text:
Protokoll Andres Undi nõudest perenaise Mari Jaaks
Tuli tuli s sg.nom. eesti ette ette s_nimi sg.nom. eesti Andres Andres s_nimi sg.nom. eesti Unt Unt s_nimi sg.nom. eesti ning ning konj eesti kaebas kaebama v pers.ind.ipf.sg.3. eesti siin siin adv eesti kohto kohus s sg.gen. eesti ees ees adp eesti , kirjavahemärk et et konj eesti tema tema pron sg.gen. eesti endine endine adj sg.nom. eesti leiva leib s sg.gen. eesti perenaene eesti Mari Mari s_nimi sg.nom. eesti Jaakson Jaakson s_nimi sg.nom. eesti 8 8 number rubla rubla s sg.gen. eesti palk palk s sg.nom. eesti raha raha s sg.nom. eesti temal tema pron sg.ad. eesti võlgo võlgu adv eesti olevad olev adj pl.nom. eesti jäänud jääma v nud. eesti ja ja konj eesti nüüd nüüd adv eesti tema tema pron sg.gen. eesti enese ise pron sg.gen. eesti nõudmise nõudmine s sg.gen. eesti peale peale adp eesti enam enam adv eesti ära ära v eesti ei ei modadv eesti maksvad maksev adj pl.nom. eesti ning ning konj eesti selle see pron sg.gen. eesti üle üle adp eesti kohto kohus s sg.gen. eesti seletust seletus s sg.part. eesti ja ja konj eesti abi abi s sg.part. eesti palub paluma v pers.ind.pr.sg.3. eesti et et konj eesti tema tema pron sg.gen. eesti oma oma pron sg.gen. eesti palk palk s sg.nom. eesti kätte kätte adp eesti saaks saama v pers.knd.pr. eesti . kirjavahemärk
Mari Mari s_nimi sg.nom. eesti Jaakson Jaakson s_nimi sg.nom. eesti oma oma pron sg.gen. eesti kaemehega kae_mees s sg.kom. eesti K. K. lüh. eesti Juder Juder s_nimi sg.nom. eesti ees ees adv eesti , kirjavahemärk ning ning konj eesti andis andma v pers.ind.ipf.sg.3. eesti siin siin adv eesti üles üles adv eesti , kirjavahemärk et et konj eesti temal tema pron sg.ad. eesti kaebaja kaebaja s sg.gen. eesti palka palk s sg.part. eesti aga aga konj eesti üle üle adv eesti ültse eesti 6 6 number rubla rubla s sg.part. eesti kinni kinni adv eesti hoidnud hoidma v nud. eesti et et konj eesti temal tema pron sg.ad. eesti ka ka adv eesti rohkem rohkem adv eesti enam enam adv eesti sees sees adv eesti ei ei modadv eesti olnud olema v nud.neg. eesti , kirjavahemärk ja ja konj eesti nimelt nimelt adv eesti selle see pron sg.gen. eesti pärast pärast adp eesti et et konj eesti ta tema pron sg.nom. eesti temal tema pron sg.ad. eesti keige kõige adv eesti pakemal eesti töö töö s sg.gen. eesti aial aed s sg.ad. eesti 5 5 number nädalt nädal s sg.part. eesti aega aeg s sg.part. eesti ära ära v eesti viitnud viitma v nud.neg. eesti , kirjavahemärk ja ja konj eesti selle see pron sg.gen. eesti üle üle adp eesti nüüd nüüd adv eesti ka ka adv eesti enesele ise pron sg.all. eesti kahjo kahju s sg.gen. eesti tasumist tasumine s sg.part. eesti ja ja konj eesti kohto kohus s sg.gen. eesti otsust otsus s sg.part. eesti palub paluma v pers.ind.pr.sg.3. eesti . kirjavahemärk
Kaebaja kaebaja s sg.nom. eesti nimetas nimetama v pers.ind.ipf.sg.3. eesti selle see pron sg.gen. eesti peale peale adp eesti , kirjavahemärk et et konj eesti tema tema pron sg.nom. eesti küll küll adv eesti 5 5 number nädalt nädal s sg.part. eesti haige haige adj sg.nom. eesti olnud olema v nud. eesti , kirjavahemärk selle see pron sg.gen. eesti eest eest adp eesti aga aga konj eesti midagi miski pron sg.part. eesti maksa maks s sg.part. eesti ei ei modadv eesti arva arvama v pers.imp.pr.sg.2.neg. eesti olevad olev adj pl.nom. eesti , kirjavahemärk ja ja konj eesti tema tema pron sg.gen. eesti palk palk s sg.nom. eesti raha raha s sg.part. eesti olla olema v inf. eesti 6 6 number rubla rubla s sg.part. eesti sulla sulla adv eesti raha raha s sg.part. eesti ja ja konj eesti 3 3 number rubla rubla s sg.part. eesti pastla pastel s sg.gen. eesti raha raha s sg.part. eesti saada saama v inf. eesti jäänud jääma v nud. eesti , kirjavahemärk kelle kes pron sg.gen. eesti üle üle adp eesti Moritz Moritz s_nimi sg.nom. eesti Limeon Limeon s_nimi sg.nom. eesti tunnistust tunnistus s sg.part. eesti anda andma v inf. eesti voivad eesti . kirjavahemärk
M. M. lüh. eesti Jaakson Jaakson s_nimi sg.nom. eesti nimetas nimetama v pers.ind.ipf.sg.3. eesti et et konj eesti tema tema pron sg.gen. eesti pastla pastel s sg.gen. eesti rahast raha s sg.el. eesti midagi miski pron sg.part. eesti ei ei modadv eesti teadvad teadev adj pl.nom. eesti . kirjavahemärk
Moritz Moritz s_nimi sg.nom. eesti Limeon Limeon s_nimi sg.nom. eesti sai saama v pers.ind.ipf.sg.3. eesti selle see pron sg.gen. eesti peale peale adp eesti ette ette s_nimi sg.nom. eesti tellitud tellima v tud. eesti , kirjavahemärk ning ning konj eesti andis andma v pers.ind.ipf.sg.3. eesti siin siin adv eesti üles üles adv eesti , kirjavahemärk et et konj eesti kaebajal kaebaja s sg.ad. eesti küll küll adv eesti pastla pastel s sg.gen. eesti raha raha s sg.gen. eesti kaubelt eesti olnud olema v nud. eesti ja ja konj eesti nimelt nimelt adv eesti 150 150 number kop kop lüh. eesti . kirjavahemärk
Kohto kohus s sg.gen. eesti nõudmise nõudmine s sg.gen. eesti peale peale adp eesti ei ei modadv eesti olnud olema v nud.neg. eesti kohto kohus s sg.gen. eesti käiatel käija s pl.ad. eesti enam enam adv eesti midagi miski pron sg.part. eesti selle see pron sg.gen. eesti asja asi s sg.gen. eesti seletuse seletus s sg.gen. eesti tarvis tarvis adp eesti siia siia adv eesti üles üles adv eesti anda andma v inf. eesti , kirjavahemärk ning ning konj eesti ei ei modadv eesti olnud olema v nud.neg. eesti neil tema pron pl.ad. eesti ka ka adv eesti selle see pron sg.gen. eesti tunnistuse tunnistus s sg.gen. eesti vasto vastu adp eesti midagid miski pron sg.part. eesti ütlemist ütlemine s sg.part. eesti , kirjavahemärk ja ja konj eesti said saama v pers.ind.ipf.pl.3. eesti selle see pron sg.gen. eesti peale peale adp eesti kohto kohus s sg.gen. eesti käid käima v eesti siit siit adv eesti välja välja adv eesti minna minema v inf. eesti lastud laskma v tud. eesti , kirjavahemärk ning ning konj eesti ühendasid ühendama v pers.ind.ipf.pl.3. eesti endid ise pron pl.part. eesti keik kõik pron pl.nom. eesti selle see pron sg.gen. eesti kohto kohus s sg.gen. eesti koos koos adv eesti olevad olev adj pl.nom. eesti liikmed liige s pl.nom. eesti talor eesti . kirjavahemärk
s s lüh. eesti . kirjavahemärk r r lüh. eesti . kirjavahemärk
§ § lüh. eesti 379 379 number põhjuses põhjus s sg.in. eesti selle see pron sg.gen. eesti otsuse otsus s sg.gen. eesti andmisele andmine s sg.all. eesti : kirjavahemärk """" kirjavahemärk et et konj eesti kaebaja kaebaja s sg.nom. eesti Andres Andres s_nimi sg.nom. eesti Unti Unti s_nimi sg.nom. eesti nõudmine nõudmine s sg.nom. eesti Mari Mari s_nimi sg.nom. eesti Jaaksoni Jaakson s_nimi sg.gen. eesti vasto vastu adp eesti , kirjavahemärk aiguse eesti aia aed s sg.gen. eesti teenistuse teenistus s sg.gen. eesti palga palk s sg.gen. eesti pärast pärast adp eesti , kirjavahemärk mis mis pron sg.nom. eesti tunnistuse tunnistus s sg.gen. eesti tõendamise tõendamine s sg.gen. eesti läbi läbi adp eesti aga aga konj eesti ühes üks pron sg.in. eesti pastla pastel s sg.gen. eesti rahaga raha s sg.kom. eesti 7 7 number rubla rubla s sg.part. eesti 50 50 number kop kop lüh. eesti on olema v pers.ind.pr.pl.3. eesti , kirjavahemärk kaebatu kaevama v tud. eesti ja ja konj eesti vasto vastu adp eesti kaebaja kaebaja s sg.gen. eesti Mari Mari s_nimi sg.nom. eesti Jaaksoni Jaakson s_nimi sg.gen. eesti 5 5 number nädali eesti aia aed s sg.gen. eesti kahjo kahju s sg.gen. eesti tasumiseks tasumine s sg.tr. eesti , kirjavahemärk kelle kes pron sg.gen. eesti aia aed s sg.gen. eesti sees sees adp eesti 30 30 number argipäeva argi_päev s sg.part. eesti on olema v pers.ind.pr.pl.3. eesti ja ja konj eesti 30 30 number kop kop lüh. eesti päevas päev s sg.in. eesti arvata arvama v inf. eesti oleks olema v pers.knd.pr. eesti , kirjavahemärk ning ning konj eesti peale peale adp eesti selle see pron sg.gen. eesti veel veel adv eesti kaebaja kaebaja s sg.gen. eesti need see pron pl.nom. eesti puudus puudus s sg.nom. eesti tulevad tulema v pers.ind.pr.pl.3. eesti 150 150 number kop kop lüh. eesti kahjo kahju s sg.gen. eesti tasumist tasumine s sg.part. eesti omast oma pron sg.el. eesti käest käsi s sg.el. eesti Mari Mari s_nimi sg.nom. eesti Jaaksonil Jaak s_nimi sg.ad. eesti 8 8 number päeva päev s sg.part. eesti aia aed s sg.gen. eesti sees sees adp eesti ära ära v eesti maksaks maksma v pers.knd.pr.neg. eesti ".""" kirjavahemärk
See see pron sg.nom. eesti otsus otsus s sg.nom. eesti sai saama v pers.ind.ipf.sg.3. eesti kohto kohus s sg.gen. eesti käiatel käija s pl.ad. eesti kohe kohe adv eesti avaldeletud avaldama v tud. eesti , kirjavahemärk ja ja konj eesti andis andma v pers.ind.ipf.sg.3. eesti Andres Andres s_nimi sg.nom. eesti Unt Unt s_nimi sg.nom. eesti siin siin adv eesti üles üles adv eesti , kirjavahemärk et et konj eesti tema tema pron sg.gen. eesti selle see pron sg.gen. eesti mõistusega mõistus s sg.kom. eesti rahul rahul adv eesti ei ei modadv eesti ole olema v pers.imp.pr.sg.2.neg. eesti ja ja konj eesti suuremad suurem adj pl.nom. eesti kohut kohus s sg.part. eesti palub paluma v pers.ind.pr.sg.3. eesti käia käima v inf. eesti . kirjavahemärk
Sai saa s_nimi pers.ind.ipf.sg.3. eesti mõistetud mõistma v tud. eesti , kirjavahemärk Andres Andres s_nimi sg.nom. eesti Until Until s_nimi sg.nom. eesti apelatsiooni eesti anda andma v inf. eesti , kirjavahemärk ning ning konj eesti eel eel adp eesti seisvad seisev adj pl.nom. eesti , kirjavahemärk asja asi s sg.part. eesti nenda nõnda adv eesti kui kui konj eesti sündinud sündima v nud. eesti , kirjavahemärk kirja kiri s sg.ill. eesti panna panema v inf. eesti . kirjavahemärk

matches: kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus


Narva-Jõesuu linna eelarve koostamise, vastuvõtmise, täitmise ja aruandluse korra (kinnitatud Narva-Jõesuu Linnavolikogu 28.09.2011.a määrusega nr 59) muutmine – Riigi Teataja
Narva-Jõesuu linna eelarve koostamise, vastuvõtmise, täitmise ja aruandluse korra (kinnitatud Narva-Jõesuu Linnavolikogu 28.09.2011.a määrusega nr 59) muutmine
RT IV, 14.05.2013, 1
Vastu võetud 24.04.2013 nr 95
Määrus kehtestatakse Kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lg 1 ja Kohaliku omavalitsuse üksuse finantsjuhtimise seaduse alusel.
§ 1. Muuta Narva-Jõesuu linna eelarve koostamise, vastuvõtmise, täitmise ja aruandluse korra § 11 lg 1 ja sõnastada uues redaktsioonis: “(1) Põhitegevuse tulemi lubatav väärtus aruandeaasta lõpu seisuga on null või positiivne. Kui põhitegevuse tulem on kavandatud vastavalt käesoleva korra §21 lõikele 31, siis võib see olla aruandeaasta lõpu seisuga negatiivne eelarves kavandatud ulatuses”.
§ 2. Muuta Narva-Jõesuu linna eelarve koostamise, vastuvõtmise, täitmise ja aruandluse korra § 12 lg 1 p 5 ja sõnastada uues redaktsioonis: “5) saadud toetuste tagasimakse kohustused”.
§ 3. Täiendada Narva-Jõesuu linna eelarve koostamise, vastuvõtmise, täitmise ja aruandluse korra § 12 lg 1 punktidega 51 ja 52 järgmises redaktsioonis: “51) toetuseks saadud ettemaksed; 52) toetuste andmise kohustused”.
§ 4. Tunnistada kehtetuks Narva-Jõesuu linna eelarve koostamise, vastuvõtmise, täitmise ja aruandluse korra § 18 lg 5 p 3.
§ 5. Täiendada Narva-Jõesuu linna eelarve koostamise, vastuvõtmise, täitmise ja aruandluse korra § 20 lõigetega 4 ja 5 järgmises redaktsioonis: “(4) Linnavalitsusel on õigus ajutiselt piirata eelarves ettenähtud väljaminekute (sh põhitegevuse kulude) tegemist. Linnavalitsus teavitab väljaminekute piiramisest Linnavolikogu”. “(5) Põhitegevuse kulude ja investeerimistegevuse eelarveosade täitmisel võib üht täita samas mahus rohkem, kui teine eelarveosa jääb täitmata, kui see on põhjustatud hangete korraldamise järel selgunud tingimustest, mille tõttu planeeritud tehing klassifitseeritakse eelarve täitmisel tulenevalt põhivara arvelevõtmise reeglitest teisiti, kui eelarves oli ettenähtud”.
§ 6. Muuta Narva-Jõesuu linna eelarve koostamise, vastuvõtmise, täitmise ja aruandluse korra § 21 lg 3 ja sõnastada uues redaktsioonis: “(3) Linnavalitsus esitab andmed eelarvestrateegia kohta eelarveaastale eelneva aasta 30. oktoobriks”.
§ 7. Täiendada Narva-Jõesuu linna eelarve koostamise, vastuvõtmise, täitmise ja aruandluse korra § 21 lõikega 31 järgmises redaktsioonis: “(31) Eelarvestrateegia perioodil võib kahel mittejärjestikusel aastal kavandada kohaliku omavalitsuse üksuse põhitegevuse tulemit lubatavast väärtusest väiksemana. Sellisel juhul peab eelarvestrateegiaga hõlmatud aastate põhitegevuse tulemite summa olema null või positiivne”.
§ 8. Määrus jõustub kolmandal päeval pärast avalikustamist.
Inge Muškina


text:
Blogi - Isikute keskkonnaalased õigused ilma kohtuliku kaitseta? - Eesti Advokatuur
Isikute keskkonnaalased õigused ilma kohtuliku kaitseta?
11. juuni 2015 10:33
Indrek Kukk, Maria Mägi Advokaadibüroo vandeadvokaat, partner
Möödunud aastal jõustus ilma suurema kärata keskkonnaseadustiku üldosa seadus. Tegemist on vaieldamatult ühe olulisema keskkonnaõigusaktiga sellel kümnendil, kuivõrd esmakordselt sätestatakse ühes õigusaktis keskkonnakaitse üldpõhimõtted ja avatakse lühidalt nende sisu, sätestatakse keskkonnaalased põhikohustused ja –õigused. Millised on nende õiguste teostamise raamid ning kuidas on isikutel võimalik astuda samme oma keskkonnaalaste õiguste kaitseks, kirjutab vandeadvokaat Indrek Kukk.
Seadustiku seletuskirja kohaselt on seadustiku koostamisel ja eesmärkide püstitamisel ühendatud inimkeskne ja ökokeskne lähenemine. Täpsemalt – keskkonda kaitstakse selleks, et tagada inimestele nende tervise- ja heaoluvajadustele vastav keskkond. Keskkonnaalastele õigustele on seadustikus pühendatud terve peatükk. Näiteks: Igaühel on õigus tervise ja heaoluvajadustele vastavale keskkonnale, millega tal on oluline puutumus; igaühel on õigus küsida keskkonnaalast teavet; igaühel on õigus osaleda olulise keskkonnamõjuga otsuse tegemisel; igaühel on juurdepääs õiguskaitsele keskkonnasjades. Käsitlen järgnevalt just viimast, kuivõrd ilma juurdepääsuta õiguskaitsele jääks eelkirjeldatud õiguste teostamine poolikuks.
Keskkonnaalaste otsuste vaidlustamine eeldab isiku subjektiivsete õiguste rikkumist
Keskkonnaalaste otsuste ring on võrdlemisi lai, alates üksikutest keskkonnalubadest (nt jäätmete käitlemine, maavarade kaevandamine) ning lõpetades suurte arendusprojektiga, nagu sadamate, teede, torujuhtmete või tootmishoonete rajamine. Need on tegevused, mis ühel või teisel moel ühiskonna liikmeid mõjutavad ning pahatihti on konkreetse tegevuse tagajärjed sellised, millega me kuidagi leppida ei saa. Kuigi seadus annab laialdased võimalused keskkonnaotsuste langetamisel kaasa rääkida, võib see praktikas jääda formaalsuseks, mis otsustamise protsessis tegelikku kaalu ei oma. Nii ei jää tihti muud üle, kui oma õiguste kaitseks kohtusse pöörduda.
Riigikohus langetas hiljuti kohtuotsuse, milles selgitas keskkonnaasjades kohtusse pöördumise, s.o kaebeõiguse, korda ning seda mh uue keskkonnaseadustiku üldosa seaduse valguses. Kohus märkis, et keskkonnasjades kohtusse pöördumise õigus ei erine üldisest kaebeõiguse regulatsioonist, mille kohaselt tekib õigus kohtulikule kaitsele isiku subjektiivsete õiguste rikkumise korral. Selliseks õiguseks on ka seadustikus märgitud igaühe õigus tervise- ja heaoluvajadustele vastavale keskkonnale.
Riigikohtu otsuse kohaselt peab isik, kes soovib nimetatud alusel keskkonnaotsust vaidlustada, näitama esmalt ära, et tal on vaidlustatud keskkonnaotsusega oluline puutumus ning teiseks põhjendama, miks vaidlustatud otsus rikub tema õigust tervise- ja heaoluvajadustele vastavale keskkonnale.
Seadustiku kohaselt on nn puutumus isikul, kes tihti viibib mõjutatud keskkonnas, kasutab sagedasti mõjutatud loodusvara või kellel on muu eriline seos ümbritseva keskkonnaga. Seega annab seadustik loetelu nendest juhtumitest, mille puhul on isikul puutumus olemas, samas jätab sisustamata, mis on nende tingimuste täitmise eeldus. Olgu rõhutatud, et keskkonna enda mõistet ei ole seadustikus avatud (seletuskirja kohaselt peetakse keskkonna all silmas eelkõige keskkonnaelemente, nagu õhk, pinnas ja vesi, samuti looduskeskkond). Sellest tulenevalt tekib õigustatult küsimus, kui tihti on tihti, kui sage on sage ning mis asi on eriline seos. Kui isik viibib nt kord aastas maakodus, mis asub ühtlasi vaidlustatud keskkonnaotsusega mõjutatud piirkonnas, ning seda terve kuu jooksul, kas sellisel juhul viibib isik keskkonnas tihti? Või mis on isiku muu eriline seos ümbritseva keskkonnaga? Kas selleks võib olla nt asjaolu, et mõjutatud keskkonnas asub kaebaja esivanemate sünnikoht, või nt on tegemist kaebaja jaoks aastate jooksul väljakujunenud kalastuskohaga? Nendele küsimustele seadustik vastust ei anna. Kohtusse pöördumisel tuleb aga kõiki neid asjaolusid tõendada. See on aga problemaatiline, sest isikud reeglina ei dokumenteeri oma seost ümbritseva elukeskkonnaga.
Samas on ka keskkonna vastavust isiku tervise- ja heaoluvajadustele raske määratleda. Lihtsam on see juhul, kui kehtestatud on konkreetsed piirmäärad (näiteks on sellised piirmäärad kehtestatud saastele ja mürale), teisalt ei ole kõik keskkonnahäiringud arvudes mõõdetavad (nt mereranna, metsa hävimine). Lisaks on keskkonnaotsuste üks iseloomulik joon ka nende teatav ebakindlus, mis olulise keskkonnamõjuga tegevuste puhul sõltub peaasjalikult läbiviidud uuringute põhjalikkusest. Viimasest sõltub omakorda see, milline hinnang antakse kavandatud tegevuse eeldatavate mõjude ulatusele. Kui isik soovib puudulikult või ühepoolselt läbiviidud menetluse või keskkonnauuringu tulemusel antud keskkonnaotsust vaidlustada, tuleks oma õiguste rikkumise tõendamiseks ühtlasi ümber lükata ka keskkonnauuringu tulemused. See tähendaks paremal juhul keskkonnauuringu kvaliteedi hindamise analüüsi, halvemal juhul eraldiseisva keskkonnauuringu tellimist.
Tegemist on olulise muudatusega, kuivõrd varasemas kohtupraktikas aktsepteeriti keskkonnaasjades kohtusse pöördumise alusena ka lihtsalt isiku puutumust vaidlustatud haldusaktiga. Tõsi, sedagi peamiselt teoreetilisel tasandil. Näitena jäi kaebus rahuldamata ka viidatud kohtuasjas Riigikohtus, kus kaebuse esitajaks oli kalur ja kohalik elanik, kes leidis, et kaevandamisloa väljastamisel meres liiva kaevandamiseks on negatiivsed mõjud nii lahe kalavarudele kui ka rannajoonele. Riigikohus leidis, et pelgalt paikkonnas elamise või ressursi kasutamisest kaebeõiguse tekkeks ei piisa. Kohus tugines läbiviidud uuringutele (mille tulemused oli kaebuse esitaja mh kahtluse alla seadnud) ning leidis, et vaidlustatud maavara kaevandamise loa alusel toimuval tegevusel ei ole olulist ja reaalset mõju kaebaja huvidele ning seega ei ole täidetud ka eeldused kaebeõiguse omandamiseks nn puutumuse alusel. Seega tõmmati kaebajal „vaip jalge alt“ veel enne, kui kohus oleks saanud hakata sisuliselt kontrollima kaevandmisloa ja selle väljaandmisele eelnenud menetluse õiguspärasust ja seda, kas kaevandamisest lähtuvad mõjud vastavad ka tegelikkuses läbiviidud uuringute tulemustele. Sellisele tulemusele jõuti pärast neli ja pool aastat kestnud vaidlusi erinevates kohtuastmetes.
On küsitav, kas sedavõrd rangete kriteeriumide seadmine on põhjendatud. Sisuliselt tähendab see üht – mida enam on keskkonnaotsuse andmisele eelnenud menetluses rikutud nõudeid (oluliste asjaolude väljaselgitamata jätmine, ettepanekute arvestamata jätmine), seda keerulisem on kaebajal pöörduda oma õiguste kaitseks kohtusse, kuivõrd puudulikult läbiviidud menetlusest tekkinud tühimikku tuleb asuda täitma kaebajal ning seda oma õiguste rikkumise tõendamise raames.
Just nimelt keskkonnaotsusest tuleneva kahjuliku tagajärje saabumise tõendamisest sõltub see, kas võimalik vaidlus kohtus annab isikule soovitud tulemuse või mitte. Veelgi enam – kas kohus asub kaebaja kaebust üleüldse sisuliselt läbi vaatama. Ka uue ebamäärase dimensiooni õigus tervise- ja heaoluvajadustele vastavale keskkonnale lisandumine ei tõota, et sellest kohtusse pöördumine mingil moel lihtsamaks muutuks. Juhul kui isik ei ole suutnud tõendada oma õiguste rikkumist, puudub kohtul vajadus hakata hindama ka vaidlustatud keskkonnaotsuse sisulist õiguspärasust.
Kohtusse pöördumine keskkonnaalaste õiguste teostamiseks ei või olla ülemäära koormav
Keskkonnaasjades puutumusest lähtuv kaebeõigus on kantud eelkõige eesmärgist kergendada isikutel kohtusse pöördumist, mitte seda raskendada. Kui pidada silmas seadustiku üht peamist eesmärki – keskkonnahäiringute vähendamine võimalikult suures ulatuses, et kaitsta keskkonda, inimese tervist, heaolu ja vara ning kultuuripärandit – siis eeldaks see isikute laiapõhist kaasamist, isikute arvamuse ärakuulamist ning ettepanekute rakendamist keskkonnaotsuste elluviimisel.
Eeltoodu saab olla sisuline üksnes juhul, kui isikutele on tagatud kohtusse pöördumise õigus, ilma et selle teostamine oleks ülemäära koormav. Paraku on kaebeõiguse käsitlus keskkonnaasjades muutunud sedavõrd keeruliseks, et valmistab peavalu ka kogenud juristidele. Olukorda ei tee lihtsamaks ka kohtud, kes selle asemel, et tegeleda keskkonnaotsuste sisulise õiguspärasuse kontrolliga, otsivad nüüd põhjusi, miks isikute pöördumisi mitte menetleda ning seeläbi hoiduda sisuliste hinnangute andmisest riigivõimu teostamise õiguspärasusele.
Kohtute seatud kõrged standardid kohtusse pöördumisele toovad ühtlasi kaasa selle, et vaidlus kohtusse pöördumise õiguse olemasolu üle võib kesta aastaid ning kujuneda mahukamaks, kui seda oleks põhivaidlus vaidlustatud haldusakti õiguspärasuse üle. See omakorda tähendab kõikidele osalistele kulusid. Arvestades valdkonna keerukust ja kohtute senist praktikat kaebeõiguse sisustamisel, jääksid kohtusse pöörduja õigused ilma asjatundliku õigusnõustamiseta tõenäoliselt kaitseta. Seda enam, et reeglina on vastaspoolel haldusorgan, kelle igapäevaseks tegevuseks on just keskkonnaküsimuste lahendamine. Juhul kui keskkonnaotsus on langetatud ühe konkreetse isiku huvides, tähendab see reeglina, et kohus kaasab menetlusse ka arendaja. See aga tõstatab järgmise olulise probleemi.
Kui haldusorgani puhul eeldatakse, et ta on võimeline kohtumenetluses osalema ilma välise õigusabita, siis arendaja puhul see üldjuhul ei kehti. Kui kaebajat ei saada kohtuvaidluses edu, tuleb kas osaliselt või täielikult hüvitada ka arendaja õigusabikulud. Seda ka juhul, kui kohtumenetluse piirdub kaebeõiguse kontrolliga. Isikute õiguste efektiivsele kohtulikule kaitsele keskkonnaasjades aitaks kaasa, kui kohtumenetlusega seonduvad kulud oleksid kaebajale minimaalsed, sõltumata kohtumenetluse tulemusest. See ajendaks nii arendajat kui ka keskkonnaotsuse langetajat kaasama puudutatud isikuid projekti menetlusse võimalikult varajases staadiumis, et seeläbi vältida ka kulukaid ja aeganõudvaid vaidlusi kohtus. Kahtlemata suurendaks see nii inimeste initsiatiivi keskkonnaküsimustes kaasa rääkida, keskkonnaotsuste kvaliteeti kui ka üleüldist dialoogi ühiskonnas.
Mõistagi ei saa ei saa kohtusse pöördumise õigus keskkonnaasjades olla piiramatu. Vastupidine tähendaks nn ukse avamist ilmselgelt põhjendamatutele ja ka pahatahtlikele kaebustele, mille tulemusena suureneks kohtute töökoormus ja tekiks oht kohtute töö kvaliteedi languseks. Küsimus on mõistliku tasakaalu leidmises, mis täna aga puudub. See on toonud omakorda kaasa olukorra, kus kohtute töökoormus kaebajale seatud rangete kriteeriumide tõttu pigem suureneb kui väheneb. Kodaniku poolt vaadatuna on peamine probleem aga selles, et praegune kohtupraktika keskkonnasjades manitseb ühiskonna liikmeid keskkonnaga toimuvat pigem passiivselt pealt vaatama kui aktiivselt osalema. Selle tagajärjeks on, et ühiskonna liikmete huve keskkonnaotsuste tegemisel vajalikul määral arvesse ei võeta.

matches: Riigikohus Kohus Riigikohus Kohus kohus kohus kohus


text:
Arvete ja algdokumentide tähtsus maksustamisel - Raamatupidaja
Arvete ja algdokumentide tähtsus maksustamisel
22. märts 2016 15:45
Foto: Tõnis Jakob
Arve ja algdokument on maksustamisel erakordselt olulised dokumendid, sest ebakorrektsed arved on tekitanud maksumaksjatele palju arusaamatusi ja ebameeldivusi.
Raamatupidamise seaduse (RPS) § 7 lg 1 märgib, et raamatupidamise algdokument on majandustehingu toimumist kinnitav tõend ning loetleb algdokumendi kohustuslikud andmed. Arve mõistet kasutatakse käibemaksuga maksustamisel ning käibemaksuseaduse (KMS) § 37 lg 7 loetleb arvele esitatavad nõuded ehk arve kohustuslikud rekvisiidid. Nii RPS-is toodud algdokumendi kui ka KMS-is toodud arve rekvisiidid langevad kokku, kuid KMS näeb arvele ette lisaks rida käibemaksuga seotud spetsiifilisi nõudeid.
Kreeditarve tähendus
Kasutatakse ka kreeditarve mõistet, kuid kreeditarvet ei ole RPS-is ega maksustamist puudutavates seadustes defineeritud. Kreeditarve kohta märgib KMS-i § 37 lg 4, et dokumenti, sealhulgas kreeditarvet, millega muudetakse algset arvet ja millel on viide sellele arvele, käsitatakse arvena.
Seega kreeditarve vorminõuete kohta mingit täpsemat selgitust seaduses toodud ei ole ning KMS-i § 37 lg 4 kohaselt peab kreeditarvel olema viide krediteeritavale arvele. Praktikas loetakse kreeditarveks varasemat arvet muutvat arvet, ent ainult juhul, kui varasema arve summasid vähendatakse.
Kui varasema müügiarve summat suurendatakse tagantjärele, peab müüja parandama varasema kuu käibedeklaratsiooni, kui aga esitatakse kreeditarve (st vähendati varasemat müügiarvet), siis parandatakse tehingut kreeditarve esitamise kuu käibedeklaratsioonil ning varasema kuu käibedeklaratsiooni ei parandata.
KMS-i § 29 lg 7 redaktsioon toob esile järgmist: kui kreeditarve esitatakse hiljem kauba või teenuse hinna vähendamise tõttu, siis kajastavad nii müüja kui ka ostja sellest tulenevad muudatused kreeditarve esitamise maksustamisperioodi kohta esitatavas käibedeklaratsioonis, kusjuures kreeditarvet võib esitada vaid selles viidatud konkreetse arve kohta.
Raamatupidamise algdokument ei pea olema ainult müügiarve, sest algdokument tuleks koostada ka sellisteks juhtudeks, kui pole tegemist müügiga, mistõttu algdokument on laiema sisuga kui arve, samas müügiarve/ostuarve on algdokument.
Lähtudes RPS-i §-s 7 toodud algdokumendi sõnastusest tuleks algdokument ehk arve esitada juba toimunud majandustehingu kohta ning kreeditarve peaks kajastama juba toimunud majandustehingu kohta varem esitatud arve korrigeerimist summade vähendamise suunas.
Ettemaksu eripärad
Praktikas väljastatakse arveid tihti ettemaksu saamiseks ehk tehingut (st kauba või teenuse üleandmist või ettemaksu saamist) ei ole veel toimunud, kuid tulevase tehingu kohta on väljastatud arve ning jääb mulje, nagu oleks tehing juba toimunud ja hiljem arvet tegeliku tehingu kohta enam ei esitata. Samuti on olnud juhtumeid, mispuhul ettemaksu saamisel ei taha müüja (st ettemaksu saaja) enam arvet müügitehingu kohta esitada ning teeb seda ainult tasumata osa kohta, mis tähendab, et ostjal ei olegi arvet ehk algdokumenti ostu kohta.
Seega, arve tuleb esitada juba toimunud majandustehingu kohta ning soovitav oleks arvel lisaks kajastada arvelduste osa ehk kui müüja on saanud ettemaksu, peaks müüja esitama üleantud kauba või teenuse kohta müügiarve tehingu kogu maksumuse kohta ja eristama arvel tasumata osa ehk kui palju on saadud ettemaksu ning kui palju tuleb veel tasuda eraldi välja tuues käibemaksu summa.
Sageli ei taheta arvel näidata müüja ja ostja nime, vaid kirjutatakse selle aseme saaja ja maksja, kuid raha saaja ja arve maksja ei pea olema müüja ega ostja. Võib aru saada, et müüja tahab esitada arve sellele isikule, kes talle arve tasub, kuid arvel tuleb igal juhul selgelt eristada ostja ja maksja, kui need ei ole sama isik, sest sisendkäibemaksu mahaarvamise õigus tekib ostjal ja mitte arve maksjal, kui maksja ei ole ostja.
KMS-i kohaselt ettemaksu taotlused käivet ei tekita, kuid tekitavad arusaamatusi raamatupidamises, sest hiljem tehingu toimumisel enam tegeliku tehingu kohta arvet ei taheta väljastada ehk ostjal puudub algdokument tegeliku ostutehingu kohta. Seetõttu oleks otstarbekas ettemaksu taotlused vormistada selliselt, et oleks selgelt aru saada, et see ei ole arve ning arve väljastatakse kas ettemaksu saamisel või kauba/teenuse üleandmisel.
Saadud ettemaksu kohta arve väljastamise kohustus tuleneb KMS-i §-i 37 lg-st 2, kus on märgitud, et kui käive tekib kauba või teenuse eest osalisel või täielikul makse laekumisel, tuleb arve väljastada seitsme kalendripäeva jooksul, arvates kauba või teenuse eest osalise või täieliku makse laekumise päevast.
Ettemaksu kättesaamist kinnitavat arvet tavalises raamatupidamises ei vajata, sest saadud ettemaks ei ole tulu ning tehtud ettemaks pole kulu. Raamatupidamises on kande aluseks raha laekumist tõendav dokument (nt pangaväljavõte või kassaorder), küll on aga ettemaksuarve vajalik maksuarvestuse jaoks. Ettemaksu tegijal on vaja saada ettemaksu saajalt väljastatud arve, sest ettemaksu tegija saab ettemaksus sisalduva käibemaksu maha arvata ainult seda tõendava arve alusel.
Arvetele esitatavad nõuded
KMS-i § 31 lg 1 sätestab, et teiselt maksukohustuslaselt kauba soetamise või teenuse saamise korral arvatakse sisendkäibemaks maha KMS-i §-is 37 sätestatud nõuete kohase arve alusel. Seega, kui kauba või teenuse ostjal ei ole korrektset arvet, siis sisendkäibemaks ei ole mahaarvatav.
Käibemaksu direktiivi 2006/112 artikli 218 kohaselt tuleb aktsepteerida nii paberil kui ka elektroonilisel kujul olevaid arveid, kusjuures direktiivi 2006/112 artikkel 219 märgib, et iga dokumenti või sõnumit, mis selge sõnaga ja ühemõtteliselt viitab esialgsele arvele ja muudab seda, käsitatakse arvena.
Seega arve ja kreeditarve võib esitada nii paberil kui ka elektrooniliselt ning kreeditarvet käsitletakse arvena, mille kohta kehtivad arve kohta käivad sätted eeldusel, et kreeditarvel on viide krediteeritavale arvele.
Raamatupidamise seaduses (RPS) loetletud algdokumendi rekvisiidid on samad, mis KMS-i § 37 lg-s 7 loetletud arve rekvisiidid, kusjuures KMS-i § 37 lg 7 on lisanud arvele spetsiifilisi käibemaksu jaoks olulisi rekvisiite.
RPS-i § 7 lg 1 märgib, et raamatupidamise algdokument on majandustehingu toimumist kinnitav tõend, millel peavad olema järgmised andmed:
1) dokumendi nimetus ja number; 2) koostamise kuupäev; 3) tehingu majanduslik sisu; 4) tehingu arvnäitajad (kogus, hind, summa); 5) tehingu osapoolte nimed; 6) tehingu osapoolte asu- või elukoha aadressid; 7) majandustehingut kirjendavat raamatupidamiskohustuslast esindava isiku allkiri (allkirjad), mis kinnitab (kinnitavad) majandustehingu toimumist; 8) vastava raamatupidamiskirjendi järjekorranumber.
RPS-i § 7 lg 4 märgib, et elektroonilisel kujul säilitatavaid algdokumente peab olema võimalik kirjalikult taasesitada.
KMS-i § 37 lg 7 sätestab, et arvele tuleb märkida: 1) arve järjekorranumber ja väljastamise kuupäev; 2) maksukohustuslase nimi, aadress, maksukohustuslasena registreerimise number; 3) kauba soetaja või teenuse saaja nimi ja aadress; 4) kauba soetaja või teenuse saaja maksukohustuslasena registreerimise number, kui tal on maksukohustus kauba soetamisel või teenuse saamisel; 5) kauba või teenuse nimetus või kirjeldus; 6) kauba kogus või teenuse maht; 7) kauba väljastamise või teenuse osutamise kuupäev või kauba või teenuse eest osalise või täieliku makse laekumise kuupäev, kui see on kindlaksmääratav ja erinev arve väljastamise kuupäevast; 8) kauba või teenuse hind ilma käibemaksuta ning allahindlus, kui see pole hinna sisse arvatud; 9) maksustatav summa käibemaksumäärade kaupa koos kohaldatavate käibemaksumääradega või maksuvaba käibe summa; 10) tasumisele kuuluv käibemaksusumma, välja arvatud seaduses sätestatud juhtudel. Käibemaksusumma märgitakse eurodes.
Eeltoodust nähtub, et nii raamatupidamise algdokumendil kui käibemaksu mõistes arvel peab olema toodud tehingu majanduslik sisu ja arvnäitajad.
TuMS-i § 51 lg 2 p 3 kohaselt on ettevõtlusega mitteseotud kulu väljamaksed, mille kohta maksumaksjal puudub raamatupidamist reguleerivates õigusaktides ettenähtud nõuetele vastav algdokument.
Kuigi TuMS-i § 51 lg 2 teeb viite algdokumendile, siis juhul kui ostja on käibemaksukohustuslane, peaks ta saama KMS-i § 37 lg 7 nõuetele vastava arve, sest arve täidab siis ka algdokumendi nõuet.
RPS-i § 7 lg 1 p 7 kohaselt ei pea müüja ostjale esitatavat arvet alla kirjutama, sest ostja esindaja kinnitab oma allkirjaga ostuarvel toodud tehingut.
Kohtupraktikast selgunud asjaolud
Pealtnäha tundub, et kui arve on esitatud ja seal on seaduses toodud rekvisiidid, siis arvest ei saaks tekkida erilisi arusaamatusi. Kohtupraktika on aga paljudel juhtudel selgitanud arvele esitatavaid nõuded ja viidanud tehingut tõendavatele muudele dokumentidele, kusjuures arvest üksi ei piisa tehingu tõendamiseks.
Tundub, et mõnel juhul on probleemiks see, et müüjad ei viitsi vormistada korrektseid arveid, sest paljudel juhtudel ei ole arvel näidatud kõiki nõutavaid rekvisiite ega kirjeldatud tehingu asjaolusid või ei ole viidatud tehingu muudele tõenditele (st tehingu majanduslik sisu ja arvnäitajad pole identifitseeritavad) ning siis on suurtes raskustes ostja, kes sai sellise ebakorrektse arve.
Tinglikult võiks arvega seotud maksuprobleemid jagada kaheks: 1) arvel puuduvad seaduses toodud kohustuslikud rekvisiidid, kuigi tehing on toimunud; 2) arve loetakse fiktiivseks, kuigi arve vorminõuded oleks nagu täidetud.
Fiktiivseks loetakse arved eelkõige seetõttu, et arvel toodud tehingut ei ole kas tegelikult toimunud või arvel näidatud müüja ei ole tegelik müüja.
Ei ole harva juhtumid, kus kohtunik on kohtuotsuses näiteks märkinud:
„Samas, kui tehingute toimumist tõendavad üksnes raamatupidamise algdokumendid (nt arved ja lepingud jms), kuid muud tõendid (nt isikute selgitused ja andmed erinevatest registritest jms) tehingute toimumise võimalikkust ei kinnita, siis üksnes vormistatud dokumentide olemasolu ei saa olla tehingute toimumise ümberlükkamatuks kinnituseks. Sellest tulebki vahetegemine sisulise ja formaalse tegelikkusele vastavuse vahel. Kui väljamakse aluseks oleva tehingu olemasolu ei leia tõendite kogumõjus tõendamist, siis ei ole vastava raamatupidamisdokumendi põhjal kantud kulutus ka nõuetekohaselt tõendatud ning on olemas alus maksu määramiseks.”
Seega on maksustamisel äärmiselt oluline, et arvel näidatud tehing oleks ka tegelikult toimunud seal toodud poolte vahel ning lisaks arvele oleks võimalik esitada muid tõendeid ja tehingu toimumist tõendavaid dokumente.
Tehingu asjaolude dokumenteerimise ja muude tõendite olemasolu kohta on Riigikohus 2013. aastal märkinud järgmist:
„Kolleegium nõustub sellega, et kuna dokumenteerimine ei ole õigusaktidest tulenevalt kohustuslik, ei saa maksukohustuslaselt nõuda ühegi konkreetse dokumendi koostamist lisaks raamatupidamise seaduse järgsetele algdokumentidele. Siiski tuleb möönda, et teenuse osutamise dokumenteerimata jätmise korral võtab maksukohustuslane endale riski, et hiljem ei õnnestu põhjendatud kahtluse tekkimisel teenuse saamist tõendada.”
Tehingu tõendamise kohta on Riigikohus 2014. aastal märkinud, et eeskätt ja enamasti tõendavad tehingu toimumist tõendid üleantud kauba või saadud teenuse kohta, tasumine müüja pangakontole, arve, tehingu kajastamine raamatupidamises ja maksuarvestuses ning (kontrollimisel) poolte kinnitused tehingu toimumise kohta.
Kohtulahendist nähtub, et arve on ainult üks võimalikest tõenditest tehingu toimumise kohta, ent kui korrektne arve puudub, siis toob see kaasa ebasoovitavad maksutagajärjed, olenemata sellest, et tehing on tegelikult tehtud.
KMS-i § 37 lg 7 p 5 märgib, et arvel peab olema kauba või teenuse nimetus või kirjeldus. Kohtupraktikast tulenevalt ainult teenuse üldnime märkimisest ei piisa, sest Riigikohus on märkinud, et maksustamisel peetakse silmas konkreetse, oluliste tunnuste abil identifitseeritava teenuse osutamist.
Näiteks märkis Riigikohus 2014. aastal järgmist:
„Arvetele majandustehingu sisuna märgitud „transporditeenused” ja „taastamistööd” ei kajasta konkreetset teenust, vaid abstraktselt ja umbmääraselt teenuse liiki. Seda etteheidet ei kõrvalda teenuste sidumine konkreetse ehitusobjektiga, sest teenuse sisu see ikkagi ei kirjelda. Arvele tuleks vähemalt märkida viide dokumendile, kus on toodud teenuse piisavalt üksikasjalik kirjeldus ja arvandmed.Teenuse kirjeldus on siis piisavalt üksikasjalik, kui sellega tagatakse teenuse identifitseerimise võimalus ja teenuse saamise kontrollitavus. Arvandmed täiendavad teenuse kirjeldust ja peavad võimaldama kontrollida teenuse mahu usutavust. Kaebajale väidetavalt osutatud transporditeenuste kohta esitatud arvandmeid pole aga võimalik seostada konkreetse teenusega.
Selgusetuks on jäänud andmed ka veose, veoki, lähte- ja sihtkoha ning veo toimumise kuupäeva kohta, mis võimaldanuks teenust identifitseerida.”
Eeltoodud Riigikohtu lahendist tulenevalt tuleks arvel selgelt märkida kauba või teenuse nimetus ja tehingu asjaolud ning näidata tehingu tegelikku toimumist tõendavad asjaolud või viited dokumentidele ja andmekandjatele, kus need tehingu asjaolud oleks kontrollitavad.
Ostja jaoks on äärmiselt oluline, et arvel müüjana märgitud isik oleks ka tegelik müüja ning ostja oleks kontrollinud ja dokumenteerinud nii tehingu teise poole ja tema esindajad kui ka tehingu asjaolud ning veendunud, et tehingu teine pool on ka tegelik müüja.
Näiteks on Riigikohus korduvalt rõhutanud, et arvel märgitud käibemaksukohustuslaseks peab olema isik, kes tegelikult kaupa müüs või teenust osutas.
Riigikohus on märkinud, et kui äriühing on teinud väljamakse väidetavalt soetatud teenuse eest (sh kauba valmistamise, nt ehitustööde eest), kuid teenuse saamise fakt või teenust osutanud isik ei ole usaldusväärselt tuvastatav, siis tuleb kogu väljamakse lugeda ettevõtlusest väljaviidud rahaks ning täies ulatuses maksustada.
Sisendkäibemaksu võib maha arvata korrektse arve alusel, kusjuures müüja peab olema tegelik müüja ja Eestis registreeritud käibemaksukohustuslane.
Nende asjaolude ostjapoolse kontrollimise ja ostjal tekkida võivate võimalike maksuriskide kohta on Riigikohus juba 2004 aastal märkinud:
„Kui käibemaksukohustuslane jätab isiku tuvastamise nõude või tehingu vormistamiseks kehtestatud nõuded täitmata ega suuda tõendada tehingu toimumist ja tehingu tegelikku teist poolt, siis puudub tal käibemaksu mahaarvamise õigus, sest ta pole silmas pidanud nõutavat ja tavapärast hoolsust. Seepärast tuleb tegelikuks müüjaks pidada tundmatut kolmandat isikut. Eeldada ei saa, et tundmatu kolmas isik on käibemaksukohustuslane. Kui arve esitanud isik pole käibemaksukohustuslane, pole ostjal õigust käibemaksu maha arvata.”
Samuti on Riigikohus märkinud, et olukorras, kus isik teadis või pidi teadma tehingu tegelikest asjaoludest, sh tehingu kohta esitatud dokumendi võimalikust fiktiivsusest, kuid kajastas seda dokumenti siiski oma maksudeklaratsioonis maksukohustust vähendavana, on tegemist ostja pahausksusega või osalemisega maksupettuses.
Käibemaksu seisukohalt on oluline enne arve väljastamist täpselt kindlaks teha, kas arvel toodud kauba või teenuse maksumusele lisandub käibemaks või mitte, sest ekslikult arvel märgitud käibemaksu ei ole ostjal lubatud maha arvata.
KMS-i § 16 lg 3 loetleb juhtumid, millal müüja võib vabatahtlikult maksustada käibemaksuga maksuvaba kauba või teenuse. Riigikohus on rõhutanud, et maksustamise soovist pidi müüja kirjalikult informeerima maksuhaldurit kindlasti enne käibe toimumist. Kuivõrd vabatahtlik maksustamine sõltub müüjast, siis peaks ostja kontrollima, kas müüja on arvel õigesti lisanud käibemaksu, sest muidu ei ole ostjal sisendkäibemaksu mahaarvamine lubatud.
Arvete ebakorrektsus põhjustab suuri maksuriske
Ostja saab kontrollida müüja vabatahtliku maksustamise soovi nii müüja kui ka maksuhalduri käest, sest maksukorralduse seaduse § 27 lg 1 p 21 kohaselt võib maksuhaldur maksukohustuslase nõusoleku ja teadmiseta avaldada igaühele KMS-i § 16 lõike 3 alusel maksuvaba kauba või teenuse maksustatavale väärtusele käibemaksu lisamisel maksuhaldurile esitatud kirjalikus teavituses märgitud andmeid.
On loomulik, et müüja kontrollib enne arve esitamist arve korrektsust, kuid arusaamatused ja sisendkäibemaksu mahaarvamise probleemid tekivad ostjal, kui arve ei ole korrektne olenemata sellest, et müüja kajastas tehingu oma maksuarvestuses õigesti. Seega, ostja peaks enne arve tasumist kontrollima, kas arvel on toodud õige käibemaksu summa ja kas müüja on registreeritud käibemaksukohustuslane.
Praktikas on korduvalt olnud juhtumeid, kus müüja on kustutatud käibemaksukohustuslaste registrist ning ta on esitanud ekslikult käibemaksuga arve või välisriigi ostja on kustutatud käibemaksukohustuslaste registrist ning Eesti müüjal puudub alus rakendada 0% määra.
Selleks, et arve oleks korrektne ja sellelt pinnalt ei tekiks arusaamatusi, tuleks arvel märkida kõik seaduses toodud nõutud rekvisiidid.
Paraku on tegelikult sageli nii, et arvel puudub kauba kogus ja hind ning on ainult umbmäärane kauba nimetuse kategooria ja maksumus, samuti ei selgu arvelt, mis kuupäeval kaup või teenus ostjale üle anti või millise perioodi müügi kohta arve esitatakse.
Selle kohta on Riigikohus rõhutanud, et kuludokument peab võimaldama tuvastada majandustehingu toimumise näidatud poolte vahel ning kuludokument peab kajastama ka kauba või teenuse tegelikku hinda,mis on poolte vahel kokku lepitud. Kui tehingu arvnäitajad on märgitud valesti, siis pole tegemist nõuetekohase algdokumendiga.
KMS-i § 37 lg 7 p 7 kohaselt tuleb arvel märkida kauba või teenuse üleandmise päev, kuid praktikas see viide arvel tihti puudub. Ostjal tekib sisendkäibemaksu mahaarvamise õigus siis, kui ta on kauba või teenuse kätte saanud või teinud ettemaksu, mistõttu on oluline, et arvel oleks näha vähemalt kauba või teenuse üleandmise kuu. Käibedeklaratsiooni lisal INF peaksid nii müüja kui ka ostja näitama sama tehingu kohta andmed samal kuul, sest muidu tekib maksuametil põhjus hakata kontrollima erinevuste põhjusi.
Kui arvel on vormilisi puudusi, siis puuduste parandamise kohta on Riigikohus 2009. aastal märkinud järgmist: „Ringkonnakohtu seisukoht, et juhatuse liikme nime juurde käsitsi kirjutatud ärinimi tähendab iseenesest arve parandamist või mittenõuetekohast arvet, ei tulene seadusest ja pole põhjendatud. Kui arvele on kantud nii äriühingu ärinimi kui ka juhatuse liikme nimi, siis võib ka selline arve olla nõuetekohane hoolimata sellest, et osa andmeid on kirjutatud käsitsi.Vaidlusaluse arve puhul on kahtluse tekkimisel lihtsalt kontrollitav, kas arvele vastav kulutus on tehtud juhatuse liikme isiklikes huvides või ettevõtluseks, ja kas müüjal on tehingu teise poole kohta vaidlusalusele arvele vastavad andmed.”
Kokkuvõetult tuleb märkida, et raamatupidamise seaduses ja käibemaksuseaduses on toodud arve kohustuslikud rekvisiidid, millega tuleks arve vormistamisel kindlasti arvestada, sest kui arve ei vasta vorminõuetele, siis puudub ostjal sisendkäibemaksu mahaarvamise õigus ja ilma algdokumendita tehtud väljamaksed maksustatakse tulumaksuga.
Arve vorminõuetele lisaks tuleb tõendada arvel toodud tehingu toimumist muude tõenditega, sest maksustamisel hinnatakse tõendeid kogumis ning seetõttu nõutakse maksu- ja kohtupraktikas lisaks arvele muid tõendeid tehingu tegelike asjaolude kohta.
URL: http://www.raamatupidaja.ee/uudised/2016/03/22/arvete-ja-algdokumentide-tahtsus-maksustamisel

matches:
§ 7
§ 37
§ 37
§ 37
§ 29
§ 31
§ 37
§ 37
§ 7
§ 7
§ 37
§ 51
§ 51
§ 37
§ 7
Riigikohus
Riigikohus
§ 37
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
§ 16
Riigikohus
§ 27
§ 16
Riigikohus
§ 37
Riigikohus


§ 2 Maakonna sümbolid2 Maakonna sümbolid
§ 4 Maakondade lipud3 Maakonna sümbolite kasutamine
§ 7 Maakonna lipu heiskamine4 Rakendussätted
Väljaandja:SiseministerAkti liik:määrusTeksti liik:algtekst-terviktekstRedaktsiooni jõustumise kp:12.10.2014Redaktsiooni kehtivuse lõpp:
Avaldamismärge:RT I, 09.10.2014, 8
Maakondade sümbolite kehtestamineVastu võetud 26.09.2014 nr 40Määrus kehtestatakse Vabariigi Valitsuse seaduse § 88 lõike 6 alusel.1. peatükk Üldsätted § 1. Reguleerimisala (1) Käesoleva määrusega kehtestatakse maakonna sümbolid, nende kirjeldus ja kasutamise kord. (2) Käesolevas määruses ei käsitleta maakonna teenetemärke.§ 2. Maakonna sümbolid Maakonna sümbolid on vapp ja lipp.2. peatükk Maakonna sümbolid § 3. Maakondade vapid (1) Harju maakonna vapil on punasel kilbil hõbedane rist. Vapi etalonkujutis on esitatud käesoleva määruse lisas 1. (2) Hiiu maakonna vapil on hõbedasel kilbil kolme sõlmega punane rippuv köis nelja punast värvi liilia vahel. Vapi etalonkujutis on esitatud käesoleva määruse lisas 2. (3) Ida-Viru maakonna vapil on sinisel kilbil paremalt eenduv hõbedane müüritud linnusemüür, mis lõpeb punase katuselise torniga, ja müüri kohal on ristatud kaks hõbedast mõõka. Vapi etalonkujutis on esitatud käesoleva määruse lisas 3. (4) Jõgeva maakonna vapil on sinise ja rohelisega vasakult kaldjaotatud kilbil hõbedane lainelõikes langev kaldpalk, millel on kaks sinist lainelõikes langevat latti; ülemisel väljal on kuldne ristikuleht, alumisel väljal kolm kuldset viljapead. Vapi etalonkujutis on esitatud käesoleva määruse lisas 4. (5) Järva maakonna vapil on sinisel kilbil hõbedane torniga linnus ja jaluses on kolm hõbedast lainelõikes rõhtlatti. Vapi etalonkujutis on esitatud käesoleva määruse lisas 5. (6) Lääne maakonna vapil on punasel kilbil kuldse aupaistega hõbedane lendutõusev tagasivaatav kotkas. Vapi etalonkujutis on esitatud käesoleva määruse lisas 6. (7) Lääne-Viru maakonna vapil on sinisel kilbil paremalt eenduv hõbedane müüritisega linnusemüür, mis lõpeb kuldse katusega torniga, ja müüri kohal on ristamisi kaks hõbedast mõõka. Vapi etalonkujutis on esitatud käesoleva määruse lisas 7. (8) Põlva maakonna vapil on kuldsel kilbil kolm musta istuvat kobrast langeva talana. Vapi etalonkujutis on esitatud käesoleva määruse lisas 8. (9) Pärnu maakonna vapil on kuldsel kilbil must püstine karu. Vapi etalonkujutis on esitatud käesoleva määruse lisas 9. (10) Rapla maakonna vapil on punase, kuldse, sinise ja punasega neljaks jaotatud kilbil hõbedane rist. Vapi etalonkujutis on esitatud käesoleva määruse lisas 10. (11) Saare maakonna vapil on sinisel kilbil seitsme kuldse pardakilbiga hõbedane viikingilaev ujumas kolmel hõbedasel lainelõikes rõhtlatil. Vapi etalonkujutis on esitatud käesoleva määruse lisas 11. (12) Tartu maakonna vapil on sinise ja rohelisega vasakult kaldjaotatud kilbil hõbedane lainelõikes langev kaldpalk, millel on kaks sinist lainelõikes langevat latti; ülemisel väljal on kuueharuline kuldne täht ja alumisel väljal kuldne tammeoks. Vapi etalonkujutis on esitatud käesoleva määruse lisas 12. (13) Valga maakonna vapil on sinise ja hõbedaga paremalt kaldjaotatud kilbil ülemisel väljal neli viieharulist hõbedast tähte. Vapi etalonkujutis on esitatud käesoleva määruse lisas 13. (14) Viljandi maakonna vapil on sinisel kilbil mõõka hoidev hõbedane tõstetud tiibadega tagasivaatav kotkas; kotka rinnal on rohelisel kilbil kolm kuldset võrsuvat viljapead. Vapi etalonkujutis on esitatud käesoleva määruse lisas 14. (15) Võru maakonna vapil on sinisel kilbil kuldne võru ja hõbedane mõõk langeva talana. Vapi etalonkujutis on esitatud käesoleva määruse lisas 15.§ 4. Maakondade lipud (1) Harju maakonna lipul on valge ja rohelisega põigiti jaotatud väljal aupunktis Harju maakonna vapp. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7 : 11 ühikut, normaalsuurus on 105×165 cm. Lipu etalonkujutis on esitatud käesoleva määruse lisas 16. (2) Hiiu maakonna lipul on valge ja rohelisega põigiti jaotatud väljal aupunktis Hiiu maakonna vapp. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7 : 11 ühikut, normaalsuurus on 105×165 cm. Lipu etalonkujutis on esitatud käesoleva määruse lisas 17. (3) Ida-Viru maakonna lipul on valge ja rohelisega põigiti jaotatud väljal aupunktis Ida-Viru maakonna vapp. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7 : 11 ühikut, normaalsuurus on 105×165 cm. Lipu etalonkujutis on esitatud käesoleva määruse lisas 18. (4) Jõgeva maakonna lipul on valge ja rohelisega põigiti jaotatud väljal aupunktis Jõgeva maakonna vapp. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7 : 11 ühikut, normaalsuurus on 105×165 cm. Lipu etalonkujutis on esitatud käesoleva määruse lisas 19. (5) Järva maakonna lipul on valge ja rohelisega põigiti jaotatud väljal aupunktis Järva maakonna vapp. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7 : 11 ühikut, normaalsuurus on 105×165 cm. Lipu etalonkujutis on esitatud käesoleva määruse lisas 20. (6) Lääne maakonna lipul on valge ja rohelisega põigiti jaotatud väljal aupunktis Lääne maakonna vapp. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7 : 11 ühikut, normaalsuurus on 105×165 cm. Lipu etalonkujutis on esitatud käesoleva määruse lisas 21. (7) Lääne-Viru maakonna lipul on valge ja rohelisega põigiti jaotatud väljal aupunktis Lääne-Viru maakonna vapp. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7 : 11 ühikut, normaalsuurus on 105×165 cm. Lipu etalonkujutis on esitatud käesoleva määruse lisas 22. (8) Põlva maakonna lipul on valge ja rohelisega põigiti jaotatud väljal aupunktis Põlva maakonna vapp. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7 : 11 ühikut, normaalsuurus on 105×165 cm. Lipu etalonkujutis on esitatud käesoleva määruse lisas 23. (9) Pärnu maakonna lipul on valge ja rohelisega põigiti jaotatud väljal aupunktis Pärnu maakonna vapp. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7 : 11 ühikut, normaalsuurus on 105×165 cm. Lipu etalonkujutis on esitatud käesoleva määruse lisas 24. (10) Rapla maakonna lipul on valge ja rohelisega põigiti jaotatud väljal aupunktis Rapla maakonna vapp. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7 : 11 ühikut, normaalsuurus on 105×165 cm. Lipu etalonkujutis on esitatud käesoleva määruse lisas 25. (11) Saare maakonna lipul on valge ja rohelisega põigiti jaotatud väljal aupunktis Saare maakonna vapp. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7 : 11 ühikut, normaalsuurus on 105×165 cm. Lipu etalonkujutis on esitatud käesoleva määruse lisas 26. (12) Tartu maakonna lipul on valge ja rohelisega põigiti jaotatud väljal aupunktis Tartu maakonna vapp. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7 : 11 ühikut, normaalsuurus on 105×165 cm. Lipu etalonkujutis on esitatud käesoleva määruse lisas 27. (13) Valga maakonna lipul on valge ja rohelisega põigiti jaotatud väljal aupunktis Valga maakonna vapp. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7 : 11 ühikut, normaalsuurus on 105×165 cm. Lipu etalonkujutis on esitatud käesoleva määruse lisas 28. (14) Viljandi maakonna lipul on valge ja rohelisega põigiti jaotatud väljal aupunktis Viljandi maakonna vapp. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7 : 11 ühikut, normaalsuurus on 105×165 cm. Lipu etalonkujutis on esitatud käesoleva määruse lisas 29. (15) Võru maakonna lipul on valge ja rohelisega põigiti jaotatud väljal aupunktis Võru maakonna vapp. Lipu laiuse ja pikkuse suhe on 7 : 11 ühikut, normaalsuurus on 105×165 cm. Lipu etalonkujutis on esitatud käesoleva määruse lisas 30.3. peatükk Maakonna sümbolite kasutamine § 5. Maakonna vapi kasutamine (1) Maakonna vapi kasutamist korraldab vastav maavalitsus. (2) Vappi võib kasutada maavalitsuse, maavalitsuse struktuuriüksuste ja maakonnas paikneva kohaliku omavalitsuse üksuse organi pitseris. Pitsatite kasutamine sätestatakse maavalitsuse või kohaliku omavalitsuse üksuse organi asjaajamiskorras. (3) Maakonna vappi võivad kasutada kujunduselemendina kommunikatsioonikanalites ja infokandjatel ning muudel identiteeti kandvatel esemetel kooskõlas valitsuskommunikatsiooni korraldamise juhisega maavalitsus, maakonnas paiknev kohaliku omavalitsuse üksuse organ ja nende asutused. (4) Teised isikud, asutused ja organisatsioonid võivad kasutada maakonna vappi kommunikatsioonikanalites ja infokandjatel ning muudel identiteeti kandvatel esemetel maavanema nõusolekul.§ 6. Maakonna lipu kasutamine (1) Maakonna lipu kasutamist korraldab vastav maavalitsus. (2) Maakonna lippu võivad kasutada maavalitsus, maakonnas paiknev kohaliku omavalitsuse üksuse organ, nende asutused, maakonna delegatsioonid maakonna esindamisel ja maakonna elanikud või maavanemalt loa saanud isikud, asutused ja organisatsioonid. (3) Maakonna lippu võib kasutada laualipuna ning kujunduselemendina kommunikatsioonikanalites ja infokandjatel ning muudel identiteeti kandvatel esemetel.§ 7. Maakonna lipu heiskamine (1) Lipp heisatakse alaliselt maavalitsuse hoonel. Lippu võib heisata maakonna kohaliku omavalitsuse üksuse organi hoonel ja lipuväljakul. (2) Maakonna lippu võib heisata maakonna pidupäevadel ja tähtsündmustel, samuti koos Eesti lipuga Eesti lipu seaduses sätestatud lipupäevadel ja teiste riikide lippudega. (3) Lõikes 2 nimetatud juhtudel on õigus heisata maakonna lipp ka maakonna elanikel. (4) Lõikes 1 ja 2 nimetamata juhtudel võib lipu heisata maavanema nõusolekul. (5) Lipu heiskamisel lähtutakse Eesti lipu kasutamise korrast ja heast tavast.4. peatükk Rakendussätted § 8. Regionaalministri 21. jaanuari 2011. a määruse nr 1 „Põlva maakonna sümbolite ja teenetemärkide kehtestamine” muutmineRegionaalministri 21. jaanuari 2011. a määruses nr 1 „Põlva maakonna sümbolite ja teenetemärkide kehtestamine” tehakse järgmised muudatused:1) määruse pealkiri sõnastatakse järgmiselt:
„Põlva maakonna teenetemärkide kehtestamine”;
„Määrusega kehtestatakse Põlva maakonna (edaspidi maakond) teenetemärgid, nende kirjeldus ja kasutamise alused.”;
„§ 2. Maakonna teenetemärgid
Maakonna teenetemärgid on Põlvamaa Vapimärk ja Põlvamaa Teenetemärk.”;
4) määruse 2. peatükk tunnistatakse kehtetuks;
5) määruse lisad 1 ja 2 tunnistatakse kehtetuks.Hanno PevkurSiseministerLeif KalevKantslerLisa 1 Harju maakonna vapi etalonkujutisLisa 2 Hiiu maakonna vapi etalonkujutisLisa 3 Ida-Viru maakonna vapi etalonkujutisLisa 4 Jõgeva maakonna vapi etalonkujutisLisa 5 Järva maakonna vapi etalonkujutisLisa 6 Lääne maakonna vapi etalonkujutisLisa 7 Lääne-Viru maakonna vapi etalonkujutisLisa 8 Põlva maakonna vapi etalonkujutisLisa 9 Pärnu maakonna vapi etalonkujutisLisa 10 Rapla maakonna vapi etalonkujutisLisa 11 Saare maakonna vapi etalonkujutisLisa 12 Tartu maakonna vapi etalonkujutisLisa 13 Valga maakonna vapi etalonkujutisLisa 14 Viljandi maakonna vapi etalonkujutisLisa 15 Võru maakonna vapi etalonkujutisLisa 16 Harju maakonna lipu etalonkujutisLisa 17 Hiiu maakonna lipu etalonkujutisLisa 18 Ida-Viru maakonna lipu etalonkujutisLisa 19 Jõgeva maakonna lipu etalonkujutisLisa 20 Järva maakonna lipu etalonkujutisLisa 21 Lääne maakonna lipu etalonkujutisLisa 22 Lääne-Viru maakonna lipu etalonkujutisLisa 23 Põlva maakonna lipu etalonkujutisLisa 24 Pärnu maakonna lipu etalonkujutisLisa 25 Rapla maakonna lipu etalonkujutisLisa 26 Saare maakonna lipu etalonkujutisLisa 27 Tartu maakonna lipu etalonkujutisLisa 28 Valga maakonna lipu etalonkujutisLisa 29 Viljandi maakonna lipu etalonkujutisLisa 30 Võru maakonna lipu etalonkujutis


Ärisaladuse mõistet ei ole avatud Põhiseaduses ega ka enne 1. jaanuari 2008. a kehtinud konkurentsiseaduses. Ka äriseadustik ei ava ärisaladuse mõistet. Samuti ei sätesta äriseadustik ärisaladuse hoidmise kohustuse kestust. Ka alates 1. jaanuarist 2008 KonkS § 63 lg-s 1 sätestatud lahtine loetelu näidetest ärisaladuste kohta on suunatud Konkurentsiameti ametnikele, kel ei ole üldjuhul õigust avaldada teenistusülesannete täitmise käigus teada saadud ärisaladust. Siiski annab loetelu üldise ülevaate ettevõtja võimalike ärisaladuste kohta. Lisaks KonkS § 63 lg-le 1 on ärisaladuse mõiste ja selle avaldamise õiguspärasuse või õigusvastasuse kindlakstegemisel võimalik arvestada ka intellektuaalomandi õiguste kaubandusaspektide lepingu (TRIPS-lepingu) sätteid. Konkurentsiseaduse konfidentsiaalse informatsiooni mõiste avamisel on võimalik kasutada TRIPS-lepingu artikkel 39 punkti 2. Samuti võib eraõigusnormide puhul teiste riikide analoogilisi seadusi ja praktikat arvestada võrdlusmaterjalina Eesti seaduse mõtte ja eesmärgi väljaselgitamisel ka juhul, kui tegemist ei ole rahvusvahelise eraõiguse suhtega. Saksamaa Liidukohtu praktikas on ärisaladust defineeritud järgmiselt: "Ärisaladus on asjaolu, mis on seotud ettevõtlusega, mida teab piiratud ring isikuid ja mille saladuses hoidmise tahe ettevõtja poolt peab olema kas dokumenteeritud või vähemalt selgelt äratuntav." Ärisaladuse õigustamatu avaldamise ja kasutamise kindlakstegemiseks on vajalik võimalikult täpselt avada selle sisu. Vastasel korral võib olla takistatud vaba ettevõtlus.
Osaühingu ja aktsiaseltsi juhatuse liikme kohustus hoida äriühingu ärisaladust on juhatuse liikmel ÄS § 186 lg-st 1 (või § 313 lg-st 1) tulenevalt nii juhul, kui tema juhatuse liikme lepingus on ärisaladuse hoidmise kohustus üldsõnaline, kui ka juhul, mil lepingus ei ole ärisaladuse hoidmise kohustust üldse reguleeritud. Lojaalsuskohustuse täitmise või korraliku ettevõtja hoolsuse järgimise hindamisel ÄS § 186 rikkumise korral tuleb arvestada muu hulgas seda, kas ja kuivõrd sai juhatuse liige aru või pidi aru saama, mis on tema juhatatavas äriühingus ärisaladus, mille avaldamine võib kahjustada osaühingut. Juhatuse liikmeks olek on tehinguline õigussuhe osaühingu ja juhatuse liikme vahel, milleks on vajalik mõlema poole tahteavaldus. Olemuslikult sarnaneb see suhe enim käsunduslepingule VÕS § 619 mõttes. Seetõttu on võimalik ärisaladuse hoidmise kohustusele pärast juhatuse liikme ametiaja lõppemist kohaldada VÕS § 625 lg-t 2, mille kohaselt säilib käsundisaajal pärast käsunduslepingu lõppemist muu hulgas ärisaladuse hoidmise kohustus ulatuses, mis on vajalik käsundiandja õigustatud huvide kaitseks. Ajalist piirangut ei näe ette ka VÕS § 625 lg 2, kuid tegemist on dispositiivse normiga, mis võimaldab saladuse hoidmise kohustuse kestuse kokku leppida lepingus. Siiski ei tohiks tekkida olukorda, mil ärisaladuse hoidmise kohustus ei võimalda juhatuse liikmel pärast ametiaja lõppemist üldse samal tegevusalal tegutsemist jätkata. Vaidluste korral tuleb kindlaks määrata piir, mil juhatuse liige võib juhatuse liikmena saadud teadmisi ja kogemusi teises ettevõtluses ära kasutada ja anda oma saadud teadmisi edasi enda kaastöötajatele. Selle piiri tõmbamiseks tuleks võimalikult täpselt välja selgitada, mis on konkreetses äriühingus ärisaladus.
Äriühingu juhatuse liikme puhul tuleb KonkS § 2 lg 1 tähenduses käsitada ettevõtja huvides tegutsemisena ka tegevust juhatuse liikmena, sh seda, kui rikutakse seadust või käsunduslepingut juriidilise isikuga. Äriseadustiku § 186 lg 1 kohaselt peavad osaühingu juhatuse liikmed hoidma osaühingu ärisaladust. Sama kohustus on ÄS § 313 lg 1 kohaselt aktsiaseltsi juhatuse liikmel. Selline kohustus on juhatuse liikmel ÄS § 186 lg-st 1 (või § 313 lg-st 1) tulenevalt nii juhul, kui tema juhatuse liikme lepingus on ärisaladuse hoidmise kohustus üldsõnaline, kui ka juhul, mil lepingus ei ole ärisaladuse hoidmise kohustust üldse reguleeritud. Lojaalsuskohustuse täitmise või korraliku ettevõtja hoolsuse järgimise hindamisel ÄS § 186 rikkumise korral tuleb arvestada muu hulgas seda, kas ja kuivõrd sai juhatuse liige aru või pidi aru saama, mis on tema juhatatavas äriühingus ärisaladus, mille avaldamine võib kahjustada osaühingut. Juhatuse liikmeks olek on tehinguline õigussuhe osaühingu ja juhatuse liikme vahel, milleks on vajalik mõlema poole tahteavaldus. Olemuslikult sarnaneb see suhe enim käsunduslepingule VÕS § 619 mõttes. Seetõttu on võimalik ärisaladuse hoidmise kohustusele pärast juhatuse liikme ametiaja lõppemist kohaldada VÕS § 625 lg-t 2, mille kohaselt säilib käsundisaajal pärast käsunduslepingu lõppemist muu hulgas ärisaladuse hoidmise kohustus ulatuses, mis on vajalik käsundiandja õigustatud huvide kaitseks. Ajalist piirangut ei näe ette ka VÕS § 625 lg 2, kuid tegemist on dispositiivse normiga, mis võimaldab saladuse hoidmise kohustuse kestuse kokku leppida lepingus. Siiski ei tohiks tekkida olukorda, mil ärisaladuse hoidmise kohustus ei võimalda juhatuse liikmel pärast ametiaja lõppemist üldse samal tegevusalal tegutsemist jätkata. Vaidluste korral tuleb kindlaks määrata piir, mil juhatuse liige võib juhatuse liikmena saadud teadmisi ja kogemusi teises ettevõtluses ära kasutada ja anda oma saadud teadmisi edasi enda kaastöötajatele. Selle piiri tõmbamiseks tuleks võimalikult täpselt välja selgitada, mis on konkreetses äriühingus ärisaladus.
3-2-1-82-03 Riigikohus 08.09.2003
Kuna aktsiaseltsi nõukogu liikme töö tasustamise lepingus ei olnud ette nähtud, et aktsionäride üldkoosoleku otsusega loetakse lepingutingimused muudetuks, siis piiras hagejaga sõlmitud leping majandustulemuste halvenemisel aktsionäride üldkoosoleku õigust peatada hagejale nõukogu liikme tasu maksmine või jätta tasu maksmata.
Aktsionäridel on õigus otsustada nõukogu liikme tasu suuruse ja maksmise korra üle. Seejuures tuleb neil lähtuda nõukogu liikme ülesannetest ja aktsiaseltsi majanduslikust olukorrast. Üldkoosoleku otsuse alusel võib aktsiaselts nõukogu liikmega sõlmida tasustamise osas eraldi lepingu.