Institutsionaalne arendusprogramm teadus- ja arendusasutustele ja kõrgkoolidele – Riigi Teataja
Institutsionaalne arendusprogramm teadus- ja arendusasutustele ja kõrgkoolidele
Institutsionaalne arendusprogramm teadus- ja arendusasutustele ja kõrgkoolidele - sisukord
3 Ettepaneku esitamine ja hindamine
§ 11 Nõuded ettepanekule ja kvalifitseerimistingimused
§ 12 Ettepaneku nõuetele vastavaks tunnistamine
§ 13 Hindamiskomisjoni ja ASTRA juhtkomisjoni moodustamine
§ 14 Hindamine, hindamiskriteeriumid ning valikumetoodika
4 Investeeringute kava koostamine, muutmine ja meetme tegevuse vabade vahendite eraldamine
§ 15 Investeeringute kava koostamine
§ 16 Meetme tegevuse vabade vahendite eraldamine ja investeeringute kava muutmine
§ 17 Investeeringute kavasse mittearvamisest ja ettepaneku rahuldamata jätmise otsusest teavitamise kord
5 Toetuse taotlemine
§ 18 Taotluse esitamine
§ 19 Nõuded taotlejale ja partnerile
6 Taotluste menetlemine
§ 22 Taotluse menetlemine
§ 23 Taotluse rahuldamine, kõrvaltingimustega rahuldamine või rahuldamata jätmine
§ 24 Taotluse rahuldamise otsuse muutmine ja kehtetuks tunnistamine
§ 25 Toetuse kasutamisega seotud aruannete esitamine ja projektide vahehindamine
8 Toetuse saaja, partneri ning rakendusüksuse õigused ja kohustused ning finantskorrektsioonid
§ 29 Rakendusüksuse kohustused
RT I, 18.03.2020, 2
Vastu võetud 08.04.2015 nr 17
RT I, 10.04.2015, 4
jõustumine 13.04.2015
13.10.2017 RT I, 20.10.2017, 15 23.10.2017
10.12.2018 RT I, 21.12.2018, 35 24.12.2018
16.08.2019 RT I, 22.08.2019, 12 01.09.2019
(1) Määrusega reguleeritakse „Ühtekuuluvuspoliitika fondide rakenduskava 2014–2020” prioriteetse suuna „Kasvuvõimeline ettevõtlus ja rahvusvaheliselt konkurentsivõimeline teadus- ja arendustegevus” meetme „Eesti T&A rahvusvahelise konkurentsivõime suurendamine ja osalemine üle-euroopalistes teadusalgatustes” tegevuse „Institutsionaalne arendusprogramm teadus- ja arendusasutustele ja kõrgkoolidele” ehk Asutuste STRateegilise Arengu toetamise (edaspidi ASTRA) eesmärkide elluviimist ja tulemuste saavutamist.
(2) ASTRA rakendamisel arvestatakse Riigikogu 22. jaanuari 2014. a otsusega heaks kiidetud Eesti teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni strateegia „Teadmistepõhine Eesti 2014–2020”, Vabariigi Valitsuse 31. oktoobri 2013. a otsusega heaks kiidetud „Eesti ettevõtluse kasvustrateegia 2014–2020”, Vabariigi Valitsuse 13. veebruari 2014. a otsusega heaks kiidetud „Eesti elukestva õppe strateegia 2020” ja Vabariigi Valitsuse 8. mai 2014. a otsusega heaks kiidetud „Konkurentsivõime kava „Eesti 2020”” eesmärkidega.
(3) Kui käesoleva määruse § 6 lõikes 1 nimetatud tegevusteks antav toetus on riigiabi konkurentsiseaduse § 30 lõike 1 mõistes, siis lähtutakse toetuse andmisel Euroopa Komisjoni määrusest (EL) nr 651/2014 ELi aluslepingu artiklite 107 ja 108 kohaldamise kohta, millega teatavat liiki abi tunnistatakse siseturuga kokkusobivaks (ELT L 187, 26.06.2014, lk 1–78) (edaspidi üldine grupierandi määrus), artiklist 26, ja sellele kohaldatakse nimetatud määruses ja konkurentsiseaduse §-s 342 sätestatut.
(4) ASTRA raames teadus- ja arendusasutusele antav toetus ei ole teadus- ja arendustegevusele suunatud riigiabi, kui teadus- ja arendusasutus tegeleb projektiga, mis on seotud ainult mittemajandustegevusega.
(5) Kui toetus on riigiabi, siis ei kohaldata käesolevat määrust taotlejatele ja partneritele, kelle suhtes on Euroopa Komisjoni eelneva otsuse alusel, millega abi on tunnistatud ebaseaduslikuks ja siseturuga kokkusobimatuks, tehtud toetuse tagasinõudmise otsust, mis on täitmata.
(6) Kui toetus on riigiabi, siis ei kohaldata käesolevat määrust lisaks käesoleva paragrahvi lõikes 5 nimetatule ka muudel üldise grupierandi määruse artikli 1 lõigetes 2, 3, 4 ja 5 sätestatud juhtudel.
1) asutuse vastutusvaldkond – kõrgkooli tegevustoetuse eraldamise lepingus või -käskkirjas kokku lepitud kõrgkooli kohustus arendada riigile olulist õppevaldkonda, õppekavagruppi või eriala või teadus- ja arendusasutuse põhimääruses või põhikirjas nimetatud põhitegevused;
2) õppe- ja teadustöö infrastruktuur – õppe- ja teadusaparatuur ja seadmed või nende kogum, õppe- või teaduslabor, instrumendid, kollektsioonid, arhiivid, struktureeritud informatsioon või nende terviklik kompleks, tarkvara, andmebaasid, litsentsid, teadus- ja õppetööks kohandatud spetsiaalsed liiklusvahendid jms ning nende vahenditega seotud tingimused, teadmised, meetodid, materjalid, mida kasutatakse teadus- ja arendustegevuses ja kõrgharidusõppes uute teadmiste loomiseks, teadmiste ülekandmiseks, vahetamiseks ja/või säilitamiseks;
3) nutika spetsialiseerumise kasvuvaldkonnad on defineeritud Eesti teadus- ja arendustegevuse ning innovatsiooni strateegias „Teadmistepõhine Eesti 2014–2020”;
4) doktorikool – kolme või enama asutuse poolt loodav ühendus, mille hulgas on vähemalt kaks Eesti ülikooli. Doktorikooli võivad lisaks kaasatud olla Eesti või välisriigi teadus- ja arendusasutused, ülikoolid, avaliku sektori asutused, mittetulundusühingud või äriühingud. Doktorikool koondab poolte ressursid ühiste eesmärkide täitmiseks, mida neil eraldiseisvatena ei ole võimalik saavutada, ning pakkuda doktorikoolides osalemise võimalusi võimalikult laiale ringile Eesti ülikoolide doktorantidele, sealhulgas vältides doktorikoolide dubleerimist;
5) teadus- ja õppehoonete rajamine ehk investeering – hoonete projekteerimine, ehitamine, rekonstrueerimine ja sisustamine, sh detailplaneeringu koostamine, ehitusuuringute (ehitusgeoloogilised ja ehitusgeodeetilised tööd) teostamine, ehitusprojekti koostamine, tehnovõrkude väljaehitamine kinnistu piires kuni liitumispunktini, tehnovõrkudega liitumine, siseviimistlemine, omanikujärelevalve, hankeprotseduuride läbiviimine ja hankedokumentatsiooni ettevalmistamine, hoone teenindamiseks vajalikud kinnistu heakorratööd, hoone kasutamiseks vajaliku mööbli ja kohtkindla sisseseade (tehnika, seadmed, inventar jms) soetamine koos paigaldamisega, rajatud hoonega seotud kolimine;
6) koostööpartner – juriidiline isik, kes osaleb projektis toetatava tegevuse rakendamisel, kuid kelle kulusid antud projektist ei hüvitata;
7) ettepanek – rakendusüksusele esitatud asutuse strateegilise arengu kavand, mis võib mh sisaldada investeeringuid teadus- ja õppehoonete rajamiseks;
8) projekt – ettepanekus sisalduv kindlaksmääratud tulemuse, eelarve ja piiritletud ajaraamiga tegevus või seotud tegevuste kogum, millega kaasnevate kulude hüvitamiseks toetust taotletakse või kasutatakse;
9) taotlus – vormikohane kirjalik avaldus ja sellele lisatud dokumendid projekti elluviimiseks vajaliku toetuse taotlemiseks, mis esitatakse rakendusüksusele pärast projekti investeeringute kavaga kinnitamist Vabariigi Valitsuse poolt, juhul kui projekt sisaldab investeeringuid teadus- ja õppehoonete rajamisse, või pärast projekti hindamiskomisjoni poolt heakskiitmist, juhul kui projekt ei sisalda investeeringuid teadus- ja õppehoonete rajamisse;
10) tegevuskava – igaks kalendriaastaks toetuse saaja poolt rakendusüksusele esitatav tegevuste kava koos eelarvega;
11) välisõppejõud – välisriigi kodanikust õppejõud, kes ei ole toetuse taotlemise hetkest viimase viie aasta jooksul töötanud Eestis akadeemilisel ametikohal kokku rohkem kui kümme kuud;
12) välisteadlane – välisriigi kodanikust teadlane, kes ei ole toetuse taotlemise hetkest viimase viie aasta jooksul töötanud Eestis akadeemilisel ametikohal kokku kaks või enam aastat;
13) teadusuuringute infrastruktuur – infrastruktuur üldise grupierandi määruse artikli 2 punkti 91 tähenduses;
14) ASTRA juhtkomisjon – ekspertidest koosnev kogu, mille ülesandeks on ASTRA tulemuslikkuse jälgimine, vahehindamise teostamine, projektide ja ASTRA paremaks elluviimiseks rakendusüksusele ja rakendusasutusele ettepanekute tegemine ja muude käesolevast määrusest tulenevate ülesannete täitmine.
(1) Toetuse andmise eesmärk on teadus- ja arendusasutuste ning kõrgkoolide konkurentsivõime ja ühiskonna teenimise võimekuse kasv asutuste vastutusvaldkondades ja nutika spetsialiseerumise kasvuvaldkondades ning teadus- ja arendus- ja kõrgharidussüsteemi efektiivsuse suurendamine, sealhulgas asutuste struktuursete ümberkorralduste teel.
1) suureneb teadus- ja arendusasutuste ning kõrgkoolide võrguefektiivsus ja ressursikasutuse tõhusus;
2) paranevad kaasajastatud hoonetes õppe- ja teadustöö läbiviimise tingimused nutika spetsialiseerumise kasvuvaldkondades ja asutuste vastutusvaldkondades;
3) tõuseb õppe- ja teadustöö kvaliteet nutika spetsialiseerumise kasvuvaldkondades ja asutuste vastutusvaldkondades;
4) paraneb doktoriõppe efektiivsus, doktorantide juhendamise kvaliteet ning doktoriõppe vastavus tööturu vajadustele;
5) kasvab teadus- ja arendusasutuste ning kõrgkoolide koostöö maht ettevõtetega;
6) suureneb teadus- ja arendusasutuste ja kõrgkoolide rahvusvaheline konkurentsivõime;
7) suureneb õppe- ja teadustööks vajaliku kaasajastatud infrastruktuuri abil teadus- ja arendusasutuste ning kõrgkoolide konkurentsivõime.
(3) Toetust saavad projektid panustavad meetme „Eesti T&A rahvusvahelise konkurentsivõime suurendamine ja osalemine üle-euroopalistes teadusalgatustes” tegevuse „Institutsionaalne arendusprogramm teadus- ja arendusasutustele ja kõrgkoolidele” väljundnäitaja „Toetust saavate teadusasutustega koostööd tegevate ettevõtete arv” sihttaseme saavutamisse.
(1) Toetust antakse projektile, mille iga toetatav tegevus panustab vähemalt ühte § 3 lõikes 2 nimetatud tulemuse saavutamisse. Toetatavad tegevused on järgmised:
1) teadus- ja õppehoonete rajamine, sh projekteerimine, ehitamine, rekonstrueerimine ja sisustamine;
2) struktuursete ümberkorralduste läbiviimine, sh asutuste või asutuste struktuuriüksuste ühinemine teise asutusega või asutusesisese struktuurse ümberkorralduse läbiviimine;
3) õppe- ja teadustöö kvaliteedi ja efektiivsuse tõstmisele suunatud tegevused, sh ühisõppekavade või interdistsiplinaarsete õppekavade, -moodulite või uurimissuundade loomine või arendamine;
4) doktoriõppe kvaliteedi ja efektiivsuse suurendamisega seotud tegevused, sh doktorikoolide tegevused;
5) õppe- ja teadustöö infrastruktuuri soetamine ja kaasajastamine;
6) rahvusvahelise konkurentsivõime tõstmisele suunatud tegevused, sh välisõppejõudude ja -teadlaste kaasamine;
7) koostöö tugevdamine teadus- ja arendusasutuste, kõrgkoolide ja ettevõtete vahel, sh teenuste väljatöötamise või arendamise kaudu õppe- ja teadustöö infrastruktuuri ühiskasutamise võimaldamine ja rakendusuuringute läbiviimise võimekuse kasvatamise tegevused.
(2) Juhul kui projekti tegevused ei panusta otseselt käesoleva määruse § 3 lõike 2 punktis 5 nimetatud tulemuse saavutamisse, peab olema põhjendatud, kuidas projekt loob eeldusi ettevõtetega koostöö arendamisele või omab selleks toetavat mõju.
(3) Juhul kui taotletakse toetust käesoleva paragrahvi lõike 1 punktis 1 nimetatud tegevustele, peavad need olema seostatud teiste ASTRA toel kavandatavate tegevustega.
(4) Käesoleva paragrahvi lõike 1 punktis 4 nimetatud tegevused peavad toetama innovaatilise doktoriõppe printsiipidel põhineva doktoriõppe pakkumist Eesti ülikoolides.
[RT I, 20.10.2017, 15 - jõust. 23.10.2017]
(5) Toetust ei anta projektile, mille raames on käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud tegevused enne taotluse esitamist lõpetatud või täielikult ellu viidud.
(6) Projekti raames soetatud vara abil ja arendustegevuse tulemusena erasektorile teenuste osutamise korral, peab toetuse saaja kinnitama, et teeb seda üksnes turutingimustel.
(1) Abikõlblikud on järgmised § 6 toodud tegevuste elluviimiseks vajalikud kulud vastavalt §-s 9 sätestatud piirmääradele ja taotluse rahuldamise otsusele:
2) õppe- ja teadustöö infrastruktuuri soetamise ja kaasajastamisega seotud kulud, sh teadus- ja õppeaparatuuri, tarkvara, andmebaaside ja litsentside soetamise kulud, teaduskollektsioonide arendamise kulud, teadus- ja õppeaparatuuri, seadmete ning õppe- ja teadustööks kohandatud liiklusvahendi rendikulud;
3) kaudsed kulud 15% otsestest personalikuludest vastavalt ühendmääruse § 9 lõigetele 1 ja 3–6;
4) abikõlblike kulude puhul tekkiv erisoodustusena käsitletav kulu ja tasutav maks tulumaksuseaduse § 48 lõike 4 tähenduses;
5) käibemaks vastavalt ühendmääruse § 4 punktis 11 sätestatud piirangutele;
6) sisseostetavate teenuste kulud, sh uuringute ja analüüside, tõlketööde, trüki- ja kujundustööde, IT-lahenduste, konverentsiteenuse, koolituste kulud, v.a ühendmääruse § 9 lõike 5 punktis 3 toodud kulud;
7) konverentside, seminaride ja teiste ürituste korraldamise kulud, sh üritustel osalejate transpordi-, toitlustus- ja majutuskulud ning materjalide ettevalmistamisega seotud kulud;
8) sõidu- ja majutuskulud, ürituste osavõtutasu ja päevaraha § 6 lõike 1 punktis 4 nimetatud tegevuste raames. Päevaraha on abikõlblik Vabariigi Valitsuse 19. detsembri 2012. a määrusega nr 112 „Ametniku teenistuslähetusse saatmise, lähetuskulude hüvitamise ning päevaraha maksmise tingimused ja kord ning päevaraha määr” kehtestatud välislähetuse päevaraha määra ulatuses;
9) doktorandistipendium ainult § 6 lõike 1 punktis 4 nimetatud tegevuste raames ja vastavalt Vabariigi Valitsuse 20. detsembri 2013. a määruse nr 178 „Üliõpilaste stipendiumite liigid, suurus ja määramise üldtingimused” §-le 6;
10) teadus- ja õppehoonete rajamise kulud ainult § 6 lõike 1 punktis 1 nimetatud tegevuse raames, sh detailplaneeringu koostamise, ehitusuuringute, ehitusprojekti koostamise, tehnovõrkude väljaehitamise, tehnosüsteemide ehitamise, siseviimistlemise, sisustamise ning rajatud teadus- ja õppehoonega seotud kolimise kulud;
11) teavitamiskulud, mis kaasnevad perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse § 39 lõikes 10 nimetatud kohustuste täitmisega;
12) akadeemilise personali välislähetustega seotud kulud ainult § 6 lõike 1 punktides 3, 4, 6 ja 7 nimetatud tegevuste raames;
13) projekti raames toetatavate tegevustega otseselt seotud ja nende elluviimiseks vältimatult vajalikud muud kulud.
(2) Riigiabi puhul on abikõlblikud materiaalsesse ja immateriaalsesse varasse tehtud investeeringukulud vastavalt üldise grupierandi määruse artikli 2 punktides 29 ja 30 toodud definitsioonidele.
(3) Lisaks ühendmääruse §-s 4 loetletud mitteabikõlblikele kuludele on määruse raames mitteabikõlblikud järgmised kulud:
2) olemasoleva õppe- ja teadustöö infrastruktuuri ja hoonete jooksva või regulaarse käigushoidmise, korrashoiu ja remondikulud;
3) liiklusvahendite ostmine, rentimine või liisimine, välja arvatud õppe- ja teadustöö läbiviimiseks spetsiaalselt kohandatud liiklusvahendi puhul;
4) hoonestatud ja hoonestamata maa ost;
6) üliõpilastele makstavad stipendiumid, välja arvatud käesoleva paragrahvi lõike 1 punktis 9 nimetatud juhul;
7) vastavalt kõrgkooli kehtestatud korrale akadeemilisel puhkusel viibivate üliõpilastega seotud kulud;
[RT I, 22.08.2019, 12 - jõust. 01.09.2019]
8) doktorantide doktorikoolis osalemise eest makstav tasu;
9) üliõpilase juhendamisprotsessis osalevale (kaas)juhendajale või konsultandile makstav juhendamise tasu juhul, kui (kaas)juhendaja või konsultant töötab samas ülikoolis, kus üliõpilane õpib;
[RT I, 21.12.2018, 35 - jõust. 24.12.2018, rakendatakse 1. jaanuarist 2018. a.]
10) üliõpilaste õppekulude hüvitamine.
(4) Lõigetes 1 ja 2 nimetatud abikõlblikud kulud peavad olema kooskõlas Vabariigi Valitsuse ühendmääruse §-dega 2 ja 5, käesolevas määruses sätestatud tingimustega ja taotluse rahuldamise otsusega. Puhastulu arvestatakse toetatavate tegevuste lõikes lähtudes Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 1303/2013 artikli 61 lõike 3 punktist b.
(1) Projekti abikõlblikkuse periood on taotluse rahuldamise otsuses määratud ajavahemik, millal peavad projekti tegevused algama ja lõppema, ning mis peab jääma ajavahemikku 1. jaanuar 2014 kuni 31. august 2022. Enne toetuse taotluse esitamise kuupäeva tehtud kulud, mille hüvitamist taotletakse, peavad olema taotluses eraldi näidatud.
(2) Riigiabi puhul ei tohi taotleja alustada projektiga seotud tegevusi ega võtta kohustusi nimetatud tegevuste elluviimiseks enne taotluse esitamist rakendusüksusele.
(1) Taotletava toetuse minimaalne summa on 35 000 eurot ettepaneku kohta.
(2) Käesoleva määruse § 6 lõike 1 punktis 1 nimetatud toetatavate tegevuste toetamiseks eraldatakse kuni 49% ASTRA kogueelarvest.
[RT I, 21.12.2018, 35 - jõust. 24.12.2018]
(3) Paragrahvi 6 lõike 1 punktides 2–7 nimetatud tegevustele toetuse taotlemiseks määratakse asutustele taotletava toetuse ülempiir. Selle seadmisel on arvestatud teadus- ja arendusasutuste baasfinantseerimise ning Haridus- ja Teadusministeeriumi poolt eraldatud kõrgharidusõppe riikliku koolitustellimuse ja tegevustoetuse mahtusid aastatel 2010–2014. Asutuste ühinemisel või muudel põhjendatud juhtudel võib rakendusasutus taotletava toetuse ülempiiri suurendada. Taotletava toetuse ülempiiri asutuste lõikes kehtestab rakendusüksus rakendusasutuse ettepanekul.
(4) Toetuse maksimaalne piirmäär on kuni 95% abikõlblike kulude maksumusest ja omafinantseering on vähemalt 5%.
(5) Omafinantseeringu määr peab katma abikõlblikest kuludest osa, mida toetus ei kata.
(6) Riigiabi puhul peavad käesoleva määruse § 7 lõikes 2 nimetatud abikõlblikud kulud ja maksimaalne abi osakaal vastama üldise grupierandi määruse artiklis 26 toodud tingimustele.
3. peatükk Ettepaneku esitamine ja hindamine
(1) Ettepaneku võib esitada:
1) avalik-õiguslik või riigi teadus- ja arendusasutus, kellele on aastatel 2010–2014 eraldatud teadus- ja arendusasutuste baasfinantseerimise toetust;
2) avalik-õiguslik ülikool või riigi rakenduskõrgkool;
3) riigi asutatud sihtasutuse koosseisus tegutsev kõrgkool.
(2) Rakendusüksus teavitab rakendusasutuse ettepanekul oma kodulehel ja sihtteavitusena lõikes 1 nimetatud potentsiaalseid taotlejaid ettepanekute esitamise võimalusest ja tähtajast, vooru maksimaalsest eelarvest, ühele projektile taotletava toetuse ülempiirist. Ettepaneku vorm on kättesaadav rakendusüksuse kodulehelt.
(3) Vormikohane ettepanek esitatakse rakendusüksusele elektronposti teel digitaalselt allkirjastatuna ja nõutud tähtajaks.
§ 11. Nõuded ettepanekule ja kvalifitseerimistingimused
(1) Ettepanek peab vastama järgmistele nõuetele:
1) ettepanek on esitatud ettenähtud viisil ja vormil koos nõutud dokumentidega;
2) ettepanek sisaldab käesolevas määruses nõutud teavet, mis on asjakohane, ammendav ja õige;
3) ettepaneku on allkirjastanud ettepaneku esitaja esindusõiguslik isik;
4) ettepanekus taotletakse toetust käesolevas määruses sätestatud eesmärkidel ja toetatavatele tegevustele;
5) ettepanekus on nimetatud iga toetatava tegevuse üks või mitu väljundnäitajat koos vahe- ja sihttasemetega. Juhul kui taotletakse toetust käesoleva määruse § 6 lõike 1 punktis 7 nimetatud tegevusele, on ettepanekus sisalduva projekti üheks väljundnäitajaks käesoleva määruse § 3 lõikes 3 nimetatud väljundnäitaja;
6) ettepanekus on kirjeldatud projekti tulemused, toetatavad tegevused ja esitatud eelarve toetatavate tegevuste ja alategevuste lõikes;
7) ettepanekus nimetatud toetatavad tegevused tehakse toetuse andmise tingimuste määruses nimetatud abikõlblikkuse perioodil;
8) ettepanekus nimetatud toetatavate tegevuste elluviimiseks taotletava toetuse summa ja selle osakaal abikõlblikest kuludest vastavad toetuse andmise tingimuste määrusele;
9) ettepanek sisaldab investeeringuobjekti edasise kasutuse täiendavate püsikulude suurust ja nende katmise allikaid aastate lõikes alates projekti abikõlblikkuse perioodi algusest kuni perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse § 24 punktis 14 nimetatud kohustuse täitmiseni vastavalt perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse § 15 lõike 4 punktile 9.
(2) Ettepanek peab sisaldama järgmisi andmeid ja dokumente:
1) seos riigi ja asutuse strateegiate ja arengukavadega;
2) kavandatavate tegevuste põhjendatus koos hetkeolukorra ja tegevuste mõju analüüsiga, sealhulgas panus asutuse vastutusvaldkonna või -valdkondade tugevdamisse ja kus asjakohane, kavandatavate tegevuste vahelised seosed kõrghariduse ja teaduse eesmärkide saavutamiseks ning seosed infrastruktuuri arendamise ja teiste toetatavate tegevuste vahel;
3) kavandatavate tegevuste seosed läbiviidud teadus- ja arendustegevuse sihtevalveerimise, õppeasutuse institutsionaalse akrediteerimise ja õppekavagrupi kvaliteedi hindamise otsustes antud soovitustega, kus see on asjakohane;
4) kavandatavate tegevuste panus ettevõtetega koostöö arendamisse või ettevõtetega koostöö arendamisele eelduste loomisse ja nutika spetsialiseerumise kasvuvaldkondade arengu toetamisse, kus see on asjakohane;
5) kui struktuursete ümberkorralduste läbiviimisel on ettepaneku tegijal kavatsus teise asutusega ühineda, tuleb esitada kahepoolne eellepe või otsus koos tegevuste orienteeruva ajakavaga;
6) kui ettepanekus kirjeldatud tegevustesse on kaasatud koostööpartner(id), tuleb koos ettepanekuga esitada vastav eellepe;
7) kinnitus, et ollakse teadlik nõudest, et projekti raames soetatud vara abil ja arendustegevuse tulemusena erasektorile teenuste osutamise korral tuleb seda teha üksnes turutingimustel;
8) finantsanalüüs juhul, kui tulu teeniva projekti maksumus ületab 1 miljonit eurot vastavalt ühendmääruse § 5 lõike 2 punktidele 1 ja 2;
9) juhul kui toetust kasutatakse majandustegevuseks, vastavad andmed majandustegevuse ulatuse kohta, mille alusel oleks võimalik hinnata, kas sellise tegevuse aastane maht ületab 20% teadusuuringute infrastruktuuri kasutuse üldisest aastasest mahust;
10) kavandatavate tegevuste mõju võrdsete võimaluste tagamisel;
11) kinnitus, et ollakse teadlik Euroopa Parlamendi ja Nõukogu määruse nr 1303/2013 artikli 7 „Meeste ja naiste võrdõiguslikkuse edendamine ja mittediskrimineerimine” ja artikli 8 „Säästev areng” nõuetest ja järgitakse neid nõudeid kavandatud tegevuste elluviimisel.
§ 12. Ettepaneku nõuetele vastavaks tunnistamine
(1) Rakendusüksus tunnistab ettepaneku nõuetele vastavaks, kui on täidetud kõik käesoleva määruse § 11 lõigetes 1 ja 2 esitatud nõuded ja ettepaneku esitaja vastab § 10 lõikes 1 nimetatud ettepaneku esitaja nõuetele.
(2) Kui nõuetele vastavuse kontrollimisel avastatakse puudusi, teatatakse ettepaneku esitajale sellest esimesel võimalusel ja määratakse tähtaeg puuduste kõrvaldamiseks, kui see on asjakohane. Kui puudus kõrvaldatakse, loetakse puudusega seotud nõue täidetuks.
(3) Ettepanekut ei tunnistata nõuetele vastavaks, kui see ei vasta käesoleva määruse § 11 lõigetes 1 ja 2 ja § 10 lõikes 1 sätestatud nõuetele ning ettepaneku esitaja ei ole lõike 2 alusel määratud tähtaja jooksul selles esinevaid puudusi kõrvaldanud.
(4) Juhul kui ettepanekut ei tunnistata nõuetele vastavaks, siis hindamisele see ei kuulu.
Nõuetele mittevastava ettepaneku kohta teeb rakendusüksus otsuse nõuetele mittevastamise ja ettepaneku menetluse lõpetamise kohta kooskõlas taotluste menetlemise määruse § 8 lõikega 5, mille edastab viivitamatult ettepaneku esitajale.
§ 13. Hindamiskomisjoni ja ASTRA juhtkomisjoni moodustamine
(1) Ettepanekute hindamiseks moodustab rakendusüksus rakendusasutuse ettepanekul hindamiskomisjoni, mille liikmed ja eksperdid peavad vastama perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse § 21 lõikes 4 toodud nõuetele. Vajadusel kaasatakse hindamisse eksperte.
(2) Rakendusüksus moodustab rakendusasutuse ettepanekul ASTRA juhtkomisjoni, mille töökorra kehtestab rakendusüksus kooskõlastatult rakendusasutusega.
§ 14. Hindamine, hindamiskriteeriumid ning valikumetoodika
(1) Ettepanekute hindamine viiakse läbi rakendusüksuse kinnitatud hindamisjuhendi ja hindamiskomisjoni töökorra alusel. Hindamiskomisjoni töökorra ning hindamisjuhendi kinnitab rakendusüksus kooskõlastatult rakendusasutusega. Hindamisjuhendi koostamisel lähtub rakendusüksus käesoleva paragrahvi lõigetes 3 ja 4 nimetatud valikukriteeriumitest.
(2) Paragrahv 6 lõike 1 punktis 1 nimetatud tegevusi (edaspidi investeering) hinnatakse vastavalt lõikes 3 toodud hindamiskriteeriumitele ning § 6 lõike 1 punktides 2–7 nimetatud tegevusi vastavalt lõikes 4 toodud hindamiskriteeriumitele, ka siis, kui ettepanek hõlmab lisaks § 6 lõike 1 punktides 2–7 nimetatud tegevustele ka sama lõike punkti 1 kohaseid tegevusi.
(3) Paragrahv 6 lõike 1 punktis 1 nimetatud tegevusi hinnatakse järgmiste hindamiskriteeriumite, mille osakaalud koondhindest on järgmised, alusel:
1) tegevuse eeldatav mõju ASTRA eesmärkide saavutamisele, 30% koondhindest;
2) tegevuse põhjendatus, sh probleemipüstituse põhjendatus, tegevuse väljundite ja tulemuse realistlikkus ja optimaalsus, 30% koondhindest;
3) tegevuse eelarve realistlikkus ja kuluefektiivsus, sh täiendavate püsikulude rahastamise võimekus, 25% koondhindest;
4) tegevuse teostatavus ja ettepaneku esitaja suutlikkus projekti ellu viia, 15% koondhindest.
(4) Paragrahv 6 lõike 1 punktides 2–7 nimetatud tegevusi hinnatakse kogumis järgmiste hindamiskriteeriumite alusel, mille osakaalud koondhindest on järgmised:
1) tegevuse suunatus riiklike ja asutuse strateegiliste eesmärkide täitmisele, sh meeste ja naiste võrdõiguslikkuse edendamisele ning säästvale arengule, kvalitatiivse mõjuga muudatuste saavutamisele ning teadus- ja kõrgharidussüsteemi efektiivsuse kasvule, 35% koondhindest;
2) tegevuse põhjendatus, sh probleemipüstituse põhjendatus, toetatavate tegevuste väljundite ja tulemuste realistlikkus, 25% koondhindest;
3) tegevuse eelarve realistlikkus ja kuluefektiivsus, 10% koondhindest;
4) tegevuse teostatavus ja ettepaneku esitaja suutlikkus projekti ellu viia, 10% koondhindest;
5) tegevuse panus vastutusvaldkondade tugevdamisse, nutika spetsialiseerumise kasvuvaldkondade arenguvajaduste täitmisse ning asutuse ühiskonna ja majanduse huvide teenimise võimekuse kasvatamisse, sh koostöö arendamisse ettevõtetega, 20% koondhindest.
(5) Lõigetes 3 ja 4 nimetatud valikukriteeriumite puhul hinnatakse skaalal 1 (mitterahuldav) kuni 5 (suurepärane) punkti. Hindeid võib anda sammuga 0,5 punkti.
(6) Juhul kui lõike 3 punktides 1, 2 ja 3 ning lõike 4 punktides 1 ja 2 nimetatud hindamiskriteeriumite keskmised hinded on alla 3 punkti, ettepaneku hindamine lõpeb. Kui ettepanek hõlmab nii § 6 lõike 1 punktis 1 kui sama paragrahvi lõike 1 punktides 2–7 nimetatud tegevusi, kuid mille puhul punktides 2–7 nimetatud tegevuste hindamisel lävendeid ei ületata, siis § 6 lõike 1 punkti 1 kohase tegevuse hindamine lõpeb ja tehakse investeeringute kava eelnõusse arvamata jätmise otsus.
(7) Lõigetes 3 ja 4 nimetatud hindamiskriteeriumitele antud keskmised hindepunktid korrutatakse läbi vastava hindamiskriteeriumi osakaaluga, mille tulemusena moodustub igale hindamiskriteeriumile vastav hindepunkt. Koondhinde moodustamiseks liidetakse kõigi hindamiskriteeriumite hindepunktid. Selliselt arvutatakse koondhinded eraldi § 6 lõike 1 punktis 1 ja sama paragrahvi lõike 1 punktides 2–7 nimetatud tegevuste puhul.
(8) Hindamiskomisjon otsustab hindepunktide andmise järel, kas ettepanekut on vaja muuta. Kui ettepanekut on vaja muuta, siis hindamiskomisjon peatab ettepaneku menetluse, teeb motiveeritud ettepaneku esitajaga täpsemate rahastamise tingimuste osas läbirääkimiste pidamiseks. Hindamiskomisjon teeb lõpliku otsuse täiendatud ettepaneku alusel.
(9) Hindamiskomisjon võib teha ettepaneku ettepanekus esitatud toetuse määra ning toetuse summa muutmiseks. Põhjendatud juhtudel võib hindamiskomisjon teha ettepaneku ettepanekutes kirjeldatud projektidele täiendavate tingimuste seadmises, sh maksumuse osas.
(10) Tingimusega rahuldamise ettepaneku võib hindamiskomisjon teha vaid ettepaneku esitaja nõusolekul.
(11) Ettepanekute hindamise tulemusena esitab hindamiskomisjon rakendusüksusele lävendit ületanud ettepanekute nimekirja, hindamisraportid ja läbirääkimiste protokolli.
(12) Ettepanekus kirjeldatud projekte, mis ületavad käesoleva paragrahvi lõikes 6 nimetatud lävendeid, rahastatakse lähtuvalt hindamiskomisjoni ettepanekust ASTRA eelarve piires.
(13) Ettepanekud, mis sisaldavad investeeringuid, esitab hindamiskomisjon koos motiveeritud ettepanekuga ettepanekus kirjeldatud projekti arvamiseks investeeringute kava eelnõusse või jätta projekt investeeringute kavast välja.
(14) Ettepanekute puhul, mis ei sisalda investeeringuid ja mis on arvatud lävendit ületanud ettepanekute nimekirja, võivad ettepanekute esitajad esitada § 18 kohase taotluse rakendusüksusele. Ettepaneku lävendit ületanud ettepanekute nimekirja arvamisest teatab ettepaneku esitajale rakendusüksus.
(15) Kui investeeringut mittesisaldavat ettepanekut ei arvata lävendit ületanud ettepanekute nimekirja, teeb rakendusüksus ettepaneku rahuldamata jätmise otsuse, mis vormistatakse vastavalt taotluste menetlemise määruse § 8 lõikele 5 ja edastatakse ettepaneku esitajale vastavalt §-s 17 nimetatud korrale.
(16) Hindamiskomisjoni ettepanekuga mittearvestamise korral, sh kui läbirääkimiste tulemusel ei saavutata kokkulepet, rakendub §-s 17 sätestatud kord.
4. peatükk Investeeringute kava koostamine, muutmine ja meetme tegevuse vabade vahendite eraldamine
§ 15. Investeeringute kava koostamine
(1) Hindamiskomisjoni ettepaneku alusel koostab rakendusasutus investeeringute kava eelnõu ettepanekute kohta, mis sisaldavad investeeringuid. Investeeringute kava koostatakse ettepanekutes kirjeldatud projektide hindamise tulemusena moodustunud projektide pingerea alusel.
(2) Toetuse andmiseks koostab rakendusasutus investeeringute kava eelnõu, mis sisaldab andmed iga projekti kohta vastavavalt perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse § 15 lõikes 4 sätestatule. Investeeringute kavasse pääsemine annab ettepaneku esitajale õiguse esitada rakendusüksusele taotlus vastavalt käesoleva määruse §-le 18.
§ 16. Meetme tegevuse vabade vahendite eraldamine ja investeeringute kava muutmine
(1) Rakendusasutus võib algatada iseseisvalt või rakendusüksuse ettepanekul investeeringute kava muutmise tulenevalt ASTRA vahendite tegelikust kasutamisest, vahehindamise tulemustest, toetusega seotud mahtude täpsustumisest või muudest asjaoludest. Käesoleva paragrahvi lõigetes 2-6 ja lõikes 7 sätestatut ei kohaldata projektile antava toetuse summa suurendamisel käesoleva paragrahvi lõike 61 alusel.
(2) Investeeringute kavaga kinnitatud või hindamise järel vastavalt käesoleva määruse § 14 lõikele 14 otse rakendusüksusele esitatud projekti eeldatava rakendamise viibimisel või muude projekti elluviimist takistavate asjaolude ilmnemisel võib projekti investeeringute kavast välja arvata või tunnistada taotluse rahuldamise otsus kehtetuks. Kava muutmist võib algatada rakendusüksus või rakendusasutus.
(3) Investeeringute kavaga kinnitatud või vastavalt käesoleva määruse § 14 lõikele 14 otse rakendusüksusele esitatud projekti rakendamata jätmisel või katkestamisel või toetuse kasutamata jätmisel või vabade vahendite olemasolul meetme eelarves on rakendusasutusel õigus:
1) kuulutada välja uus, osaline või suunatud ettepanekute kogumise voor või
2) teha rakendusüksusele ettepanek kuulutada välja täiendava toetuse taotluste kogumise voor lähtuvalt vahehindamise tulemustest vastavalt käesoleva määruse § 25 lõikele 6.
(4) Vastavalt käesoleva paragrahvi lõike 3 punktis 1 nimetatud juhul ja sõltuvalt vahehindamise tulemustest võivad toetust taotleda ka need asutused, kes esimeses ettepanekute kogumise voorus toetust ei saanud või kes ettepanekut ei esitanud.
(5) Käesoleva paragrahvi lõike 3 punkti 2 alusel toimuvasse taotlusvooru võivad taotlusi esitada need asutused, kes on toetust saanud ja kes vastavad vähemalt ühele alljärgnevale tingimusele:
1) projektide tegevused on hangete tulemusena kallinenud;
2) projektis kirjeldatud tegevuste väljundnäitajate vahe- või sihttasemed on saavutatud ning taotlejad soovivad tegevust laiendada;
3) projekti tegevuste laiendamise vajadus tuleneb riigi strateegiliste eesmärkide täitmise vajadusest.
(6) Käesoleva paragrahvi lõike 3 punktis 1 viidatud täiendavate ettepanekute esitamisele kohaldatakse käesoleva määruse §-des 10–12 ja 14 sätestatut.
(61) Põhjendatud juhtudel ja vabade vahendite olemasolul võib investeeringute kavaga kinnitatud projektile antava toetuse summat suurendada kooskõlas taotluste menetlemise määruse §-ga 11. Projektile antava toetuse summa suurendamist võivad taotleda investeeringute kavaga kinnitatud toetuse saajad.
(62) Põhjendatud juhuks käesoleva paragrahvi lõike 61 tähenduses on projekti kallinemine, sealhulgas projekti tegevuste laiendamine, kui see on vajalik projekti eesmärgi täitmiseks, täiendavad tegevused ei muuda projekti eesmärki ega projekti tulemusnäitajaid ning see toob kaasa ettepaneku esitaja infrastruktuuri terviklahenduse.
(7) Vastavalt hindamiskomisjoni ettepanekule koostab rakendusasutus investeeringute kava muutmise eelnõu ettepanekute suhtes, mis sisaldavad investeeringuid, ja esitab selle Vabariigi Valitsusele kinnitamiseks.
(8) Kui taotlus on esitatud käesoleva paragrahvi lõike 61 alusel, koostab rakendusasutus investeeringute kava muutmise eelnõu taotluste osas, mis sisaldavad investeeringuid, hinnates taotlusi vastavalt käesoleva määruse § 14 lõikele 2, ning esitab selle Vabariigi Valitsusele kinnitamiseks, kuulates ära meetme juhtkomisjoni arvamuse.
§ 17. Investeeringute kavasse mittearvamisest ja ettepaneku rahuldamata jätmise otsusest teavitamise kord
(1) Kui investeeringut sisaldavat projekti ei arvata investeeringute kava eelnõusse, teeb rakendusasutus kavasse arvamata jätmise otsuse. Kui investeeringute kavasse ei arvata riigiasutuse projekti, teavitab rakendusasutus seda riigiasutust vastavalt perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse § 15 lõikele 7.
(2) Kavasse arvamata jätmise otsusest teavitatakse ettepaneku esitajat ja rakendusüksust viivitamatult pärast otsuse tegemist.
(3) Kui investeeringut mittesisaldavat ettepanekut ei arvata lävendit ületanud ettepanekute nimekirja, teeb rakendusüksus ettepaneku rahuldamata jätmise otsuse, mille edastab viivitamatult ettepaneku esitajale.
5. peatükk Toetuse taotlemine
§ 18. Taotluse esitamine
(1) Taotluse võib esitada hiljemalt kuue kuu jooksul alates investeeringute kava kinnitamisest Vabariigi Valitsuse poolt või rakendusüksuse poolt teate saatmisest ettepaneku lävendit ületanud ettepanekute nimekirja arvamise kohta.
(2) Taotlus esitatakse digitaalselt rakendusüksuse poolt kehtestatud vormil.
(3) Põhjendatud juhtudel ja rakendusüksuse nõusolekul on võimalik taotluse hilisem esitamine. Sellisel juhul esitab toetuse taotleja rakendusüksusele enne tähtaja saabumist põhjendatud avalduse taotluse hilisemaks esitamiseks.
(4) Käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud juhul vaatab rakendusüksus taotleja avalduse läbi, hindab asjaolusid ning teavitab taotlejat taotluse esitamise tähtaja mõistlikust pikendamisest.
§ 19. Nõuded taotlejale ja partnerile
Taotleja ja partner peavad vastama käesoleva määruse § 10 lõikele 1 ja taotluste menetlemise määruse § 2 punktidele 1 ja 2.
5) teavitama rakendusüksuse viivitamata taotluses esitatud andmetes toimunud muudatustest või ilmnenud asjaoludest, mis võivad mõjutada taotluse kohta otsuse tegemist;
1) Taotlus vastab ettepanekule, sisaldab ettepanekus, sh muudetud ettepanekus, nimetatud tegevusi, tulemusi ja eesmärke, arvestab läbirääkimiste protokollis fikseeritud hindamiskomisjoni poolt esitatud tingimusi ning investeeringuid sisaldav projekt vastab investeeringute kavas nimetatud tingimustele;
2) projekti toetatavate tegevuste elluviimise eeldatav alustamise aeg ja ajakava;
3) projekti kogueelarve eesmärkide, tulemuste, tegevuste ja väljundite lõikes eristades sh abikõlblike ja mitteabikõlblike kulude summad;
4) esimese kalendriaasta maksete eeldatav ajakava, tegevuskava koos oodatavate tulemustega ning tegevuskava elluviimiseks vajalik eelarve tegevuste ja kuluridade kaupa.
2) käesoleva määruse § 6 lõike 1 punktis 1 nimetatud toetatava tegevuse puhul ehituslik projektdokumentatsioon (sh koopia kehtivast detailplaneeringust, hoone ruumiprogramm, ehitusprojekti ekspertiisi hinnang), projekti elluviimiseks vajalikud load ja kooskõlastused (sh ehitusluba), omandi- või rendisuhteid kinnitavad dokumendid, keskkonnamõju hindamise tulemus kui selle koostamine on vajalik tulenevalt keskkonnamõju hindamise ja keskkonnajuhtimissüsteemi seadusest, rekonstrueerimise puhul energiaaudit. Põhjendatud juhtudel on rakendusüksusel õigus nimetatud dokumentide esitamiseks seada hilisem tähtaeg;
3) kui taotleja on projektile või projekti osadele tegevustele taotlenud toetust samal ajal mitmest meetmest või muudest riigieelarvelistest, Euroopa Liidu või välisabi vahenditest, peab taotleja esitama sellekohase teabe;
4) kinnitus selle kohta, et taotleja on teadlik tingimusest, et kui toetust kasutatakse majandustegevuseks ning sellise tegevuse aastane maht ületab 20% teadusuuringute infrastruktuuri kasutuse üldisest aastasest mahust, siis rakenduvad toetuse andmisel riigiabi reeglid;
5) vajadusel korrigeeritud finantsanalüüs juhul, kui tulu teeniva projekti maksumus ületab 1 miljonit eurot vastavalt ühendmääruse § 5 lõike 2 punktidele 1 ja 2.
6. peatükk Taotluste menetlemine
§ 22. Taotluse menetlemine
(1) Taotluse menetlemine koosneb selle registreerimisest, taotluse nõuetele vastavuse kontrollist, hinnangu andmisest, kas taotletav toetus on riigiabi, ning taotluse rahuldamise või rahuldamata jätmise otsuse tegemisest.
(2) Taotluse menetlemise tähtaeg on kuni 60 tööpäeva alates taotluste esitamisest rakendusüksusele. Taotluse menetlemise aega võib põhjendatud juhtudel pikendada, millest teavitatakse taotlejat.
(3) Taotluste nõuetele vastavuse kontrolli korraldab rakendusüksus, mis:
1) vaatab taotlused läbi 20 tööpäeva jooksul alates taotluse registreerimisest rakendusüksuses. Taotluse menetlemise aega võib põhjendatud juhtudel pikendada;
2) kontrollib taotluse vastavust ettepaneku sisule, käesoleva määruse §-s 21 sätestatud nõuetele, taotlusvormile ning taotleja ja partneri vastavust §-s 19 esitatud nõuetele;
3) juhul, kui taotluses esineb puudusi, informeerib sellest viivitamatult taotlejat, kellel on 10 tööpäeva jooksul alates teate kättesaamisest võimalik puudused kõrvaldada. Rakendusüksus võib mõjuvatel põhjustel taotluses esinenud ebatäpsuste kõrvaldamiseks kehtestada pikema tähtaja;
4) juhul, kui punktis 3 nimetatud tähtaja jooksul puudusi ei kõrvaldata, lõpetab rakendusüksus taotluse menetlemise, teeb taotluse rahuldamata jätmise otsuse ja juhul kui taotlus sisaldab investeeringuid, teeb rakendusasutusele ettepaneku algatada investeeringute kava muutmine.
(4) Rakendusüksus võib taotluse menetlemise käigus nõuda taotlejalt selgitusi ja lisadokumente taotluses esitatud andmete kohta, taotluse täiendamist või muutmist, kui ta leiab, et taotlus ei ole piisavalt selge või selles esinevad puudused, näidates ühtlasi, millised asjaolud vajavad täiendavat selgitamist, täiendamist või lisainformatsiooni. Kui puudus kõrvaldatakse, loetakse puudusega seotud nõue täidetuks.
(5) Kui esitatud taotlus rakendusüksuse hinnangul ei vasta ettepanekule või see ei vasta hindamiskomisjoni ettepanekute põhjal saavutatud läbirääkimiste tulemustele ning toetuse saaja ei ole valmis taotlust muutma, edastab rakendusüksus taotluse ASTRA juhtkomisjonile hinnangu saamiseks.
(6) Kui ASTRA juhtkomisjoni hinnangul on taotluses tehtud muudatused põhjendatud ning taotlus vastab ettepanekule, teeb juhtkomisjon rakendusüksusele ettepaneku taotluse vastavaks tunnistamiseks.
(7) Kui juhtkomisjoni hinnangul ei ole taotluses tehtud muudatused põhjendatud ning taotlus ei vasta ettepanekule, teeb juhtkomisjon rakendusüksusele ettepaneku taotluse mittevastavaks tunnistamiseks.
§ 23. Taotluse rahuldamine, kõrvaltingimustega rahuldamine või rahuldamata jätmine
(1) Rahuldamisele kuuluvad taotlused, mis on taotluse menetlemise käigus tunnistatud nõuetele vastavaks ja milles sisalduv projekt on arvatud investeeringute kavasse või on saanud heakskiidu hindamiskomisjoni poolt, sõltuvalt sellest, kas projekt sisaldab investeeringuid või mitte.
(2) Rakendusüksus teeb taotluse rahuldamise otsused, lähtudes investeeringute kavas või hindamiskomisjoni poolt projektile seatud tingimustest.
(3) Taotluse rahuldamise otsuse võib teha kõrvaltingimusega vastavalt investeeringute kavas või hindamiskomisjoni poolt seatud tingimustele ning taotluste menetlemise määruse § 9 lõigetes 2 ja 3 sätestatule.
(4) Taotluse rahuldamise otsuses täpsustatakse toetuse saaja õigusi, kohustusi ning kehtestatakse tingimusi. Otsuses märgitakse lisaks taotluste menetlemise määruse § 8 lõikes 4 sätestatule:
1) otsuse tegemise põhjendus ja alus;
2) eelarve aastate lõikes ja maksetaotluste esitamise tähtajad.
(5) Rakendusüksus teeb taotluse rahuldamata jätmise otsuse järgmistel juhtudel:
1) taotlus ei vasta §-s 21 sätestatud nõuetele;
2) taotlus ei ole esitatud vastavalt §-s 18 sätestatule;
3) toetuse taotleja ei ole tähtaegselt esitanud nõutud dokumente või täiendavaid selgitusi;
4) taotleja ei ole täitnud käesoleva määruse §-s 20 sätestatud kohustusi.
(6) Taotluse rahuldamata jätmise otsus vormistatakse taotluste menetlemise määruse § 8 lõikes 5 sätestatu kohaselt.
(7) Taotluse rahuldamise otsuse võib teha haldusmenetluse seaduse § 53 tähenduses kõrvaltingimusega, kui on tõenäoline, et lõpliku otsuse tegemiseks vajalik eeldus saabub või täidetakse hiljemalt kõrvaltingimuses märgitud tähtaja jooksul ja kõrvaltingimuse seadmine on vajalik. Kõrvaltingimuse nõuetekohasel saabumisel või täitmisel vormistatakse sellekohane teave taotluse rahuldamise otsuse juurde.
(8) Otsus taotluse rahuldamise või rahuldamata jätmise kohta edastatakse taotlejale elektrooniliselt või tehakse teatavaks registri vahendusel, kui taotlus on esitatud registri vahendusel, 10 tööpäeva jooksul otsuse tegemisest.
§ 24. Taotluse rahuldamise otsuse muutmine ja kehtetuks tunnistamine
(2) Toetuse saaja on kohustatud taotlema taotluse rahuldamise otsuse muutmist, kui soovitakse muuta projekti eelarvet tegevuste lõikes üle 10% kumulatiivselt.
(3) Toetuse saajal ei ole õigust taotleda projekti toetuse summa suurendamist, välja arvatud käesoleva määruse §-s 16 sätestatud tingimustel ja korras.
§ 25. Toetuse kasutamisega seotud aruannete esitamine ja projektide vahehindamine
1) tegevus- ja finantsaruanne (edaspidi projekti aruanne);
2) vahearuanne;
(2) Toetuse saaja esitab rakendusüksusele projekti elluviimise, sh taotluses toodud eesmärkide ja soovitud tulemuste saavutamise, kohta projekti aruande vähemalt üks kord aastas. Taotluse rahuldamise otsuses võib ette näha sagedasema aruande esitamise korra. Toetuse saaja esitab projekti elluviimise järgsed aruanded rakendusüksuse nõudmisel.
(3) Projekti aruanne ning järgneva aasta tegevuskava ja eelarve esitatakse iga-aastaselt rakendusüksuse määratud tähtajaks.
(4) Projekti aruande kontrollimisel tuvastab rakendusüksus, kas tehtud tegevused on kooskõlas esitatud tegevuskavaga, ühissätete määruse artiklites 7 ja 8 esitatud nõuetega ja kas saavutatud tulemused vastavad aruandeperioodiks seatud sihttasemetele.
(5) Kui projekti toetatavate tegevuste sihttasemed on täidetud, kuid osa eelarvest on jäänud kasutamata, võib toetuse saaja vahendeid toetatavate tegevuste vahel ümber suunata, esitades vastava muudatusettepaneku rakendusüksusele.
(6) 2019. aastal toimuval vahehindamisel esitatakse projekti vahearuanne rakendusüksuse poolt kehtestatud vormil ja määratud tähtajaks. Vahearuanne sisaldab kumulatiivset infot projekti edenemise kohta võrrelduna taotluses toodud eesmärkide ja soovitud tulemustega.
(7) Vahearuannet hindab ASTRA juhtkomisjon. Hinnatakse projekti eesmärkide, tulemuste ja tegevuste väljundnäitajate saavutamist võrreldes taotluses seatud vahetasemetega ja eelarve kasutamist.
Vahearuande hindamise tulemusena teeb juhtkomisjon rakendusüksusele ettepaneku:
1) projekti jätkamiseks taotluses toodud eesmärkide täitmiseks samas mahus;
2) toetust vähendada;
3) toetuse andmine lõpetada.
(8) Pärast vahehindamist on rakendusüksusel projekti aruande põhjal, hinnates projekti tulemuste ja tegevuste väljundnäitajate saavutamist ja eelarve kasutamist, õigus projekti eelarvet vähendada või toetuse andmine lõpetada, kooskõlastades oma põhjendatud otsuse eelnevalt ASTRA juhtkomisjoniga.
(9) Käesoleva määruse § 27 lõike 1 punktides 1 ja 2 sätestatud juhtumite esinemise korral on rakendusüksusel õigus projekti toetust vähendada proportsionaalselt § 9 lõikes 6 toodud piirmääraga.
(10) Lõpparuanne esitatakse 2 kuu jooksul pärast projekti tegevuste lõppu. Viimane makse projektile toimub pärast lõpparuande heakskiitmist juhtkomisjoni poolt ja kinnitamist rakendusüksuse poolt. Lähtuvalt projekti tulemustest ja väljundnäitajate sihttasemete täitmisest teeb ASTRA juhtkomisjon lõpparuande alusel rakendusüksusele ettepaneku toetuse viimase makse tegemise kohta täies mahus, vähendatud mahus või viimase makse tegemata jätmiseks.
(11) Aruannete vormid kehtestab rakendusüksus ja avalikustab need oma veebilehel.
(1) Toetuse väljamaksete tegemisel lähtutakse perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse §-dest 28 ja 29, ühendmääruse §-dest 11–15 ja 18 ning määruses ja taotluse rahuldamise otsuses sätestatud maksete tegemise täpsustavatest tingimustest ja korrast.
(2) Toetuse saaja esitab maksetaotluse struktuuritoetuse registri kaudu või registri väliselt korraldusasutuse poolt väljatöötatud vormil. Kui toetuse saaja ei ole riigiasutus, esitab ta maksetaotluse mitte harvemini kui kord kvartalis.
(3) Käesoleva määruse § 7 lõike 1 punktis 3 nimetatud kulud hüvitatakse vastavalt ühendmääruse § 15 lõigetele 1 ja 4. Ülejäänud §-s 7 nimetatud kulud hüvitatakse tegelike kulude alusel vastavalt ühendmääruse § 14 lõike 1 punktile 1. Põhjendatud juhtudel võib toetuse saajale teha ettemakseid vastavalt lõigetele 5 ja 6.
(4) Kui toetuse saaja on riigiasutus, kasutab kulude maksmiseks välisabi sildfinantseerimist kooskõlas rahandusministri 10. septembri 2014. a määrusega nr 30 „Kassalise teenindamise eeskiri”. Sel juhul esitab toetuse saaja maksetaotluse tekkinud ja makstud riigihanke piirmääraga võrdse või seda ületava maksumuse korral abikõlblike kulude kohta korra kuus ja muudel juhtudel vähemalt kord kvartalis.
(5) Mitteriigiabi ettemakseid võib põhjendatud juhtudel teha järgmiselt:
1) toetuse saajale, kes ei ole riigiasutus ega äriühing, ühendmääruse § 18 lõike 1 punktis 1 kehtestatud tingimustel;
2) punkti 1 alusel ettemaksete tegemisel ei või § 6 lõike 1 punktis 1 nimetatud tegevuse puhul ettemaksetena välja maksta viimast 5% ja § 6 lõike 1 punktides 2–7 nimetatud tegevuste puhul 10% määratud toetusest. Ettemaksena saadud toetuse kasutamise tõendamisel juhindutakse ühendmääruse § 18 lõigetest 9–12;
3) toetuse saajale, kes ei ole riigiasutus, ühendmääruse § 18 lõike 1 punktis 2 kehtestatud tingimustel ning ettemaksena saadud toetuse kasutamise tõendamisel juhindutakse ühendmääruse § 18 lõikest 13.
(6) Ettemakseid riigiabi saavale toetuse saajale võib põhjendatud juhtudel teha ühendmääruse §-des 19–20 sätestatud korras.
(7) Pärast maksetaotluse saamist kontrollib rakendusüksus maksetaotluses esitatud kulude abikõlblikkust ja toetuse saaja kohustuste nõuetekohast täitmist mitte kauem kui 60 tööpäeva, käesoleva paragrahvi lõike 5 punktis 1 nimetatud tingimustel toetuse andmisel 15 tööpäeva jooksul.
(8) Rakendusüksus võib peatada maksetaotluse ja ettemakse kasutamise aruande menetlemise osaliselt või täielikult perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse § 30 lõikes 1 sätestatud juhul.
(9) Kui toetuse maksetaotluse menetlemisel ilmneb maksetaotluses puudus, mida on võimalik määratud tähtaja jooksul kõrvalda, siis võib rakendusüksus määrata puuduse kõrvaldamiseks tähtaja vastavalt perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse § 30 lõikele 2.
(10) Lõppmakse tehakse pärast projekti kulude abikõlblikkuse, projekti tulemuste ja tegevuste sihttasemete saavutamise ja kulude makstuse tõendamist ning lõpparuande kinnitamist kooskõlas § 25 lõikega 9. Kuni lõpparuande kinnitamiseni makstakse § 6 lõike 1 punktides 2–7 nimetatud tegevuste puhul toetusest välja mitte rohkem kui 90% neile tegevustele kokku eraldatud toetuse summast. Käesoleva määruse § 6 lõike 1 punktis 1 nimetatud tegevuse puhul makstakse lõpparuande kinnitamiseni toetusest välja kuni 95% tegevuse toetuse summast.
8. peatükk Toetuse saaja, partneri ning rakendusüksuse õigused ja kohustused ning finantskorrektsioonid
(1) Toetuse saaja tagab perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse §-des 24 ja 26 sätestatud kohustuste täitmise ja projekti eduka elluviimise taotluse rahuldamise otsuses fikseeritud tähtaegade ja tingimuste kohaselt ning:
1) teavitab iga-aastaselt rakendusüksust, kui projekti majandustegevuse aastane maht ületab 20% teadusuuringute infrastruktuuri üldisest aastasest mahust, ning esitab rakendusüksusele selle kohta vastavad andmed;
2) saadud riigiabi puhul teavitab rakendusüksust majandustegevuse osa suurenemise kohta, kui projekti majandustegevuse aastane maht ületab toetuse taotlemise hetkel fikseeritud majandustegevuse mahtu.
(2) Partner peab täitma perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse §-s 25 nimetatud kohustusi.
§ 29. Rakendusüksuse kohustused
1) korraldama ettepanekute ja taotluste kogumist, menetlemist, sh koostama vajalikud juhendid, vormid, töökorrad jms, ja tagama hindamiskomisjoni ja ASTRA juhtkomisjoni tehnilise teenindamise;
2) sisestama taotluse (kui e-taotlemine ei ole võimaldatud), projekti seire- ja muud andmed struktuuritoetuse registrisse;
3) seirama pidevalt ASTRA vahendite kasutamist ja esitama rakendusasutuse nõudmisel ülevaateid selle kohta, sh teostama kontrolli kooskõlas käesoleva määruse § 27 lõikega 2;
4) teavitama rakendusasutust rakendusüksuse otsustest, mis puudutavad taotluse rahuldamist või tühistamist;
5) teavitama koheselt rakendusasutust projekti maksumuse suurenemisest läbiviidud hangete tulemusena;
6) menetlema toetuse kasutamise aruandlust, sh läbi vaatama toetuse saaja poolt koostatud projekti lõpparuande, ning edastama rakendusüksuse poolt kinnitatud lõpparuande rakendusasutusele teadmiseks;
7) nõustama toetuse saajat tema soovil riigihangete läbiviimisel, sh toetuse saaja soovil eelnevalt kontrollima hankedokumentide vastavust taotluse rahuldamise otsusele ja riigihangete seadusele ning hinnates hankedokumentide tehnilist kvaliteeti;
10) teostama projektidele järelkontrolli hiljemalt viie aasta jooksul pärast projekti abikõlblikkuse tähtaja lõppu veendumaks, et projekti elluviimise tulemusena soetatud vara kasutatakse sihtotstarbeliselt;
11) teavitama toetuse saajat vastavalt perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse § 24 punktides 14 ja 17 toodud projekti kestvuse nõude ning dokumentide ja tõendite säilitamise tähtaja algusest ja lõpust;
12) teostama kontrolle toetuse saaja juures vastavalt perioodi 2014–2020 struktuuritoetuse seaduse § 40 lõikele 2 ja §-le 42;
13) säilitama riigiabi andmisega seotud andmeid koos teabe ning vajalike lisadokumentidega kümne aasta jooksul alates kuupäevast, mil meetme raames viimane abi anti;


text:
26. juuli 2017 (*)
Eelotsusetaotlus – Määrus (EL) nr 604/2013 – Liikmesriigi määramine, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku esitatud rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest – Artikkel 20 – Määramise menetluse alustamine – Rahvusvahelise kaitse taotluse esitamine – Asutuste koostatud protokoll, mis on laekunud pädevatele asutustele – Artikli 21 lõige 1 – Vastuvõtmispalve esitamise tähtajad – Vastutuse üleminek teisele liikmesriigile – Artikkel 27 – Õiguskaitsevahendid – Kohtuliku kontrolli ulatus
Kohtuasjas C‑670/16,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Verwaltungsgericht Minden’i (Mindeni halduskohus, Saksamaa) 22. detsembri 2016. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 29. detsembril 2016, menetluses
koosseisus: president K. Lenaerts, asepresident A. Tizzano, kodade presidendid R. Silva de Lapuerta, M. Ilešič ja L. Bay Larsen (ettekandja), kohtunikud E. Levits, J.-C. Bonichot, A. Arabadjiev, C. Toader, M. Safjan, C. G. Fernlund, C. Vajda, S. Rodin, F. Biltgen ja K. Jürimäe,
arvestades kirjalikus menetluses ja 25. aprilli 2017. aasta kohtuistungil esitatut,
– T. Mengesteab, esindaja: Rechtsanwältin D. Ottembrino,
– Saksamaa valitsus, esindajad: T. Henze ja R. Kanitz,
– Ungari valitsus, esindajad: M. Z. Fehér ja M. M. Tátrai,
– Ühendkuningriigi valitsus, esindaja: C. Crane, keda abistas barrister D. Blundell,
– Euroopa Komisjon, esindajad: M. Condou-Durande ja M. G. Wils,
olles 20. juuni 2017. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
1 Eelotsusetaotlus puudutab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määruse (EL) nr 604/2013, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku esitatud rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest (ELT 2013, L 180, lk 31; edaspidi „Dublini III määrus“), artikli 17 lõike 1, artikli 20 lõike 2, artikli 21 lõike 1 ja artikli 22 lõike 7 tõlgendamist.
2 Taotlus on esitatud Eritrea kodaniku Tsegezab Mengesteabi ja Bundesrepublik Deutschland’i (Saksamaa Liitvabariik), keda esindab Bundesamt für Migration und Flüchtlinge (Saksamaa Föderaalne Rände- ja Pagulasamet, edaspidi „amet“), vahelises kohtuvaidluses, mille ese on ameti otsus, millega viimane jättis Mengesteabi esitatud varjupaigataotluse rahuldamata, kinnitas tema väljasaatmist takistavate asjaolude puudumist, andis korralduse tema üleandmiseks Itaaliale ja kehtestas tema suhtes alates väljasaatmise päevast kuuekuulise riiki sisenemise ja riigis viibimise keelu.
3 Nõukogu 18. veebruari 2003. aasta määrus (EÜ) nr 343/2003, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku esitatud varjupaigataotluse läbivaatamise eest (ELT 2003, L 50, lk 1; ELT eriväljaanne 19/06, lk 109), tunnistati kehtetuks ja asendati Dublini III määrusega.
4 Määruse nr 343/2003 artikli 4 lõikes 2 oli ette nähtud:
„Varjupaigataotlus loetakse esitatuks, kui varjupaigataotleja esitatud vorm või asutuste koostatud protokoll on laekunud asjaomase liikmesriigi pädevatele asutustele. Kui taotlus ei ole tehtud kirjalikult, peaks tahteavalduse ja protokolli koostamise vaheline aeg olema võimalikult lühike.“
5 Komisjoni 2. septembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 1560/2003, millega kehtestatakse üksikasjalikud rakenduseeskirjad määrusele (EÜ) nr 343/2003 (ELT 2003, L 222, lk 3; ELT eriväljaanne 19/06, lk 200), mida on muudetud komisjoni 30. jaanuari 2014. aasta rakendusmäärusega (EL) nr 118/2014 (ELT 2014, L 39, lk 1), II lisa A‑loendi I osa punkt 7 nimetab välispiiri kaudu ebaseadusliku sisenemise ühe otsese tõendina „kokkulangevus[t], mis on Eurodac-süsteemi abil kindlaks tehtud taotleja sõrmejälgede võrdlemisel [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määruse (EL) nr 603/2013, millega luuakse sõrmejälgede võrdlemise Eurodac-süsteem määruse nr 604/2013 tõhusaks kohaldamiseks ning mis käsitleb liikmesriikide õiguskaitseasutuste ja Europoli taotlusi sõrmejälgede andmete võrdlemiseks Eurodac-süsteemi andmetega õiguskaitse eesmärgil ning millega muudetakse määrust (EL) nr 1077/2011, millega asutatakse Euroopa amet vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajaneva ala suuremahuliste IT-süsteemide operatiivjuhtimiseks (ELT 2013, L 180, lk 1)] artikli 14 kohaselt võetud sõrmejälgedega“.
Direktiiv 2013/32/EL
6 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiivi 2013/32/EL rahvusvahelise kaitse seisundi andmise ja äravõtmise menetluse ühiste nõuete kohta (ELT 2013, L 180, lk 60, edaspidi „„menetluste“ direktiiv“) artikli 6 lõigetes 1–4 on ette nähtud:
2. Liikmesriigid tagavad, et rahvusvahelise kaitse taotluse esitanud isikul on tegelik võimalus esitada see võimalikult kiiresti. […]
4. Ilma et see piiraks lõike 3 kohaldamist, loetakse rahvusvahelise kaitse taotlus esitatuks, kui asjaomase liikmesriigi pädevad asutused on saanud taotleja esitatud vormi või, kui see on ette nähtud siseriikliku õigusega, ametliku aruande.“
7 Nimetatud direktiivi artikli 31 lõige 3 sätestab:
„Liikmesriigid tagavad, et läbivaatamismenetlus viiakse lõpule kuue kuu jooksul alates taotluse esitamisest.
Kui taotluse suhtes kohaldatakse [Dublini III määruses] sätestatud menetlust, alustatakse kuuekuulise tähtaja arvestamist hetkest, mil taotluse läbivaatamise eest vastutav liikmesriik on selle määruse kohaselt kindlaks määratud, taotleja asub selle liikmesriigi territooriumil ja pädev asutus on ta vastu võtnud.
Direktiiv 2013/33/EL
8 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiivi 2013/33/EL, millega sätestatakse rahvusvahelise kaitse taotlejate vastuvõtu nõuded (ELT 2013, L 180, lk 96), artikli 6 lõige 1 sätestab:
„Liikmesriigid tagavad, et kolme päeva jooksul pärast rahvusvahelise kaitse taotluse esitamist antakse taotlejale temanimeline dokument, mis tõendab tema seisundit taotlejana või kinnitab, et tal on tema taotluse menetlemise või läbivaatamise ajal lubatud viibida liikmesriigi territooriumil.
9 Selle direktiivi artikli 14 lõikes 2 on ette nähtud:
„Juurdepääsu haridussüsteemile ei lükata edasi rohkem kui kolm kuud alates kuupäevast, mil rahvusvahelise kaitse taotlus alaealise nimel esitati.
10 Sama direktiivi artikli 17 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
Eurodaci määrus
11 Määruse nr 603/2013 (edaspidi „Eurodaci määrus“) artikli 9 lõige 1 sätestab:
„Iga liikmesriik võtab viivitamata kõikidelt vähemalt 14-aastastelt rahvusvahelise kaitse taotlejatelt kõikide sõrmede sõrmejäljed ning võimalikult kiiresti ja hiljemalt 72 tunni jooksul pärast [Dublini III määruse] artikli 20 lõikes 2 määratletud rahvusvahelise kaitse taotluse esitamist edastab need koos käesoleva määruse artikli 11 punktides b–g nimetatud andmetega kesksüsteemi.
12 Eurodaci määruse artikli 14 lõige 1 näeb ette:
„Iga liikmesriik võtab viivitamata kõikide sõrmede sõrmejäljed kõikidelt vähemalt 14-aastastelt kolmandatest riikidest saabunud kolmandate riikide kodanikelt või kodakondsuseta isikutelt, kelle pädevad kontrolliasutused on kinni pidanud seoses kõnealuse liikmesriigi maismaa-, mere- või õhupiiri ebaseadusliku ületamisega ja keda ei ole tagasi saadetud või kes asuvad füüsiliselt liikmesriikide territooriumil ning keda ei ole kogu kinnipidamise ja tagasisaatmise otsuse alusel väljasaatmise vahelise ajavahemiku vältel hoitud vahi all, vangistuses või kes ei ole olnud eeluurimise all.“
13 Dublini III määruse põhjendused 4, 5, 9 ja 19 on sõnastatud järgmiselt:
„(4) [15. ja 16. oktoobril 1999 Tamperes toimunud Euroopa Ülemkogu erakorralise istungi] järeldustes tõdetakse ka, et Euroopa ühine varjupaigasüsteem peaks lühiajaliselt hõlmama selget ja toimivat menetlust varjupaigataotluse läbivaatamise eest vastutava liikmesriigi määramiseks.
(9) Esimese faasi instrumentide rakendamise hindamiste tulemusi arvestades on praeguses etapis asjakohane kinnitada määruse […] nr 343/2003 põhimõtteid, tehes samal ajal kogemuste põhjal vajalikke parandusi, et tõhustada Dublini süsteemi ja selle süsteemi alusel taotlejatele pakutavat kaitset. […]
(19) Selleks et tagada asjaomaste isikute õiguste tõhus kaitse, tuleks vastutavale liikmesriigile üleandmise otsustega seoses ette näha õiguslikud tagatised ja õigus tõhusale õiguskaitsevahendile, kooskõlas eelkõige Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47. Rahvusvahelise õiguse täitmise tagamiseks peaks tõhus õiguskaitsevahend hõlmama nii käesoleva määruse kohaldamise kui ka selle liikmesriigi õigusliku tegeliku olukorra hindamist, kuhu taotleja üle antakse.“
14 Selle määruse artikli 3 lõike 2 esimene lõik sätestab:
„Kui käesolevas määruses loetletud kriteeriumide põhjal ei saa vastutavat liikmesriiki määrata, vastutab taotluse läbivaatamise eest esimene liikmesriik, kellele rahvusvahelise kaitse taotlus esitati.“
15 Nimetatud määruse artikli 4 lõikes 1 on ette nähtud:
„Niipea kui liikmesriigis esitatakse rahvusvahelise kaitse taotlus artikli 20 lõike 2 tähenduses, teavitavad tema pädevad asutused taotlejat käesoleva määruse kohaldamisest ning eelkõige järgmisest:
b) vastutava liikmesriigi määramise kriteeriumid ja nende tähtsusjärjestus, menetluse erinevad etapid ning nende kestus, sealhulgas asjaolu, et rahvusvahelise kaitse taotluse esitamine ühes liikmesriigis võib kaasa tuua selle, et nimetatud liikmesriik saab vastutavaks käesoleva määruse alusel isegi juhul, kui selline vastutus ei tulene nendest kriteeriumitest;
c) isiklik vestlus artikli 5 alusel ning võimalus pakkuda teavet oma pereliikmete, sugulaste või teiste perekonda kuuluvate isikute viibimise kohta liikmesriigis, sealhulgas vahendid, mille abil taotleja saab teabe esitada;
16 Sama määruse artikli 6 lõike 4 esimene lõik näeb ette:
„Artikli 8 kohaldamisel peab liikmesriik, kus saatjata alaealine esitas rahvusvahelise kaitse taotluse, võtma võimalikult kiiresti asjakohased meetmed, et leida liikmesriikide territooriumilt saatjata alaealise pereliikmed, õed-vennad või sugulased, kaitstes samal ajal lapse parimaid huvisid.“
17 Dublini III määruse artikli 13 lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Kui käesoleva [määruse] artikli 22 lõikes 3 osutatud kahes loendis kirjeldatud otseste või kaudsete tõendite, sealhulgas [Eurodaci määruses] osutatud andmete põhjal tehakse kindlaks, et taotleja on kolmandast riigist maismaa, mere või õhu kaudu tulles ebaseaduslikult ületanud mõne liikmesriigi piiri, vastutab rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest liikmesriik, kuhu sel viisil siseneti. Vastutus lõpeb 12 kuu möödumisel ebaseadusliku piiriületuse päevast.“
18 Selle määruse artikli 17 lõikes 1 on ette nähtud:
„Erandina artikli 3 lõikest 1 võib iga liikmesriik otsustada läbi vaadata rahvusvahelise kaitse taotluse, mille on talle esitanud kolmanda riigi kodanik või kodakondsuseta isik, isegi kui käesolevas määruses sätestatud kriteeriumide kohaselt ei vastuta ta selle läbivaatamise eest.
19 Nimetatud määruse artikli 18 lõige 1 sätestab:
„Käesoleva määruse kohaselt vastutav liikmesriik on kohustatud:
a) võtma artiklites 21, 22 ja 29 sätestatud tingimustel vastu taotleja, kes on esitanud taotluse mõnes muus liikmesriigis;
b) võtma artiklites 23, 24, 25 ja 29 sätestatud tingimustel tagasi taotleja, kelle taotlus on läbivaatamisel ja kes on esitanud taotluse mõnes muus liikmesriigis või kes viibib elamisloata mõne muu liikmesriigi territooriumil;
c) võtma artiklites 23, 24, 25 ja 29 sätestatud tingimustel tagasi kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku, kes on läbivaatamise käigus taotluse tagasi võtnud ja esitanud taotluse mõnes muus liikmesriigis või kes viibib elamisloata mõne muu liikmesriigi territooriumil;
d) võtma artiklites 23, 24, 25 ja 29 sätestatud tingimustel tagasi kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku, kelle taotlus on tagasi lükatud ja kes on esitanud taotluse mõnes muus liikmesriigis või kes viibib elamisloata mõne muu liikmesriigi territooriumil.“
20 Sama määruse artikli 20 lõiked 1, 2 ja 5 sätestavad:
„1. Vastutava liikmesriigi määramine algab niipea, kui rahvusvahelise kaitse taotlus on esimest korda esitatud mõnele liikmesriigile.
2. Rahvusvahelise kaitse taotlus loetakse esitatuks, kui taotleja esitatud vorm või asutuste koostatud [protokoll] on laekunud asjaomase liikmesriigi pädevatele asutustele. Kui taotlus ei ole tehtud kirjalikult, peaks tahteavalduse ja protokolli koostamise vaheline aeg olema võimalikult lühike.
[…]“. [Täpsustatud tõlge]
21 Dublini III määruse artikli 21 lõige 1 näeb ette:
„Kui liikmesriik, kellele on esitatud rahvusvahelise kaitse taotlus, leiab, et taotluse läbivaatamise eest vastutab mõni muu liikmesriik, võib ta võimalikult kiiresti ja igal juhul kolme kuu jooksul pärast taotluse esitamist artikli 20 lõikes 2 määratletud tähenduses paluda sellisel muul liikmesriigil taotleja vastu võtta.
Kui Eurodac-süsteemis esineb kokkulangevus andmetega, mis on registreeritud vastavalt [Eurodaci] määruse artiklile 14, saadetakse taotlus kahe kuu jooksul pärast selle kokkulangevuse saamist vastavalt nimetatud määruse artikli 15 lõikele 2, piiramata esimese lõigu kohaldamist.
Kui palvet taotleja vastuvõtmiseks ei esitata esimeses ja teises lõigus sätestatud ajavahemike jooksul, vastutab rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest liikmesriik, kus taotlus esitati.“
22 Dublini III määruse artikkel 22 sätestab:
„1. Palve saajaks olev liikmesriik kontrollib kõiki asjaolusid vastavalt vajadusele ja teeb taotleja vastuvõtmiseks esitatud palve suhtes otsuse kahe kuu jooksul palve saamisest.
a) Otsesed tõendid:
i) need hõlmavad vormilisi tõendeid, mille põhjal määratakse kindlaks käesoleva määruse kohane vastutus, kui vastupidised tõendid neid ümber ei lükka;
6. Kui palve esitajaks olev liikmesriik on palunud kiiret vastust […], annab palve saajaks olev liikmesriik endast parima, et soovitud tähtajast kinni pidada. Erandjuhtudel, mil on võimalik tõendada, et taotleja vastuvõtmispalve läbivaatamine on eriti keeruline, võib palve saajaks olev liikmesriik vastata pärast soovitud tähtaja möödumist, kuid peab seda igal juhul tegema ühe kuu jooksul. […]
7. Kui vastust ei anta lõikes 1 osutatud kahe kuu jooksul või lõikes 6 osutatud ühe kuu jooksul, loetakse palve rahuldatuks, millega kaasneb kohustus isik vastu võtta, sealhulgas kohustus võtta vajalikud meetmed tema saabumiseks.“
23 Selle määruse artikli 27 lõige 1 näeb ette:
„Taotlejal […] on õigus tõhusale õiguskaitsele üleandmisotsuse faktiliste või õiguslike asjaolude vaidlustamise või läbivaatamise kaudu kohtus.“
24 Nimetatud määruse artikli 28 lõige 3 sätestab:
„Kinni peetakse võimalikult lühikeseks ajaks ning see ei tohi ületada ajavahemikku, mida on põhjendatult vaja nõutud haldusmenetluste nõuetekohaseks täitmiseks, kuni üleandmine on käesoleva määruse kohaselt läbi viidud.
Kui isik peetakse vastavalt käesolevale artiklile kinni, ei tohi ajavahemik vastuvõtmis- või tagasivõtmispalve esitamiseks ületada ühte kuud alates taotluse esitamisest. […]
Kui palve esitanud liikmesriik ei suuda pidada kinni vastu- või tagasivõtmispalve esitamise tähtaegadest […], vabastatakse kinnipeetu. […]“.
25 Varjupaigaseaduse (Asylgesetz) 2. septembril 2008 avaldatud redaktsiooni (Bundesgesetzblatt I, 2008, lk 1798, edaspidi „AsylG“) §-i 5 lõige 1 sätestab:
„Varjupaigataotluste üle otsustab [amet]. [Amet] on vastavalt käesolevale seadusele pädev ka välismaalaste õigusi puudutavate meetmete võtmiseks ja otsuste tegemiseks.“
26 AsylG §-i 14 lõige 1 sätestab:
„Varjupaigataotlus tuleb esitada [ameti] harukontorile, kes tegutseb välismaalaste vastuvõtuks pädeva vastuvõtukeskuse juures.“
27 AsylG § 23 näeb ette:
„(1) Vastuvõtukeskusse paigutatud välismaalane on kohustatud viivitamatult või vastuvõtukeskuse poolt nimetatud kuupäevaks ilmuma isiklikult [ameti] harukontorisse varjupaigataotluse esitamiseks.
(2) […] Vastuvõtukeskus teatab viivitamatult asjaomasele [ameti] harukontorile välismaalase vastuvõtmisest […].“
28 AsylG §-i 63a lõige 1 sätestab:
„Varjupaika soovivale välismaalasele, kes ei ole varjupaigataotlust veel esitanud, väljastatakse viivitamata varjupaigataotlejana registreerimise tunnistus. See sisaldab välismaalase isikuandmeid ja fotot ning selle vastuvõtukeskuse nimetust, kuhu välismaalane peab varjupaigataotluse esitamiseks viivitamatult suunduma.“
29 T. Mengesteab taotles 14. septembril 2015 varjupaika Münchenis (Saksamaa) Ülem-Baierimaa valitsuselt (Regierung von Oberbayern, Saksamaa). Samal päeval väljastas see asutus talle esimese varjupaigataotlejana registreerimise tunnistuse. 8. oktoobril 2015 väljastas Bielefeldi välismaalaste keskamet (Zentrale Ausländerbehörde Bielefeld, Saksamaa) talle teise samalaadse tunnistuse.
30 Kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohtus toimunud menetluse käigus ei tuvastatud, millal kumbki asutus edastas taotlejat puudutavad andmed ametile, võis nimetatud kohus siiski kinnitada, et T. Mengesteab saatis ametile oma varjupaigataotlejana registreerimise tunnistuse mitmel korral ja et hiljemalt 14. jaanuaril 2016 sai amet selle tunnistuse originaali, koopia või peamised selles sisalduvad andmed.
31 22. juulil 2016 kuulati T. Mengesteab ameti poolt üle ja ta sai esitada ametliku rahvusvahelise kaitse taotluse.
32 Kuna Eurodac-andmebaasi esitatud päringu põhjal selgus, et kõnealuselt isikult oli Itaalias võetud sõrmejäljed, esitas amet 19. augustil 2016 Itaalia asutustele Dublini III määruse artikli 21 alusel T. Mengesteabi vastuvõtmispalve.
33 Itaalia asutused ei vastanud sellele vastuvõtmispalvele.
34 10. novembri 2016. aasta otsusega jättis amet T. Mengesteabi esitatud varjupaigataotluse rahuldamata, kinnitas tema väljasaatmist takistavate asjaolude puudumist, andis korralduse tema üleandmiseks Itaaliale ja kehtestas tema suhtes kuuekuulise riiki sisenemise ja riigis viibimise keelu alates väljasaatmise päevast.
35 T. Mengesteab esitas ameti otsuse peale kaebuse Verwaltungsgericht Mindenile (Mindeni halduskohus, Saksamaa) koos taotlusega selle otsuse täitmine peatada. Kohus rahuldas tema peatamistaotluse 22. detsembril 2016.
36 Oma kaebuse toetuseks väidab põhikohtuasja hageja, et vastutus tema rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest on Dublini III määruse artikli 21 lõike 1 alusel üle läinud Saksamaa Liitvabariigile, kuna vastuvõtmispalve tema kohta esitati pärast sama sätte esimeses lõigus ette nähtud kolmekuulise tähtaja möödumist.
37 Eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitab, et Saksa õigus teeb vahet varjupaiga saamise soovist teatamise, mis üldjuhul esitatakse ametist erinevale asutusele, ning ametile vormikohase varjupaigataotluse esitamise vahel. Kolmanda riigi kodanik, kes taotleb varjupaika, suunatakse vastuvõtukeskusse, kus talle väljastatakse varjupaigataotlejana registreerimise tunnistus. Vastav keskus peab seejärel viivitamatult ametile teatama, et asjaomane isik soovib varjupaika. Paraku jätsid teavitamise eest vastutavad asutused sageli selle kohustuse täitmata, eelkõige 2015. aasta teisel poolel, kuna sel perioodil kasvas Saksamaale saabunud varjupaigataotlejate arv erakordselt. Sellises olukorras pidid arvukad varjupaigataotlejad ootama mitu kuud, enne kui nad said oma ametliku varjupaigataotluse esitada, omamata võimalust seda menetlust kiirendada.
38 Neil asjaoludel otsustas Verwaltungsgericht Minden (Mindeni halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas varjupaigataotleja võib tugineda sellele, et vastuvõtmispalve esitamise tähtaja lõppemise tõttu on vastutus üle läinud vastuvõtmispalve esitanud liikmesriigile ([Dublini III määruse] artikli 21 lõike 1 kolmas lõik)?
2 Kui esimesele küsimusele tuleb vastata jaatavalt, siis kas varjupaigataotleja võib vastutuse üleminekule tugineda ka juhul, kui vastuvõtmispalve saajaks olev liikmesriik on jätkuvalt valmis teda vastu võtma?
3 Kui teisele küsimusele tuleb vastata eitavalt, siis kas vastuvõtmispalve saajaks oleva liikmesriigi sõnaselge või kaudse nõusoleku ([Dublini III määruse] artikli 22 lõige 7) põhjal saab teha järelduse, et see liikmesriik on jätkuvalt valmis varjupaigataotlejat vastu võtma?
4 Kas [Dublini III määruse] artikli 21 lõike 1 teises lõigus sätestatud kahe kuu pikkune tähtaeg võib lõppeda pärast [Dublini III määruse] artikli 21 lõike 1 esimeses lõigus sätestatud kolme kuu pikkuse tähtaja möödumist, kui vastuvõtmispalve esitanud liikmesriik saadab päringu Eurodac-andmebaasi alles siis, kui kolme kuu pikkuse tähtaja algusest on möödunud rohkem kui üks kuu?
5 Kas rahvusvahelise kaitse taotlus loetakse [Dublini III määruse] artikli 20 lõike 2 tähenduses esitatuks juba varjupaigataotlejana registreerimise tunnistuse esmakordse väljastamise kuupäevast või alles vormikohase varjupaigataotluse registreerimise kuupäevast? Eelkõige:
a) kas varjupaigataotlejana registreerimise tunnistus on vorm või protokoll [Dublini III määruse] artikli 20 lõike 2 tähenduses;
b) kas pädev asutus [Dublini III määruse] artikli 20 lõike 2 tähenduses on asutus, kelle pädevuses on vormi vastuvõtmine või protokolli koostamine, või asutus, kelle pädevuses on varjupaigataotluse kohta otsuse tegemine;
c) kas asutuse koostatud protokoll loetakse pädevale asutusele laekunuks ka siis, kui teda on teavitatud vormi või protokolli põhisisust, või peab asutusele olema edastatud protokolli originaal või koopia?
6 Kas viivitused varjupaiga soovist esmakordse teatamise või varjupaigataotlejana registreerimise tunnistuse esmakordse väljastamise ning vastuvõtmispalve esitamise vahel võivad analoogia alusel [Dublini III määruse] artikli 21 lõike 1 kolmanda lõiguga kaasa tuua vastutuse ülemineku vastuvõtmispalve esitanud liikmesriigile või kohustada vastuvõtmispalve esitanud liikmesriiki võtma vastutus [Dublini III määruse] artikli 17 lõike 1 esimeses lõigus sätestatud kaalutlusõiguse alusel?
7 Kui kuuenda küsimuse esimesele või teisele võimalusele tuleb vastata jaatavalt, siis millisest ajavahemikust alates on tegemist vastuvõtmispalve esitamise põhjendamatu viivitamisega?
8 Kas vastuvõtmispalve, milles palve esitanud liikmesriik teeb teatavaks vaid tema territooriumile sisenemise kuupäeva ning vormikohase varjupaigataotluse esitamise kuupäeva, kuid jätab teatavaks tegemata varjupaiga soovist esmakordse teatamise kuupäeva või varjupaigataotlejana registreerimise tunnistuse esmakordse väljastamise kuupäeva, loetakse esitatuks [Dublini III määruse] artikli 21 lõike 1 esimeses lõigus sätestatud tähtaja jooksul, või jääb selline vastuvõtmispalve „edutuks“?“
39 Eelotsusetaotluse esitanud kohus esitas taotluse lahendada eelotsusetaotlus Euroopa Kohtu kodukorra artikli 105 alusel kiirendatud menetluses.
40 15. veebruari 2017. aasta määrusega Mengesteab (C‑670/16, ei avaldata, EU:C:2017:120) rahuldas Euroopa Kohtu president selle taotluse.
41 Oma esimese ja teise küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas Dublini III määruse artikli 27 lõiget 1 tuleb tõlgendada selliselt, et rahvusvahelise kaitse taotleja võib oma kaebuses tema kohta tehtud üleandmisotsuse vaidlustamiseks tugineda selle määruse artikli 21 lõikes 1 sätestatud tähtaja aegumisele, ja seda isegi juhul, kui vastuvõtmispalve saajaks olev liikmesriik on valmis teda vastu võtma.
42 Dublini III määruse artikli 27 lõikes 1 on täpsustatud, et rahvusvahelise kaitse taotlejal on õigus tõhusale õiguskaitsele üleandmisotsuse faktiliste või õiguslike asjaolude vaidlustamise või läbivaatamise kaudu kohtus.
43 Rahvusvahelise kaitse taotlejale tema suhtes tehtud üleandmisotsuse vaidlustamiseks antud õiguskaitsevahendi ulatust on täpsustatud selle määruse põhjenduses 19, mis selgitab, et rahvusvahelise õiguse järgimise tagamiseks peaks üleandmisotsuste vaidlustamiseks nimetatud määrusega kehtestatud tõhus õiguskaitsevahend hõlmama nii selle määruse kohaldamist kui ka selle liikmesriigi faktilise ja õigusliku olukorra hindamist, kuhu taotleja üle antakse (vt selle kohta kohtuotsus, 7.6.2016, Ghezelbash, C‑63/15, EU:C:2016:409, punktid 38 ja 39).
44 Seda täpsustust kinnitavad liikmesriigis esitatud varjupaigataotluse läbivaatamise eest vastutava liikmesriigi määramise süsteemi (edaspidi „Dublini süsteem“) üldine areng tulenevalt Dublini III määruse vastuvõtmisest ning selle määrusega taotletavad eesmärgid (vt selle kohta kohtuotsus, 7.6.2016, Ghezelbash, C‑63/15, EU:C:2016:409, punkt 45).
45 Selle arenguga seoses tuleb meenutada, et liidu seadusandja ei piirdunud selle määruse raames üksnes korralduslike normide kehtestamisega, mis reguleerivad liikmesriikidevahelisi suhteid vastutava liikmesriigi määramisel, vaid otsustas selle protsessiga siduda ka varjupaigataotlejad, pannes liikmesriikidele kohustuse teavitada neid vastutuse kriteeriumidest ja pakkuda neile võimaluse esitada teavet, mis võimaldab neid kriteeriume korrektselt kohaldada ning andes neile tõhusa kaebeõiguse üleandmisotsuse suhtes, mis võidakse selle protsessi tulemusel teha (vt selle kohta kohtuotsus, 7.6.2016, Ghezelbash, C‑63/15, EU:C:2016:409, punktid 47–51).
46 Mis puudutab nimetatud määruse eesmärke, siis tuleb eelkõige rõhutada, et selle määruse põhjendusest 9 tuleneb, et kuigi see määrus kinnitab määruse nr 343/2003 põhimõtteid, tehakse sellega samal ajal kogemuste põhjal vajalikke parandusi mitte ainult Dublini süsteemi, vaid ka taotlejatele pakutava kaitse tõhustamiseks, mis tagatakse muu hulgas neile võimaldatava tõhusa ja täieliku kohtuliku kaitse abil (vt kohtuotsus, 7.6.2016, Ghezelbash, C‑63/15, EU:C:2016:409, punkt 52).
47 Dublini III määruse artikli 27 lõikes 1 ette nähtud kaebeõiguse ulatuse kitsalt tõlgendamine oleks aga vastuolus selle eesmärgi saavutamisega (vt kohtuotsus, 7.6.2016, Ghezelbash, C‑63/15, EU:C:2016:409, punkt 53).
48 Eelnevast järeldub, et seda sätet tuleb tõlgendada selliselt, et see tagab rahvusvahelise kaitse taotlejale tõhusa kohtuliku kaitse, võimaldades tal eelkõige esitada kaebus tema suhtes tehtud üleandmisotsuse vaidlustamiseks, mis võib käsitleda määruse kohaldamise kontrollimist, sealhulgas määrusega ette nähtud menetluslike tagatiste järgimist (vt kohtuotsus, 7.6.2016, Karim, C‑155/15, EU:C:2016:410, punkt 22).
49 Sellega seonduvalt, isegi kui Dublini III määruse kohaldamine seisneb peamiselt vastutava liikmesriigi määramise menetluse läbiviimises, mis toimub selle määruse III peatükis toodud kriteeriumide alusel (kohtuotsused, 7.6.2016, Ghezelbash, C‑63/15, EU:C:2016:409, punkt 41, ja 7.6.2016, Karim, C‑155/15, EU:C:2016:410, punkt 23), tuleb rõhutada, et see menetlus on üks tahk vastuvõtmise ja tagasivõtmise menetlustest, mis tuleb läbi viia kooskõlas eeskirjadega, mis on sätestatud eelkõige selle määruse VI peatükis.
50 Nagu väitis kohtujurist oma ettepaneku punktis 72, tuleb nende menetluste läbiviimisel ennekõike järgida mitut ranget tähtaega.
51 Dublini III määruse artikli 21 lõige 1 sätestab, et vastuvõtmispalve tuleb esitada võimalikult kiiresti ja igal juhul kolme kuu jooksul pärast rahvusvahelise kaitse taotluse esitamist. Sellest tähtajast hoolimata tuleb juhul, kui Eurodac-süsteemis esineb kokkulangevus andmetega, mis on registreeritud vastavalt Eurodaci määruse artiklile 14, esitada vastuvõtmispalve kahe kuu jooksul pärast selle kokkulangevuse saamist.
52 Selles osas tuleb märkida, et liidu seadusandja on määratlenud tähtaja ületamise tagajärjed, nähes Dublini III määruse artikli 21 lõike 1 kolmandas lõigus ette, et kui nimetatud palvet ei esitata nende tähtaegade jooksul, vastutab rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest liikmesriik, kus taotlus esitati.
53 Sellest järeldub, et kuigi selle määruse artikli 21 lõike 1 sätted on mõeldud vastuvõtmise menetluse piiritlemiseks, aitavad need sarnaselt III peatüki kriteeriumidele ühtlasi kindlaks määrata vastutavat liikmesriiki sama määruse tähenduses. Järelikult ei saa pärast selle määruse sätetes ette nähtud tähtaegade möödumist teha otsust anda taotleja üle teisele liikmesriigile kui see, kus esitati rahvusvahelise kaitse taotlus.
54 Seeläbi aitavad need sätted otsustaval määral kaasa Dublini III määruse põhjenduses 5 nimetatud rahvusvahelise kaitse taotluste kiire menetlemise eesmärgi saavutamisele, tagades vastuvõtumenetluse läbiviimisega viivitamise korral, et rahvusvahelise kaitse taotluse vaatab läbi liikmesriik, kus see taotlus esitati, eesmärgiga ära hoida selle läbivaatamise täiendav edasilükkamine seoses üleandmisotsuse tegemise ja täideviimisega.
55 Neil asjaoludel ja selleks, et tagada, et vaidlustatud üleandmisotsus on vastu võetud selles määruses ette nähtud vastuvõtumenetluse nõuetekohase läbiviimise tulemusena, peab selle üleandmisotsuse peale esitatud kaebust arutav kohus saama hinnata varjupaigataotleja väiteid selle kohta, et on rikutud määruse artikli 21 lõike 1 sätteid (vt analoogia alusel kohtuotsus, 7.6.2016, Karim, C‑155/15, EU:C:2016:410, punkt 26).
56 Seda järeldust ei sea kahtluse alla Ühendkuningriigi valitsuse ja komisjoni esitatud argument, mille kohaselt takistab selle sätte menetluslik iseloom, et sellele saaks tugineda sama määruse artikli 27 lõikes 1 ette nähtud kohtuvaidluse raames.
57 Nimelt tuleb lisaks käesoleva otsuse punktis 53 väidetule tõdeda, et Dublini III määruse artikkel 27 ei erista mingilgi moel norme, millele ei saa tugineda kohtuvaidluses, mis selles sättes on ette nähtud, ning selle määruse põhjendus 19 viitab üldiselt määruse kohaldamise kontrollile.
58 Liiati ei oleks selline Dublini III määruses ette nähtud kohtuliku kaitse ulatuse piirang kooskõlas selle määruse põhjenduses 9 väljendatud eesmärgiga tugevdada rahvusvahelise kaitse taotlejatele pakutavat kaitset, kuna see tugevdatud kaitse seisnebki peamiselt just menetluslike tagatiste andmises (vt kohtuotsus, 7.6.2016, Ghezelbash, C‑63/15, EU:C:2016:409, punktid 47–51).
59 Mis puudutab eelotsusetaotluse esitanud kohtu teises küsimuses viidatud asjaolu, et vastuvõtmispalve saajaks olev liikmesriik on valmis asjaomase isiku – vaatamata nimetatud määruse artikli 21 lõikes 1 sätestatud tähtaegade möödumisele – vastu võtma, siis see ei oma määravat tähtsust.
60 Nimelt, kuivõrd Dublini III määruse artikli 27 lõikes 1 ette nähtud kaebuse saab esitada põhimõtteliselt üksnes siis, kui vastuvõtmispalve saajaks olev liikmesriik on selle vastuvõtmisega nõustunud kas sõnaselgelt – selle määruse artikli 22 lõike 1 alusel – või kaudselt – sama määruse artikli 22 lõike 7 alusel –, ei saa see asjaolu üldjuhul piirata nimetatud artikli 27 lõikes 1 ette nähtud kohtuliku kontrolli ulatust (vt selle kohta tänane kohtuotsus, A.S., С‑490/16, punktid 33 ja 34).
61 Lisaks, mis puudutab eriti nimetatud määruse artikli 21 lõiget 1, siis tuleb rõhutada, et selle kolmas lõik näeb ette, et sellele eelnevas kahes lõigus sätestatud tähtaegade ületamise korral läheb vastutus täies ulatuses üle liikmesriigile, kus rahvusvahelise kaitse taotlus esitati, ilma et see üleminek sõltuks vastuvõtmispalve saajaks oleva liikmesriigi mis tahes reaktsioonist.
62 Eelnevaid kaalutlusi arvesse võttes tuleb esimesele ja teisele küsimusele vastata, et Dublini III määruse artikli 27 lõiget 1 koostoimes selle määruse põhjendusega 19 tuleb tõlgendada selliselt, et rahvusvahelise kaitse taotleja võib oma kaebuses tema kohta tehtud üleandmisotsuse vaidlustamiseks tugineda selle määruse artikli 21 lõikes 1 sätestatud tähtaja aegumisele, ja seda isegi juhul, kui vastuvõtmispalve saajaks olev liikmesriik on valmis teda vastu võtma.
63 Neljanda küsimusega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt, kas Dublini III määruse artikli 21 lõiget 1 tuleb tõlgendada selliselt, et vastuvõtmispalve võib nõuetekohaselt esitada pärast kolme kuu möödumist alates rahvusvahelise kaitse taotluse esitamisest, juhul kui see palve esitatakse kahe kuu jooksul alates Eurodac kokkulangevuse saamisest selle sätte tähenduses.
64 Tuleb meenutada, et Dublini III määruse artikli 21 lõike 1 esimese lõigu kohaselt tuleb vastuvõtmispalve esitada võimalikult kiiresti ja igal juhul kolme kuu jooksul pärast rahvusvahelise kaitse taotluse esitamist.
65 Selle määruse artikli 21 lõike 1 teine lõik näeb ette, et piiramata sama määruse artikli 21 lõike 1 esimese lõigu kohaldamist, tuleb juhul, kui Eurodac-süsteemis esineb kokkulangevus andmetega, mis on registreeritud vastavalt Eurodaci määruse artiklile 14, see palve esitada kahe kuu jooksul pärast selle kokkulangevuse saamist.
66 Dublini III määruse artikli 21 lõike 1 kolmas lõik täpsustab, et „kui palvet taotleja vastuvõtmiseks ei esitata esimeses ja teises lõigus sätestatud ajavahemike jooksul, vastutab rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest liikmesriik, kus taotlus esitati“.
67 Viimase sätte sõnastusest endast seega nähtub, et palve tuleb igal juhul esitada selle määruse artikli 21 lõikes 1 sätestatud tähtaegu järgides, mis tähendab, et vastuvõtmispalvet ei tohi mingil juhul esitada hiljem kui kolm kuud alates rahvusvahelise kaitse taotluse esitamisest, ilma et Eurodaci kokkulangevuse saamine lubaks seda tähtaega ületada.
68 Seda järeldust toetab nii nimetatud määruse artikli 21 lõike 1 kontekst kui ka selle määruse eesmärgid, mida tuleb selle sätte tõlgendamisel arvesse võtta.
69 Nimelt on Dublini III määruse artikli 21 lõike 1 teises lõigus ette nähtud eriline tähtaeg kohaldatav üksnes juhul, kui Eurodac-süsteemis leitakse kokkulangevus andmetega, mis on registreeritud vastavalt Eurodaci määruse artiklile 14, see tähendab sõrmejälgedega, mis on võetud välispiiri ebaseaduslikul ületamisel.
70 Määruse nr 1560/2003 II lisa A‑loendi I osa punktist 7 aga ilmneb, et selline kokkulangevus tõendab välispiiri ebaseaduslikku ületamist Dublini III määruse artikli 13 lõikes 1 sätestatud kriteeriumi tähenduses. See tulemus on seega selle määruse artikli 22 lõike 3 punkti a alapunkti i mõistes vormiline tõend, mille põhjal määratakse selle kriteeriumi alusel kindlaks vastutus, kui vastupidised tõendid seda ümber ei lükka.
71 Järelikult lihtsustab antud määruse artikli 21 lõike 1 teises lõigus nimetatud Eurodaci kokkulangevuse saamine vastutava liikmesriigi kindlaksmääramise menetlust võrreldes olukordadega, kus sellist tulemust ei saada.
72 See asjaolu õigustab niisiis teatud juhtudel artikli 21 lõike 1 esimeses lõigus nimetatud kolmekuulisest tähtajast lühema tähtaja kohaldamist ega näe ette täiendavat tähtaega, mis liidetakse nimetatud kolmekuulisele tähtajale.
73 Lisaks on käesoleva otsuse punktis 67 antud Dublini III määruse artikli 21 lõike 1 tõlgendus kooskõlas rahvusvahelise kaitse taotluste kiire menetlemise eesmärgiga, mida on nimetatud selle määruse põhjenduses 5, kuna see tagab, et vastuvõtmispalvet ei saa nõuetekohaselt esitada pärast kolme kuu möödumist alates rahvusvahelise kaitse taotluse esitamisest.
74 Järelikult tuleb neljandale küsimusele vastata, et Dublini III määruse artikli 21 lõiget 1 tuleb tõlgendada selliselt, et vastuvõtmispalvet ei saa nõuetekohaselt esitada pärast kolme kuu möödumist alates rahvusvahelise kaitse taotluse esitamisest, isegi kui see palve esitatakse vähem kui kahe kuu jooksul alates Eurodac kokkulangevuse saamisest selle sätte tähenduses.
75 Sissejuhatuseks tuleb märkida, et eelotsusetaotlusest nähtub, et varjupaigataotlejana registreerimise tunnistuse originaal, koopia või peamised selles sisalduvad andmed esitati ametile, kelle ülesanne on Dublini III määrusest tulenevate kohustuste täitmine Saksamaal, rohkem kui kolm kuud enne vastuvõtmispalve esitamist, samas kui asjaomane kolmanda riigi kodanik esitas oma vormikohase varjupaigataotluse vähem kui kolm kuud enne selle palve esitamist.
76 Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et oma viienda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas Dublini III määruse artikli 20 lõiget 2 tuleb tõlgendada selliselt, et rahvusvahelise kaitse taotlus loetakse esitatuks siis, kui kirjalik dokument, mille koostas ametiasutus ja mis tõendab, et kolmanda riigi kodanik on soovinud rahvusvahelist kaitset, laekub sellest määrusest tulenevate kohustuste täitmise eest vastutavale asutusele ja olenevalt olukorrast ka siis, kui nimetatud asutusele laekub ainult selle dokumendi põhisisu, kuid mitte dokument ise või selle dokumendi koopia, või loetakse vastupidi see taotlus esitatuks üksnes alates hetkest, mil esitatakse vormikohane varjupaigataotlus.
77 Dublini III määruse artikli 20 lõige 2 sätestab, et rahvusvahelise kaitse taotlus loetakse esitatuks, kui taotleja esitatud vorm või asutuste koostatud protokoll on laekunud asjaomase liikmesriigi pädevatele asutustele.
78 Asutuste koostatud kirjalikku dokumenti ei saa pidada taotleja esitatud vormiks, mistõttu on viiendale küsimusele vastamiseks vaja selgitada, kas põhikohtuasjas vaatluse all olev dokument on „asutuste koostatud protokoll“ selle sätte tähenduses.
79 Selle kohta tuleb märkida, et kuigi liidu seadusandja poolt kasutatud sõnastus viitab selgelt asutuste koostatud kirjalikule dokumendile, ei täpsusta see sõnastus sugugi, millist menetlust tuleb dokumendi koostamisel järgida, ega ka seda, millist teavet peab see sisaldama.
80 Tõsi, termin „protokoll“ või sellele vastav termin hispaania, hollandi, itaalia, prantsuse, rumeenia või saksa keeles annab aluse arvata, et see dokument peab tingimata omama konkreetset vormi.
81 Seevastu teistes keeleversioonides nagu horvaatia, inglise, leedu, rootsi või taani keeles kasutatud termin Dublini III määruse artikli 20 lõikes 2 nimetatud asutuste koostatud dokumendi tähistamiseks ei täpsusta, millises vormis see dokument peab olema.
82 Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb aga liidu õigusnorme tõlgendada ja kohaldada ühetaoliselt, arvestades liidu kõikides keeltes kehtivaid versioone (vt selle kohta kohtuotsus, 8.12.2005, Jyske Finans, C‑280/04, EU:C:2005:753, punkt 31).
83 Lisaks tuleb selle määruse artikli 20 lõike 2 esimese lause tõlgendamisel võtta arvesse ka selle konteksti ning nimetatud määruse eesmärke.
84 Sellega seoses tuleb esmalt märkida, et see säte täpsustab oma teises lauses, et kui taotlus ei ole tehtud kirjalikult, peaks tahteavalduse ja protokolli koostamise vaheline aeg olema võimalikult lühike, mis omakorda näitab ühest küljest, et protokolli koostamise puhul on sisuliselt tegu formaalsusega, millega võetakse teatavaks kolmanda riigi kodaniku kavatsus taotleda varjupaika, ning teisest küljest, et selle koostamisega ei tohiks viivitada.
85 Teiseks nähtub sama määruse artikli 20 lõikest 1, et vastutava liikmesriigi määramine peab algama niipea, kui rahvusvahelise kaitse taotlus on esimest korda mõnele liikmesriigile esitatud.
86 Dublini III määrusega loodud mehhanismid selle menetluse raames vajalike sammude astumiseks peavad seega käivituma alates rahvusvahelise kaitse taotluse esitamisest.
87 Selle määruse artikli 4 lõige 1 näeb pealegi sõnaselgelt ette, et alles pärast varjupaigataotluse esitamist tuleb taotlejat teavitada eelkõige vastutava liikmesriigi määramise kriteeriumidest, isikliku vestluse korraldamisest ja võimalusest esitada pädevatele asutustele teavet. Samuti ilmneb sama määruse artikli 6 lõikest 4, et olukorras, kus rahvusvahelise kaitse taotleja on saatjata alaealine, tuleb artiklis 8 sätestatud vastutava liikmesriigi määramise kriteeriumide kohaldamisel võtta asjakohased meetmed, et leida liikmesriikide territooriumilt saatjata alaealise pereliikmed, õed-vennad või sugulased, pärast seda, kui rahvusvahelise kaitse taotlus on esitatud.
88 Sellest järeldub, et vastutava liikmesriigi määramise menetluse tõhusaks käivitamiseks peab pädev asutus omama kindlat teavet selle kohta, et kolmanda riigi kodanik on soovinud rahvusvahelist kaitset, ilma et oleks vaja, et selleks otstarbeks koostatud kirjalik dokument vastaks eelnevalt kindlaksmääratud vorminõuetele või et see sisaldaks täiendavat asjakohast teavet Dublini III määruses sätestatud kriteeriumide kohaldamiseks või koguni rahvusvahelise kaitse taotluse sisuliseks läbivaatamiseks. Samuti puudub menetluse selles staadiumis vajadus, et isiklik vestlus oleks juba toimunud.
89 Seda hinnangut toetavad määruse nr 343/2003 – mille artikli 4 lõige 2 võeti ilma sisulise muudatuseta üle Dublini III määruse artikli 20 lõikesse 2 – vastuvõtmist ettevalmistavad materjalid.
90 Määruse nr 343/2003 vastuvõtmisele eelnenud komisjoni ettepaneku seletuskirjast [KOM(2001) 447 lõplik] ilmneb esiteks, et varjupaigataotlus tuleb lugeda reaalselt esitatuks alates hetkest, mil varjupaigataotleja kavatsus on pädevale asutusele teatavaks tehtud, ning teiseks, et selle määruse artikli 4 lõige 2 on pärit 15. juuni 1990. aasta Dublini konventsiooni artikli 18 kohaselt loodud komitee 9. septembri 1997. aasta otsuse nr 1/97 konventsiooni rakendussätete kohta (EÜT 1997, L 281, lk 1) artiklist 2. See viimane säte nägi aga oma lõikes 1 ette, et varjupaigataotlus loetakse esitatuks „alates hetkest, mil sellekohane kirjalik ülestähendus – olenevalt olukorrast kas varjupaigataotleja esitatud vorm või asutuste koostatud protokoll – on laekunud asjaomase liikmesriigi pädevale asutusele“.
91 Kolmandaks oleks rahvusvahelise kaitse taotlejale antud mõnede oluliste tagatiste tõhusus piiratud, kui sellise kirjaliku dokumendi saamine, nagu on vaidluse all põhikohtuasjas, ei oleks piisav kinnitus rahvusvahelise kaitse taotluse esitamisest.
92 Sellise tõlgenduse andmine tooks kaasa mitte üksnes niisuguste meetmete võtmisega viivitamise, mis aitaks saatjata alaealise tema pereliikmetega kokku viia, vaid see pikendaks ka rahvusvahelise kaitse taotleja kinnipidamise kestust, kuna kinnipidamise maksimaalset pikkust, mis võib eelneda vastuvõtmispalve esitamisele, arvutatakse Dublini III määruse artikli 28 lõike 3 alusel alates rahvusvahelise kaitse taotluse esitamisest.
93 Neljandaks annab Dublini III määrus erilise rolli esimesele liikmesriigile, kellele rahvusvahelise kaitse taotlus esitati. Nii on see liikmesriik määruse artikli 20 lõike 5 alusel põhimõtteliselt kohustatud teises liikmesriigis viibiva taotleja tagasi võtma seni kuni vastutava liikmesriigi määramise menetlus pole lõpetatud. Samuti tuleneb selle määruse artikli 3 lõikest 2, et kui käesolevas määruses loetletud kriteeriumide põhjal ei saa vastutavat liikmesriiki määrata, vastutab taotluse läbivaatamise eest esimene liikmesriik, kellele rahvusvahelise kaitse taotlus esitati.
94 Eelkõige selleks, et tagada nende sätete tegelik kohaldamine, näeb Eurodaci määruse artikli 9 lõige 1 ette, et kõigi rahvusvahelise kaitse taotlejate sõrmejäljed tuleb reeglina edastada Eurodac-süsteemi hiljemalt 72 tunni jooksul pärast Dublini III määruse artikli 20 lõikes 2 määratletud rahvusvahelise kaitse taotluse esitamist.
95 Kui neid asjaolusid arvestades asuda seisukohale, et selline dokument, nagu on vaidluse all põhikohtuasjas, ei ole „protokoll“ eelnimetatud sätte tähenduses, siis võimaldaks see praktikas kolmandate riikide kodanikel lahkuda liikmesriigist, kus nad palusid rahvusvahelist kaitset ja paluda seda kaitset uuesti teises liikmesriigis, ilma et neid saaks sel põhjusel üle anda esimesele liikmesriigile ja isegi ilma, et Eurodac-süsteemist oleks võimalik leida jälgi nende esialgse kavatsuse kohta. Selline olukord võiks tõsiselt kahjustada Dublini süsteemi toimimist, tehes küsitavaks erilise seisundi, mille Dublini III määrus annab esimesele liikmesriigile, kellele rahvusvahelise kaitse taotlus esitati.
96 Viiendaks on sellise dokumendi, nagu on vaidluse all põhikohtuasjas, käsitlemine „protokollina“ Dublini III määruse artikli 20 lõike 2 tähenduses kooskõlas selle määruse põhjenduses 5 mainitud rahvusvahelise kaitse taotluste kiire menetlemise eesmärgiga, kuna selline tõlgendus tagab, et vastutava liikmesriigi määramise menetlus algab niipea kui võimalik, ilma et peaks viivitama formaalsuse täitmisega, mis ei ole menetluse läbiviimiseks vajalik. Seda eesmärki hoopis nõrgestaks olukord, kus menetluse alguskuupäev sõltuks üksnes pädeva asutuse valikust, näiteks vastuvõtuaja määramisest isikliku vestluse läbiviimiseks.
97 Kõigi neid asjaolusid arvestades tuleb sellist kirjalikku dokumenti nagu põhikohtuasjas, mille koostas ametiasutus ja mis tõendab, et kolmanda riigi kodanik on palunud rahvusvahelist kaitset, lugeda protokolliks Dublini III määruse artikli 20 lõike 2 tähenduses.
98 Arvestades selle sätte osatähtsust nimetatud määrusega loodud süsteemis ning viimase eesmärki, nagu need nähtuvad eeltoodud kaalutlustest, tuleb sellise dokumendi põhisisu edastamist pädevale asutusele lugeda selle dokumendi originaali või koopia edastamiseks. Sellest edastamisest seega piisab, et lugeda rahvusvahelise kaitse taotlus esitatuks.
99 Seda järeldust ei sea kahtluse alla Saksamaa ja Ühendkuningriigi valitsuste ning komisjoni esitatud argument, mille kohaselt tuleb ennekõike arvesse võtta „menetluste“ direktiivi artiklist 6 tulenevat erinevust rahvusvahelise kaitse taotluse „esitamise“ (présentation) ja „esitamise“ (introduction) vahel.
100 Nimelt, pidamata vajalikuks täpsustada käesolevas asjas selle erinevuse ulatust, tuleb siinkohal esmalt tõdeda, et erinevates Euroopa ühtset varjupaigasüsteemi käsitlevates aktides kasutatud sõnastuse analüüs ei oma määravat tähtsust. Nii viitab Dublini III määruse artikli 18 lõige 1 erinevates keeleversioonides rahvusvahelise kaitse taotluse esitamisele, kasutades vahet tegemata kord présentation,kord introduction, samas kui teistes keeleversioonides kasutatakse taotluse esitamise tähistamiseks läbivalt vastena kas présentation või introduction. Samuti kasutab direktiiv 2013/33 neid termineid artikli 6, lõike 1, artikli 14 lõike 2 ja artikli 17 lõike 1 erinevates keeleversioonides väga erinevalt.
101 Teiseks, kuigi „menetluste“ direktiivi artikli 6 lõige 4 ja Dublini III määruse artikli 20 lõige 2 on paljuski sarnased, ei saa eitada, et need sätted erinevad üksteisest eelkõige selle poolest, et esimene neist näeb ette, et ametiasutuste poolt koostatud dokument omab tähtsust üksnes siis, kui see on ette nähtud siseriikliku õigusega. Lisaks on „menetluste“ direktiivi artikli 6 lõige 4 esitatud kui erand artikli 6 lõikes 3 sätestatud reeglist, kuid Dublini III määruses samalaadne reegel puudub.
102 Lõpuks tuleb lisada, et „menetluste“ direktiivi artikli 6 lõige 4 ja Dublini III määruse artikli 20 lõige 2 käsitlevad kahte erinevat menetlust, mida iseloomustavad neile omased nõuded ja millele kohaldub eelkõige tähtaegade osas erinev kord, nagu näeb ette „menetluste“ direktiivi artikli 31 lõige 3.
103 Eelnevaid kaalutlusi arvesse võttes tuleb viiendale küsimusele vastata, et Dublini III määruse artikli 20 lõiget 2 tuleb tõlgendada selliselt, et rahvusvahelise kaitse taotlus loetakse esitatuks siis, kui kirjalik dokument, mille koostas ametiasutus ja mis tõendab, et kolmanda riigi kodanik on soovinud rahvusvahelist kaitset, laekub sellest määrusest tulenevate kohustuste täitmise eest vastutavale asutusele ja olenevalt olukorrast ka siis, kui nimetatud asutusele laekub ainult selle dokumendi põhisisu, kuid mitte dokument ise või selle dokumendi koopia.
Kolmas, kuues, seitsmes ja kaheksas küsimus
104 Võttes arvesse teistele küsimustele antud vastuseid, ei ole kolmandale, kuuendale, seitsmendale ja kaheksandale küsimusele vaja vastata.
105 Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
1. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määruse (EL) nr 604/2013, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku esitatud rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest, artikli 27 lõiget 1 koostoimes selle määruse põhjendusega 19 tuleb tõlgendada selliselt, et rahvusvahelise kaitse taotleja võib oma kaebuses tema kohta tehtud üleandmisotsuse vaidlustamiseks tugineda selle määruse artikli 21 lõikes 1 sätestatud tähtaja aegumisele, ja seda isegi juhul, kui vastuvõtmispalve saajaks olev liikmesriik on valmis teda vastu võtma.
2. Määruse nr 604/2013 artikli 21 lõiget 1 tuleb tõlgendada selliselt, et vastuvõtmispalvet ei saa nõuetekohaselt esitada pärast kolme kuu möödumist alates rahvusvahelise kaitse taotluse esitamisest, isegi kui see palve esitatakse vähem kui kahe kuu jooksul alates Eurodac kokkulangevuse saamisest selle sätte tähenduses.
3. Määruse nr 604/2013 artikli 20 lõiget 2 tuleb tõlgendada selliselt, et rahvusvahelise kaitse taotlus loetakse esitatuks siis, kui kirjalik dokument, mille koostas ametiasutus ja mis tõendab, et kolmanda riigi kodanik on soovinud rahvusvahelist kaitset, laekub sellest määrusest tulenevate kohustuste täitmise eest vastutavale asutusele ja olenevalt olukorrast ka siis, kui nimetatud asutusele laekub ainult selle dokumendi põhisisu, kuid mitte dokument ise või selle dokumendi koopia.

matches:
§ 23
kohus
Kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus