text:
Kohtuasi C‑160/15
Eelotsusetaotlus – Autoriõigus ja sellega kaasnevad õigused – Direktiiv 2001/29/EÜ – Infoühiskond – Artikli 3 lõige 1 – Üldsusele edastamine – Veebisait – Üldsusele selliste hüperlinkide kättesaadavaks tegemine, mis suunavad teisel veebisaidil vabalt juurdepääsetavate teoste juurde – Õiguste omaja loa puudumine
1. Kõnesolev 3. aprilli 2015. aasta eelotsusetaotlus, mille Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaade kõrgeim kohus) esitas Euroopa Kohtu kantseleisse 7. aprillil 2015, käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ (autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas)(2) artikli 3 lõike 1 tõlgendamist.
2. See eelotsusetaotlus esitati ühelt poolt GS Media BV (edaspidi „GS Media“) ja teiselt poolt Sanoma Media Netherlands BV (edaspidi „Sanoma“), Playboy Enterprises International Inc. (edaspidi „Playboy“) ja B. G. Dekker’i (edaspidi koos „Sanoma jt“) vahelises kohtuvaidluses, mis käsitles eelkõige asjaolu, et GS Media hallataval veebisaidil GeenStijl.nl (edaspidi „GeenStijl“) avaldati teiste veebisaitide juurde viivaid hüperlinke (ehk „klikitavaid linke“), mis võimaldasid vaadata õigusvastaselt ringlusesse sattunud fotosid B. G. Dekker’ist, mis olid tehtud ajakirja Playboy jaoks.
3. Direktiivi 2001/29 põhjendused 2–5, 9, 23 ja 31 on sõnastatud järgmiselt:
„(2) […] Euroopa Ülemkogu rõhutas vajadust luua ühenduse tasandil üldine ja paindlik õigusraamistik Euroopa infoühiskonna arengu toetamiseks. […].
(23) Käesolev direktiiv peaks täiendavalt ühtlustama autoriõigusi teoste üldsusele edastamiseks. Seda õigust tuleb käsitada laiemas mõttes, et hõlmata edastamist ka üldsusele, kes ei viibi paigas, kus teost esitatakse. Nimetatud õigus peaks hõlmama teose igasugust edastamist või vahendamist üldsusele kaabli või kaablita vahendite, kaasa arvatud ringhäälingu kaudu.
4. Selle direktiivi artikkel 3 sätestab:
5. Selle direktiivi artikkel 6 näeb ette:
3. Käesoleva direktiivi kohaldamisel hõlmab termin „tehnilised meetmed“ mis tahes tehnoloogiat, seadet või komponenti, mille eesmärk tavapärase toimimise puhul on takistada või piirata teoste või muude objektidega seotud toiminguid, milleks autoriõiguse või sellega kaasnevate õiguste valdaja või [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. märtsi 1996. aasta] direktiivi 96/9/EÜ [andmebaaside õiguskaitse kohta (EÜT L 77, lk 20; ELT eriväljaanne 13/15, lk 459)] III peatükis sätestatud sui generis õiguse valdaja ei ole luba andnud. Tehnilised meetmed on tõhusad juhul, kui õiguste valdajad kontrollivad kaitstud teose või muu objekti kasutamist kaitse eesmärki täitva juurdepääsu kontrolli või kaitsevahendi abil, näiteks teose või muu objekti krüpteerimise, skrambleerimise või muul viisil muutmise või kopeerimiskaitsemehhanismi abil.
6. Selle direktiivi artikkel 8 sätestab:
3. Liikmesriigid tagavad, et õiguste valdajatel on võimalik taotleda kohtu ettekirjutust vahendajatele, kelle teenuseid kolmandad isikud kasutavad autoriõiguse või sellega kaasneva õiguse rikkumiseks.“
7. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2000. aasta direktiivi 2000/31/EÜ infoühiskonna teenuste teatavate õiguslike aspektide, eriti elektroonilise kaubanduse kohta siseturul(3) artikkel 14 „Teabe talletamine“ sätestab:
8. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/48/EÜ intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta(4) artikli 11 kolmas lause sätestab:
„Ilma et see piiraks [direktiivi 2001/29] artikli 8 lõike 3 kohaldamist, tagavad liikmesriigid lisaks, et õiguste valdajad võivad nõuda kohtulikke tõkendeid vahendajate suhtes, kelle teenuseid kasutas kolmas osapool intellektuaalomandi õiguste rikkumisel.“
9. Kuukirja Playboy väljaandja Sanoma tellis fotograaf C. Hermès’ilt fotoreportaaži B. G. Dekkerist. B. G. Dekker esineb sageli Madalmaade telesaadetes. Fotograaf andis Sanomale volituse esindada teda talle kõnealusest tellimusest tulenevate intellektuaalomandi õiguste kaitsmise ja jõustamise eesmärgil.
10. Veebisaidi GeenStijl haldaja GS Media avaldas 27. oktoobril 2011 teate pealkirjaga „[ebasünnis sõna]! […] Dekkeri alastipildid“. Selle teate ääres kuvati veebisaidi vasakus ülemises nurgas osaliselt ühte fotodest. Teade lõppes järgmise tekstiga: „Ja nüüd niisiis link fotodega, mida olete oodanud. Kes esimesena [ebasünnis sõna], see ka esimesena [ebasünnis sõna]. SIIN. […]“ „SIIN“ nimetust kandvale hüperlingile klõpsamine suunas lugejad edasi Austraalia failihoidla veebisaidile Filefactory.com. Järgmisele hüperlingile klõpsamine avas uue akna, mis sisaldas nuppu „laadi kohe alla“ („Download now“). Sellele nupule klõpsamisega avanes zip-formaadis fail üheteistkümne pdf‑formaadis failiga, millest igaüks sisaldas ühte fotodest.
11. Sanoma nõuetele vaatamata keeldus GS Media kõnealuse hüperlingi eemaldamisest. Seevastu eemaldati fotod veebisaidilt Filefactory.com.
12. Veebilehel GeenStijl võis 7. novembril 2011 lugeda teadet pealkirjaga „Blote [Dekker] gaat GeenStijl aanklaguh“ („Alasti Dekker kaebab GeenStijli kohtusse“), mis puudutas vaidlust GS Media ja Sanoma jt vahel seoses GeenStijl poolt ringlusse viidud fotodega. See teade lõppes järgmiste sõnadega: „Uuendus: alasti [Dekkeri] pildid veel nägemata? Need on SIIN“. Ka see teade sisaldas hüperlinki veebisaidile Imageshack.us, millelt võis näha üht või mitut kõnealust fotot. Ka veebisait Imageshack.us täitis Sanoma nõude need fotod eemaldada. Kolmas teade fotode juurde viiva hüperlingiga ilmus veebisaidil GeenStijl 17. novembril 2011. See kandis pealkirja „Bye Bye, hüvasti, Playboy“. GeenStijli foorumi külastajad panid seejärel sellele saidile üles uusi linke, mis suunasid teistele veebisaitidele, kus võis fotosid näha.
13. Fotod B. G. Dekkerist avaldati ajakirjas Playboy 2011. aasta detsembris.
14. Sanoma jt esitasid hagi Rechtbank Amsterdamile (Amsterdami kohus), väites eelkõige, et hüperlinkide lisamisega ja ühe kõnealuse foto väljalõike avaldamisega veebisaidil GeenStijl rikkus GS Media C. Hermèsi autoriõigust ning tegutses Sanoma jt suhtes ebaseaduslikult. Rechtbank Amsterdam (Amsterdami kohus) rahuldas nõuded põhiosas.
15. Gerechtshof Amsterdam (Amsterdami apellatsioonikohus) tühistas Rechtbank Amsterdami (Amsterdami kohus) otsuse, leides, et hüperlinkide üles panemisega ei rikkunud GS Media C. Hermèsi autoriõigust, kuna fotod olid veebisaidile Filefactory.com üles panemisega juba üldsusele kättesaadavaks tehtud. Gerechtshof Amsterdam (Amsterdami apellatsioonikohus) ei võtnud seisukohta küsimuses, kas fotode ülespanemine veebisaidile Filefactory.com oli C. Hermèsi autoriõiguse rikkumine või mitte. Ta leidis seevastu, et GS Media toimis nende hüperlinkide ülespanemisega Sanoma jt suhtes ebaseaduslikult, õhutades GeenStijl’i külastajaid vaatama õigusvastaselt saidile Filefactory.com üles pandud fotosid, mida ilma nende linkideta oleks olnud raske leida. Gerechtshof Amsterdam (Amsterdami apellatsioonikohus) leidis aga, et ühe foto osalise väljalõike ülespanekuga veebisaidile GeenStijl rikkus GS Media C. Hermèsi autoriõigust.
16. GS Media ning Sanoma jt esitasid Hoge Raad der Nederlandenile (Madalmaade kõrgeim kohus) vastavalt kassatsioonkaebuse ja vastukassatsioonkaebuse.
17. GS Media vaidlustab Gerechtshof Amsterdami (Amsterdami apellatsioonikohus) järelduse, et ühe foto väljalõike ülespanekuga oma veebisaidil fotosid käsitlevasse teatesse rikkus GS Media C. Hermèsi autoriõigust.
18. Sanoma jt vaidlustavad Gerechtshof Amsterdami (Amsterdami apellatsioonikohus) järelduse, et hüperlinkide ülespanekuga oma veebisaidile ei teinud GS Media fotosid üldsusele kättesaadavaks. Sanoma jt viitavad eelkõige kohtuotsusele Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76) ja väidavad Hoge Raad der Nederlandenis (Madalmaade kõrgeim kohus), et hüperlingi lisamine, mis suunab edasi veebisaidile, millele on üles pandud teos ilma autoriõiguse omaja loata, kujutab endast üldsusele edastamist, olenemata sellest, kas seda teost on varem õiguste omaja loal avaldatud või mitte. Sanoma jt väidavad peale selle, et veebisait Filefactory.com võttis piiravad meetmed kohtuotsuse Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76) punkti 31 tähenduses, „mida GeenStijli kasutajatel oli GS Media sekkumise tõttu võimalik eirata, nii et ringlusse sattunud fotod tehti kättesaadavaks laiemale üldsusele kui üldsusele, kelle jaoks olid need „digitaalsesse seifi“ paigutatud; igal juhul on need fotod tehtud seeläbi kättesaadavaks üldsusele, kes ei oleks neile ilma viidatud sekkumiseta juurde pääsenud (keerukamaid vahendeid kasutamata) ja kelle jaoks oleksid need seetõttu jäänud ligipääsmatuks“.
19. Vastukassatsioonkaebuse uurimise raames leiab Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaade kõrgeim kohus), et kohtuotsusest Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76) ning kohtumäärusest BestWater International (C‑348/13, EU:C:2014:2315) ei saa piisava kindlusega järeldada, kas „üldsusele edastamisega“ on tegemist juhul, kui teos on küll varem avaldatud, kuid ilma õiguste omaja loata. See kohus märgib lisaks, et vastukassatsioonkaebus tõstatab ka küsimusi, mis puudutavad piiravate meetmete eiramist kohtuotsuse Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76) tähenduses. Ta märgib selle kohta, et enne seda, kui GS Media pani veebisaidile GeenStijl üles hüperlingi, ei olnud fotod kättesaamatud, kuid samas ei olnud neid lihtne üles leida, nii et hüperlingi ülespanek hõlbustas fotode leidmist märkimisväärselt.
20. Neil asjaoludel otsustas Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaade kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. a) Kas tegemist on „üldsusele edastamisega“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses, kui muu isik kui autoriõiguse omaja suunab tema hallataval veebisaidil üles pandud hüperlingi kaudu kolmanda isiku hallatavale veebisaidile, mis on ligipääsetav Internetti kasutavale üldsusele ja millel on teos kättesaadavaks tehtud autoriõiguse omaja loata?
3. Kas on teisi asjaolusid, mida tuleb arvesse võtta vastamisel küsimusele, kas tegemist on üldsusele edastamisega, kui veebisaidile pannakse üles hüperlink, mis muudab kättesaadavaks teose, mida ei ole veel varem autoriõiguse omaja loal üldsusele kättesaadavaks tehtud?“
21. GS Media, Sanoma jt, Saksamaa Liitvabariik, Prantsuse Vabariik, Portugali Vabariik, Slovaki Vabariik ja Euroopa Komisjon esitasid kirjalikud seisukohad. GS Media, Sanoma jt, Saksamaa Liitvabariik, Prantsuse Vabariik ja komisjon esitasid suulised seisukohad 3. veebruari 2016. aasta kohtuistungil.
22. Portugali Vabariik leiab, et ilma, et see vähendaks Euroopa Kohtu lõpplahendi põhjendatust, võib kohtuotsus Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76) piirata teabe ja teadmiste levitamist Internetis. Portugali Vabariik leiab, et hüperlinkide lisamise kvalifitseerimine „edastamise toiminguks“ tekitab probleeme kahel põhjusel.
23. Portugali Vabariik väidab esiteks, et digitaalühiskonnas on hüperlink sarnane joonealuse märkusega analoogses kultuurikeskkonnas(5) ja seda ei peaks kvalifitseerima „edastamise toiminguks“. Teiseks väidab Portugali Vabariik, et isik, kes teeb teose otse üldsusele kättesaadavaks ja teostab seega „edastamise toimingu“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses, on see, kes salvestab teose serverisse, kust veebikasutaja saab sellele juurde pääseda. Ta leiab, et mitte hüperlingi üles panija – kes on pelgalt teisene või kaudne „edastaja“ – ei ole see, kelle toimingu tulemusena „isik pääseb [teostele] ligi enda valitud kohas ja enda valitud ajal“. Toiming, millel on tõesti selline tagajärg, on esialgse edastamise teinud isiku toiming.
24. Portugali Vabariik leiab, et asjaolu, et mõni teine isik kui autoriõiguse omaja suunab oma hallatavale veebisaidile hüperlingi üles panemise teel kolmanda isiku hallatavale veebisaidile, mis on juurdepääsetav kõikidele veebikasutajatele ja millel on teos tehtud üldsusele kättesaadavaks autoriõiguse omaja loaga või ilma selleta, ei ole „üldsusele edastamine“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses.
25. Komisjon tuletab meelde, et ta väitis oma seisukohtades kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76), et olukorras, kus klikitav link (ehk „hüperlink“) teatud veebisaidil suunab autoriõigusega kaitstud teose juurde, mis on esitatud teisel veebisaidil, ja kui esimese veebisaidi kasutajad pääsevad seeläbi sellele teosele juurde, ei saa olla tegemist „edastamise toiminguga“, kuna toimunud ei ole ei edastamist ega vahendamist direktiivi 2001/29 tähenduses.
26. GS Media, Saksamaa Liitvabariik, Portugali Vabariik(6) ja Slovaki Vabariik ning komisjon teevad ettepaneku vastata eitavalt eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimese küsimuse punktidele a ja b. Nende hinnangul ei ole tegemist „üldsusele edastamisega“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses, kui hüperlink suunab kolmanda isiku veebisaidile, millele kõik veebikasutajad saavad vabalt juurde pääseda ja millel asjaomane teos on tehtud kättesaadavaks ilma õiguste omaja loata – ja seda ka juhul, kui seda teost ei ole veel kunagi õiguste omaja loal muul viisil avaldatud.
27. Esimese küsimuse punkti c kohta leiavad GS Media, Saksamaa Liitvabariik, Portugali Vabariik ning komisjon, et subjektiivsed asjaolud ei ole olulised „üldsusele edastamise“ hindamisel, sest seda tuleb teha objektiivsel alusel. Portugali Vabariik väidab siiski teise võimalusena, juhuks, kui Euroopa Kohus vastab esimesele või teisele eelotsuse küsimusele jaatavalt, et selline edastamine eeldab, et hüperlingi ülespanija oli üheselt mõistetavalt teadlik asjaolust, et esialgne edastamine oli toimunud ilma loata. Seevastu Slovaki Vabariik leiab, et on oluline teada, kas isikul, kes paneb üles kaitstud teose juurde viiva hüperlingi, ei olnud võimalik mitte teada, et see teos tehti varem üldsusele kättesaadavaks ilma õiguste omaja loata. Seega peaks see isik direktiivi 2001/29 eesmärgi tagamiseks kohe, kui õiguste omaja talle sellisest asjaolust teatab, või kui tal ei ole mõnel muul põhjusel võimalik seda mitte teada, takistama veel üht autoriõiguse rikkumist, vältides kaitstud teose uut üldsusele edastamist.
28. Teise küsimuse punktide a ja b kohta leiavad GS Media, Saksamaa Liitvabariik, Portugali Vabariik, Slovaki Vabariik ning komisjon, et sellele tuleb vastata eitavalt. Kohtuotsusest Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76) tuleneb nimelt, et ainus oluline asjaolu on see, kas hüperlink võimaldab kõrvale hoida kaitstud teost sisaldaval veebisaidil võetud piiravatest meetmetest, mille eesmärk on piirata üldsuse juurdepääsu sellele. Kui see ei ole nii ja kui sellele veebisaidile ning seega sellele üles pandud teosele võivad potentsiaalselt juurde pääseda kõik veebikasutajad, ei ole oluline, kas see hüperlink hõlbustab või mitte selle saidi leidmist. Lisaks ei oleks vastupidist lahendust võimalik rakendada ja see tekitaks olulise õigusliku ebakindluse, mis kahjustaks sõna- ja teabevabadust.
29. Sanoma jt teevad ettepaneku vastata esimesele, teisele ja kolmandale küsimusele nii, et isik, kes sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas paneb tahtlikult ja täiesti teadlikult üles hüperlingi, mis võimaldab pääseda juurde autoriõigusega kaitstud teosele, mida ei ole kunagi varem õiguste omaja loal avaldatud, teostab üldsusele edastamise toimingu. Sanoma jt leiavad, et Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et arvesse tuleb võtta mitmeid tegureid, sealhulgas esiteks asjaolu, et kasutaja annab täiesti teadlikult ja tahtlikult kolmandatele isikutele otsese juurdepääsu kaitstud teostele; teiseks asjaolu, et oma sekkumisega on kasutajal oluline roll nende teoste kättesaadavaks tegemisel; kolmandaks asjaolu, et üldsus, kellel on seeläbi juurdepääs kaitstud teostele, koosneb määramatust hulgast potentsiaalsetest kasutajatest või suhteliselt suurest hulgast isikutest; neljandaks asjaolu, et oma sekkumisega suurendab kasutaja nende isikute ringi, kellel on juurdepääs kaitstud teostele, lisades sinna isikute rühma, keda kaitstud teoste autoriõiguste omaja silmas ei pidanud, kui ta andis loa esialgseks kasutamiseks, ja viiendaks asjaolu, et selle edastamise puhul on kasutaja eesmärk saada tulu. Sanoma jt sõnul on kõik need tegurid põhikohtuasjas olemas.
30. Prantsuse Vabariigi väitel on asjaomaste teoste klikitava lingi kaudu kättesaadavaks tegemise tulemuseks põhikohtuasja asjaoludel see, et kõnealused teosed edastatakse uuele üldsusele, sest ehkki vaidlusaluseid fotosid ei olnud võimatu leida enne, kui GS Media pani veebisaidile GeenStijl üles klikitava lingi, pääsesid vaidlusalustele fotodele enne selle lingi ülespanekut hõlpsalt juurde üksnes isikud, kellel oli digitaalne kood. Ta tuletab meelde, et ükski asjaolu ei võimaldanud tõendada, et GeenStijl’i külastajad oleksid saanud vaidlusalused fotod hõlpsasti üles leida ilma GS Media abita. Selle kohta tuletab Prantsuse Vabariik meelde, et eelotsusetaotluse esitanud kohus leidis, et klikitava lingi ülespanek hõlbustas fotode leidmist märkimisväärselt. Neil asjaoludel leiab Prantsuse Vabariik, et tuleb järeldada, et klikitava lingi olemasolu, mis võimaldab oluliselt hõlbustada juurdepääsu andmeruumile, mis sisaldab autoriõigusega kaitstud ja avaldamata fotosid, tähendab uuele üldsusele edastamist direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses.
31. Prantsuse Vabariik leiab, et „üldsusele edastamiseks“ kvalifitseerimiseks ei ole oluline esiteks asjaolu, kas autoriõiguse omaja andis või ei andnud loa teose kättesaadavaks tegemiseks veebisaidil, mille juurde suunab klikitav link, ja teiseks asjaolu, kas klikitava lingi ülespanija võis teada, et õiguste omaja ei andnud luba teose sellisel viisil kättesaadavaks tegemiseks.
32. Kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrollist ei tulene teisiti, nähtub Euroopa Kohtu toimikust, et kaitstud teosed, st fotod, tehti selliste veebisaitide nagu Filefactory.com ja Imageshack.us kasutajatele kättesaadavaks ilma autoriõiguse omajate nõusolekuta, kuid seda autoriõiguse rikkumist põhikohtuasi ei käsitle.
33. Peale selle ei ole eelotsusetaotluse esemeks ühe kõnealuse foto osalise väljalõike ülespanek veebilehele GeenStijl(7), sest eelotsusetaotlus käsitleb üksnes hüperlinke sellel saidil.
34. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma küsimustes nimelt sisuliselt teada seda, kas direktiivi 2001/29 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et üldsusele edastamise toiming on see, kui veebisaidile pannakse üles hüperlink, mis suunab sellisele teisele veebisaidile, mida haldab kolmas isik, millele pääsevad juurde kõik veebikasutajad ning millel on autoriõigusega kaitstud teosed tehtud üldsusele kättesaadavaks ilma autoriõiguse omaja loata.
35. Peale selle soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 kohaselt on oluline asjaolu, et veebisaidile viiva hüperlingi ülespanija teab või pidi teadma, et autoriõiguse omaja ei andnud luba teoste algseks edastamiseks asjaomasel veebisaidil. Viimasena küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas, ja vajaduse korral millistel tingimustel, on selle sätte seisukohast oluline asjaolu, et hüperlink muutis kõnealustele teostele juurdepääsu hõlpsamaks.
36. Põhikohtuasi on seotud kohtuotsusega Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76) ja kohtumäärusega BestWater International (C‑348/13, EU:C:2014:2315), milles Euroopa Kohus leidis, et kuigi veebisaidile selliste hüperlinkide ülespanemine, mis suunavad mõnel teisel veebisaidil vabalt kättesaadava kaitstud teose juurde, on „edastamise toiming“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses(8), ei ole see „üldsusele edastamine“ sama sätte tähenduses. Nimelt leidis Euroopa Kohus kohtuotsuse Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76) punktis 24, et „selleks, et […] edastamine, mis hõlmab samu teoseid kui algne edastamine ja mis toimub […] sama tehnilist vahendit kasutades [kui algne edastamine], oleks hõlmatud direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses mõistega „üldsusele edastamine“, [peab] see edastamine olema suunatud ka uuele üldsusele, st üldsusele, kellega autoriõiguse omajad algseks üldsusele edastamiseks luba andes ei arvestanud“.(9)
37. Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et Euroopa Kohus ei täpsustanud nendes kohtuasjades, kas autoriõiguse omaja luba teha kaitstud teos kättesaadavaks veebisaidil, millele hüperlink suunab, mõjutab asjaolu, et see kohus ei tuvastanud üldsusele edastamist direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses.
38. On oluline märkida, et kohtuotsuse Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76) resolutsiooni esimeses punktis otsustas Euroopa Kohus, et direktiivi 2001/29 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et üldsusele edastamise toiminguga selle sätte tähenduses ei ole tegemist siis, kui veebisaidil pakutakse klikitavaid linke, mis suunavad teisel veebisaidil vabalt kättesaadavate(10) teoste juurde.(11)
39. Ehkki on tõsi, et Euroopa Kohus märkis kohtuotsuse põhjendustes mitmel korral, et „autoriõiguse omajad [andsid] algseks edastamiseks [loa]“ (12), ei ole selle otsuse resolutsioonis mitte kordagi viidatud küsimusele, kas autoriõiguse omaja andis loa kaitstud teose algseks kättesaadavaks tegemiseks või mitte.
40. Peale selle tuleb märkida, et kohtumääruse BestWater International (C‑348/13, EU:C:2014:2315) punktist 4 tuleneb, et kaitstud teose Internetis avaldamine ja seega selle algne üldsusele edastamine ei olnud toimunud autoriõiguse omaja loal. Euroopa Kohus järgis aga kohtuotsusest Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76) tulenevat kohtupraktikat ja leidis, et direktiivi 2001/29 artikli 3 lõiget 1 ei ole rikutud.
41. Sellest tulenevalt paistab kohtumäärusest BestWater International (C‑348/13, EU:C:2014:2315), et asjaolu, et autoriõiguse omaja ei andnud luba algseks üldsusele edastamiseks, ei olnud direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 seisukohast oluline.
42. Selle kohta olgu siiski märgitud, et Euroopa Kohtule esitatud eelotsuse küsimus kohtuasjas, milles tehti kohtumäärus BestWater International (C‑348/13, EU:C:2014:2315)(13), ei puudutanud konkreetselt loa puudumist, ja Euroopa Kohtu arutluskäik selles kohtumääruses ei viita sellele asjaolule mitte kordagi.(14)
43. Käesolev kohtuasi annab seega Euroopa Kohtule võimaluse määrata kindlaks, kas tuvastamiseks, et toimunud ei ole üldsusele edastamist direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses, on vajalik see, et autoriõiguse omaja andis loa kaitstud teose teisel veebisaidil kättesaadavaks tegemiseks („algne“ edastamine).
44. Enne eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustele vastamist tuleb analüüsida Portugali Vabariigi(15) ja komisjoni(16) seisukohti, mis käsitlevad võimalust jätta kõrvale kohtuotsusest Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76) tulenev kohtupraktika „edastamise toimingu“ mõiste kohta, mis on vajalik element selleks, et tuvastada „üldsusele edastamist“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses ja selle kehtimist hüperlinkide suhtes.
45. Kui Euroopa Kohus peaks nimelt leidma, et „edastamise toiminguks“ ei saa pidada seda, et veebisaidile pannakse üles hüperlinke, mis viivad teisel veebisaidil vabalt juurdepääsetavate kaitstud teoste juurde, ei oleks enam tarvis vastata küsimusele selle kohta, et autoriõiguse omaja ei andnud luba panna oma teos üles teistele saitidele, mida haldavad kolmandad isikud.
B. Direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 kaks elementi
46. Direktiivi 2001/29 artikli 3 lõige 1 näeb ette, et autoritel on ainuõigus lubada või keelata oma teoste edastamist üldsusele. Järelikult peab igaks teose üldsusele edastamise toiminguks(17) olema autoriõiguse omaja luba.
47. Kuigi direktiivis 2001/29 ei ole määratletud, mida tähendab „üldsusele edastamine“(18), täpsustab seevastu Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika, et see mõiste ühendab omavahel kaks kumulatiivset elementi – teose „edastamise toimingu“ ja selle „üldsusele“ edastamise(19).
1. Esimene element
48. „Edastamise toimingu“ mõiste kohta tuleb märkida, et direktiivi 2001/29 põhjenduses 23 on märgitud eelkõige, et üldsusele edastamine „hõlma[b] teose igasugust edastamist või vahendamist üldsusele[, kes ei viibi paigas, kus teost esitatakse,] kaabli või kaablita vahendite, kaasa arvatud ringhäälingu kaudu“.(20)
49. Peale selle leidis Euroopa Kohus kohtuotsuse Circul Globus Bucureşti (C‑283/10, EU:C:2011:772)(21) punktis 40, et üldsusele edastamise õigus „ei hõlma […] tegevust, mille puhul ei ole vajalik teose „edastamine“ või „vahendamine““.(22)
50. Direktiivi 2001/29 artikli 3 lõikes 1 ei ole aga kordagi viidatud edastamise või vahendamise toimingutele, vaid selles on laias tähenduses sätestatud, et üldsusele edastamine hõlmab „üldsusele […] kättesaadavaks tegemist“.(23) See „edastamise toimingu“ mõiste lai(24) käsitus vastab minu arvates Euroopa seadusandja soovile tagada „intellektuaalomandi kõrgetasemeline kaitse“(25) ja kindlustab ka selle, et „edastamise toimingu“ mõiste oleks paindlik ja ei aeguks kiiresti tehnoloogia pideva arengu tõttu.(26)
51. Direktiivi 2001/29 põhjenduse 23 sõnastusest tulenevalt toetas komisjon kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76), seisukohta, et „edastamise toimingu“ mõiste peab piirduma „edastamise“ või „vahendamisega“, millega ei ole tegemist teatud veebisaidil paikneva hüperlingi puhul, mis suunab edasi autoriõigusega kaitstud teose juurde, mis on esitatud teisel veebisaidil, ja mille puhul esimese veebisaidi külastajatel on seega juurdepääs sellele teosele.(27)
52. Selle seisukohaga ei nõustutud, sest Euroopa Kohus leidis kohtuotsuse Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76) punktis 19, et „selleks, et tegemist oleks „edastamise toiminguga“, [piisab] teose üldsusele kättesaadavaks tegemisest niimoodi, et üldsuse hulka kuuluvatel isikutel on võimalus neile teostele juurde pääseda, ning ei ole oluline, kas nad seda võimalust kasutavad või mitte“.
53. Kas „edastamise toiminguga“ on aga tegemist juhul, kui hüperlink veebisaidil suunab edasi teisele veebisaidile, võimaldades seeläbi oma külastajatel pääseda juurde kaitstud teosele, mis on sellel teisel veebisaidil vabalt kättesaadav?
54. Ehkki on tõsi, et veebisaidile üles pandud hüperlingid hõlbustavad oluliselt teiste veebisaitide ja nendel kättesaadavate kaitstud teoste leidmist(28), ja seega võimaldavad esimese veebisaidi kasutajatel pääseda kiiremini ja otse(29) nende teoste juurde, leian, et hüperlingid, mis ka otse viivad kaitstud teoste juurde, ei „tee neid kättesaadavaks“ üldsusele juhul, kui need teosed on juba vabalt kättesaadavad mõnel teisel veebisaidil; need hüperlingid vaid hõlbustavad kõnealuste teoste leidmist. Nagu märgib Portugali Vabariik oma seisukohtades, tegi teose tegelikult „kättesaadavaks“ isik, kes selle algselt edastas.(30)
55. Märgin samuti, et kohtuotsuses Football Association Premier League jt (C‑403/08 ja C‑429/08, EU:C:2011:631), kus tuvastati „[teose] üldsusele edastamine“, rõhutas Euroopa Kohus asjaolu, et ilma näiteks majutusettevõtte sekkumiseta, kes pakub oma tubades televisioonisignaali televiisorite abil, ei oleks teos olnud hotelli klientidele kättesaadav.(31)
56. Selle kohta leidis Euroopa Kohus kohtuotsuse Football Association Premier League jt (C‑403/08 ja C‑429/08, EU:C:2011:631) punktides 195 ja 196, et kohvik-restorani omanik tegeleb „üldsusele edastamisega“, kui ta võimaldab tahtlikult klientidele, kes viibivad selles asutuses, juurdepääsu kaitstud teoseid sisaldavale ülekantud saatele teleekraani ja kõlarite abil, „arvestades, et selle omaniku sekkumiseta ei saa kliendid ülekantud teoseid vaadata, isegi kui nad asuvad saate levialas“(32).
57. Järelikult peab edastamise toimingu tuvastamiseks olema hüperlinkide ülespanija sekkumine vajalik või vältimatu(33) selleks, et teostest osa saada.
58. Siiski tuleb rõhutada, et teistes kohtuotsustes, eelkõige kohtuotsustes SGAE (C‑306/05, EU:C:2006:764, punkt 42) ja Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76, punktid 27 ja 31), analüüsis Euroopa Kohus seda sekkumise vältimatu vajalikkuse tegurit selleks, et tuvastada, et tegemist ei olnud uuele üldsusele edastamisega.(34)
59. Minu arvates saab sekkumise vältimatuse tegurit käsitada üksnes edastamise toimingu olemasolu(35) uurimise raames. Just sellise toimingu käigus võib toimuda „kättesaadavaks tegemine“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses.
60. Sellest tulenevalt leian, et veebisaidile üles pandud hüperlinke, mis suunavad teisel veebisaidil vabalt kättesaadavate autoriõigusega kaitstud teoste juurde, ei saa pidada „edastamise toiminguks“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses, sest hüperlingi üles pannud veebisaidi haldaja – käesolevas asjas GS Media – sekkumine ei ole vältimatult vajalik kõnealuste fotode kättesaadavaks tegemiseks veebikasutajatele, sealhulgas nendele kasutajatele, kes külastavad saiti GeenStijl.
61. Kuna puudu on üks kumulatiivsetest elementidest, mis on vajalikud „üldsusele edastamise“ tuvastamiseks vastavalt direktiivi 2001/29 artikli 3 lõikele 1, on küsimus selle kohta, et autoriõiguse omaja ei andnud luba oma teose üles panemiseks muudele kolmandate isikute hallatavatele saitidele(36), minu arvates ainetu.
62. Sellest tulenevalt leian, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimese küsimuse punktidele a ja b tuleb vastata eitavalt.
63. Pealegi, kuigi Euroopa Kohtu toimikust nähtub selgesti, et GS Media teadis, et kõnealused fotod, mis on kättesaadavad sellistel veebisaitidel nagu Filefactory.com ja Imageshack.us, olid õigusvastaselt ringlusse lastud, ja et ta esitas veebisaidil GeenStijl teiste veebisaitide juurde viivaid hüperlinke nende teoste autoriõiguseid ilmselgelt eirates, olen seisukohal, et kui puudub edastamise toiming direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses, ei ole selle sätte kohaselt olulised GS Media ajendid ega asjaolu, et ta teadis või pidi teadma, et Sanoma ei olnud andnud luba asjaomaste fotode algseks edastamiseks nendel teistel veebisaitidel, või et neid fotosid ei olnud ka varem Sanoma loal üldsusele kättesaadavaks tehtud.
64. Järelikult tuleb vastata eitavalt eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimese küsimuse punktile c.
2. Teine element
65. Kuna ma leian, et üks direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 kohaselt „üldsusele edastamise“ tuvastamiseks vajalikest kumulatiivsetest elementidest on puudu, analüüsin üksnes teise võimalusena teist direktiivis 2001/29 nõutud elementi, st teose edastamist „üldsusele“.(37)
66. On selge, et kuna hüperlingid veebisaidil GeenStijl on suunatud kõikidele selle veebisaidi potentsiaalsetele kasutajatele, st määratlemata suurusega ja küllaltki arvukale sihtgrupile, on need hüperlingid tõepoolest üldsusele suunatud.(38) Seevastu leian, et „uue üldsuse“ kriteerium, mida on nõutud kohtuotsuse Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76) punktides 24 ja 31, ei ole kohaldatav ja igal juhul ei ole see käesolevas asjas täidetud.
67. Eelkõige kohtuotsustest Football Association Premier League jt (C‑403/08 ja C‑429/08, EU:C:2011:631, punkt 197) ja Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76, punktid 24 ja 31) nähtub, et uue üldsuse kriteerium on kohaldatav üksnes juhul, kui autoriõiguse omaja andis algseks üldsusele edastamiseks loa. Kuna põhikohtuasjas sellist luba antud ei ole, ei saa „uue üldsuse“ kriteeriumi kohaldada.
68. Peale selle leidis Euroopa Kohus kohtuotsuse Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76) punktides 28 ja 30, et kui „uut üldsust ei ole, siis igal juhul ei [ole vaja] […] autoriõiguse omajate luba“ kõne all olevaks üldsusele edastamiseks, st käesolevas asjas hüperlinkide ülespanemiseks, mis suunavad teistele veebisaitidele, millel autoriõigusega kaitstud teosed on üldsusele vabalt kättesaadavad.
69. Lisaks, isegi kui Euroopa Kohus peaks leidma, et see kriteerium on kohaldatav juhul, kui autoriõiguse omaja ei ole esimeseks üldsusele edastamiseks luba andnud, tuleneb kohtuotsusest Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76, punkt 27), et see kriteerium on täidetud üksnes juhul, kui veebisaidi haldaja sekkumine, mis seisneb hüperlinkide ülespanemises, oli vältimatult vajalik selleks, et teha teosed kättesaadavaks uuele üldsusele(39), st üldsusele, kellega autoriõiguse omaja asjaomaste teoste algseks üldsusele edastamiseks luba andes ei arvestanud.
70. Ent juhul, kui fotod olid kõikidele veebikasutajatele vabalt kättesaadavad teistel veebisaitidel,(40) ei olnud niisugune GS Media sekkumine selliseks kättesaadavaks tegemiseks vältimatult vajalik. Siis ei ole seega „uut üldsust“ ja ei teki küsimust seoses sellega, kas autoriõiguse omaja andis loa algseks edastamiseks.
71. Lisan kohe, et need järeldused põhinevad eeldusel, et kõnealused teosed olid kolmandate isikute saitidel kõikidele veebikasutajatele „vabalt kättesaadavad“(41), mis eelotsusetaotlusest selgelt ei ilmne. Kas GS Media sekkumine oli vältimatult vajalik selleks, et teha need teosed kättesaadavaks veebisaidi GeenStijl külastajatele? Euroopa Kohtu toimikust ilmneb nimelt vastukäivalt, et ühelt poolt võtsid kolmandate isikute saidid kõnealustele fotodele juurdepääsu piiravaid meetmeid, ja teiselt poolt, et hüperlingid kõigest hõlbustasid teatud määral seda juurdepääsu.(42)
72. Kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrollist ei tulene teisiti, siis tundub, et see faktiline küsimus on selles kohtus veel lahtine.
73. Igal juhul tuleneb kohtuotsusest Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76, punkt 31), et kui hüperlink võimaldab linki sisaldava veebisaidi kasutajatel „kõrvale hoida piiravatest meetmetest“(43), mida on rakendatud kolmandate isikute veebisaitidel selleks, et piirata juurdepääsu kaitstud teostele(44), kujutab kõnealune hüperlink endast vältimatult vajalikku sekkumist, ilma milleta need kasutajad ei saaks teoseid kasutada. Järelikult teeb see sekkumine asjaomased teosed kättesaadavaks kõnealuse saidi külastajatele, st käesolevas asjas saidi GeenStijl külastajatele, ja on seega üldsusele edastamise toiming, millele peab vastavalt direktiivi 2001/29 artikli 3 lõikele 1 loa andma autoriõiguse omaja.
74. Seevastu nähtub kohtuotsuse Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76) punktist 31 selgelt, et ei piisa sellest, et hüperlink hõlbustab või lihtsustab veebikasutajate juurdepääsu asjaomasele teosele.(45) Sellest tulenevalt jagan käesoleva ettepaneku punktis 28 välja toodud GS Media, Saksamaa Liitvabariigi, Portugali Vabariigi, Slovaki Vabariigi ja komisjoni seisukohti, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu teise küsimuse punktidele a ja b tuleb vastata eitavalt.
C. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu kolmas küsimus ja teiste asjaolude olemasolu
75. Kolmanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas on teisi asjaolusid, mida tuleb arvesse võtta, et vastata küsimusele, kas tegemist on „üldsusele edastamisega“, kui veebilehele pannakse üles hüperlink, mis muudab kättesaadavaks teose, mille üldsusele kättesaadavaks tegemist veebisaidil ei ole autoriõiguse omaja veel kunagi varem lubanud.
76. Märgin, et Euroopa Kohus leidis kohtuotsuse Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76) punktis 41, et direktiivi 2001/29 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus see, et liikmesriik annab autoriõiguse omajatele ulatuslikuma kaitse, nähes ette, et mõiste „üldsusele edastamine“ hõlmab rohkem toiminguid kui need, mis on selles sättes ette nähtud.
77. Lisaks sellele, peale asjaolu, et põhimõtteliselt ei ole hüperlinkide ülespanek põhikohtuasjas minu arvates „üldsusele edastamine“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses, leian, et selle sätte teistsugune tõlgendamine takistaks oluliselt Interneti toimimist ja kahjustaks üht direktiivi 2001/29 põhieesmärkidest, st infoühiskonna arengut Euroopas(46). Pealegi võib selline tõlgendamine kahjustada eesmärki luua „õiguste ja huvide tasakaal eri liiki õiguste valdajate huvide vahel, samuti eri liiki õiguste valdajate ning kaitstud objekti kasutajate vahel“.(47)
78. On üldteada fakt, et hüperlinkide lisamine veebikasutajate poolt on ühtaegu süstemaatiline ja vajalik Interneti praeguse ülesehituse jaoks.(48) Kuigi põhikohtuasjas käsitletavad asjaolud on iseäranis ilmsed(49), leian, et üldjuhul veebikasutajad ei tea ja neil ei ole vahendeid kontrollimiseks, kas Internetis vabalt kättesaadava kaitstud teose algne üldsusele edastamine toimus autoriõiguse omaja nõusolekul või mitte. Kui iga kord, kui veebikasutajad panevad üles hüperlingi, mis suunab teisel veebisaidil vabalt kättesaadavate teoste juurde, riskivad nad sellega, et nende vastu esitatakse direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 alusel hagi autoriõiguste rikkumise tõttu, panevad nad linke üles palju vastumeelsemalt ja see kahjustab Interneti toimimist ja selle ülesehitust ennast ning infoühiskonna arengut.
79. Minu arvates tuleks sellist sekkumist Interneti toimimisse vältida. Igal juhul leian, et „üldsusele edastamise“ mõiste laiendamiseks nii, et see hõlmaks teisel veebisaidil vabalt kättesaadavate kaitstud teoste juurde suunavate hüperlinkide ülespanekut, oleks vaja Euroopa seadusandja sekkumist.
D. Autoriõiguse omaja käsutuses olevad õiguskaitsevahendid
80. Kuigi ma leian, et sellise veebisaidi nagu GS Media haldaja ei rikkunud põhikohtuasjas kõne all olevate hüperlinkide ülespanekuga põhimõtteliselt(50) direktiivi 2001/29 artikli 3 lõiget 1, ei tähenda see siiski, et autoriõiguse omajal ei ole õiguskaitsevahendeid oma intellektuaalomandi õiguste kaitse ja jõustamise tagamiseks.
81. On iseenesestmõistetav, et autoriõiguse omajal on intellektuaalomandi õiguste rikkumise korral hagi esitamise õigus isiku vastu, kes pani ilma tema loata toime algse edastamise üldsusele.(51) Tõsi küll, kuna see isik ei ole käesolevas asjas teada, ei paku selline hagi autoriõiguse omaja jaoks huvi.
82. Siiski võivad intellektuaalomandi õiguste omajad vastavalt direktiivi 2001/29 artikli 8 lõikele 3 ja direktiivi 2004/48 artikli 11 kolmandale lausele taotleda kohtu ettekirjutust niisuguste saitide nagu Filefactory.com ja Imageshack.us haldajatele, kes tegutsevad nende sätete tähenduses vahendajatena(52), kuna nende saitide kasutajad võivad kasutada nende teenuseid intellektuaalomandi õiguste rikkumiseks.(53)
83. Seda selgitab eriti hästi direktiivi 2001/29 „vahendajaid“ käsitleva põhjenduse 59 sõnastus. Selles põhjenduses on märgitud, et „[e]elkõige digitaalkeskkonnas võivad kolmandad isikud õiguste rikkumiseks üha enam kasutada vahendajate teenuseid. Paljudel juhtudel on vahendajatel kõige hõlpsam võimalus selline õigusi rikkuv tegevus lõpetada. Kõikidest muudest võimalikest sanktsioonidest ja õiguskaitsevahenditest olenemata peaks õiguste valdajatel olema võimalus taotleda ettekirjutust sellise vahendaja tegevuse vastu, kes pakub võrgu kaudu teost või muud objekti, millega seotud õigusi on rikkunud kolmas isik.“(54)
84. Direktiivi 2001/29 artikli 8 lõikes 3 ja direktiivi 2004/48 artikli 11 kolmandas lauses sätestatud kohtu ettekirjutus puudutab järelikult autoriõigust rikkudes tehtud algset üldsusele edastamist ja on minu arvates otsene ja sobiv vahend selle rikkumise kõrvaldamiseks.
85. Peale selle võivad selliste saitide nagu Filefactory.com ja Imageshack.us haldajad teatud asjaoludel siseriikliku õiguse kohaselt olla vastutavad selle eest, et nad talletavad oma serveritesse nende saitide kasutajate pakutavat teavet.
86. Kuigi direktiivi 2000/31 artikli 14 eesmärk on piirata olukordi, mille korral võib vastavalt siseriiklikule õigusele tekkida vahendajatest infoühiskonna teenuseosutajate vastutus, või välistada vastutuse tekkimine nendes olukordades; kehtivad selle vastutusest vabastamise suhtes ranged tingimused. Selle kohta leidis Euroopa Kohus kohtuotsuse L'Oréal jt (C‑324/09, EU:C:2011:474) punktis 119, et juhul, kui teabe talletamise teenuse osutaja piirdub üksnes andmete tehnilise ja automaatse töötlemisega, vabaneb see teenuse osutaja(55) direktiivi 2000/31 artikli 14 selle lõike 1 alusel siiski täielikult vastutusest tema poolt talletatud ebaseaduslike andmete eest „vaid siis, kui tal ei ole „tegelikku teavet ebaseadusliku tegevuse või teabe kohta“ ja kahjutasu nõuete osas „ei tea ta fakte või asjaolusid, millest ilmneb ebaseaduslik tegevus või teave“, või kui ta sellistest asjaoludest teadlikuks saades kõrvaldab kiiresti teabe või tõkestab juurdepääsu sellele“.
87. Tuleb märkida, et veebisaitide Filefactory.com ja Imageshack.us haldajad täitsid Sanoma nõude eemaldada kõnealused fotod oma veebisaitidelt.(56) Veebisaidil GeenStijl olevad hüperlingid, mis suunavad nende teiste saitide juurde, järelikult enam ei toimi.
88. Esitatud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Hoge Raad der Nederlandeni (Madalmaade kõrgeim kohus) esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et üldsusele edastamise toiminguga selle sätte tähenduses ei ole tegemist siis, kui veebisaidile pannakse üles hüperlink, mis suunab teisele veebisaidile, millel on autoriõigusega kaitstud teosed vabalt üldsusele kättesaadavad ilma autoriõiguse omaja loata.
2. Direktiivi 2001/29 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et oluline ei ole asjaolu, et isik, kes lisab veebisaidile hüperlingi, mis suunab teisele veebisaidile, millel on autoriõigusega kaitstud teosed vabalt üldsusele kättesaadavad, teab või pidi teadma seda, et autoriõiguse omaja ei ole andnud luba kõnealuste teoste ülespanekuks sellele teisele veebisaidile, või et neid teoseid ei ole ka varem autoriõiguse omaja loaga üldsusele kättesaadavaks tehtud.
3. Direktiivi 2001/29 artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, hüperlink, mis suunab teisele veebisaidile, millel autoriõigusega kaitstud teosed on vabalt üldsusele kättesaadavad, ja mis hõlbustab või lihtsustab veebikasutajate juurdepääsu asjaomastele teostele, ei ole „üldsusele edastamine“ selle sätte tähenduses.
2 –	EÜT L 167, lk 10; ELT eriväljaanne 17/01, lk 230.
3 –	EÜT L 178, lk 1; ELT eriväljaanne 13/25, lk 399.
4 –	ELT L 157, lk 45, parandused ELT 2004, L 195, lk 16 ja ELT 2007, L 204, lk 27; ELT eriväljaanne 17/02, lk 32.
5 –	Või teeviidaga, nagu GS Media kohtuistungil välja pakkus.
6 –	Portugali Vabariigi järgmised seisukohad on esitatud puhtalt teise võimalusena nende seisukohtade suhtes, mida on kirjeldatud käesoleva ettepaneku punktides 22–24, juhuks, kui Euroopa Kohus leiab, et kohtuotsusest Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76) tulenevast kohtupraktikast ei tule kõrvale kalduda.
7 –	Vt eelkõige käesoleva ettepaneku punktid 10 ja 14–17.
8 –	Kohtuotsus Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76, punkt 20).
9 –	Vt selle kohta kohtumäärus BestWater International (C‑348/13, EU:C:2014:2315, punkt 14). Kohtujuristi kursiiv.
10 –	Euroopa Kohus kasutas mõisteid „vabalt kättesaadavad“ ja „vabalt juurdepääsetavad“ vaheldumisi sünonüümidena. Peale selle tundub, et kohtuotsusest Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76) nähtub, et selles kohtuasjas käsitletav hüperlink viis ühe veebisaidi kasutajad otse teisel veebisaidil vabalt juurdepääsetavate teoste juurde. Käesolevas kohtuasjas aga – juhul kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrollist ei tulene teisiti – tundub, et asjaomased hüperlingid ei viinud veebisaidi GeenStijl kasutajaid otse kõnealuste teoste juurde, vaid suunasid nad teistele veebisaitidele, millele olid salvestatud autoriõigusega kaitstud teosed. Minu arvates tuleb neid asjaolusid käsitleda samamoodi direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 kohaselt, kuivõrd autoriõigusega kaitstud teosele saab vabalt juurde pääseda veebisaidil, millele hüperlink suunab.
11 –	Vt ka kohtuotsus Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76, punkt 32).
12 –	Vt eelkõige kohtuotsus Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76, punkt 27).
13 –	Euroopa Kohus otsustas selle kohtuasja lahendada põhistatud määrusega, vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 99 „Vastamine põhistatud määrusega“, milles on ette nähtud, et „[k]ui Euroopa Kohtule esitatud eelotsuse küsimus on identne küsimusega, millele Euroopa Kohus on juba vastuse andnud, või kui küsimusele võib vastuse selgelt tuletada kohtupraktikast või kui esitatud küsimusele antav vastus ei tekita põhjendatud kahtlust, võib Euroopa Kohus igal ajal ettekandja-kohtuniku ettepanekul ja pärast kohtujuristi ärakuulamist lahendada kohtuasja põhistatud määrusega“.
14 –	Nimelt soovis eelotsusetaotluse esitanud kohus selles kohtuasjas teada üksnes seda, kas „ühel veebisaidil üldsusele kättesaadavaks tehtud kolmanda isiku teose sidumist mõne teise veebisaidiga võib sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas pidada „üldsusele edastamiseks“ direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 tähenduses, kuigi viidatud teost ei edastata seeläbi uuele üldsusele ja edastamisel ei kasutata tehnilist erilahendust, mis erineb algsel edastamisel kasutatud lahendusest.“ Vt kohtumäärus BestWater International (C‑348/13, EU:C:2014:2315, punkt 11).
15 –	Vt käesoleva ettepaneku punktid 22–24.
16 –	Vt käesolev ettepanek, punkt 25.
17 –	Kohtuotsus Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76, punkt 15). Nagu näeb ette direktiivi 2001/29 artikli 3 lõige 3, ei lõppe see ainuõigus direktiivi 2001/29 artikli 3 kohase üldsusele edastamise või üldsusele kättesaadavaks tegemise toiminguga.
18 –	Kohtuotsus Football Association Premier League jt (C‑403/08 ja C‑429/08, EU:C:2011:631, punktid 184 ja 185).
19 –	Vt kohtuotsus Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76, punkt 16 ja seal viidatud kohtupraktika). Vt analoogia alusel kohtuotsus C More Entertainment (C‑279/13, EU:C:2015:199, punkt 25), mis käsitleb direktiivi 2001/29 artikli 3 lõiget 2.
21 –	Tuleb rõhutada, et see kohtuotsus on tehtud enne kohtuotsust Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76).
24 –	Ja tehnoloogiliselt neutraalne.
25 –	Vt direktiivi 2001/29 põhjendused 4 ja 9 ja kohtuotsus Football Association Premier League jt (C‑403/08 ja C‑429/08, EU:C:2011:631, punkt 186). Kohtuotsuse Bezpečnostní softwarová asociace punktis 54 (C‑393/09, EU:C:2010:816) leidis Euroopa Kohus: „Direktiivi 2001/29 põhjendusest 23 tuleneb, et mõistet „üldsusele edastamine“ tuleb mõista laias tähenduses. Selline tõlgendus osutub vajalikuks ka selleks, et saavutada direktiivi põhieesmärk, milleks asjaomase direktiivi põhjenduste 9 ja 10 kohaselt on muu hulgas autoriõiguste kõrgetasemeline kaitse, mis võimaldab autoritel saada oma töö kasutamise, eelkõige üldsusele edastamise eest nõuetekohast tasu.“ Kohtujuristi kursiiv.
26 –	Kohtuotsuse Circul Globus Bucureşti punktis 38 (C‑283/10, EU:C:2011:772) leidis Euroopa Kohus, et „direktiiviga 2001/29 taotletava eesmärgi kohta [tuleb] nentida, et selle põhjendustest 2 ja 5 nähtub, et direktiiviga on tahetud luua liidu tasandil üldine ja paindlik raamistik infoühiskonna arengu toetamiseks ning kohandada ning täiendada olemasolevaid seadusi autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste kohta, et võtta arvesse tehnoloogia arengut, millest tulenevalt on tekkinud uued kaitstud teoste kasutusviisid“.
27 –	Vt käesolev ettepanek, punkt 25.
28 –	Leian, et Internetis leiduva tohutu suure teabehulga tõttu oleks seda teavet hüperlinkide puudumisel tõepoolest suures osas võimatu leida. Minu arvates on hüperlingid praegusel ajal hädavajalik osa Interneti ülesehitusest.
29 –	Vt kohtuotsus Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76, punkt 18).
30 –	Vt käesoleva ettepaneku punktid 22–24.
31 –	Vt analoogia alusel ka kohtuotsused SCF (C‑135/10, EU:C:2012:140, punktid 82 ja 92) ja Phonographic Performance (Ireland) (C‑162/10, EU:C:2012:141, punkt 31), mis käsitlevad mitte direktiivi 2001/29 artikli 3 lõiget 1, vaid fonogrammi ülekandmise „üldsusele edastamist“ Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/115 rentimis- ja laenutamisõiguse ja teatavate autoriõigusega kaasnevate õiguste kohta intellektuaalomandi vallas (ELT L 376, lk 28) artikli 8 lõike 2 tähenduses.
33 –	Vt eelkõige kohtuotsuse SCF (C‑135/10, EU:C:2012:140) punkt 82, milles Euroopa Kohus seoses edastamise toimingu olemasolu analüüsiga vastavalt kohtuotsusest Football Association Premier League jt (C‑403/08 ja C‑429/08, EU:C:2011:631) tulenevale Euroopa Kohtu praktikale viitas „kasutaja vältimatule rollile“, st selles kohtuasjas majutusasutuse ja kohvik-restorani käitaja vältimatule rollile, kui ta oma tegevuse tagajärgedest täielikult teadlikuna sekkub selleks, et teha kaitstud teost sisaldav ülekantud saade oma klientidele kättesaadavaks. Kohtujuristi kursiiv.
34 –	Vt käesolev ettepanek, punkt 36.
35 –	St esimese elemendi, mis peab direktiivi 2001/29 artikli 3 lõike 1 kohaselt olema olemas selleks, et tegemist oleks üldsusele edastamisega. Teise elemendi kohta vt käesoleva ettepaneku punktid 65–70.
36 –	Eelkõige veebisaidid Filefactory.com ja Imageshack.us. Vt selle kohta kohtuotsus SBS Belgium (C‑325/14, EU:C:2015:764, punktid 15 ja 24).
37 –	Vt kohtuotsus Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76, punkt 16 ja seal viidatud kohtupraktika).
38 –	Kohtuotsuse Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76) punktis 21 leidis Euroopa Kohus, et „[m]is puutub teise eelmainitud elementi, nimelt kaitstud teose tegelikult „üldsusele“ edastamist, siis tuleneb direktiivi 2001/29 artikli 3 lõikest 1, et selles sättes on „üldsusega“ hõlmatud määratlemata suurusega potentsiaalne sihtgrupp, mis lisaks eeldab ka küllaltki suurt arvu isikuid“. Euroopa Kohus lisab punktis 22, et „[s]elline edastamise toiming, nagu seda klikitava lingi kaudu teostab veebisaidi haldaja, on suunatud kõigile selle isiku hallatava veebisaidi potentsiaalsetele kasutajatele, st sihtgrupile, mis on määratlemata suurusega ja mis hõlmab küllaltki suurt arvu isikuid“, ja seega on see üldsusele edastamine. Vt kohtuotsus Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76, punkt 23).
39 –	Vt analoogia alusel ka kohtuotsus SGAE (C‑306/05, EU:C:2006:764, punkt 42), milles Euroopa Kohus otsustas, et „[m]ajutusettevõtte kliendid moodustavad sellise uue üldsuse. Ringhäälingu kaudu ülekantud teose edastamine telerite kaudu sellistele klientidele ei kujuta endast üksnes tehnilist lahendust, millega tagatakse esmase saate vastuvõtmine asjaomase saate vastuvõtja levialas või parandatakse seda. Vastupidi, majutusettevõte on asutus, mis oma tegevuse tagajärgedest täielikult teadlikuna sekkub, et võimaldada oma klientidele ligipääs kaitstud teosele. Selle sekkumiseta ei oleks nimetatud alas viibivatel klientidel põhimõtteliselt võimalik edastatud teost jälgida.“ Kohtujuristi kursiiv.
40 –	Eelkõige veebisaitidel Filefactory.com ja Imageshack.us.
41 –	Selle kohta tuleb meenutada, et kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76, punktid 25 ja 26), olid asjaomased teosed vabalt kättesaadavad, sest nendele juurdepääsu Göteborgs-Posten’i veebisaidil ei piiranud ükski meede. Kõik veebikasutajad said seega neile vabalt juurde pääseda.
42 –	Gerechtshof Amsterdam (Amsterdami apellatsioonikohus) leidis, et Sanoma jt ei olnud tõendanud, et failid, mis kasutaja veebisaidile Filefactory.com üles pani, jäid erakasutusse, ja järeldas, et „see võib olla teisiti, kui kasutaja teeb oma digitaalse koodi avalikult teatavaks või kui seda teeb mõni teine isik“. Selle kohta esitasid Sanoma jt eelotsusetaotluse esitanud kohtule vastukassatsioonkaebuse, väites, et „fotod olid paigutatud „digitaalsesse seifi“; igal juhul on need fotod tehtud seeläbi kättesaadavaks üldsusele, kes ei oleks neile ilma viidatud sekkumiseta juurde pääsenud (keerukamaid vahendeid kasutamata) ja kelle jaoks oleksid need seetõttu jäänud ligipääsmatuks“. Vt eelotsusetaotluse punktid 6.1.2 ja 6.1.3.
43 –	Vt selle kohta direktiivi 2001/29 artiklis 6 käsitletud tõhusad tehnilised meetmed.
44 –	Euroopa Kohus leidis: „siis, kui klikitav link võimaldaks linki sisaldava veebisaidi kasutajatel kõrvale hoida kaitstud teost sisaldaval veebisaidil võetud piiravatest meetmetest, mille eesmärk on piirata üldsuse juurdepääsu nii, et see on ainult registreerunud kasutajatel, ja kujutaks endast seega sekkumist, ilma milleta need kasutajad levitatavaid teoseid kasutada ei saa, tuleb kõiki selliseid kasutajaid käsitada uue üldsusena, kellega autoriõiguse omajad algseks edastamiseks luba andes ei arvestanud, nii et selliseks edastamiseks on vaja nende luba.“ Vt kohtuotsus Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76, punkt 31). Vt analoogia alusel direktiivi 2001/29 artikkel 6 tehniliste meetmetega seotud kohustuste kohta ja kohtuotsus Nintendo jt (C‑355/12, EU:C:2014:25, punkt 24).
45 –	Vaja on „sekkumist, ilma milleta […] kasutajad […] teoseid kasutada ei saa“. Kohtuotsus Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76, punkt 31). Kohtujuristi kursiiv.
46 –	Vt direktiivi 2001/29 põhjendus 2.
47 –	Vt direktiivi 2001/29 põhjendus 31.
48 –	Vt käesoleva ettepaneku punkt 54 ning 28. joonealune märkus.
49 –	Tundub, et GS Media oli toimides asjaoludest täiesti teadlik ja ei arvestanud mitte üldsegi Sanoma huvidega. Vt käesolev ettepanek, punkt 11.
50 –	See järeldus põhineb eeldusel, et kõnealused teosed on vabalt kättesaadavad teisel veebisaidil.
51 –	Vt eelkõige direktiivi 2004/48 artiklites 9–16 ette nähtud õiguskaitsevahendid.
52 –	Kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrollist ei tulene teisiti, tundub, et selliste saitide nagu Filefactory.com ja Imageshack.us haldajad, kes talletavad oma serverites nende saitide kasutajate antud teavet, on teabe talletamise teenuse (veebimajutusteenuse) osutajad direktiivi 2000/31 artikli 14 tähenduses ja „vahendajad“ direktiivi 2001/29 artikli 8 lõike 3 ning direktiivi 2004/48 artikli 11 kolmanda lause tähenduses. Vt selle kohta kohtuotsus SABAM (C‑360/10, EU:C:2012:85, punktid 27 ja 28).
53 –	Vt selle kohta kohtuotsus SABAM (C‑360/10, EU:C:2012:85, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).
55 –	Direktiivi 2000/31 artikli 14 tähenduses.
56 –	Vt käesoleva ettepaneku punktid 11 ja 12.

matches:
sui generis
kohus
Kohus
kohus
kohus
kohus
Kohus
Kohus
kohus
Kohus
kohus
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus
kohus
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus
kohus
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus


Lääneranna valla hankekord – Riigi Teataja
Lääneranna valla hankekord
Lääneranna valla hankekord - sisukord
§ 3 Hankemenetluste liigitamine ja menetlusreeglite kehtestamine
2 Hanke planeerimine ja korraldamine
§ 5 Hanke korraldaja
§ 7 Vastutavad isikud
§ 8 Riigihankemenetluse läbiviimine
§ 10 Alla lihthanke piirmäära jäävate asjade ostmine ja teenuste ning ehitustööde tellimine
RT IV, 24.04.2018, 19
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 2 ja riigihangete seaduse § 9 lõike 1 alusel.
(1) Lääneranna valla hankekord (edaspidi kord) reguleerib Lääneranna valla ametiasutuses ja vallavalitsuse hallatavates asutustes (edaspidi hankija) korraldavate hangete planeerimist, hanke eest vastutavate isikute määramist ja hangete, sh alla riigihanke piirmäära jäävate hangete korraldamist.
(2) Korras reguleerimata küsimustes juhindub hankija riigihangete seaduses (RHS) ja muudes antud valdkonda reguleerivates õigusaktides sätestatust.
(1) Hanke korraldamisel tuleb tagada valla rahaliste vahendite läbipaistev, otstarbekas ja säästlik kasutamine, hanke kontrollitavus, võimalusel keskkonnasäästlike lahenduste eelistamine, isikute võrdne kohtlemine ning olemasolevate konkurentsi efektiivne ärakasutamine riigihanke korraldamise üldpõhimõtete kohaselt.
(2) Hange peab olema korraldatud ja dokumenteeritud selliselt, et hanke mõistlikkust ja põhjendatust oleks võimalik tagantjärgi kontrollida. Hanke nõuetekohase dokumenteerimise eest vastutab hanke eest vastutav isik.
(3) Hankemenetluse käigus loodud dokumendid (hankedokumendid, pakkumused, küsimused-vastused, protokollid jne),v.a õigusaktid ja lepingud, kogutakse ja säilitatakse ühes toimikus.
(4) Kui hange viiakse läbi riigihangete e-keskkonnas, siis e-keskkonnas koostatavaid dokumente ametiasutuse dokumendiregistris täiendavalt ei registreerita.
(5) Hanke eeldatava maksumuse arvestamisel peab lähtuma turuhinnale vastavast hinnatasemest. Kestvuslepingu puhul summeeritakse hankelepingu eeldatav kogumaksumus kogu lepingu kehtivusaja jooksul.
(6) Kui hankelepingu eeldatav maksumus ei ole teada, peab hankelepingu eest vastutav isik teostama eelnevalt turu-uuringu, mille dokumendid säilitatakse sarnaselt hankemenetluse dokumentidele.
(7) Riigihanke menetlused viiakse üldisel juhul läbi riigihangete registris e-hankena.
(8) Läbirääkimiste pidamine on lubatud kui riigihangete seadus võimaldab läbirääkimiste pidamist ning selline võimalus ette nähtud hanke alusdokumentides või hanketeates. Läbirääkimiste lubatavuse korral tuleb tagada pakkujate võrdne kohtlemine.
(9) Alla lihthanke piirmäära jäävate hangete korraldamisel on vastutaval isikul lubatud läbirääkimiste pidamine vastavalt vajadusele.
§ 3. Hankemenetluste liigitamine ja menetlusreeglite kehtestamine
(1) Riigihanke menetlused
1) riigihange – hange, mille eeldatav maksumus on võrdne või suurem RHS § 14 lõikes 2 nimetatud piirmääraga;
2) lihthange - hange, mille eeldatav maksumus on võrdne või suurem RHS § 14 lõikes 1 nimetatud piirmääraga, kuid jääb alla RHS § 14 lõikes 2 sätestatud piirmäära.
(2) Ostumenetlused
1) väikehanke – hange, mille maksumus on suurem kui 10 000 eurot, kuid jääb alla lihthanke piirmäära;
2) ost – hange, mille maksumus jääb alla 10 000 euro;
3) ostumenetluse täpse korra ja hindamiskriteeriumid määrab hanke korraldaja igakordselt.
(3) Hanke korraldaja võib volitada enda nimel riigihanget korraldama keskset hankijat või osaleda ühishanke korraldamisel.
2. peatükk Hanke planeerimine ja korraldamine
(1) Hankeplaani koostamiseks esitavad ametiasutus ja hallatavad asutused arendusosakonnale eelarvega kaetud põhjendatud hankevajaduste loetelu koos hanke eeldatava maksumuse ja hankelepingu eest vastutava isiku nimega.
(2) Hankeplaan koostatakse eelarveaastaks ja kinnitatakse vallavalitsuse poolt kahe kuu jooksul pärast vallaeelarve vastuvõtmist.
(3) Hankeplaan koostatakse lihthanke piirmäära ületavate hangete kohta. Vajadusel võib hankeplaan sisaldada hankeid alla lihthanke piirmäära.
(4) Hankeplaanis märgitakse vähemalt järgmised andmed:
4) hanke algatamise eeldatav aeg kuu täpsusega;
(5) Hankeplaan avalikustatakse Lääneranna valla veebilehel.
(6) Hanke korraldamisel on hanke korraldaja kohustatud hankeplaanist kinni pidama ning vajadusel esitama vallavalitsusele ettepaneku hankeplaani muutmiseks.
(7) Kuni hankeplaani kinnitamiseni või erakorralistel juhtudel toimub riigihanke korraldamine vallavalitsuse korraldusel.
§ 5. Hanke korraldaja
(1) Valla nimel korraldab hanget ametiasutus. Hallatavad asutused, kelle eelarvesse asja ostmise, teenuse või ehitustöö tellimiseks vajalikud vahendid on ette nähtud, korraldavad hanke koostöös ametiasutusega või isikuga kellele vallavalitsus on hanke korraldamise ülesandeks teinud, arvestades hankekorras sisalduvaid erisusi.
1) hankega võetakse vallale rahalisi kohustusi, millega ei ole arvestatud eelarvestrateegias või mille eeldatav maksumus ületab valla eelarvestrateegias kavandatud kulutusi.
6) hankelepingu muutmise tingimuste määramine.
(2) Kõiki teisi hankija ülesandeid täidavad neile pandud pädevuse piires hanke eest vastutav isik või hankelepingu eest vastutav isik, kui need ülesanded ei ole hankekorras või selle alusel antud kellegi teise pädevusse.
§ 7. Vastutavad isikud
(1) Hanke korraldamise ja hankelepingu täitmise eest vastutab ning teeb vajalikke toiminguid isik, kelle vastutusvaldkonda toiming kuulub või hankeplaanis või vallavalitsuse korraldusega määratud isik.
2) korraldab koostöös hankelepingu täitmise eest vastutava isikuga hanke alusdokumentide koostamise ning töötab välja vajalikud kvalifitseerimis- ja hindamiskriteeriumid;
10) teavitab pakkujaid hankija otsustest, kusjuures otsusest teavitamisel tuleb jälgida, et ei avaldataks konfidentsiaalset teavet, nt ärisaladust;
11) täidab muid hankekorrast ja riigihangete seadusest tulenevaid hankija ülesandeid, mis ei ole hankekorras või selle alusel antud kellegi teise pädevusse.
(4) Hankelepingu täitmise eest vastutav isik:
1) Koostab hanke lähteülesande ja hankelepingu eseme tehnilise kirjelduse ning määratleb vajadusel kvalifitseerimis- ja hindamiskriteeriumid;
2) kontrollib hankelepingust kinnipidamist ja kohustuste tähtaegset täitmist, sealhulgas jälgib pretensioonide esitamise tähtaegu, garantii kehtivuse ajal pretensioonide esitamist jms;
3) vastutab ostetud kauba või teenuse vastuvõtmise eest ning kontrollib lepingu täitja esitatud arvete, näidatud koguste, hindade jms õigsust;
4) on kontaktisikuks hankelepingu täitmisel tekkinud vaidluste ja probleemide lahendamisel;
5) valmistab vajadusel ette hankelepingu muudatused ja esitab need otsustamiseks vastavalt hankemenetluse liigile kas vallavalitsusele või asutuse juhile;
(5) Kui hankelepingu täitmise eest vastutavat isikut ei ole määratud on selleks ametiasutuse, osakonna või hallatava asutuse juht.
(6) Hanke eest vastutava isiku ülesanded võib täies mahus või osaliselt üle anda hanke hindamiskomisjonile. Komisjoni moodustab hanke korraldaja.
(7) Hanke hindamiskomisjoni liige:
1) osaleb hanke hindamis- ja kvalifitseerimisprotsessis, teostab pakkumuste hindamist ja allkirjastab koostatud protokollid;
2) ei avalda teavet, mille avaldamine takistaks õigusaktide täitmist, oleks vastuolus avaliku huviga, rikuks ettevõtjate ärisaladust või kahjustaks konkurentsi.
(8) Kui ei ole määratud teisiti, siis on hanke hindamiskomisjon 3-liikmeline ja sinna kuuluvad hanke eest vastutav isik, hankelepingu täitmise eest vastutav isik ja hankelepingu vastutava valdkonna juht.
(9) Juhul, kui hankemenetluse läbiviimine ostetakse sisse eraõiguslikult isikult, määratakse hindamiskomisjoni liikmeks hanke läbiviija poolt nimetatud isik.
§ 8. Riigihankemenetluse läbiviimine
Hanke hindamiskomisjoni ettepanekul otsustab vallavalitsus korraldusega:
(2) Hankeleping tuleb sõlmida kirjalikus vormis, kui selle maksumus on võrdne või ületab 5000 eurot. Kõik autoriõigusega seonduvad lepingud vormistatakse kirjalikult, välja arvatud juhul kui autoriõiguse seadus näeb ette teisiti.
(3) Kui hankelepingu maksumus jääb alla 5000 euro, võib hankelepingut asendada pakkuja poolt esitatud arve või muu asja ostmist, teenuse või ehitustöö tellimist tõendav dokument.
§ 10. Alla lihthanke piirmäära jäävate asjade ostmine ja teenuste ning ehitustööde tellimine
(3) Hanke korraldaja peab põhjendama menetluse algatamisel põhjendama kutse saanud isikute valiku aluseid.
(4) Pakkumuse esitamiseks võib teha ettepaneku ühele isikule, kui:
(5) Konkurentsi olemasolu korral avaldab hanke korraldaja valla veebilehel hanketeate, mis sisaldab vähemalt:


text:
§ 4 Üldhariduskooli pedagoogide töötasu alammäärad
§ 5 Tugispetsialisti töötasu alammäär
§ 6 Huvikooli pedagoogi ja üldhariduskooli ringijuhendaja töötasu alammäär
§ 7 Üldhariduskooli ja huvikooli töötajatele makstavad lisatasud ja preemiad
§ 8 Töötasu arvestamine
RT IV, 04.05.2018, 30
(1) Üldhariduskooli direktori töötasu baasmäär on 1200 eurot.
(2) Üldhariduskooli direktorite töötasu arvutamiseks korrutatakse baasmäär töötasukoefitsiendiga, mille suurus sõltub õpilaste arvust ning töötulemustest üldhariduskoolis järgmiselt:
kuni 150 1,2 - 1,4
150-350 1,5 – 1,7
1) ühekordseid tasusid erakorraliste tööülesannete või töötulemuste eest, näidates milliste tööülesannete täitmise ja millise perioodi eest on täiendav tasu määratud;
Haridusasutuses täistööajaga töötava õppealajuhataja töötasu alammäär on 15% madalam vastava üldhariduskooli direktori töötasu ja töötasukoefitsiendi kogusummast tulenevast põhimäärast.
§ 4. Üldhariduskooli pedagoogide töötasu alammäärad
Üldhariduskooli õpetaja töötasu alammäärana rakendatakse Vabariigi Valitsuse kehtestatud õpetaja töötasu alammäära.
§ 5. Tugispetsialisti töötasu alammäär
Üldhariduskooli tugispetsialistide (eripedagoog, logopeed, koolipsühholoog, sotsiaalpedagoog ja psühholoog) töötasu alammäär on 1200 eurot.
§ 6. Huvikooli pedagoogi ja üldhariduskooli ringijuhendaja töötasu alammäär
Huvikooli pedagoogi ja üldhariduskooli ringijuhendaja töötasu alammäär on 978 eurot.
§ 7. Üldhariduskooli ja huvikooli töötajatele makstavad lisatasud ja preemiad
(1) Üldhariduskooli ja huvikooli direktoril on õigus haridusasutusele eelarves töötasudeks ettenähtud vahendite piires maksta töötajatele:
1) lisatasusid täiendavate tööülesannete täitmise eest kuni 50% töötaja töötasust lisaülesannete täitmise perioodil. Täiendavaks tööülesandeks loetakse töölepingus ja/või ametijuhendis fikseerimata ülesannet, mis oluliselt suurendab töötaja töömahtu. Lisatasu maksmise aluseks olevas dokumendis näidatakse ära täiendavate tööülesannete sisu ja periood, mille eest lisatasu makstakse, ning lisatasu suurus kuus;
3) silmapaistvate töötulemuste eest ühekordseid preemiaid.
§ 8. Töötasu arvestamine
1) Sindi Linnavolikogu 10.08.2017 määrus nr 58 „Sindi linna haridusasutuste töötajate töötasustamise alused“;
2) Are Vallavolikogu 18.08.2017 määrus nr 12 „Õpetajate töötasustamise alused“;
3) Tori Vallavolikogu 16.08.2017 määrus nr 4 „Õpetajate töötasustamise alused;
4) Sauga Vallavolikogu 16.02.2017 määrus nr 3 „Sauga valla kooli direktori, õppealajuhataja, huviringi ja pikapäevarühma töö tasustamise ja koolitöötajate lisatasude maksmise alused“.

matches:
§ 5
§ 6
§ 7
§ 8
§ 4
§ 5
§ 6
§ 7
§ 8


Tallinna Linnavolikogu 21.08.2014 määrus number 23 [RT IV, 26.08.2014, 15]
Jõustumine: 01.10.2014
Redaktsiooni kehtivus: 07.03.2016 - ... [RT IV, 04.03.2016, 51]
jõustumine 01.10.2014,
Tallinn 21. august 2014 nr 23
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 1 punkti 5 ja sotsiaalhoolekande seaduse § 14 ja § 20 lõike 1 alusel.
(1) Määrus sätestab ööpäevases hoolekandeasutuses hooldamise teenuse (edaspidi teenus) eest Tallinna linna eelarve vahenditest (edaspidi linnaeelarve vahendid) osalise tasumise tingimused ja korra.
(2) Määruse alusel tasutakse teenuse eest osaliselt linnaeelarve vahenditest rahvastikuregistri andmetel Tallinna linnas elava täisealise isiku eest, kui:
4) teenust osutab asutus (edaspidi teenuseosutaja), kellele Tallinna Sotsiaal- ja Tervishoiuamet (edaspidi amet) on andnud kinnituse selle isiku teenuse eest osaliselt tasuda.
(3) Tallinna linn tasub teenuse maksumuse ulatuses, mida ei kata teenust saava isiku makstav summa (edaspidi omaosalustasu) ja/või tema ülalpidamiskohustuslase makstav summa (edaspidi osalustasu).
(1) Teenust vajav isik, kes taotleb teenuse eest tasumisel abi (edaspidi taotleja), esitab elukohajärgse linnaosa valitsuse sotsiaalhoolekande osakonnale (edaspidi hoolekandeosakond) kirjaliku taotluse, milles märgitakse:
6) nõusolek kasutada 95% oma pensionist või muust igakuisest sissetulekust teenuse hinna tasumiseks;
(2) Hoolekandeosakond võib alustada menetlust ilma taotleja taotluseta, kui teenuse eest tasumisel abi vajava isiku terviseseisund ei võimalda tal endal taotlust esitada ja tal puudub seaduslik esindaja.
§ 3. Hoolekandeosakonna toimingud taotluse menetlemisel
(1) Hoolekandeosakonna spetsialist külastab taotlejat tema elu- või viibimiskohas ja hindab teenuse vajadust. Kui taotleja viibib ravil haiglas või hooldusel hoolekandeasutuses, võib teenuse vajaduse hindamisel aluseks võtta nende asutuste arvamuse.
(2) Hoolekandeosakond selgitab välja taotlejale sobiva ööpäevase hoolekandeasutuse, arvestades linnaeelarve vahendite säästlikku kasutamist.
(3) Hoolekandeosakonnal on õigus nõuda taotlejalt lisaandmeid või -dokumente, sh pangakonto väljavõtteid. Lisaandmete ja -dokumentide nõue esitatakse taotluse vastuvõtmisel või kirjalikult kümne tööpäeva jooksul pärast taotluse vastuvõtmist. Hoolekandeosakonnal on õigus kontrollida esitatud andmete õigsust.
(1) Kui taotlejal on ülalpidamiskohustuslasi, selgitab hoolekandeosakond välja nende võimalused teenuse eest tasuda ja osalustasu suuruse. Hoolekandeosakonnal on õigus nõuda taotleja ülalpidamiskohustuslaste:
(1) Hoolekandeosakonna juhataja või tema asetäitja teeb 30 päeva jooksul pärast taotluse ja kõigi nõutud lisadokumentide või -andmete esitamist või nende esitamise tähtaja möödumist teenuse eest osalise tasumise otsuse (edaspidi otsus) või taotluse rahuldamata jätmise põhjendatud otsuse.
(3) Otsus tehakse adressaatidele teatavaks viie tööpäeva jooksul selle tegemisest.
(4) Hoolekandeosakond teeb ametile ettepaneku valida konkreetne teenuseosutaja ja esitab koopiad järgmistest dokumentidest:
1) taotlejal, kes vajab teenust viivitamata ja vältimatult, on vara, mille võõrandamisest saadava rahaga on võimalik teenuse eest tasuda, ja
2) tähtpäev, milleni teenuse eest tasutakse osaliselt linnaeelarve vahenditest. Tähtaeg on maksimaalselt kuus kuud otsuse tegemisest.
(4) Kui taotleja ei ole võõrandanud talle kuuluvat vara otsuses märgitud tähtpäevaks, võib hoolekandeosakonna juhataja või tema asetäitja taotleja põhjendatud taotlusel tähtaega pikendada.
§ 8. Ameti toimingud
1) valib teenuseosutaja, arvestades linnaeelarve vahendite säästlikku kasutamist ja võimaluse korral hoolekandeosakonna ettepanekut;
2) arvutab teenuse hinna katteks kalendrikuus linnaeelarve vahenditest vajamineva summa.
(2) Amet menetleb otsuseid saabumise järjekorras. Eelisjärjekorras menetletakse otsus, mis on tehtud isikule, kes:
(3) Amet teatab teenuseosutajale kirjalikult:
(4) Kirjale lisatakse § 6 lõikes 4 nimetatud dokumentide koopiad.
(5) Kirja koopia saadetakse hoolekandeosakonnale, taotlejale ja ülalpidamiskohustuslasele, kelle kohustus maksta osalustasu on otsuses märgitud.
§ 9. Omaosalustasu ja osalustasu muutmine
(1) Kui teenuse saaja ja/või tema ülalpidamiskohustuslase majanduslik olukord ei võimalda teenuse hinna suurenemise korral teenuse eest varasemast rohkem maksta, võib teenuse saaja ja/või tema ülalpidamiskohustuslane taotleda linnaeelarve vahenditest makstava summa suurendamist.
(2) Hoolekandeosakond kontrollib teenuse saaja ja tema ülalpidamiskohustuslase võimalusi tasuda teenuse hinda selle suurenemise korral, võttes aluseks §-s 5 sätestatud tingimused. Vajaduse korral teeb hoolekandeosakond ametile ettepaneku suurendada linnaeelarve vahenditest makstavat summat.
(3) Kui hoolekandeosakonnale või ametile saab teatavaks, et teenuse saaja või tema ülalpidamiskohustuslane on võimeline teenuse eest ise tasuma, lõpetab amet linnaeelarve vahenditest teenuse eest tasumise.
(4) Kui amet otsustab muuta linnaeelarve vahenditest makstava tasu suurust või lõpetada selle maksmise, teavitab ta sellest teenuseosutajat, hoolekandeosakonda, teenuse saajat ja ülalpidamiskohustuslast, kes on otsuse kohaselt kohustatud osalustasu maksma.


Uued kohtulahendid-PSJV — ExtendLaw
Riigikohtu Põhiseaduslikkuse Järelevalve Kolleegiumi kohtuotsusega 5-17-8 tunnistati põhiseadusega vastuolus olevaks selliste õigustloovate aktide andmata jätmine, mis sätestaksid kohaliku omavalitsuse üksusele põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 83 lõikega 1 pandud kohustuste rahastamise riigieelarvest, kui kohaliku omavalitsuse üksus on taganud kõigile oma rahvastikuregistri järgsetele elanikele võimaluse õppida oma munitsipaalkoolis.
Kolleegium on seisukohal, et PS § 37 lõike 2 kohaselt ei ole PGS § 83 lõikest 1 kohalikele omavalitsustele tulenev kohustus rahastada teise kohaliku omavalitsuse üksuse koolide tegevuskulusid käsitatav kohalike omavalitsuste olemusliku ülesandena. Tegemist on kohalikele omavalitsustele pandud kohustusega, mida tuleb PS § 154 lõike 2 teisest lausest tulenevalt rahastada riigieelarvest. Seetõttu on PS § 154 lõike 1 ja lõike 2 teise lausega vastuolus selliste õigustloovate aktide andmata jätmine, mis sätestaksid omavalitsuse üksustele PGS § 83 lõikega 1 pandud kohustuste rahastamise riigieelarvest, kui kohaliku omavalitsuse üksus on taganud kõigile oma rahvastikuregistri järgsetele elanikele võimaluse õppida oma munitsipaalkoolis. Kuna PGS § 83 lõikes 1 on sätestatud riigi kohustus, siis tuleb PGS § 83 lõiget 2 mõista selliselt, et see säte võimaldab kohalikel omavalitsustel sõlmida kokkuleppeid, kui kohaliku omavalitsuse üksus ei ole taganud kõigile oma rahvastikuregistri järgsetele elanikele võimalust õppida oma munitsipaalkoolis, samuti kokkuleppeid PGS § 83 lõikes 4 nimetatud kulude kandmise kohta.
Riigikohtu Põhiseaduslikkuse Järelevalve Kolleegiumi määrus 5‑17‑29
Asutusesisese teabe avaldamise piiramine menetlusosalisele PSJV kohtumenetluses.
Asutusesiseseks kasutamiseks tunnistatud teabe kaitseks võidakse piirata menetlusosalisele juurdepääs ka põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluses.
Põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seadus ei reguleeri, millises ulatuses on menetlusosalisel või tema esindajal õigus tutvuda põhiseaduslikkuse järelevalve asja menetlusdokumentide ja muude asja materjalidega.
Kolleegiumi hinnangul tuleb selle küsimuse lahendamisel lähtuda analoogiast halduskohtumenetluse seadustiku (HKMS) §-is 88 sätestatuga. HKMS § 88 lõike 1 kohaselt on menetlusosalisel õigus tutvuda haldusasja toimikuga ja saada seal olevatest ning selle juurde kuuluvatest, kuid mujal säilitatavatest menetlusdokumentidest ärakirju. HKMS § 88 lõike 2 kohaselt võib sama paragrahvi lõikes 1 nimetatud õigust HKMS § 79 lõikes 1 loetletud alustel piirata. Menetlusosalisele ei anta luba tutvuda toimikuga üksnes juhul, kui huvi saladuse hoidmiseks on kaalukam menetlusosalise õigusest tutvuda toimikuga ja saada seal olevatest või selle juurde kuuluvatest menetlusdokumentidest ärakirju. HKMS § 79 lõike 1 punkti 1 kohaselt võidakse menetlusosalise ligipääsu haldusasja toimikule piirata ka asutusesiseseks kasutamiseks tunnistatud teabe kaitseks.


Maksumaksja portaal - 2014 > veebruar (nr 2) > Käibemaksuseaduse muudatused. Ain Veide
Käibemaksuseaduse muudatused. Ain Veide
KMD INF vormi kehtestamisega seotud uudiste virvarris võis jääda tähelepanuta, et 1. märtsil 2014 jõustub terve rida käibemaksuseaduse (KMS) muudatusi.[1] Nimelt võttis Riigikogu 29. jaanuaril vastu järjekordse käibemaksuseaduse muutmise seaduse (eelnõu 506 SE), mille on nüüdseks ka president välja kuulutanud, erinevalt ühest teisest käibemaksuseaduse muutmise seadusest, mis on läinud teisele ringile.[2] Alljärgnevalt tutvustan lugejatele pikemalt mõnda olulisemat muudatust.
Sisendkäibemaksu tagastamine teenustelt
Muudatused KMS §-s 29 pakuvad huvi neile ettevõtjatele, kes on pidanud mingil põhjusel ostma teenuseid ja põhivara enne käibemaksukohustuslaseks registreerimist ja on jäänud käibemaksukulu kandjaks, sest käibemaksu ei lubatud pärast registreerimist sisendkäibemaksuna maha arvata. Tegemist on igati vajaliku muudatusega. Uus regulatsioon võimaldab saada tagasi enne registreerimist tehtud ostudelt makstud käibemaksu pärast registreerimist, kui eksisteerib otseselt või kaudselt seos maksustatava käibega. See tähendab teenuste puhul „lattu“ ostetud teenuste maksustatavat edasimüüki pärast registreerimist. Praegu kehtib sarnane võimalus vaid kaupade suhtes, mida osteti enne registreerimist kas edasimüügiks (kaup laos) või tootmissisendiks (uute kaupade tootmiseks). Muudatus teenuste sisendkäibemaksu osas tuli päevakorda, kuna Riigikohus viitas, et praegune regulatsioon võib olla vastuolus käibemaksudirektiiviga.[3]
Sisendkäibemaksu tagastamine põhivaralt
Põhivara ostul makstud käibemaksu osas leevendatakse praegust tagastamise sätet (KMS § 29 lg 5), sest edaspidi on lubatud käibemaksu tagastamine ka olukorras, kus põhivara oli võetud reaalselt kasutusse juba enne registreerimist. Praegu kehtib nimelt reegel, mille kohaselt enne registreerimist ostetud põhivaralt makstud käibemaksu ei saa pärast registreerimist maha arvata, kui enne registreerimist oli põhivara võetud „aktiivsesse kasutusse“.[4] Seadme proovikatsetus oli siiski Rahandusministeeriumi hinnangul võimalik. Enne registreerimist kasutusele võetud põhivarade ostult käibemaksu täies ulatuses mittetagastamine ei olnud aga millegagi põhjendatud olukorras, kus pärast registreerimist osales põhivara tootmissisendina maksustatava käibe genereerimisel. Ilmselt saadi aru sellise piirangu vastuolust käibemaksudirektiiviga, kuigi seaduse seletuskiri selles küsimuses vaikib.
Mahaarvamise aeg
Kui teenuste puhul tekib käibemaksu tagastusnõue sellel maksustamisperioodil, mil enne registreerimist ostetud teenused maksustatavalt edasi müüdi, siis põhivara puhul tekib tagastusnõue sisendkäibemaksu korrigeerimisperioodi jooksul kalendriaasta viimasel maksustamisperioodil, lähtuvalt põhivara tegelikust maksustatava käibe tarbeks kasutusest. Korrigeerimisperiood on sõltuvalt põhivara kasutuseast kas viie või kümne aasta pikkune.
Küsitav on, kas on põhjendatud selline regulatsioon, kus tagastusnõue tekib alles teenuste edasimüügi deklareerimise kuus, mitte aga koheselt esimesel maksustamisperioodil pärast käibemaksukohustuslaseks registreerimist. See loob ebavõrdse olukorra, sest registreeritud käibemaksukohustuslane saab ostetud teenustelt käibemaksu maha arvata sisendkäibemaksuna teenuste saamisel koheselt, algselt registreerimata maksumaksja peab aga kannatama ja ootama maksustamisperioodi, mil toimub ostetud teenuste edasimüük. Teenuste edasimüük aga ei pruugi alati toimuda koheselt registreerimisjärgselt. Õigem oleks olnud põhimõte, kus käibemaksu tagastusnõue tekib esimesel maksustamisperioodil pärast registreerimist. Tõenäoliselt oli eesmärgiks vähendada võimalusi kuritarvitada sisendkäibemaksu mahaarvamise õigust (deklareeritakse küll sisendkäibemaks, kuid teenust edasi ei müüda ja käibemaksukohustust ei teki).
Regulatsioon ei ole täiuslik
Uus regulatsioon ei ole kahjuks täiuslik ega lahenda kõiki elulisi olukordi, sest arvesse pole võetud asjaolu, et ostetud teenuseid ei müüda alati edasi samal kujul, s.o. teenustena, vaid teenus võib „muunduda“ ka kaubaks — näiteks nahatöökoda pakub töötlemisteenust ja sellise teenuse ostja müüb edasi juba valmistooteid. Samuti võivad ostetud kaubad muutuda omakorda teenuse sisendiks — näiteks restoran ostab toidutegemiseks toorainet ja müüb edasi toitlustusteenust. Seetõttu ei saa välistada edaspidiseid maksuvaidlusi, kui MTA jääb tõlgendamisel sõnastuse piiridesse.
Näide põhivara kohta
Tegevust alustav ettevõtja ostis tööpingi hinnaga 5000 eurot + käibemaks 2014. aasta jaanuaris ja ta registreeritakse käibemaksukohustuslaseks käibe piirmäära ületamise tõttu 1. juulist 2014. Tööpink võeti põhivarana aktiivsesse kasutusse juba enne registreerimist ja seda kasutatakse üksnes selliste toodete valmistamiseks, mille müük on käibemaksuga maksustatav. Enne registreerimist müüdi tooteid maksuvabalt, pärast registreerimist maksustatavalt.
Sisendkäibemaks 1000 eurot jagatakse viieks osaks, kuna sisendkäibemaksu korrigeerimisperiood on vallasvara osas viis aastat.
Esimene korrigeerimisperiood lõpeb 31.12.2014 ja käibemaksu tagastusnõue kajastatakse 2014. aasta detsembri käibedeklaratsioonis summas 100 eurot (1/2*1/5*1000), kuna periood enne registreerimist loetakse maksuvaba käibe tarbeks kasutamiseks. Järgnevate korrigeerimisperioodide lõpul tekib tagastusnõue summas 200 eurot. Kokku saab maha arvata 900 eurot. Kui põhivara enne käibemaksukohustuslaseks registreerimist „aktiivsesse kasutusse“ ei oleks võetud, siis peaks tagastusnõue esimese korrigeerimisperioodi lõppedes tekkima 200 euro ulatuses.
Praegune regulatsioon:
(5) Maksukohustuslasel, kes on enne tema maksukohustuslasena registreerimise päeva soetanud kaupu, välja arvatud põhivara, nende võõrandamiseks või võõrandatavate kaupade tootmiseks, on õigus maha arvata nende kaupade sisendkäibemaks maksustamisperioodil, mil need kaubad maksustatava käibena võõrandati. Enne isiku maksukohustuslasena registreerimist soetatud põhivara sisendkäibemaks on õigus maha arvata, võttes arvesse käesoleva seaduse § 32 lõikes 4 sätestatut, üksnes juhul, kui isik ei ole seda põhivara kasutanud enne maksukohustuslasena registreerimist.
Uus regulatsioon:
Käibemaksukohustuslaseks registreerimise otsuse tegemise aeg pikeneb
KMS § 20 tehakse kaks muudatust. Kui praegu tuleb otsus registreerimise (või mitteregistreerimise) kohta teha kolme tööpäeva jooksul, siis edaspidi on selleks ette nähtud viis tööpäeva. See üldreeglina tähendab, et otsuse saab tegelikult kätte kaheksa kalendripäevaga, sest menetlusperioodi sisse jääb nädalavahetus ja lisandub juurde üks tööpäev otsuse teatavaks tegemiseks. Kuna otsus jõustub tagasiulatuvalt registreerimiskohustuse tekkimise päeva seisuga, siis negatiivset efekti pikenenud menetlusperioodist maksumaksja jaoks ei teki. Võrreldes muude liikmesriikidega on ka uus menetlusperiood väga lühike.
Kui maksuhaldur nõuab pärast avalduse saamist täiendavaid tõendeid ettevõtlusega tegelemise kohta, siis nihkub otsuse tegemine edasi. Vabatahtliku registreerimise korral on tõenäoline, et maksuhaldur teeb täiendavate tõendite saamiseks korralduse.
Täpsustatakse registreerimise aluseid
Käibemaksukohustuslaseks vabatahtliku registreerimise aluseid laiendatakse. Praegu kehtib reegel, et isik võib esitada maksuhaldurile avalduse registreerimiseks ka siis, kui tal pole veel registreerimiskohustust tekkinud. Seega võib ettevõtja taotleda registreerimist juba majandustegevuse alustamisel või enne maksustava käibe piirmäära (16 000 eurot) ületamist. Selline sõnastus jättis aga lahtiseks[5], kas registreerimine on võimalik ka olukordades, kus käibemaksukohustuslaseks registreerimise kohustus seaduses puudub, kuid registreerimine oleks ettevõtjale siiski kasulik või vajalik.
Näiteks kauba eksport Eestist, mille puhul rakendatakse käibemaksu nullmäära, ei tekita käibemaksukohustuslaseks registreerimise kohustust, kuid registreerimine võimaldab kiiremini saada tagasi käibemaksu, mida eksportija maksis eksporditava kauba ostmisel Eestis, sest see käibemaks on võimalik sisendkäibemaksuna maha arvata käibedeklaratsioonis. Tagastusnõue täidetakse üldreeglina 30 päeva jooksul. Kui registreerimine poleks võimalik, siis peaks välismaine ettevõtja taotlema Eestis makstud käibemaksu tagastamist elektroonilise tagastamismenetluse kaudu, mis võtaks oluliselt rohkem aega raha tagasisaamiseks. KMS § 20 lõike 2 täiendamine teeb ühemõtteliselt võimalikuks käibemaksukohustuslaseks vabatahtliku registreerimise seoses kauba ekspordiga.
KMS § 19 sätestab käibemaksukohustuslaseks registreerimise kohustuslikud alused viitega KMS § 1 lg 1 punktides 1 ja 3 nimetatud käibemaksu objektidele. Sellest järeldub, et käibemaksukohustuslaseks registreerimise kohustust ei teki seoses kauba ühendusesisese soetamisega Eestis, sest puudub viide eeltoodu sätte punktile 5, mis sätestab käibemaksu objektina kauba ühendusesisese soetamise. Teisisõnu, Eestis on käibemaksukohustuslaseks registreerimine seotud maksustatava käibe tekkega, mitte aga kauba soetamisega teisest liikmesriigist.
Eesti number on vajalik
Samas on Eesti käibemaksukohustuslase number teatud olukordades vajalik teise liikmesriigi käibemaksukohustuslasele. Esiteks juhul, kui müügitehingut ei toimu ja oma kaup toimetatakse teisest liikmesriigist Eestisse, näiteks ajutiseks ladustamiseks. Sellele võib järgneda ostja leidmisel kunagi hiljem siseriiklik müügitehing. Teiseks juhul, kui toimub müügitehing ja selle tulemusena toimetatakse teise liikmesriigi käibemaksukohustuslasest ostjale kaup muust liikmesriigist Eestisse, näiteks ajutiseks ladustamiseks. Mõlemal juhul toimub kauba ühendusesisene soetamine Eestis.
Kui käibemaksunumber kauba sihtkoha liikmesriigis (Eestis) puudub, siis ei saa kauba toimetaja deklareerida kauba ühendusesise käibe aruandes oma kauba toimetamist ühest liikmesriigist teise ehk ühelt numbrilt teisele numbrile, kuigi selline kohustus eksisteerib. Maksunduslikult võib see tähendada teise liikmesriigi käibemaksukohustuslase jaoks nullmäära rakendamise keeldu ehk kohustust arvestada ja maksta käibemaksu (sõltub vastava liikmesriigi seadusandlusest). Vastupidises olukorras, kui kauba teekond algaks Eestist ja ladustamine toimuks näiteks Soomes, ei saaks oma kauba teise liikmesriiki toimetaja rakendada nullmäära KMS § 15 lg 1 punkti 2 alusel, kui tal puudub Soomes kehtiv registrinumber — mis tekitaks ootamatu olukorra, kus kauba maksumuselt tuleb arvestada ja maksta Eesti käibemaksu. See sunniks oma kauba toimetajat taotlema Soomes käibemaksunumbrit.
Kui toimus müügitehing ja kaup toimetati selle raames teise liikmesriigi käibemaksukohustuslasest ostjale Eestisse, saab ostja Eesti käibemaksukohustuslase numbri puudumisel anda müüjale talle asukohariigis omistatud käibemaksukohustuslase numbri. Müüja saab selle alusel deklareerida ühendusesisese käibe sellele numbrile. Ostja omakorda võib ühendusesisese soetamise deklareerida mitte kauba toimetamise sihtkohariigis (Eestis), vaid asukohariigis, sest kuskil tuleb ju soetamine deklareerida. Samas võib selle tulemusel tekkida ostjal käibemaksukohustus, sest asukohariik ei pruugi lubada arvestatud käibemaksu mahaarvamist sisendkäibemaksuna.[6]
Selleks et teise liikmesriigi käibemaksukohustuslane saaks vajaduse korral taotleda Eestis toimuva kauba ühendusesisese soetamise deklareerimiseks Eesti käibemaksukohustuslase numbrit, täiendataksegi KMS § 20 lõiget 2 alljärgneva registreerimise alusega: kauba maksuvaba ühendusesisese soetamise korral. Kuna piiratud käibemaksukohustuslaseks registreerimine ei anna sisendkäibemaksu mahaarvamise õigust, siis sellise maksuõigusliku staatuse omandamine teise liikmesriigi ettevõtjale huvi ei paku. Praegu võiks maksuhaldur formaalse tõlgendamise korral keelduda käibemaksukohustuslaseks registreerimisest, kui kauba ühendusesisesele soetamisele Eestis ei järgne mitte kauba ühendusesisene käive Eestist, mis on kohustusliku registreerimise aluseks, vaid pöördmaksustamisele kuuluv siseriiklik käive, sest iga täiendava numbri väljaandmine suurendaks registri haldamise koormust. Selline lähenemine poleks aga kooskõlas käibemaksudirektiivi registreerimisalaste sätetega.
Miks maksuvaba soetamine?
Siinjuures võib küsida, miks on registreerimise alusena mainitud just maksuvaba ühendusesisene soetamine, mitte aga maksustatav soetamine. Kauba ühendusesisene soetamine on välisriigi maksukohustuslase jaoks maksuvaba KMS § 18 punkti 3 kohaselt, kui on täidetud KMS § 35 lõikes 1 sätestatud käibemaksu tagastamise tingimused.[7] Üldreeglina on käibemaksu tagastamise tingimused täidetud, kui soetaja näol on tegemist sellise ettevõtjaga, kes on oma asukohariigis registreeritud tavapäraseks käibemaksukohustuslaseks. Kui käibemaksu tagastamise tingimused ei oleks täidetud, siis tekiks välisriigi maksukohustuslasel maksustatav ühendusesisene soetamine ja seetõttu hoopis kohustus registreerida end Eestis piiratud käibemaksukohustuslaseks.[8] See toob kaasa käibemaksukulu, sest piiratud käibemaksukohustuslane ei oma õigust soetamiselt arvestatud käibemaksu sisendkäibemaksuna maha arvata.
Seega, üldreeglina on välisriigi maksukohustuslase jaoks Eestis toimuv kauba ühendusesisene soetamine maksuvaba. Kuna maksuvaba soetamine registreerimiskohustust ei tekita, siis käibemaksukohustuslaseks vabatahtliku registreerimise alusena maksuvaba ühendusesisese soetamise sätestamine on igati asjakohane.
Kreeditarve ja lootusetu nõue
Vastuvõetud seaduse seletuskirjas kommenteerib Rahandusministeerium muudatust alljärgnevalt: Muudatusega täpsustatakse sätte sõnastust. Kreeditarve alusel korrigeeritakse tehingu või toimingu väärtust pärast käibe toimumist kas tehingu tühistamise, näiteks kauba tagastamise, või kauba või teenuse hinna vähendamise tõttu, mis võib toimuda näiteks kvaliteedi mittevastavuse ilmnemisel. Eesmärgiks on sätte täpsustamine, et maksejõuetu kauba või teenuse saaja korral ei lubata korrigeerida kreeditarve esitamisel deklareeritud käivet, et vähendada tekitatud kahju käibemaksu võrra. Kauba või teenuse eest saamata jäänud tasu, sealhulgas käibemaksu sissenõudmiseks on muud regulatsioonid, näiteks täitemenetlus ja pankrotimenetlus.
Muudatuse tagajärg
Muudatuse tagajärjeks on otsene ja sõnaselge keeld esitada pärast 1. märtsi 2014 maksejõuetule võlgnikule kreeditarve eesmärgiga vähendada eelnevalt deklareeritud käivet ja sellelt arvestatud käibemaksu. KMS § 29 lõikes 7 praeguses redaktsioonis selline keeld puudub. Kreeditarve maksubaasi korrigeerimise instrumendina on edaspidi lubatud vaid siis, kui pärast käibe deklareerimist antakse ostjale ostuboonuseid või kvaliteediprobleemide tõttu vähendatakse algset müügihinda. Maksupoliitiliselt on sellise muudatuse tegemine kindlasti samm tagasi, sest valdav enamus EL liikmesriike[9], sh kõik Eesti naabrid, on läinud vastupidist teed ja aktsepteerinud, et käibemaksukahju ei pea maksejõuetu kliendi puhul jääma ettevõtja kanda, ja kindlaks määranud konkreetsed tingimused korrigeerimise teostamiseks.
Rahandusministeeriumi arvates tuleneb selline keeld kreeditarve olemusest ja raamatupidamislikust käsitlusest — seetõttu viidataksegi seletuskirjas, et muudatuse eesmärgiks on sätte täpsustamine. Kreeditarve olemusest või raamatupidamislikust käsitlusest ei saa praeguse sätte sõnastuse alusel tuletada otsest keeldu vähendada käibemaksuarvestuses müügilt arvestatud käibemaksu lootusetu deebitori puhul. Näiteks autori info kohaselt on Itaalias, Belgias ja Hispaanias nn kreeditarve (credit note, corrective document, rectifying invoice) peamiseks alusdokumendiks arvestatud käibemaksu korrigeerimiseks, kui maksumaksjal tekib õigus vähendada arvestatud käibemaksu. Kui kreeditarvega ei saaks maksubaasi või käibemaksukohustust vähendada, siis poleks vaja ju ka keelava iseloomuga muudatuse tegemist.
Kas muudatus on täpsustus või on täpsustus muudatus?
Käibemaksudirektiivi art 90 lõike 1 kohaselt on maksubaasi vähendamine „osalise või täieliku mittetasumise“ korral põhireegel (imperatiivne shall säte), millest liikmesriik võib teha erandi lõike 2 kohaselt. Põhireegli kasutamiseks peaks liikmesriik sätestama tingimused — millal tekib õigus maksubaasi vähendada, mis dokument on aluseks maksubaasi vähendamiseks, kas ostja peab vähendama mahaarvatud sisendkäibemaksu, tõendamiskoormuse ulatus jms, et vältida maksubaasi vähendamisega seotud võimalikke kuritarvitusi.
Käibemaksudirektiivi artikkel 90:
1. Tühistamise, taganemise, ülesütlemise või osalise või täieliku mittetasumise korral või juhul, kui hinda alandatakse pärast tarne toimumist, vähendatakse maksustatavat väärtust (the taxable amount shall be reduced) sellele vastavalt ning liikmesriikide poolt kindlaksmääratud tingimustel.
2. Täieliku või osalise mittetasumise korral võivad liikmesriigid lõikest 1 erandi teha.
KMS § 29 lõikes 7 puuduvad praegu maksubaasi vähendamise spetsiifilised tingimused seoses maksejõuetu deebitori käibemaksu ümberarvestamisega. Eksisteerib üksnes üldine tingimus, mis puudutab kreeditarvete esitamist — esitatav kreeditarve peab viitama konkreetsele arvele, mida krediteeritakse, ja tagatud peab olema korrigeerimise üheaegsus (selles kuus, kus müüja kreeditarve alusel vähendab käibemaksukohustust, peaks ka ostja vähendama mahaarvatud sisendkäibemaksu).
Sellest tulenevalt tekib küsimus — kui spetsiifilised tingimused maksubaasi vähendamiseks seoses lootusetu nõudega puuduvad, kas maksumaksja võiks selle asemel kohaldada kreeditarvete esitamisele ette nähtud üldisi tingimusi? Autori hinnangul võiks kohaldada küll üldiseid tingimusi, sest muidu poleks eeltoodud põhireeglit (direktiivi art 90 lg 1) võimalik kohaldada ja ettevõtja muutuks käibemaksu kogujast ja riigile edastajast tegelikuks käibemaksukoormuse lõppkandjaks ehk tarbijaks.
Nii nagu sisendkäibemaksu mahaarvamise alusetu keeld tekitab käibemaksu kumuleerumist, nii tekitab seda ka arvestatud käibemaksu ümberarvestamise keeld lootusetult nõudelt või ümberarvestamise spetsiifiliste tingimuste sätestamata jätmine. Kui arvestatud käibemaksu ei saaks korrigeerida, siis tekiks ettevõtjal vajadus suurendada lootusetu nõude käibemaksuosa võrra järgnevate müükide hinda, et katta tekkinud käibemaksukahju. Seega on kumuleerumise tõenäoliseks tulemuseks kõrgem müügihind, sest vastasel korral peaks ettevõtja katma selle oma kasumi arvelt (või kui kasum puudub, siis võtma laenu käibemaksu tasumiseks). Kumuleerumine pole kooskõlas käibemaksu neutraalsuse põhimõttega ja kumulatsiooni juhtumeid tuleb Eesti kohtupraktika kohaselt vältida maksimaalselt.[10] Sama põhimõte on aluseks ka Euroopa Kohtu käibemaksulahendites. Kui arvestatud käibemaksu ei saaks ümber arvestada, läheks see vastuollu käibemaksu kui kaudse maksu põhimõttega — kui tarbija, keda maks koormama peaks, jätab ostu eest tasumata, siis muutuks käibemaks müüjale otseseks maksuks, mis tekitab talle lisakulu. Seeläbi muutuks ettevõtja, kes peaks olema käibemaksu koguja staatuses, tarbijaks ja ise maksukoormuse kandjaks.
Mida peaks maksumaksja jälgima
Maksumaksja, kes kasutas enne 1. märtsi võimalust korrigeerida lootusetu nõude käibemaksu kreeditarvega, pidi jälgima, et nõude lootusetus oli igatpidi kindel. Sellisele järeldusele saab jõuda muudes liikmesriikides arvestatud käibemaksu kohta sätestatud tingimuste alusel — põhiline tingimus on, et nõue kliendi vastu oleks de facto ja ka de jure lootusetu. Sellisele olukorrale vastab üldreeglina deebitor, kes on de jure pankrotistunud ja selline nõue, mis on de facto osaliselt või täielikult lootusetu (seda saab küsida pankrotihaldurilt).
Seega, spetsiifiliste tingimuste puudumisel võis maksumaksja kohaldada lootusetu nõude osas kreeditarve esitamise üldisi tingimusi. Kuna kreeditarve puhul eeldatakse korrigeerimise üheaegsust müüja ja ostja puhul, siis siit saaks ka järeldada, et kreeditarvet ei saanud esitada sellisele ostjale, kes on äriregistrist või käibemaksukohustuste registrist kustutatud.
Maksumaksja pidi kreeditarvel viitama konkreetsetele arvetele, mida sooviti krediteerida (sh ka krediteerimise ulatus — kas täielik või osaline), ja säilitama tõendid, mille alusel saaks vajadusel tõendada kreeditarvete edastamist võlgnikule.
Huvipakkuv eelotsusetaotlus
Maksuvaidluse korral on tähtis ka see, et Eesti kohtud peavad tõlgendama Eesti käibemaksuõigust võimalikult suures ulatuses Euroopa Liidu õiguse sõnastust ja eesmärki arvestades. Sellise järelduse aluseks on Riigikohtu lahendid.
Euroopa Kohus on võtnud hiljuti menetlusse Ungari kohtu esitatud eelotsusetaotluse, mis puudutab käibemaksudirektiivi art 90 lõigete 1 ja 2 kohaldamist seoses lootusetu nõude käibemaksu ümberarvestamise ja tagasiküsimisega. Eelotsusetaotluses esitatud küsimustele lähitulevikus Euroopa Kohtu antavad vastused omavad kindlasti tähtsust ka KMS § 29 lõike 7 varasema redaktsiooni tõlgendamisel vaidluse korral, sest meie olukord on sarnane Ungari olukorraga.
Kohtuasi C-337/13
1. Kas 31. detsembrini 2010 kehtinud 2007. aasta CXXVII seaduse käibemaksu kohta § 77 lõiked 1 ja 2 on kooskõlas nõukogu direktiivi 2006/112/EÜ, mis käsitleb ühist käibemaksusüsteemi (edaspidi: „käibemaksudirektiiv”), artikli 90 lõikes 1 sätestatuga ehk kas liikmesriigi käibemaksuseadus sisaldab kõiki selles loetletud maksustatava väärtuse vähendamise juhtumeid?
2. Juhul kui mitte, kas maksukohustuslasel on maksuneutraalsuse ja proportsionaalsuse põhimõtete alusel ja arvestades käibemaksudirektiivi artikli 90 lõikes 1 sätestatut, kui sellekohased liikmesriigi õigusnormid puuduvad, õigus maksustatava väärtuse vähendamisele, kui ta ei ole pärast tehingu täitmist selle eest tasu kätte saanud?
3. Kui artikli 90 lõikel 1 on vahetu õigusmõju, siis millistel tingimustel on õigus kasutada võimalust maksustatava väärtuse vähendamiseks? Kas piisab arve parandamisest ja selle saatmisest ostjale või on vaja tõendada ka seda, et ta sai kauba tegelikult tagasi enda omandisse ja valdusesse?
4. Kui vastus kolmandale küsimusele on eitav, siis kas liikmesriik on ühenduse õiguse alusel kohustatud hüvitama maksukohustuslasele kahju, mis tuleneb sellest, et liikmesriik ei ole täitnud oma ühtlustamiskohustust, mistõttu maksukohustuslane ei saanud kasutada võimalust maksu vähendada?
5. Kas artikli 90 lõiget 2 võib tõlgendada selliselt, et liikmesriigid võivad osalise või täieliku mittetasumise korral maksustatava väärtuse vähendamist mitte lubada ning kui see on nii, siis kas see peab olema liikmesriigi õigusnormides välistatud või on samasugune õiguslik toime ka õigusnormide puudumisel?
Ain Veide
Audiitorbüroo PricewaterhouseCoopers maksukonsultant
Kes või mis on kreeditarve? – 2010, 4, lk 12-15
[1] Lisaks jõustub osa muudatusi 01.01.2015, mis puudutavad EL õiguse rakendamist elektroonilise side ja elektrooniliselt osutatavate teenuste valdkonnas — määratletakse käibe tekkimise koht, kui kliendiks on füüsiline isik.
[2] Siinkohal peab autor silmas käibemaksuseaduse ja raamatupidamise seaduse muutmise seadust 493 SE, mille Vabariigi President jättis välja kuulutamata, kuna selle § 27 lg 12 oli vastuolus Eesti Vabariigi põhiseaduse §-dega 11, 13 ja 31 eraldi võetuna.
[3] Riigikohtu halduskolleegiumi 11.02.2013 otsus kohtuasjas nr 3-3-1-72-12.
[4] Rahandusministeeriumi kommentaarid käibemaksuseadusele, lk 122-123: Kui põhivara võetakse ettevõtluses kasutusse enne isiku maksukohustuslasena registreerimist, siis põhivara soetamisel tasutud sisendkäibemaksu maha arvata ei saa.
[5] Autorile pole siiski teada, et oleks tekkinud vaidlusi KMS § 20 lg 2 tõlgendamise pinnalt.
[6] Võttes aluseks Euroopa Kohtu 22.04.2010 otsuse liidetud kohtuasjades C‑536/08 ja C‑539/08.
[7] Alates 01.03.2014 on täpsustatud KMS § 18 p 3 mõtet seoses käibemaksu tagastamise tingimustega — täidetud peavad olema vaid tingimused, mis on sätestatud p-des 1-3, mitte aga p-s 4, mis sätestab tagastatava käibemaksu summad kalendriaastas.
[8] KMS § 21 lg 21: Kui ettevõtlusega tegelev välisriigi isik, kellel puudub Eestis püsiv tegevuskoht, soetab ühendusesiseselt kaupa Eestis, tekib tal piiratud maksukohustuslasena registreerimise kohustus kauba ühendusesisese soetamise päevast. Sätet ei kohaldata kauba ühendusesisesel maksuvabal soetamisel (§ 18).
[9] PwC viis läbi 2013. aasta oktoobris läbi uuringu, mis näitas, et bad debt relief on käibemaksu osas olemas ühel või teisel moel 23 liikmesriigis. Pikemalt vt Ain Veide. Kelle kanda jääb lootusetu nõude käibemaks. –MaksuMaksja 2013, 11, lk 12-13.
[10] Riigikohtu halduskolleegiumi otsused kohtuasjades nr 3-3-1-90-06 ja 3-3-1-74-04.