Süüdistusosakond | Prokuratuur
Süüdistusosakonna eesmärk on menetleda kuritegusid, kus põhilisteks märksõnadeks riiklik julgeolek ja rahvusvaheline mõõde. Täpsemalt on süüdistusosakonna vastutusvaldkonnaks süüdistusfunktsiooni täitmine ametialastes, majandusalastes, kaitseväeteenistusalastes, keskkonnavastastes, õigusemõistmisevastastes ning organiseeritud kuritegevusega seotud kuritegudes, mis on piiriülesed või mille puhul esineb suur avalik huvi, samuti inimsuse- ja rahvusvahelise julgeoleku vastastes kuritegudes, raskemates riigivastastes, kohtuniku poolt toimepandud ning teistes riigi peaprokuröri määratud kuritegudes. Samuti täidab osakond rahvusvahelisest õigusalasest koostööst tulenevaid kohustusi.
Lisaks juhtivale riigiprokurörile töötab osakonnas 6 prokuröri, kellest üks -Raivo Sepp, täidab Eesti esindajana ülesandeid Eurojusti juures. Süüdistusosakonnas on viimaste aastate jooksul menetlusrühmade moodustamisel võetud suund sellele, et riigiprokuröre abistaksid initsiatiivikad ja kogenud abiprokurörid, kes on motiveeritud täitma oma ülesandeid iseseisvalt nii kohtueelses menetluses kui ka kohtus riigiprokuröri kõrval üldmenetluses osaledes. Riigiprokuratuuri süüdistusosakonna abiprokuröri ettevalmistus peab olema tasemel, mis võimaldaks tal edaspidi edukalt jätkata ringkonnaprokuröri ülesannete täitmisega. Samuti on süüdistusosakonnas töölõikude jagamisel lähtutud roteerumispõhimõtetest: iga riigiprokurör peab olema suuteline tegutsema ja ennast kindlalt tundma igas karistusõiguse valdkonnas.
Lisaks igapäevatööle - juhtida kohtueelset menetlust ja esindada riiklikku süüdistust -, on osakonna prokurörid täitnud ka mitmeid teisi ülesandeid. Süüdistuosakonna juht on mitme aasta jooksul vedanud alaealiste-, majandus- ja narkoprokuröride tegevusvaldkondadele keskendunud ümarlaudu, samuti on tema poolt ellu kutsutud lähisuhtevägivalla, liiklus- ja korruptsioonikuritegude menetlusproblemaatikat ja praktika ühtlustamist käsitlevad õigusnõupidamiste formaadid. Riigiprokurör Inna Ombler on osalenud aktiivselt õigusteadlaste päevade ettevalmistamisel ja läbiviimisel, samuti on ta aktiivselt kaasa löönud kriminaalmenetluse seadustiku revisjoni komisjonis ja korraldanud vastavasisulisi prokuratuurisiseseid ümarlaudu; teised riigiprokurörid on aktiivselt panustanud oma valdkonna menetlus- ja karistuspraktika kujundamisel nii organisatsiooni sees kui ka väljaspool seda, kuuludes mitme valitsuskomisjoni koosseisu. Riigiprokurör Laura Feldmanis on aastate kestel aktiivselt panustanud akadeemilisse õppetöösse – erinevate loengute/seminaride läbiviimisele.
2016. aastal sai Riigiprokuratuuri ülesandeks piiriüleste ja üle-Eestiliste suuremahuliste soodustuskelmuste menetluste juhtimine. Majanduskuritegude menetlemisel võeti suund menetlusasutuste enda poolt info kogumisele ja analüüsimisele, kaardistamaks kõige probleemsemad sektorid majanduskuritegude valdkonnas ja keskendumaks just selliste kuritegude menetlemisele, mis kõige olulisemalt mõjutavad majanduskeskkonna puhtust ja ausust. Piiriüleste juhtumite menetlemine on läinud iga aastaga efektiivsemaks. Valdkonna eesmärgiks on välistada olukorrad, kus keegi pääseb kriminaalvastutusest või kriminaaltulu konfiskeerimist vaid seetõttu, et kuritegude toimepanemiseks ja kriminaaltulu ülekandmiseks kasutatakse välisriikide äriühinguid ja pangakontosid.
Riigiprokuratuur juhib kohtueelset menetlust riigivastastes kuritegudes, menetledes neid koostöös Kaitsepolitseiametiga. Viimase paari aasta vältel on täheldatav Venemaa eriteenistuste huvi selliste Eesti Vabariigi kodanike vastu, kes otseselt ei oma juurdepääsu riigisaladusele. Reeglina on tegu nii Eesti Vabariigi kui ka Venemaa Föderatsiooni kodakondsust omavate inimestega, kes tegelevad erinevate piiriüleste kuritegude toimepanemisega, mis hõlbustab Venemaa eriteenistustel nende värbamist Eesti-vastasele salajasele koostööle. Eesti Vabariigi julgeoleku kahjustamisele suunatud agentuur-operatiivtöö käigus täidavad värvatud isikud Venemaa eriteenistuste ülesandeid, kogudes ja edastades Eesti julgeolekut kahjustavaid andmeid. Kui 2015. aastal mõisteti selliste kuritegude toimepanemises süüdi kaks isikut, siis 2016. aastal esitas Riigiprokuratuur süüdistuse sarnastes riigivastastes kuritegudes kolmele isikule. Kõik süüdistuse saanud isikud on 2016. aastal maakohtute poolt süüdi tunnistatud KarS § 2351 järgi Eesti Vabariigi kodaniku poolt suhte loomise ja pidamise eest Venemaa Föderatsiooni eriteenistustega. Seejuures mõisteti samas kriminaalmenetluses üks nimetatud isikutest lisaks riigivastasele kuriteole süüdi ka KarS § 1351 järgi piiriülese inimkaubanduse toetamises enam kui kahe alla kaheksateistaastase isiku suhtes ning üks isikutest mõisteti süüdi kelmuse toimepanemises grupis KarS § 209 järgi ning korduvas altkäemaksu andmises KarS § 298 järgi.
2016. aastal on jätkuvalt olnud Riigiprokuratuuri ja Kaitsepolitseiameti tähelepanu all riigisaladuse ja salastatud välisteabe kaitse. 2016. aastal esitas Riigiprokuratuur kahes kriminaalasjas süüdistused riigisaladust hoidma kohustatud endisele kaitsepolitseiametnikule ja endisele kaitseväelasele. Mõlemad isikud mõisteti 2016. aastal süüdi KarS § 241 riigisaladusele ebaseadusliku juurdepääsu võimaldamises ning üks lisaks riigisaladuse avalikustamises.
Kuritegelike ühenduste, korruptsiooni ja uimastikuritegude osas võib 2016. aastal kohtusse saadetud kriminaalasjadest olulisematena tuua välja järgmised:
5 isiku süüdistus selles, et Põhja-Eesti Regionaalhaigla juhtide poolt võeti vastu välisreise tööalaste ülesannete täitmise eest ning samuti käidi puhkusereisidel koostööpartnerite kulul;
5 isikut süüdistati selles, et tehnoülevaat lubati läbi tehniliselt mittekorras sõidukeid varaliste hüvede eest;
9 isikut saadeti kohtusse Tallinna linnapeaga seotud altkäemaksu, rahapesu ning omastamise kriminaalasjas;
18 süüdistatavaga nn Dikajevi kuritegeliku ühenduse kriminaalasi, milles pandi Balti riikide piires toime maksukohustuse varjamise ja tagastusnõude alusetu suurendamise, omastamise ning kelmuse järgi kvalifitseeritavaid kuritegusid. Riigiprokuratuur saatis kohtusse 9 süüdistatavaga nn Kuzyakini kuritegeliku ühenduse kriminaalasja, milles pandi Harjumaal ja Lääne-Virumaal toime väljapressimise, süüteo toimepanemise tulemusena saadud vara omandamise, hoidmise ja turustamise ning varguse kuritegusid;
2 isikut said süüdistuse erasektori korruptsioonis, mis puudutas Ida-Virumaa Kutsehariduskeskuse rekonstrueerimistööde läbiviimist, kus hankelepingu raames omanikujärelevalve esindajad nõudsid töövõtjalt altkäemaksu tööde komplikatsioonideta vastuvõtmise eest;
4 isiku süüdistus puudutas Maanteeameti Tallinna Mustamäe teenindusbürood, kus võeti altkäemaksu selle eest, et nõuetele mittevastavad ja Eestis esmaregistreeritavad sõidukid läbivad registreerimiseelse ülevaatuse;
12 isikut said süüdistuse "Marika“ poolt juhitud kuritegeliku ühenduse tegevuses, mis oli suunatud Eesti Vabariigi kodakondsuse ja elamislubade võimaldamisele, so selle eest altkäemaksu andmisele ja vastuvõtmisele ning dokumentide võltsimisele (kuritegeliku ühenduse poolt pakutavaid teenuseid tarbinud 75 kahtlustatava suhtes on kriminaalmenetlus lõpetatud KrMS § 202 lg 7 alusel);
11 isikut süüdistati kuritegeliku ühenduse loomises, mille raames toodi Eestisse ebaseaduslikult suures koguses (üle 13 000 kg) huuletubakat, mida realiseeriti üle Eesti toiminud kindla müügivõrgustiku kaudu (konfiskeeritud kriminaaltulu suurus 125 985 eurot);
Koostöös Lõuna ringkonnaprokuratuuriga saadeti kohtusse Assar Pauluse kriminaalasi, kus said kuritegeliku ühenduse tegevusega seonduvalt kohtuotsuse 11 füüsilist ja 2 juriidilist isikut (konfiskeeritud kriminaaltulu suurus oli 51 000 eurot);
Narkokuritegudest saatis Riigiprokuratuur kohtusse 9 isiku süüdistuse selles, et Hollandist organiseeriti Eestisse amfetamiini ja ecstasyt ning üht isikut süüdistati selles, et ta korraldas Leedust Venemaale ligi poole tonni hašiši vedu.


§ 62 Sporditulemuste töötlemine
§ 91 Toetus spordialaliidule, spordiklubile ja spordikoolile treeneri tööjõukulu katmiseks
§ 92 Vabatahtliku spordikohtuniku tegevusega seotud kulude hüvitamine
§ 101 Sportlasestipendium
§ 102 Sportlasega sõlmitav leping
§ 103 Tähtajalise töölepingu järjestikuse sõlmimise ja pikendamise piirang
§ 104 Sportlane kui iseseisva otsustuspädevusega töötaja
§ 105 Sportlasetoetus
§ 106 Sportlasestipendiumi ja sportlasetoetuse maksmise erisused
§ 111 Spordivõistlustega manipuleerimise vastane riiklik kontaktpunkt
§ 13 Olümpiavõitja riikliku toetuse finantseerimine ja olümpiavõitja riikliku toetuse suurus
§ 14 Olümpiavõitja riikliku toetuse taotlemine
§ 16 Olümpiavõitja riikliku toetuse suuruse arvutamine
§ 17 Olümpiavõitja riikliku toetuse määramise tähtaeg
§ 18 Olümpiavõitja riikliku toetuse määramise otsus
§ 19 Olümpiavõitja riikliku toetuse maksmine
§ 272 Püsiva töövõime kaotuse alusel toetuse taotlemine ja määramine
RT I, 28.02.2020, 3
16.11.2017 RT I, 23.11.2017, 1 01.01.2018
13.12.2017 RT I, 28.12.2017, 73 01.01.2018
(1) Käesolev seadus sätestab spordi korraldamise üldised organisatsioonilised ja õiguslikud alused, sportlase ja treeneri õigused ja kohustused, spordi andmekogu eesmärgi ja tegevuse alused, spordi finantseerimise alused, sealhulgas spordiorganisatsioonide toetamise, olümpiavõitja riikliku toetuse, sportlasestipendiumi ja sportlasetoetuse maksmise, treeneri tööjõukulu toetamise ja vabatahtliku spordikohtuniku tegevusega seotud kulude hüvitamise alused, dopinguvastaste reeglite järgimise nõuded, spordivõistlustega manipuleerimise vastase riikliku kontaktpunkti korralduse alused ning spordiürituste korraldamise nõuded ja vastutuse nõuete rikkumise eest.
(3) Sotsiaalkindlustusamet kohaldab käesolevas seaduses ettenähtud sotsiaalkaitsele sotsiaalseadustiku üldosa seaduse sätteid.
5) informeerida spordiehitise otstarbe muutmise kavatsusest Kultuuriministeeriumi.
(3) Treener võib olla ka välisriigi kutsekvalifikatsiooni omandanud isik, kui tema kutsekvalifikatsiooni on tunnustatud välisriigi kutsekvalifikatsiooni tunnustamise seaduse kohaselt. Välisriigi kutsekvalifikatsiooni tunnustamise seaduse § 7 lõikes 2 sätestatud pädev asutus on Kultuuriministeerium.
(1) Valdkonna eest vastutav minister asutab riigi infosüsteemi kuuluva spordi andmekogu, mille põhieesmärk on andmete kogumine ja töötlemine spordi korraldamise, juhtimise ja toetamise ning sportimise tõhustamiseks.
(2) Spordi andmekogu koosneb spordiorganisatsioonide, spordikoolide, spordiehitiste, treenerite, sportlasestipendiumi ja sportlasetoetuse ning sporditulemuste alamandmekogust.
(3) Lisaks käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatule on spordi andmekogu eesmärk:
1) koguda, väljastada ja avalikustada teavet, mis on vajalik treenerikutse andja kutseseadusest tulenevate ülesannete täitmiseks ja treenerikutse andmiseks ning sportijate ohutuse tagamiseks;
2) koguda ja töödelda andmeid käesoleva seaduse §-s 101 sätestatud sportlasestipendiumi maksmiseks vajaliku arvestuse pidamiseks;
3) koguda ja töödelda andmeid käesoleva seaduse §-s 105 sätestatud sportlasetoetuse maksmiseks vajaliku arvestuse pidamiseks;
4) koguda, töödelda, avalikustada ja säilitada Eesti ja rahvusvahelistel tiitlivõistlustel saavutatud sporditulemusi toetuste eraldamise otsuste tegemiseks, Eesti spordi arengu toetamiseks ning spordiajaloo jäädvustamiseks.
(4) Maksu- ja Tolliametil on õigus saada maksukorralduse seaduse § 10 lõikes 2 sätestatud ülesannete täitmiseks andmeid sportlasele väljamakstud sportlasestipendiumi, sportlasetoetuse ja selle maksmise eelduseks oleva, sportlasega sõlmitud lepingu kohta.
(5) Spordi andmekogu põhimääruse kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
(6) Isikuandmetena kogutakse järgmisi andmeid:
1) spordiorganisatsiooni tegevjuhi nimi, isikukood ja kontaktandmed ning spordiorganisatsiooni selle esindaja nimi, isikukood ja kontaktandmed, kes kuulub rahvusvahelise spordiorganisatsiooni juhtorganisse, komisjoni või eksperdirühma;
2) treeneri, treenerikutset taotleva isiku ja sportimist juhendava treenerikutseta isiku nimi, isikukood ja kontaktandmed ning andmed tema hariduse, kutse, tööhõive, tasemekoolituste ja kutseeksamite kohta;
3) treenerikutset andva kutsekomisjoni liikme nimi, isikukood ja kontaktandmed;
4) käesoleva seaduse §-s 101 sätestatud sportlasestipendiumi saaja andmed, §-s 105 sätestatud sportlasetoetuse saaja andmed ja toetuse maksmise eelduseks oleva, sportlasega sõlmitud lepingu andmed;
5) sportlase nimi, isikukood ja tema sporditulemus.
(7) Spordi andmekogusse kantavate andmete, sealhulgas isikuandmete täpsem koosseis ja nende säilitamise tähtaeg, andmetele juurdepääsu ja andmete väljastamise kord ning muud andmekogu pidamiseks vajalikud tingimused sätestatakse andmekogu põhimääruses.
(8) Spordi andmekogu vastutav töötleja on Kultuuriministeerium.
(9) Spordi andmekogu volitatud töötleja ülesandeid võib halduslepingu alusel täita eraõiguslik juriidiline isik vastutava töötleja ettenähtud ulatuses. Halduslepingu sõlmimisel teostab halduslepingu täitmise üle järelevalvet Kultuuriministeerium.
(10) Kui käesoleva paragrahvi lõikes 9 nimetatud haldusleping lõpetatakse ühepoolselt või esineb muu põhjus, mis takistab haldusülesande täitjal jätkata haldusülesande täitmist, korraldab haldusülesande edasise täitmise Kultuuriministeerium.
§ 62. Sporditulemuste töötlemine
Spordi andmekogusse kantud spordiorganisatsioonil, spordikoolil ning spordi andmekogu vastutaval ja volitatud töötlejal on spordi eripära arvestades õigus spordi arendamiseks ja toetamiseks ning spordiajaloo jäädvustamiseks koguda, töödelda ja avalikustada spordialaliidu väljastatud sportlase litsentsiga sportlase sporditulemusi, mis on saavutatud spordialaliidu, maakonna spordiliidu või spordiühenduse veebilehel avalikustatud võistluskalendris kajastatud võistlusel.
(1) Sporditoetust makstakse spordiorganisatsioonile, kellel on arengukava, kes on kantud spordi andmekogusse ja kes on enda kohta eelmisel kalendriaastal spordi andmekogusse kantud andmed vastutava töötleja määratud tähtpäevaks ajakohastanud.
(21) Sporditoetuse määramise spordiorganisatsioonile otsustab valdkonna eest vastutav minister.
(22) Valdkonna eest vastutav minister võib halduslepingu alusel volitada rahvuslikku olümpiakomiteed määrama sporditoetust spordialaliidule. Halduslepingu sõlmimisel teostab halduslepingu täitmise üle haldusjärelevalvet Kultuuriministeerium.
(23) Kui käesoleva paragrahvi lõikes 22 nimetatud haldusleping lõpetatakse ühepoolselt või esineb muu põhjus, mis takistab haldusülesande täitjal jätkata nimetatud haldusülesande täitmist, korraldab haldusülesande edasise täitmise Kultuuriministeerium.
(3) Riigieelarvest Kultuuriministeeriumile spordi toetamiseks eraldatud vahenditest antavate sporditoetuste liigid ning sporditoetuse taotlemise, taotleja hindamise, sporditoetuse määramise ja määramisest keeldumise tingimused ja korra kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
§ 91. Toetus spordialaliidule, spordiklubile ja spordikoolile treeneri tööjõukulu katmiseks
(1) Riigieelarves nähakse ette toetus spordialaliidule, spordiklubile ja spordikoolile lapsi ja kuni 24-aastaseid (kaasa arvatud) noori juhendava treeneri tööjõukulu katmiseks (edaspidi treeneri tööjõukulu toetus).
(2) Treeneri tööjõukulu toetuse suuruse määramisel lähtutakse tema poolt spordialaliidus, spordiklubis või spordikoolis juhendatavate treeningrühmade treeningtundide summast.
(3) Treeneri tööjõukulu toetuse määramise, jaotamise ja tagasinõudmise otsustab valdkonna eest vastutav minister.
(4) Valdkonna eest vastutav minister võib treeneri tööjõukulu toetuse määramise, jaotamise ja tagasinõudmise volitada halduslepingu alusel eraõiguslikule juriidilisele isikule. Halduslepingu sõlmimisel teostab halduslepingu täitmise üle järelevalvet Kultuuriministeerium.
(5) Treeneri tööjõukulu toetuse andmise menetlemiseks võib töödelda järgmisi isikuandmeid:
1) toetust taotlevas spordialaliidus, spordiklubis või spordikoolis treeniva lapse või noore nimi;
2) toetust taotlevas spordialaliidus, spordiklubis või spordikoolis treeniva lapse või noore isikukood.
(6) Treeneri tööjõukulu toetuse taotluste menetlemisel on õigus kasutada käesoleva seaduse §-s 61 nimetatud spordi andmekogu andmeid ning kontrollida käesoleva paragrahvi lõikes 5 nimetatud isikuandmete õigsust rahvastikuregistri kaudu.
(7) Treeneri tööjõukulu toetuse määramise tingimused, sealhulgas nõuded spordialaliidule, spordiklubile ja spordikoolile ning selle omaosalusele, treeningrühmale ning treenerile, ning toetuse suuruse, jaotamise, tagasimaksmise ja tagasinõudmise korra kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
[RT I, 18.11.2014, 8 - jõust. 19.11.2014]
(8) Treeneri tööjõukulu toetuse taotlemiseks esitatud käesoleva paragrahvi lõikes 5 sätestatud isikuandmeid säilitatakse kõige rohkem kolm aastat.
§ 92. Vabatahtliku spordikohtuniku tegevusega seotud kulude hüvitamine
(1) Spordi andmekogusse kantud spordiorganisatsioonil ja spordikooli pidajal on õigus spordialaliidu või maakonna spordiliidu või piirkondlikul põhimõttel tegutseva spordiühenduse veebilehel avalikustatud võistluskalendris kajastatud võistlusel vabatahtliku spordikohtuniku tegevusega seotud kulude hüvitamiseks maksta kuludokumente nõudmata kuni 20 eurot spordikohtunikuna tegutsemise päeva eest.
(2) Käesolevas paragrahvis sätestatud vabatahtliku spordikohtuniku tegevusega seotud kulusid hüvitatakse isikule, kes:
1) on spordialaliidu poolt atesteeritud või alla 20-aastane;
2) ei saa samal võistlusel spordikohtunikuna tegutsemise eest töötasu ega töövõtulepingu, käsunduslepingu või teenuse osutamiseks sõlmitud muu võlaõigusliku lepingu alusel makstavat tasu.
(3) Käesolevas paragrahvis sätestatud vabatahtliku spordikohtuniku tegevusega seotud kulusid võib isikule hüvitada ühe või mitme spordiorganisatsiooni või spordikooli pidaja poolt kokku kuni 1040 eurot kalendriaastas.
[RT I, 28.12.2017, 73 - jõust. 01.01.2018]
(1) Vabariigi Valitsus määrab väljapaistvate sportlike saavutuste eest riiklikke spordipreemiaid ja valdkonna eest vastutav minister määrab sportlike tipptulemuste stimuleerimiseks riiklikke spordistipendiume.
§ 101. Sportlasestipendium
(1) Sportlasestipendium on sportlasele makstav tulevikku suunatud toetus, mida makstakse spordiga seotud teadmiste või oskuste omandamise ning võimete arendamise soodustamiseks. Sportlasestipendiumina ei käsitata väljamakset, millega tunnustatakse või tasustatakse mingit tegevust.
(2) Sportlasestipendium määratakse avaliku konkursi korras, mille kohta on avaldatud teade üleriigilise levikuga päevalehes, kohalikus ajalehes, sportlasestipendiumi maksja veebilehel või valdkondlikku teavet sisaldaval veebilehel.
(3) Sportlasestipendiumi piirmäär on 12-kordne töölepingu seaduse § 29 lõike 5 alusel kehtestatud kuu töötasu alammäär ühes kalendriaastas. Sportlasestipendiumi võib maksta ühekordselt või perioodiliste väljamaksetena.
(4) Sportlasestipendiumi võib saada ühelt või mitmelt spordi andmekogusse kantud spordiorganisatsioonilt ja spordikoolilt, arvestades käesoleva paragrahvi lõikes 3 sätestatud piirmäära.
(5) Sportlasestipendiumi maksja kannab andmed sportlasestipendiumi saaja, suuruse, määramise ja väljamaksmise ning üle piirmäära makstud sportlasestipendiumi tagastamise kohta spordi andmekogusse.
(6) Käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud piirmäära täitumisel teavitab spordi andmekogu volitatud töötleja sportlasestipendiumi saajat ning temale sportlasestipendiumi määranud ja maksnud spordiorganisatsiooni ja spordikooli. Piirmäära ületamisel tuleb sportlasestipendiumi saajal piirmäära ületav summa sportlasestipendiumi maksjale tagastada.
(7) Sportlasestipendiumi maksmise tingimused ja piirmäär kehtivad ka välismaalasest sportlasele makstavale sportlasestipendiumile.
§ 102. Sportlasega sõlmitav leping
(1) Spordi andmekogusse kantud spordiorganisatsiooni või spordikooli ja sportlase kui regulaarselt treeniva ja võistleva isiku vahel sportimiseks sõlmitav leping on sõltuvalt pooltevaheliste suhete iseloomust tööleping või teenuse osutamiseks sõlmitav muu võlaõiguslik leping, mille eest makstakse sportlasele tasu (edaspidi leping).
(2) Kui sportlasega sõlmitakse sportimiseks muu võlaõiguslik leping, sõlmitakse leping kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis.
(3) Kui sportlasega sõlmitakse sportimiseks muu võlaõiguslik leping, makstakse sportlasele tasu kord kuus, kui tasu maksmiseks ei ole kokku lepitud lühemat tähtaega.
§ 103. Tähtajalise töölepingu järjestikuse sõlmimise ja pikendamise piirang
(1) Sportlasega võib tulenevalt spordi eripärast sõlmida tähtajalise töölepingu kuni viieks aastaks või sõlmida viie aasta jooksul järjestikuseid tähtajalisi töölepinguid korduvalt või pikendada viie aasta jooksul tähtajalisi töölepinguid korduvalt.
(2) Pärast viie aasta möödumist sõlmitud tähtajaline tööleping loetakse tähtajatuks, kui ühe töölepingu lõppemise ja järgmise sõlmimise vaheline aeg ei ületa kahte kuud.
§ 104. Sportlane kui iseseisva otsustuspädevusega töötaja
(1) Täisealine sportlane, kes on oma töö iseloomust lähtuvalt vaba oma tööaja korralduse üle otsustama, ja tööandja saavad kokku leppida, et sportlane on iseseisva otsustuspädevusega töötaja tingimusel, et töötamine ei kahjusta tema tervist ja ohutust.
(2) Iseseisva otsustuspädevusega töötaja puhul võib kokku leppida töölepingu seaduse §-des 43–47 ja 50–53 sätestatu kohaldamata jätmises.
(3) Iseseisva otsustuspädevusega töötaja puhul ei pea tööandja täitma töölepingu seaduse § 28 lõike 2 punktis 4 sätestatud kohustust.
(4) Tööandja või töötaja võib käesoleva paragrahvi lõike 1 alusel sõlmitud kokkuleppe igal ajal üles öelda, teatades sellest kaks nädalat ette.
§ 105. Sportlasetoetus
(1) Spordi andmekogusse kantud spordiorganisatsioon või spordikool võib sportlasele lepingu kehtivuse ajal maksta sportlasetoetust kuni kahekordse töölepingu seaduse § 29 lõike 5 alusel kehtestatud kuu töötasu alammäära ulatuses kalendrikuus, kui on täidetud kõik järgmised tingimused:
1) sportlasele makstakse lepingu alusel iga kuu tasu vähemalt töölepingu seaduse § 29 lõike 5 alusel kehtestatud kuu töötasu alammäära ulatuses;
2) sportlasel on spordialaliidu väljastatud sportlase litsents;
3) sportlane osaleb spordialaliidu võistlussüsteemis või kuulub Eesti rahvuskoondisesse.
(2) Sportlasetoetuse suurus, maksmise periood ning poolte õigused ja kohustused sportlasetoetuse maksmisel lepitakse kokku sportlasega sõlmitavas lepingus.
(3) Kui sportlasega on sõlminud lepingu mitu spordiorganisatsiooni või spordikooli, võib sportlasetoetust käesoleva paragrahvi tähenduses maksta ainult üks spordiorganisatsioon või spordikool.
(4) Kui leping ei kehti terve kalendrikuu ulatuses, võib sportlasetoetust maksta summas, mis on proportsionaalne lepingu kehtivuse päevade arvuga.
(5) Sportlasetoetuse maksja kannab andmed sportlasetoetuse saaja ning sportlasetoetuse suuruse, määramise ja väljamaksmise kohta spordi andmekogusse.
§ 106. Sportlasestipendiumi ja sportlasetoetuse maksmise erisused
(1) Lepingu kehtivuse ajal sportlasele sportlasestipendiumi maksta ei tohi.
(2) Sportlasestipendiumi ja sportlasetoetuse summa kokku ei tohi kalendriaastas ületada 24-kordset töölepingu seaduse § 29 lõike 5 alusel kehtestatud kuu töötasu alammäära. Kui sportlasele on sportlasestipendiumi makstud enne lepingu sõlmimist või makstakse pärast lepingu lõppemist, teeb sportlasestipendiumi või sportlasetoetuse maksja sportlasestipendiumi või sportlasetoetuse maksmisel vastavad mahaarvamised.
(3) Kui lepingu sõlminud spordiorganisatsioon või spordikool maksab lepingu kehtivuse ajal sportlasele sportlasetoetust alla käesoleva seaduse § 105 lõikes 1 nimetatud kalendrikuu piirmäära, on kohaliku omavalitsuse üksusel, spordialaliidul või rahvuslikul olümpiakomiteel õigus maksta sportlasele lepingu kehtivuse ajal sportlasetoetust kuni § 105 lõikes 1 nimetatud kalendrikuu piirmäära täitumiseni, arvestades käesoleva paragrahvi lõikes 2 sätestatut. Sportlasetoetuse suurus, maksmise periood ning poolte õigused ja kohustused sportlasetoetuse maksmisel lepitakse kokku kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis.
(3) Riiklikul dopinguvastasel organisatsioonil ja spordiorganisatsioonidel on õigus dopinguvastaste toimingute tegemiseks töödelda isikuandmeid, sealhulgas isiku terviseandmeid.
§ 111. Spordivõistlustega manipuleerimise vastane riiklik kontaktpunkt
(1) Spordivõistlustega manipuleerimise vastu võitlemiseks luuakse riiklik kontaktpunkt (edaspidi kontaktpunkt), mis:
1) kogub ja edastab asjaomastele organisatsioonidele ja asutustele spordivõistlustega manipuleerimise vastase võitlusega seotud teavet;
2) koordineerib spordivõistlustega manipuleerimise vastast võitlust;
3) võtab vastu, koondab ja analüüsib teavet tavatutest ja kahtlastest, Eestis toimuvate spordivõistluste kohta sõlmitud kihlvedudest ning edastab vajaduse korral hoiatusi;
4) edastab teavet võimalike rikkumiste kohta riigiasutustele, spordiorganisatsioonidele või spordikihlvedude korraldajatele;
5) teeb koostööd kõigi organisatsioonide ja asjaomaste asutustega riigisisesel ja rahvusvahelisel tasandil, sealhulgas teiste riikide kontaktpunktidega.
(2) Kontaktpunkti ülesandeid täidab Kultuuriministeerium. Kultuuriminister võib kontaktpunkti ülesanded halduslepingu alusel anda eraõiguslikule juriidilisele isikule. Halduslepingu sõlmimisel teostab halduslepingu täitmise üle järelevalvet Kultuuriministeerium.
(3) Kui käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud haldusleping lõpetatakse ühepoolselt või esineb muu põhjus, mis takistab haldusülesande täitjal jätkata haldusülesande täitmist, korraldab haldusülesande edasise täitmise Kultuuriministeerium.
(1) Olümpiavõitja riiklikku toetust määratakse ja makstakse käesolevas seaduses sätestatud tingimustel isikule, kes on Eesti kodanik ning on saavutanud olümpiahartas sätestatud olümpiaspordialal või paraolümpiamängude programmi kuuluval spordialal olümpiavõidu, esindades Eesti Vabariiki.
(2) Olümpiamängudel olümpiavõidu saavutanud isik võib taotleda olümpiavõitja riiklikku toetust:
2) osalise või puuduva töövõime alusel – alates osalise või puuduva töövõime tuvastamisest töövõimetoetuse seaduses sätestatud korras.
(3) Paraolümpiamängudel olümpiavõidu saavutanud isik võib taotleda olümpiavõitja riiklikku toetust kümme aastat enne riikliku pensionikindlustuse seaduse §-s 7 sätestatud vanaduspensioniea saabumist.
§ 13. Olümpiavõitja riikliku toetuse finantseerimine ja olümpiavõitja riikliku toetuse suurus
(1) Olümpiavõitja riiklikku toetust finantseeritakse riigieelarvest.
(2) Olümpiavõitja riikliku toetuse suurus on Statistikaameti avaldatud eelmise kalendriaasta kolmanda kvartali keskmine brutokuupalk. Olümpiavõitja riikliku toetuse uus suurus ei või olla väiksem eelmise aasta olümpiavõitja riikliku toetuse suurusest.
§ 14. Olümpiavõitja riikliku toetuse taotlemine
(1) Olümpiavõitja riikliku toetuse taotlus esitatakse Sotsiaalkindlustusametile.
(2) Olümpiavõitja riikliku toetuse taotlemiseks esitatakse järgmised dokumendid:
2) isikut tõendavate dokumentide seaduse § 2 lõikes 2 või §-s 4 sätestatud dokument;
4) käesoleva seaduse § 12 lõike 2 punktis 2 sätestatud juhul osalist või puuduvat töövõimet tõendav dokument.
(3) Sotsiaalkindlustusametisse esitatakse originaaldokumendid või ametlikult kinnitatud ärakirjad.
(4) Olümpiavõitja riiklike toetuste taotlemise päevaks loetakse päev, millal Sotsiaalkindlustusamet võtab vastu olümpiavõitja riikliku toetuse taotluse.
(5) Kui olümpiavõitja riikliku toetuse taotlus on saadetud posti teel, loetakse taotlemise päevaks taotluse lähtekohas postitamise kuupäev.
Sotsiaalkindlustusamet vaatab olümpiavõitja riiklike toetuste taotlemiseks esitatud dokumendid läbi esimesel võimalusel, kuid mitte hiljem kui kümne tööpäeva jooksul taotluse esitamise päevast arvates.
§ 16. Olümpiavõitja riikliku toetuse suuruse arvutamine
(1) Vanuse ja puuduva töövõime alusel makstava olümpiavõitja riikliku toetuse suuruseks on käesoleva seaduse §-s 13 sätestatud olümpiavõitja riikliku toetuse suurus.
(2) Osalise töövõime alusel makstava olümpiavõitja riikliku toetuse suuruseks on pool käesoleva seaduse §-s 13 sätestatud olümpiavõitja riikliku toetuse suurusest.
(3) Olümpiavõitja riikliku toetuse suurus arvutatakse olümpiavõitja riikliku toetuse määramise algtähtajal kehtinud olümpiavõitja riikliku toetuse suuruse alusel. Käesoleva seaduse §-s 13 sätestatud olümpiavõitja riikliku toetuse suuruse muutumise korral arvutatakse olümpiavõitja riiklik toetus ümber alates järgmise kalendriaasta 1. jaanuarist.
§ 17. Olümpiavõitja riikliku toetuse määramise tähtaeg
(1) Olümpiavõitja riiklik toetus määratakse käesolevas seaduses sätestatud olümpiavõitja riiklikule toetusele õiguse tekkimise päevast, kui olümpiavõitja riikliku toetuse taotlemiseks vajalikud dokumendid on esitatud kuue kuu jooksul, arvates olümpiavõitja riiklikule toetusele õiguse tekkimise päevast.
(2) Olümpiavõitja riikliku toetuse hilisemal taotlemisel määratakse olümpiavõitja riiklik toetus taotlemise päevast.
(3) Vanuse alusel makstav olümpiavõitja riiklik toetus määratakse tähtajatult.
(4) Osalise või puuduva töövõime alusel makstav olümpiavõitja riiklik toetus määratakse osalise või puuduva töövõime kestuse ajaks.
(5) Isikule, kellele makstakse olümpiavõitja riiklikku toetust osalise või puuduva töövõime alusel kuni käesoleva seaduse § 12 lõike 2 punktis 1 sätestatud vanuseni, määratakse olümpiavõitja riiklik toetus vanuse alusel ilma uut avaldust nõudmata.
§ 18. Olümpiavõitja riikliku toetuse määramise otsus
(1) Olümpiavõitja riikliku toetuse määramise otsustab Sotsiaalkindlustusamet.
§ 19. Olümpiavõitja riikliku toetuse maksmine
(1) Olümpiavõitja riiklikku toetust makstakse iga kuu jooksva kuu eest sotsiaalseadustiku üldosa seaduse §-s 28 sätestatud korras.
(3) Valla- või linnavalitsus edastab käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud loa taotluse viivitamata kooskõlastamiseks Politsei- ja Piirivalveametile ja Päästeametile ning vajaduse korral muudele ametkondadele, kes kooskõlastavad või jätavad loa taotluse kooskõlastamata viie tööpäeva jooksul loa taotluse kooskõlastamiseks esitamisest. Nimetatud ametkonnad võivad turvalisuse tagamise eesmärgil loa taotluse kooskõlastada tingimuslikult.
(2) Käesoleva seaduse §-s 25 sätestatud väärteo kohtuväline menetleja on Politsei- ja Piirivalveamet.
(2) Kui käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud isikutel tuvastatakse osaline või puuduv töövõime töövõimetoetuse seaduses sätestatud korras, on neil õigus taotleda toetust käesolevas seaduses sätestatud tingimustel ja korras.
§ 272. Püsiva töövõime kaotuse alusel toetuse taotlemine ja määramine
Olümpiamängudel olümpiavõidu saavutanud isikul, kellel on enne 2017. aasta 1. jaanuari tuvastatud püsiv töövõimetus riikliku pensionikindlustuse seaduses sätestatud korras, on õigus taotleda toetust ja see määratakse talle, lähtudes kuni 2016. aasta 1. jaanuarini kehtinud käesoleva seaduse redaktsioonist.
[RT I, 17.12.2014, 1 - jõust. 01.07.2016]


text:
12. juuni 2003(*)
Kaupade vaba liikumine – Üksikisikute tegevusega põhjustatud takistused – Liikmesriikide kohustused – Otsus mitte keelata keskkonnapoliitilise eesmärgiga kogunemist, mis blokeeris täielikult Brenneri kiirtee ligi 30 tunniks
– Õigustatus – Põhiõigused – Sõna‑ ja kogunemisvabadus – Proportsionaalsuse põhimõte
Kohtuasjas C‑112/00,
mille ese on Euroopa Kohtule EÜ artikli 234 alusel Oberlandesgericht Innsbrucki (Austria) esitatud taotlus nimetatud kohtus
pooleliolevas asjas järgmiste poolte vahel:
eelotsuse tegemiseks EÜ asutamislepingu artiklite 30, 34 ja 36 (muudetuna EÜ artiklid 28, 29 ja 30) koostoimes EÜ asutamislepingu
artikliga 5 (nüüd EÜ artikkel 10) tõlgendamise kohta ning selle kohta, millistel tingimustel kohaldatakse liikmesriigi vastutust
kahju eest, mis üksikisikutele ühenduse õiguse rikkumisega on põhjustatud,
koosseisus: president G. C. Rodríguez Iglesias, kodade esimehed J.‑P. Puissochet, M. Wathelet ja R. Schintgen (ettekandja),
kohtunikud C. Gulmann, D. A. O. Edward, P. Jann, V. Skouris, F. Macken, N. Colneric, S. von Bahr, J. N. Cunha Rodrigues ja
kohtujurist: F. G. Jacobs,
kohtusekretär: vanemametnik H. A. Rühl,
– Eugen Schmidberger, Internationale Transporte und Planzüge, esindajad: Rechtsanwalt K. H. Plankel, Rechtsanwalt H. Mayrhofer ja Rechtsanwalt R. Schneider,
– Austria Vabariik, esindaja: A. Riccabona,
– Austria valitsus, esindaja: H. Dossi,
– Kreeka valitsus, esindajad: N. Dafniou ja G. Karipsiadis,
– Itaalia valitsus, esindaja: U. Leanza, keda abistas vice avvocato generale dello Stato O. Fiumara,
– Madalmaade valitsus, esindaja: A. Fierstra,
– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindaja: J. C. Schieferer,
olles 12. märtsi 2002. aasta kohtuistungil ära kuulanud suulised märkused, mille esitasid Eugen Schmidberger, Internationale
Transporte und Planzüge (esindaja: R. Schneider), Austria Vabariik (esindaja: A. Riccabona), Austria valitsus (esindaja: E. Riedl),
Kreeka valitsus (esindajad: N. Dafniou ja G. Karipsiadis), Itaalia valitsus (esindaja: O. Fiumara), Madalmaade valitsus (esindaja:
H. G. Sevenster), Soome valitsus (esindaja: T. Pynnä) ja komisjon (esindajad: J. C. Schieferer ja J. Grunwald),
olles 11. juuli 2002. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
1 Oberlandesgericht Innsbruck esitas 1. veebruari 2000. aasta otsusega, mis saabus Euroopa Kohtusse 24. märtsil 2000, EÜ artikli 234
alusel kuus eelotsuse küsimust EÜ asutamislepingu artiklite 30, 34 ja 36 (muudetuna EÜ artiklid 28, 29 ja 30) koostoimes EÜ
asutamislepingu artikliga 5 (nüüd EÜ artikkel 10) tõlgendamise kohta ning selle kohta, millistel tingimustel kohaldatakse
liikmesriigi vastutust kahju eest, mis üksikisikutele ühenduse õiguse rikkumisega on põhjustatud.
2 Need küsimused kerkisid Eugen Schmidberger, Internationale Transporte und Planzüge (edaspidi „Schmidberger”) ja Austria Vabariigi
vahelises vaidluses loa üle, mille Austria Vabariigi pädevad asutused andsid vaikimisi ühele peamiselt keskkonnaalaste eesmärkide
realiseerimiseks loodud ühendusele kogunemise korraldamiseks Brenneri kiirteel, mille tagajärjel oli liiklus sellel kiirteel
ligi 30 tunniks täielikult blokeeritud.
3 1953. aasta Versammlungsgesetz (koosolekute seadus), mida on hiljem muudetud (edaspidi „VslgG”), sätestab:
„(1) Igaüks, kes soovib korraldada avaliku kogunemise või mis tahes muu kõigile osavõtjatele avatud koosoleku, peab esitama
selle kohta pädevatele asutustele (§ 16) vähemalt 24 tundi enne kavandatava koosoleku või kogunemise toimumist kirjaliku teate,
märkides koosoleku või kogunemise eesmärgi, koha ja kellaaja. Teade peab jõudma pädevate asutusteni vähemalt 24 tundi enne
kavandatud kogunemise algust.
(2) Pädevad asutused peavad andma kohe tõendi teate esitamise kohta, kui selleks on esitatud vastav taotlus. [...]”
4 VslgG § 6 sätestab:
„Pädevad ametiasutused keelavad kogunemised, mille eesmärk on vastuolus karistusseadusega ja mis ohustavad avalikku korda
või üldist heakorda.”
5 VslgG § 16 näeb ette:
„Käesolevas seaduses mõistetakse üldjuhul „pädeva asutusena” järgmisi asutusi:
a) föderaalpolitsei nende vastavas teeninduspiirkonnas;
b) Landeshauptmanni [liidumaa president] asukoha piirkonnas Sicherheitsdirektion [politseiprefektuur], kui seal ei asu föderaalpolitseid;
c) muudes piirkondades Bezirksverwaltungsbehörde [Bezirki haldusasutus].”
6 1960. aasta Straßenverkehrsordnungi (liikluseeskiri), mida on hiljem muudetud (edaspidi „StVO”), § 42 lõige 1 keelab raskeveohaagiste
liikluse maanteedel laupäeval ajavahemikul kella 15.00‑st kuni 24.00‑ni ning pühapäeval ja riigipühadel kella 00.00‑st kuni
22.00‑ni, kui raskeveoki või haagise maksimaalne lubatud kogumass ületab 3,5 tonni. Sama sätte lõikes 2 on ette nähtud, et
lõikes 1 osundatud ajavahemikel on keelatud ka selliste raskeveokite, liigendsõidukite ja liikurmasinate liiklus, mille lubatud
maksimaalne kogumass on üle 7,5 tonni. Sätestatud keeldudest on ette nähtud mõningad erandid, eelkõige piima, kiiresti riknevate
toiduainete või tapaloomade veo korral (välja arvatud suurloomade vedu kiirteel).
7 StVO § 42 lõike 6 kohaselt on keelatud üle 7,5‑tonnise maksimaalse lubatud kogumassiga veokite liiklus kella 22.00 ja 05.00
vahel; nimetatud keeld ei puuduta madala müratasemega sõidukite liikumist.
8 Vastavalt StVO § 45 lõikele 2 ja järgmistele lõigetele võib maanteede kasutamisel teha teatud tingimustel individuaalse taotluse
alusel erandeid.
9 StVO § 86 näeb ette:
„Rongkäigud. Kui teed või tänavat soovitakse kasutada vabas õhus peetava koosoleku, avaliku või kohalikele traditsioonidele
vastava rongkäigu, rahvapeo, protsessiooni või muu sarnase kogunemise korraldamiseks, peavad korraldajad teatama sellest asjaomasele
ametiasutusele kolm päeva ette, kui seaduses ei ole sätestatud teisiti [...]”.
10 Põhikohtuasja toimikust nähtub, et ühendus Transitforum Austria Tirol, mille eesmärk on „kaitsta elukeskkonda Alpide piirkonnas”,
teatas 15. mail 1998 VslgG § 2 ja StVO § 86 alusel Bezirkshauptmannschaft Innsbruckile, et alates kella 11.00‑st reedel, 12. juunil
1998 kuni kella 15.00‑ni laupäeval, 13. juunil 1998 toimub Brenneri kiirteel (A 13) kogunemine, mistõttu mainitud ajavahemikul
suletakse täielikult liiklus selle kiirtee Europabrücke puhkeala ja Scönbergi (Austria) teemaksu kogumise punkti vahelisel
lõigul.
11 Samal päeval andis nimetatud ühenduse esimees pressikonverentsi, mille järel levitasid Austria ja Saksa meedia Brenneri kiirtee
sulgemise kohta teavet. Samuti hoiatati Austria ja Saksamaa autotranspordi ühinguid, kes omakorda andsid maantee kasutajatele
praktilist teavet, soovitades neil iseäranis asjaomasel ajavahemikul kõnealust kiirteed vältida.
12 Bezirkshauptmannschaft palus 21. mail 1998 Sicherheitsdirektion für Tirolilt etteteatatud kogunemise kohta juhiseid. Sicherheitsdirektor
andis 3. juunil 1998 korralduse seda mitte keelata. Mitmed kohalike ametivõimude esindajad pidasid 10. juunil 1998 koosoleku,
et tagada kõnesoleva kogunemise tõrgeteta läbiviimine.
13 Leides, et selline kogunemine on Austria õiguse järgi lubatud, otsustas Bezirkshauptmannschaft seda mitte keelata, ent ta
ei kontrollinud, kas tema otsus võib rikkuda ühenduse õigust.
14 Kõnesolev kogunemine toimus teatatud kohas ja kuupäeval. Selle tulemusena ei saanud raskeveokid, mis pidid kasutama Brenneri
kiirteed, reedel 12. juunil 1998 alates kella 09.00‑st edasi liikuda. Kiirtee avati uuesti liikluseks laupäeval 13. juunil
1998 kella 15.30 paiku, rakendades Austria õigusnormides sätestatud piiranguid üle 7,5‑tonniste veoautode liikluse kohta teatud
kellaaegadel laupäeval ja pühapäeval.
15 Schmidberger on rahvusvahelise transpordiga tegelev ettevõtja, kelle asukoht on Rot an der Rotis (Saksamaa) ning kes kasutab
kuut „madala müra‑ ja heitmetasemega” raskeveohaagist. Tema põhitegevusala on metsamaterjali vedu Saksamaalt Itaaliasse ja
terase vedu Itaaliast Saksamaale. Kõnealuseks veoks kasutavad raskeveokid peamiselt Brenneri kiirteed.
16 Schmidberger esitas Landesgericht Innsbruckile (Austria) hagi, milles palus Austria Vabariigilt tema kasuks välja mõista hüvitis
140 000 Austria šillingit (ATS) kahju eest, mis tekitati talle sellega, et viis tema veoautot ei saanud kasutada Brenneri
kiirteed neli päeva järjest esiteks seetõttu, et neljapäev 11. juuni 1998 oli Austrias riigipüha ning 13. ja 14. juuni vastavalt
laupäev ja pühapäev, ning teiseks seetõttu, et Austria õiguse kohaselt on üle 7,5‑tonniste veoautode liiklus nädalalõppudel
ja riigipühadel suurema osa ajast keelatud. Kõnealune kiirtee on ainus transiiditee, mida ettevõtja sõidukid saavad Saksamaa
ja Itaalia vahel kasutada. See, et Austria ametiasutused kogunemist ei keelanud ega teinud midagi selle maanteelõigu blokeerimise
ärahoidmiseks, takistas kaupade vaba liikumist. Kuna sellist takistust ei saa õigustada meeleavaldajate õigusega sõna‑ ja
kogunemisvabadusele, rikutakse ühenduse õigust, mis võib kaasa tuua asjassepuutuva liikmesriigi vastutuse. Antud juhul hõlmas
Schmidbergerile tekitatud kahju seda, et tema raskeveokid ei saanud edasi liikuda (50 000 Austria šillingit), veokijuhtidega
seotud püsikulusid (5000 Austria šillingit) ning tulu, mis tal jäi saamata klientidele kauba kohaletoimetamise oluliste viivituste
tõttu tehtud hinnaalanduse tõttu ning seetõttu, et jäi teostamata kuus Saksamaa ja Itaalia vahelist sõitu (85 000 Austria
šillingit).
17 Austria Vabariik palus jätta hagi rahuldamata põhjusel, et otsus etteteatatud kogunemist mitte keelata tehti pärast seda,
kui asjas oli hoolikalt kontrollitud, et Brenneri kiirtee sulgemise kuupäeva kohta oli eelnevalt edastatud teavet Austrias,
Saksamaal ja Itaalias ning et kõnealune kogunemine ei põhjusta suuri ummikuid ega muid häireid. Meeleavaldusega kaasnev vaba
liikumise takistamine on lubatud, kui sellega põhjustatud takistus ei ole püsiv ega tõsine. Asjassepuutuvate huvide kaalumisel
tuleb eelistada sõna‑ ja kogunemisvabadust, sest põhiõigused on demokraatlikus ühiskonnas puutumatud.
18 Olles tuvastanud, et Schmidberger ei suutnud tõendada, et tema veoautod pidid kasutama 12. ja 13. juunil 1998 just Brenneri
kiirteed ega seda, et pärast kogunemise korraldamisest teadasaamist ei olnud asjaomasel ettevõtjal võimalik kahju ärahoidmiseks
oma marsruute muuta, otsustas Landesgericht Innsbruck 23. septembri 1999. aasta kohtuotsusega hagi rahuldamata jätta põhjusel,
et esiteks ei täitnud kõnealune transpordiettevõtja (Austria materiaalõigusest tulenevaid) nõudeid viidatud kahju olemasolu
näitamise ja selle tõendamise kohustuse kohta, ning teiseks ei täitnud ta (Austria menetlusõigusest tulenevat) kohustust esitada
kõik nõude aluseks olevad asjaolud, mis on vaidluse lahendamiseks vajalikud.
19 Schmidberger kaebas seejärel selle otsuse apellatsiooni korras edasi Oberlandesgericht Innsbruckile, kes leidis, et kui asi
puudutab – nagu käesolevas asjas – vähemalt osaliselt ühenduse õigusel rajanevaid õigusi, tuleb arvestada ühenduse õiguse
nõuetega.
20 Siinjuures oleks vaja esmalt kindlaks teha, kas kaupade vaba liikumise põhimõte, vajaduse korral koostoimes asutamislepingu
artikliga 5, paneb liikmesriigile kohustuse tagada vaba juurdepääs tähtsatele transiiditeedele ning kas see kohustus kaalub
üles sellised põhiõigused nagu sõna‑ ja kogunemisvabadus, mis on tagatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooniga
(edaspidi „EIÕK”).
21 Kui see on nii, siis küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus teiseks, kas nõnda tuvastatud ühenduse õiguse rikkumine on piisavalt
selge, et riigil tekiks vastutus. Tõlgendamisprobleemid tuleb lahendada selgitades iseäranis seda, milline on asutamislepingu
artikli 5 ning artiklite 30, 34 ja 36 selguse ja täpsuse aste.
22 Käesoleval juhul võib riigivastutus tekkida kas tulenevalt eksimusest õigusloomes – Austria seadusandja ei ole kohandanud
kogunemisvabaduse regulatsiooni ühenduse õigusest tulenevate kohustustega, eriti kaupade vaba liikumise põhimõttega – või
haldustegevuse õigusvastasuse tõttu – riigi pädevad asutused on kohustatud vastavalt asutamislepingu artiklis 5 kehtestatud
koostöö‑ ja lojaalsuskohustusele tõlgendama siseriiklikku õigust kaupade vaba liikumist puudutavate asutamislepingu nõuete
kohaselt osas, milles ühenduse õigusest tulenevad kohustused on vahetult kohaldatavad.
23 Kolmandaks tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, milles seisneb õigus saada riigivastutuse alusel hüvitist ja millises
ulatuses on õigus seda hüvitist saada. Kohus tunneb huvi, kui rangeid nõudeid tuleb kohaldada sellise kahju tekitamise ja
suuruse tõendamisele, mis on põhjustatud ühenduse õiguse rikkumisega õigusloomes või haldustegevuses, soovides teada eelkõige
seda, kas õigus saada hüvitist eksisteerib ka juhul, kui kahju ulatust on võimalik kindlaks määrata vaid hinnanguliste summade
24 Lõpetuseks väljendab eelotsusetaotluse esitanud kohus kahtlust seoses siseriiklike tingimustega, mille täidetuse korral tekib
õigus riigivastutuse alusel hüvitist saada. Ta küsib, kas Austria normid, mis käsitlevad kohustust näidata õiguse olemasolu
ja seda tõendada ning asja lahendamiseks kõikide vajalike asjaolude esitamise kohustust, vastavad kohtupraktikast tulenevale
tõhususe põhimõttele, kui ühenduse õigusel rajanevad õigused on ikka veel täies ulatuses määratlemata või kui nõude esitajal
on tõsiseid raskusi tõendada täpselt kõiki asjaolusid, mida Austria õiguses nõutakse. Hüvitise saamise õigus ei ole käesoleval
juhul seega selge ei oma laadi ega hüvitise määra poolest, mistõttu on vaja esitada eelotsusetaotlus. Esimese astme kohtu
arutluskäik võib olla selline, mis riivab ühenduse õigusel rajanevaid õigusi, jättes nõude siseriikliku õiguse põhimõtete
alusel rahuldamata ning hoides puhtalt formaalsetel põhjustel kõrvale ühenduse õiguse seisukohast asjakohaste küsimuste esitamisest.
25 Kuna vaidluse lahendamiseks on seega vaja tõlgendada ühenduse õigust, otsustas Oberlandesgericht Innsbruck menetluse peatada
ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas kaupade vaba liikumise põhimõtet EÜ artikli 28 (endine artikkel 30) ja sellele järgnevate artiklite või muude ühenduse
õigusnormide tähenduses tuleb tõlgendada nii, et liikmesriik on kohustatud hoidma tähtsad transiiditeed, kas täielikult või
niivõrd, kui mõistlikkuse piires võimalik, vabad igasugustest piirangutest ja takistustest ning seda muu hulgas ka selles
mõttes, et teate kohaselt transiiditeel korraldatavale poliitilisele kogunemisele ei või anda luba või siis tuleb see kogunemine
vähemalt hiljem laiali saata, juhul kui või alates hetkest, kui sellist kogunemist on võimalik korraldada ka transiiditeest
eemal ja sellel on avalikkusele samaväärne mõju?
2. Kas asjaolu, et liikmesriik ei ole oma kogunemisõigust ja -vabadust käsitlevates õigusnormides sätestanud, et kogunemisvabaduse
ja avaliku huvi kaalumisel tuleb arvestada ka ühenduse põhimõtetega, s.o eeskätt põhivabadustega ja käesolevas asjas eelkõige
kaupade vaba liikumist reguleerivate normidega, juhul, kui sellise sätte puudumise tõttu antakse luba 28 tundi kestvale poliitilisele
kogunemisele ja see viiakse läbi, mis koos riigipühadel liiklemise üleriigilise keeluga viib selleni, et kaupade ühendusesisese
transpordi jaoks oluline marsruut suletakse – välja arvatud mõnetunnine ajavahemik – neljaks päevaks muu hulgas suurema osa
raskeveokite liikluse jaoks, on piisavalt jäme ühenduse rikkumine, mis muude tingimuste täidetuse korral toob kaasa liikmesriigi
vastutuse vastavalt ühenduse õiguse põhimõtetele?
3. Kas liikmesriigi ametiasutuse otsus – mille kohaselt ühenduse õigusnormid, eelkõige kaupade vaba liikumist ning EÜ artiklis 10
(endine artikkel 5) ette nähtud koostöö‑ ja lojaalsuskohustust käsitlevad sätted ei välista ega anna seega alust keelata 28
tundi kestvat poliitilist kogunemist, mille tõttu kaupade ühendusesisese transpordi jaoks oluline marsruut suletakse – välja
arvatud mõnetunnine ajavahemik – neljaks päevaks muu hulgas suurema osa raskeveokite liikluse jaoks – kujutab endast piisavalt
jämedat ühenduse õiguse rikkumist, mis muude tingimuste täidetuse korral toob kaasa liikmesriigi vastutuse vastavalt ühenduse
õiguse põhimõtetele?
4. Kas riigi ametiasutuselt loa saanud poliitilise kogunemise eesmärk, mis seisneb puhta elukeskkonna loomise heaks tegutsemises
ja tähelepanu juhtimises ohule, mida pidevalt suurenev raskeveokite transiit elanikkonna tervisele põhjustab, prevaleerib
ühenduse õigusnormide ees, mis käsitlevad kaupade vaba liikumist EÜ artikli 28 tähenduses?
5. Kas kahju eest on võimalik nõuda hüvitist riigivastutuse alusel tekkiva hüvitise saamise õiguse alusel, kui kahju saanud isik
saab küll tõendada, et ta oli täitnud kõik vajalikud tingimused tulu saamiseks, mille ta käesoleval juhul oleks saanud rahvusvaheliste
kaubavedude realiseerimisega tema käsutuses olevate raskeveokitega, mille edasiliikumine oli aga 28 tundi kestnud kogunemise
tõttu neli päeva takistatud, kuid ta ei suuda tõendada, et mingi konkreetne vedu jäi teostamata?
6. Kui vastus neljandale küsimusele on eitav:
Kas liikmeriigi ametiasutuste, eelkõige kohtute koostöö‑ ja lojaalsuskohustusest EÜ artikli 10 (endine artikkel 5) tähenduses
ja tõhususe põhimõttest tulenevalt peab jätma kohaldamata siseriiklikud materiaal‑ ja menetlusõiguse normid, mis piiravad
võimalust tugineda ühenduse õigusega antud õigustele, nagu käesoleval juhul õigusele saada hüvitist riigivastutuse alusel,
seni kuni ühenduse õigusega antud õiguse sisu ei ole, vajaduse korral Euroopa Kohtule esitatud eelotsusetaotluse abil, täielikult
selgitatud?”
26 Austria Vabariik väljendab käesoleva eelotsustaotluse vastuvõetavuse osas kahtlusi, väites peamiselt seda, et Oberlandesgericht
Innsbrucki esitatud küsimused on puhtoletuslikud ega puutu põhikohtuasja lahendamisel asjasse.
27 Schmidbergeri esitatud hagi, milles ta taotleb liikmesriigi vastutuse kohaldamist ühenduse õiguse rikkumise eest, eeldab,
et asjaomane äriühing tõendab väidatava rikkumisega põhjustatud tegeliku kahju tekkimist.
28 Schmidberger ei ole kummaski põhikohtuasjas arutanud siseriiklikus kohtus tõendanud isikliku konkreetse kahju tekkimist –
esitades täpseid asjaolusid, et põhjendada oma väidet, mille kohaselt olid tema raskeveokid sunnitud kasutama Saksamaa ja
Itaalia vaheliste vedude teostamiseks Brenneri kiirteed nendel kuupäevadel, mil seal toimus kogunemine – ega vajaduse korral
seda, et ta täitis kohustuse piirata talle väidetavalt tekitatud kahju, selgitades, miks tal ei olnud võimalik asendada suletud
tee mõne muu marsruudiga.
29 Neil asjaoludel ei ole vaja vastata küsimustele selleks, et eelotsusetaotluse esitanud kohus saaks langetada oma otsuse, või
vähemalt on eelotsusetaotlus ennatlik, kuni kõnealusele kohtule ei ole esitatud kõiki asjas tähtsust omavaid fakte ja asjaolusid.
30 Sellega seoses tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on EÜ artiklis 234 sätestatud menetlus Euroopa Kohtu
ja liikmesriigi kohtute koostöö vahend, mille kaudu Euroopa Kohus annab liikmesriigi kohtutele ühenduse õiguse tõlgendusi,
mida viimased vajavad nende menetluses olevate vaidluste lahendamiseks (vt eelkõige 18. oktoobri 1990. aasta otsus liidetud
kohtuasjades C‑297/88 ja C‑197/89: Dzodzi, EKL 1990, lk I‑3763, punkt 33; 8. novembri 1990. aasta otsus kohtuasjas C‑231/89:
Gmurzynska Bscher, EKL 1990, lk I‑4003, punkt 18; 16. juuli 1992. aasta otsus kohtuasjas C‑83/91: Meilicke, EKL 1992, lk I‑4871,
punkt 22, ja 17. septembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑413/99: Baumbast ja R, EKL 2002, lk I‑7091, punkt 31).
31 Selle koostöö raames on asja menetleval liikmesriigi kohtul, kes ainsana on vahetult kursis vaidluse aluseks olevate asjaoludega
ja kes vastutab langetatava kohtulahendi eest, pädevus kohtuasja eripära arvestades hinnata nii eelotsuse vajalikkust oma
otsuse tegemiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust. Järelikult juhul, kui küsimused puudutavad ühenduse
õiguse tõlgendamist, on Euroopa Kohus üldjuhul kohustatud eelotsuse tegema (vt selle kohta eelkõige 15. detsembri 1995. aasta
otsus kohtuasjas C‑415/93: Bosman, EKL 1995, lk I‑4921, punkt 59; 13. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑379/98: PreussenElektra,
EKL 2001, lk I‑2099, punkt 38; 10. detsembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑153/00: Der Weduwe, EKL 2002, lk I‑11319, punkt 31,
ning 21. jaanuari 2003. aasta otsus kohtuasjas C‑318/00: Bacardi-Martini ja Cellier des Dauphins, EKL 2003, lk I‑905, punkt 41).
32 Euroopa Kohus on veel otsustanud, et erandjuhtudel peab ta siiski kindlaks tegema need asjaolud, mille tõttu liikmesriigi
kohus talle eelotsusetaotluse esitas (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus PreussenElektra, punkt 39). Koostöö, mis
eelotsusemenetluses on esmatähtis, tähendab nimelt seda, et liikmesriigi kohus omalt poolt arvestab Euroopa Kohtule usaldatud
ülesandega, mis seisneb liikmesriikide õigusemõistmisele kaasaaitamises, mitte aga üldistele või oletuslikele küsimustele
nõuandvate arvamuste andmises (eespool viidatud kohtuotsused Bosman, punkt 6; Der Weduwe, punkt 32, ning Bacardi Martini ja
Cellier des Dauphins, punkt 42).
33 Niisiis leidis Euroopa Kohus, et ta ei saa vastata liikmesriigi kohtu esitatud eelotsuse küsimusele, kui on ilmselge, et liikmesriigi
kohtu taotletud ühenduse õigusnormi tõlgendusel või kehtivuse hindamisel ei ole mingit seost põhikohtuasja faktiliste asjaolude
või esemega, kui kõnealune probleem on oletuslik või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikud faktilised ja õiguslikud asjaolud,
et anda talle esitatud eelotsuse küsimustele tarvilik vastus (vt eespool viidatud kohtuotsused Bosman, punkt 61, ning Bacardi
Martini ja Cellier des Dauphins, punkt 43).
34 Tuleb tõdeda, et käesoleval juhul ei ole ilmselge, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimused vastaksid mõnele juhtumile,
millele eelmises punktis meenutatud kohtupraktikas viidatakse.
35 Schmidberger palub esitatud hagis mõista Austria Vabariigilt välja hüvitis kahju eest, mis talle väidetavalt ühenduse õiguse
rikkumisega tekitati seeläbi, et Austria ametiasutused ei keelanud kogunemist, mis blokeeris täielikult liikluse Brenneri
kiirteel peaaegu 30 tunniks järjest.
36 Sellest järeldub, et antud asjaoludel tugineb eelotsusetaotluse esitanud kohtu taotlus ühenduse õiguse tõlgendamiseks vaieldamatult
põhikohtuasja poolte vahelisele tegelikule vaidlusele, mida ei saa seega käsitada oletuslikuna.
37 Lisaks ilmneb eelotsusetaotlusest, et liikmesriigi kohus on esitanud täpselt ja üksikasjalikult põhjused, miks ta leiab, et
tema menetluses oleva vaidluse lahendamiseks on vaja esitada Euroopa Kohtule mitmesuguseid küsimusi ühenduse õiguse tõlgendamise
kohta, muu hulgas eelkõige küsimus selle kohta, milliseid tegureid peab arvestama Schmidbergerile väidetavalt tekitatud kahju
tõendamiseks.
38 Peale selle nähtub liikmesriikide ja komisjoni märkustest, mis on esitatud Euroopa Kohtu põhikirja artikli 23 kohaselt vastuseks
eelotsusetaotluse teatele, et eelotsusetaotluses sisalduva teabe alusel oli neil võimalik asjakohasel viisil võtta seisukoht
kõikide Euroopa Kohtule esitatud küsimuste osas.
39 Tuleb lisada, et EÜ artikli 234 teisest lõigust tuleneb selgelt, et on liikmesriigi kohtu otsustada, millises menetlusstaadiumis
on tal vaja esitada Euroopa Kohtule eelotsuse küsimus (vt 10. märtsi 1981. aasta otsus liidetud kohtuasjades 36/80 ja 71/80:
Irish Creamery Milk Suppliers Association jt, EKL 1981, lk 735, punkt 5, ning 30. märtsi 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑236/98:
JämO, EKL 2000, lk I‑2189, punkt 30).
40 Samuti peab vaieldamatult paika see, et eelotsusetaotluse esitanud kohus määratles õiguslikult piisavalt ühenduse õiguse tõlgendamise
taotluse aluseks oleva faktilise ja õigusliku raamistiku ning et ta edastas Euroopa Kohtule kogu vajaliku teabe, et viimane
saaks anda taotlusele tarviliku vastuse.
41 Pealegi ei näi ebaloogiline, et eelotsusetaotluse esitanud kohus palub Euroopa Kohtul kõigepealt määrata kindlaks, mis liiki
kahju võib liikmesriigipoolse ühenduse õiguse rikkumise korral tekkiva liikmesriigi vastutuse raames arvesse võtta – ning
palub tal selgitada iseäranis seda, kas hüvitamisele kuulub ainult tegelikult tekitatud kahju või hõlmab see ka hinnangulistele
summadele tuginevat saamata jäänud tulu ning kas ja millises ulatuses peab kahju saanud isik püüdma tekkinud kahju ära hoida
või seda vähendada –, enne kui kõnealune kohus otsustab mitme konkreetse tõendi üle, mille Euroopa Kohus on tunnistanud Schmidbergerile
tegelikult tekitatud kahju hindamisel asjakohaseks.
42 Liikmesriigi vastu esitatud vastutuse tuvastamise hagi raames ei küsi eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult mitte
ainult kahju olemasolu tingimuse ja kahju võimalike liikide ning seonduvate tõendamisreeglite kohta, vaid peab ka vajalikuks
esitada mitu küsimust kõnesoleva vastutuse kohaldamise muude tingimuste kohta, eelkõige selle kohta, kas asjassepuutuvate
liikmesriigi ametiasutuste tegevus põhikohtuasjas kujutab endast ühenduse õiguse rikkumist ja kas väidetavalt kahju saanud
isikul tekib sellise rikkumise alusel õigus saada hüvitist.
43 Kõigist eeltoodud kaalutlustest lähtudes ei saa väita, et Euroopa Kohtul palutakse põhikohtuasjas vastata küsimusele, mis
on ilmselgelt oletuslik või mis ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohtu tehtava lahendi tegemisel asjakohane.
44 Vastupidi, neist kaalutlustest tuleneb, et asjaomase kohtu esitatud küsimused on objektiivselt vajalikud tema menetluses oleva
poolelioleva vaidluse lahendamiseks, mille raames ta peab tegema Euroopa Kohtu otsust arvestava lahendi, ning Euroopa Kohtule
eeskätt eelotsusetaotluses esitatud teave võimaldab tal asjakohasel viisil nendele küsimustele vastata.
45 Järelikult on Oberlandesgericht Innsbrucki eelotsusetaotlus vastuvõetav.
46 Esmalt on vaja märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohtu formuleeritud küsimused tõstatavad kaks teineteisega seotud, ent
siiski erinevat probleemi.
47 Esiteks tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult teada seda, kas Brenneri kiirtee täielik sulgemine ligi 30
tunniks järjest, nagu see põhikohtuasjas asetleidnud asjaoludel toimus, kujutab endast takistust, mis ei ole kaupade vaba
liikumisega kooskõlas ja on seega käsitatav ühenduse õiguse rikkumisena. Teiseks puudutavad need küsimused täpsemalt tingimusi,
mille täidetuse korral võib nõuda liikmesriigi vastutuse kohaldamist kahju eest, mis ühenduse õiguse eiramisega isikutele
on tekitatud.
48 Viimase küsimuse kohta palub eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustada eelkõige seda, kas – ja kui see on asjakohane, siis
millisel määral – sellistel asjaoludel nagu kõnealuses kohtus menetluses olevas asjas on ühenduse õiguse rikkumine – kui see
on tuvastatud – piisavalt selge ja jäme, et tuua kaasa asjassepuutuva liikmesriigi vastutus. Samuti esitab ta Euroopa Kohtule
küsimuse hüvitatava kahju laadi ja tõendamise kohta.
49 Kuna on loogiline, et teisena mainitud küsimused on vaja läbi vaadata vaid juhul, kui käesoleva kohtuotsuse punkti 47 esimeses
lauses osutatud küsimusele vastatakse jaatavalt, peab Euroopa Kohus eelnevalt lahendama mitu kõnealustes küsimustes tõstatatud
aspekti, mis on peamiselt esimese ja neljanda küsimuse esemeks.
50 Arvestades eelotsusetaotluse esitanud kohtu edastatud põhikohtuasja toimikust tulenevaid asjaolusid ning Euroopa Kohtule esitatud
kirjalikke ja suulisi märkusi, tuleb kõnealuseid küsimusi mõista nii, et nendega tahetakse välja selgitada, kas asjaolu, et
liikmesriigi pädevad ametiasutused ei keelanud peaasjalikult keskkonnapoliitilise eesmärgiga kogunemist, mille tagajärjel
blokeeriti täielikult ligi 30 tunniks järjest selline tähtis ühendustee nagu Brenneri kiirtee, kujutab endast asutamislepingu
artiklites 30 ja 34 – lugedes neid vajaduse korral koostoimes asutamislepingu artikliga 5 – kehtestatud kaupade vaba liikumise
aluspõhimõtte õigustamatut takistust.
51 Siinjuures tuleb alustuseks meenutada, et kaupade vaba liikumine on üks ühenduse aluspõhimõtetest.
52 EÜ asutamislepingu esimeses osas „Põhimõtted” sisalduva artikli 3 (muudetuna EÜ artikkel 3) punkt c sätestab, et asutamislepingu
artiklis 2 seatud eesmärkide saavutamiseks hõlmab ühenduse tegevus siseturgu, mida iseloomustab muu hulgas kaupade vaba liikumise
takistuste kõrvaldamine liikmesriikide vahel.
53 EÜ asutamislepingu artikli 7a (muudetuna EÜ artikkel 14) teises lõigus on ette nähtud, et siseturg hõlmab sisepiirideta ala,
mille ulatuses tagatakse kaupade vaba liikumine vastavalt asutamislepingu sätetele.
54 Seda aluspõhimõtet rakendatakse eelkõige asutamislepingu artiklitega 30 ja 34.
55 Artikkel 30 sätestab, et keelatakse liikmesriikidevahelised koguselised impordipiirangud ja kõik samaväärse toimega meetmed.
Samamoodi keelab artikkel 34 liikmesriikidevahelised koguselised ekspordipiirangud ja kõik samaväärse toimega meetmed.
56 Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale, mis sai alguse 11. juuli 1974. aasta otsusest kohtuasjas 8/74: Dassonville (EKL 1974,
lk 837, punkt 5), tuleb nimetatud sätteid nende kontekstis mõista nii, et nende eesmärk on kõrvaldada kõik takistused, mis
võivad otse või kaudselt, tegelikult või potentsiaalselt takistada ühendusesisest kaubandust (vt selle kohta 9. detsembri
1997. aasta otsus kohtuasjas C‑265/95: komisjon vs. Prantsusmaa, EKL 1997, lk I‑6959, punkt 29).
57 Nii otsustas Euroopa Kohus eeskätt, et sisepiirideta turu saavutamiseks hädavajaliku vahendina ei keela asutamislepingu artikkel 30
mitte ainult riigi võetud meetmeid, mis iseenesest piiravad liikmesriikidevahelist kaubandust, vaid kõnealust artiklit saab
kohaldada ka siis, kui liikmesriik hoidub vajalike meetmete võtmisest kaupade vaba liikumise niisuguste takistuste vastu,
mida ei põhjusta riiklik meede (eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, punkt 30).
58 Asjaolu, et liikmesriik hoidub meetmete võtmisest või olenevalt asjaoludest ei võta piisavaid meetmeid, et ära hoida kaupade
vaba liikumise takistamist, mille on muu hulgas põhjustanud üksikisikute tegevus oma territooriumil teisest liikmesriigist
pärit toodete suhtes, võib takistada ühendusesisest kaubandust samamoodi nagu aktiivne meede (eespool viidatud kohtuotsus
komisjon vs. Prantsusmaa, punkt 31).
59 Lisaks kohustusele jätta ise võtmata meetmed või teha toiminguid, mis võivad kaubandust takistada, järelikult ka – koostoimes
asutamislepingu artikliga 5 – tuleneb asutamislepingu artiklitest 30 ja 34 liikmesriikidele kohustus võtta kõik vajalikud
ja sobivad meetmed, et tagada oma territooriumil kõnesoleva põhivabaduse järgimine (eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, punkt 32). Nimetatud artikli 5 kohaselt võtavad liikmesriigid kõik vajalikud üld‑ või erimeetmed, et tagada
nende kohustuste täitmine, mis tulenevad asutamislepingust, ning hoiduvad kõigist meetmetest, mis võiksid kahjustada asutamislepingu
eesmärkide saavutamist.
60 Kui võtta arvesse kaupade vabale liikumisele ühenduse süsteemis antud fundamentaalset rolli, mis on eelkõige vajalik siseturu
tõrgeteta toimimiseks, on kõik liikmesriigid kohustatud tagama kaupade vaba liikumise oma territooriumil, võttes vajalikud
ja sobivad meetmed üksikisikute tegevusega põhjustatud mis tahes takistuste ärahoidmiseks, sõltumata sellest, kas selline
tegevus kahjustab impordi‑ või ekspordivoogusid või üksnes kaupade transiiti.
61 Eespool viidatud kohtuotsuse komisjon vs. Prantsusmaa punktist 53 tuleneb, et selle otsuse aluseks olev kohtuasi käsitles mitte ainult importi, vaid ka teistest liikmesriikidest
pärit kaupade transiiti läbi Prantsusmaa.
62 Seega, kui liikmesriigi pädevad asutused on sellises olukorras, nagu on vaatluse all põhikohtuasjas, kus eraisikute tegevuse
tõttu takistatakse asutamislepinguga tagatud sellise põhivabaduse nagu kaupade vaba liikumine tegelikku kasutamist, on nad
kohustatud võtma asjassepuutuvas liikmesriigis kõnealuse põhivabaduse tagamiseks adekvaatseid meetmeid, isegi kui neid kaupu
veetakse kõigest transiidina Austria kaudu Itaaliasse või Saksamaale, nagu põhikohtuasjas.
63 Tuleb lisada, et liikmesriikide kõnesolev kohustus on seda olulisem, kui tegemist on sellise ülitähtsa maanteelõiguga nagu
Brenneri kiirtee, mis on Põhja‑Euroopa ja Põhja‑Itaalia vahelise kaubavahetuse jaoks üks põhilistest maismaad mööda kulgevatest
ühendusteedest.
64 Eeltoodust tuleneb, et asjaolu, et liikmesriigi pädevad asutused ei keelanud kogunemist, mis blokeeris täielikult ligi 30
tunniks järjest sellise tähtsa ühendustee nagu Brenneri kiirtee, piirab ühendusesisest kaubavahetust ning seda tuleb seega
pidada koguliste piirangutega samaväärse toimega meetmeks, mis on – välja arvatud juhul, kui keelamata jätmine on objektiivselt
õigustatud – põhimõtteliselt vastuolus ühenduse õigusest tulenevate kohustustega, mis lähtuvad asutamislepingu artiklitest 30
ja 34 koostoimes asutamislepingu artikliga 5.
Takistuse võimalik õigustatus
65 Neljandas küsimuses tahab eelotsusetaotluse esitanud kohus teada sisuliselt seda, kas ühenduse õigusest tulenevaid kohustusi
kaupade vaba liikumise valdkonnas võib ohustada 12. ja 13. juunil 1998 toimunud kogunemise eesmärk –meeleavaldajad tahtsid
juhtida avalikkuse tähelepanu ohule, mida pidevalt suurenev raskeveokite liiklus Brenneri kiirteel keskkonnale ja rahvatervisele
põhjustab, ning kutsuda pädevaid asutusi üles võtma rangemaid meetmeid liikluse ja sellest tingitud saaste vähendamiseks väga
tundlikus Alpide piirkonnas.
66 Isegi kui rahvatervise ja keskkonnakaitse võib – eelkõige kõnealuses piirkonnas – olla teatavatel tingimustel üldisest huvist
kantud õiguspärane eesmärk, mis õigustab asutamislepinguga tagatud põhivabaduste, sealhulgas kaupade vaba liikumise piiramist,
tuleb siiski märkida, nagu tegi kohtujurist oma ettepaneku punktis 54, et kogunemise konkreetsed eesmärgid ei ole iseenesest
otsustavad sellise hagi lahendamisel nagu Schmidbergeri esitatu, milles taotletakse ühenduse õiguse väidetava rikkumise eest
liikmesriigi vastutuse kohaldamist, mis on tuletatud asjaolust, et liikmesriigi asutused ei hoidnud ära Brenneri kiirtee liiklustakistust.
67 Et määrata kindlaks liikmesriigi vastutuse tekkimiseks vajalikud tingimused ja eelkõige see, kas liikmesriik on ühenduse õigust
rikkunud, tuleb võtta arvesse vaid talle süüks arvatav tegevus või tegevusetus.
68 Käesoleval juhul tuleb seega arvestada üksnes liikmesriigi asutuste eesmärki, mida nad pidasid silmas, kui tegid vaikimisi
otsuse anda asjaomaseks kogunemiseks luba või kogunemist mitte keelata.
69 Sellega seoses ilmneb põhikohtuasja toimikust, et Austria ametiasutused juhindusid kaalutlustest seoses meeleavaldajate sõna‑
ja kogunemisvabaduse põhiõiguste järgimisega, mis on sätestatud ja tagatud EIÕK‑s ja Austria põhiseaduses.
70 Liikmesriigi kohus tõstatab eelotsusetaotluses ka küsimuse selle kohta, kas asutamislepinguga tagatud kaupade vaba liikumise
põhimõte kaalub üles kõnealused põhiõigused.
71 Siinkohal tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika järgi on põhiõigused lahutamatu osa õiguse üldpõhimõtetest, mille
järgimise tagab Euroopa Kohus, ning selleks tugineb ta liikmesriikide ühesugustele riigiõiguslikele tavadele ning inimõiguste
kaitset puudutavatele rahvusvahelistele õigusaktidele, mille koostamisel liikmesriigid on osalenud või millega nad on liitunud.
Selles kontekstis on EIÕK-l eriline tähendus (vt eelkõige 18. juuni 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑260/89: ERT, EKL 1991,
lk I‑2925, punkt 41; 6. märtsi 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑274/99 P: Connolly vs. komisjon, EKL 2001, lk I‑1611, punkt 37, ja 22. oktoobri 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑94/00: Roquette Frères, EKL 2002,
lk I‑9011, punkt 25).
72 Selles kohtupraktikas sedastatud põhimõtted leidsid kinnitust ühtse Euroopa akti preambulis ja hiljem Euroopa Liidu lepingu
artikli F lõikes 2 (eespool viidatud kohtuotsus Bosman, punkt 79). Nimetatud sättes on öeldud: „Liit austab põhiõigusi kui
ühenduse õiguse üldpõhimõtteid, nagu need on tagatud inimõiguste ja põhivabaduste kaitse Euroopa konventsiooniga, mis on alla
kirjutatud Roomas 4. novembril 1950, ning nagu need tulenevad liikmesriikide ühesugustest riigiõiguslikest tavadest”.
73 Sellest järeldub, et ühenduses ei ole lubatud meetmed, mis on nii tunnustatud inimõiguste järgimisega vastuolus (vt eelkõige
eespool viidatud kohtuotsus ERT, punkt 41, ja 29. mai 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑299/95: Kremzow, EKL 1997, lk I‑2629,
punkt 14).
74 Kuna põhiõigusi peab järgima nii ühenduses kui ka selle liikmesriikides, on asjaomaste õiguste kaitse õigustatud huvi, mille
tõttu võib ühenduse õigusest tulenevate kohustuste piiramine olla põhimõtteliselt õigustatud isegi selliste kohustuste puhul,
mis tulenevad asutamislepinguga tagatud põhivabadustest, nagu kaupade vaba liikumine.
75 Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb veel, et kui liikmesriigis tekkinud olukord kuulub, nii nagu põhikohtuasjas, ühenduse
õiguse kohaldamisalasse ja Euroopa Kohtule on esitatud eelotsusetaotlus, siis peab viimane andma liikmesriigi kohtule kõik
tõlgendamisjuhised, mis on vajalikud, et hinnata kõnealuse olukorra vastavust põhiõigustele, eelkõige EIÕK‑st tulenevatele
põhiõigustele, mille järgimise Euroopa Kohus tagab (vt selle kohta eelkõige 30. septembri 1987. aasta otsus kohtuasjas 12/86:
Demirel, EKL 1987, lk 3719, punkt 28).
76 Käesoleval juhul tuginesid liikmesriigi asutused vajadusele järgida EIÕK‑s ja asjassepuutuva liikmesriigi põhiseaduses tagatud
põhiõigusi, et lubada ühte asutamislepingus kehtestatud põhivabadustest piirata.
77 Niisiis kerkib käesolevas kohtuasjas küsimus, kuidas viia omavahel kooskõlla ühenduses põhiõiguste kaitsest tulenevad nõuded
asutamislepingus sätestatud põhivabadusest tulenevate nõuetega, ning täpsemalt küsimus selle kohta, milline on EIÕK artiklites 10
ja 11 tagatud sõna‑ ja kogunemisvabaduse ning kaupade vaba liikumise vastav ulatus, kui kaupade vaba liikumise takistamise
õigustamiseks viidatakse sõna‑ ja kogunemisvabadusele.
78 Sellega seoses peab esiteks märkima, et kaupade vaba liikumine on küll üks aluspõhimõtetest asutamislepingu süsteemis, kuid
teatavatel tingimustel võib sellele seada piiranguid asutamislepingu artiklis 36 loetletud põhjustel või ülekaaluka üldise
huvi tõttu vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikale alates 20. veebruari 1979. aasta otsusest kohtuasjas 120/78:
Rewe‑Zentral (nn Cassis de Dijoni kohtuotsus, EKL 1979, lk 649).
79 Teiseks, kuigi EIÕK tunnistab sõnaselgelt põhikohtuasjas käsitletavaid põhiõigusi ja need kujutavad endast demokraatliku ühiskonna
põhialust, tuleneb selle konventsiooni artikli 10 lõike 2 ja artikli 11 sõnastusest siiski, et sõna‑ ja kogunemisvabadusele
võidakse seada teatud üldise huvi eesmärkidega õigustatud piirangud tingimusel, et need erandid on ette nähtud seadusega,
need lähtuvad asjaomaste sätete ühest või mitmest õiguspärasest eesmärgist ning on demokraatlikus ühiskonnas vajalikud, st
kui need on õigustatud ülekaaluka sotsiaalse vajadusega ning eeskätt proportsionaalsed taotletava õiguspärase eesmärgiga (vt
selle kohta 26. juuni 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑368/95: Familiapress, EKL 1997, lk I‑3689, punkt 26, ja 11. juuli 2002. aasta
otsus kohtuasjas C‑60/00: Carpenter, EKL 2002, lk I‑6279, punkt 42, ning Euroopa Inimõiguste Kohtu 23. septembri 1998. aasta
otsus kohtuasjas Steel vs. Ühendkuningriik, Recueil des arrêts et décisions 1998-VII, punkt 101).
80 Seega ei tundu, et EIÕK‑ga tagatud õigus sõnavabadusele ja rahumeelse kogunemise vabadusele – erinevalt teistest selles konventsioonis
sätestatud põhiõigustest, nagu igaühe õigus elule või piinamise ning ebainimliku või alandava kohtlemise või karistamise keeld,
mida ei või mingil juhul piirata – oleksid absoluutsed eelisõigused, vaid neid tuleb mõista arvestades nende funktsiooni ühiskonnas.
Järelikult võib nende õiguste kasutamist piirata tingimusel, et need piirangud vastavad tegelikult üldise huvi eesmärkidele
ega kujuta selliste piirangutega taotletud eesmärki arvestades ebaproportsionaalset ja lubamatut sekkumist, mis kahjustaks
nende õiguste olemust (vt selle kohta 8. aprilli 1992. aasta otsus kohtuasjas C‑62/90: komisjon vs. Saksamaa, EKL 1992, lk I‑2575, punkt 23, ja 5. oktoobri 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑404/92 P: X vs. komisjon, EKL 1994, lk I‑4737, punkt 18).
81 Neil asjaoludel tuleb kaaluda asjaomaseid huve ja teha iga konkreetse juhtumi kõikidest asjaoludest lähtudes kindlaks, kas
nende huvide vahel on õige tasakaal.
82 Pädevatel ametiasutustel on selles osas ulatuslik kaalutlusõigus. Siiski tuleb kontrollida seda, kas ühendusesisesele kaubandusele
seatud piirangud on proportsionaalsed taotletava eesmärgiga, milleks käesoleval juhul on põhiõiguste kaitse.
83 Põhikohtuasjasse puutuvalt on kõigepealt vaja rõhutada, et seda kohtuasja iseloomustavad asjaolud erinevad selgelt selles
kohtuasjas kõne all olnud olukorrast, milles tehti eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa, millele Schmidberger tugines Austrias algatatud kohtumenetluses kui asjakohasele kohtupretsedendile.
84 Nende faktiliste asjaoludega kõrvutades, millele Euroopa Kohus tugines eespool viidatud kohtuotsuse komisjon vs. Prantsusmaa punktides 38−53, tuleb esiteks märkida, et põhikohtuasjas käsitletav kogunemine toimus pärast seda, kui kogunemise
korraldamiseks oli taotletud luba siseriikliku õiguse alusel ning pädevad ametiasutused olid otsustanud seda mitte keelata.
85 Teiseks oli Brenneri kiirteel viibinud meeleavaldajate tõttu liiklus takistatud ainult ühel marsruudil ühelainsal korral umbes
30‑tunnise ajavahemiku jooksul. Kõnealuse kogunemisega põhjustatud kaupade vaba liikumise takistus oli eespool viidatud kohtuotsuse
komisjon vs. Prantsusmaa aluseks olnud kohtuasjas käsitletud takistusega võrreldes nii oma geograafilise ulatuse kui ka rahutuste tõsiduse
osas piiratum.
86 Kolmandaks ei vaidlustata seda, et kodanikud rakendasid kõnealuse kogunemise kaudu oma põhiõigusi, väljendades avalikult nende
arvates üldsuse jaoks tähtsat seisukohta; samuti on selge, et selle avaliku meeleavalduse eesmärk ei olnud takistada konkreetset
liiki või päritolu toodete kaubavahetust. Seevastu eespool viidatud kohtuasjas komisjon vs. Prantsusmaa oli meeleavaldajate eesmärk takistada mujalt kui Prantsuse Vabariigist pärit konkreetsete toodete liikumist
nii, et meeleavaldajad mitte ainult ei takistanud asjaomaste kaupade vedu, vaid ka hävitasid Prantsusmaa poole suunduvaid
või seda transiidina läbivaid tooteid ja seda isegi pärast seda, kui tooted olid juba asjassepuutuvas liikmesriigis poodides
müügil.
87 Neljandaks tuleb meenutada, et käesoleval juhul võtsid pädevad ametiasutused mitmesuguseid korraldus‑ ja abimeetmeid, et liiklustakistust
võimalikult suures ulatuses piirata. Muu hulgas tegid asjaomased ametiasutused, sealhulgas politsei, meeleavalduse korraldajad
ning erinevad autotranspordi ühingud koostööd, et tagada kogunemise sujuv läbiviimine. Juba pikka aega enne kogunemise toimumise
kavandatud kuupäeva alustati nii Austrias kui ka naaberriikides meediakanalite ja autotranspordi ühingute kaudu ulatuslikku
teabekampaaniat ning nähti ette mitmesugused ümbersõiduteed, nii et puudutatud ettevõtjad olid kavandatud kogunemise kuupäeval
ja kohas rakendatavatest liikluspiirangutest nõuetekohaselt informeeritud ja neil oli võimalik aegsasti võtta kõik vajalikud
abinõud nende piirangute vältimiseks. Lisaks viibis meeleavalduse kohas korrakaitseüksus.
88 Muu hulgas ei ole vaidlust selle üle, et erinevalt eespool viidatud kohtuotsuse Prantsusmaa vs. komisjon aluseks olnud kohtuasjas käsitletud tõsistele ja korduvatele avaliku korra rikkumistele ei toonud käesolevas asjas
kõne all olev üksik vahejuhtum kaasa üldist ebakindlat õhkkonda, mis oleks mõjunud pärssivalt kõikidele ühendusesisestele
kaubavoogudele.
89 Lõpetuseks, mis puutub teistesse võimalustesse, millele Schmidberger asjaomase kogunemisega seoses on viidanud, tuleb liikmesriikide
ulatuslikku kaalutlusõigust arvestades sedastada, et käesolevas asjas esinevatel asjaoludel võisid liikmesriigi pädevad asutused
asuda seisukohale, et kogunemise kategooriline keelamine oleks tähendanud lubamatut riivet meeleavaldajate põhiõiguse osas
koguneda ja väljendada rahumeelselt avalikult oma arvamust.
90 Kui asjaomasele kogunemisele oleks kohaldatud rangemaid tingimusi nii koha – näiteks kohustus korraldada kogunemine Brenneri
kiirtee ääres – kui ka kestuse osas – lubada vaid mõnetunnist kogunemist –, oleks seda peetud ülemääraseks piiranguks, mis
oleks muutnud olulise osa tegevusest sisutuks. Kuigi liikmesriigi pädevad asutused peavad võimalikult suures ulatuses piirama
mõju, mida avalikul teel toimuv meeleavaldus liikumisvabadusele vältimatult avaldab, peavad nad siiski asjassepuutuvat huvi
ja nende meeleavaldajate huve, kes tahavad juhtida oma tegevuse eesmärkidele avalikkuse tähelepanu, omavahel kaaluma.
91 Kuigi on tõsi, et sedalaadi meetmed põhjustavad tavaliselt ebamugavusi isikute jaoks, kes neis ise ei osale, piirates eelkõige
nende isikute liikumisvabadust, võivad need meetmed põhimõtteliselt olla lubatud, kui nende peamine eesmärk on avalikult ja
seaduslikult arvamust avaldada.
92 Siinkohal väidab Austria Vabariik, ilma et talle selles osas vastu vaieldaks, et kõik mõeldavad alternatiivsed lahendused
oleksid igal juhul võinud kaasa tuua ohu selliste reaktsioonide tekkimiseks, mida olnuks raske kontrollida ja mis oleksid
võinud veel tõsisemalt ühendusesisest kaubandust ja avalikku korda häirida sellega, et võinuksid toimuda „metsikud” demonstratsioonid,
asjaomase protestiliikumise pooldajate ja vastaste vahelised kokkupõrked või nende meeleavaldajate vägivallaaktid, kelle hinnangul
nende põhiõigusi riivatakse.
93 Seetõttu võisid liikmesriigi ametiasutused neile antud valdkonnas tagatud ulatuslikku kaalutlusõigust arvestades mõistlikult
asuda seisukohale, et asjaomase kogunemisega taotletavat õiguspärast eesmärki ei saanud käesoleval juhul saavutada ühendusesisest
kaubandust vähem piiravate meetmetega.
94 Eeltoodud kaalutlustest lähtudes tuleb seega esimesele ja neljandale küsimusele vastata, et asjaolu, et liikmesriigi pädevad
asutused ei keelanud kogunemist sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas, ei ole vastuolus asutamislepingu artiklitega 30
Liikmesriigi vastutuse tingimused
95 Esimesele ja teisele küsimusele antud vastusest tuleneb, et sellise kohtuasja asjaolusid arvesse võttes, mis on menetluses
eelotsusetaotluse esitanud kohtus, ei saa liikmesriigi pädevatele asutusele ette heita ühenduse õiguse niisugust rikkumist,
mis võib kaasa tuua asjassepuutuva liikmesriigi vastutuse.
96 Neil kaalutlustel ei ole vaja vastata muudele küsimustele, mis puudutavad teatud tingimusi liikmesriigi vastutuse kohaldamiseks
kahju eest, mis liikmesriik ühenduse õiguse eiramisega üksikisikutele on tekitanud.
97 Euroopa Kohtule märkusi esitanud Austria, Kreeka, Itaalia, Madalmaade ja Soome valitsuse kulusid ei hüvitata. Kuna põhikohtuasja
poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse
siseriiklik kohus.
vastuseks Oberlandesgericht Innsbrucki 1. veebruari 2000. aasta otsusega esitatud küsimustele, otsustab:
Asjaolu, et liikmesriigi pädevad asutused ei keelanud kogunemist sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas, ei ole vastuolus
EÜ asutamislepingu artiklitega 30 ja 34 (muudetuna EÜ artiklid 28 ja 29) koostoimes EÜ asutamislepingu artikliga 5 (nüüd EÜ
artikkel 10).
von Bahr Cunha Rodrigues
Rosas Kuulutatud avalikul kohtuistungil 12. juunil 2003 Luxembourgis.

matches:
§ 6
§ 16
§ 42
§ 42
§ 45
§ 86
§ 2
§ 86
kohus
kohus
Kohus
kohus
kohus
Kohus
Kohus
Kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
Kohus
kohus
kohus
kohus
Kohus
Kohus
kohus
kohus
Kohus
Kohus


text:
4-18-749/9 Tartu Ringkonnakohtu kriminaalkolleegium 07.03.2018
Olukorras, kus väärteoasja materjalides on kaebuse esitanud kaitsjale väljastatud volikiri, millest nähtub volituse tähtaja möödumine, tuleb kohtul järgida VTMS § 118 lg 1 ja § 115 lg 4 ls 2 nõudeid. See tähendab seda, et kohus peab jätma (väidetava) kaitsja kaebuse käiguta ja määrama talle tähtaja volituse kehtivust tõendava volikirja esitamiseks. Alles kohtu sellise nõude täitamata jätmise korral tuleb kaebus jätta läbi vaatamata (VTMS § 118 lg 2 p 3). Osutatud nõuded kehtivad analoogia korras ka VTMS §-s 78 nimetatud kaebuse eelmenetluses.
3-1-1-16-06 Riigikohus 02.05.2006
Kohtuvälise menetleja otsuse peale esitatud kaebuse läbivaatamisel kirjalikus menetluses (VTMS § 120), kus tõendite vahetut ja suulist uurimist ei toimu, võib kohus tugineda uuele tõendile üksnes juhul kui kohtumenetluse pooli on sellest tõendist teavitatud ning kumbki pool ei taotle uue tõendi uurimiseks kohtuistungi korraldamist. Maakohtu õigust võtta vastu ja ise koguda kohtuvälise menetleja otsusele esitatud kaebuse lahendamisel uusi tõendeid ei välista seegi, et sellises menetluses tehtud maakohtu otsus on vaidlustatav üksnes kassatsiooni korras.
Asjaolu, et joobeseisundi tuvastamisel kasutatud indikaatorvahend Lion oli jäetud politseipeadirektori 29. detsembri 2003. a käskkirja nr 254 ja 13. veebruari 2004. a käskkirja nr 56 nõudeid eirates tähtaegselt kalibreerimata, ei muuda selle vahendiga kogutud teavet tõendina lubamatuks. Politseipeadirektori käskkirjade näol on tegemist internsete aktidega, mille adressaatideks on üksnes politseiametnikud, kes tegelevad joobeseisundi tuvastamisega. Seega võib joobeseisundi tuvastamisel kõnealustes käskkirjades sätestatud nõuete järgimata jätmine tuua kaasa näiteks joobeseisundit tuvastanud politseiametniku distsiplinaarvastutuse, ent ei saa muuta joobeseisundi tuvastamise tulemust ebaseaduslikuks. Asjaolu, et seadusandja pole kehtestanud nõuet, mille kohaselt peaks joobeseisundi tuvastamisel kasutatav indikaatorvahend olema taadeldud (vt RKKKo nr 3-1-1-87-05) või kalibreeritud, on põhjendatav sellega, et indikaatorvahendi näit pole joobeseisundi tuvastamisel lõplikult määrava tähendusega. Isikule, kes indikaatorvahendi näiduga ei nõustu, jääb alati võimalus nõuda joobeseisundi meditsiinilist tuvastamist, sh oma veres alkoholisisalduse määramist (LS § 20 lg 4 ls 2). Indikaatorvahendi näit omandab tõendusliku tähenduse üksnes olukorras, kus isik on loobunud joobeseisundi meditsiinilisest tuvastamisest (vt ka RKKKo nr 3-1-1-89-04).
VTMS § 125 lg 1 ls 2 kohaselt võib maakohus lükata kaebuse arutamise edasi, kui kaebust arutades ilmneb vajadus välja nõuda lisatõendeid. Seega lisaks sellele, et kohus kontrollib kohtuistungil kõiki tõendeid, mis olid aluseks kohtuvälise menetleja otsuse tegemisel, tuleb vajadusel kohtul kohtumenetluse käigus koguda ja kontrollida veel täiendavaid tõendeid (vt ka RKKKo nr 3-1-1-119-05). Samuti näeb VTMS § 28 lg 2 p 2 otsesõnu ette, et kohtuvälisel menetlejal on kohtumenetluses õigus tõendeid esitada.
Maakohtu tuginemine menetlusalust isikut süüstavatele tõenditele, mis on kohtuvälise menetleja otsuses nimetamata, ei tähenda iseenesest veel kaitseõiguse rikkumist. Tõendite vahetu ja suuline uurimine tagab menetlusalusele isikule ja tema kaitsjale võimaluse esitada vastuväiteid ka nendele menetlusalust isikut süüstavatele tõenditele, mis kogutakse alles kohtumenetluse käigus. Kui kohtuistungil esitatakse mõni uus tõend, mille ümberlükkamiseks soovib menetlusalune isik või tema kaitsja koguda lisatõendeid, saavad nad taotleda asja arutamise edasilükkamist VTMS § 125 lg 1 ls 2 alusel.
KrMS § 341 lg-s 4 sätestatu tugineb reformatio in peius keelu põhimõttele, mille kohaselt ei tohi esimese astme kohtu otsuse tühistamine üksnes süüdistatava apellatsiooni alusel kaasa tuua süüdistatavale apelleeritud otsusega mõistetud karistuse raskendamist. Tulenevalt VTMS §-st 2 kehtib sama reegel ka väärteomenetluses maakohtu otsuse tühistamisel menetlusaluse isiku või tema kaitsja apellatsiooni alusel. Kohtumenetluses, mis toimub pärast väärteoasja teistmist üksnes menetlusaluse isiku kaitsja avalduse alusel, ei tohi menetlusaluse isiku karistust võrreldes teistitud kohtulahendis ettenähtuga raskendada. Selle nõude eiramine on käsitatav väärteomenetlusõiguse olulise rikkumisena VTMS § 150 lg 2 tähenduses.
3-1-1-19-04 Riigikohus 06.04.2004
Kaebusele esitatavate nõuete eesmärk on kohtumenetluse sujuva ja kiire läbiviimise võimaldamine. Seetõttu tuleb VTMS §-de 117 ja 118 kohaselt kõrvaldada kaebuse puudused kohtuliku eelmenetluse käigus. Puuduste kõrvaldamata jätmine võib küll komplitseerida väärteoasja menetlemist ja seda ka pikendada, kuid ei too iseenesest kaasa ebaseadusliku ega põhjendamatu kohtuotsuse tegemist. Juhul kui kaebus on määratud kohtulikule arutamisele, lasub kohtul VTMS § 123 lg-st 2 tulenevalt kohustus arutada väärteoasja täies ulatuses, sõltumata esitatud kaebuse piiridest ja kontrollides kohtuvälise menetleja otsuse tegemise aluseks olevaid nii faktilisi kui õiguslikke asjaolusid. Ja seda sõltumata kaebuses kõrvaldamata jäänud puudustest.
Menetlusaluse isiku nõustumine väärteoasja kiirmenetlusega ei tähenda rikkumise omaksvõttu. Väärteomenetluses on üheks tõendiks menetlusaluse isiku ütlused, mitte aga tema nõustumine või mittenõustumine menetluse mõne liigiga. Vastupidine seisukoht võiks viia järelduseni, et kiirmenetluse otsus ei peaks üldse olema vaidlustatav.
VTMS § 123 lg 2 ja § 133 rikkumine on väärteomenetlusõiguse oluliseks rikkumiseks VTMS § 150 lg 2 mõttes, kui see toob kaasa ebaseadusliku ja põhjendamatu kohtuotsuse.

matches:
§ 118
§ 115
kohus
§ 118
Riigikohus
§ 120
kohus
§ 20
§ 125
kohus
§ 28
§ 125
§ 341
§ 150
Riigikohus
§ 123
§ 123
§ 133
§ 150


71 HALDUSJÄRELEVALVE JA RIIKLIK JÄRELEVALVE
1 Haldusjärelevalve
2 Riiklik järelevalve
§ 424 Riiklik järelevalve
RT I, 13.03.2019, 178
15.06.2015 RT I, 30.06.2015, 3 01.01.2016, osaliselt 01.07.2017
19.12.2016 RT I, 24.12.2016, 1 01.01.2017, osaliselt 31.12.2016, 01.01.2018 ja 01.01.2022
14.06.2017 RT I, 29.06.2017, 1 09.07.2017
06.12.2017 RT I, 28.12.2017, 9 01.01.2018
06.12.2017 RT I, 28.12.2017, 8 01.01.2018, osaliselt 01.05.2018
(21) [Kehtetu - RT I, 24.12.2016, 1 - jõust. 01.01.2017]
(31) Käesolevas seaduses nimetatud otsused toimetatakse kätte elektrooniliselt, posti teel lihtkirjaga või Eesti Töötukassa kohalikus osakonnas, arvestades käesolevas seaduses sätestatud erisusi.
[RT I, 10.01.2019, 2 - jõust. 20.01.2019]
4) puudega töötu on töötu, kellel on puue puuetega inimeste sotsiaaltoetuste seaduse § 2 tähenduses või kes on tunnistatud püsivalt töövõimetuks riikliku pensionikindlustuse seaduse alusel või kellele on riiklike elatusrahade seaduse alusel määratud invaliidsusgrupp tähtajatult või kellel on tuvastatud osaline või puuduv töövõime töövõimetoetuse seaduse alusel.
4) Eestis viibival rahvusvahelise kaitse saajal või Eestis viibival rahvusvahelise kaitse taotlejal välismaalasele rahvusvahelise kaitse andmise seaduses sätestatud tingimustel;
41) ajutiselt ja seaduslikult Eestis viibival välismaalasel, kelle lühiajaline töötamine on välismaalaste seaduse kohaselt registreeritud või kelle töötamise õigus tuleneb välislepingust ja kes töötab;
(4) Eesti Töötukassasse isiklikult vastuvõtule tulemise asemel võib individuaalses tööotsimiskavas kokku leppida telefoni teel või Eesti Töötukassa infosüsteemi kaudu pöördumise, kui:
(41) [Kehtetu - RT I, 10.01.2019, 2 - jõust. 20.01.2019]
(5) Individuaalses tööotsimiskavas kokkulepitud telefoni teel või Eesti Töötukassa infosüsteemi kaudu Eesti Töötukassasse pöördumine võrdsustatakse isiklikult vastuvõtule tulemisega.
(2) Töötule ja tööotsijale ning käesolevas seaduses sätestatud juhul muule isikule osutatakse käesoleva seaduse § 9 lõike 1 punktides 3–5 ja 7–13 nimetatud tööturuteenuseid Eesti Töötukassa selles osakonnas, kus ta on töötuna või tööotsijana arvele võetud.
(1) Isik esitab töötuna või tööotsijana arvelevõtmiseks Eesti Töötukassale avalduse ja nõutavad dokumendid isiklikult Eesti Töötukassa kohalikus osakonnas või Eesti Töötukassa infosüsteemi kaudu.
3) töötab töölepingu alusel, töövõtu-, käsundus- või muu teenuse osutamiseks sõlmitud võlaõigusliku lepingu alusel või osutab teenust või müüb kaupa ettevõtlustulu lihtsustatud maksustamise seaduse tähenduses või on avalikus teenistuses;
4) on äriühingu juhatuse liige, prokurist, täis- või usaldusühingut esindama volitatud osanik, välismaa äriühingu filiaali juhataja või mitteresidendi muu püsiva tegevuskoha juht, välja arvatud juhul, kui ta ei saa selle eest tasu ning ta vastab töötuskindlustuse seaduse § 6 lõike 1 punktis 2 ja lõikes 2 või § 8 lõikes 2 sätestatud töötuskindlustushüvitise saamise tingimustele;
[RT I, 28.12.2017, 9 - jõust. 01.01.2018]
5) on registreeritud füüsilisest isikust ettevõtjana, välja arvatud juhul, kui tema ettevõtte tegevus on peatatud või hooajaline tegevus on lõppenud ning ta vastab töötuskindlustuse seaduse § 6 lõike 1 punktis 2 ja lõikes 2 või § 8 lõikes 2 sätestatud töötuskindlustushüvitise saamise tingimustele;
51) on kantud maksukohustuslaste registrisse füüsilisest isikust ettevõtja ettevõtte tegevuses osaleva abikaasana, välja arvatud juhul, kui füüsilisest isikust ettevõtja ettevõtte tegevus on peatatud või hooajaline tegevus on lõppenud ning ta vastab töötuskindlustuse seaduse § 6 lõike 1 punktis 2 ja lõikes 2 või § 8 lõikes 2 sätestatud töötuskindlustushüvitise saamise tingimustele;
2) ei vasta ühele käesoleva seaduse § 3 punktides 1–41 sätestatud tingimustest.
4) [kehtetu - RT I, 10.01.2019, 2 - jõust. 20.01.2019]
(1) Töötuna ja tööotsijana arvel olevate isikute ning tööturuteenuste osutamise registrit (edaspidi register) peetakse tööturuteenuste osutamise ja -toetuste maksmiseks tööealise elanikkonna võimalikult kõrge tööhõive määra saavutamise ning pikaajalise töötuse ja tööturult tõrjutuse ennetamiseks, töötajate vaba liikumise soodustamiseks, töökoha täitmiseks välismaalasega loa andmiseks, sotsiaalmaksu erijuhtudel maksmiseks ning statistika ja analüüside tegemiseks vajalike andmete tagamiseks.
(2) Registri asutab ja selle põhimääruse kehtestab valdkonna eest vastutav minister määrusega.
6) andmeid tööandjate ja nende pakutavate vabade töökohtade kohta;
7) andmeandjate loetelu ja nendelt saadavaid andmeid.
(41) Registrisse kantud andmeid säilitatakse alates nende registrisse kandmisest kuni kümme aastat pärast isiku suhtes alustatud käesolevas seaduses sätestatud menetluse lõppemist või isiku surma. Säilitustähtaja möödumisel pseudonüümitakse registrisse kantud andmed kord aastas säilitustähtaja möödumise kalendriaasta lõpus.
(42) Registrisse kantud pseudonüümitud andmeid säilitatakse 65 aastat, mille möödumisel andmed anonüümitakse kord aastas kalendriaasta lõpus.
(43) Täpsemad säilitustähtajad ja säilitamise tingimused ning kord sätestatakse registri põhimääruses.
(51) [Kehtetu - RT I, 10.01.2019, 2 - jõust. 20.01.2019]
[Kehtetu - RT I, 10.01.2019, 2 - jõust. 20.01.2019]
6) [kehtetu - RT I, 10.01.2019, 2 - jõust. 20.01.2019]
(21) Käesoleva seaduse § 3 punktis 41 nimetatud isikule, kes on tööotsijana arvele võetud, osutatakse üksnes käesoleva paragrahvi lõike 1 punktides 1 ja 2 nimetatud tööturuteenuseid.
(1) Tööalase rehabilitatsiooni teenust osutatakse puudega töötule, välja arvatud juhul, kui isikul on töövõimetoetuse seaduse alusel tuvastatud töövõime puudumine.
1) isikul on puue puuetega inimeste sotsiaaltoetuste seaduse § 2 tähenduses, isik on tunnistatud püsivalt töövõimetuks riikliku pensionikindlustuse seaduse alusel, isikule on riiklike elatusrahade seaduse alusel määratud invaliidsusgrupp tähtajatult või isikul on tuvastatud osaline töövõime töövõimetoetuse seaduse alusel;
7) Eesti Töötukassasse vastuvõtule tulemise aega, ning kui on kokku lepitud isiklikult vastuvõtule tulemise asemel telefoni teel või Eesti Töötukassa infosüsteemi kaudu pöördumine, siis pöördumise liiki ja aega;
(6) Individuaalne tööotsimiskava toimetatakse töötule kätte Eesti Töötukassa kohalikus osakonnas allkirja vastu või elektrooniliselt.
(1) Töövahendus on töö ja töötaja leidmiseks vajaliku teabe vahendamine isiku ja tööandja vahel.
(11) Isikul, kes on tööturukoolitusele suunatud töötuna arveloleku ajal ja kelle töötuna arvelolek on lõpetatud käesoleva seaduse § 6 lõike 5 punktides 2–7 nimetatud asjaoludel või § 7 lõike 1 punkti 7 alusel, on õigus osaleda tööturukoolitusel, millele ta on suunatud, kui käesolevas seaduses ei ole sätestatud teisiti.
(31) Palgatoetust ei maksta, kui töötu on selle käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud eraõigusliku juriidilise isiku, kuhu teda tahetakse tööle võtta, juhtimis- või kontrollorgani liige, usaldusühingu või täisühingu osanik või kui talle kuulub sellest äriühingust rohkem kui 50 protsenti.
41) isikule, kellel on täitemenetluses lapse elatise võlgnevus;
61) isikule, kes on või oli avalduse esitamisele eelnenud kuue kuu jooksul registreeritud füüsilisest isikust ettevõtjana;
2) [kehtetu - RT I, 10.01.2019, 2 - jõust. 20.01.2019]
3) sotsiaalhoolekande seaduse alusel makstavat toimetulekutoetust;
[RT I, 28.12.2017, 8 - jõust. 01.05.2018]
4) perehüvitiste seaduse alusel makstavaid peretoetusi, välja arvatud sama seaduse alusel makstavat lasterikka pere toetust seitset või enamat last kasvatavale perele;
[RT I, 30.06.2015, 3 - jõust. 01.07.2017, sõnad „riiklike peretoetuste” sõnaga „perehüvitiste” (RT I, 08.07.2016, 1)]
61) perehüvitiste seaduse alusel makstavat elatisabi;
2) töötamine Eestis töövõtu-, käsundus- või muu teenuse osutamiseks sõlmitud võlaõigusliku lepingu alusel ja teenuse osutamine või kauba müümine ettevõtlustulu lihtsustatud maksustamise seaduse tähenduses;
3) tegutsemine füüsilisest isikust ettevõtjana Eestis või osalemine abikaasana füüsilisest isikust ettevõtja ettevõtte tegevuses, kui abikaasa oli kantud füüsilisest isikust ettevõtja ettevõtte tegevuses osaleva abikaasana maksukohustuslaste registrisse. Füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsemise ja abikaasana füüsilisest isikust ettevõtja ettevõtte tegevuses osalemise aja hulka ei arvata perioodi, millal ettevõtte tegevus oli peatatud või hooajaline tegevus lõppenud;
3) hooldanud kohaliku omavalitsuse üksusega sõlmitud kirjaliku lepingu alusel haiget, püsivalt töövõimetut, osalise või puuduva töövõimega isikut või vanurit, kes ei kuulu perekonnaliikmete hulka;
4) olnud tööta püsivalt töövõimetuks tunnistamise või tuvastatud puuduva töövõime tõttu;
3) töötu elektroonilise, notariaalselt tõestatud või Eesti Töötukassas vormistatud kirjaliku avalduse alusel teise isiku pangakontole Eestis maksja kulul.
6) töötul tekib õigus töövõimetoetusele töövõimetoetuse seaduse alusel õiguse tekkimise päevast arvates. Kui töövõimetoetust makstakse tagasiulatuvalt töötutoetuse maksmise perioodiga kattuva ajavahemiku eest, lõpetatakse töötutoetuse maksmine töövõimetoetuse otsuse tegemise päevale eelneva viimase töötutoetuse arvutamise päevale järgnevast päevast.
[Kehtetu - RT I, 24.12.2016, 1 - jõust. 01.01.2017]
§ 371. – § 377. [Kehtetud - RT I, 24.12.2016, 1 - jõust. 01.01.2017]
Ettevõtja esitab enne majandustegevuse alustamist majandustegevusteate majandustegevuse seadustiku üldosa seaduses sätestatud korras, kui ta:
1) tegeleb käesoleva seaduse § 12 lõikes 1 nimetatud töövahendusega;
2) sõlmib isikuga töölepingu eesmärgiga suunata ta renditööle töölepingu seaduse § 6 lõike 5 tähenduses (edaspidi renditööjõu vahendamine).
(1) Ettevõtja, kes tegeleb käesoleva seaduse § 12 lõikes 1 nimetatud töövahendusega, ei tohi nõuda tööd leida soovivalt isikult tasu töövahenduse eest.
(2) Ettevõtja, kes tegeleb käesoleva seaduse § 38 punktis 2 nimetatud renditööjõu vahendamisega, ei tohi nõuda töötajalt tasu tema renditööle suunamise eest.
(3) [Kehtetu - RT I, 10.01.2019, 2 - jõust. 20.01.2019]
(1) Eesti Töötukassa nõuab käesoleva seaduse § 18 lõikes 9, § 19 lõigetes 8 ja 81 ning § 20 lõikes 5 nimetatud juhtudel tööturuteenuste osutamiseks kulunud summad tagasi.
(11) Eesti Töötukassa võib tagasi nõuda käesoleva seaduse § 9 lõike 1 punktides 3, 5, 7 ja 11–14 sätestatud tööturuteenustele ja §-s 25 sätestatud tööturutoetusele õigusliku aluseta kulunud summa.
(12) Eesti Töötukassa võib käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 11 nimetatud summade tagasinõudmiseks isikuga kokkuleppel koostada tagasimaksegraafiku.
(2) Kui isik ei maksa alusetult makstud summasid tagasi, tehakse nende tagasinõudmiseks ettekirjutus koos hoiatusega. Ettekirjutus koos hoiatusega toimetatakse kätte elektrooniliselt või posti teel väljastusteatega tähtkirjaga. Hoiatuses märgitud tähtaja jooksul ettekirjutuse täitmata jätmise korral on Eesti Töötukassal õigus anda ettekirjutus sundtäitmiseks täitemenetluse seadustikus sätestatud korras.
71. peatükk HALDUSJÄRELEVALVE JA RIIKLIK JÄRELEVALVE
1. jagu Haldusjärelevalve
(2) [Kehtetu - RT I, 10.01.2019, 2 - jõust. 20.01.2019]
2. jagu Riiklik järelevalve
§ 424. Riiklik järelevalve
(1) Riiklikku järelevalvet käesoleva seaduse §-des 38 ja 391 sätestatud nõuete täitmise üle teostab Tööinspektsioon.
(2) Tööinspektsioon võib käesolevas seaduses sätestatud riikliku järelevalve teostamiseks kohaldada korrakaitseseaduse §-des 30–32 ja 49–51 sätestatud riikliku järelevalve erimeetmeid korrakaitseseaduses sätestatud alusel ja korras.
(21) Käesoleva seaduse § 16 alusel sõlmitud halduslepingutele kohaldatakse käesoleva seaduse 2018. aasta 1. mail jõustunud redaktsiooni kuni lepingute kehtivuse lõpuni, kuid kõige kauem kuus kuud pärast § 16 kehtetuks tunnistamist.
(1) [Kehtetu - RT I, 24.12.2016, 1 - jõust. 01.01.2018]
(2) [Kehtetu - RT I, 24.12.2016, 1 - jõust. 01.01.2018]
(3) [Kehtetu - RT I, 24.12.2016, 1 - jõust. 01.01.2018]
(4) Madala sissetulekuga töötava isiku iga-aastase tagasimakse maksmisel 2017. aastal ja selle tagasinõudmisel lähtutakse 2016. aasta 31. detsembril kehtinud õigusaktides sätestatust.
(5) Käesoleva seaduse 372 lõiget 2 rakendatakse tagasiulatuvalt 2016. aasta 1. jaanuarist.
[RT I, 24.12.2016, 1 - jõust. 31.12.2016]
Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2008/104/EÜ renditöö kohta (ELT L 327, 05.12.2008, lk 9–14).