti Hariduse Infosüsteemis.
§ 6. Vanema õigused ja kohustused
1) saada "Koolieelse lasteasutuse seaduses" sätestatud korras ja ulatuses eelkooliealisele lapsele ettenähtud teenust;
2) taotleda soodustust või toetust lasteaia õppetasu maksmisel ning toidukulude katmisel vastavalt Võru Linnavolikogu ja/ või Võru Linnavalitsuse poolt kehtestatud korrale;
3) vaidlustada lasteaia direktori otsus lapse lasteaeda vastuvõtu või sealt väljaarvamise kohta Võru Linnavalitsuses.
1) sõlmima lasteaiaga lasteaiakoha kasutamise lepingu;
2) osalema lasteaia kulude katmisel vastavalt kehtestatud määradele;
3) kinni pidama lasteaia päevakavast, laste tervisekaitse ja tervise edendamise nõuetest.
(1) Tunnistada kehtetuks Võru Linnavalitsuse 19. septembri 2007. a määrus nr 13 "Võru linna koolieelsesse lasteasutusse vastuvõtmise, sealt lahkumise ja väljaarvamise kord" (KO 2007, 153, 1803).
(2) Määrus jõustub 10. mail 2012.
Lisa 2 Valvelasteaiakoha taotlus
Lisa 3 Lasteaiakoha kasutamise leping


Abikõlblike kulude määramise üldised tingimused ja kord – Riigi Teataja
Abikõlblike kulude määramise üldised tingimused ja kord
RTL 2006, 23, 389
Vastu võetud 27.02.2006 nr 15
Määrus kehtestatakse «Struktuuritoetuse seaduse» § 42 lõike 3 alusel ja kooskõlas Euroopa Komisjoni määrusega nr 448/2004, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 1685/2000, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1260/1999 üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses struktuurifondide kaasfinantseeritavate meetmetega seotud kulutuste abikõlblikkusega ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) nr 1145/2003 (ELT L 072, 11.03.2004, lk 66–77), ning Euroopa Komisjoni määrusega (EÜ) nr 16/2003, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1164/94 üksikasjalikud erirakenduseeskirjad seoses Ühtekuuluvusfondi osafinantseeritavate meetmetega seotud kulude abikõlblikkusega (ELT L 002, 07.01.2003, lk 7–13).
§ 1. Määruse eesmärk ja kohaldamine
(1) Määrusega kehtestatakse «Struktuuritoetuse seaduse» § 42 lõikes 2 defineeritud abikõlblike kulude määramise üldised tingimused ja kord.
(2) Määrust kohaldatakse «Struktuuritoetuse seaduse» § 2 lõikes 1 defineeritud struktuuritoetusest ja «Struktuuritoetuse seaduse» § 42 lõikes 1 defineeritud omafinantseeringust tehtavate kulude abikõlblikkuse määramisel.
(3) Määrust ei kohaldata Euroopa Ühenduse algatuste «Interreg» ja «Urban» raames tehtavate kulude abikõlblikkuse määramisel.
§ 2. Kulude põhjendatus
(1) Struktuuritoetust saavate projektide kulud peavad olema põhjendatud ja kooskõlas Euroopa Komisjoni määruse (EÜ) nr 1605/2002, mis käsitleb Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatavat finantsmäärust (ELT L 248, 16.09.2002, lk 1–48, parandus ELT L 25, 30.01.2003, lk 43), artiklites 27 ja 29 toodud finantsjuhtimise ning abi andmise põhimõtetega.
(2) Projekti kulud on põhjendatud, kui need on vajalikud projekti elluviimiseks, hangete teostamisel on järgitud head tava ning on tagatud rahaliste vahendite kõige ratsionaalsem ja säästlikum kasutamine.
§ 3. Kulude tekkimine ja abikõlblikkuse periood
(1) Kulude tekkimine määruse mõistes on maksekohustuse tekkimine teenuse tellimisel või kauba soetamisel.
(2) Projekti abikõlblikkuse periood määruse mõistes on toetuse taotluse rahuldamise otsuses, rahastamisotsuses või «Struktuuritoetuse seaduse» § 14 lõikes 3 nimetatud halduslepingus sätestatud ajavahemik, millal projekti tegevused algavad ja lõpevad ning tegevuste elluviimiseks vajalikud kulud tekivad.
(3) Ühtekuuluvusfondi projektide puhul peavad väljamaksed olema makseasutuse poolt tehtud projekti abikõlblikkuse perioodi jooksul.
§ 4. Avaliku sektori kulud
(1) Avaliku sektori kulud määruse mõistes on «Tsiviilseadustiku üldosa seaduse» § 25 lõike 2 tähenduses avalik-õigusliku juriidilise isiku tehtud kulud.
(2) Eraõigusliku juriidilise isiku poolt tehtud kulud on käsitletavad avaliku sektori kuludena juhul, kui isiku üle omab «Raamatupidamise seaduse» § 27 lõike 1 tähenduses valitsevat mõju avalik-õiguslik juriidiline isik või kui on võimalik tõendada, et kuludeks kasutatavad vahendid on sihtotstarbeliselt eraldanud avalik-õiguslik juriidiline isik.
§ 5. Kulude rahaline väärtus
Ühe kuludokumendi raames taotletav abikõlblik summa, mida soovitakse struktuuritoetusest rahastada, peab moodustama vähemalt ühe Eesti krooni.
ABIKÕLBLIKE KULUDE MÄÄRAMINE TOETUSE ANDMISEL STRUKTUURIFONDIDEST
§ 6. Muude riiklike ja Euroopa Liidu toetuste arvestamine omafinantseeringuna
(1) Eesti riiklikku toetust, mis ei ole eraldatud sihtotstarbeliselt struktuuritoetuseks, arvestatakse omafinantseeringuna, kui seda toetust ei ole saadud Euroopa Liidult, on täidetud selle toetuse kasutamise tingimused ja nii on sätestatud «Struktuuritoetuse seaduse» §-de 16 või 17 alusel kinnitatud meetme tingimustes (edaspidi meetme tingimused).
(2) Euroopa Liidu 6. raamprogrammi, mis on kinnitatud Euroopa Nõukogu otsusega (EÜ) nr 1513/2002, mis käsitleb teadusuuringute ja tehnoloogiaarenduse 6. raamprogrammi (ELT L 232, 29.08.2002), toetust on võimalik kasutada omafinantseeringuna, kui see on sätestatud meetme tingimustes. Struktuurifondide vahendite ja 6. raamprogrammi vahendite osakaal kokku ei tohi ületada 75% projekti abikõlblikest kogukuludest ning nimetatud kulud peavad vastama struktuuritoetuse abikõlblikkuse reeglitele.
§ 7. Personali- ja üldkulude arvestamine
Toetust saavate projektide personalikulude ja üldkulude määramise üldised tingimused ning kord on sätestatud määruse lisas 1 toodud juhendis. Meetme tingimustes võib projektide personalikulude ja üldkulude määramise tingimusi ning korda võrreldes määruse lisas 1 sätestatuga täpsustada ja kitsendada.
§ 8. Mitterahaliste sissemaksete arvestamine
(1) Mitterahalised sissemaksed on abikõlblikud, kui nii on sätestatud meetme tingimustes.
(2) Mitterahaliste sissemaksete abikõlbliku kuluna arvestamise korral peavad olema täidetud ja kontrollitavad kõik Euroopa Komisjoni (EÜ) määruse nr 448/2004 eeskirja 1 alapunktis 1.7 ja määruse lisas 2 toodud juhendis sätestatud tingimused. Meetme tingimustes võib mitterahaliste sissemaksete arvestamise tingimusi ning korda võrreldes määruse lisas 2 sätestatuga täpsustada ja kitsendada.
§ 9. Erisoodustuselt tasutava maksu ja erisoodustusena käsitletava kulu abikõlblikkus
(1) Erisoodustuselt «Tulumaksuseaduse» § 48 lõike 4 mõistes tasutav maks ei ole abikõlblik kulu.
(2) Päevarahad, majutuskulud ja isikliku või isiku poolt liisinglepingu alusel kasutatava mootorsõiduki kasutamise kulud on abikõlblikud vastavates õigusaktides kehtestatud piirmäärade ulatuses.
(3) Muu erisoodustusena käsitletav kulu on abikõlblik vaid juhul, kui nii on sätestatud meetme tingimustes.
§ 10. Liiklusvahendite soetamise ja kapitalirendi abikõlblikkus
(1) Liiklusvahend määruse mõistes on mootorsõiduk «Liiklusseaduse» § 12 lõike 2 mõistes, laev, väikelaev, reisiparvlaev ja kiirreisilaev «Meresõiduohutuse seaduse» § 2 mõistes ja õhusõiduk «Lennundusseaduse» § 5 mõistes.
(2) Liiklusvahendite soetamine või kapitalirent on abikõlblik kulu, kui nii on sätestatud meetme tingimustes, liiklusvahendi soetamine või kapitalirent on projekti eesmärkide saavutamiseks vajalik ning kui liiklusvahend jääb selle kasutusea jooksul toetuse saaja valdusesse ning seda kasutatakse projekti eesmärkide täitmiseks.
(3) Liiklusvahendite soetamine ja kapitalirent «Struktuuritoetuse seaduse» § 2 lõike 2 punktis 1 nimetatud arengukava (edaspidi arengukava) 1. prioriteedi meetmete raames ei ole abikõlblik kulu.
§ 11. Mootorsõiduki kasutamise kulude kompenseerimine
(1) Mootorsõidukina määruse mõttes käsitletakse «Liiklusseaduse» lisas 1 toodud A-, A1-, B-, B1- ja C1-kategooria mootorsõidukit. Nimetatud mootorsõidukite projekti elluviimiseks kasutamise kulude kompenseerimine on abikõlblik kulu. Teiste mootorsõidukite kasutamise kulude kompenseerimine projekti raames ei ole abikõlblik kulu, kui meetme tingimustes ei ole sätestatud teisiti.
(2) C1-kategooria mootorsõiduki kasutamise kulude kompenseerimine on lubatud, kui seda kasutatakse projekti raames, et vedada rohkem isikuid, kui B- või B1-kategooria mootorsõidukiga on lubatud või kui see on vajalik isikutega kaasas oleva pagasi transportimiseks.
(3) Lõike 1 ja 2 sätestatud juhtudel lähtutakse mootorsõiduki kasutamise kulude kompenseerimisel määrusest või asutusesisesest mootorsõiduki kasutamise kulude kompenseerimise korrast, kui see ei ole vastuolus määrusega.
(4) Mootorsõiduki kasutamise kulude kompenseerimise üldised tingimused ja kord on sätestatud määruse lisas 3 toodud juhendis. Meetme tingimustes võib mootorsõiduki kasutamise kulude kompenseerimise tingimusi ja korda täpsustada ning kitsendada.
§ 12. Projekti juhtimiseks vajaliku kontoritehnika ja mööbli soetamine
(1) Kontoritehnika, sealhulgas arvutid, printerid, faksid, telefonid, ja mööbli, sealhulgas töölaud, tool, töömaterjalide paigutamiseks vajalikud kapid ja riiulid, laualamp, soetamine, kui see on vajalik projekti elluviimiseks, on lubatud järgmistel tingimustel:
1) kontoritehnika ostmine ja kuludesse kandmine projekti tarbeks on lubatud, kui soetamine on aset leidnud vähemalt 12 kuud enne projekti lõppu;
2) kui projekti lõpuni on jäänud vähem kui 12 kuud, on lubatud kontoritehnika kapitalirent, mis võttes arvesse kontoritehnika kasulikku eluiga, on vormistatud vähemalt 3 aastaks. Kapitalirendi puhul hüvitatakse rendimaksed proportsionaalselt projektile kulunud ajaga;
3) kui projekti lõpuni on jäänud vähem kui 12 kuud, on lubatud kontoritehnika ostmine, kui ostusumma hüvitatakse proportsionaalselt tekkinud kuluga ning projekti kuludesse kantakse vaid see osa ostusummast, mil kontoritehnikat kasutati projekti tarbeks. Jääkväärtus jääb toetuse saaja enda kanda;
4) arvuti soetamise maksumus koos baastarkvaraga võib olla kuni 15 000 krooni ilma käibemaksuta. Kallima arvuti soetamisel koos baastarkvaraga on vajalik rakendusüksuse eelnev nõusolek;
5) videoprojektori, koopiamasina ja skaneerimisseadme soetamine on lubatud vaid rakendusüksusega eelnevalt kooskõlastades;
6) mööbli soetamine on lubatud, kui projekti lõpuni on jäänud vähemalt 12 kuud, tingimusel, et mööbli kogumaksumus ilma käibemaksuta ei ületa 15 000 krooni.
(2) Toetuse andja võib kehtestada projekti juhtimiseks vajaliku kontoritehnika ja mööbli soetamise täpsemad tingimused ning korra, võttes arvesse lõikes 1 sätestatut.
(3) Käesolev paragrahv ei kohaldu arengukava 5. prioriteedi kulude arvestamisel.
§ 13. Kinnisvara soetamine ja ehitamine
(1) Toetuse abil kinnisvara soetamine ja ehitamine on lubatud, kui nii on sätestatud meetme tingimustes, see on vajalik projekti elluviimiseks ning kui lähtutakse vastavasisulistest õigusaktidest.
(2) Kinnisvara soetamisel on lisaks objekti maksumusele abikõlblikud omandivahetusega kaasnevad maksud, riigilõivud, notaritasud, lepingutasud ning muud õigusaktidest tulenevad kinnisvara soetamisega seotud kulud, välja arvatud maakleritasud.
(3) Kinnisvara ehitamisel on lisaks objekti maksumusele abikõlblikud ehitise omanikujärelevalvega seotud kulud.
(4) Kinnisvara soetamine ja ehitamine arengukava 1. prioriteedi meetmete raames ei ole abikõlblik kulu.
ABIKÕLBLIKE KULUDE MÄÄRAMINE TOETUSE ANDMISEL ÜHTEKUULUVUSFONDIST
§ 14. Kulude abikõlblikkus väljamaksete tegemisel Ühtekuuluvusfondist
(1) Ühtekuuluvusfondist toetust saavate projektide kulutused peavad olema kooskõlas Euroopa Komisjoni (EÜ) määruses nr 16/2003 ja Euroopa Komisjoni rahastamisotsuses sätestatuga.
(2) Tööde teostamise ja teenuste osutamise lepingute sõlmimisel lähtutakse lõikes 1 nimetatud abikõlblikkuse määramise alustest. Nimetatud lepingutes sisalduvad mitteabikõlblikud kulud kannab toetuse saaja.
Rahandusministri 27. veebruari 2006. a määruse nr 15
«Abikõlblike kulude määramise üldised tingimused ja kord»
Struktuurifondide vahenditest toetust saavate projektide personalikulude ja üldkulude arvestamise üldine juhend
Juhendi eesmärk on kooskõlas EL Nõukogu (EÜ) määrustega nr 1260/1999, 1784/1999, 1257/1999, 1263/1999, 1783/1999 ja Euroopa Komisjoni (EÜ) määrusega nr 448/2004 sätestada üldnõuded personalikulude ja üldkulude arvestamiseks projektides, mis saavad toetust «Struktuuritoetuse seaduse» § 2 lõike 2 punktis 1 nimetatud arengukavas sätestatud tegevuste raames Euroopa Liidu struktuurifondide vahenditest (edaspidi projekt).
I. PERSONALIKULUDE ARVESTAMINE
Projekti elluviimisega seotud personalikulud on käsitletavad otseste kuludena ja need tuleb projekti muudest kuludest eraldi näidata ning toetuse saaja ja/või partneri raamatupidamisarvestuses eraldi kajastada. Projekti personali töötasude1 hulka on lubatud arvata sotsiaal- ja tulumaks ning kohustusliku kogumispensioni ja töötuskindlustusmaksed. Abikõlblik on töötamine töölepingu, töövõtulepingu, käsunduslepingu, avaliku teenistuja ametisse nimetamise käskkirja või korralduse (edaspidi tööleping) alusel. Töötaja puhkusetasu on abikõlblik proportsionaalselt projekti heaks töötatud ajale ja vastavalt «Puhkuseseaduses» sätestatud korrale, kui puhkus on toimunud projekti abikõlbliku perioodi jooksul.2 Töötasud peavad olema kooskõlas asutusesisese keskmise palgatasemega või piirkonna keskmise palgatasemega vastavasisulise töö eest.
Kui personal on hõivatud projektis täistööajaga, tuleb see toetuse taotluses (või selle lisas) ja hiljem väljamakse taotluses (või selle lisas) ära näidata. Sellisel juhul võib kõik ülalnimetatud töötasudega seotud kulud otse projekti kuludesse kanda. Kui projekti heaks töötatakse osalise tööajaga (nt projektijuht), tuleb see ära näidata toetuse taotluses või selle juurde lisatud seletuskirjas ning projekti elluviimise ajal tuleb täita tööajatabelit (vt juhendi lõpust tööajatabeli vormi näidist). Kui personal oli ka projektile eelneval perioodil toetuse saaja või projekti partneri palgal, peab tõendama töötaja projektiga seotud lisatööülesandeid.3 Kui töötajaga on sõlmitud lisaks töölepingule ka võlaõiguslik leping, siis võlaõigusliku lepingu osas ei ole töötaja kohustatud pidama tööajatabelit, kui viimane on seotud ainult projekti heaks tehtava tööga.4 Kui töötajale on projekti raames sõlmitud võlaõigusliku lepinguga pandud sisuliselt samad ülesanded, mida ta ka töölepingu järgselt täidab, siis on nende lisandumise tõenduseks üleandmis-vastuvõtmisakt võlaõigusliku lepingu raames või tööajatabel, mis näitab mõlema lepingu järgsete ülesannete täitmist. Üleandmise-vastuvõtmise akt peab lisaks töö üleandmisele ja vastuvõtmisele sisaldama ülevaadet tehtud töödest/tegevustest.
Tööajatabelis tuleb ära näidata nii projektile kui ka projektivälistele tegevustele kulutatud aeg. Vastavalt tööajatabeli alusel leitud suhtarvule (projekti heaks kulutatud aeg jagatud kogu töötatud ajaga) või, tunnitasu korral, projektile kulutatud ajale, arvutatakse töötaja projekti heaks kulutatud tööaja kogumaht ja sellele vastav palgakulu.5 Kui töö projektis on töötaja ainus tööalane suhe toetuse saaja või projekti partneriga, siis tööajatabeli täitmine ei ole vajalik. Sellisel juhul peab töötajaga olema sõlmitud tööleping ja kinnitatud ametijuhend, kust on selgelt aru saada, et töötatakse projekti heaks. Ametijuhend ei ole vajalik, kui viimases kajastatav info on ära toodud töölepingus.
Täidetud tööajatabeli allkirjastab isik, kelle tööaega see kajastab ning projekti rakendamise eest vastutav isik (projekti läbiviiva organisatsiooni juht, projektijuht või otsene ülemus), kinnitades sellega tabelis kajastatud info õigsust. Partnerite tööajatabelid peavad olema allkirjastatud isiku poolt, kelle tööaega tabel kajastab ning tema otsese ülemuse või partneri kontaktisiku poolt. Kui isik koostab projekti mitmete osalejate tööajatabeleid, peab tööajatabeli allkirjastama ka tema.
Reeglina tuleb tööajatabeleid koostada jooksvalt, kõige harvem kord nädalas (sõltuvalt tööülesannete hulgast), ja allkirjastada vähemalt kord kuus. Erandkorras on lubatud tööajatabelit koostada kord kuus, kui organisatsioonis on olemas täpne (personaalne) tööplaan ja tööülesannete jaotus toimub kuude lõikes ning tööplaanis olevate ülesannete täitmiseks on fikseeritud maksimaalne ajakulu. Tööajatabeli koostamisel tuleb näidata tööülesannete täitmiseks kulunud tegelik ajakulu.
Täidetud ja kinnitatud tööajatabeli koopia(d) tuleb lisada projekti iga vastava perioodi väljamakse taotluse juurde.6
Personalikulud on struktuurifondide vahenditest toetust saavate projektide raames lubatud, kui nii on sätestatud «Struktuuritoetuse seaduse» §-des 16 ja 17 nimetatud meetme tingimustes (edaspidi meetme tingimused). Lisaks eelnevale võib rakendusasutus personalikulude lubamise või mittelubamise kohta meetme tingimustes sätestada täpsustavaid nõudeid, kui need ei ole vastuolus käesoleva juhendiga. Toetuse andjatel on õigus teha täiendavaid piiranguid personalikulude lubamise või mittelubamise üle projektipõhiselt, kui meetme tingimustes ei keelata personalikulude hüvitamist.
II. ÜLDKULUDE ARVESTAMINE
Euroopa Komisjoni (EÜ) määruse nr 448/2004 eeskirja 1 punkti 1 alapunkt 1.8 defineerib üldkulusid abikõlblike kuludena tingimusel, et need põhinevad struktuurifondidest kaasfinantseeritava projekti rakendamise tegelikel kuludel ning nende maksumus arvestatakse projekti kohta proportsionaalselt ja korrektselt põhjendatud õiget ja erapooletut meetodit kasutades.
Käesoleva juhendi mõistes on üldkulud abikõlblikud, kui need on otseselt seotud projekti tegevustega ning heaks kiidetud projekti kohta tehtud toetuse taotluse rahuldamise otsusega. Üldkulude jaotamine peab toimuma õigel ja erapooletul viisil ning kooskõlas raamatupidamise hea tavaga.
Projekti abikõlblikest kuludest võib planeerida organisatsiooni projekti juhtimisega seotud administreerimiskulud ja ruumide kasutamisega seotud üldkuludeks kommunaalkulud, mis on otseselt vajalikud konkreetse projekti elluviimiseks. Kõik kulud, mille otsene seotus projektiga ei ole üheselt mõistetav, tuleb projekti abikõlblike kulude hulgast välja arvata.
Projekti toetuse taotluses peab üldkulusid näitama liikide kaupa, mille loend on toodud allpool. Ära peab näitama ka üldkulude projekti kuludeks arvestamise meetodi, mis peab vastama käesolevas juhendis toodud meetoditele. Toetuse taotluse ning väljamakse taotluse menetlejatel on õigus teha väljamakse taotluses esitatud üldkuludesse põhjendatud korrektuure või üldkulude kandmine projekti kuludesse keelata.
Kõiki abikõlblikke kulusid peab tõendama raamatupidamise algdokumendiga. Toetuse saaja ja/või partner peab tagama piisava kontrolljälje7 olemasolu, et vajadusel üldkulude jaotamise asjakohasust tõestada.
Üldkuludena käsitletakse järgmisi projektiga otseselt seotud kulutusi:
1) kulud bürootarvetele, milleks on paber, kirjutusvahendid, kirjaklambrid, kaustad jms. Bürootarvete hulka ei loeta kontoritehnikat ja -sisustust;
2) kulud sideteenustele, milleks on telefoni- ja faksiteenusega seotud kuu- ja abonenttasud ning teenuse kasutamisega seotud jooksvad kulud, samuti posti- ja elektroonilise andmesidega seotud jooksvad kulud;
3) infotehnoloogia (serverid ja võrgud) ja kontoritehnika hoolduskulud;
4) transpordikulud vastavalt asutusesiseselt kehtestatud tingimustele ja kulule kilomeetri kohta. Kui asutusesiseselt konkreetseid tingimusi kehtestatud ei ole või kui asutusesisene piirmäär on kõrgem meetme tingimustes kehtestatust, siis vastavalt meetme määruses kehtestatud tingimustele (sh peab kehtestatud olema maksimaalne lubatud kulu kilomeetri kohta);
5) kommunaalkulud, milleks on näiteks kütte, vee ja elektri tarbimisega seotud kulud ning ruumide koristamisega seotud kulud (sh koristamis- ja pesuvahendid ning majapidamistarbed);
6) ruumide rent;
7) ainult projektiga seotud pangakontode avamise ja haldamise kulud8, kui nende kontode avamine on tingimus toetuse saamiseks9;
8) valveteenus, välja arvatud valehäired.
Üldkulusid, mida ei ole ülalpool nimetatud, ei saa projekti abikõlblike kulude hulka arvata.
Projekti üldkuludesse ei saa kanda toetuse saaja organisatsiooni juhtimisega seonduvaid kulusid, kuna tegemist on kuludega, mis reeglina ei sõltu projekti rakendamisest ja mis ei muuda märkimisväärselt organisatsiooni eesmärke.
Kui toetuse saajaks on riikliku arengukava korraldus-, makse-, auditeeriv või rakendusasutus või rakendusüksus, käsitletakse nende organisatsioonide üldkulusid muude struktuuritoetuse vahenditest rahastatavate projektidega võrdsetel alustel.
Üldkulud on struktuurifondide vahenditest toetust saavate projektide raames lubatud, kui nii on sätestatud meetme tingimustes. Lisaks eelnevale võib meetme tingimustes sätestada üldkulude lubamise või mittelubamise kohta täpsustavaid nõudeid. Kui meetme tingimustes ei ole üldkulude hüvitamine keelatud, on toetuse andjatel õigus teha täiendavaid piiranguid üldkulude hüvitamise lubamise või mittelubamise üle projektipõhiselt väljamaksetaotluste kaupa ja kululiigiti.
2. Abikõlblike üldkulude arvestamise metoodika
Projekti üldkulude arvestamisel kasutatav arvestusmetoodika peab olema erapooletu, õige ja põhinema tegelikel kulutustel. Kui taotluse esitamisel on tegemist arvestuslike kuludega, siis projekti väljamakse taotlustes üldkulude deklareerimisel tuleb teha vajalikud korrektuurid vastavalt kulude tegelikule summale. Eelarves kavandatust suuremas mahus üldkulusid deklareerida ei saa (see on võimalik vaid projekti eelarve muutmisega, mille kord on sätestatud meetme tingimustes). Üldkulude arvestamine eelarves ja väljamakse taotluse esitamisel protsendina projekti mahu, eelnevate perioodide kulude vm sarnase metoodika alusel ei ole lubatud.
Üldkulusid võib jaotada vastavalt:
• kasutatud ruumide pinnale;
• tekkinud kulutustele;
• projektis hõivatud personalile.
2.1. Üldkulude jaotamine vastavalt kasutatud ruumide pinnale
Kui on vaja jaotada rendi- ja kasutusliisingu maksete, kütte, vee, elektri jmt seotud kulusid, jaotatakse üldkulud vastavalt kasutatud ruumide pinnale.
Selleks, et ülalnimetatud kulusid jaotada, tuleb kõigepealt teada majandusüksuse kogu kasutatavat üldpinda, mille alusel jaotatavad kulud tekivad, ja sellest projekti jaoks kasutatavat pinda. Et leida suhtarv kulude jagamiseks, tuleb projekti jaoks kasutatav pind jagada majandusüksuse poolt kasutatava üldpinnaga10.
Mitmekuiste projektide üldkulude arvestus toimub üldjuhul kuude kaupa. Kui projekti kestus on lühem kui kuu või kui üldkulude arvestus kuupõhiselt ei ole piisavalt adekvaatne (näiteks sama ruumi kasutatakse ka projektivälisteks tegevusteks), tuleb arvestused teha vastavalt nädalates, päevades või tundides, olenevalt ruumide kasutamisest11.
Eelarvestamiseks on soovitatav kasutada eelnevate perioodide vastavaid kulusid. Väljamakse taotluste koostamisel tuleb lähtuda aga tegelikest kuludest (konkreetsete projekti läbiviimise perioodi sisse jäävate arvete summadest, mille alusel ülaltoodud arvestused tehakse). Toetuse andjal on õigus nõuda koopiaid arvestuse aluseks olnud dokumentidest ja ülevaadet sellest, kuidas arvestus läbi viidi.
2.2. Üldkulude jaotamine vastavalt tekkinud kulutustele
Kui punktis 2.1 toodud meetodit ei saa kasutada, tuleb kulusid projektile jaotada vastavalt nende tekke laadile. Siia alla kuuluvad näiteks kulud telefonisidele. Telefonikulud saab kanda projekti kuludesse vastavalt kulude tekkimisele.
2.3. Üldkulude jaotamine vastavalt projektis hõivatud personalile
Üldkulude jaotamine vastavalt projektis hõivatud personalile on lubatud vaid põhjendatud erandjuhtudel, kui toetuse andja nimetatud metoodikat aktsepteerib.
3. Võimalikud vead üldkulude arvestamisel
Praktikas on enamlevinud järgmised eksimused:
• üldkulude deklareerimine väljamakse taotluses toimub vastavalt eelarvele, mitte vastavalt tegelikult tekkinud kuludele;
• tööajale kulutatud tundide arvestamine toimub eelnevalt koostatud ajagraafiku, mitte reaalselt kulunud tundide põhjal;
• üldkulusid arvestatakse raamatupidamisest tehtud väljavõtte alusel, kust on jäetud maha lahutamata üldkulud, mis ei ole projektiga seotud.
Üldkulude korrektse arvestuse eest vastutab projekti rakendava organisatsiooni juht.
Tööajatabel .................................................
kuu ja aasta
Projektis osaleja ees- ja perekonnanimi
Projekti kood
Kuupäev Töö kirjeldus Projektiga seonduv töö
(tundi) Muu töö
(tundi) KOKKU
Töötunnid kokku
Projektis osaleja
Kinnitan, et tabelis esitatud andmed on õiged12.
Projekti rakendamise eest vastutav isik
Selgitus tööajatabeli näidise juurde
Tööajatabel on vajalik projektis osalise tööajaga (vajadusel ka täistööajaga) hõivatud töötajate tehtud tööde ja kulutatud tööaja dokumenteerimiseks. Tabelite abil saab projekti administratsioon arvestada projekti personalikulusid ja esitada need nõudmisel vajalike tõendusmaterjalidena.
Tabelite täitmise ja nende sisu õigsuse eest vastutavad nii tabeli täitja kui ka projekti rakendamise eest vastutav isik. Tabeli päisesse kirjutatakse kuu ja aasta, mille kohta antud tabel kehtib. Tabeli ülemisse ossa tuleb kanda töötaja nimi, kelle kohta antud tabelit peetakse, ja projekti andmed. Järgnevatesse lahtritesse kantakse kuupäevaliselt nii projekti jaoks kui ka projektiväliselt tehtud tööde maht tundides. Ära tuleb märkida ka töö sisu, andes ülevaate tehtud töödest/tegevustest. Kui töötatakse nii projekti heaks kui ka projektiväliselt ühe tööpäeva sees, tuleb tabelit (ja töökirjeldusi) kajastada vastavalt tundide kaupa.
Tabeli alumises osas tehakse kokkuvõtted kuu jooksul tehtud töötundide arvust ja isik, kelle tööaega tabel kajastab, kinnitab oma allkirjaga sisestatud andmete õigsust. Allkirjaga peab sama kinnitama ka projekti rakendamise eest vastutav isik. Mõlemad allkirjastajad lisavad allkirjastamise kuupäeva ja oma nime trükitähtedega. Kui tööajatabeleid täitis mitmetele projektis osalejatele üks isik, tuleb tabelile lisada veel üks eelmistele sarnane allkirjalahter, kus tabeli täitja kinnitab oma allkirjaga tabeli õigsust.
1 Antud juhendi mõistes arvestatakse töötasu hulka põhipalk, asendustasud, lisatasud ja preemiad projektiga seotud töö eest.
2 Ei kehti töövõtu- ja käsunduslepingu puhul.
3 Näide: Kui isik töötas organisatsioonis eelnevalt täiskohaga ja hakkab nüüd töötama projekti heaks, siis on vaja selgelt ära näidata, kas töötaja eelnevad tööülesanded organisatsioonis on ära kadunud või oluliselt vähenenud või ta on projektiga seotud tööle üle viidud ning tal on olemas asendaja tavatööülesannete osas, mida ta enne projekti rakendamist täitis. Lihtsaim viis lisanduvuse lahtimõtestamiseks on vastata küsimusele: kas see inimene oleks tööl ja saaks sama palka ka siis, kui antud projekti poleks?
4 Võlaõigusliku lepingu puhul on tegemist teenuse osutamisega, mis omakorda kuulub hankemenetluse raamidesse.
5 Ei kehti töövõtu- ja käsunduslepingu puhul.
6 Näiteks, kui osalise tööajaga töötaja palgakulu organisatsiooni jaoks on 11 214 krooni (sisaldab kõiki riiklikke makse) ja tööaja tabeli järgi kulus töötajal projekti tegevustele 68 tundi ning muudele tegevustele 100 tundi kuus (kokku töötati seega 168 tundi kuus), siis, korrutades palgakulu läbi suhtarvuga 68/168, kantakse projekti kuludesse 4539 krooni.
Samas, kui tegemist on tunnitasuga (50 krooni/tund + sotsiaalmaks 33% ja töötuskindlustusmaksu kulu organisatsioonile 0,5% => 50 × 1,335 = 66,75 krooni/tund), tuleb projekti heaks kulutatud aeg korrutada läbi ühe tunni palgakuluga. Toodud näites kantakse projekti kuludesse 68 * 66,75 = 4539 krooni.
7 Kontrolljälg – kontseptsioon kuluaruannete tõendamiseks kuluaruannet toetava dokumentatsiooni põhjal. Toetav dokumentatsioon peab olema üksikasjalik ja selge ning kättesaadav kõikidel juhtimistasanditel.
8 Vastavalt Euroopa Komisjoni (EÜ) määruse nr 448/2004 eeskirja 3 punktile 1 ei ole abikõlblikud ülekandetasud ja valuutavahetustasud.
9 Kirjas toetuse taotluse rahuldamise otsuses.
10 Näiteks, kui kontori pinda on majandusüksusel kokku 100 m2 ja sellest kasutatakse projekti jaoks 10 m2 (projektijuhi töökabinet), siis konkreetse projekti üldkuludesse saab kanda 1/10 kogu kontori abikõlblikest üldkuludest (st 1/10 kütte, vee, elektri, koristamise jm abikõlblikest kuludest).
11 Näiteks tegemist on koolitusprogrammiga, mis kestab kuus kuud. Soovitakse ära jagada ruumide rentimise, valgustuse ja küttega seotud kulud. Projektiga seotud koolitused kõnealustes ruumides toimuvad kokku 21 tundi nädalas, koos muude tegevustega kasutatakse ruume kokku 35 tundi nädalas. Majandusüksus rendib hoonet pindalaga 300 m2 ja projekti jaoks kasutatakse sellest 50 m2.
Kui ülalnimetatud kulud hoonetele moodustavad organisatsioonile 120 000 kr aastas, siis arvutusmeetod, mis tuleb ära näidata taotlusvormis ja mida kasutatakse hiljem tegelike kulude jaotamisel, on järgmine:
Rent ja muud maksed 120 000 kr, 300 m2 on üldpinda, millest 50 m2 kasutatakse projektile kuus kuud 21 tundi nädalas:
120 000 × 50/300 × 6/12 × 21/35 = 6000
Seega projekti eelarves kajastatakse nimetatud üldkuludena 6000 krooni.
12 Projekti palgalise või tasustatud töötajana vabatahtlikku tööd tehes kinnitab projektis osaleja, et tema poolt tehtud vabatahtliku töö ülesanded ei kattu projekti raames tehtavate tasustatud töö ülesannetega ning et tabelis esitatud andmed on õiged.
STRUKTUURIFONDIDE VAHENDITEST TOETUST SAAVATE PROJEKTIDE MITTERAHALISTE SISSEMAKSETE ARVESTAMISE ÜLDINE JUHEND
Juhendi eesmärk on selgitada üldnõudeid mitterahaliste sissemaksete arvestamiseks projektides, mis saavad toetust «Struktuuritoetuse seaduse» § 2 lõike 2 punktis 1 nimetatud arengukavas sätestatud tegevuste raames Euroopa Liidu struktuurifondide vahenditest (edaspidi projekt).
Juhend reguleerib ainult projektis osaleva isiku või asutuse (so mitte toetuse saaja) panust projekti. Toetuse saaja saab mitterahalise sissemaksena projekti panustada ainult vabatahtliku tasuta töö väärtust.
Mitterahalisi sissemakseid käsitletakse abikõlblike kulutustena, kui tegemist on:
• maa või kinnisvara, masinate, seadmete või materjalide (edaspidi objekt) tasuta andmisega projekti kasutusse või
• vabatahtliku töö tasuta pakkumisega.
Ülaltoodud tegevuste abikõlblike mitterahaliste sissemaksetena aktsepteerimise tingimuseks on, et need ei ole seotud riskikapitali, laenufondide, tagatisfondide ega liisinguga ning nende väärtust saab sõltumatult hinnata ja kontrollida.
Mitterahalise sissemakse eelduseks on kulu tekkimine tavasituatsioonis, st projektis osalev isik või asutus annab projektile mitterahalise sissemaksena kasutada objekti, mille eest ta tavasituatsioonis peaks maksma, või kui toetuse saaja või projektis osalev isik või asutus teeb või talle osutatakse vabatahtlikku tööd. Kui kulu tekkimist tavasituatsioonis ei ole võimalik tõendada, ei ole objekt või vabatahtlik töö mitterahalise sissemaksena abikõlblik.
Kõik mitterahaliste sissemaksetena käsitletavad kulud peavad vastama abikõlblikkuse reegleid reguleerivatele õigusaktidele, sealhulgas kohaldatakse ka kasutatud masinate ja seadmete ostmise ning maa ja kinnisvara ostmise kohta sätestatud eeskirju (Euroopa Komisjoni (EÜ) määruse nr 448/2004 eeskirjad 4–6).
Mitterahaliste sissemaksete omafinantseeringuna käsitlemisel peab arvestama järgmist:
1) mitterahaline sissemakse fikseeritakse taotluses või sellest teavitatakse enne projekti tegevuse toimumist;
2) planeeritav kulu peab vastama kõikidele abikõlblikkust reguleerivates õigusaktides toodud nõuetele;
3) planeeritav kulu peab vastama «Struktuuritoetuse seaduse» §-des 16 ja 17 nimetatud meetme tingimustes (edaspidi meetme tingimused) sätestatud nõuetele ja olema abikõlblik;
4) isik või asutus, kes pakub vabatahtlikku tööd või objekti, peab olema nõus seda kasutama mitterahalise sissemaksena vastava projekti jaoks;
5) isik või asutus, kes pakub vabatahtlikku tööd või objekti, mida kavatsetakse arvestada mitterahalise sissemaksena, peab olema võimeline tõendama selle tegelikku väärtust, milleks on vajalik selle kujunemise detailne kirjeldus vajadusel koos seda toetava informatsiooniga;
6) kui mitterahalise sissemaksena kasutatakse vabatahtlikku tööd, tuleb vastavate kulude tõendamiseks pidada tööajatabeleid, kus näidatakse ära tööjõu ajaline ja rahaline kulu ning tehtud tööde kirjeldused (vt ka määruse lisa 1 «Struktuurifondide vahenditest toetust saavate projektide personalikulude ja üldkulude arvestamise üldine juhend»);
7) mõttelisi kulusid, nagu allahindluse osa, kaotatud tulud vmt, ei saa kasutada mitterahalise sissemaksena;
8) mitterahalisi sissemakseid ei või kajastada keskmisest turuhinnast suurematena;
9) mitterahaliste sissemaksetena ei saa kasutada objekti, mis on juba varem saanud riigilt, EL või mõnelt muult asutuselt või organisatsioonilt toetust;
10) mitterahaliste sissemaksete ja abikõlbliku käibemaksu summa kokku võib rahandusministri 19. augusti 2005. a määruse nr 59 «Struktuuritoetuse väljamaksmise üldised tingimused ja kord» § 3 lõike 6 kohaselt moodustada maksimaalselt omafinantseeringu ning riigi sihtotstarbeliselt struktuuritoetuseks eraldatud vahendite kogusummaga võrdse osa projekti abikõlblike kulude kogumahust, millest on eelnevalt maha arvatud struktuurifondide osalus;
11) mitterahalist sissemakset võib arvestada toetuse saaja või projektis osaleva isiku või asutuse omafinantseeringuna (peab olema vastavalt projekti eelarves näidatud) sõltuvalt sellest, kes on mitterahalise sissemakse eraldaja. Erandina, kui vabatahtlikku tööd pakub kolmas isik, arvestatakse omafinantseeringut sõltuvalt sellest, kes oleks tavasituatsioonis rahalise kulu kandja;
12) mitterahalise sissemakse hindamisega ja selle väärtuse tõendamisega seotud kulud ei ole abikõlblikud.
II. MAA VÕI KINNISVARA, MASINATE, SEADMETE VÕI MATERJALIDE TASUTA PROJEKTI KASUTUSSE ANDMINE
Maa või kinnisvara tasuta projekti kasutusse andmise puhul (sh rent) peab olema selle väärtus hinnatud sõltumatu kvalifitseeritud hindaja (sõltumatu hindaja) poolt või vastavad hinnad peavad tulenema sõltumatu hindaja poolt läbi viidud analüüsist, mis on tellitud korraldusasutuse, rakendusasutuse või rakendusüksuse poolt ning eelnevalt kooskõlastatud makseasutusega. Sõltumatu hindajana arvestatakse Eestis tegutsevate suuremate krediidiasutuste1 poolt aktsepteeritavaid kinnisvarahindajaid. Selle tõenduseks peab taotlusdokumentatsioonile lisama vastava väljatrüki panga koduleheküljelt või panga poolt väljastatud kinnituskirja. Väljatrüki korral kontrollib rakendusüksus sellel kajastuva informatsiooni vastavust nõuetele ja kinnitab väljatrüki.
Kui maa või kinnisvara hindamisel lähtutakse sõltumatu hindaja hinnangust, peab hinnang sisaldama analüüsi, mille alusel saab kinnitada, et projekti kasutusse antav maa või kinnisvara hind (sh rendihind) vastab turu keskmisele hinnale antud piirkonnas või on madalam2.
Kui projektis osaleva isiku või asutuse põhitegevuseks on ruumide rentimine või kui projektis osaleva isiku või asutuse organisatsioonis on olemas haldusküsimustega tegelev struktuuriüksus, kellele teised üksused maksavad reaalselt renti kasutatavate pindade eest, kuid ainult antud projekti jaoks saab ruume kasutada tasuta, on lubatud rendisumma kandmine mitterahalise sissemaksena projekti kuludesse3. Ruumide rentimist loetakse organisatsiooni põhitegevuseks, kui toetuse taotluse esitamisele vahetult eelnenud majandusaastal vähemalt 30 protsenti laekumisest majandustegevuse tulemusena moodustas nimetatud tegevus. Ruumide tasuta rentimise puhul on rendihinna määramise aluseks kehtiv hinnakiri või hinnakirja puudumisel varasemalt väljastatud ruumide rentimise arved, mille vastavust turu keskmisele hinnale antud piirkonnas tõendab sõltumatu hindaja hinnang.
Materjalide, masinate ja seadmete projektile tasuta kasutusse andmisel kasutatakse mitterahalise sissemakse väärtuse tõendamiseks kehtivat hinnakirja, mis tõendab nende rendi- või kasutusväärtust.
III. VABATAHTLIKU TÖÖ TASUTA PAKKUMISE ARVESTUS
Vabatahtliku tasuta töö väärtus peab olema kindlaks määratud selleks tööks kulutatud aja ja tehtud töö eest tavaliselt makstava tunni-, kuutasu- või ühikumäära järgi. Toetuse taotluse menetlejal on õigus põhjendatud juhtudel vähendada vabatahtliku töö maksumust, kui see ületab tavaliselt makstavat tunni-, ühiku- või päevatasumäära. Vabatahtliku töö kasutamisel mitterahalise sissemaksena arvestamisel peavad olema täidetud järgmised tingimused:
1) vabatahtliku töö maksumus (netotunni-4 või ühikumäär) ja ajakulu peab olema eelnevalt toetuse taotluses selgelt eraldi näidatud;
2) peab olema tagatud, et vabatahtlikud töötajad aitavad projekti rakendamisele kaasa oma vabast ajast ja ei saa selle töö eest tasu;
3) projekti rakendamise eest vastutajad peavad pidama tööajatabeleid, kus on kirjas vabatahtliku töö aeg päevade ja vajadusel ka tundide lõikes ning tehtud tööde kirjeldused (vt tabeli näidist määruse lisast 1 «Struktuurifondide vahenditest toetust saavate projektide personalikulude ja üldkulude arvestamise üldine juhend»). Talgutööde korral võib vabatahtlike tööga seonduva info koondada ühtsesse tabelisse, milles kajastub vajalik info sarnaselt tööajatabelile. Nimetatud tabelites toodud informatsioon peab kokku langema aruannetes toodud informatsiooniga. Kui esineb lahknevusi, siis tegevusi, mis on seotud väära informatsiooniga, ei loeta abikõlblikuks;
4) kui vabatahtlikku tööd teostatakse Eesti avalikku sektorisse kuuluva toetuse saaja või projektis osaleva isiku või asutuse heaks, siis on nimetatud mitterahalist sissemakset võimalik arvestada Eesti avaliku sektori finantseeringuks;
5) toetuse andja nõudel tuleb teda teavitada vabatahtliku töö kasutamise kohast ja ajast enne nimetatud tegevuste läbiviimist;
6) projekti palgalise või tasustatud töötaja vabatahtlik töö (ka tasuta lisatööülesannete täitmine) ei ole abikõlblik. Erandina võib projekti palgalise või tasustatud töötaja vabatahtlikku tööd pidada abikõlblikuks, kui vabatahtliku töö ülesanded ei kattu projekti raames tehtavate tasustatud töö ülesannetega. Viimast kinnitatakse tööajatabeliga (vt ka määruse lisa 1 «Struktuurifondide vahenditest toetust saavate projektide personalikulude ja üldkulude arvestamise üldine juhend»). Rakendusüksus võib tööülesannete tõendamisel nõuda täiendavate dokumentide esitamist;
7) projekti administreeriva palgalise või tasustatud töötaja vabatahtlik töö ei ole abikõlblik.
IV. MÕTTELISED KULUD, KAOTATUD ALTERNATIIVTULUD JA ALLAHINDLUSED
Projektis osalev isik või asutus, kes oma tavatöö käigus saab projekti kasutuses olevaid ruume kasutada tasuta, ei saa projekti raames kajastada samade ruumide kasutamist mitterahalise sissemaksena. Vastava ruumi üldkulud on abikõlblikud, kui on võimalik näidata, et on kasutatud vaid projekti rakendamise jooksul tekkinud kulusid projekti jaoks kasutatud ruumide kohta.
Kui projektis osalev isik või asutus pakub objekti projekti jaoks odavamalt kui tavaliselt (nt allahindlus), siis abikõlblik on vaid teenuse/toote eest tegelikult makstud summa (st tegemist ei ole mitterahalise sissemaksega). Allahindluste osa ei kuulu mitterahalise sissemaksena abikõlbliku finantseeringu hulka.
1 Ära toodud EP koduleheküljel aadressiga: [http://www.eestipank.info/pub/et/majandus/finantskeskkond/kommertspangad/]
2 Näiteks projekt soovib näidata mitterahalise sissemaksena projektis osaleva isiku või asutuse poolt omatava kinnisvara renti teavituspäeva või seminari läbiviimiseks, kuid see ületab antud piirkonnas turu keskmist seminaride läbiviimiseks mõeldud ruumide renti. Seega on abikõlblik mitterahalise sissemaksena vaid see osa projektis osaleva isiku või asutuse poolsest mitterahalisest panusest, mis jääb keskmise turuhinna piiridesse – viimast ületav osa arvatakse abikõlblike kulude hulgast välja.
3 Võrreldes eelmise näitega on siin selgelt demonstreeritav tavaolukorras tekkiv kulutus, mida saab nüüd näidata kui projektis osaleva isiku või asutuse poolset panust projekti.
4 Vabatahtliku tööna ei arvestata töötasult makstavaid makse.
MOOTORSÕIDUKI KASUTAMISE KULUDE KOMPENSEERIMISE
Juhendi eesmärk on selgitada üldnõudeid mootorsõiduki (edaspidi sõiduki) kasutamise kulude hüvitamiseks projektides, mis saavad toetust «Struktuuritoetuse seaduse» § 2 lõike 2 punktis 1 nimetatud arengukavas sätestatud tegevuste raames Euroopa Liidu struktuurifondide vahenditest (edaspidi projekt).
Struktuurifondide projekti raames sõiduki kasutamise kulude hüvitamisel peab toetuse saaja koos maksetaotlusega esitama järgmised dokumendid ja andmed:
1) koopia sõidupäevikust, mis sisaldab andmeid kuupäeva ja sõidu eesmärgi kohta ning läbisõidu alg- ja lõppandmete kohta iga sõidukorra puhul;
2) sõiduki omaniku või sõidukit liisinglepingu alusel kasutava füüsilise isiku ees- ja perekonnanimi. Juriidilise isiku puhul juriidilise isiku ametlik nimi;
3) kui toetuse saaja on kehtestanud sõiduki kasutamise kompenseerimise korra ja hüvitise määra, siis esimese maksetaotluse juurde tuleb lisada koopia vastavast korrast ja hüvitise määrast;
4) kui sõiduk kuulub eraisikule või teisele asutusele, st mitte toetuse saajale, ja sõiduki kasutaja on registreerimistunnistusel omaniku või kasutajana märgitud, siis esitatakse sõiduki registreerimistunnistuse koopia. Kui registreerimistunnistusel vastavat märget ei ole, siis tuleb lisaks esitada sõiduki kasutamisõigust tõendav volikiri;
5) koopia kütusekulu algdokumentidest juhul, kui asutuses ei ole kehtestatud mootorsõiduki kasutamise korda ja hüvitise piirmäära.
Kütusekulu algdokumentide esitamisel peab järgima alltoodud põhimõtteid:
1) asutusesisene kütusekulu hüvitamise piirmäär ei tohi ületada 4 krooni kilomeetri kohta. Kui asutusesisene sõiduki kasutamise kulu hüvitamise piirmäär on kõrgem kui «Struktuuritoetuse seaduse» §-de 16 ja 17 (edaspidi meetme tingimused) alusel kehtestatud meetme tingimustes sätestatud piirmäär, siis toimub sõiduki kasutamise kulu hüvitamine vastavalt meetme tingimustes kehtestatule;
2) kui asutusesiseselt on kehtestatud sõiduki kasutamise kulu hüvitamise piirmäär, või on sätestatud, milline summa kantakse kuludesse, kui kasutatakse toetuse saaja või teise asutuse või isiku sõidukit, siis kütusekulu algdokumentide esitamine ei ole vajalik. Asutuse poolt kehtestatud piirmäär peab olema realistlik (st vastama tegelikele kulutustele);
3) kui asutusesiseselt ei ole kehtestatud sõiduki kasutamise kulu hüvitamise piirmäära, siis peab arvestama reaalset läbisõitu ning seda, kui palju sõiduk ühe kilomeetri kohta kütust kulutab. Käsitletud juhul arvestatakse kütuse hind liitri kohta ning kütuse kulu 100 kilomeetri kohta vastavalt sõiduki töömahule. Rakendusüksus võib kehtestada kütusekulu piirmäärad või lähtuda kütusekulu kindlakstegemisel vastava sõiduki tehnilistest parameetritest (mootori töömaht, kandejõud vmt). Toetuse saaja peab säilitama kütusekulu algdokumendid.
Sõiduki kasutamise kulude kompenseerimisel tuleb jälgida määruse §-s 9 sätestatut erisoodustuselt tasutava maksu ja erisoodustuse kulu abikõlblikkuse kohta.