Eesti Vabariigi põhiseadus (1938) – Vikitekstid
Vikipeedia artikkel
Eesti rahvas kõikumatus usus ja vankumatus tahtes kindlustada ja arendada riiki,
mis on loodud Eesti rahva riikliku endamääramise kustumatul õigusel,
mis on rajatud õiglusele, seadusele ja vabadusele,
mis jääb rahvavalitsuslikul alusel valitsetavaks vabariigiks, kus kõrgeim võim on rahva käes, ja mida juhib valitav riigipea tema poolt ametisse kutsutava valitsuse ning kahekojalise rahvaesinduse tasakaalustatud koostööl,
volitas rahvahääletusega kokku kutsuma Rahvuskogu, kes samal rahvahääletusel antud ülesande täitmiseks võttis vastu järgmise Põhiseaduse:
§ 1. Eesti on iseseisev ja sõltumatu vabariik, kus kõrgeima riigivõimu kandja on rahvas.
§ 2. Eesti riigi maa-ala on lahutamatu tervik.
§ 3. Riigivõimu ei saa keegi teostada muidu kui Põhiseaduse ja sellega kokkukõlas olevate seaduste alusel.
Põhiseadus on vankumatuks juhteks Vabariigi Presidendi, Riigikogu, Vabariigi Valitsuse ja kohtute tegevuses.
§ 4. Eestis on jõus ainult tema oma asutiste poolt kehtimapandud seadused.
Rahvusvahelise õiguse üldtunnustatud eeskirjad kehtivad Eestis õigusliku korra lahutamatute osadena.
Keegi ei või end vabandada seaduse mitteteadmisega.
§ 5. Eesti riigikeeleks on eesti keel.
§ 6. Eesti riigivärvideks on sinine, must ja valge.
Riigilipu ja riigivapi kuju määrab seadus.
Eesti kodanikkude õigused ja kohused.
§ 7. Eesti kodanikuks saadakse sündimisega või hilisema seadusliku toiminguga.
Kodakondsuse omandamise ja kaotamise lähemad tingimused määrab seadus.
§ 8. Iga kodaniku ülimaks kohuseks on olla ustav Eesti riigile ja ta põhiseaduslikule korrale.
Kuulumusest riiklikku ühiskonda tulenevad kodaniku seaduslikud kohused ja koormatised.
Samast kuulumusest võrsuvad kodaniku seaduslikud õigused ja vabadused.
§ 9. Kõik kodanikud on seaduse ees võrdsed. Ei või olla sündimisest, usust, soost ega rahvusest sõltuvaid avalikõiguslikke eesõigusi ega õiguste kitsendusi.
Seisusi ja seisuslikke tiitleid ei ole. Seaduses ettenähtud aluseil ja korras võidakse määrata tiitleid ainult ameti, kutse ja teadusliku astme tähistamiseks.
§ 10. Isikupuutumatus on kindlustatud.
Kedagi ei või jälitada muidu kui seaduses ettenähtud juhtudel ja korras.
Kedagi ei või vahistada ega isikulises vabaduses kitsendada muidu kui seaduses ettenähtud juhtudel ja korras. Vahi all ei või kedagi pidada üle seitsmekümne kahe tunni ilma kohtuvõimude sellekohase korralduseta. Vastav kohtuvõimude korraldus peab vahistatule avaldatama järgneva kahekümne nelja tunni jooksul.
Ühtki kodanikku ei või vastu tema tahtmist üle viia temale seaduse poolt määratud kohtu alt teise alla.
§ 11. Kedagi ei või karistada tema teo pärast, kui see tegu ei ole karistatavaks tunnustatud seaduses, mis jõustunud enne selle teo toimepanemist.
§ 12. Kodu on puutumatu.
Ei tohi tungida elamusse ega seda läbi otsida muidu kui juhtudel ja nõuete täitmisel, mis on ette nähtud seaduses.
§ 13. Liikumine ja elukoha muutmine on vaba.
Seda vabadust võidakse kitsendada seaduses ettenähtud aluseil ja korras.
§ 14. Südametunnistuse- ja usuvabadus on kindlustatud.
Kuulumine kirikuisse ja usuühinguisse on vaba.
Suuremaile kirikuile võidakse seadusega anda avalikõiguslikke aluseid. Riigikirikut ei ole.
Usuliste talituste täitmine on vaba, kui see ei kahjusta avalikku korda ega kõlblust.
Usutunnistus ei või olla süüteo toimepanemise ega kodaniku kohuste täitmisest keeldumise vabanduseks.
§ 15. Mõtete avaldamine sõnas, trükis, kirjas, pildis ja kujutises on vaba. Seda vabadust võib seadusega kitsendada riigi julgeoleku, avaliku korra, kõlbluse ja kodaniku hea nime kaitseks.
Trükitoodete tsensuuri ei ole.
§ 16. Posti, telegraafi, telefoni või mõnel muul üldtarvituslikul teel edasiantavate sõnumite ja kirjade saladus on kindlustatud. Erandeid võidakse teha kuritegevuse vastu võitlemiseks seaduses ettenähtud aluseil ja korras.
§ 17. Kodanikel on õigus seaduses ettenähtud aluseil ja korras pidada koosolekuid avaliku rahu ja julgeoleku nõudeid rikkumata.
§ 18. Kodanikel on õigus seaduses ettenähtud aluseil ja korras koonduda kultuurilistesse, teaduslikesse, üldkasulikesse, kutselistesse, poliitilistesse ja muisse ühinguisse ning liitudesse.
Seadusega võidakse seda õigust kitsendada riigi julgeoleku, avaliku korra ja kõlbluse huvides.
§ 19. Iga kodanik on õigustatud säilitama oma rahvusse kuuluvuse.
Rahvusse kuuluvuse lähemad alused määrab seadus.
§ 20. Vähemusrahvuste liikmed võivad seaduse alusel ja korras ellu kutsuda kultuurilistes ja hoolekande huvides omavalitsuslikke asutisi.
§ 21. Perekond rahva püsimise ja kasvamise ning riigielu alusena on riigi kaitse all.
Abielu korraldavad seadused tugenevad abikaasade üheõigusluse põhimõttele, kuivõrd see on kokkukõlastatav perekonna ühise hüvega, järelkasvu huvidega ja vastastikuse toetamisega. Abikaasade varavahekorrad määratakse seadusega, kusjuures seadusjärgne varavahekord ei või kitsendada ühe abikaasa varaõiguslikku teovõimet.
Seadusega korraldatakse emade ja laste kaitse. Lasterikaste perekondade eest hoolitsetakse eriti.
§ 22. Õppimine on kooliealistel lastel seadusega määratud ulatuses kohuslik ja rahvakoolis maksuta.
Riik ja omavalitsused peavad ülal vajalikul arvul rahvakoole. Hariduse vahetuks jätkamiseks vastavalt riiklikele huvidele ja rahva elulistele vajadustele peetakse ülal ka üld- ja kutsehariduslikke õppeasutisi.
Seaduse alusel võidakse avada ja ülal pidada erakoole ja -õppeasutisi.
Õpetamine on riigikeelne. Vähemusrahvustele avatud koolides ja õppeasutistes toimub õpetamine nende rahvuskeeles ja riigikeeles seaduses tähendatud aluseil ja piires.
Õpetamine ja kasvatamine koolides ja õppeasutistes peab toimuma Eesti riiklikus vaimus riiklikul korraldusel ja järelevalvel.
Noorte kasvatamine vaimselt, kõlbeliselt ja kehaliselt tublideks ning väärikaiks Eesti kodanikeks on vanemate kui ka riigi ja omavalitsuste tähtsamaid ülesandeid.
§ 23. Teadus ja kunst ning nende õpetused on vabad ja riigi kaitse all. Nende levitamine on riigi ülevalvel.
Riiklikele teadusasutistele ja kõrgemaile teaduslikele õppeasutistele kindlustatakse seaduses ettenähtud piires autonoomia.
§ 24. Majandusliku elu korraldamine peab toimuma õigluse põhimõttel, mille sihiks on loovate jõudude elustamine, üldise jõukuse arendamine ja selle kaudu inimväärse ülalpidamise kindlustamine.
§ 25. Seaduses määratud aluseil on kodanikul vabadus elukutset valida, ettevõtteid avada, teotseda majandusaladel ja koonduda majanduslikesse ühinguisse ja liitudesse.
§ 26. Omandiõigus on kindlustatud. Selle õiguse kitsendused määratakse seadusega.
Omandi võõrandamine omaniku nõusolekuta võib toimuda ainult seaduse alusel ja korras üldistes huvides ja õiglase tasu eest. Vaidluse korral on pöördumine kohtu poole kindlustatud.
§ 27. Töö on iga töövõimelise kodaniku au ja kohus.
Iga kodaniku õigus ja kohus on ise soetada endale tööd. Riik aitab töö võimaldamiseks kaasa.
Töö on riigi kaitse all. Töötülide lahendamine, ka streigi teel, korraldatakse seadusega.
§ 28. Abivajaja eest hoolitsemine lasub eeskätt perekonna liikmeil.
Seaduse alusel korraldatakse kodanikele vanuse, töövõimetuse või puuduse puhul abi sotsiaalkindlustuse või hoolekande korras. Vabatahtlikku hoolekannet soodustatakse.
Tööpõlgajaid, perekonna liikmena hoolitsemiskohuse mittetäitjaid ja ühiskonnale kahjulikke abivajajaid võidakse seaduse alusel võtta sundhooldamisele.
§ 29. Ühtki avalikku maksu ega koormatist ei või kellelegi peale panna muidu kui seaduse alusel.
Kellelegi ei või määrata riigi kulul tasu ega pensioni muidu kui seaduslikus korras.
§ 30. Kodanikel on õigus pöörduda märgukirjadega ja avaldustega asjaomaste riigi- ja muude avalikõiguslikkude asutiste poole. Juriidilistel isikutel on see õigus nende ülesannete ulatuses. Pöördumised ei või omada süüteo tunnuseid.
§ 31. Võõrkeelte tarvitamise kord asjaajamisel kohtuis ja muis riiklikes asutistes määratakse seadusega.
Vähemusrahvusse kuuluvad kodanikud neis kohtades, kus elanikkude enamus on sel vähemusrahvusel, võivad tarvitada seaduses ettenähtud aluseil oma keelt asjaajamisel kohalikes omavalitsusasutistes.
§ 32. Ametikohtade täitmine riigi- ja omavalitsusasutistes ning -ettevõtteis toimub seaduse alusel ja korras kodanikega, kellel on ametikohale vastavad võimed ja ettevalmistus. Ainult seaduses tähendatud alustel võib neid ametikohti täita välismaalastega.
Riigi- ja omavalitsusasutiste ja -ettevõtete teenistuses olevate isikute kohtulikule vastutusele võtmiseks ei ole vaja eelluba.
§ 33. Kodanikkude õiguste ja kohuste loetelu käesolevas peatükis ei kõrvalda muid õigusi ega kohuseid, mis järelduvad Põhiseaduse mõttest või on kokkukõlas Põhiseadusega.
§ 34. Kõrgeimat riigivõimu teostab Eesti rahvas hääleõiguslikkude kodanikkude kaudu.
§ 35. Rahvas teostab riigivõimu:
1) Vabariigi Presidendi valimisega § 40 alusel;
2) Riigivolikogu valimisega;
3) kohalikkude omavalitsuste esinduskogude valimisega § 123 alusel;
4) rahvahääletusega.
§ 36. Hääleõiguslik on iga kodanik, kes on saanud kakskümmend kaks aastat vanaks ja on olnud vahetpidamata vähemalt kolm aastat Eesti kodakondsuses.
§ 37. Hääleõiguslikud ei ole: 1) kodanikud, kes on tunnustatud nõdra- või hullumeelseks, 2) kodanikud, kes pimedatena, kurttummadena või pillajatena on hooldamise all, 3) valimisseaduste alusel mõned liigid avaliku hoolekande korras alaliselt ülalpeetavaid kodanikke ja 4) sundhooldamisele võetud kodanikud.
Seadusega võidakse ära võtta hääleõigus mõnelt liigilt kohtulikult karistatud kodanikelt.
Hääletamisest ei võta osa: 1) kodanikud, kes hääletamise ajal on vahistatud kohtu poolt määratud karistuse kandmiseks või kohtuvõimude poolt määratud tõkkevahendite teostamiseks, ja 2) kodanikud, kes nakkushaigetena seaduslikus korras on eraldatud vastavaisse raviasutistesse.
Hääletamisest ei võta osa sõjaväes ajateenistuses olevad kodanikud.
Vabariigi President.
§ 38. Vabariigi President on riigipea.
Ta on riigivõimu ühtluse kandja ja riigi esindaja. Ta hoolitseb riigi välise puutumatuse ja sisemise julgeoleku ning riigi ja rahva üldise heaolu ja õigusliku korra säilitamise eest.
§ 39. Vabariigi President peale muude Põhiseaduses ettenähtud ülesannete:
1) nimetab Eesti Vabariigi esindajad välisriikidesse ja võtab vastu välisriikide esindajad;
2) nimetab ametisse ja vabastab ametist kõrgemaid riigiametnikke;
3) eriõigusel nimetab ametisse ja vabastab ametist Vabariigi Presidendi juures oleva ametkonna juhtivad jõud;
4) annab kokkukõlas seadustega määrusi;
5) eriõigusel teostab valvet riigi- ja muude avalikõiguslikkude asutiste tegevuse järele;
6) eriõigusel annetab riiklikke au- ja teenetemärke;
7) otsustab küsimusi, mis seadusega tema otsustada antud.
§ 40. Vabariigi President valitakse ametisse kuueks aastaks. Kandidaadiks Vabariigi Presidendi kohale võidakse üles seada iga hääleõiguslikku kodanikku, kes on vähemalt nelikümmend viis aastat vana.
Kandidaate Vabariigi Presidendi kohale seavad üles salajasel hääletamisel:
1) ühe kandidaadi Riigivolikogu;
2) ühe kandidaadi Riiginõukogu;
3) ühe kandidaadi omavalitsuste esinduskogude poolt valitud esindajate kogu, kes koosneb kaheksakümnest maa- ja neljakümnest linnaomavalitsuste esinduskogude poolt valitud esindajast.
Ülesseatud kandidaatidest valib rahvas Vabariigi Presidendi üldisel, ühetaolisel, otsesel ja salajasel hääletamisel. Hääletamisel loetakse Vabariigi Presidendiks valituks kandidaat, kes on saanud kõige rohkem hääli. Kui kandidaadid on saanud ühepalju hääli, loetakse valituks kõige vanem kandidaat. Hääletamine peab toimuma hiljemalt kahekümne päeva jooksul arvates kandidaatide ülesseadmisest.
Kui on üles seatud ainult üks kandidaat, siis peetakse Riigivolikogu Esimehe kokkukutsel ja juhatusel kõigi kolme kandidaati ülesseadnud asutise ühine valimiskoosolek. Kui ülesseatud kandidaat sellel valimiskoosolekul salajasel hääletamisel saab poolt vähemalt kolm viiendikku valimiskoosoleku seadusliku koosseisu häältest, siis see kandidaat loetakse Vabariigi Presidendiks valituks ja rahva hääletamine jääb ära.
Vabariigi Presidendi kandidaatide ülesseadmise ja valimise lähema korra määrab seadus.
§ 41. Vabariigi President loetakse ametisse astunuks Riigikogu üldkoosolekul Eesti rahvale järgmise pühaliku tõotuse andmisega:
"Mina, N. N., astudes rahva tahtel Vabariigi Presidendi ametisse, pühalikult tõotan vankumata kaitsta Eesti Vabariigi Põhiseadust ja seadusi, õiglaselt ja erapooletult teostada minule antud võimu ja ustavalt täita oma kohuseid kõigi oma võimetega ja parima arusaamisega Eesti Vabariigi ja rahva kasuks."
Vabariigi Presidendi volitused lõpevad uue Vabariigi Presidendi ametisse astumisega.
§ 42. Vabariigi Presidendi otsused ja muud aktid on kehtivad, kui nad kannavad Vabariigi Presidendi allkirja ning Peaministri ja asjaomase ministri kaasallkirja. Nende otsuste ja aktide eest vastutab Vabariigi Valitsus poliitiliselt ja kaasallkirja andnud ministrid ka ametialaselt, eriti kandes vastutust selle eest, et otsus või akt oleks kokkukõlas Põhiseadusega ja seadustega.
Kaasallkirja ei vaja otsused ja aktid, mis Vabariigi President teeb Põhiseaduse järgi eriõigusel.
§ 43. Vabariigi Presidendi amet ei või olla seotud ühegi muu teenistusega ega kutseülesandega.
Kui Vabariigi Presidendiks on valitud Riigikogu liige, siis loetakse ta Riigikogust lahkunuks Vabariigi Presidendi ametisse astumisega.
§ 44. Vabariigi Presidendile ametiaja kestel makstav tasu määratakse seadusega, mida võib muuta alles järgneval valimisel valitava Vabariigi Presidendi kohta.
Ametist lahkunud Vabariigi Presidendile makstakse pensioni kolme neljandiku suuruses Vabariigi Presidendi palgast.
§ 45. Vabariigi Presidenti ei saa tema ametisoleku kestel kohtulikule vastutusele võtta muidu kui Riigikogu üldkoosoleku otsusel süütegude eest kõrgeima riigivõimu vastu ja riigiäraandmise eest. Kohtulikule vastutusele võtmine samade süütegude eest ning ka eriõiguse alal toimepandud ametialaste süütegude eest võib toimuda pärast ametist lahkumist samuti ainult Riigikogu üldkoosoleku otsusel. Vastutusele võtmist mõlemal juhul võib algatada ainult Riigikogu seadusliku koosseisu enamus. Vastutusele võtmine otsustatakse Riigikogu üldkoosolekul Riigikogu seadusliku koosseisu kolmeneljandikulise häälteenamusega. Asja arutamine ja otsustamine allub Riigikohtule.
Vabariigi Presidendi vastutusele võtmise korral tema ametisoleku kestel § 46 tähendatud Valimiskogu valib Vabariigi Presidendi Asetäitja, kes täidab Vabariigi Presidendi ülesandeid kuni õigeksmõistva või kriminaaljälitamist lõpetava kohtuotsuse seadusjõusse astumiseni või uue Vabariigi Presidendi ametisse astumiseni. Vabariigi Presidendi Asetäitjal ei ole õigust määrata Riigivolikogu uue koosseisu valimisi ega Riiginõukogu uue koosseisu kujundamist.
Kui kohus mõistab Vabariigi Presidendi õigeks või lõpetab tema suhtes kriminaaljälitamise, võetakse kohe ette Riigivolikogu uue koosseisu valimised ja Riiginõukogu uue koosseisu kujundamine. Kui kohus mõistab Vabariigi Presidendi süüdi, asutakse kohe uue Vabariigi Presidendi valimisele.
Vastutusele võtmise ja asja arutamise lähema korra määrab seadus.
§ 46. Kui Vabariigi Presidendi ametikoht on vaba või Vabariigi President seaduses tähendatud juhtudel on takistatud oma ametikohuste täitmises, siis täidab Vabariigi Presidendi ülesandeid Peaminister, pannes Peaministri ülesanded Vabariigi Presidendi ülesannete täitmise ajaks Peaministri asetäitjale.
Kui Vabariigi Presidendi ametikoht vabaneb enne tähtaega, siis asutakse kohe uue Vabariigi Presidendi valimisele. Kui takistused Vabariigi Presidendi ametikohuste täitmises on seaduses tähendatud juhtudel järjest kestnud üle kuue kuu, siis võidakse Valimiskogu otsusel asuda uue Vabariigi Presidendi valimisele.
Kui sõja ajal Vabariigi Presidendi ametikoht vabaneb või takistused Vabariigi Presidendi ametikohuste täitmises on seaduses tähendatud juhtudel järjest kestnud üle kuue kuu, siis Valimiskogu asub kohe Vabariigi Presidendi Asetäitja valimisele. Kui takistused on järjest kestnud üle ühe kuu, siis võib Valimiskogu riiklikel kaalutlustel asuda Vabariigi Presidendi Asetäitja valimisele ka enne kuut kuud.
Valimiskogusse kuuluvad: Peaminister, Sõjavägede Ülemjuhataja või Sõjavägede Juhataja, Riigivolikogu Esimees, Riiginõukogu Esimees ja Riigikohtu Esimees. Valimiskogu kutsub kokku Peaminister kas omal algatusel või vähemalt kolme Valimiskogu liikme nõudmisel, nende hulgas sõja korral Sõjavägede Ülemjuhataja. Valimiskogu tegevuse lähem kord määratakse seadusega.
Vabariigi Presidendi Asetäitja volitused algavad pühaliku tõotuse andmisega Valimiskogu ees ja lõpevad uue Vabariigi Presidendi ametisse astumisega.
Vabariigi Presidendi ülesandeid täitval Peaministril ei ole õigust määrata Riigivolikogu uue koosseisu valimisi ega Riiginõukogu uue koosseisu kujundamist.
Vabariigi Presidendi Asetäitja ametisse astumisega lõpevad senise Vabariigi Presidendi volitused.
§ 47. Vabariigi Presidendi juures on Õiguskantsler, kelle nimetab ametisse ja vabastab ametist Vabariigi President eriõigusel.
Õiguskantsleri ülesandeks on valvamine riigi- ja muude avalikõiguslikkude asutiste tegevuse seaduspärasuse järele. Ta annab aru oma tegevusest, leitud puudustest ja tehtud korraldustest Vabariigi Presidendile ning esitab ülevaateid oma tegevusest Riigivolikogule ja Riiginõukogule teadmiseks.
Oma ametkonna juhtimise alal on Õiguskantsleril kõik õigused, mis vastavate seadustega on ette nähtud ministrite kohta. Tal on õigus osa võtta sõnaõigusega Vabariigi Valitsuse istungeist.
Õiguskantsleri lähemad ülesanded ja tegevuse alused määratakse seadusega.
Vabariigi Valitsus.
§ 48. Vabariigi Valitsus teostab valitsemisvõimu.
Vabariigi Valitsus peale muude Põhiseaduses ettenähtud ülesannete:
1) teostab riigi poliitikat kõigil aladel;
2) hoolitseb seaduste täitmise eest;
3) teeb esitisi Vabariigi Presidendile tema võimkonda kuuluvate küsimuste kohta, välja arvatud küsimused, mis Vabariigi President otsustab eriõigusel;
4) teeb vajalikke korraldusi Vabariigi Presidendi otsuste täitmiseks;
5) otsustab küsimusi, mis seadusega tema otsustada antud.
§ 49. Vabariigi Valitsus koosneb Peaministrist ja ministreist.
Üksikute valitsemisalade korraldamiseks asutatakse seadusega sellekohased ministeeriumid.
Valitsemise lähem korraldus määratakse seadusega.
§ 50. Vabariigi Valitsuse või tema üksiku liikme nimetab ametisse ja vabastab ametist Vabariigi President eriõigusel.
Peaministri ametist vabastamisega lahkub ametist kogu Vabariigi Valitsus.
Vabariigi Valitsuse üksiku liikme ametisse nimetamine ja ametist vabastamine toimub Peaministri ettepanekul.
§ 51. Vabariigi Valitsuse liikmed annavad ametisse astumisel Vabariigi Presidendile pühaliku tõotuse, et nad vankumatult hoiavad Põhiseadust ja seadusi ning ustavalt ja erapooletult täidavad oma kohuseid.
Vabariigi Valitsus või tema üksik liige loetakse ametisse astunuks pühaliku tõotuse andmisega.
Vabariigi Valitsus vabaneb ametist uue Vabariigi Valitsuse ametisse astumisega. Vabariigi Valitsuse üksik liige vabaneb ametist Vabariigi Presidendi otsuse tegemisega.
§ 52. Peaminister esindab Vabariigi Valitsust, juhib ja ühtlustab Vabariigi Valitsuse tegevust, juhatab Vabariigi Valitsuse istungeid, võib pärida aru üksikuilt ministreilt nende tegevuse kohta ja anda neile juhtnööre nende tegevuses.
Peaministri ettepanekul nimetab Vabariigi President ministrite seast Peaministrile asetäitja. Kui Peaminister ega ka tema asetäitja ei saa täita Peaministri ülesandeid, siis täidab neid Vabariigi Valitsuse kõige vanem liige.
§ 53. Minister juhib ministeeriumi, korraldab ministeeriumi tegevusalasse puutuvaid küsimusi ning täidab muid ülesandeid, mis talle pandud seadusega määratud alusel ja ulatuses.
Vabariigi President võib nimetada ametisse ministreid, ilma et nende juhtimisele kuuluks mõni ministeerium.
Kui minister haiguse või muude takistuste tõttu ajutiselt oma ülesandeid täita ei saa, paneb Vabariigi President Peaministri ettepanekul tema ülesanded mõnele teisele ministrile.
§ 54. Vabariigi Valitsusel ja üksikuil ministreil on õigus anda määrusi seaduses ettenähtud alusel ja ulatuses.
§ 55. Vabariigi Valitsuse istungid on kinnised. Erilistel pidulikel juhtudel võib neid kuulutada avalikuks Vabariigi Presidendi korraldusel.
Vabariigi Valitsus teeb oma otsused asjaomase ministri ettepanekul. Vabariigi Valitsuse otsused on kehtivad, kui nad kannavad Peaministri, asjaomase ministri ja Riigisekretäri allkirja.
§ 56. Kui Vabariigi President on Vabariigi Valitsuse istungil, siis juhatab tema seda istungit.
Vabariigi President võib Vabariigi Valitsuselt ja igalt ta liikmelt nõuda ettekandeid nende võimkonda kuuluvais asjus.
Vabariigi President võib kutsuda nõupidamisele Vabariigi Valitsust ja tema liikmeid.
§ 57. Vabariigi Valitsuse juures on Riigikantselei Riigisekretäri juhtimisel. Riigisekretär teotseb Peaministri järelevalvel. Riigisekretäri nimetab ametisse ja vabastab ametist Vabariigi President eriõigusel.
Riigisekretäril on oma ametkonna juhtimise alal kõik õigused, mis vastavate seadustega on ette nähtud ministrite kohta.
Riigisekretäri ja Riigikantselei lähemad ülesanded määrab seadus.
§ 58. Peaministri ja ministrite kohtulikule vastutusele võtmine võib toimuda ainult Riigikogu üldkoosoleku otsusel, mis tehtud Riigikogu seadusliku koosseisu kolmeviiendikulise häälteenamusega. Vastutusele võtmist võib algatada Vabariigi President eriõigusel kui ka Riigivolikogu või Riiginõukogu seadusliku koosseisu enamus. Asja arutamine ja otsustamine allub Riigikohtule. Vastutusele võtmise ja asja arutamise lähema korra määrab seadus.
Vastutusele võtmisega lahkub Peaminister või minister ametist.
§ 59. Riigivolikogu võib avaldada oma sellekohase otsusega Vabariigi Valitsusele või tema üksikule liikmele otsest umbusaldust.
Umbusaldusküsimust võidakse algatada Riigivolikogu istungjärgul, kusjuures vastava kirjaliku nõudmisega peab esinema vähemalt üks neljandik Riigivolikogu seaduslikust koosseisust. Küsimus võib otsustamisele tulla kõige varemini järgmisel päeval pärast selle esitamist, kui Vabariigi Valitsus ei nõua küsimuse kiiremat otsustamist. Umbusaldus loetakse avaldatuks, kui selle poolt on Riigivolikogu seadusliku koosseisu enamus.
Kolme päeva jooksul arvates umbusalduse avaldamisest võib Vabariigi President, kui ta ei vabasta ametist Vabariigi Valitsust või tema üksikut liiget või ei määra Riigivolikogu uue koosseisu valimisi, anda umbusaldusküsimuse otsustamiseks Riiginõukogule, kes teeb otsuse järgmisel koosolekul arvates Riigivolikogu otsuse saamisest.
Kui Riiginõukogu oma seadusliku koosseisu enamusega ühineb Riigivolikogu otsusega, siis Vabariigi President vabastab ametist Vabariigi Valitsuse või tema üksiku liikme, kui ta ei pea tarvilikuks määrata Riigivolikogu uue koosseisu valimisi ja Riiginõukogu uue koosseisu kujundamist. Ei ühine Riiginõukogu oma seadusliku koosseisu enamusega Riigivolikogu otsusega, siis Vabariigi President kas vabastab ametist Vabariigi Valitsuse või tema üksiku liikme või määrab Riigivolikogu uue koosseisu valimised.
Kui Vabariigi President on eelmiste lõigete korras määranud Riigivolikogu uue koosseisu valimised või Riigivolikogu uue koosseisu valimised ja Riiginõukogu uue koosseisu kujundamise ning kui Riigivolikogu uus koosseis avaldab samale Vabariigi Valitsusele või samale Vabariigi Valitsuse liikmele seitsme päeva jooksul pärast kokkutulekut käesoleva paragrahvi teise lõike korras otsest umbusaldust, siis Vabariigi President vabastab ametist Vabariigi Valitsuse või tema üksiku liikme, ja sel juhul, kui Riiginõukogu vabastatava valitsuse suhtes Riigivolikogu otsusega eelmise lõike korras ei ühinenud, määrab ühtlasi ka Riiginõukogu uue koosseisu kujundamise.
§ 60. Riigikogu teostab seaduste vastuvõtmist ja muid ülesandeid Põhiseaduse alusel.
Riigikogu on kahekojaline rahvaesindus. Ta koosneb Riigivolikogust ja Riiginõukogust.
§ 61. Riigikogu teostab temale kuuluvat võimu Riigikogu üldkoosolekul, Riigivolikogu koosolekul ja Riiginõukogu koosolekul.
§ 62. Riigikogu, Riigivolikogu ja Riiginõukogu ning nende organite asjaajamise sisemine kord ja läbikäimine omavahel, samuti Riigikogu liikmete õigused ja kohused Riigikogu üldkoosolekul, Riigivolikogus ja Riiginõukogus ning nende komisjonides määratakse Riigikogu kodukorraga, mis võetakse vastu Riigikogu üldkoosoleku otsusega.
Riigikogu, Riigivolikogu ja Riiginõukogu ning nende organite vahekord ja läbikäimise kord muude asutistega, samuti Vabariigi Presidendi ja Vabariigi Valitsuse liikmete õigused ja kohused Riigikogu üldkoosolekul, Riigivolikogus ja Riiginõukogus ning nende komisjonides määratakse seadusega.
§ 63. Riigikogul, Riigivolikogul ja Riiginõukogul on õigus nõuda Peaministri või üksikute ministrite ilmumist oma koosolekule seletuste andmiseks.
Peaministril ja ministreil on õigus anda seletusi Riigikogu üldkoosolekul, Riigivolikogus ja Riiginõukogus ning nende komisjonides.
Riigikogu üldkoosolek.
§ 64. Riigikogu üldkoosolek koosneb Riigivolikogu ja Riiginõukogu liikmeist. Riigikogu üldkoosolek on otsusevõimeline, kui koos on vähemalt pool Riigikogu seaduslikust koosseisust. Oma otsused, peale juhtude, mis Põhiseaduses korraldatud teisiti, teeb Riigikogu üldkoosolek koosolevate liikmete häälteenamusega.
§ 65. Riigikogu üldkoosoleku juhatus koosneb Riigivolikogu ja Riiginõukogu juhatustest.
Riigikogu üldkoosoleku kutsub kokku Riigikogu üldkoosoleku juhatus omal algatusel või Vabariigi Presidendi nõudmisel.
Üldkoosolekut juhatab Riigivolikogu Esimees, tema äraolekul või juhtudel, kui ta mõnesugustel põhjustel ei saa juhatada koosolekut, Riiginõukogu Esimees, nende mõlemate puudumisel või juhtudel, kui nad ei saa juhatada koosolekut, teised juhatuse liikmed.
§ 66. Peale muude Põhiseaduses ettenähtud ülesannete võidakse Riigikogu üldkoosolekut kokku kutsuda pidulikel juhtudel, samuti ka Vabariigi Presidendi või Vabariigi Valitsuse seletuste ärakuulamiseks.
Sõja ajal antakse Vabariigi Presidendi nõudmisel Riigikogu üldkoosoleku otsustada kõik riigikaitse vajadusest tingitud kiireiseloomulised Riigikogu võimkonda kuuluvad küsimused.
Riigivolikogu.
§ 67. Riigivolikogul on kaheksakümmend liiget, kes valitakse üldisel, ühetaolisel, otsesel ja salajasel hääletamisel ning isiku valimise teel enamusvalimise põhimõttel.
Õigus Riigivolikogu liikmete valimistest osa võtta on igal hääleõiguslikul Eesti kodanikul, kui ta on omanud vastavas valimisringkonnas või vastava omavalitsuse administratiivpiirkonnas elukohta või töökohta vähemalt ühe aasta kestel enne valimisi, kusjuures elukutselisest tööst tingitud põhjustel uue elukoha või uue töökoha omajail või elukohast või töökohast eemalviibijail on valimisõigus elukoha või töökoha ringkonnas.
Riigivolikogu liikmeks võib valida iga hääleõiguslikku Eesti kodanikku, kes on vähemalt kakskümmend viis aastat vana ja kes on vähemalt ühe aasta kestel enne valimisi omanud elukohta Eesti Vabariigi maa-alal.
Riigivolikogu valimiste lähem kord määratakse seadusega.
§ 68. Iga viie aasta järel teostatakse Riigivolikogu uue koosseisu valimised.
Vabariigi Presidendil on õigus määrata Riigivolikogu uue koosseisu valimisi enne viie aasta möödumist, kui seda nõuavad riiklikud kaalutlused. Sel juhul Riigivolikogu uue koosseisu valimised peavad toimuma hiljemalt neljakümne viie päeva kestel arvates päevast, mil Vabariigi President tegi otsuse Riigivolikogu uue koosseisu valimiste määramiseks.
Riigivolikogu liikmete volitused algavad Riigivolikogu valimiste tagajärgede väljakuulutamise päevast ning samast päevast lõpevad Riigivolikogu eelmise koosseisu liikmete volitused.
§ 69. Riigivolikogu liige oma kohuste täitmisele asudes annab pühaliku tõotuse, milles väljendatakse, et ta jääb ustavaks Eesti Vabariigile ja ta põhiseaduslikule korrale. Pühaliku tõotuse andmise kord ja tõotuse tekst määratakse § 62 teises lõikes tähendatud seadusega. Kui Riigivolikogu liige keeldub pühaliku tõotuse andmisest või annab selle tingimisi, siis lõpevad tema volitused.
§ 70. Riigivolikogu valib oma esimesel istungil pärast valimisi esimehe ja teised juhatuse liikmed. Seda istungit juhatab esimehe valimiseni senine Riigivolikogu Esimees.
§ 71. Riigivolikogu astub kokku korraliseks istungjärguks igal aastal jaanuari ja oktoobri teisel teisipäeval. Pärast uusi valimisi kutsub Vabariigi President Riigivolikogu kokku korraliseks istungjärguks hiljemalt kahe nädala kestel pärast valimiste tagajärgede väljakuulutamist.
Riigivolikogu juhatus võib kokku kutsuda Riigivolikogu ka erakorralisteks istungjärkudeks. Riigivolikogu juhatus on kohustatud kokku kutsuma Riigivolikogu, kui seda nõuab Vabariigi President või üks neljandik Riigivolikogu seaduslikust koosseisust. Riigivolikogu on kohustatud Vabariigi Presidendi nõudmisel kokkukutsutava erakorralise istungjärgu päevakorda võtma ja arutama ainult küsimusi, mida nõuab Vabariigi President.
Riigivolikogu istungjärgud lõpetab Vabariigi President. Jaanuari teisel teisipäeval kokkuastuvat Riigivolikogu korralist istungjärku Vabariigi President ei või lõpetada enne kolme kuu möödumist, oktoobri teisel teisipäeval kokkuastuvat - mitte enne kahe kuu möödumist ja pärast Riigivolikogu uue koosseisu valimisi kokkukutsutavat - mitte enne kahe nädala möödumist, välja arvatud juhud, kui Vabariigi President on nende tähtaegade kestel määranud Riigivolikogu uue koosseisu valimised või kui Riigivolikogu ja Riiginõukogu pöörduvad Vabariigi Presidendi poole esitisega lõpetada istungjärk varemini. Nende tähtaegade hulka ei arvata seda aega, mil Riigivolikogu istungjärk on katkestatud Vabariigi Presidendi poolt või Riigivolikogu ja Riiginõukogu ühtlase otsuse kohaselt.
Vabariigi Presidendil on õigus katkestada Riigivolikogu korralist ja erakorralist istungjärku üks kord istungjärgu kestel kuni kahe nädalani.
Riigivolikogu korralised istungjärgud ühes Riigivolikogu juhatuse enda algatusel või Riigivolikogu liikmete nõudmisel kokkukutsutud erakorraliste istungjärkudega ei või kesta üle kuue kuu aastas.
Vabariigi Presidendi sellekohasel nõudmisel kutsutakse Riigivolikogu üksikud komisjonid kokku ka Riigivolikogu istungjärkude vaheajal.
§ 72. Vaheajal, arvates Riigivolikogu koosseisu volituste viie-aastase kestuse möödumisest või Vabariigi Presidendi poolt Riigivolikogu uue koosseisu valimiste määramisest kuni Riigivolikogu valimiste tagajärgede väljakuulutamiseni, võib Riigivolikogu kokku kutsuda istungjärkudeks ainult Vabariigi Presidendi nõudmisel, kes määrab nende istungjärkude päevakorra ja lõpetamise.
§ 73. Sõja ajal on Vabariigi Presidendil õigus Riigivolikogu istungjärke lõpetada § 71 ettenähtud tähtaegadest kinni pidamata, ära kuulates Riigikogu üldkoosoleku juhatuse ja Sõjavägede Ülemjuhataja arvamused.
Sõja ajal võib Riigivolikogu erakorralisi istungjärke kokku kutsuda ainult Vabariigi Presidendi nõudel, samuti ka Riigikogu üldkoosoleku juhatuse algatusel ja Vabariigi Presidendi nõusolekul Vabariigi Presidendi poolt määratud päevakorraga.
§ 74. Riigivolikogu on otsustusvõimeline, kui koos on vähemalt pool tema seaduslikust koosseisust.
§ 75. Riigivolikogu koosolekud on avalikud. Ainult erakorralistel juhtudel, kui sellega nõustub vähemalt kaks kolmandikku koosolevaist liikmeist, võib Riigivolikogu oma koosoleku kinniseks kuulutada.
§ 76. Riigivolikogu liikmed ei ole seotud mandaatidega.
§ 77. Riigivolikogu liikmed ei või olla riigiteenistuses Vabariigi Presidendi, Vabariigi Valitsuse, valitsus- või kohtuasutiste ega riigiettevõtete poolt ametisse nimetatuna või kinnitatuna.
Eelmise lõike eeskiri ei käi Vabariigi Valitsuse liikmete kohta ega isikute kohta, kes nimetatakse või kinnitatakse ametisse era-, omavalitsuslikkude või autonoomsete asutiste ettepanekute korras.
Riigivolikogu liige ei tohi võtta riigilt hankeid ega kontsessioone riigi varade kasutamiseks.
Riigivolikogu liige ei või sellisena ajada võõraid asju teiste isikute nimel või huvides valitsusasutistes.
Üksikasjad käesoleva paragrahvi kohaldamiseks määratakse § 62 teises lõikes tähendatud seadusega.
§ 78. Riigivolikogu liige ei kanna peale kodukorras ettenähtu mingit vastutust hääletamise ega poliitiliste avalduste eest, mis ta teinud Riigikogu üldkoosolekul või Riigivolikogus või nende komisjonides.
Riigivolikogul on aukohus, kelle kujundamise ja asjaajamise kord ning võimupiirid, niivõrd kui need ei puuduta Riigikogu koosseisu mittekuuluvaid isikuid, määratakse Riigikogu kodukorras.
Riigivolikogu juhatus võib anda aukohtu otsustada ka Riigivolikogu liikme ja väljaspool Riigivolikogu koosseisu oleva isiku vahelisi auasju, mis on põhjustanud Riigivolikogu liige Riigikogu üldkoosolekul või Riigivolikogus või nende komisjonides. Aukohtu lähem asjaajamiskord ja võimupiirid, niivõrd kui need puudutavad Riigikogu koosseisu mittekuuluvaid isikuid, määratakse § 62 teises lõikes tähendatud seadusega.
§ 79. Ilma Riigivolikogu nõusolekuta ei või tema liiget vangistada, välja arvatud juhud, kui ta on tabatud süüteolt. Vangistamisest ja selle põhjustest teatatakse mitte hiljemini kui neljakümne kaheksa tunni kestel Riigivolikogu juhatusele, kes esitab selle Riigivolikogule otsustamiseks järgmisel koosolekul.
Riigivolikogul on õigus oma liikmeile määratud vangistust või muid kitsendusi edasi lükata kuni Riigivolikogu istungjärgu vaheajani või volituste lõpuni.
§ 80. Riigivolikogu liikmed vabastatakse nende volituste kestel sõjaväeteenistusest.
§ 81. Riigivolikogu liikmed saavad tasu ainult Riigivolikogu istungjärkude aja eest. Peale selle saavad Riigivolikogu liikmed tasuta sõidu või sõiduraha.
Riigivolikogu liikmete tasu ja tasuta sõidu või sõiduraha alused määratakse seadusega, mida võib muuta ainult Riigivolikogu järgneva koosseisu kohta.
§ 82. Igal Riigivolikogu liikmel on õigus pöörduda Riigivolikogu koosolekul kirjalikult esitatud küsimustega Vabariigi Valitsuse või üksiku ministri poole. Ühel neljandikul Riigivolikogu seaduslikust koosseisust on õigus pöörduda Riigivolikogu koosolekul kirjaliku arupärimisega Vabariigi Valitsuse poole. Arupärimisele tuleb vastata seletusega.
Riigivolikogul on õigus kujundada ankeetkomisjone, keda Riigivolikogu juhatus võib kokku kutsuda ka istungjärkude vaheajal.
§ 83. Kui Riigivolikogu liige kaotab oma valimisõiguse, on vangistatud Riigivolikogu loal, lahkub surma läbi või volitusi maha pannes, või keeldub andmast pühalikku tõotust või annab selle tingimisi, toimuvad vastavas valimisringkonnas uued valimised juhul, kui Riigivolikogu selle koosseisu volituste lõpuni on jäänud aega mitte vähem kui kolm kuud. Uus liige astub lahkunud liikme asemele kuni Riigivolikogu selle koosseisu volituste lõppemiseni.
Riiginõukogu.
§ 84. Riiginõukogu liikmeiks on:
1) ameti poolest:
a) Sõjavägede Ülemjuhataja või Sõjavägede Juhataja;
b) kahe tähtsama ja suurema Eestis oleva kiriku pead;
c) kahe autonoomse kõrgema teadusliku õppeasutise rektorid;
d) emissioonipanga juhataja;
2) valimise alusel:
a) maaomavalitsuste poolt - kolm liiget;
b) linnaomavalitsuste poolt - üks liige;
c) kutsealaste omavalitsuste poolt kuusteist liiget; neist põllumajanduse alalt ühes kalandusega - viis, tööstuse, käsitöö, kaubanduse, laevanduse ja ühistegevuse alalt - viis, töövõtjaskonna poolt - kolm, linnakinnisomandi alalt - üks, vabakutsete alalt - üks, kodumajanduse alalt - üks;
d) kaitseliidu poolt - üks liige;
e) hariduse ja kultuuri alalt - üks liige;
f) vähemusrahvuste kultuuri alalt - üks liige;
g) rahvatervishoiu alalt - üks liige;
3) nimetamise alusel:
Vabariigi Presidendi eriõigusel nimetamisega kümme liiget.
Isikliku õiguse alusel on õigus olla Riiginõukogu liikmeiks endistel Vabariigi Presidentidel, kes käesoleva Põhiseaduse alusel ametis olnud, ja endistel sõjaaegsetel Sõjavägede Ülemjuhatajatel.
Riiginõukogu liikmed peavad olema hääleõiguslikud Eesti kodanikud, kes 1) on vähemalt nelikümmend aastat vanad, 2) vähemalt kolm aastat enne valimist või nimetamist on omanud elukohta Eesti Vabariigi maa-alal ja 3) valimise või nimetamise juhul vastavad § 85 ettenähtud nõuetele.
Riiginõukogu liikmeiks valimiste põhjal kuuluvad isikud peavad omama valimisõigust valimistel vastavates asutistes.
Riiginõukogu koosseisu kujundamise lähem kord määratakse seadusega.
§ 85. Riiginõukogu liikmete valimisel või nimetamisel on üldiseks juhtnööriks vastavate kodanikkude 1) lugupeetud ning väärikas isiksus ja tuntud kodaniku-tublidus ning riiklik mõtlemisviis ja 2) teadmised ning elukogemused, mis kasulikud Riiginõukogu tegevuses.
Riiginõukogu kujundamise seadusega määratakse teadmiste ja elukogemuste alusena lähemalt kodanikkude tegevuse kestus nende elukutselises töös või avalikus tegevuses, kuid nõnda, et selle töö või tegevuse nõutava kestuse alammäär ei oleks alla kahe aasta ja ülemmäär üle kümne aasta.
Riiginõukogu kujundamise seaduse eelmises lõikes tähendatud osa muutmise ja täiendamise seaduse vastuvõtmine võib toimuda ainult Riigivolikogu ja Riiginõukogu seadusliku koosseisu enamusega, kusjuures ei tule rakendamisele § 95 viimase lõike eeskiri.
§ 86. Iga viie aasta järel teostatakse Riiginõukogu uue koosseisu kujundamine.
Vabariigi Presidendil on õigus määrata Riiginõukogu uue koosseisu kujundamist enne viie aasta möödumist, kui seda nõuavad riiklikud kaalutlused. Sel juhul Riiginõukogu uue koosseisu kujundamine peab toimuma hiljemalt neljakümne viie päeva kestel arvates päevast, mil Vabariigi President tegi otsuse Riiginõukogu uue koosseisu kujundamiseks.
Riiginõukogu liikmete volitused algavad Riiginõukogu üldise koosseisu kujundamise tagajärgede väljakuulutamise päevast arvates ning samast päevast lõpevad Riiginõukogu eelmise koosseisu liikmete volitused. Juhul aga, kui Riiginõukogu uue koosseisu kujundamine on Vabariigi Presidendi poolt määratud ühes Riigivolikogu uue koosseisu valimiste määramisega, algavad ja lõpevad Riiginõukogu koosseisu liikmete volitused ühel ajal Riigivolikogu koosseisu liikmete volituste algamisega ja lõppemisega.
§ 87. Riiginõukogu istungjärgud algavad ja lõpevad ühel ajal Riigivolikogu istungjärkudega. Riigivolikogu istungjärkude kohta kehtivad eeskirjad kuuluvad rakendamisele ka Riiginõukogu istungjärkude kohta.
§ 88. Keegi ei saa ühel ajal olla Riigivolikogu ja Riiginõukogu liige.
§ 89. Põhiseaduse § 69, 70, 74, 75, 76, § 77 kolmandat, neljandat ja viiendat lõiget, § 78, 79, 80 ja 81 kohaldatakse vastavalt ka Riiginõukogule ja tema liikmeile.
§ 90. Igal Riiginõukogu liikmel on õigus Riiginõukogu koosolekul pöörduda kirjalikult esitatud küsimustega Vabariigi Valitsuse või üksiku ministri poole.
§ 91. Kui Riiginõukogu liige kaotab õiguse olla Riiginõukogu liige, on vangistatud Riiginõukogu loal, lahkub surma läbi või volitusi maha pannes, või keeldub andmast pühalikku tõotust või annab selle tingimisi, siis valitakse või nimetatakse tema asemele sel juhul, kui Riiginõukogu selle koosseisu volituste lõpuni on jäänud aega mitte vähem kui kolm kuud, uus liige samas korras, nagu oli valitud või nimetatud lahkunud liige. Uus liige astub lahkunud liikme asemele kuni Riiginõukogu selle koosseisu volituste lõppemiseni.
Seadusandlus.
§ 92. Seaduste algatamise õigus on Vabariigi Valitsusel Vabariigi Presidendi teadmisel ja vähemalt ühel viiendikul Riigivolikogu seaduslikust koosseisust.
Riigivolikogu liikmete poolt algatatud seaduseelnõud, mis tingivad riigi tulude ja kulude eelarveis uute kulusummade sissevõtmist või riigi tulude vähendamist või kustutamist, tuleb algatajate poolt varustada vajalikkude rahaliste arvestustega, ära näidates kulude katteks vastavad tuluallikad. Need eelnõud võivad tulla Riigivolikogus arutusele ainult Vabariigi Valitsuse nõusolekul Vabariigi Presidendi teadmisel.
Riigi relvastatud jõude ja kodanikkude kohuseid riigikaitse alal puudutavate seaduste algatamise õigus on ainult Vabariigi Valitsusel Vabariigi Presidendi teadmisel.
Riigivolikogul kui ka Riiginõukogul on õigus nende seadusliku koosseisu enamuse otsusel pöörduda Vabariigi Valitsuse poole esitisega algatada nende poolt soovitavaks tunnustatud seadus.
§ 93. Algatatud seaduseelnõud kuuluvad vastuvõtmisele esmalt Riigivolikogus.
§ 94. Riigivolikogu poolt vastuvõetud seaduseelnõu kohta peab Riiginõukogu otsuse tegema hiljemalt kolmekümne päeva kestel arvates eelnõu saamisest Riigivolikogu juhatuselt. Mõnede seaduseelnõude liikide kohta võidakse seda tähtaega § 62 teises lõikes tähendatud seadusega pikendada või lühendada. Istungjärgu lõpetamise või katkestamise juhtudel ei loeta nende tähtaegade hulka aega, mil Riigikogu ei ole koos.
§ 95. Kui Riiginõukogu teatab Riigivolikogu juhatusele oma nõustumisest seaduseelnõuga, siis loetakse eelnõu Riigikogu poolt vastuvõetud seaduseks ja esitatakse väljakuulutamiseks. Samuti loetakse eelnõu Riigikogu poolt vastuvõetud seaduseks, kui Riiginõukogu § 94 määratud tähtaja kestel ei teata oma seisukohta.
Kui Riiginõukogu teeb eelnõus parandusi, tulevad need Riigivolikogus arutamisele.
Kui Riigivolikogu ühineb Riiginõukogu poolt vastuvõetud parandustega või kui Riigivolikogu ja Riiginõukogu pärast § 62 teises lõikes tähendatud seaduses ettenähtud kokkukõlastusmenetlust asuvad ühisele seisukohale, esitatakse seadus väljakuulutamiseks.
Kui Riigivolikogu hoolimata Riiginõukogu vastupidisest seisukohast või kokkukõlastusmenetluse nurjumisel võtab vastu kas kogu seaduseelnõu või selle üksikud osad endisel tema poolt vastuvõetud kujul oma seadusliku koosseisu kolmeviiendikulise häälteenamusega, siis esitatakse seadus väljakuulutamiseks.
§ 96. Seadused kuulutab välja Vabariigi President.
Vabariigi Presidendil on õigus riiklikel kaalutlustel jätta välja kuulutamata Riigikogu poolt vastuvõetud seadus, andes selle Riigikogule uueks arutamiseks ja otsustamiseks. Sellekohase põhistatud otsuse teatab Vabariigi President hiljemalt kolmekümne päeva kestel arvates seaduse kättesaamisest.
Kui seadus uuel arutamisel ja otsustamisel võetakse vastu muutmatult Riigivolikogu ja Riiginõukogu seadusliku koosseisu häälteenamusega või kui Riigivolikogu võtab selle vastu § 95 viimases lõikes tähendatud juhtudel seadusliku koosseisu kolmeviiendikulise häälteenamusega, siis Vabariigi President kuulutab seaduse välja.
Kui Vabariigi President välja kuulutamata jäetud seaduse otsustab anda Riigikogule uueks arutamiseks ja otsustamiseks ajal, kui tema poolt on määratud Riigivolikogu uue koosseisu valimised ja Riiginõukogu uue koosseisu kujundamine § 68 ja 86 korras, siis arutab ja otsustab Riigikogu uus koosseis seda seadust eelmises lõikes ettenähtud korras.
§ 97. Riigikogus tema koosseisu volituste lõppemisel lõplikult vastu võtmata jäänud seaduseelnõud loetakse Riigikogus äralangenuiks, välja arvatud § 96 neljandas lõikes tähendatud erand.
§ 98. Kui Vabariigi President riigi huvides tähtsas küsimuses peab tarvilikuks teada saada rahva seisukohta, on tal õigus Riigikogu üldkoosoleku juhatuse nõusolekul esitada küsimus rahvale otsustamiseks rahvahääletuse korras. Rahva otsus tehakse hääletamisest osavõtnute häälteenamusega.
Rahva otsus on riigiorganeile siduv ja nad peavad asuma viivitamatult sellest otsusest järelduvate korralduste tegemisele.
Rahvahääletamisel käesoleva paragrahvi korras ei saa tulla otsustamisele Põhiseaduse muutmisesse, maksudesse, riigikaitsesse, välislepinguisse ega riigi rahalistesse kohustustesse puutuvad küsimused.
§ 99. Vabariigi President võib Riigikogu istungjärkude vaheajal edasilükkamatu riikliku vajaduse korral anda seadusi dekreedina. Dekreedina kehtimapandud seadused saadetakse istungjärgu alguseks Riigikogule, kes võib vastu võtta nende muutmise või kehtivusetuks tunnustamise seadusi. Riigikogu võib seda teha kinni pidamata seaduseelnõude algatamiseks ettenähtud korrast, kui Riigivolikogu kahe nädala kestel arvates korralise või erakorralise istungjärgu algusest on otsustanud võtta arutusele dekreedi muutmise või kehtivusetuks tunnustamise seaduse eelnõu.
Vabariigi President ei või dekreedina kehtima panna ega muuta:
1) rahvahääletuse seadust;
2) Riigivolikogu valimise ega Riiginõukogu kujundamise seadust;
3) Vabariigi Presidendi valimise seadust;
4) Põhiseaduse § 62 tähendatud kodukorda ja seadust;
5) Põhiseaduse § 39 p. 7, § 101, § 134 teises lõikes ja § 138 tähendatud seadusi;
6) Vabariigi Presidendi ega Riigikogu liikmete tasu seadust;
7) Vabariigi Presidendi ega Vabariigi Valitsuse liikmete kohtulikule vastutusele võtmist käsitlevaid seadusi;
8) Riigikontrolli kohta käivaid seadusi;
9) kohtute korraldamise seadust;
10) riigi eelarve seadust;
11) välis- ja siselaenudesse puutuvaid seadusi;
12) seadusi, millede alusel võidakse sõlmida lepinguid või riigile võtta kohustusi, mis tingivad sama eelarve-aasta või eeltulevate eelarve-aastate riigi tulude ja kulude eelarveisse uute kulusummade sissevõtmist;
13) kontsessioonide, monopolide ja riigi fondide kohta käivaid seadusi.
Vabariigi President ei või dekreedina kehtima panna ega muuta riigi tulude ja kulude eelarvet ega akte, mis Põhiseaduse alusel kuuluvad Riigikogu poolt vastuvõtmisele otsuste kujul.
§ 100. Ükski seadus ei hakka kehtima ilma Vabariigi Presidendi väljakuulutamise otsuseta.
Kui seaduses eneses ei ole ette nähtud muud korda ega tähtaega, hakkab seadus kehtima kümnendal päeval pärast avaldamist Riigi Teatajas.
Välislepingud.
§ 101. Vabariigi President sõlmib ja ratifitseerib lepinguid välisriikidega.
Enne ratifitseerimist Vabariigi Presidendi poolt kuuluvad välislepingud Riigikogu kinnitamisele. Välislepingud esitab Riigikogule kinnitamiseks Vabariigi Valitsus. Seadusega määratakse välislepingute liigid, mis ei kuulu enne ratifitseerimist Riigikogu kinnitamisele või millede kinnitamine toimub erikorras.
§ 102. Välislepingute kinnitamine toimub Riigikogu sellekohase otsusega, mis tehtud vastavalt § 94 ja 95 eeskirjadele, kusjuures Vabariigi President võib nõuda üksikute välislepingute kinnitamise otsustamist Riigikogu üldkoosolekul.
Riigi piire võib muuta ainult Põhiseaduse muutmiseks ettenähtud korras kinnitatud välislepingutega.
Riigi eelarve.
§ 103. Iga aasta kohta võtab Riigikogu vastu riigi tulude ja kulude eelarve.
Eelarve-ettepaneku esitab Vabariigi Valitsus Vabariigi Presidendi teadmisel Riigikogule hiljemalt seitsekümmend päeva enne eelarve-aasta algust. Riigikogu võib suurendada eelarve-ettepanekus ettenähtud kulusid ja eelarvesse võtta uusi kulusid ainult Vabariigi Valitsuse nõusolekul. Riigikogu ei või kustutada ega vähendada eelarve-ettepanekus ettenähtud kulusid, mis on määratud seadusega.
§ 104. Riigi tulude ja kulude eelarve võtavad vastu Riigivolikogu ja Riiginõukogu. Riiginõukogu teeb oma otsuse Riigivolikogu poolt vastuvõetud eelarve kohta hiljemalt viieteistkümne päeva kestel arvates Riigivolikogu otsuse saamisest.
Kui Riiginõukogu teatab oma nõustumisest Riigivolikogu poolt vastuvõetud eelarvega, loetakse eelarve Riigikogu poolt vastuvõetuks. Samuti loetakse eelarve Riigikogu poolt vastuvõetuks, kui Riiginõukogu ei teata oma seisukohta eelmises lõikes tähendatud tähtajal.
Riiginõukogu võib Riigivolikogus vastuvõetud eelarve-ettepanekus teha parandusi oma seadusliku koosseisu enamusega.
Kui Riigivolikogu ühineb Riiginõukogu parandustega või kui pärast § 62 teises lõikes tähendatud seaduses ettenähtud kokkukõlastusmenetlust Riigivolikogu ja Riiginõukogu asuvad ühisele seisukohale, loetakse eelarve vastuvõetuks.
Kui Riigivolikogu hoolimata Riiginõukogu vastupidisest seisukohast või kokkukõlastusmenetluse nurjumisel võtab oma seadusliku koosseisu enamusega vastu eelarve endisel tema poolt vastuvõetud kujul või osalt ühinedes Riiginõukogu parandustega, siis loetakse eelarve vastuvõetuks.
§ 105. Paragrahvi 62 teises lõikes tähendatud seaduses määratakse tähtajad, mille kestel Riigivolikogu ja Riiginõukogu peavad tegema eelmises (104) paragrahvis ettenähtud otsused. Kui Riigivolikogu või Riiginõukogu ei tee otsust neil tähtaegadel, loetakse eelarve vastuvõetuks sel kujul, nagu see on seatud tähtajaks Riigivolikogu või Riiginõukogu poolt vastu võetud. Kui Riigivolikogu ja Riiginõukogu kumbki pole seatud tähtajaks eelarvet vastu võtnud, siis võidakse kuni eelarve vastuvõtmiseni teha iga kuu kulutusi kuni ühe kaheteistkümnendiku osani eelmise aasta eelarve summadest; lähema korra selle kohta määrab riigi eelarve seadus.
§ 106. Riigikogu poolt vastuvõetud eelarve esitatakse Vabariigi Presidendile väljakuulutamiseks ja see jõustub arvates eelarve-aasta algusest.
§ 107. Riigi laenude tegemine toimub Riigikogu otsusel. Sellekohase ettepaneku esitab Riigikogule Vabariigi Valitsus Vabariigi Presidendi teadmisel.
Otsuse tegemine toimub vastavalt § 94 ja 95 eeskirjadele. Vabariigi President võib nõuda laenude tegemise otsustamist Riigikogu üldkoosolekul.
Riigikontroll.
§ 108. Riigiasutiste ja riigiettevõtete majandusliku tegevuse kui ka riigi eelarve täitmise kontrolli teostab Riigikontroll. Riigikontrolli korraldus ja tegevuse lähemad alused määratakse seadusega. Samuti määratakse seadusega kontrolli teostamine sõjaväes sõja ajal.
Seadusega võidakse määrata Riigikontrolli kaastöö omavalitsuste ja muude avalikõiguslikul alusel teotsevate asutiste majandusliku tegevuse kontrollimisel riigisummade kasutamise alal.
Seadusega määratakse erialused ja kord nende eraettevõtete majandusliku tegevuse kontrollimiseks, mille aktsiate enamus kuulub riigile.
§ 109. Riigikontrolli juhib Riigikontrolör. Riigikontrolör nimetab ametisse Vabariigi President eriõigusel Riigikogu üldkoosoleku poolt esitatud kandidaatide hulgast. Riigikontrolöri vabastab ametist Vabariigi President eriõigusel kas omal algatusel või Riigikogu üldkoosoleku ettepanekul, mis tehtud Riigikogu seadusliku koosseisu enamusega.
§ 110. Riigikontroll on omas tegevuses seaduse alusel iseseisev.
Riigikontrolör esitab aruanded kontrolli teostamise ja selle tagajärgede kohta Vabariigi Presidendile ning Riigivolikogule ja Riiginõukogule.
§ 111. Riigikontrolöril on õigus oma ülesandeisse puutuvais asjus osa võtta sõnaõigusega Vabariigi Valitsuse istungeist. Oma ametkonna juhtimise alal on Riigikontrolöril kõik õigused, mis vastavate seadustega on ette nähtud ministrite kohta. Ta annab kaasallkirja Vabariigi Presidendi otsuseile Riigikontrolli alal ja võtab vastutuse nende otsuste eest endale.
Riigikontrolöri kohtulikule vastutusele võtmine toimub ühiseil aluseil ministrite vastutusele võtmisega.
§ 112. Õigusemõistmist teostavad oma tegevuses sõltumatud kohtud.
§ 113. Kõrgeimaks kohtuks on riigikohtunikest koosnev Riigikohus.
Seadusega määratakse vastava ministri õigus korraldada kohtute toimetuste ja asjaajamise järelevaatust ja nõuda aruandeid kohtute tegevuse kohta.
Kohtuasutiste sisemine järelevalve määratakse seadusega.
§ 114. Riigikohtunikke ja muid kohtunikke, ära kuulanud vastava ministri arvamuse, nimetab ametisse eriõigusel Vabariigi President Riigikohtu poolt esitatud kandidaatide hulgast. Kandidaatide ülesseadmise ja esitamise alused ning lähem kord määratakse seadusega.
§ 115. Riigikohtunikud vabastatakse ametist seitsmekümnenda eluaasta täitumisel ja muud kohtunikud kuuekümne viienda eluaasta täitumisel, kusjuures viimaste vanuse ülemmäära üksikuis kohtuliikides võib seadusega tõsta kuni seitsmekümnenda eluaasta täitumiseni.
Erikohtuisse kuuluvate ametkohtunikkude vanuse ülemmäära määrab seadus.
Kestva töövõimetuse tagajärjel vabastatakse riigikohtunikud ja kohtunikud ametist sellekohase seaduse alusel.
§ 116. Kohtunikke võib tagandada ametist või ilma nende nõusolekuta paigutada ühest kohast teise ainult kohtu otsusega.
Seaduse alusel kohtute koosseisude muutmisest tingitud juhtudel võib kohtunikke ilma nende nõusolekuta paigutada ühest kohast teise või vastavate vabade kohtade puudumisel ametist vabastada, kusjuures kohtunikuametist vabastatule makstakse tasu viimase ametikoha järgi kahe aasta kestel.
Kohtunikkude kohtulikule vastutusele võtmine teenistusalaste süütegude eest ning asjaarutamiskord määratakse seadusega.
§ 117. Kohtunikud ei või pidada peale seaduses ettenähtud juhtude kõrvalist palgalist ametit.
§ 118. Seadusega võib luua erikohtuid mõnda liiki asjade või alade jaoks.
Erikohtute koosseisu määramine kas nimetamise või valimise põhimõttel toimub seaduses ettenähtud aluseil ja korras. Samuti määrab seadus nende kohtunikkude ametialase seisundi, kusjuures ametkohtunikkude nimetamise korral neile kohaldatakse § 114 - 117 eeskirju.
§ 119. Erakorralised kohtud on lubatud seaduse piires ainult sõja ajal, kaitseseisukorra piirkonnas ja sõjalaevadel.
§ 120. Vabariigi President võib üksikuil isikuil kohtute poolt määratud ja jõustunud karistusi armuandmise teel eriõigusel kustutada või kergendada või neid karistuse tagajärgedest vabastada.
Vabariigi Valitsuse liikmeile ja Riigikontrolörile nende ametialase tegevuse eest kohtu poolt määratud karistusi võib Vabariigi President eriõigusel kustutada või kergendada või neid karistuse tagajärgedest vabastada ainult Riigikogu üldkoosoleku esitusel.
§ 121. Seadusega määratakse menetluse algatamine ja kord riigivõimu teostamise põhiseaduspärasuse üle otsustamisel kohtutes.
Kohalikud omavalitsused.
§ 122. Kohaliku valitsemisala korraldamine ja kohalikkude elualade arendamine toimub seaduse alusel kohalikkude omavalitsuste kaudu.
§ 123. Kohaliku omavalitsuse korraldavaks organiks on esinduskogu, kes valitakse üldisel, otsesel, ühetaolisel ja salajasel hääletamisel. Valijaiks on kohaliku omavalitsuse piirkonda kuuluvad hääleõiguslikud kodanikud, kes omavalitsuse piirkonnas omavad püsivat elukohta või töökohta.
Teise astme omavalitsuste korraldus ja nende esinduskogude kujundamise alused määratakse seadusega.
Seaduse alusel võidakse korraldada omavalitsuste liite ja omavalitsuste ühisasutisi.
§ 124. Kohalikel omavalitsustel on õigus oma piirkonna kohta seaduse alusel ja piires anda määrusi.
Neil on õigus seaduse alusel oma ülesannete täitmiseks võtta makse ning peale panna koormatisi.
§ 125. Kohalikkude omavalitsuste lähem korraldus ja järelevalve nende üle määratakse seadusega.
Kutsealased omavalitsused.
§ 126. Kutsealade korraldamiseks ja arendamiseks kutsutakse seaduse alusel ellu sellekohased omavalitsused.
Nende omavalitsuste organisatsioon, ülesanded, võimupiirid, valimise alused ja järelevalve määratakse seadusega. Samuti määrab seadus koostöö korralduse nende endi vahel ning riigi- ja muude asutistega.
§ 127. Kutsealastel omavalitsustel on seaduse alusel ja piires õigus oma tegevusaladel kehtima panna kohuslikke korraldusi vastavasse omavalitsusse kuuluvate isikute kohta, samuti neilt makse võtta oma ülesannete täitmiseks.
Riigikaitse.
§ 128. Kõik Eesti kodanikud on kohustatud osa võtma riigikaitsest seaduses tähendatud aluseil ja korras.
§ 129. Riigikaitse ja relvastatud jõudude kõrgeimaks juhiks on Vabariigi President. Tema rakendab riigikaitseks seaduste alusel kõik jõuallikad.
Relvastatud jõudude otseseks juhiks on rahu ajal Sõjavägede Juhataja või Põhiseaduses tähendatud juhtudel Sõjavägede Ülemjuhataja ja sõja ajal Sõjavägede Ülemjuhataja. Sõjavägede Ülemjuhataja ja Sõjavägede Juhataja nimetab ametisse ja vabastab ametist Vabariigi President eriõigusel.
§ 130. Mobilisatsiooni väljakuulutamisest või sõja algusest kuni demobilisatsiooni lõpu väljakuulutamiseni Vabariigi President võib anda riigikaitse ja relvastatud jõudude korraldamise ja juhtimise alal seadusi dekreedina ka Riigikogu istungjärkude ajal.
§ 131. Vabariigi President annab seaduses tähendatud aluseil riigikaitsesse ja relvastatud jõududesse puutuvaid seadlusi ja määrusi.
§ 132. Vabariigi President kuulutab oma otsusega välja mobilisatsiooni ja demobilisatsiooni.
Vabariigi President kuulutab sõja Riigikogu üldkoosoleku vastava otsuse alusel.
Riigikogu üldkoosoleku otsust ootamata Vabariigi President otsustab sõjategevuse alustamise Vabariigile kallaletungi korral või vastastikuseks kaitseks sõlmitud liidulepingu täitmisest tingitud juhtudel.
Vabariigi President sõlmib rahulepingud, mis enne ratifitseerimist esitatakse Riigikogule kinnitamiseks.
§ 133. Mobilisatsiooni väljakuulutamisest alates Vabariigi President otsustab sõjapidamiskulude eelarve ning sõjapidamiskuludeks vajaduse korral sise- ja välislaenude tegemise.
Sellekohane otsus saadetakse Riigikogule teadmiseks. Sõjapidamise rahaline aruanne esitatakse selle valmimisel Riigikogule.
§ 134. Riigikaitse ja relvastatud jõudude alal Vabariigi Presidendi poolt antud seadused dekreedina, seadlused, määrused, otsused ja muud aktid kannavad peale Peaministri ja asjaomase ministri kaasallkirja ka Sõjavägede Ülemjuhataja või Sõjavägede Juhataja allkirja.
Relvastatud jõududele Vabariigi Presidendi poolt antavate käskude ja korralduste kaasallkirja andmise kohuslikkuse juhud määrab seadus ja allkirjade andmise korra – Vabariigi President.
§ 135. Mobilisatsiooni või sõja korraks nimetab Vabariigi President ametisse Sõjavägede Ülemjuhataja. Sõjavägede Ülemjuhataja allub vahetult Vabariigi Presidendile; ta on kõigi relvastatud jõudude otsene juht ning ta juhib sõjalist tegevust oma äranägemisel.
Sõjavägede Ülemjuhataja annab aru ja vastutab oma tegevuse eest ainult Vabariigi Presidendi ees.
§ 136. Sõja ajal on Sõjavägede Ülemjuhatajal riigikaitse teostamise alal sõjalise tegevuse huvides õigus anda juhtnööre ja teha korraldusi ka temale mittealluvaile ametiisikuile ja -asutistele.
§ 137. Sõjavägede Ülemjuhataja ja Sõjavägede Juhataja lähemad võimupiirid määratakse seadusega.
§ 138. Vabariigi Presidendil on õigus seaduses tähendatud juhtudel määrata Sõjavägede Juhataja asemele ametisse Sõjavägede Ülemjuhatajat ka rahu ajal. Neil juhtudel on Sõjavägede Ülemjuhatajal peale Sõjavägede Juhataja võimupiiride õigus anda juhtnööre ja korraldusi ka temale mittealluvaile ametiisikuile ja -asutistele riigi sisemise ja välise julgeoleku alal seaduses tähendatud aluseil.
§ 139. Sõjavägede Ülemjuhataja või Sõjavägede Juhataja võtab sõnaõigusega osa Vabariigi Valitsuse istungeist.
§ 140. Sõja ajal Vabariigi President, otsustades Vabariigi Valitsuse või tema üksiku liikme ametist vabastamist või ametisse kutsumist, kuulab ära Sõjavägede Ülemjuhataja arvamuse.
§ 141. Sõjavägede Ülemjuhatajat ei saa tema ametisoleku kestel kohtulikule vastutusele võtta muidu kui Vabariigi Presidendi eriõigusel tehtud otsusega süütegude eest kõrgeima riigivõimu vastu ja riigiäraandmise eest. Sõjavägede Ülemjuhataja vastutusele võtmine samade süütegude eest ning ka ametialaste süütegude eest pärast ametist lahkumist ja Sõjavägede Juhataja vastutusele võtmine võib toimuda samuti ainult Vabariigi Presidendi eriõigusel tehtud otsusega. Asja arutamine ja otsustamine allub Riigikohtule.
§ 142. Vabariigi Presidendi kui riigikaitse kõrgeima juhi juures on rahu ajal nõuandvaks organiks Riigikaitse Nõukogu, kelle koosseis ja võimupiirid määratakse seadusega. Riigikaitse Nõukogu koosseisu kuuluvad Peaminister, viis Vabariigi Valitsuse liiget Vabariigi Presidendi nimetamisel, Sõjavägede Ülemjuhataja või Sõjavägede Juhataja ja sõjavägede staabi ülem. Peale nende kuuluvad Riigikaitse Nõukogu koosseisu Riigivolikogu Esimees ja Riiginõukogu Esimees.
§ 143. Sõjaväeteenistuses olevail kodanikel on kõik kodanikkude õigused ja kohused, mis kindlustatud Põhiseadusega ja seadusega, niivõrd kui neist õigustest ja kohustest sõjavägede distsipliini ja teenistuse erilaadi huvides seadusega ei ole tehtud erandeid.
§ 144. Riikliku vajaduse korral Vabariigi President kuulutab välja sellekohase seaduse alusel kogu riigis või selle üksikuis osades kaitseseisukorra tähtajaga mitte üle ühe aasta. Kaitseseisukord hakkab kehtima väljakuulutamisega, kusjuures Vabariigi Presidendi otsusega võidakse määrata, et mõned liigid süütegusid, mis toime pandud mitte rohkem kui kolm päeva enne kaitseseisukorra väljakuulutamist, kuuluvad jälitamisele kaitseseisukorra kohta kehtimapandud eeskirjade kohaselt.
Vabariigi Presidendi otsus kaitseseisukorra väljakuulutamise kohta esitatakse Riigikogule hiljemalt seitsme päeva kestel arvates väljakuulutamisest. Riigikogu otsustab küsimuse üldkoosolekul. Kui Riigikogu oma seadusliku koosseisu enamusega otsustab Vabariigi Presidendi otsuse jätta kinnitamata, kaotab kaitseseisukord kehtivuse Riigikogu otsuse väljakuulutamisega.
Mobilisatsiooni väljakuulutamisega hakkab kaitseseisukord kogu riigis kehtima ilma väljakuulutamiseta ning kestab kuni demobilisatsiooni lõpu väljakuulutamiseni.
Kaitseseisukorra ajal võib seaduse alusel ja piires kitsendada kodanikkude õigusi, mis tähendatud Põhiseaduse teises peatükis.
§ 145. Sõja ajal pikenduvad Vabariigi Presidendi, Riigikogu koosseisu ja omavalitsuste esinduskogude koosseisude volitused. Volituste pikendumise korral kuulutatakse valimised välja mitte hiljem kui kolme kuu möödumisel arvates demobilisatsiooni lõpu väljakuulutamisest.
Kui kaitseseisukord on kuulutatud välja kogu riigis, võib Vabariigi President Riigikogu nõusolekul valimised edasi lükata kuni kaitseseisukorra lõppemiseni kogu riigis või riigi mõnes osas. Riigikogu teeb sellekohase otsuse oma seadusliku koosseisu enamusega.
Põhiseaduse muutmine.
§ 146. Põhiseaduse muutmise algatamise õigus on Vabariigi Presidendil kui ka Riigivolikogu või Riiginõukogu seadusliku koosseisu enamusel.
§ 147. Eelmise (146) paragrahvi korras algatatud Põhiseaduse muutmise eelnõu võtab vastu Riigikogu seaduste vastuvõtmiseks ettenähtud korras, selle erinevusega, et eelnõu võetakse vastu mõlemas kojas vastava koja seadusliku koosseisu enamusega ja § 95 viimases lõikes tähendatud juhtudel võetakse vastu Riigivolikogus seadusliku koosseisu kahekolmandikulise enamusega. Pärast eelnõu vastuvõtmist Riigikogus Vabariigi President määrab Riigivolikogu uue koosseisu valimised ja Riiginõukogu uue koosseisu kujundamise, mis peavad toimuma mitte hiljem kui kolme kuu kestel arvates Põhiseaduse muutmise eelnõu vastuvõtmise päevast Riigikogus.
Kui Riigikogu uus koosseis eelmises lõikes ettenähtud korras võtab muutmatult vastu Riigikogu eelmise koosseisu poolt vastuvõetud eelnõu, loetakse Põhiseaduse muutmise seadus vastuvõetuks ja esitatakse Vabariigi Presidendile väljakuulutamiseks.
§ 148. Riigikogu poolt eelmise (147) paragrahvi teise lõike korras vastuvõetud Põhiseaduse muutmise seaduse Vabariigi President kuulutab välja kolme kuu möödumisel arvates selle vastuvõtmisest, kui sama aja kestel Vabariigi President ei ole nõudnud selle seaduse rahvale otsustamiseks andmist rahvahääletuse korras.
Vabariigi President võib anda rahvale rahvahääletuse korras otsustamiseks enda poolt algatatud eelnõu, kui Riigikogu uus koosseis pole seda § 147 teise lõike korras vastu võtnud kolme kuu möödumisel arvates Riigikogu selle uue koosseisu kokkutulekust.
§ 149. Kui Riigikogu see koosseis, kellele on antud Vabariigi Presidendi poolt algatatud Põhiseaduse muutmise seaduse eelnõu, ei ole seda eelnõu vastu võtnud kolme kuu möödumisel, arvates eelnõu Riigikogule otsustamiseks andmisest, või on selle eelnõu lükanud tagasi, võib Vabariigi President rahvahääletuse korras pöörduda rahva poole põhimõttelise küsimusega sama eelnõu kohta. Kui rahvas otsustab hääletamisest osavõtnute häälteenamusega küsimuse jaatavalt, kuulutatakse välja Riigivolikogu uue koosseisu valimised ja Riiginõukogu uue koosseisu kujundamine. Riigikogu uus koosseis võtab hiljemalt kuue kuu kestel arvates tema kokkutulemisest harilikus seadusandlikus korras vastavalt rahva otsusele vastu Põhiseaduse muutmise seaduse. Selle eelnõu kohta kohaldatakse eelmise (148) paragrahvi esimese lõike eeskirja.
§ 150. Põhiseaduse muutmise seadus loetakse rahva poolt vastuvõetuks, kui selle poolt antud häälte arv ületab vastu antud häälte arvu.
Rahvahääletuse korras vastuvõetud Põhiseaduse muutmise seaduse kuulutab Vabariigi President välja viivitamatult.
Lähema korra rahvahääletuse kohta määrab seadus.
Pärit leheküljelt "https://et.wikisource.org/w/index.php?title=Eesti_Vabariigi_põhiseadus_(1938)&oldid=11884"
Selle lehekülje viimane muutmine: 16:14, 3. november 2012.


Kas riigikogu liikmeid tuleb vastutusest säästa? — Sirp
Edaspidi tehtaks menetlustoiminguid riigikogu liikme puhul ainult asjaosalist informeerides à la „Tere, me hakkame teid nüüd salaja pealt kuulama”. Riigikogu põhiseaduskomisjon esitas 12. märtsil riigikogule seaduseeelnõu, mis reguleerib riigikogu liikme puutumatuse ehk immuniteedi sisu ja sellest tulenevalt kriminaalõigusliku menetluse erisusi ning muud saadiku immuniteediga seonduvat. Eelnõu seletuskirjas viidatakse, et eelnõu ajendas õiguskantsler, kes leidis oma ettepanekus 21. III 2012, et kriminaalmenetluse seadustiku mõned lõiked (KrMS § 377 1, 3, 5 ja 6) on vastuolus põhiseaduse 76. ja 139. paragrahviga. Nimetatud sätted annavad riigikogu asemel õiguskantslerile pädevuse anda nõusolek riigikogu liikme suhtes kriminaalmenetluses menetlustoimingute tegemiseks või sellest keelduda. Samuti osas, mis ei näe ette riigikogu eelnevat nõusolekut riigikogu liikme juures toimuvaks läbiotsimiseks. Järgnevalt vaatame eelnõu ja selle seletuskirja lähemalt. Eelnõu algab deklaratiivse lausega, mille järgi „Riigikogu liikme immuniteet rakendub üksnes sellel eesmärgil, milleks ta on mõeldud”. Eelnõus küll öeldakse, et „immuniteeti ei saa kasutada vaba mandaadi teostamisega mitteseotud tegevustes või õigusvastutusest kõrvalehoidmiseks”, kuid jäetakse selle instituudi kasutusvaldkond täpsustamata. Seletuskiri väidab, et „puutumatus põhiseaduse mõttes tähendab takistamatust saadikumandaadi vabal teostamisel. Õigusrikkumiste puhul kannab riigikogu liige vastutust võrdsetel alustel teistega käesolevas seaduses tulenevate erisustega.” Pole raske näha, et kui kõik sätestatud vastutuse erisused arvesse võtta, jääb võrdsest vastutamisest vähe järele.
Seda, kus läheb saadiku mandaadiga seotud tegevus üle sellega mitte seotud tegevuseks, teab täpselt ainult jumal taevas. Itaalia ekspeaminister Berlusconit süüdistatakse korruptsioonis, alaealiste prostituutide kasutamises ja muudes kriminaalkuritegudes. Tema enda väitel on aga kõik süüdistused konstrueeritud tema poliitilise tegevuse takistamiseks. Kõnealuse eelnõu seletuskirjas väljendatakse küll lootust, et „… immuniteet eeldab valimiste eelselt saadikukandidaadilt tugevat enesekriitikat, erakondadelt ning avalikkuselt ja meedialt aga senisest suuremat ja kriitilisemat tähelepanu saadikukandidaadi usaldusväärsusele ja senisele reputatsioonile ja käitumisele, et eelselektsiooniga üldjuhul välistada vajadus immuniteedi rakendamiseks”. Tuleb nõustuda selle lootusega, kuid millise mehhanismiga edukas eelselektsioon saavutatakse, jääb lahtiseks. Eelnõu koostajad on olnud ilmselt teadlikud sellest, et selle seaduse jõustumise korral vähenevad märgatavalt riigikogu liikme reaalse kriminaalvastutuse ehk nn järelselektsiooni võimalused. Tasub meeles pidada, et seaduse jõu pärast vastuvõtmist omandab ainult seadus ja seletuskiri koos oma lootustega jääb meenutama vaid eelnõu koostajate „vagasid soove”.
Riigikogu liikme staatuse seaduse muutmise seaduse eelnõu RKLS § 18 esimesed kolm lõiget on suhteliselt üheselt arusaadavad: immuniteet peatab aegumise, immuniteet on ajutine seisund, kui RK liige on nõus menetlustoimingutega, võib neid teha ilma immuniteediga arvestamata. On loomulik ja mõistetav, et immuniteet rakendub ainult ametisoleku ehk riigikogu liikmeks oleku ajal, mistõttu immuniteet peatab inkrimineeritava kuriteo aegumistähtaja. Viimane käivitub uuesti immuniteedi kaotamisel kas selle äravõtmisega või riigikogu liikmeks oleku lõppedes. Samuti on loogiline, et üldtunnustatult ei rakendu immuniteet kuriteo vahetul toimepanemisel tabatud (RKLS § 212 lg4) saadiku suhtes. Teda võib sel juhul näiteks vahistada ja tema suhtes muid menetlustoiminguid teha ilma parlamendi nõusolekuta. Seadus võiks samas seda täpsustada, mida antud juhul tähendab kuriteo sooritamiselt tabamine ehk flagrante delicto.
Võrdsest kohtlemisest jääb vähe järele
Teised rakendumise küsimused on jäänud eelnõus märksa ebamäärasemaks. Juhul, kui riigikogu liiget kahtlustatakse I astme kuriteo toimepanemises kuulduste või kaudsete tõendite põhjal, on vaja süüdistuse esitamiseks riigikogu eelnevat nõusolekut. Siin põimuvad isiku kaks erinevat rolli kriminaalmenetluses: kahtlustatav (KrMS §33) ja süüdistatav (KrMS §35). Menetlustoiminguid viiakse läbi kahtlustatava suhtes ning see seisund lõpeb süüdistuse esitamisega. Süüdistuse esitamiseks on kahtlustust kontrollitud ning selle põhjendamatuse korral menetlus lõpetatakse. Kas eelnõu koostajad väidavad, et praegu alustatakse niiviisi, s.o kuulduste või kaudsete tõendite põhjal kriminaalmenetlusi ja jõutakse ka süüdistuse esitamiseni? Punktist kumab läbi eelarvamuslik hoiak kriminaalmenetluse suhtes, kuid võib-olla taheti sõna „süüdistuse” asemel kasutada sõna „kahtlustus”, mis selgitaks paljutki. Väärteo toimepanemise korral võidakse riigikogu liikme suhtes rakendada vahetut sundi määral, mis on vältimatult vajalik toimepandud väärteo fikseerimiseks. Kummaline formuleering, mis ei räägi midagi ohust endale ega teistele inimestele, kuigi peaks ilmselt reguleerima sellised juhtumid, kui näiteks joobes riigikogulase auto vänderdab teel ning politsei peatab selle.
Eelnõus RKLS § 182 sisse viidava muutuse järgi riigikogu liikme tööalane elektrooniline side on kaitstud immuniteediga. Isiku puutumatus on kantud üksüheselt üle sidepidamise puutumatusele, mis hõlmab ilmselt nii internetti kui ka telefonisidet, nii selle aktuaalset pidamist kui ka sidepidamisest jäänud jälgi. Kui pidada immuniteeti absoluutseks, siis kuidas teha üldse kindlaks, kas tegemist oli tööalase või mittetööalase sidepidamisega? Kui tuletada meelde hiljutist avalikuks saanud juhtumit, kus riigikogu arvutilt oli tehtud korraldusi firma suhtes, mille juhte kahtlustatakse majandusalases süüteos, siis edaspidi puuduks võimalus selliseid toiminguid fikseerida. RKLS § 183 järgi nii riigikogu liikme immuniteedi äravõtmiseks või menetlus- või jälitustoimingu läbiviimiseks nõusoleku saamiseks esitab õiguskantsler või riigi peaprokurör põhjendatud taotluse, milles näidatakse veenvalt, miks muul viisil ei ole võimalik eesmärki saavutada. Mis eesmärki, pole aga jällegi täpsustatud, mis jätab hulgaliselt võimalusi taotluse rahuldamata jätmiseks.
Suurem probleem on olnud selle fikseerimine, milliste toimingute korral rakendub immuniteet. Seletuskirjast loeme, et „Põhiseaduse asjakohases paragrahvis kasutatud mõiste – „kriminaalvastutusele võtmine” on aegunud, eelmises õiguskorras kasutatud mõiste, mida ei tule tõlgendada grammatiliselt. Põhiseaduse mõttest, immuniteedi eesmärgist ning tänapäeva kriminaalmenetluse doktriinist lähtudes saab selle mõiste sisu olla kas menetluslik otsustus – süüdistuse esitamine või immuniteeti tugevalt riivava menetlustoimingu läbiviimine”. Menetlus- ja jälitustoiminguteks, mis riivavad riigikogu liikme mandaadi teostamist, on eelnõu järgi järgmised toimingud: kahtlustatavana kinnipidamine, tõkendi kohaldamine, sundtoomine, läbiotsimine, isiku läbivaatus, vara arest, jälitustoimingud (postisaadetiste varjatud läbivaatus, teabe salaja vaatamine või pealtkuulamine, politseiagendi kasutamine). Regulatsiooni kohaselt teeb riigikogu liikme suhtes teatud menetlustoimingute ja jälitustoimingute tegemise osas taotluse riigi peaprokurör ning loa annab Tallinna ringkonnakohtu esimees. Põhiseaduskomisjon otsustas loobuda õiguskantsleri vahendusest antud küsimuses.
Immuniteedi eelnõu on naljanumber
Seejuures viiakse sisse täiendus, kus riigkogu liikme suhtes tehtavaid jälitustoiminguid tuleb enne teostamise algatamist talle endale tutvustada, mis teeb kogu seadusest naljanumbri. Vastavalt RKLS § 214 lg 1 sätestatule „nii Tallinna Ringkonnakohtu esimehe määrus, millega antakse nõusolek Riigikogu liikme suhtes menetlustoimingute tegemiseks, kui ka Riigikogu esimehe vastav nõusolek jõustuvad määruse/otsustuse vastuvõtmisel ning saadetakse riigi peaprokurörile, kes tutvustab seda enne menetlustoimingu tegemist isikule, kelle suhtes menetlustoimingut tehakse”. Kuna siia alla kuuluvad ka läbiotsimine, varjatud toimingud, siis edaspidi tehtaks neid menetlustoiminguid riigikogu liikme puhul ainult asjaosalist informeerides à la „Tere, me hakkame teid nüüd salaja pealt kuulama. Tere, me saadame nüüd teie juurde salaja politseiagendi”?
Kiirustamise jäljed on kogu eelnõus ja seletuskirjas märgatavad, kuigi praeguseid avalikkuses valitsevaid meeleolusid ja valitsemise legitiimsuse probleeme arvestades oleks võinud eelnõuga (analoogiliselt maailmavaadete arendamiseks erakondadele raha eraldamisega sihtasutuste kaudu) oodata. Näiteks mitte PS §61 vaid PS §62 sätestab riigikogu liikme mitteseotuse mandaadiga ja õigusliku vastutuse puudumise hääletamise ja poliitiliste avalduste eest riigikogus või selle organites. Õiguskantsler jäetakse ikkagi otsustama mitmeid küsimusi, milleks tal enda väitel pädevust polevat. Ilma PS muutmata suurendab seadus õiguskantsleri õigust teha olulisi otsuseid ilma tõendeid hindamata ja kontrollimata. Üks täiendus RKLS § 216sätestab, et „Õiguskantsler esitab Riigikogule kirjaliku ettepaneku anda nõusolek süüdistusakti koostamiseks riigi peaprokuröri taotluses nimetatud isiku kohta, välja arvatud juhul, kui süüdistuse esitamine oleks ilmselgelt põhjendamatu”. Mida see küll tähendada võiks? Kas ka siis, kui on läbi viidud menetlustoimingud ja peaprokurör leiab, et võib esitada süüdistuse, säilib võimalus, et õiguskantsler peab süüdistust „ilmselgelt põhjendamatuks”? Ehk õiguskantsleri pädevus ületaks sel juhul peaprokuröri pädevuse riigikogu liikme kriminaalvastutuse osas, kuigi tal puudub pädevus otsustada kriminaalasja sisu üle.
Eelnõu suunitlus on ilmne, selles ei reguleerita immuniteedi küsimusi mitte üksnes menetluse täpsustamise suunas, vaid eelnõu püüab riigikogulase immuniteeti igal võimalusel liigutada absoluudi suunas ja tuua tähtsaimad otsused väljapoole õiguskaitse sfääri. Väljaspool õiguskaitse sfääri asuvad aga poliitilised otsused ja poliitiliste otsustega paika pandud ametiisikud. Nii jääb täitumata lootus, et riigikogu liikmed ei paistaks allapoole kui „kusagil kõrgel hõljuvad jumalikud olendid”, millele aitaks kaasa immuniteedi võimalikult kitsas tõlgendamine. Nad jääksid ikka ise otsustama oma kuriteos süüdioleku või süütuse üle. Seletuskirigi ütleb selgelt, et riigikogu liikme immuniteeti sätestav põhiseaduse §76 oleks justkui absoluutne – „norm on absoluutne, ilma klausliteta”. See on aga vaieldav seisukoht, mida olen varem põhjendanud (Sirp 26. X 2012).
Veel üks asjaolu väärib tähelepanu. Eelnõu seletuskirjas väidetakse, „et tegu on menetlusõiguse rakendamise erijuhuga, tuleks immuniteedi sisu avada asjakohases eriseaduses ehk antud juhul Riigikogu liikme staatuse seaduses (RKLS)”. Õiguspoliitliselt tähendab niisuguste erisuste juurdelisamine liikumist tagasi nende paljude „eride” juurde, mis olid Eestis levinud ligi 20 aastat tagasi. Üks selline oli 1995. aastal kehtestatud (KrvKS) „Riigikogu liikme, riigikontrolöri, õiguskantsleri, Riigikohtu esimehe ja Riigikohtu liikme kriminaalvastutusele võtmise korra seadus”. See kaotas kehtivuse 2004. aastal „Kriminaalmenetluse seadustiku” kehtestamisel kui aegunu. Kas selline taastuv suundumus on kohane Eesti Vabariigile kui „positivistliku orientatsiooniga demokraatlikule õigusriigile”, pole kindel.
Riigikogu soovib korruptsiooni uurimist tasalülitada
Seadus jõustuks vastuvõetuna riigikogu XIII koosseisu volituste alguspäeval ehk prognoositult 2015. aastal. Kuna regulatsioon kehtestub tulevikus, jäävad üles kõik seni olnud probleemid. Ka need, millele viitas õiguskantsler, kui keeldus otsuse tegemisest riigikogu liikmete saadikupuutumatuse osas. Ilmselt pole juhus, et teisipäeval läbis esimese lugemise veel üks eelnõu, kriminaalmenetluse seadustiku muudatused, millega kärbitakse olulisel määral uurimisasutuste võimalusi ja volitusi kuritegude eeluurimist läbi viia. Nii näiteks tahetakse lubada mitmete jälitustoimingute läbiviimist üldse ainult esimese astme kuritegude puhul. Samuti püütakse seadusemuudatustega välistada menetlusest need kuriteole viitavad tõendid, mis saadakse teise kuriteo menetlemise käigus. Prokuratuuri ja teiste uurimisasutuste võimekust üritatakse sihipäraselt kahandada ka sellegi seaduse eelnõu abil. Eelnõu tegelik eesmärk on tasalülitada korruptsiooni ja muu raske kuritegevuse uurimine. Riigikogus mitme ühesuunalise eelnõu menetlemise aktiivus teeb sügavalt murelikuks, sest pole näha siirast soovi poliitilise korruptsiooniga seotud kuritegude efekiivsemaks kontrollimiseks.
Lõpetuseks väärib tähelepanu fakt, et nn immuniteedi eelnõu puhul on tegemist järjekordse kobarseaduse vastuvõtmise katsega. Puutumatust reguleerivale eelnõule on külge poogitud täiendav eesmärk – riigikogu liikme julgeolekukontrolli reguleerimine, millel on riigikogu liikme kriminaalmenetlusliku puutumatuse küsimustega vaid kaudne seos. Seda laadi saladustele riigikogu liikme ligipääsu kord on oluline valdkond, mida tuleb käsitleda täiesti eraldi. Märgime vaid seda, et kriminaalmenetluslike ja põhiseadusliku korra kaitsmisega seotud menetluste segunemist, kattumist on teravalt kritiseerinud just needsamad isikud ja poliitilised jõud, kelle initsiatiivil ka käesolev seaduseelnõu valmis.


text:
Maksumaksja portaal - Enese mittesüüstamise privileeg maksuvaidluste lahendamisel Eesti halduskohtute ja EIK praktikas. Liina Kanger - 2012 > aprill (nr 4) - EML ajakiri MaksuMaksja
EML ajakiri MaksuMaksja > 2012 > aprill (nr 4) > Enese mittesüüstamise privileeg maksuvaidluste lahendamisel Eesti halduskohtute ja EIK praktikas. Liina Kanger
Enese mittesüüstamise privileeg maksuvaidluste lahendamisel Eesti halduskohtute ja EIK praktikas. Liina Kanger
Käesoleva lühianalüüsi eesmärgiks on teha koondülevaade Euroopa Inimõiguste Kohtu (EIK) lahenditest, millele Eesti halduskohtud tuginevad, kui lahendada tuleb paralleelmenetluste läbiviimisel kaasnev põhimõtete kollisioon: ristuvad enese mittesüüstamise privileeg kriminaalmenetluses ja menetlusosalise kaasaaitamiskohustus maksumenetluses. Vaatluse all on probleem, millal võib isik MKS § 64 lg 1 punkti 6 alusel keelduda ütluste andmisest või ka maksuhaldurile dokumentide esitamisest. Analüüsitavate halduskohtute otsuste hulka kuuluvad need otsused, milles MKS § 64 lg 1 punkti 6 kohaldamisel kasutatakse EIK praktikat.
MKS § 64 lg 1 punkti 6 kohaselt on isikul õigus keelduda teabe andmisest ja tõendite esitamisest küsimustes, millele vastamine tähendaks enda või maksukohustuslase abikaasa, otsejoones sugulase, õe või venna, õe või venna alaneja sugulase, abikaasa otsejoones sugulase, abikaasa õe või venna õigusrikkumises süüditunnistamist. See tuleneb karistusõiguse põhimõttest nemo tenetur se ipsum accusare, mille kohaselt keegi ei pea tunnistama iseenda vastu (PS § 22 lg 3).
Riigikohtu kriminaalkolleegiumi 01.06.2005 otsuses kriminaalasjas nr 3-1-1-39-05 punktis 13 on märgitud, et ehkki inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioon (EIÕK) otsesõnu sellist põhiõigust ei sätesta, on EIK oma praktikas järjekindlalt väljendanud seisukohta, et õigus vaikida ja enese mittesüüstamise privileeg on konventsiooni art 6 lõike 1 nõuetele vastava õiglase menetluse keskne komponent.[1] See põhimõte seondub maksumenetluses kaasaaitamiskohustuse ja maksuhalduri uurimispõhimõttega.
Riigikohus on 14.11.2007 haldusasjas nr 3-3-1-47-07 öelnud, et nimetatud põhimõte laieneb nii üksikjuhtumi kontrollile kui revisjonile, kuigi MKS § 59 lg 2 punkt 1 seob sama seaduse §-d 60–63 üksikjuhtumi kontrolliga. Selline järeldus tuleneb MKS § 79 lõikest 2, § 60 sisust ja erinevuse puudumisest MKS § 64 lg 1 punkti 6 mõttes üksikjuhtumi kontrolli ja revisjoni vahel. Seda, et eeltoodud sättes nimetatud õigus laieneb ka juriidilisele isikule, kinnitab nimetatud halduskolleegiumi otsuse punkt 16.
Haldus- ja ringkonnakohtud on maksuvaidlusi lahendades viidanud järgmistele Riigikohtu otsustele:
Riigikohtu üldkogu 12.02.2004 otsus kriminaalasjas 3-1-1-120-03, punktid 16, 17: Kriminaalmenetluses on isikule tagatud mitmed menetluslike garantiidena käsitatavad põhiõigused, mida haldus- ega halduskohtumenetluses pole ette nähtud. Oluline koht selliste kriminaalmenetluslike garantiide hulgas on põhiseaduse (PS) § 22 lõikes 2 sätestatud ja süütuse presumptsiooni ühe elemendina käsitataval põhimõttel, mille kohaselt ei pea isik kriminaalmenetluses tõendama oma süü puudumist. Samuti on isikul kriminaalmenetluses PS § 22 lõike 3 järgi õigus keelduda ütluste andmisest enda või oma lähedaste vastu.[2] Kriminaalmenetluses kogutud tõendid võivad olla tõenditeks ka haldusmenetluses, kui nende tõendite lubatavust ei välista haldusmenetluse seadus või vastavat valdkonda reguleeriv muu menetlusseadus, näiteks maksukorralduse seadus.
Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 10. juuni 2010. aasta määrus asjas nr 3-4-1-3-10, punkt 16: Maksu- ja Tolliamet on MKS § 56 ja § 64 lg 1 punkti 6 kohaldades kohustatud arvestama ka PS § 22 lõikega 3.
Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 3. märtsi 2011. aasta määrus haldusasjas nr 3-4-1-15-10, punkt 27: Maksumenetluses kaasaaitamiskohustusele tuginedes saadud süüstavad ütlused ei ole aga kriminaalmenetluses lubatavad ja seda ka siis, kui isik maksumenetluses MKS § 64 lg 1 punktide 5 ja 6 vaikimisõigusele ei tuginenud. Õigusega keelduda enda vastu tunnistamisest on vastuolus ka see, kui teises menetluses sundkorras saadud ütlusi, mis on küll esmapilgul õigusrikkumist eitavad, kasutatakse kriminaalmenetluses selleks, et vaidlustada või seada kahtluse alla süüdistatava teisi ütlusi või muid tema poolt esitatud tõendeid või õõnestada muul viisil süüdistatava usaldusväärsust.
Riigikohtu kriminaalkolleegiumi 20.03.2002 otsus nr 3-1-1-25-02: nemo tenetur se ipsum accusare põhimõte kriminaalmenetluses laieneb ka tunnistajale.
Riigikohtu kriminaalkolleegiumi 01.06.2005 otsus asjas nr 3-1-1-39-05, punkt 14: enese mittesüüstamise privileeg ei sõltu formaalsest menetluslikust seisundist (viited kohtuasjadele: John Murray vs. Ühendkuningriik lahend 8. veebruarist 1996, p 45; Saunders vs. Ühendkuningriik, lahend 17. detsembrist 1996, punktid 68–69; J. B. vs. Šveits, lahend 3. maist 2001, punkt 64 ja 66).
Riigikohtu kriminaalkolleegiumi 22.10.2007 otsus asjas nr 3-1-1-57-07, punkt 15: süüdistatava õigus vaikida (viited kohtuasjadele: John Murray vs. Ühendkuningriik lahend 8. veebruarist 1996, punkt 45; Saunders vs. Ühendkuningriik, lahend 17. detsembrist 1996, punktid 68–69; J. B. vs. Šveits, lahend 3. maist 2001, punkt 64).
Riigikohtu halduskolleegiumi 14.11.2007 otsus asjas nr 3-3-1-47-07, punkt 16: MKS § 64 lg 1 punktis 6 sätestatud õigus laieneb ka juriidilisele isikule, pole erinevust üksikjuhtumi kontrolli ja revisjoni vahel.
EIK seisukohtade kasutamine I ja II astme halduskohtute paktikas
Riigikohus on ülalloetletud otsustes viidanud järgmistele EIK lahenditele:
- John Murray vs. Ühendkuningriik lahend 8. veebruarist 1996, p 45;
- Saunders vs. Ühendkuningriik, lahend 17. detsembrist 1996, p-d 68-69;
- J. B. vs. Šveits, lahend 3. maist 2001, p 64.
Kõik need viited pärinevad Riigikohtu kriminaalkolleegiumi 01.06.2005 otsusest kriminaalasjas nr 3-1-1-39-05, punkt 13.
Haldus- ja ringkonnakohtud viitavad lisaks eelnimetatutele ka otsustele Weh vs. Austria[3] (enimviidatud), Jussila vs. Soome,[4] Elomaa vs. Soome,[5] Allen vs. Ühendkuningriik,[6] Albert ja Le Compte vs. Belgia[7] ja Shannon vs. Ühendkuningriik.[8]
Murray vs. Ühendkuningriik, Saunders vs. Ühendkuningriik, J.B vs. Šveits
Kohtuasja John Murray vs. Ühendkuningriik on korduvalt esile tõstetud isiku vaikimisega seoses. EIK jõudis selles seisukohale, et siseriiklik kohus ei saa tuvastada isiku süüd üksnes põhjusel, et isik eelistab vaikida. Küll aga võib isiku vaikimine olukorras, kus isiku vastu kogutud tõendid eeldavad selgituse andmist, viia järeldusele, et isikul ei olegi midagi selgitada ning isik on süüdi. Ning vastupidi, kui kogutud tõendite tõenduslik tähtsus on sedavõrd väike, et see ei tekita vajadust selgitust anda, ei saa selgituse andmata jätmisest järeldada isiku süüd (otsuse p 51).[9]
Kohtuasjas J. B. vs. Šveits leidis EIK, et kaebaja korduval trahvimisel dokumentide esitamata jätmise eest oli kriminaalsüüdistuse iseloom EIÕK art 6 lõike 1 tähenduses. Selles asjas oli kaebajalt nn maksupettuse menetluses, mis riigisiseselt oli käsitatav haldusmenetlusena, kaasaaitamiskohustuse alusel nõutud dokumente, mis seondusid tema maksukohustusega. Kaebaja keeldumisel määrati talle korduvalt trahve seadusesätte alusel, mis võimaldas maksukohustuslast karistada maksuhaldurile teabe andmisest keeldumise eest rahatrahviga. Kaebaja trahvimine dokumentide esitamata jätmise eest kujutas endast enese mittesüüstamise privileegi rikkumist. Seda seetõttu, et kaebaja ei saanud välistada, et temalt nõutavate dokumentide põhjal maksustamata lisasissetuleku ilmnemisel võidakse talle esitada süüdistus maksukuriteos. Samas juhtis kohus tähelepanu sellele, et antud seisukoht ei puuduta olukorda, kus riik kohustab maksumaksjat teavet andma puhtalt korrektse maksustamise kindlustamiseks.[10] Tallinna Ringkonnakohus on selle lahendiga seoses veel rõhutanud, et kuigi Šveitsis ei eristatud otstarbekuse kaalutlusel haldusõiguslikku maksumenetlust kriminaalõiguslikust süüteomenetlusest (maksudest kõrvalehoidumise osas), vaid need viidi läbi ühe menetlusena ja sellises menetluses isikult teda süüstava teabe nõudmine ja teabe esitamata jätmisel trahvi määramine oli EIK arvates vastuolus EIÕK artikliga 6, siis Eestis on väärteomenetlus ning maksumenetlus lahutatud ning maksumenetluses kogutud teabe kasutamine süüteomenetluses samuti piiratud.[11]
Weh vs. Austria
Halduskohtute enimviidatud EIK lahend on Weh vs. Austria.[12] Selles lahendis teeb EIK vahekokkuvõtte oma varasemast parktikast. EIK märkis selles lahendis, et vaikimisõiguse rikkumine võib esiteks kõne alla tulla siis, kui isikut sunnitakse avaldama teavet, mis võib viia isiku süüditunnistamiseni tema suhtes juba käimas olevas või tulevases kriminaalmenetluses (p 42 ja seal viidatud kohtupraktika), ja teiseks siis, kui isikult kriminaalmenetluse väliselt sunniga saadud teavet kasutatakse hiljem kriminaalmenetluses tõendina (p 43 ja seal viidatud kohtupraktika).[13] Teise aluse kohta on Tallinna Halduskohus märkinud, et see puudutab ennekõike kriminaalmenetlust, mille käigus esitatud tõendite lubatavuse hindamine kuulub maakohtu pädevusse.[14]
Esimese olukorra puhul, mis seondub sunni rakendamisega informatsiooni saamiseks, mida võib käimasolevas või oodatavas kriminaalmenetluses isiku vastu kasutada seoses talle mingis õigusrikkumises juba esitatud süüdistusega, on EIK asjakohaseks praktikaks, mida Weh vs. Austria lahendis aluseks võetakse: Funke vs. Prantsusmaa, punkt 44;[15] Heaney and McGuinness vs. Iirimaa, punktid 55-59;[16] J.B vs. Šveits, punktid 66–71.[17]
Teise olukorra puhul, mis seondub väljaspool kriminaalmenetlust isikult sunni korras saadud süüstava informatsiooni kasutamisega järgnevas kriminaalsüüdistuses, on viidatud praktika: Saunders vs. Ühendkuningriik, punkt 67 ja I.J.L. jt vs. Ühendkuningriik, punktid 82–83.[18]
Lisaks nende kahe olukorra kaardistamisele, millal on tuvastatav isiku vaikimisõiguse ja enese mittesüüstamise privileeg, tuleneb otsusest Weh vs. Austria veel:
- enese mittesüüstamise privileeg ei keela per se sunnivahendite kasutamist isikult informatsiooni saamiseks väljaspool kriminaalmenetlust (p 44);
- õigus vaikida ei ole absoluutne (Weh, p 44–46) ning seos haldusmenetluses nõutud teabe ja võimaliku süüteomenetluse vahel ei tohi olla kauge ja hüpoteetiline (Weh vs. Austria, p 56);
- juhul, kui puudub käimasolev või kavandatav kriminaalmenetlus isiku suhtes, ei pruugi olla tegu enese mittesüüstamise privileegi rikkumisega. Iseenesest ei ole väljaspool süüteomenetlust keelatud ka vaikimisest järelduste tegemine (p 46).[19]
Albert ja Le Compte vs. Belgia
Järgmiseks on mitmel korral viidatud otsuste seas Albert ja Le Compte vs. Belgia.[20] Tartu Ringkonnakohus on märkinud, et EIK 10. veebruari 1983. aasta otsusest asjas Albert ja Le Compte vs. Belgia ega ka muudest EIK lahenditest ei tulene, et kriminaalmenetluslikku vaikimisõigust tuleks eelistada kaasaaitamiskohustusele maksumenetluses ja menetluse efektiivsele läbiviimisele, kui puudub oht, et avaldatud andmeid kasutatakse isiku süüdistamisel.[21]
Shannon vs. Ühendkuningriik
Tallinna Halduskohus on mitmel korral välja toonud, et EIK ei ole isiku vaikimisõiguse ja enese mittesüüstamise privileegi kindlakstegemisel pidanud oluliseks asjaolu, kas isiku käest saadud informatsiooni tema vastu kriminaalmenetluses ka reaalselt kasutati või mitte (vt Shannon vs. Ühendkuningriik, p-d 33, 34[22]).[23]
Elomaa vs. Soome, Allen vs. Ühendkuningriik
Tõhusat maksumenetlust kaitsvad otsused on Elomaa vs. Soome[24] ja Allen vs. Ühendkuningriik [25] Neid on kasutanud Tallinna Ringkonnakohus, märkides, et seda, et enese mittesüüstamise privileegi kaitseala laieneb eelkõige süüteomenetlustele, mitte maksumenetluses tavapärasele dokumentide esitamise nõudmisele, kinnitab ka EIK praktika. EIK 16.03.2010 otsusest Elomaa vs. Soome ja 10.09.2002 otsusest Allen vs. Ühendkuningriik nähtuvalt ei ole enese mittesüüstamise privileegi kaitsealas mitte kõik maksumenetluses esitatavad järelepärimised isiku varade ja majandusliku seisu kohta ja seda vaatamata asjaolule, et sellise informatsiooni mitteesitamise või varjamise eest võidakse isikule määrata sanktsioon. EIK selgitas, et sellised järelepärimised on vajalikud maksude väljaarvutamiseks ja ilma maksuhaldurile sellekohase õiguse andmiseta oleks riigi maksusüsteemi efektiivne toimimine mõeldamatu. Ringkonnakohus selgitas, et tavapärasele seaduses reguleeritud menetlustoimingule peab maksukohustuslane alluma.
EIK selgitas lahendis Allen vs. Ühendkuningriik, et enese mittesüüstamise õigust ei saa tõlgendada kui üldist immuunsust maksuhalduri toimingute suhtes sooviga vältida isiku suhtes läbiviidavat uurimist maksumenetluses. EIK selgitas lahendile Murray vs. Ühendkuningriik viidates täiendavalt, et mitte iga meedet, millega stimuleeritakse isikut esitama ametiasutusele teavet, mida võidakse hiljem kasutada ka kriminaalmenetluses, ei saa käsitleda ebasobiva sunnina.[26]
Nii halduskohtute kui ka EIK praktika kinnitab üheselt, et kaasaaitamiskohustusest kõrvalehoidmiseks ei saa enese mittesüüstamise privileegi kasutada. Kui aga isikut sunnitakse avaldama teavet, mis võib viia tema süüditunnistamiseni, võib tegu olla vaikimisõiguse rikkumisega. Enimviidatud EIK lahendid on Murray vs. Ühendkuningriik, Saunders vs. Ühendkuningriik, J. B. vs. Šveits ja Weh vs. Austria. Seejuures viitavad halduskohtud rohkematele EIK otsustele kui Riigikohtu kolleegiumid seda teinud on. Sageli püüavad just kohtumenetluse pooled oma argumente tugevdada EIK kohtupraktikale osundamise teel. Mitte alati ei ole see edukas, sel juhul loeb kohus lahendi konkreetses asjas asjakohatuks.[27]
[1] Sama ka: Riigikohtu kriminaalkolleegiumi 22.10.2007 otsus asjas nr 3-1-1-57-07, p 15.
[2] Tartu Ringkonnakohus on selle kokku võtnud järeldusena: maksumenetlus ega sellele järgnev halduskohtumenetlus ei ole hõlmatud PS § 22 lõike 2 esemelise kaitsealaga (TrtRKo, 26.05.2009, haldusasi 3-08-1090, p 7).
[3] EIK 08.07.2004, 38544/97.
[4] EIK 23.11.2006, 73053/01. Vaata kohtulahendi eestikeelset tõlget blogis „Euroopa kohtute lahendid“: http://eurokohtud.blogspot.com/2009/09/jussila-vs-soome.html.
[5] EIK 16.03.2010, 37670/04. Vaata kohtulahendi eestikeelset kokkuvõtet Riigi Teataja lehel: www.riigiteataja.ee/kohtuteave/kohtulahendi_analyys/4996.
[6] EIK 30.03.2010, 18837/06. Vaata kohtulahendi eestikeelset kokkuvõtet Riigi Teataja lehel: www.riigiteataja.ee/kohtuteave/kohtulahendi_analyys/4948.
[7] EIK 24.10.1983, 7299/75; 7496/76.
[8] EIK 4.10.2005, 6563/03. Vaata kohtulahendi eestikeelset tõlget blogis „Euroopa kohtute lahendid“: http://eurokohtud.blogspot.com/2009/10/shannon-vs-uk.html.
[9] TlnHKo, 21.12.2010, haldusasi 3-10-2778, p 30, TlnHKo 17.05.2011 haldusasi 3-11-595, p 23.
[10] TrtHKo 12.11.2008, haldusasi 3-08-1090, p 23, sama ka: TrtHKo 29.05.2009, haldusasi 3-09-334, p 11 ja TrtHKo 14.12.2009, haldusasi 3-09-660, p 6.
[11] TlnRKo, 12.10.2011, haldusasi 3-11-495, p 19-20.
[12] EIK 08.07.2004, 38544/97.
[13] TlnHKo 29.06.2011, haldusasi 3-11-50, p 7; TlnHKo, 7.03.2011, haldusasi 3-10-2121, p 6-7.
[14] TlnHKo 29.06.2011, haldusasi 3-11-50, p 7.
[15] EIK 25.02.1993, 10828/84.
[16] EIK 21.12.2000, 34720/97.
[17] EIK 03.05.2001, 31827/96.
[18] EIK 19.09.2000, 29522/95.
[19] TlnHKo 29.06.2011, haldusasi 3-11-50, p 9; TrtHKo 29.05.2009, haldusasi 3-09-334, p 11, TrtRKo 10.11.2009, haldusasi 3-09-334, p 8 ja 10, TlnHKo, 7.03.2011, haldusasjas 3-10-2121, p 9. TrtHKo, 17.11.2009, haldusasi 3-09-1248, TrtRKo 7.05.2010, haldusasi 3-09-1248, p 8 ja 10, TlnHKo 26. mai 2011. a, haldusasi 3-11-453, TlnHKo 17.05.2011 haldusasi 3-11-595, p 22, TlnRKo 14.04.2008, haldusasi 3-06-747, p 11, TrtRKo 26.05.2009, haldusasi 3-08-1090.
[20] EIK 24.10.1983, 7299/75; 7496/76.
[21] TrtRKo 26.05.2009, haldusasi 3-08-1090, p 7. Sama ka: TrtRKo 10.11.2009, haldusasi 3-09-334, p 8. Sama ka: TrtHKo, 17.11.2009, haldusasi 3-09-1248.
[22] EIK 4.10.2005, 6563/03. Vaata kohtulahendi eestikeelset tõlget blogis „Euroopa kohtute lahendid“: http://eurokohtud.blogspot.com/2009/10/shannon-vs-uk.html.
[23] TlnHKo 26.05.2011. a, haldusasi 3-11-453. Sama ka: TlnHKo 17.05.2011 haldusasi 3-11-595, p 22.
[24] EIK 16.03.2010, 37670/04. Vaata kohtulahendi eestikeelset kokkuvõtet Riigi Teataja lehel: www.riigiteataja.ee/kohtuteave/kohtulahendi_analyys/4996.
[25] EIK 30.03.2010, 18837/06. Vaata kohtulahendi eestikeelset kokkuvõtet Riigi Teataja lehel: www.riigiteataja.ee/kohtuteave/kohtulahendi_analyys/4948.
[26] TlnRKo, 12.10.2011, haldusasi 3-11-495, p 19-20.
[27] Nt EIK 23.11.2006 lahend asjas Jussila vs. Soome ning 12.04.2006 lahendi Martinie vs. Prantsusmaa, kus oli probleemiks isiku menetlusest osavõtmise ja ärakuulamise õigus (TrtRKo, 7. Mai 2010, haldusasi 3-09-1248, p 12). Mitteasjassepuutuvaiks on kohus lugenud veel ka nt lahendid Heaney & McGuinness vs. Iirimaa; Brusco vs. Prantsusmaa; Sanoma Uitgevers B.V vs. Holland (TlnHKo, 21.12.2010, haldusasi 3-10-2778, p 30). Näiteid on veelgi.

matches:
§ 64
§ 64
§ 64
§ 22
Riigikohus
§ 59
§ 79
§ 60
§ 64
§ 22
§ 22
§ 56
§ 64
§ 22
§ 64
§ 64
Riigikohus
kohus
kohus
kohus
§ 22
kohus