Kütteseadmete puhastamise tuleohutusnõuded,tuleohutuse seadus.
RT I 2010, 61, 446
Vastu võetud 30.08.2010 nr 41
Määrus kehtestatakse «Tuleohutuse seaduse» § 11 lõike 9 alusel.
(1) Käesoleva määrusega reguleeritakse nõudeid tahkekütusel töötava ahju, kamina, pliidi või muu kütteseadme ning korstna ja ühenduslõõri (edaspidi küttesüsteem) puhastamisele.
(2) Määruse nõudeid kohaldatakse ka muul kütusel töötava küttesüsteemi korstna ja ühenduslõõri puhastamisele, kui küttesüsteemi kasutamisel tekib tahma või muid ladestuvaid põlemisjääke.
(1) Korstnapühkimine – küttesüsteemi puhastamiseks tehtavad tööd tagamaks selle korrashoid ning vältimaks tuleohu tekkimist.
(2) Korstnapühkija – korstnapühkimise teenust osutav isik, kes on läbinud korstnapühkimise koolituse ning kellele on omistatud korstnapühkija kutsetunnistus.
(3) Tahma põletamine – puhastatava küttesüsteemi suitsulõõride seintele kinnitunud tahma ja pigi eemaldamine põletamise teel korstnapühkija poolt vältimaks kontrollimatu tahmapõlengu teket.
§ 3. Korstnapühkija pädevus
Korstnapühkija võib korstnapühkimise teenust osutades teostada neid töid, mis vastavad tema korstnapühkija kutsekvalifikatsiooni tasemega omistatud pädevusele.
2. peatükk KORSTNAPÜHKIMINE
§ 4. Korstnapühkimisele eelnevad tegevused
Enne korstnapühkimisele asumist:
1) tutvub korstnapühkija puhastatava küttesüsteemi ja selle lõõride ehitusega;
2) vastavalt vajadusele avatakse või sulgetakse suitsusiibrid ning fikseeritakse need vastavas asendis;
3) kontrollitakse ühenduslõõride ja puhastusluukide korrasolekut;
4) kontrollitakse ja veendutakse, et küttekoldes ei toimuks põlemisprotsessi.
§ 5. Korstnapühkimise teostamine
(1) Korstnapühkimisel korstnapühkija:
1) puhastab küttesüsteemi põlemisjääkidest;
2) vajadusel teeb avasid küttesüsteemi välispinda ummistuse likvideerimiseks ja sulgeb need viisil, mis tagab ohutuse küttesüsteemi kasutamisel;
3) puhastab suitsusiibrid ja kontrollib nende toimimist ning küttesüsteemi tõmmet;
4) kontrollib ning puhastab korstna ventilatsioonilõõre ja nendega ühendatud ventilatsioonikanaleid;
5) kontrollib puhastatud küttesüsteemi tuleohutust.
(2) Korstnapühkimise teostamisel korstnapühkija hindab küttesüsteemi tehnilist seisukorda ja ohutust. Korstnapühkija informeerib avastatud puudustest ja vigadest töö tellijat või ehitise valdajat.
§ 6. Korstnapühkimise järgsed tegevused
(1) Teostatud tööde lõpetamisel seatakse küttesüsteem toimimisvalmis seisundisse.
(2) Teostatud tööde ning küttesüsteemi tehnilise seisukorra ja ohutuse kohta täidab korstnapühkija määruse lisas 1 toodud korstnapühkimise akti kahes eksemplaris, millest üks jääb korstnapühkijale ja teine töö tellijale.
(3) Küttesüsteemi puhastamisel avastatud tuleohutusnõude rikkumise ja tuleohu kohta koostab korstnapühkija määruse lisas 2 toodud ettepaneku, milles tuuakse välja puhastamise käigus avastatud tuleohutusnõude rikkumine ja tuleohu kirjeldus ning võimalikud meetmed nende kõrvaldamiseks. Ettepanek koostatakse kolmes eksemplaris, millest üks esitatakse ehitise valdajale, teine asukohajärgsele päästekeskusele ja kolmas jääb korstnapühkijale. Ettepanek esitatakse hiljemalt kümne päeva jooksul pärast töö lõpetamist.
§ 7. Üksikelamu, suvila, aiamaja, taluhoone ja väikeehitise korstnapühkimine korstnapühkija kutsetunnistuseta isiku poolt
(1) Üksikelamus, suvilas, aiamajas, taluhoones ja väikeehitises võib korstnapühkimist teostada korstnapühkija kutsetunnistuseta isik enda tarbeks.
(2) Korstnapühkimise teostamisel käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud ehitistes järgib korstnapühkija kutsetunnistuseta isik käesoleva määruse § 4, § 5 lõike 1 ning § 6 lõike 1 nõudeid.
3. peatükk TAHMA PÕLETAMINE
§ 8. Tahma põletamise vajaduse ja võimalikkuse määramine
(1) Puhastatava küttesüsteemi suitsulõõri seintele kinnistunud tahma ja pigi põletamise vajaduse ning võimalikkuse määrab pädeva kutsekvalifikatsiooni tasemega korstnapühkija.
(2) Tahma põletamise vajadusest informeerib korstnapühkija viivitamata ehitise omanikku või valdajat.
§ 9. Tahma põletamise teostamine
(1) Tahma põletamist küttesüsteemi suitsulõõris teostab ainult pädeva kutsekvalifikatsiooni tasemega korstnapühkija.
(2) Enne tahma põletamisele asumist veendub korstnapühkija, et:
1) küttesüsteemi ühenduskohtades puuduvad praod ja ei ole muud tuleohtu;
2) kergestisüttivad esemed on suitsulõõri lähedusest eemaldatud;
3) põlevmaterjalidest ehituskonstruktsioonid ja -materjalid asuvad suitsulõõrist ohutus kauguses;
4) tahmaluugid on kõikides ruumides, mida läbib suitsulõõr, suletud;
5) ilmastikutingimused on tahma põletamiseks sobivad.
(3) Korstnapühkija varustab tuleohu vältimiseks esmaste tulekustutusvahenditega kõik ruumid, mida läbib suitsulõõr või korsten ning vajadusel rakendab muid abinõusid ohutuse tagamiseks.
(4) Tahma põletamist teostatakse sobivate ilmastikutingimuste korral. Tahmapõletamisel võib tuule kiirus olla kuni 5,4 meetrit sekundis.
(5) Tahma põletamisel tagatakse järelevalve kogu küttesüsteemi välispinna ulatuses ning tuleohu vältimiseks teostatakse tahma põletamist eraldi korruste või küttesüsteemi üksikute lõõride kaupa.
(6) Tahma põletamise lõpetamisel puhastab korstnapühkija küttesüsteemi põlemisjääkidest ning kontrollib tuleohu esinemise võimalikkust küttesüsteemis ja selle vahetus läheduses.
Redaktsiooni jõustumise kpv. : 01.09.2010
Avaldamismärge : RTI, 31.05.2010, 24, 116
Vabariigi Presidendi 18. mai 2010. a otsusega nr 654
Vastu võetud 5. mail 2010. a
TULEOHUTUSE TAGAMINE
Isiku kohustused
Tuletöö tuleohutusnõuded
Muud tuleohutusnõuded
Tuleohutuspaigaldise paigaldamisele ja korrashoiule esitatavad nõuded
RIIKLIKU JÄRELEVALVE TEOSTAJAD JA RAKENDATAVAD MEETMED
(1) Riiklikku järelevalvet teostav ametiisik võib siseneda valdaja teadmisel ja juuresolekul tema valduses


text:
Euroopa Inimõiguste Kohus: riikidel ei ole mingit kohustust nn homoabielu seadustamiseks - Objektiiv
Avaleht Arvamus Euroopa Inimõiguste Kohus: riikidel ei ole mingit kohustust nn homoabielu seadustamiseks
Euroopa Inimõiguste Kohus: riikidel ei ole mingit kohustust nn homoabielu seadustamiseks
Euroopa Inimõiguste Kohus (EIK) otsustas 16. juulil asjas Hämäläinen vs Soome (kaebus nr 37359/09), et Euroopa inimõiguste konventsiooni osapoolteks olevail riikidel ei ole mitte mingisugust inimõigustealast kohustust nn homoabielu seadustamiseks. Niisiis leidis EIK, et tegu on poliitilise otsusega, millesse Kohus sekkuda ei saa.
Artikli 8 osas, mis sätestab õiguse austusele era- ja perekonnaelu puutumatuse vastu, leidis EIK:
“71. Kohus kordab oma varasemat praktikat, mille kohaselt ei saa Euroopa inimõiguste konventsiooni artiklit 8 tõlgendada viisil, nagu paneks see konventsiooni osapoolteks olevatele riikidele kohustuse anda samasoolistele paaridele võimalus omavahel abielluda (vt Schalk ja Kopf vs Austria, kaebus nr 30141/04, § 101, EIK 2010).”
Seonduvalt artikliga 12, mis sätestab õiguse abielluda ja luua perekond, asus EIK järgmisele seiskohale:
“96. Kohus kordab, et konventsiooni artikkel 12 kujutab endast õiguse abielluda lex specialis’t [erinormi]. See tagab mehe ja naise fundamentaalse õiguse omavahel abielluda ja luua perekonna. Artikkel 12 sätestab otseselt abielu regulatsiooni lubatavuse vastavalt riikide õigusele. Kõnealune artikkel kinnitab traditsioonilist kontseptsiooni abielust kui mehe ja naise vaheliste liidust (vt Rees vs Ühendkuningriik, eelnevalt tsiteeritud, § 49). Kuigi on tõsi, et mõned Euroopa inimõiguste konventsiooni osapoolteks olevad riigid on laiendanud abielu ka samasoolistele partneritele, ei saa artiklit 12 tõlgendada moel, nagu kohustaks see konventsiooni liikmesriike seda tegema (vt Schalk ja Kopf v. Austria, eelnevalt tsiteeritud, § 63).”
Seonduvalt väidetava “Euroopa standardi ja konsensusega”, mis takistaks riike defineerimast abielu ühe mehe ja ühe naise vahelise liiduna, märkis EIK:
“73. Kohtule kättesaadavast informatsioonist (vt ülaltpoolt paragrahv 31 [(Belgia, Taani, Prantsusmaa, Island, Norra, Portugal, Hispaania, Rootsi, Holland, Ühendkuningriik)] nähtub, et praegusel ajal võimaldavad samasoolistele isikutele omavahel abiellumist kümme konventsiooni liikmesriiki. […] 74. Seega ei saa väita, nagu eksisteeriks homoabielu seadustamise osas mingi üle-Euroopaline konsensus.”
Kohtu seesugune otsus eitab paljude homoaktivistide laialt levinud väiteid, nagu oleks riikidel inimõiguste alane kohustus seadustada nn homoabielu. Eestis on sellise argumentatsiooniga mitmete teiste hulgas esinenud nt Riigikogu õigusnõunik Liiri Oja, kelle temaatilise artikli trükkisid identsel kujul ära nii Riigikogu Toimetised, Postimees kui ka ERRi uudisteportaal.
Allikas: Turtlebayandbeyond.org

matches:
Kohus
Kohus
Kohus
§ 101
Kohus
§ 49
§ 63


Maksumaksja portaal - Uber ei takista OÜ-tamist. EML - 2016 > mai (nr 5) - EML ajakiri MaksuMaksja
EML ajakiri MaksuMaksja > 2016 > mai (nr 5) > Uber ei takista OÜ-tamist. EML
Uber ei takista OÜ-tamist. EML
Viimasel ajal on palju kirgi kütnud moodsa taksoteenuse (mida hellitavalt kutsutakse „sõidujagamisteenuseks“) seadustamine. Pikalt arutatakse, kas ja kui palju „uber“ peaks või võiks erineda tavalisest taksoteenusest. Vahepeal jooksis läbi ka teema sellest, kuidas Uber üritas oma paremust tõestada sellega, et saadab andmed taksojuhtide (vabandust, sõidujagajate) teenistuse kohta otse Lõõtsa tänavale. Justkui muudaks maksude maksmine piraattakso seaduslikuks. Aga see selleks.
Meile pakkus huvi MTA kodulehel mullu sügisel üles riputatud õppematerjal algajale sõidujagajale, mis meie arvates kujutab endast ehtsat petukaupa. Maksumaksjaid meelitatakse libeda jutuga rohkem makse maksma kui seadus ette näeb. Nagu möödaminnes teatatakse, et osaühing peab ikka autojuhile palka ka maksma, sest ega aus inimene ei saa ainult dividendidest elada. Aga vot saab küll.
Ja huvitav oli ka lugeda piiratud maksukohustuslase juttu. Jutt iseenesest on jumala õige — välismaalt teenuste ostmisel tulebki registreerida ja Eestis käibemaksu maksta. Aga kas MTA on kunagi ka seda kontrollinud, kui palju on Eestis FIE-sid, MTÜ-sid, väikesi OÜ-sid, riigiasutusi jne, kes kõik juba ammu oleks pidanud ennast piiratud maksukohustuslaseks registreerima? Teabenõudele antud vastus ütleb ilmselt nii mõndagi. Aga muide, kui Uberi bossid käisid Eestis oma edumeelset ärimudelit promomas, kas keegi selle peale ei tulnud, et nõuda neilt Eestis filiaali avamist ja käibemaksukohustuslaseks registreerimist? Oleks kõigil lihtsam ja Eesti riik saaks mingidki maksud kätte.
Uber või Taxify autojuhtide tulu maksustamisest
www.emta.ee/et/registreerimine-ettevotlus/fuusilisest-isikust-ettevotjale/kasulik-teave/uber-voi-taxify-autojuhtide
Autojuhi tulu maksustamine sõltub sellest, kas see tegevus on juhuslik või tegeletakse sellega püsivalt tulu saamise eesmärgil.
Eraisikust autojuhid, kes teevad üksikuid juhuslikke sõite, peavad teenitud tulu deklareerima tuludeklaratsiooni alajaotuses „Muu tulu, millelt ei ole tulumaksu kinni peetud“ ning maksma tulumaksu. Eraisikust autojuhtidel, kellele on see juhuslik tulu, muid makse sellega ei kaasne. Deklareerida tuleb sõitude või autojuhi teenuse eest saadud summa, millest kulusid (nt Uberi või Taxify teenustasu, kütus, autoremont, rehvid jne) maha arvata ei saa.
Autojuhtidele, kes tegelevad teenuse osutamisega püsivalt tulu saamiseks, on see ettevõtlustulu ning nad peavad end registreerima äriregistris füüsilisest isikust ettevõtjaks või asutama osaühingu.
Füüsilisest isikust ettevõtjad (FIE) võivad ettevõtlustulust maha arvata ettevõtlusega seotud kulud ning kasumilt peavad nad maksma tulu- ja sotsiaalmaksu ning kohustusliku kogumispensioni süsteemiga liitunud FIE-d ka kohustusliku kogumispensioni makset. Käibemaksukohustuslasest FIE peab maksma käibemaksu. Käibedeklaratsioon (vorm KMD) tuleb Maksu- ja Tolliametile esitada igakuiselt. FIE ei saa endale dividende maksta ning ta ei pea esitama majandusaasta aruannet äriregistrile.
Ettevõtlustulu tuleb deklareerida tuludeklaratsiooni vormil E. Tuludeklaratsioon, sealhulgas vorm E, tuleb esitada kord aastas koos isiku muude tulude ja mahaarvamistega järgneva aasta 31. märtsiks. FIE maksuarvestus on kassapõhine, mis tähendab, et tulud ja kulud tuleb näidata selle aasta maksuarvestuses, millal raha liigub. Kui FIE soovib näiteks suurema investeeringu tegemiseks raha koguda, siis võib ta kasutada maksukohustuse edasilükkamiseks erikontot. FIE-d peavad arvestama ka võimalike avansiliste maksete tasumise kohustusega. FIE maksukohustuste kohta leiate üksikasjalikumat infot juhendist „FIE ABC“.
Osaühingu (OÜ) vormis ettevõtlusega tegelemisel peab arvesse võtma, et autojuhi teenuse osutamine on isiku aktiivne tegevus ning palgatulult tuleb maksta tööjõumaksud (tulumaks, sotsiaalmaks, töötuskindlustusmakse ning kohustusliku kogumispensioni makse, kui isik on liitunud kohustusliku kogumispensioni süsteemiga). OÜ omanik võib lisaks palgale saada omanikutuluna dividende. Dividendilt tuleb maksta ainult tulumaksu.
Käibemaksukohustus tekib, kui OÜ maksustatav käive ületab kalendriaasta algusest arvates 16 000 eurot ning selle määra täitumisel peab OÜ esindaja esitama Maksu- ja Tolliametile avalduse käibemaksuregistrisse kandmiseks. Käibedeklaratsioon (vorm KMD) tuleb Maksu- ja Tolliametile esitada igakuiselt.
Autojuhiteenust osutaval isikul tuleb endal otsustada, millist ettevõtluse vormi — FIE või OÜ — ta hakkab kasutama.
Sõltumata valitud ettevõtlusvormist tuleb arvestada, et Hollandis käibemaksukohustuslasena registreeritud Uberi osutatav rakenduse kasutada andmise teenus kuulub käibemaksuseaduse § 10 lõikes 5 nimetatud teenuste hulka — see tähendab, et Uberi rakenduse kasutamine tekitab sõidujagamisteenust pakkuvale Eesti ettevõtjale (FIE-le või OÜ-le) piiratud maksukohustuslasena registreerimise kohustuse ning sellelt teenuselt tuleb deklareerida ja maksta Eesti maksumääraga 20% käibemaksu (niinimetatud pöördmaksustamine).
EML 30.03.2016 kiri Justiitsministeeriumile
Soovime teada, kas Maksu- ja Tolliamet on pöördunud äriseadustiku tõlgendamise osas Justiitsministeeriumi poole. Kas Justiitsministeeriumi arvates on osaühingus lubatud dividende maksta vaid „lisaks“ palgatulule (st kui osanikud palka ei saa, siis dividende maksta ei tohi)?
Justiitsministeeriumi vastus 02.05.2016
Pöördusite Justiitsministeeriumi poole sooviga saada selgitusi äriseadustiku kohta seoses osaühingu osanikele dividendide ja palga maksmisega: Soovime teada, kas Maksu- ja Tolliamet on pöördunud äriseadustiku tõlgendamise osas Justiitsministeeriumi poole. Kas Justiitsministeeriumi arvates on osaühingus lubatud dividende maksta vaid „lisaks“ palgatulule (st kui osanikud palka ei saa, siis dividende maksta ei tohi)?
Meile teadaolevalt ei ole Maksu- ja Tolliamet Teie nimetatud küsimuses Justiitsministeeriumi poole pöördunud. Samuti leiame, et äriseadustiku kohaselt ei ole osanikule dividendi maksmise õiguse eelduseks palga maksmine. Palga maksmise küsimus ei ole ühinguõiguslik küsimus.
Juhime Teie tähelepanu sellele, et Justiitsministeeriumi seisukoht seaduste tõlgendamise osas ei ole kellelegi siduv. Eesti Vabariigi põhiseaduse § 146 esimese lause kohaselt mõistab õigust ainult kohus. Sama paragrahvi teise lause kohaselt on kohus oma tegevuses sõltumatu ja mõistab õigust kooskõlas põhiseaduse ja seadustega.
EML 30.03.2016 kiri Maksu- ja Tolliametile
Soovime teada, kui palju on MTA aastatel 2004–2015 registreerinud piiratud maksukohustuslasi omal algatusel (KMS § 20 lg 10 ja § 21 lg 5) põhjusel, et isik, kes on saanud KMS § 10 lõikes 5 nimetatud teenust, ei ole õigeaegselt esitanud piiratud maksukohustuslasena registreerimise taotlust.
MTA vastus 05.04.2016
Vastuseks Teie teabenõudele saadan andmed piiratud käibemaksukohustuslaste kohta aastate lõikes.
Aasta Piiratud KMK tehtud kannete arv
Kahjuks ei ole meil võimalik kindlaks teha, kas kanne on tehtud maksumaksja enda soovil või MTA algatusel, vastav informatsioon kande juures puudub.


1. Õigus keskkonnateavet küsida on osa õigusest keskkonnateabele, mis seondub riigipoolse nn passiivse teabe avalikustamisega. Õigusele teavet küsida vastab haldusorgani kohustus teave väljastada. Teabeõiguse teine pool seondub teabe aktiivse avalikustamisega haldusorgani poolt, millele vastab isiku õigus teavet saada (vt KeÜS §-de 25–28 kommentaare). Õigus keskkonnateabele on omakorda osa üldisest informatsiooniõigusest, mida põhiseaduse tasemel tagavad peamiselt PS § 44 ja § 45.
1.1. Kohustus tagada riigisiseselt keskkonnateabe küsimise õigus tuleneb eelkõige keskkonnainfo direktiivi 2003/4/EÜ art-test 3–5 ja Århusi konventsiooni art-st 4. Mõlema õigusaktiga on ette nähtud miinimumnõuded keskkonnaalase teabeõiguse sisule. Regulatsioonid on sisult väga sarnased, kuid direktiivi sätted on täpsemad. Arvestades direktiivi ja konventsiooni sätete detailsust ja eesmärki – tagada igaühele juurdepääs keskkonnateabele – on enamik nii direktiivi kui ka konventsiooni sätetest otsekohalduvad. Keskkonnateabe küsimisel on oluline abistav roll KeÜS §-l 27, mis sätestab nõuded teabe avalikustamisele haldusorgani valduses oleva teabe ja sellele juurdepääsu kohta. Näiteks kohustab KeÜS § 27 lg 1 p 1 haldusorganit veebilehel avalikustama selgitava kokkuvõtte enda valduses oleva keskkonnateabe kohta, mille alusel saab otsustada, millise haldusorgani poole teabenõudega pöörduda.
1.2. Õigus keskkonnateavet küsida ei erine põhimõtteliselt õigusest küsida mis tahes avalikku teavet. Seetõttu ei ole õigust keskkonnateavet küsida KeÜS-s põhjalikumalt reguleeritud. Avalikku teavet puudutav täpsem regulatsioon sisaldub peamiselt avaliku teabe seaduses (AvTS) ning märgukirjale ja selgitustaotlusele vastamise seaduses (MSVS). Vähesel määral on asjakohaseid norme ka eriseadustes. Näiteks on reguleeritud keskkonnaregistri seaduses (KeRS) juurdepääs registris sisalduvatele andmetele. Keskkonnaregister on loodusvarade, looduspärandi, keskkonnaseisundi ja keskkonnategurite andmeid sisaldav riigi põhiregister (vt http://register.keskkonnainfo.ee).
2. KeÜS § 24 lg 1 on viiteline (viitab teistele seadustele) ning selles puudub sisuline regulatsioon. Lõike eesmärk on juhatada lugeja vastava regulatsioonini. Lähtutakse eeldusest, et õiguste peatüki sätteid loevad ka inimesed, kes ei pruugi olla kursis sellega, millistes seadustes on teabe küsimise regulatsioon täpsemalt sätestatud.
2.1. Keskkonnateabe küsimine on käsitatav taotlusena, mis on aluseks haldusmenetluse algatamisele. Menetlusele kohalduvad HMS haldusmenetluse üldsätted. Muu hulgas tuleneb HMS sätetest, et keskkonnateavet võib nõuda ka suuliselt, ning sellisel juhul protokollib taotluse haldusorgan.
2.2. KeÜS § 24 lõikes 1 viidatakse nii AvTS-le kui ka MSVS-le. Esimene neist on asjakohane juhul, kui küsitakse olemasolevat avalikku keskkonnateavet, teine aga juhul, kui küsitav teave puudub või vastamine eeldab teabe täiendavat analüüsi või sünteesi. Mõlemal juhul tuleb teabe küsimisele vastata viivitamata, kuid erinev on vastamiseks ettenähtud maksimumtähtaeg: teabenõudele tuleb üldjuhul vastata 5 tööpäeva jooksul, kuid selgitustaotlusele 30 kalendripäeva jooksul. Juhul kui küsitav teave on olemas, saab selle väljastamisest keelduda üksnes seaduses sätestatud alustel (nt isikuandmete kaitse seaduse, IKS alusel) ning keeldumise aluseid tuleb tõlgendada kitsendavalt.Teave tuleb üldreeglina väljastada nõutud vormis ning tasuta (vt ka AvTS §-s 4 sätestatud avalikule teabele juurdepääsu võimaldamise üldisi põhimõtteid).
3. KeÜS § 24 lõikes 2 on sätestatud keskkonnainfo direktiivi 2003/4/EÜ artikli 2 lg 1 ja Århusi konventsiooni art 2 lg 3 eeskujul keskkonnateabe määratlus. See on oluline eelkõige keskkonnaalase teabeõiguse sisustamisel ehk piiritlemisel, millist teavet on isikul õigus keskkonna kohta saada. Määratlusest võib siiski kasu olla mis tahes KeÜS sätte sisustamisel, milles kasutatakse keskkonna terminit, sest viimane pole seadustikus määratletud, kuid keskkonnateabe mõiste abil saab seda mõnevõrra piiritleda (vt KeÜS 1. ptk 2. jao sissejuhatuse kommentaari p 3).
3.1. Keskkonnateave on mis tahes materiaalses vormis teave, sealhulgas kirjalikus, nähtavas, kuuldavas ja elektroonilises vormis olev teave. Materiaalse vormi nõuet ei tohiks sisustada kitsalt. Näiteks pole selle eesmärgiks välistada keskkonnateabe mõiste alt töötlemata vms mittelõplikul kujul olevat teavet.
3.2. Nähtuvalt KeÜS § 24 lg-s 2 esitatud määratlusest on keskkonnateabe mõiste avar: keskkonnateave pole vaid teave keskkonnaelementide seisundi ja neid mõjutada võivate tegurite kohta, vaid muu hulgas ka teave meetmete kohta, mis võivad neid elemente või tegureid mõjutada, samuti nende meetmete raames kasutatavad majandusanalüüsid, prognoosid jms. Keskkonnaelemendi seisundi kohta käiv teave on näiteks välisõhus sisalduvate saasteainete mõõtmiste tulemused. Välisõhu seisundit mõjutada võivaks teguriks on näiteks käitistest lähtuvad saasteainete heited, mille kohta saab teavet vastavast heiteseirest. Meetmed, mis võivad nimetatud elemente või tegureid mõjutada, on näiteks välisõhu saasteluba, välisõhu kvaliteedi parandamise kava, aga ka näiteks käitise ehitusloa aluseks olev ehitusprojekt, juhul kui projektis tehtud valikud võivad mõjutada heiteid või välisõhu kvaliteeti.
3.3. Keskkonnateabe määratluses kasutatakse mitmeid KeÜS-s sisustamata mõisteid. Paljud neist on siiski määratletud keskkonnaseadustiku eriosas või sellega seonduvates õigusaktides. Näiteks müra on määratletud välisõhu kaitse alases regulatsioonis ning jäätmed jäätmealases regulatsioonis.
3.4. Keskkonnateabe mõiste määratluses kasutatakse korduvalt sõnaühendit tõenäoliselt mõjutavad. Pidades silmas, et KeÜS määratluse aluseks oleva keskkonnainfo direktiivi ja Århusi konventsiooni määratlustes kasutatakse pehmemat väljendit võivad mõjutada, ei tohiks KeÜS väljendit sisustada kitsalt, näiteks hõlmates vaid olukorra, kus mõju tõenäosus on üle 50%.
3.5. Kuivõrd AvTS määratleb avaliku teabe mõiste avaralt ning tagab laiaulatusliku juurdepääsu avalikule teabele, ei mõjuta keskkonnateabe mõiste määratlus märkimisväärselt seda, millist laadi infot on isikutel õigus küsida. Keskkonnateabe mõiste määratlus on pigem oluline selleks, et piiritleda haldusorganite kohustust teavet koguda ja levitada, mis on reguleeritud KeÜS §-des 25–27. Siiski tuleb tähelepanu juhtida, et AvTS § 3 lg 1 määratleb avaliku teabe kui jäädvustatud ja dokumenteeritud teabe. AvTS § 28 lg 2 kohaselt peab teabe avalikustamisel olema märgitud, kes, millal ja millise toiminguga (kehtestamine, kinnitamine, registreerimine või muu ametlik toiming) on avalikustatava teabe dokumenteerinud ning kellelt saab avalikustatud teabe kohta selgitusi. Keskkonnateave on seevastu mis tahes materiaalses vormis olev teave sõltumata sellest, kas see on mingi ametliku toiminguga dokumenteeritud. Teave, mis on küll jäädvustatud, kuid pole AvTS § 28 lg 2 tähenduses dokumenteeritud, on näiteks ametniku poolt tööülesannete täitmisel tehtud märkmed koosolekul arutatu kohta või ametkonnasisene infovahetus. KeÜS § 24 lg 2 on seega AvTS § 3 lg 1 suhtes erinormiks, mis tähendab, et ka dokumenteerimata teave kuulub avaliku keskkonnateabe hulka, mis tuleb küsimisel väljastada. Vajadusel on teabe küsijal võimalik tugineda otse direktiivi ja konventsiooni sätetele.
4. KeÜS § 24 lg-s 3 sätestatakse keeld nõuda keskkonnateabe küsimisel huvi põhjendamist. Reeglina on menetluslike õiguste eelduseks teatud kvaliteediga huvi, eelkõige õiguslik huvi. Näiteks saab HMS § 11 lg 1 p 3 kohaselt tavalises haldusmenetluses osaleda kolmas isik, kelle õigusi või kohustusi menetlus võib puudutada. Keskkonnateavet võivad aga küsida kõik, sealhulgas näiteks väljaspool Eestit elavad isikud. Ka senikehtinud õiguses lähtutakse üldiselt põhimõttest, et teabe küsimisel ei saa nõuda huvi põhjendamist. Näiteks ei ole AvTS-s küll otsesõnu sätestatud keeldu nõuda huvi põhjendamist, kuid teabenõudes ei pea põhjendama teabe küsimist ning teabenõude täitmisest pole võimalik keelduda põhjusel, et isik ei ole põhjendanud oma huvi teavet saada. KeÜS § 24 lg 3 eesmärgiks on anda eelkõige seaduse rakendajale selgesõnaline juhis, mis peaks välistama olukorra, kus huvi põhjendamist kokkuvõttes siiski nõutakse. Näiteks ei saa teabenõude täitmisest keelduda, kui teabenõude vormis on tühjaks jäetud lahter „teabe kasutamise eesmärk“. Selleks, et vältida haldusorganite asjatut koormamist teabenõuetega, on asjakohastes seadustes sätestatud üldised keeldumise alused. Näiteks võib AvTS § 23 lg 2 p 3 kohaselt keelduda teabenõude täitmisest, kui see nõuab taotletava teabe suure mahu tõttu teabevaldaja töökorralduse muutmist, takistab talle pandud avalike ülesannete täitmist või nõuab põhjendamatult suuri kulutusi.
5. Teave keskkonnaelementide ja neid mõjutavate tegurite kohta on tihti väga tehniline ja tavalisele inimesele raskesti mõistetav. Teabeküsijale ei pruugi selge olla andmete tähendus, kui tal puuduvad elementaarsed teadmised sellest, mil viisil andmed on saadud. Samuti sõltub andmete täpsus ja usaldusväärsus nende kogumise meetoditest. Lisaks ei pruugi asjakohastele standarditele olla lihtsat ja tasuta juurdepääsu internetis. KeÜS § 24 lg 4 eesmärgiks on tagada, et teabeküsijal oleks võimalik saada talle arusaadavaid selgitusi selle kohta, kuidas keskkonnateave on kogutud. Lõikes sätestatud nõue seondub keskkonnainfo direktiivi 2003/4/EÜ art 3 lg-s 5 ja art 8 lg-s 2 ning Århusi konventsiooni art 5 lg-s 2 sätestatud kohustusega teabenõudjat abistada.
6. KeÜS § 24 lõikes 5 on sätestatud alused keskkonnateabele juurdepääsupiirangute kehtestamiseks, et kaitsta intellektuaalomandiõigusi ning vabatahtlikult teabe edastanud isikute huve. Kui juurdepääs teabele on piiratud, ei tohi seda teavet teabenõude täitmisel igaühele väljastada (AvTS § 23 lg 1 p 1). Samas on juurdepääsu piiramine erandiks teabe avalikkuse põhimõttest ning seetõttu tuleb juurdepääsupiirangute aluseid kitsendavalt tõlgendada. Selline kohustus on sõnaselgelt väljendatud Århusi konventsiooni art 4 lg-s 4 ja keskkonnainfo direktiivi art 4 lg-s 2.
6.1. KeÜS § 24 lõike 5 eeskujuks on Århusi konventsiooni ja keskkonnainfo direktiivi sätted. Täpsemalt on KeÜS § 24 lõike 5 punktide 1 ja 2 eeskujuks konventsiooni art 4 lg 4 punktid e ja g ning keskkonnainfo direktiivi art 4 lg 2 punktid e ja g. KeÜS § 25 lõike 5 punkti 1 kohaldamisel tuleb arvestada ka konventsiooni art 4 lg 4 p-ga d ja direktiivi art 4 lg 2 p-ga d, mis käsitlevad juurdepääsu piiramist äri- ja tööstusteabe konfidentsiaalsuse huvides. Konventsioon ja direktiiv ei kohusta riiki ette nägema vastavaid juurdepääsupiirangu aluseid, vaid üksnes võimaldavad seda teha.
6.2. Avalikule teabele juurdepääsu piiramise üldine kord on täpsemalt reguleeritud AvTS viiendas peatükis, mis sätestab avaliku teabe asutusesiseseks kasutamiseks mõeldud teabeks tunnistamise nõuded. Seega saab lisaks KeÜS § 24 lõikele 5 juurdepääsu keskkonnateabele piirata üldistel alustel, mis on sätestatud AvTS-s. AvTS § 35 lõikes 1 sätestatakse juhud, kui juurdepääsupiirang tuleb seada, lõikes 2 juhud, kui piirangu võib seada ning § 36 lõikes 1 juhud, kui piirangut ei tohi seada. KeÜS § 24 lõige 5 täiendab AvTS § 35 lõiget 2, sätestades valikulised juurdepääsupiirangud. Juurdepääsupiirangu seadmise otsustab asutuse juht või tema poolt määratud töötaja, lähtudes dokumendi sisust ja juurdepääsupiirangu eesmärgist (AvTS § 41 lg 1.1). Juurdepääsupiirang kehtestatakse alates dokumendi koostamisest või saamisest kuni vajaduse möödumiseni. Üldreeglina ei või juurdepääsupiirangut kehtestada kauemaks kui viieks aastaks, kuid piirangu tähtaega võib pikendada kuni viie aasta võrra, kui piirangu kehtestamise põhjus püsib (AvTS § 40 lg 1). Piirang tuleb tunnistada kehtetuks, kui selle kehtestamise põhjus on kadunud (AvTS § 42 lg 1). Juurdepääsupiirangu kehtivuse ajal võib asutuse juht erandlikult otsustada asutuseväliste isikute juurdepääsu võimaldamise asutusesiseseks tunnistatud teabele, kui see ei kahjusta riigi või omavalitsusüksuse huve (AvTS § 38 lg 4).
6.3. KeÜS § 24 lõige 5 punkt 1 võimaldab seada juurdepääsupiirangu teabele, mille avalikustamine võib kahjustada intellektuaalomandiõigusi. Intellektuaalomandiõigustega kaitstakse loomingut, nagu uudsed leiutised, kaubamärgid, originaalteosed ja ärisaladused. Kõige ilmsemalt võib keskkonnateabe avalikustamine tuua kaasa ärisaladuste kahjustamise. KonkS § 63 lõike 1 esimese lause kohaselt loetakse ärisaladuseks niisugune teave ettevõtja äritegevuse kohta, mille avaldamine teistele isikutele võib selle ettevõtja huve kahjustada, eelkõige oskusteavet puudutav tehniline ja finantsteave ning teave kulude hindamise metoodika, tootmissaladuste ja -protsesside, tarneallikate, ostu-müügi mahtude, turuosade, klientide ja edasimüüjate, turundusplaanide, kulu- ja hinnastruktuuride ning müügistrateegia kohta. KonkS lähtub eeldusest, et ettevõtja peab täpsustama, millist osa teabest ja miks tuleb käsitada ärisaladusena (KonkS § 63 lg 2). Näiteks sätestab THS § 60 lg 4, et teave käitise projekti, tegevuse või teatava toorme, kemikaali või muu materjali või toote koostise ja kasutamise kohta võib olla käsitatav piiratud juurdepääsuga teabena, kui see on esitatud kompleksloa taotluse eraldi osana, sellele on selgelt märgitud „ärisaladus” ja loa andja nõustub, et teabele juurdepääsu piiramiseks on põhjust. Kui ettevõtja teavet ärisaladusena ei määratle ega ärisaladusena määratlemist ei põhjenda ning seadusest ei tulene selgesõnaliselt kohustust konkreetset teavet ärisaladusena käsitada, siis ei tohi teabevaldaja sellele teabele omaalgatuslikult ärisaladuse kaitseks juurdepääsupiiranguid kehtestada. Samuti ei ole KonkS § 63 lõike 1 teise lause kohaselt ärisaladuseks teave, mis on avalikustatud või kuulub avalikustamisele. Teisisõnu ei saa ettevõtja määratleda ärisaladusena teavet, mille avalikustamise kohustus seadusest selgesõnaliselt tuleneb. Näiteks ei saa tulenevalt KeHJS §-st 21 piirata juurdepääsu keskkonnamõju hindamise aruandes sisalduvale teabele. KonkS § 63 lähenemine haakub Århusi konventsiooni art 4 lg 4 p-ga d ja keskkonnainfo direktiivi art 4 lg 2 p-ga d, mille kohaselt võib äri- ja tööstusteabe konfidentsiaalsuse huvides piirata juurdepääsu keskkonnateabele üksnes juhul, kui konfidentsiaalsus on sätestatud riigisisese või EL õigusnormiga. Tuleb veelkord rõhutada, et juurdepääsu piiramine teabele on erandiks teabe avalikkuse põhimõttest ning seetõttu tuleb juurdepääsupiirangute aluseid kitsendavalt tõlgendada. Näiteks asus Euroopa Kohus asjas C-416/10 seisukohale, et ärisaladusele üldiselt viidates pole võimalik piirata juurdepääsu planeeringule, millega otsustati kompleksloaga hõlmatud käitise asukoha valik (Euroopa Kohtu 15.01.2013 otsus nr C-416/10, Jozef Križan jt vs Slovenská inšpekcia životného prostredia).
6.4. KeÜS § 24 lg 5 p 2 võimaldab seada juurdepääsupiirangu teabele, kui teave on haldusorganile esitatud vabatahtlikult ilma õigusliku kohustuseta ning selle teabe esitaja ei ole nõus keskkonnateabe väljastamisega. Sätte eesmärk on tagada haldusorganite parem informeeritus, julgustades ettevõtjaid edastama keskkonnateavet, mida nad avalikkuse liigse tähelepanu või enda maine kahjustamise kartuses avalikustada ei soovi. Tulenevalt sätte sõnastusest ei saa teabevaldaja eeldada, et teavet vabatahtlikult andnud ettevõte ei soovi selle avalikustamist, vaid selline soov peab olema selgesõnaliselt väljendatud. Vabatahtlikult esitatud teabena saab käsitada üksnes sellist teavet, mille esitamist haldusorgan õigusaktidest tulenevalt nõuda ei saa. Näiteks kohustab jäätmealane regulatsioon teatud isikuid pidama pidevat arvestust oma tegevuses tekkinud või käideldud jäätmete liigi, omaduste ja tekke kohta ning asjakohaseid andmeid säilitama vähemalt viis aastat. Osa neist isikutest peavad andmete põhjal vähemalt kord aastas esitama Keskkonnaametile aruande oma jäätmealase tegevuse kohta. Lisaks on teatud haldusorganitel, nagu nt loa andja, õigus kõigi andmetega tutvuda. Nende andmete omaalgatuslikku esitamist väljaspool aruandekohustust ei saa seega pidada vabatahtlikuks andmete esitamiseks, sest haldusorganid saavad nende andmete esitamist igal ajal nõuda. Tuleb tähelepanu juhtida, et KeÜS § 24 lõike 5 punktile 2 vastava konventsiooni sätte, artikkel 4 lg 4 punkt d, ja keskkonnainfo direktiivi sätte, artikkel 4 lg 2 punkt g sõnastus on mõnevõrra täpsem, lubades juurdepääsu teabele piirata isiku kaitseks, kes on teavet andnud vabatahtlikult ilma õigusliku kohustuseta ja ilma, et teda oleks võinud õiguslikult selleks kohustada.
6.5. KeÜS § 24 lõike 5 kohaldamisel tuleb arvestada AvTS regulatsiooni. KeÜS regulatsioon täiendab AvTS § 35 lõiget 2, mis võimaldab soovi korral piirata juurdepääsu näiteks dokumendi kavanditele või õigustloova akti eelnõudele enne nende kooskõlastamiseks saatmist. Sisult sarnanevad KeÜS § 24 lg-s 5 nimetatud alused siiski enam AvTS § 35 lg-ga 1, mis sätestab kohustusliku juurdepääsupiirangu kehtestamise alused. Muuhulgas kattub KeÜS § 24 lõige 5 punkt 1 – juurdepääsupiirang intellektuaalomandiõiguste kaitseks – osaliselt AvTS § 35 lõike 1 punktiga 17 – juurdepääsupiirang ärisaladuse kaitseks. AvTS § 35 lõige 1 punkti 17 tuleks käsitada erinormina, mis ei võimalda KeÜS § 24 lõike 5 punkti 1 rakendamisel ärisaladust kaitseta jätta. Samuti tuleb KeÜS § 24 lõike 5 rakendamisel arvestada teiste AvTS § 35 lõikes 1 nimetatud huvide kaitse vajadusega. Näiteks tuleneb selle lõike punktist 11 kohustus piirata juurdepääsu teabele, mis sisaldab delikaatseid isikuandmeid.
6.6. Teabevaldaja kaalutlusruumi juurdeääsupiirangute seadmisel KeÜS § 24 lõike 5 alusel piirab oluliselt AvTS § 36 lõige 1, mis keelab riigil, kohaliku omavalitsuse üksusel ja avalik-õiguslikul juriidilisel isikul piirata juurdepääsu teatud teabele. KeÜS § 24 lõike 5 rakendamisel on asjakohaseim AvTS § 36 lõike 1 punkt 4, mis keelab piirata juurdepääsu teadetele keskkonnaseisundi ja heidete kohta. Keskkonnaseisundi üldine legaaldefinitsioon puudub, kuigi terminit kasutatakse sageli nii KeÜS-s kui ka keskkonnaseadustiku eriosa seadustes. Teabena keskkonnaseisundi kohta tuleks käsitada eelkõige teavet keskkonnaelementide – nt saasteainete sisaldus välisõhus või looma- ja taimeliikide ning koosluste seisundit iseloomustavad andmed – kvaliteedi kohta (vt nt KeRS §-d 27–29). KeÜS § 7 lõike 1 kohaselt on heide õhku, vette või pinnasesse otseselt või kaudselt väljutatav aine, organism, energia, kiirgus, vibratsioon, soojus, valgus, lõhn või müra (heite mõiste osas vt KeÜS § 7 lg 1 kommentaari). Keskkonnateave heidete kohta pärineb peamiselt seirest, mida ettevõtjad peavad keskkonnakaitseloa tingimuste kohaselt läbi viima (vt KeÜS § 53 lg 1 p 9 kommentaari). Keskkonnateave heidete kohta ei piirdu siiski ainult heiteseire tulemustega, vaid hõlmab mis tahes heidetega piisavalt otseselt seotud teabe. Näiteks otsustas kohtuasjas T-545/11 EL üldkohus, et heitega seotud teabeks on ka teatud informatsioon taimekaitsevahendi testimise ja tootmise kohta niivõrd kui see on vajalik, et hinnata taimekaitsevahendi kasutamisel tekkivaid heiteid (EL üldkohtu 8.10.2013 otsus nr T-545/11, Stichting Greenpeace Nederland ja Pesticide Action Network Europe (PAN Europe) vs Euroopa Komisjon). Keskkonnaseisundi ja heidete kohta käiva teabe avalikkus on vajalik muu hulgas selleks, et tagada KeÜS §-s 23 sätestatud õigus tervise- ja heaoluvajadustele vastavale keskkonnale (vt KeÜS § 23 kommentaari, eelkõige lg 4 kommentaari).
7. Tulenevalt teabe avalikkuse põhimõttest saab juurdepääsu keskkonnateabele piirata vaid juhul, kui juurdepääsu piiramiseks esineb ülekaalukas seadusega kaitstud huvi. AvTS avalikule teabele juurdepääsu piiramise kord lahkneb huvide kaalumise osas Århusi konventsiooni ja keskkonnainfo direktiivi regulatsioonist. AvTS lähtub loogikast, et kui piirangud on juba kehtestatud, siis üldjuhul teavet ei väljastata. Konventsioon ja direktiivid nõuavad aga teabenõude menetlemisel igakordset huvide kaalumist, kus ühest küljest tuleb arvesse võtta juurdepääsupiirangu aluseks oleva kaitstava huvi kaalukust ning teisalt teabe avalikustamisega seonduvate avalike huvide kaalu konkreetsel juhtumil (vt konventsiooni artikkel 4 lõige 4 ja direktiivi artikkel 4 lõige 2). Vastuolu kõrvaldamiseks lisati KeÜS rakendamise seadusega KeÜS §-le 24 lõige 6, mis sätestab igakordse kaalumiskohustuse keskkonnateabe väljastamise otsustamisel. Teisisõnu tuleb keskkonnateabele juurdepääsu piirangute vajalikkust kaaluda kahel tasandil. Esiteks lähtuvalt AvTS üldisest korrast ning teisalt igal konkreetsel juhtumil tulenevalt KeÜS § 24 lõikest 6. Juurdepääsupiirangu aluseid tuleb tõlgendada kitsendavalt, sest need on eranditeks keskkonnateabe avalikkuse põhimõttest. Konkreetsel juhtumil keskkonnateabele juurdepääsu üle otsustamisel ei saa piirduda AvTS § 38 lõikes 4 sätestatu järgimisega, mis lubab teabe väljastada, kui see ei kahjusta riigi või omavalitsusüksuse huve. Vastavalt KeÜS § 24 lõikele 6 tuleb ühest küljest arvestada juurdepääsupiiranguga kaitstava huvi kaalukust ning teisalt avaliku huvi kaalukust teabe väljastamiseks. Århusi konventsiooni kontrollkomitee on asunud seisukohale, et teabe väljastamisest keeldumiseks ei piisa asjaolust, et teabe väljastamine võib kahjustada juurdepääsupiiranguga kaitstavat huvi, arvestamata kahju suurust ja nende avalike huvide kaalukust, millele avalikustamine kaasa aitab (ACCC/C/2007/21 (Euroopa Ühendus) ECE/MP.PP/C.1/2009/2/Add.1, para. 30(c)). Kui juurdepääsupiiranguga kaitstav huvi osutub konkreetsel juhul kaalukamaks, ei tähenda see, et juurdepääsupiiranguga teavet sisaldava dokumendi väljastamisest tuleks täielikult keelduda. Küsitud teave tuleb väljastada nii suures ulatuses kui võimalik, jättes välja või kattes kinni dokumendi need osad, mis sisaldavad juurdepääsupiiranguga teavet (AvTS § 38 lõige 2, Århusi konventsiooni artikkel 4 lõige 6, keskkonnainfo direktiivi artikkel 4 lõige 4). Näiteks ei saa keelduda dokumendi väljastamisest isikuandmete kaitsmise alusel põhjendusega, et dokumendis sisaldub eraisiku nimi ja aadress, vaid väljastada tuleks dokumendi koopia, kus vastavad andmed on kinni kaetud.
8. Juhul kui küsitakse keskkonnateavet, mis sisaldub alles koostamisel olevas dokumendis, tuleb KeÜS § 24 lõike 7 kohaselt teabe küsijale teatada dokumendi koostaja andmed ja koostamiseks eeldatavalt kuluv aeg. KeÜS rakendamise seaduse eelnõu seletuskirja kohaselt on säte lisatud keskkonnainfo direktiivi artikkel 4 lõikes 1 sisalduva nõude ülevõtmiseks. Sättest võib jääda ekslik mulje, et dokumendi eelnõu väljastada ei tohi. Erinevalt direktiivist pole riigisiseses õiguses teabenõude täitmisest keeldumise võimaliku alusena otsesõnu sätestatud asjaolu, et teabenõue puudutab koostamisel olevaid materjale. Kaudselt on selline võimalus siiski olemas: AvTS § 35 lõige 2 võimaldab teabevaldajal soovi korral piirata juurdepääsu dokumentide kavanditele ja õigustloovate aktide eelnõudele. KeÜS § 24 lõige 7 on eelkõige asjakohane juhul, kui teabevaldaja on piiranud juurdepääsu koostamisel olevatele dokumentidele. Muudel juhtudel tuleb dokumendi kavand või õigusakti eelnõu väljastada, edastades ühtlasi dokumendi koostaja andmed ja hinnangu koostamiseks eeldatavalt kuluva aja kohta.