Sotsiaalmaksuseaduse, tulumaksuseaduse ja teiste seaduste muutmise seadus – Riigi Teataja
Väljaandja:RiigikoguAkti liik:seadusTeksti liik:algtekstJõustumise kp:01.01.2016Avaldamismärge:RT I, 30.06.2015, 1
Välja kuulutanudVabariigi President25.06.2015 otsus nr 659Sotsiaalmaksuseaduse, tulumaksuseaduse ja teiste seaduste muutmise seadusVastu võetud 15.06.2015§ 1. Sotsiaalmaksuseaduse muutmineSotsiaalmaksuseaduses tehakse järgmised muudatused:1) paragrahvi 7 lõikes 1 asendatakse arv „33” arvuga „32,5”;
2) paragrahvi 7 lõikes 1 asendatakse arv „32,5” arvuga „32”;
3) paragrahvi 7 lõikes 3 asendatakse tekstiosa „13 protsenti” tekstiosaga „12,5 protsenti”;
4) paragrahvi 7 lõikes 3 asendatakse arv „12,5” arvuga „12”;
„(2) Riikliku pensionikindlustuse vahenditesse üle kantava sotsiaalmaksu osa määr on 20 protsenti ja riikliku ravikindlustuse vahenditesse üle kantava sotsiaalmaksu osa määr on 12,5 protsenti.”;
„(2) Riikliku pensionikindlustuse vahenditesse üle kantava sotsiaalmaksu osa määr on 20 protsenti ja riikliku ravikindlustuse vahenditesse üle kantava sotsiaalmaksu osa määr on 12 protsenti.”;
7) paragrahvi 10 lõiked 4 ja 41 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
„(4) Käesoleva paragrahvi lõikes 3 sätestatud juhul kannab Maksu- ja Tolliamet laekunud sotsiaalmaksu 15 tööpäeva jooksul sotsiaalmaksu laekumisest arvates üle riigieelarve riikliku pensionikindlustuse ja ravikindlustuse vahenditesse ning Eesti väärtpaberite keskregistri pidaja pangakontole. Riikliku pensionikindlustuse vahenditesse kantava sotsiaalmaksu osa määr on 16 protsenti, riikliku ravikindlustuse vahenditesse kantava sotsiaalmaksu osa määr 12,5 protsenti ja Eesti väärtpaberite keskregistri pidaja pangakontole kantava sotsiaalmaksu osa määr 4 protsenti.
(41) Käesoleva paragrahvi lõikes 31 sätestatud juhul kannab Maksu- ja Tolliamet laekunud sotsiaalmaksu riikliku pensionikindlustuse ja ravikindlustuse osa 15 tööpäeva jooksul sotsiaalmaksu laekumisest arvates üle riigieelarve riikliku pensionikindlustuse ja ravikindlustuse vahenditesse. Kohustusliku kogumispensioni sotsiaalmaksu osa kannab Maksu- ja Tolliamet Eesti väärtpaberite keskregistri pidaja pangakontole 15 tööpäeva jooksul pärast käesoleva seaduse § 9 lõike 3 punktis 2 sätestatud tähtpäeva. Riikliku pensionikindlustuse vahenditesse kantava sotsiaalmaksu osa määr on 16 protsenti, riikliku ravikindlustuse vahenditesse kantava sotsiaalmaksu osa määr 12,5 protsenti ja Eesti väärtpaberite keskregistri pidaja pangakontole kantava sotsiaalmaksu osa määr 4 protsenti.”;
8) paragrahvi 10 lõiked 4 ja 41 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
„(4) Käesoleva paragrahvi lõikes 3 sätestatud juhul kannab Maksu- ja Tolliamet laekunud sotsiaalmaksu 15 tööpäeva jooksul sotsiaalmaksu laekumisest arvates üle riigieelarve riikliku pensionikindlustuse ja ravikindlustuse vahenditesse ning Eesti väärtpaberite keskregistri pidaja pangakontole. Riikliku pensionikindlustuse vahenditesse kantava sotsiaalmaksu osa määr on 16 protsenti, riikliku ravikindlustuse vahenditesse kantava sotsiaalmaksu osa määr 12 protsenti ja Eesti väärtpaberite keskregistri pidaja pangakontole kantava sotsiaalmaksu osa määr 4 protsenti.
(41) Käesoleva paragrahvi lõikes 31 sätestatud juhul kannab Maksu- ja Tolliamet laekunud sotsiaalmaksu riikliku pensionikindlustuse ja ravikindlustuse osa 15 tööpäeva jooksul sotsiaalmaksu laekumisest arvates üle riigieelarve riikliku pensionikindlustuse ja ravikindlustuse vahenditesse. Kohustusliku kogumispensioni sotsiaalmaksu osa kannab Maksu- ja Tolliamet Eesti väärtpaberite keskregistri pidaja pangakontole 15 tööpäeva jooksul pärast käesoleva seaduse § 9 lõike 3 punktis 2 sätestatud tähtpäeva. Riikliku pensionikindlustuse vahenditesse kantava sotsiaalmaksu osa määr on 16 protsenti, riikliku ravikindlustuse vahenditesse kantava sotsiaalmaksu osa määr 12 protsenti ja Eesti väärtpaberite keskregistri pidaja pangakontole kantava sotsiaalmaksu osa määr 4 protsenti.”;
9) paragrahvi 10 täiendatakse lõikega 6 järgmises sõnastuses:
„(6) Maksu- ja Tolliamet kannab käesoleva paragrahvi lõigetes 1–41 sätestatud sotsiaalmaksu ülekandmise tähtpäevaks riikliku ravikindlustuse vahenditesse riigieelarvest täiendavalt summa, mis vastab 1/25-le käesoleva paragrahvi lõigete 1–41 alusel riikliku ravikindlustuse vahenditesse üle kantavast sotsiaalmaksust.”;
10) paragrahvi 10 lõige 6 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(6) Maksu- ja Tolliamet kannab käesoleva paragrahvi lõigetes 1–41 sätestatud sotsiaalmaksu ülekandmise tähtpäevaks riikliku ravikindlustuse vahenditesse riigieelarvest täiendavalt summa, mis vastab 1/12-le käesoleva paragrahvi lõigete 1–41 alusel riikliku ravikindlustuse vahenditesse üle kantavast sotsiaalmaksust.”;
11) paragrahvi 13 täiendatakse lõigetega 16 ja 17 järgmises sõnastuses:
„(16) Laekunud sotsiaalmaks kantakse üle maksukohustuse tekkimise ajal kehtinud käesoleva seaduse §-s 10 sätestatud korra kohaselt.
(17) Käesoleva seaduse § 10 lõikes 6 sätestatud riigieelarvest kantav täiendav summa arvutatakse maksukohustuse tekkimise ajal kehtinud käesoleva seaduse § 10 lõikes 6 sätestatud korra kohaselt.”.§ 2. Tulumaksuseaduse muutmineTulumaksuseaduses tehakse järgmised muudatused:1) paragrahvi 13 lõike 3 punkt 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„1) ametnikule, töötajale või juriidilise isiku juhtimis- või kontrollorgani liikmele tööandja või tema asemel kolmanda isiku makstavat teenistus-, töö- või ametilähetusega seotud kulude hüvitist ning välislähetuse päevaraha ja välislähetustasu, samuti teenistuja perekonnaliikme eest makstavat nimetatud kulude hüvitist ning teises paikkonnas asuvale ametikohale nimetamisega seotud kolimiskulude hüvitist. Välislähetuse päevaraha maksuvaba piirmäär on 50 eurot välislähetuse esimese 15 päeva kohta, kuid kõige rohkem 15 päeva kohta kalendrikuus, ja 32 eurot iga järgneva päeva kohta. Käesoleva punkti esimeses lauses nimetatud kulude hüvitiste ja välislähetuse päevaraha tulumaksuvabalt maksmise korra kehtestab Vabariigi Valitsus määrusega;”;
2) paragrahvi 14 lõiked 53–55 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(53) Füüsilisest isikust ettevõtja maksustamisperioodi ettevõtlustulust tehakse ettevõtlusega seotud mahaarvamised ning saadud summa jagatakse enne maksumääraga korrutamist 1,325-ga, kui ettevõtlustulu maksustamisel kohaldatakse sotsiaalmaksuseadust.
(54) Kui lõike 53 kohaselt arvutatud summa ja arvu 0,325 korrutis on väiksem sotsiaalmaksuseaduse § 2 lõigete 5, 6 ja 8 kohaselt arvutatud sotsiaalmaksust, siis lõike 53 kohast jagamistehet ei tehta ja tulumaks arvutatakse ettevõtlustulult, millest on tehtud ettevõtlusega seotud mahaarvamised ning mida on vähendatud sotsiaalmaksuseaduse § 2 lõigete 5, 6 ja 8 kohaselt arvutatud sotsiaalmaksu võrra. Kui tasutav sotsiaalmaks ületab ettevõtlustulu, millest on tehtud ettevõtlusega seotud mahaarvamised, ei kanta seda käesoleva seaduse § 35 alusel edasi järgmistele maksustamisperioodidele.
(55) Kui lõike 53 kohaselt arvutatud summa ja arvu 0,325 korrutis on suurem sotsiaalmaksuseaduse § 2 lõike 1 punkti 5 kohaselt arvutatud sotsiaalmaksust, siis lõike 53 kohast jagamistehet ei tehta ja tulumaks arvutatakse ettevõtlustulult, millest on tehtud ettevõtlusega seotud mahaarvamised ning mida on vähendatud sotsiaalmaksuseaduse § 2 lõike 1 punkti 5 kohaselt arvutatud sotsiaalmaksu võrra.”;
3) paragrahvi 14 lõiked 53–55 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(53) Füüsilisest isikust ettevõtja maksustamisperioodi ettevõtlustulust tehakse ettevõtlusega seotud mahaarvamised ning saadud summa jagatakse enne maksumääraga korrutamist 1,32-ga, kui ettevõtlustulu maksustamisel kohaldatakse sotsiaalmaksuseadust.
(54) Kui lõike 53 kohaselt arvutatud summa ja arvu 0,32 korrutis on väiksem sotsiaalmaksuseaduse § 2 lõigete 5, 6 ja 8 kohaselt arvutatud sotsiaalmaksust, siis lõike 53 kohast jagamistehet ei tehta ja tulumaks arvutatakse ettevõtlustulult, millest on tehtud ettevõtlusega seotud mahaarvamised ning mida on vähendatud sotsiaalmaksuseaduse § 2 lõigete 5, 6 ja 8 kohaselt arvutatud sotsiaalmaksu võrra. Kui tasutav sotsiaalmaks ületab ettevõtlustulu, millest on tehtud ettevõtlusega seotud mahaarvamised, ei kanta seda käesoleva seaduse § 35 alusel edasi järgmistele maksustamisperioodidele.
(55) Kui lõike 53 kohaselt arvutatud summa ja arvu 0,32 korrutis on suurem sotsiaalmaksuseaduse § 2 lõike 1 punkti 5 kohaselt arvutatud sotsiaalmaksust, siis lõike 53 kohast jagamistehet ei tehta ja tulumaks arvutatakse ettevõtlustulult, millest on tehtud ettevõtlusega seotud mahaarvamised ning mida on vähendatud sotsiaalmaksuseaduse § 2 lõike 1 punkti 5 kohaselt arvutatud sotsiaalmaksu võrra.”;
„(1) Tulumaksuga maksustatakse üür, rent, tasu hoonestusõiguse seadmise ja reaalkoormatise talumise eest ning seadusest või tehingust tuleneva eseme kasutamise piirangu talumise eest saadud muu tasu (edaspidi renditulu). Renditulu hulka ei kuulu võlaõigusseaduse § 292 tähenduses kõrvalkulude ja § 293 tähenduses koormiste kandmine renditulu saaja eest või nende kandmise hüvitamine renditulu saajale ega käesoleva seaduse § 19 lõike 3 punktis 15 nimetatud summa.”;
5) paragrahvi 16 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(3) Tulumaksuga maksustatakse tasu tööstus-, kaubandus- või teadusseadme või tööstusliku, kaubandusliku või teadusalase oskusteabe kasutada andmise või nende kasutamise õiguse võõrandamise eest (edaspidi litsentsitasu).”;
6) paragrahvi 23 tekst muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Residendist füüsilise isiku maksustamisperioodi tulust arvatakse maha maksuvaba tulu:
1) 2040 eurot 2016. aastal;
2) 2160 eurot 2017. aastal;
3) 2280 eurot 2018. aastal;
4) 2460 eurot alates 2019. aastast.”;
7) paragrahvi 231 lõiked 1 ja 2 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Lapse üks residendist vanem, eestkostja või muu last perekonnaseaduse alusel ülalpidav isik, kes peab ülal kahte või enamat alaealist last, võib maksustamisperioodi tulust maha arvata täiendava maksuvaba tulu 1848 eurot iga kuni 17 aasta vanuse lapse kohta alates teisest lapsest.
(2) Täiendavat maksuvaba tulu rakendatakse alates lapse sündimise, eestkostja määramise või ülalpidamiskohustuse tekkimise aastast kuni lapse 17-aastaseks saamise aastani osas, mille võrra lapse maksustatav tulu on väiksem lõikes 1 nimetatud maksuvabast tulust.”;
8) paragrahvis 232 asendatakse tekstiosa „2640 eurot” tekstiosaga „2700 eurot”;
„(2) Koolituskuludeks on riigi või kohaliku omavalitsuse üksuse haridusasutuses, avalik-õiguslikus ülikoolis, sellises erakoolis, millel on asjaomase õppekava kohta tegevusluba, registreering Eesti Hariduse Infosüsteemis või õigus kõrgharidustaseme õpet läbi viia, ning eelloetletutega samaväärses välismaa õppeasutuses õppimise või nende õppeasutuste korraldatavatel tasulistel kursustel õppimise eest tasutud dokumentaalselt tõendatud kulud. Tulust ei arvata maha koolituskulu, mille isik on teinud § 19 lõike 5 või 6 alusel tulumaksuga mittemaksustatava sihtotstarbelise stipendiumi arvel.”;
10) paragrahvi 26 täiendatakse lõikega 21 järgmises sõnastuses:
„(21) Õppija täienduskoolituses osalemise kulu käsitatakse koolituskuluna juhul, kui koolituse läbiviijal on täienduskoolituse läbiviimiseks olemas tegevusluba või ta on selleks esitanud majandustegevusteate ning kui õppija osales eelnimetatud koolituse läbiviija täienduskoolituses, mille õppekava eesmärk on tasemeõppe õppekavas sisalduva või kutsestandardis kirjeldatud kutse-, ameti- või erialase kompetentsi saavutamine või keeleõpe. Koolituskuluna ei käsitata AM-kategooria, A-kategooria, A1-alamkategooria, A2-alamkategooria, B-kategooria ega B1-alamkategooria mootorsõiduki juhi koolitusel osalemise eest tasutud kulusid. Huvikoolis õppimise eest tasutud kulu käsitatakse koolituskuluna juhul, kui huvikoolis õppija on koolituskulu tasumise kalendriaasta 1. jaanuaril alla 18 aasta vanune.”;
11) paragrahvi 27 lõige 3 tunnistatakse kehtetuks;
12) paragrahvi 282 lõikes 1 asendatakse tekstiosa „1920 eurot” tekstiosaga „1200 eurot”;
13) paragrahvi 29 lõike 6 punkt 1 tunnistatakse kehtetuks;
14) paragrahvi 29 lõike 6 punkt 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„2) renditulu saadakse esemelt, mis on kantud või tuleb kanda Eesti registrisse, või”;
15) paragrahvi 31 lõike 1 punkt 7 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„7) paragrahvi 13 lõike 3 punktides 1–14 nimetatud kulude hüvitisi ja välislähetuse päevaraha samades punktides nimetatud tingimustel ja piirmäärades;”;
16) paragrahvi 313 tekst muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Tulumaksuga maksustatakse lepingulise investeerimisfondi renditulu Eestis asutatud hooneühistu liikmesusest, Eestis asuvast korteriomandist, Eestis asuvast kinnisasjast või sellega seotud piiratud asjaõigusest.”;
17) paragrahvi 34 punkt 12 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„12) Eestis või välisriigis tasutud sotsiaalkindlustuse maksusid ega makseid, mille tasumise eesmärk oli isikule pensioni-, ravi-, emadus-, töötus-, tööõnnetus- või kutsehaiguskindlustuse tagamine, kui ettevõtlustulu maksustamisel kohaldatakse sotsiaalmaksuseadust.”;
18) seaduse 7. peatükki täiendatakse §-ga 391 järgmises sõnastuses:
„391. Üüri arvestamine
Võlaõigusseaduse tähenduses eluruumi üürilepingu alusel saadud üürist (§ 16 lõige 1) arvatakse tuludeklaratsioonis üürimisega seotud kulude katteks maha 20%.”;
19) paragrahvi 41 punktid 7 ja 71 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
„7) mitteresidendile või residendist füüsilisele isikule makstavalt renditulult (§ 16 lõige 1, § 29 lõike 6 punkt 2) ning residendist füüsilisele isikule makstavalt litsentsitasult (§ 16 lõiked 2 ja 3);
71) lepingulisele investeerimisfondile makstavalt renditulult (§ 313);”;
20) paragrahvi 44 täiendatakse lõikega 14 järgmises sõnastuses:
„(14) Residendist füüsiline isik, kes on Eestis asutatud hooneühistu liige või kellele kuulub Eestis asuv korteriomand, kinnisasi või Eestis asuva kinnisasjaga seotud hoonestusõigus või korterihoonestusõigus, kinnitab tuludeklaratsioonis maksustamisperioodil renditulu (§ 16 lõige 1) saamist või mittesaamist.”;
21) paragrahvi 48 lõike 4 punkt 4 tunnistatakse kehtetuks;
22) paragrahvi 61 lõiget 441 täiendatakse pärast tekstiosa „dokumentaalselt tõendatud kulud” tekstiosaga „, kui õppija osales eelnimetatud täienduskoolituse läbiviija täienduskoolituses, mille õppekava eesmärk on tasemeõppe õppekavas sisalduva või kutsestandardis kirjeldatud kutse-, ameti- või erialase kompetentsi saavutamine või keeleõpe.”.§ 3. Alkoholi-, tubaka-, kütuse- ja elektriaktsiisi seaduse muutmineAlkoholi-, tubaka-, kütuse- ja elektriaktsiisi seaduses tehakse järgmised muudatused:1) paragrahvi 25 lõigetes 2, 21, 22 ja 3 ning § 37 lõikes 1 asendatakse tekstiosa „15. päeval” tekstiosaga „20. päeval”;
2) paragrahvi 46 lõike 1 esimene lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Õlle aktsiisimäär on 8,30 eurot õlle etanoolisisalduse ühe mahuprotsendi kohta hektoliitris.”;
3) paragrahvi 46 lõike 1 esimene lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Õlle aktsiisimäär on 9,13 eurot õlle etanoolisisalduse ühe mahuprotsendi kohta hektoliitris.”;
4) paragrahvi 46 lõike 1 esimene lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Õlle aktsiisimäär on 10,04 eurot õlle etanoolisisalduse ühe mahuprotsendi kohta hektoliitris.”;
„Õlle aktsiisimäär on 11,04 eurot õlle etanoolisisalduse ühe mahuprotsendi kohta hektoliitris.”;
„Õlle aktsiisimäär on 12,14 eurot õlle etanoolisisalduse ühe mahuprotsendi kohta hektoliitris.”;
7) paragrahvi 46 lõiked 2–6 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(2) Kääritatud joogi ja veini, mille etanoolisisaldus on kuni kuus (kaasa arvatud) mahuprotsenti, aktsiisimäär on 48,55 eurot kääritatud joogi või veini hektoliitri kohta.
(3) Kääritatud joogi, mille etanoolisisaldus on üle kuue mahuprotsendi, aktsiisimäär on 111,98 eurot kääritatud joogi hektoliitri kohta.
(4) Veini, mille etanoolisisaldus on üle kuue mahuprotsendi, aktsiisimäär on 111,98 eurot veini hektoliitri kohta.
(5) Vahetoote aktsiisimäär on 239,12 eurot vahetoote hektoliitri kohta.
(6) Muu alkoholi aktsiisimäär on 21,72 eurot muu alkoholi etanoolisisalduse ühe mahuprotsendi kohta hektoliitris.”;
8) paragrahvi 46 lõiked 2–6 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(2) Kääritatud joogi ja veini, mille etanoolisisaldus on kuni kuus (kaasa arvatud) mahuprotsenti, aktsiisimäär on 53,41 eurot kääritatud joogi või veini hektoliitri kohta.
(3) Kääritatud joogi, mille etanoolisisaldus on üle kuue mahuprotsendi, aktsiisimäär on 123,18 eurot kääritatud joogi hektoliitri kohta.
(4) Veini, mille etanoolisisaldus on üle kuue mahuprotsendi, aktsiisimäär on 123,18 eurot veini hektoliitri kohta.
(5) Vahetoote aktsiisimäär on 263,03 eurot vahetoote hektoliitri kohta.
(6) Muu alkoholi aktsiisimäär on 23,89 eurot muu alkoholi etanoolisisalduse ühe mahuprotsendi kohta hektoliitris.”;
9) paragrahvi 46 lõiked 2–6 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(2) Kääritatud joogi ja veini, mille etanoolisisaldus on kuni kuus (kaasa arvatud) mahuprotsenti, aktsiisimäär on 58,75 eurot kääritatud joogi või veini hektoliitri kohta.
(3) Kääritatud joogi, mille etanoolisisaldus on üle kuue mahuprotsendi, aktsiisimäär on 135,50 eurot kääritatud joogi hektoliitri kohta.
(4) Veini, mille etanoolisisaldus on üle kuue mahuprotsendi, aktsiisimäär on 135,50 eurot veini hektoliitri kohta.
„(2) Kääritatud joogi ja veini, mille etanoolisisaldus on kuni kuus (kaasa arvatud) mahuprotsenti, aktsiisimäär on 64,63 eurot kääritatud joogi või veini hektoliitri kohta.
(3) Kääritatud joogi, mille etanoolisisaldus on üle kuue mahuprotsendi, aktsiisimäär on 162,60 eurot kääritatud joogi hektoliitri kohta.
(4) Veini, mille etanoolisisaldus on üle kuue mahuprotsendi, aktsiisimäär on 162,60 eurot veini hektoliitri kohta.
„(2) Kääritatud joogi ja veini, mille etanoolisisaldus on kuni kuus (kaasa arvatud) mahuprotsenti, aktsiisimäär on 71,09 eurot kääritatud joogi või veini hektoliitri kohta.
(3) Kääritatud joogi, mille etanoolisisaldus on üle kuue mahuprotsendi, aktsiisimäär on 195,12 eurot kääritatud joogi hektoliitri kohta.
(4) Veini, mille etanoolisisaldus on üle kuue mahuprotsendi, aktsiisimäär on 195,12 eurot veini hektoliitri kohta.
(6) Muu alkoholi aktsiisimäär on 31,80 eurot muu alkoholi etanoolisisalduse ühe mahuprotsendi kohta hektoliitris.”;
12) paragrahvi 56 lõike 1 teine lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Fikseeritud määr on 58,00 eurot ja proportsionaalne määr 30 protsenti sigarettide maksimaalsest jaehinnast.”;
13) paragrahvi 56 lõike 1 teine lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Fikseeritud määr on 63,50 eurot ja proportsionaalne määr 30 protsenti sigarettide maksimaalsest jaehinnast.”;
14) paragrahvi 56 lõike 1 teine lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Fikseeritud määr on 69,50 eurot ja proportsionaalne määr 30 protsenti sigarettide maksimaalsest jaehinnast.”;
15) paragrahvi 56 lõike 1 teine lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Fikseeritud määr on 77,50 eurot ja proportsionaalne määr 30 protsenti sigarettide maksimaalsest jaehinnast.”;
16) paragrahvi 56 lõike 1 teine lause muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„Fikseeritud määr on 86,50 eurot ja proportsionaalne määr 30 protsenti sigarettide maksimaalsest jaehinnast.”;
17) paragrahvi 56 lõige 11 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(11) Sigarettidelt makstakse aktsiisi käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud määra alusel, kuid mitte vähem kui 97,20 eurot 1000 sigareti kohta.”;
18) paragrahvi 56 lõige 11 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(11) Sigarettidelt makstakse aktsiisi käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud määra alusel, kuid mitte vähem kui 104,98 eurot 1000 sigareti kohta.”;
19) paragrahvi 56 lõige 11 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(11) Sigarettidelt makstakse aktsiisi käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud määra alusel, kuid mitte vähem kui 113,38 eurot 1000 sigareti kohta.”;
20) paragrahvi 56 lõige 11 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(11) Sigarettidelt makstakse aktsiisi käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud määra alusel, kuid mitte vähem kui 124,72 eurot 1000 sigareti kohta.”;
21) paragrahvi 56 lõige 11 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(11) Sigarettidelt makstakse aktsiisi käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud määra alusel, kuid mitte vähem kui 137,19 eurot 1000 sigareti kohta.”;
22) paragrahvi 56 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(3) Suitsetamistubaka aktsiisimäär on 65,88 eurot ühe kilogrammi suitsetamistubaka kohta.”;
23) paragrahvi 56 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(3) Suitsetamistubaka aktsiisimäär on 71,15 eurot ühe kilogrammi suitsetamistubaka kohta.”;
24) paragrahvi 56 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(3) Suitsetamistubaka aktsiisimäär on 76,84 eurot ühe kilogrammi suitsetamistubaka kohta.”;
25) paragrahvi 56 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(3) Suitsetamistubaka aktsiisimäär on 82,99 eurot ühe kilogrammi suitsetamistubaka kohta.”;
26) paragrahvi 56 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(3) Suitsetamistubaka aktsiisimäär on 89,63 eurot ühe kilogrammi suitsetamistubaka kohta.”;
27) paragrahvi 57 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Vähemalt 18 aasta vanusel reisijal on lubatud kalendrikuu jooksul esmakordsel ja teistkordsel liiduvälisest riigist Eestisse saabumisel mitteärilisel eesmärgil tuua koos temaga liikuvas pagasis aktsiisivabalt kuni:
3) 50 sigarit või
4) 50 grammi suitsetamistubakat.”;
28) paragrahvi 66 lõiked 1–3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Pliivaba bensiini aktsiisimäär on 465 eurot 1000 liitri pliivaba bensiini kohta.
(2) Pliibensiini aktsiisimäär on 465 eurot 1000 liitri pliibensiini kohta.
(3) Lennukibensiini aktsiisimäär on 465 eurot 1000 liitri lennukibensiini kohta.”;
29) paragrahvi 66 lõiked 1–3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Pliivaba bensiini aktsiisimäär on 512 eurot 1000 liitri pliivaba bensiini kohta.
(2) Pliibensiini aktsiisimäär on 512 eurot 1000 liitri pliibensiini kohta.
(3) Lennukibensiini aktsiisimäär on 512 eurot 1000 liitri lennukibensiini kohta.”;
30) paragrahvi 66 lõiked 1–3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Pliivaba bensiini aktsiisimäär on 563 eurot 1000 liitri pliivaba bensiini kohta.
(3) Lennukibensiini aktsiisimäär on 563 eurot 1000 liitri lennukibensiini kohta.”;
31) paragrahvi 66 lõiked 6–9 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(6) Diislikütuse aktsiisimäär on 448 eurot 1000 liitri diislikütuse kohta.
(7) Eriotstarbelise diislikütuse aktsiisimäär on 121 eurot 1000 liitri eriotstarbelise diislikütuse kohta.
(71) Kerge kütteõli aktsiisimäär on 448 eurot 1000 liitri kerge kütteõli kohta.
(8) Raske kütteõli aktsiisimäär on 58 eurot 1000 kilogrammi raske kütteõli kohta.
(9) Põlevkivikütteõli aktsiisimäär on 57 eurot 1000 kilogrammi põlevkivikütteõli kohta.”;
32) paragrahvi 66 lõiked 6–71 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(6) Diislikütuse aktsiisimäär on 493 eurot 1000 liitri diislikütuse kohta.
(7) Eriotstarbelise diislikütuse aktsiisimäär on 133 eurot 1000 liitri eriotstarbelise diislikütuse kohta.
(71) Kerge kütteõli aktsiisimäär on 493 eurot 1000 liitri kerge kütteõli kohta.”;
33) paragrahvi 66 lõiked 6–71 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(6) Diislikütuse aktsiisimäär on 542 eurot 1000 liitri diislikütuse kohta.
(7) Eriotstarbelise diislikütuse aktsiisimäär on 146 eurot 1000 liitri eriotstarbelise diislikütuse kohta.
(71) Kerge kütteõli aktsiisimäär on 542 eurot 1000 liitri kerge kütteõli kohta.”;
34) paragrahvi 66 lõiked 11 ja 111 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
„(11) Kivisöe, pruunsöe ja koksi aktsiisimäär on 0,93 eurot kivisöe, pruunsöe või koksi ülemise kütteväärtuse gigadžauli kohta.
(111) Põlevkivi aktsiisimäär on 0,93 eurot põlevkivi ülemise kütteväärtuse gigadžauli kohta.”;
35) paragrahvi 66 lõige 13 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(13) Käesoleva seaduse § 20 punktis 1 nimetatud kütuse või kütuse, mille KNi esimesed kuus numbrit või kaheksa numbrit on 2707 10, 2707 20, 2707 30, 2707 50, 2710 11 11–2710 11 25, 2710 11 90, 2902 20 00, 2902 30 00, 2902 41 00, 2902 42 00, 2902 43 00 või 2902 44 00, aktsiisimäär on 465 eurot 1000 liitri kütuse kohta.”;
36) paragrahvi 66 lõige 13 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(13) Käesoleva seaduse § 20 punktis 1 nimetatud kütuse või kütuse, mille KNi esimesed kuus numbrit või kaheksa numbrit on 2707 10, 2707 20, 2707 30, 2707 50, 2710 11 11–2710 11 25, 2710 11 90, 2902 20 00, 2902 30 00, 2902 41 00, 2902 42 00, 2902 43 00 või 2902 44 00, aktsiisimäär on 512 eurot 1000 liitri kütuse kohta.”;
37) paragrahvi 66 lõige 13 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(13) Käesoleva seaduse § 20 punktis 1 nimetatud kütuse või kütuse, mille KNi esimesed kuus numbrit või kaheksa numbrit on 2707 10, 2707 20, 2707 30, 2707 50, 2710 11 11–2710 11 25, 2710 11 90, 2902 20 00, 2902 30 00, 2902 41 00, 2902 42 00, 2902 43 00 või 2902 44 00, aktsiisimäär on 563 eurot 1000 liitri kütuse kohta.”;
38) paragrahvi 66 lõiked 16 ja 17 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
„(16) Kütuse, mille KNi kaheksa numbrit on 2710 19 31 või 2710 19 35, aktsiisimäär on 448 eurot 1000 liitri kütuse kohta.
(17) Kütuse, mille KNi kaheksa numbrit on 2710 19 51 või 2710 19 55, aktsiisimäär on 58 eurot 1000 kilogrammi kohta.”;
39) paragrahvi 66 lõige 16 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(16) Kütuse, mille KNi kaheksa numbrit on 2710 19 31 või 2710 19 35, aktsiisimäär on 493 eurot 1000 liitri kütuse kohta.”;
40) paragrahvi 66 lõige 16 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(16) Kütuse, mille KNi kaheksa numbrit on 2710 19 31 või 2710 19 35, aktsiisimäär on 542 eurot 1000 liitri kütuse kohta.”;
41) seadust täiendatakse §-ga 8512 järgmises sõnastuses:
„§ 8512. Aktsiisimäära muutmise analüüs
Vabariigi Valitsus esitab Riigikogule hiljemalt 2018. aasta 1. märtsil analüüsi ja vajaduse korral ettepaneku aktsiisimäära muutmiseks, kui käesolevas seaduses sätestatud või käesoleva seaduse 2015. aasta juunis vastu võetud muudatustega võivad kaasneda ootustele mittevastavad negatiivse mõjuga asjaolud, muu hulgas rahva tervisele, tarbimisele, ettevõtlusele või aktsiisi laekumisele.”.§ 4. Alkoholi-, tubaka-, kütuse- ja elektriaktsiisi seaduse muutmise seaduse muutmineAlkoholi-, tubaka-, kütuse- ja elektriaktsiisi seaduse muutmise seaduse (RT I, 20.12.2012, 1) § 1 punktid 5 ja 9 ning § 2 lõige 4 tunnistatakse kehtetuks.§ 5. Alkoholi-, tubaka-, kütuse- ja elektriaktsiisi seaduse, alkoholi-, tubaka-, kütuse- ja elektriaktsiisi seaduse muutmise seaduse ning vedelkütuse erimärgistamise seaduse muutmise seaduse muutmineAlkoholi-, tubaka-, kütuse- ja elektriaktsiisi seaduse, alkoholi-, tubaka-, kütuse- ja elektriaktsiisi seaduse muutmise seaduse ning vedelkütuse erimärgistamise seaduse muutmise seaduses (RT I, 12.07.2014, 2) tehakse järgmised muudatused:1) paragrahvi 1 punktid 12–24, § 2 punktid 2 ja 4 ning § 4 lõige 5 tunnistatakse kehtetuks;
2) paragrahvi 4 lõikes 3 asendatakse tekstiosa „punktid 16, 19, 22 ja 28 ning § 2 punktid 2 ja 4 jõustuvad” tekstiosaga „punkt 28 jõustub”;
3) paragrahvi 4 lõikes 4 asendatakse tekstiosa „punktid 12, 14, 17, 20, 23 ja 29 jõustuvad” tekstiosaga „punkt 29 jõustub”.§ 6. Eesti Haigekassa seaduse muutmineEesti Haigekassa seaduse § 35 punkt 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:„1) riigieelarves ravikindlustuseks ettenähtud vahenditest ja ravikindlustuseks ettenähtud sotsiaalmaksu ülelaekumistest, sealhulgas sotsiaalmaksuseaduses sätestatud ulatuses ja korras täiendavalt riikliku ravikindlustuse vahenditesse kantud summadest;”.§ 7. Käibemaksuseaduse muutmineKäibemaksuseaduses tehakse järgmised muudatused:1) paragrahvi 15 lõike 2 punkt 4 tunnistatakse kehtetuks;
2) paragrahvi 15 täiendatakse lõikega 21 järgmises sõnastuses:
„(21) Käibemaksumäär on 14 protsenti majutuse või koos hommikusöögiga majutuse maksustatavast väärtusest, välja arvatud selle teenusega kaasnev kaup või teenus.”.§ 8. Tervishoiuteenuste korraldamise seaduse muutmineTervishoiuteenuste korraldamise seaduse § 52 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:„(3) Riigieelarves ravikindlustuseks ettenähtud vahenditest, sealhulgas riikliku ravikindlustuse vahenditesse sotsiaalmaksuseaduses sätestatud ulatuses ja korras täiendavalt kantud summadest, rahastatakse tervishoidu ravikindlustuse seaduses sätestatud korras.”.§ 9. Seaduse jõustumine (1) Käesolev seadus jõustub 2016. aasta 1. jaanuaril. (2) Käesoleva seaduse § 3 punktid 2 ja 7 jõustuvad 2016. aasta 1. veebruaril. (3) Käesoleva seaduse § 3 punktid 12, 17 ja 22 jõustuvad 2016. aasta 1. juunil. (4) Käesoleva seaduse § 1 punktid 1, 3, 5, 7, 9 ja 11, § 2 punktid 2 ja 17, § 3 punktid 3, 8, 13, 18, 23, 29, 32, 36 ja 39, § 6, § 7 ning § 8 jõustuvad 2017. aasta 1. jaanuaril. (5) Käesoleva seaduse § 1 punktid 2, 4, 6, 8 ja 10, § 2 punkt 3 ning § 3 punktid 4, 9, 14, 19, 24, 30, 33, 37 ja 40 jõustuvad 2018. aasta 1. jaanuaril. (6) Käesoleva seaduse § 3 punktid 5, 10, 15, 20 ja 25 jõustuvad 2019. aasta 1. jaanuaril. (7) Käesoleva seaduse § 3 punktid 6, 11, 16, 21 ja 26 jõustuvad 2020. aasta 1. jaanuaril.Eiki NestorRiigikogu esimees


§ 4 Avalikult kasutatav tee ja eratee
§ 9 Maantee klass
§ 17 Tee planeerimine, ehitamine ja remontimine
§ 19 Teeprojekt
§ 20 Ehitusjärelevalve
§ 20 Teehoiutöö ehitusjärelevalve
§ 30 Teehoiutöö tehnoloogia
§ 39 Seaduse täitmise järelevalve
(1) Tee on maantee, tänav, jalgtee ja jalgrattatee või muu sõidukite või jalakäijate liiklemiseks kasutatav rajatis, mis võib olla riigi või kohaliku omavalitsuse või muu juriidilise isiku või füüsilise isiku omandis.
- sõidutee ning sellega külgnevale alale sissesõidu ja sealt väljasõidu tee ning kõnnitee;
- parkla ja puhkekoht;
- tunnel, sild, truup ja viadukt;
- teekattega samal tasandil paiknevad trammirööpad;
- liikurmasinarada;
- liikleja kontrollimiseks ja maksustamiseks mõeldud ala;
- ühissõiduki peatuseks ettenähtud ala ja ootekoda;
- piirikontrolli- ja tollikontrollirajatis;
- teepeenar, haljasala ning eraldus- või haljasriba;
- tee äärde liikluskahjustuste kaitseks rajatud kaitseehitis ja müratõke ning keskkonnakaitserajatis;
- liikluskorraldusvahend;
- teemärgistus- ja teevalgustusrajatis;
- tee ääres asetsev muu teehoiurajatis.
§ 4. Avalikult kasutatav tee ja eratee
(2) Eratee on rajatis, mida võib kasutada üksnes tee omaniku loal. Käesoleva seaduse § 33 lõikes 8 nimetatud juhtudel võib erateed kasutada omaniku loata.
(3) Jalgtee ja talitee kasutamine ning pääsemine kinnisasjale, millel puudub juurdepääs avalikult kasutatavalt teelt või kinnisasja eraldi seisvalt osalt, on ette nähtud asjaõigusseaduses (RT I 1993, 39, 590; 1995, 26–28, 355; 57, 976; 1996, 45, 848; 1997, 52, 833; 1998, 12, 152; 30, 409; 59, 941).
(4) Tee omaniku nõusolekul ja tingimustel ning Maanteeameti ja eratee omaniku vahel sõlmitud lepingu alusel määrab eratee avalikuks kasutamiseks ning nimetab teehoiu korraldamise eest vastutava isiku teede- ja sideminister riigi huvidest lähtudes. Tee omaniku nõusolekul ja tingimustel ning valla- või linnavalitsuse ja omaniku vahel sõlmitud lepingu alusel määrab eratee avalikuks kasutamiseks ning nimetab teehoiu korraldamise eest vastutava isiku valla- või linnavolikogu kohaliku omavalitsuse huvidest lähtudes. Lepingus nähakse ette eratee kasutamise kord ja tähistus, hüvitis eratee omanikule ning teehoiukulude kandjad.
(1) Maantee on väljaspool linnu, aleveid ja alevikke paiknev rajatis sõidukite ja jalakäijate liiklemiseks.
(2) Riigimaantee on riigi omandis olev rajatis, mis on ette nähtud üldiseks liiklemiseks asulate vahel ja läbi asulate.
(3) Riigimaanteed on:
1) põhimaanteed, mis ühendavad pealinna teiste suurte linnadega, neid omavahel ja tähtsate sadamate, raudteesõlmede ja piiripunktidega;
2) tugimaanteed, mis ühendavad linnu omavahel ning linnu põhimaanteedega;
3) kõrvalmaanteed, mis ühendavad linnu alevite ja alevikega, aleveid ja alevikke omavahel või küladega ning neid kõiki põhi- ja tugimaanteedega;
4) rambid ja ühendusteed, mis on liikluse korraldamiseks ja liiklusvoogude kanaliseerimiseks rajatud eri- ja samatasandiliste maanteede ristumisalale.
(4) Riigimaantee liigi kehtestab ning võtab maantee riigimaanteede nimekirja ja arvab sellest välja teede- ja sideminister.
(5) Kohalik maantee on kohaliku omavalitsuse omandis olev kohaliku liikluse korraldamiseks rajatud tee.
(6) Kohaliku maantee võtab kohalike maanteede nimekirja ja arvab sellest välja valla- või linnavolikogu.
Tänav on linnas, alevis või alevikus paiknev rajatis, mis on ehitatud või kohandatud sõidukite või jalakäijate liiklemiseks.
Jalgtee ja jalgrattatee on rajatis, mis on ehitatud või kohandatud kas ainult jalakäijate, nii jalakäijate kui ka jalgratturite või ainult jalgratturite liiklemiseks.
§ 9. Maantee klass
(1) Maantee klass määratakse, arvestades liiklussagedust, piirkonna arengu vajadusi ja rahvusvahelist liiklust. Riigimaantee klassi määrab teede- ja sideminister ning kohaliku maantee klassi valla- või linnavolikogu.
(2) Maantee klassid on kiirtee, I klassi maantee, II klassi maantee, III klassi maantee, IV klassi maantee ja V klassi maantee. Maanteed jaotatakse klassideks järgmiste tunnuste alusel:
1) kiirtee on sellel lubatud kiirusele vastava kattega maantee mootorsõidukite liiklemiseks, mis ei teeninda vahetult teega piirnevaid alasid. Kiirteel on kaks eri sõidusuundades kulgevat vähemalt kahe sõidurajaga teed, mis on üksteisest eraldatud eraldusribaga või muu rajatisega. Kiirtee ei tohi samal tasandil ristuda teise teega ega raudteega. Kiirteele sõidetakse kiirendusraja kaudu ja kiirteelt muud liiki teele aeglustusraja kaudu. Tee peab vastama kiirtee kohta kehtestatud nõuetele, kui eeldatav keskmine liiklussagedus on vähemalt 8000 autot ööpäevas;
2) I klassi maantee on kattega ning mõlemas liiklussuunas vähemalt kahe sõidurajaga tee, mis ristub raudteega või teise teega enamasti kahel tasandil. Teele sõidetakse kiirendusraja kaudu ja teelt ära aeglustusraja kaudu. Tee peab vastama I klassi maantee kohta kehtestatud nõuetele, kui eeldatav keskmine liiklussagedus on vähemalt 6000 autot ööpäevas;
3) II klassi maantee on kattega tee, mis võib teise teega ristuda ühel tasandil. Tee peab vastama II klassi maantee kohta kehtestatud nõuetele, kui eeldatav keskmine liiklussagedus on vähemalt 3000 autot ööpäevas;
4) III klassi maantee on kattega tee, mis võib teise teega ristuda ühel tasandil. Tee peab vastama III klassi maantee kohta kehtestatud nõuetele, kui eeldatav keskmine liiklussagedus on vähemalt 1000 autot ööpäevas;
5) IV klassi maantee on kattega või kruusatee, mis võib teise teega ristuda ühel tasandil. Tee peab vastama IV klassi maantee kohta kehtestatud nõuetele, kui eeldatav keskmine liiklussagedus on vähemalt 200 autot ööpäevas;
6) V klassi maantee on kattega või kruusatee. Tee peab vastama V klassi maantee kohta kehtestatud nõuetele, kui eeldatav keskmine liiklussagedus on kuni 200 autot ööpäevas.
(3) Tehnilised nõuded maantee klassile kehtestab koos käesoleva seaduse § 19 lõikes 2 nimetatud tee projekteerimise normide ja nõuetega teede- ja sideminister.
(1) Tee seisund peab võimaldama ohutult liigelda ning olema keskkonnakaitsenõuete ja tee klassi kohta kehtestatud tehniliste nõuete kohane.
(2) Talitee, ohutusrajatiste, liiklusmärkide, fooride, piirete, tähispostide ja teemärgistuse kohta käivad ning muud tee seisundi kohta esitatavad nõuded kehtestab teede- ja sideminister.
(3) Tee omanik või käesoleva seaduse § 4 lõikes 4 või § 25 lõikes 6 nimetatud teehoiu korraldamise eest vastutavaks määratud isik on kohustatud hoidma tee käesoleva seadusega ja selle alusel kehtestatud õigusaktidega sätestatud nõuetele vastavas seisundis.
(1) Tee omanik on kohustatud tee registreerima asjaomases registris. Taliteed registrisse ei kanta.
(2) Riigimaantee registreeritakse riiklikus maanteeregistris.
(3) Kohalik maantee, tänav, jalgtee ja jalgrattatee ning eratee registreeritakse kohalikus teeregistris.
(4) Teeregistrite asutamise, pidamise ja likvideerimise ning rahastamise suhtes kohaldatakse andmekogude seadust (RT I 1997, 28, 423; 1998, 36/37, 552; 1999, 10, 155).
(1) Euroopa teedevõrgu registris olev tee peab olema tähistatud E-tähisega, riiklikus maanteeregistris olev tee riigimaantee tähisega ning kohalikus teeregistris olev tee kohaliku tee nime või tähisega. Tänav ja eratee peavad olema tähistatud nimega.
(3) Teetähistussüsteemi ja selle rakendamise korra kehtestab teede- ja sideminister.
(4) Eratee kaitsevööndi laius on mõlemal pool sõiduraja telge ja mitme sõiduraja korral mõlemal pool äärmise sõiduraja telge 10 kuni 50 meetrit.
(5) Tänava kaitsevööndi laius on teemaa piirist kuni 10 meetrit; vööndi laius nähakse ette detailplaneeringus.
Teehoiuna käsitatakse teetöö kavandamist, tee projekteerimist, ehitamist ja remontimist, tee ja teekaitsevööndi hooldamist, teekasutuse korraldamist ning tee haldamisega seotud muud tegevust.
(1) Teehoidu kavandades tuleb järgida keskkonnakaitsenõudeid, piirkonna arengu vajadusi ja eeldatavat liiklussagedust. Lühiajaline teehoiukava koostatakse kolmeks aastaks ja seda tuleb igal aastal uuendada. Pikaajalist teehoiukava koostades lähtutakse õigusaktides sätestatud tähtaegadest.
(2) Teehoiukava peab sisaldama:
1) kavandatavate ehitus- ja remondiobjektide nimekirja;
2) hooldetööde kulude arvestust;
3) teehoiukulude eelarvet ning kulude katteks kavandatud tulude arvestust riigieelarve, kohalike eelarvete, laenude, välisabi ja muude rahastamisallikate lõikes.
(3) Teehoiukava koostab Teede- ja Sideministeerium Maanteeameti ja kohalike omavalitsuste koostatud teehoiukavasid arvestades.
(1) Teehoiukava kinnitab Vabariigi Valitsus. Teehoidu rahastatakse Vabariigi Valitsuse kinnitatud teehoiukava alusel.
(2) Teehoiu rahastamiseks nähakse riigieelarves ette kulud üldsummas mitte vähem, kui on kavandatud laekumisi järgmistest allikatest:
1) kütuseaktsiis käesoleva seaduse §-s 45 sätestatud ulatuses ja korras;
2) mootorsõidukiaktsiis;
3) trahvid teekasutus- ja teekaitsenõuete rikkumise eest.
(3) Raha jaotus riigimaanteede hoiuks ning kohalike maanteede ja tänavate hoiuks määratakse igaks eelarveaastaks riigieelarves.
(4) Käesoleva paragrahvi lõike 3 alusel määratud raha jaotuse riigimaanteede ehitus- ja remondiobjektide, hooldetööde ja muude teehoiuks vajalike kulude lõikes kinnitab teede- ja sideminister teehoiukava alusel. Kohalike teede hoiuks riigieelarvest määratud raha jaotuse maakondade vahel kinnitab teede- ja sideministri ettepanekul teehoiukava alusel Vabariigi Valitsus.
§ 17. Tee planeerimine, ehitamine ja remontimine
(1) Tee rajamiseks ettenähtud maa-ala planeeritakse ja avalikkust informeeritakse planeeringu koostamisest planeerimis- ja ehitusseaduse (RT I 1995, 59, 1006; 1996, 36, 738; 49, 953) kohaselt.
(4) Tee-ehitusmaterjalide ja -toodete loetelu, mille puhul nähakse ette nõuetele vastavuse tõendamine, nendele tee-ehitusmaterjalidele ja -toodetele esitatavad nõuded ning nõuetele vastavuse tõendamise korra toote nõuetele vastavuse tõendamise seaduses (RT I 1999, 92, 825) sätestatu alusel kehtestab teede- ja sideminister.
(4) Tee-ehitusmaterjalidele ja -toodetele kehtestab nõuded teede- ja sideminister.
[Lõige 5 jõustub 1. 01. 2003]
(1) Avalikult kasutatava tee ehitamise korral kohaldatakse ettenähtud sundvõõrandamise suhtes kinnisasja sundvõõrandamise seadust (RT I 1995, 30, 380; 59, 1006).
(2) Asulate vahel ja läbi asulate üldiseks liiklemiseks ettenähtud tee ehitamise korral otsustab kinnisasja sundvõõrandamise Vabariigi Valitsus ning kohalikuks liiklemiseks ettenähtud tee ehitamise korral valla- või linnavolikogu.
§ 19. Teeprojekt
(1) Tee ehitamise aluseks on projekt ja eelarve. Muudeks teehoiutöödeks koostatakse projekt või kulutuste kalkulatsioon. Projekti järgi tehtavad teehoiutööd on ette nähtud käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud tee projekteerimise normide ja nõuetega.
(2) Projekti suhtes esitatavad nõuded, tee projekteerimise normid ja nõuded ning projekti ekspertiisi tegemise korra kehtestab teede- ja sideminister.
(3) Asulate vahel ja läbi asulate üldiseks liiklemiseks ettenähtud tee projekteerimise nõuded annab Maanteeamet. Kohalikuks liiklemiseks ettenähtud tee projekteerimise nõuded annab valla- või linnavalitsus. Projekteerimisnõuded esitatakse tee omanikule.
(4) Teeprojektile tuleb teha ekspertiis. Teeprojekti ekspertiis peab ka selgitama, kuidas teehoiutöö mõjutab keskkonda.
(5) Ekspertiisi võib teha isik, kellel on asjakohane tegevusluba.
(6) Teeprojekti peab kinnitama tee omanik.
[Paragrahvi 20 pealkirja ja lõike 1 sõnastus kuni 31. 12. 2002]
§ 20. Ehitusjärelevalve
(1) Teehoiutöö ehitusjärelevalvet korraldab Maanteeamet.
[Paragrahvi 20 pealkirja ja lõike 1 sõnastus alates 1. 01. 2003]
§ 20. Teehoiutöö ehitusjärelevalve
(1) Teehoiutöö ehitusjärelevalvet (edaspidi ehitusjärelevalve) korraldab Maanteeamet.
(2) Ehitusjärelevalve ülesanne on:
1) kontrollida, kas teeprojekt vastab seadustele ja normidele ning detailplaneeringutele ja projekteerimisnõuetele;
2) kontrollida, kas teehoiutööl täidetakse tee-ehitusloaga kehtestatud nõudeid ja kas töö tegijal on tegevusluba;
3) teha ettekirjutusi teehoiutööde puuduste kõrvaldamiseks;
4) teatada valla- või linnavalitsusele ning maanteeregistrile või kohalikule teeregistrile tee-ehitusloa ja teekasutusloa väljaandmisest;
5) korraldada ehitisega toimunud avarii põhjuste uurimist ja teostada omanikujärelevalvet tee omanikuga sõlmitud järelevalvelepingus ettenähtud volituste piires.
(3) Ehitusjärelevalvet võib teostada tegevusloaga isik. Järelevalveametnikul on järgmised õigused:
1) saada projekti kontrollimiseks vajalikke andmeid, töö kontrollimiseks pääseda takistamatult teele, teha ehitusettevõtjale ettekirjutusi, kui ehitis ei ole projektikohane ega vasta ehitusnormidele või on muutunud avarii- või keskkonnaohtlikuks, ja määrata tähtaeg puuduste kõrvaldamiseks;
2) nõuda tee-ehitusloa väljaandjalt loa peatamist või kehtetuks tunnistamist, kui on rikutud ehitusloaga kehtestatud nõudeid;
3) nõuda ettevõtjalt teeprojektis või töövõtulepingus määratud kvaliteedinõuetele mittevastavate tööde ümbertegemist.
(4) Järelevalvekulud kannab tee omanik.
(5) Ehitusjärelevalve korra, tee-ehitusloa ja teekasutusloa andmise ning teehoiutööde dokumenteerimise nõuded kehtestab teede- ja sideminister.
(1) Tee-ehitusloa alusel tehtavad teehoiutööd on ette nähtud käesoleva seaduse § 19 lõikes 2 nimetatud tee projekteerimise normide ja nõuetega.
(2) Asulate vahel ja läbi asulate üldiseks liiklemiseks ettenähtud tee tee-ehitusloa annab Maanteeamet ning kohalikuks liiklemiseks ettenähtud tee tee-ehitusloa valla- või linnavalitsus. Tee-ehitusluba antakse tee omanikule.
(2) Väljaspool linna piire paikneva riigimaantee tee-ehitusloa annab Maanteeamet. Teiste avalikult kasutatavate teede ja linna piirides paikneva riigimaantee osas annab tee-ehitusloa valla- või linnavalitsus. Tee-ehitusluba antakse tee omanikule.
(3) Võõrale maale tee rajamise tee-ehitusluba antakse pärast servituudi kandmist kinnistusraamatusse.
(4) Teehoiutööks antakse tee-ehitusluba, kui teeprojekt vastab projekteerimisnõuetele ning ehitusnormidele ja teistele õigusaktidele.
(5) Tee-ehitusloaga määratakse teehoiutöö tähtaeg, järelevalveametnik ja töö alustamisest teatamise kohustus.
(6) Tee-ehitusluba antakse kuu aja jooksul pärast loataotluse saamist. Loa väljaandjal on õigus tunnistada luba kehtetuks, kui:
2) tööd jätkata on ohtlik;
3) rikutakse teehoiutöid reguleerivaid õigusakte;
4) ei järgita teeprojekti või
(7) Tasulise tee ehitamiseks tee-ehitusluba andes tuleb arvestada, et liiklejal peab olema võimalik sihtpunkti sõita mööda tasuta teed, välja arvatud mandrit saarega ühendava silla ületamine ja tunneli läbimine. Tasuta tee kasutamine ei tohi põhjustada liiklejale liigseid kulutusi ja võtta liigselt aega.
(8) Tee-ehitusluba ei anta, kui:
1) teeprojekt ei ole detailplaneeringu ja projekteerimisnõuete kohane;
2) teeprojekti ei ole koostanud või kontrollinud asjakohase tegevusloaga isik;
3) projekteeritud ehitis kahjustab asjaõigusseaduse §-des 143-154 sätestatud naabrusõigusi ja kui naabriga ei ole saavutatud kokkulepet;
4) teeprojekt ei vasta tee projekteerimise normidele ja nõuetele ning teistele õigusaktidele.
(1) Tee võib likvideerida, kui seda pärast uue tee ehitamist või mõnel muul põhjusel enam ei vajata. Tee likvideerimise loa annab valla- või linnavalitsus.
Teeprojekti ja muud olulised dokumendid peab säilitama tee omanik. Teekasutusloa saamisest arvates kümne aasta pärast antakse teedokumendid arhiivi, kus neid säilitatakse arhiiviseaduses (RT I 1998, 36/37, 552; 1999, 16, 271) sätestatud korras.
(1) Teehoidu korraldab tee omanik Euroopa lepingu (RT II 1995, 22-27, 120), riigihangete seaduse (RT I 2000, 84, 534; 2001, 34, 189) ja käesoleva seaduse ning nende alusel antud õigusaktide kohaselt.
(2) Maanteeamet korraldab riigi omandis olevatel teedel teehoidu ja on kohustatud looma tingimused ohutuks liiklemiseks nendel teedel.
(3) Valla- või linnavalitsus korraldab kohaliku omavalitsuse omandis olevatel teedel teehoidu ja on kohustatud looma tingimused ohutuks liiklemiseks nendel teedel.
(6) Teehoiutööde ajal tagab liiklusohutuse teehoiutöö tegija. Teehoiu korraldamise eest vastutava isiku määravad tee omanik ja teehoiutööde tegija lepinguga.
(1) Avalikult kasutatavate teede ehitamiseks, remontimiseks ja hooldamiseks, nimetatud teehoiutööde ehitusjärelevalveks, teede projekteerimiseks ning projekti ekspertiisi tegemiseks on nõutav tegevusluba. Tegevusluba antakse füüsilisele või juriidilisele isikule, kes on täitnud nõuded vastava teehoiutöö tegemiseks.
1) teede projekteerimine, välja arvatud tunnelid, sillad ja viaduktid (edaspidi sillad);
2) sildade projekteerimine;
3) teeprojektide ekspertiis, välja arvatud sillaprojektid;
4) sillaprojektide ekspertiis;
5) teede ehitamine, remontimine ja hooldamine, välja arvatud sildade ehitamine ja remontimine;
6) sildade ehitamine ja remontimine;
(3) Juriidiline isik võib taotleda tegevusluba kõikide käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud teehoiutööde tegemiseks. Füüsiline isik võib taotleda tegevusluba teede projekteerimiseks, sildade projekteerimiseks, teeprojektide ekspertiisiks ja sillaprojektide ekspertiisiks ning teehoiutööde ehitusjärelevalveks.
(4) Tegevusluba ei ole nõutav järgmisteks teehoiutöödeks: lumetõrje- ja lumekoristustööd, libedusetõrje kõnni- ja jalgrattateedel, teemaa ja teekraavide hooldetööd, ühissõiduki ootekodade ja tee teenindusrajatiste hooldamine ning teede puhastus- ja korrastustööd.
(1) Teede projekteerimiseks, sildade projekteerimiseks, teeprojektide ekspertiisiks ja sillaprojektide ekspertiisiks ning teehoiutööde ehitusjärelevalveks tegevusluba taotleva juriidilise isiku teenistuses peab igal tegevusluba nõudval tegevusalal olema vähemalt üks põhikohaga töötav teehoiutöö kvaliteedi eest vastutav töötaja (edaspidi vastutav töötaja), kellel on vastav füüsilise isiku tegevusluba.
(2) Teede ehitamiseks, remontimiseks ja hooldamiseks ning sildade ehitamiseks ja remontimiseks tegevusluba taotleva juriidilise isiku teenistuses peab igal tegevusluba nõudval tegevusalal olema vähemalt üks vastutav töötaja, kes vastab käesoleva paragrahvi lõigetes 3 ja 4 sätestatud nõuetele.
(3) Tegevusluba taotleval füüsilisel isikul ja juriidilise isiku teenistuses oleval vastutaval töötajal peab olema vastav akadeemiline või rakenduslik erialane kõrgharidus ning erialane töökogemus.
1) teede või sildade projekteerimisel ning tee- või sillaprojektide ekspertiisi tegemisel vähemalt kolmeaastast töötamist vastavalt teede või sildade projekteerijana või vastava teehoiutöö juhina;
2) teede ehitamisel, remontimisel ja hooldamisel ning sildade ehitamisel ja remontimisel vähemalt kolmeaastast töötamist vastava teehoiutöö juhina;
3) teehoiutööde ehitusjärelevalve teostamisel vähemalt kolmeaastast töötamist teede või sildade projekteerijana, teehoiutööde ehitusjärelevalve insenerina või teehoiutöö juhina.
(5) Teehoiutööde ehitusjärelevalve tegevusluba taotlev füüsiline isik peab lisaks käesolevas paragrahvis sätestatud nõuetele olema läbinud teede- ja sideministri tunnustatud asutuses teehoiutööde ehitusjärelevalve koolituskursuse ja sooritanud kursuse kirjaliku lõpueksami. Koolituskursuse peab tegevusloa omanik läbima iga kolme aasta tagant.
(6) Teede- ja sideminister kinnitab koolituskursuse õppekava.
3) põhikohaga töötavate vastutavate töötajate nimekiri, kuhu on märgitud nende erialased oskused ja erialased töökogemused;
(5) Teehoiutööde tegevusloa taotluse menetlemise korra, tegevusloa vormi ning taotluste vorminõuded kehtestab teede- ja sideminister.
(1) Kui tegevusloa taotleja või omanik ei ole nõus Maanteeameti otsusega tegevusloa väljaandmisest keeldumise, tegevusloa peatamise või kehtetuks tunnistamise kohta, võib ta esitada kirjaliku vaide teede- ja sideministrile.
(2) Teede- ja sideminister vaatab vaide läbi ja teeb vaideotsuse vaide esitajale teatavaks posti teel või elektrooniliselt seitsme päeva jooksul pärast otsuse vastuvõtmist.
(1) Tasulise tee võib rajada üksnes uusehitisena. Tasulise tee hoiu kulud kannab ja tee kasutamise tasu kehtestab tee omanik.
(2) Tee-ehitusloa andja võib tasulise tee omanikule kehtestada tee-ehitus- ja teekasutusnõuded, tee tasulisena kasutamise tähtaja ning teevaidluste lahendamise korra.
(2) Raudteeületuskohal teeb ristumiskoha hoiutöid ja on kohustatud looma tingimused ohutuks liiklemiseks tee omanik ja raudtee omanik vastavalt neile kuuluva kinnisasja ulatuses.
(2) Avalikult kasutatava tee seisundist või teehoiutöödest tingitud ajutiseks ümbersõiduks sõlmib tee omanik lepingu kinnistu omanikuga, kelle maal ümbersõiduks kasutatav tee asub. Lepingut ei pea sõlmima avarii ja loodusõnnetuse korral.
(3) Avalikult kasutatava tee omanikul on õigus anda teemaad maakasutust reguleerivate õigusaktide kohaselt kasutada teisele isikule ilma hoonestusõiguseta tingimusel, etseeei raskenda teehoidu ega halvenda liiklusolusid.
(4) Teealuses maapõue osas tehtavate kaevandamistööde suhtes, välja arvatud allmaaehitiste rajamine, ei kohaldata maapõueseadust (RT I 1994, 86/87, 1488; 1995, 75, 1321; 1996, 49, 953; 1997, 52, 833; 86, 1461; 93, 1562; 1998, 64/65, 1005; 1999, 10, 155).
§ 30. Teehoiutöö tehnoloogia
(1) Tee ehitamise ja remontimise ning muude teehoiutööde tehnoloogia peab vastama liiklusohutus- ja keskkonnakaitse- ning tee seisundi suhtes esitatavatele nõuetele.
(2) Teehoiutööde tehnoloogianõuded kehtestab teede- ja sideminister.
(3) Tee ja tee kaitsevööndi kasutamise ning kaitsmise nõuded kehtestab teede- ja sideminister.
(1) Liiklust korraldatakse liiklusseaduse (RT I 2001, 3, 6) ja selle alusel antud õigusaktide kohaselt.
(4) Nii koormaga kui ka koormata liikleva sõiduki suurimad lubatud mõõtmed ning massi ja teljekoormused kehtestab teede- ja sideminister.
(1) Liiklusväline teabevahend on reklaamiseaduses (RT I 1997, 52, 835) nimetatud kuulutus, teadaanne või märgis, mis ei ole ettenähtudliikluse korraldamiseks või mis ei ole liikluskorraldusvahendi kohta kehtestatud nõuete kohane.
(2) Liiklusvälise teabevahendi paigaldamise loa annab maa omanik tee omaniku kirjalikul nõusolekul ja tema seatud tingimustel. Teele ja tee kaitsevööndi alale võib paigaldada liiklusvälise teabevahendi, mis:
4) ei piira nähtavust ristmikul.Nimetatud nõuete eiramisega tekitatud kahju peab liiklejale hüvitama teabevahendi paigaldaja.
(3) Kiirteele ning rahvusvahelisele maanteele ja nende kaitsevööndi alale võib liiklusvälise teabevahendi paigaldada ainult rööpselt tee teljega. Ajutise liiklusvälise teabevahendi võib lühiajalise ürituse või sündmuse ajaks paigaldada käesoleva paragrahvi lõikes 4 nimetatud tingimustel.
(4) Maanteele ja maantee kaitsevööndi alale võib liiklusvälise teabevahendi paigaldada käesoleva paragrahvi lõikes 2 sätestatud tingimusel, kui teabevahendi sõiduteepoolse serva kaugus sõidutee äärest on vähemalt 12 meetrit. Väljapoole tee kaitsevööndit võib liiklusvälise teabevahendi paigaldada maa omaniku loal.
(5) Teele või tee kaitsevööndisse tee omaniku nõusolekuta paigaldatud liiklusvälise teabevahendi peab paigaldaja tee omaniku nõudel viivitamata kõrvaldama. Nõude täitmata jätmise korral on tee omanikul õigus teabevahend kõrvaldada. Teabevahendi kõrvaldamise kulud kannab teabevahendi paigaldaja.
(2) Avalikult kasutataval teel on erakorraline vedu ja sõit lubatud eriloaga ja eritasu eest ning üksnes loal märgitud marsruudil ja tingimustel. Tee omanikule erakorralise veo või sõiduga tekitatud kulutuste hüvitamise ja eritasu määrad ning erilubade väljaandmise korra kehtestab teede- ja sideminister.
1) ehitada nähtavust piiravaid hooneid või rajatisi ning rajada istandikku;
(1) Tee omanik on kohustatud jälgima tee seisundit ja hoidma tee korras, kõrvaldama teelt liiklust ohustava või nähtavust piirava istandiku, puu, põõsa või muu liiklusele ohtliku rajatise ning korraldama tee kasutamist ja kaitset.
(4) Teeäärse metsa kaitsemetsale vastavad kasutamise viisid võib metsaseadusele (RT I 1998, 113/114, 1872) vastavalt määrata metsaomanik.
(5) Teeäärne mets määratakse tee omaniku taotlusel või üldistes huvides planeeringuga kaitsemetsaks, kui see on vajalik:
2) tee kaitsmiseks kahjulike loodusmõjude eest või liiklusohutuse huvides.
(1) Tee kaitsevööndi maa omanik võib nõuda tee omanikult piirangute tõttu tekkinud kahju hüvitamist.
(2) Kui teede ristumiskoha nähtavuse parandamiseks ei ole hoonet või muud ehitist tee kaitsevööndis võimalik ega otstarbekas lammutada, tuleb sõiduohutuse huvides paigaldada liikluskorraldusvahend või muu tõke.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud ohutusnõuete täitmist kontrollivad Politseiamet ja Maanteeamet.
§ 39. Seaduse täitmise järelevalve
(1) Järelevalvet käesoleva seaduse ja selle alusel antud õigusaktide nõuetest kinnipidamise üle korraldavad Maanteeamet ja Politseiamet ning tee omanik käesolevas seaduses loetletud õigusi ja kohustusi järgides.
(2) Käesoleva seaduse ja selle alusel antud õigusaktide nõuete rikkumiste kõrvaldamiseks on õigus koostada ettekirjutusi politseiametnikul ning teede- ja sideministri volitatud ametnikul kõigi teede puhul ning kohaliku omavalitsuse volikogu volitatud ametnikul tema omavalitsuse omandis olevate teede puhul.
(3) Maanteeamet, Politseiamet või kohalik omavalitsus võib oma ametiisiku poolt tee omaniku käesoleva seaduse § 37 lõikes 1 nimetatud kohustuste täitmiseks tehtud ettekirjutuse täitmata jätmise korral rakendada asendustäitmist asendustäitmise ja sunniraha seaduses sätestatud korras.
(1) Käesoleva seaduse §-des 40–408 sätestatud väärtegudele kohaldatakse karistusseadustiku (RT I 2001, 61, 364) üldosa ja väärteomenetluse seadustiku (RT I 2002, 50, 313) sätteid.
§ 42-44. [Käesolevast tekstist välja jäetud]
(1) Käesoleva seaduse §-s 16 sätestatud teehoiu rahastamise korda rakendatakse alates 2001. aasta 1. jaanuarist, kusjuures kütuseaktsiisist suunatakse teehoiu rahastamiseks:
alates 2001. aasta 1. jaanuarist 55 protsenti;
alates 2002. aasta 1. jaanuarist 65 protsenti;
alates 2003. aasta 1. jaanuarist 75 protsenti.


text:
 Riigikohus: kohtupraktika puudumisel peab kohus arutama kaebust sisuliselt | Riigikohus
Riigikohus: kohtupraktika puudumisel peab kohus arutama kaebust sisuliselt
Riigikohus rahuldas kaebuse ringkonnakohtu määruse peale, millega kohus jättis sisuliselt läbi vaatamata maakohtu kohtuistungi avalikkuse piiramise määruse peale esitatud kaebuse. Kuna maakohtuniku määruse aluseks olnud kriminaalmenetluse sätte kohta puudub kohtupraktika, ei olnud ringkonnakohtul õigust jätta kaebus läbi vaatamata.
Harju Maakohus kohustas määrusega menetlusosalisi ja teisi istungisaalis viibijaid hoidma õigusemõistmise huvide kaitseks saladuses isikuliste tõendiallikate ütluste sisu kuni kohtuliku uurimise lõpuni. Ühtlasi hoiatas kohus, et saladuse hoidmise kohustuse rikkumine on karistatav rahalise karistuse või kuni üheaastase vangistusega. Määruse alus oli 2018. aasta 17. detsembril jõustunud kriminaalmenetluse seadustiku säte, mis lubab kohtul menetlusosalisi ja teisi istungisaalis viibijaid kohustada asja menetlemisel teatavaks saanud asjaolusid saladuses hoidma ka juhul, kui kohtuistung ei ole kinniseks kuulutatud, kuid seda nõuavad näiteks õigusemõistmise huvid.
Harju Maakohtu määruse vaidlustas istungil menetlusvälise isikuna viibinud Eesti Päevalehe ajakirjanik, kelle hinnangul piirab määrus sõna- ja ajakirjandusvabadust. Tallinna Ringkonnakohus jättis kaebuse kui ilmselt põhjendamatu läbi vaatamata. Ajakirjaniku esindaja esitas Riigikohtule kaebuse, milles taotles ringkonnakohtu määruse tühistamist ja asja saatmist samale kohtule uueks arutamiseks teises kohtukoosseisus.
Riigikohus rahuldas kaebuse. Riigikohtu kriminaalkolleegiumi hinnangul poleks ringkonnakohus tohtinud määruskaebust kui ilmselt põhjendamatut läbi vaatamata jätta. Kaebus on ilmselt põhjendamatu näiteks juhul, kui selle argumendid on õiguslikult asjakohatud ehk siis, kui need sisaldavad mõne õigusliku keelu rikkumisele suunatud taotlust. Kui kaebaja väited pole õiguslikult asjakohatud, saab kaebuse jätta läbi vaatamata üksnes siis, kui maakohtu otsus on kooskõlas kohtupraktikas selgelt ja üheselt kujunenud seisukohtadega ning ringkonnakohus ei pea vajalikuks kohtupraktikat muuta.

matches: kohus Riigikohus kohus Riigikohus kohus Riigikohus


Hindamisjuhend | Leie Põhikool
LEIE PÕHIKOOLI ÕPILASTE TEADMISTE JA OSKUSTE HINDAMISE JUHEND
kinnitatud 27.12.2005 Kk. nr 2/3-1
muudatused õn nr 6 28.08.2006
muudatused õn
1. Käesoleva juhendiga sätestatakse Leie Põhikoolis põhiharidust omandavate õpilaste teadmiste ja oskuste ning käitumise ja hoolsuse hindamise, õpilaste täiendavale õppetööle ja klassikursust kordama jätmise ning järgmisse klassi üleviimise alused, tingimused ja kord, lähtudes haridus- ja teadusministri 10. augusti 2005. a määrusest nr. 24 “Õpilaste hindamise, järgmisse klassi üleviimise ning klassikursust kordama jätmise alused, tingimused ja kord“ ning Põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 27 lõige 2.
2. Üleriigiliste tasemetööde ning põhikooli lõpetamiseks sooritatavate eksamitööde hindamise erisused on sätestatud haridusministri 23. jaanuari 2002. a määruses nr 18 «Õpitulemuste välishindamise põhimõtted, riigieksamitööde, põhikooli lõpueksamitööde ja üleriigiliste tasemetööde koostamise, hindamise ja tulemuste analüüsi alused» ja 24. detsembri 2001. a määruses nr 75 «Põhikooli ja gümnaasiumi lõpueksamite korraldamise ning põhikooli ja gümnaasiumi lõpetamise tingimused ja kord».
3. Leie Põhikooli hindamisjuhend lähtub eespoolnimetatud dokumentidest ja Leie Põhikooli õppenõukogu otsustest.
1. Teadmiste ja oskuste hindamisel lähtutakse õpilasele kohaldatava riikliku õppekavaga ja selle alusel koostatud Leie Põhikooli õppekavaga nõutavatest teadmistest ja oskustest.
2. Käitumise ja hoolsuse hindamisel lähtutakse kooli õppekava ning kooli kodukorra nõuetest.
3. Teadmiste ja oskuste ning käitumise ja hoolsuse hindamise põhimõtted, tingimused ja kord sätestatakse kooli õppekavas, arvestades põhikooli- ja gümnaasiumiseaduses, käesolevas määruses ning teistes põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse alusel antud õigusaktides sätestatut.
4. Kui õpilasele on vastavalt haridus- ja teadusministri 8. detsembri 2004. a määrusele nr. 61 “Individuaalse õppekava järgi õppimise kord» koostatud individuaalne õppekava, arvestatakse hindamisel individuaalses õppekavas sätestatud erisusi.
anda tagasisidet õpilase õpiedukusest;
1. Kooli õppekavas sätestatud õpilaste hindamise põhimõtted ja kord on kättesaadav lapsevanemale, eestkostjale või hooldajale, õpilasele ja õpetajale ning avalikustatud kooli kodulehel (http://www.leie.vil.ee)
2. Teadmiste ja oskuste hindamise põhimõtteid ja korda tutvustavad õpilastele klassiõpetajad ja aineõpetajad õppeveerandi, poolaasta või kursuse alguses.
3. Käitumise ja hoolsuse hindamise põhimõtteid ja korda tutvustab õpilastele klassijuhataja.
4. Õpilasel on õigus saada õpetajatelt teavet oma hinnete kohta.
5. Lapsevanemal on õigus saada teavet õpilase teadmiste ja oskuste ning käitumise ja hoolsuse hindamise põhimõtete ja korra kohta ning saada teada oma lapse hindeid või tema teadmistele ja oskustele antud hinnanguid aineõpetajatelt ja klassijuhatajalt.
6. Õpilase hinded tehakse lapsevanemale teatavaks õpilaspäeviku ja hinnetelehe kaudu. Veerandi- ja aastahinded märgitakse klassitunnistusele.
§ 5 Teadmiste ja oskuste hindamise korraldus
1. Õpilase teadmisi ja oskusi hindab vastava õppeaine õpetaja õpilase suuliste vastuste (esituste), kirjalike ja praktiliste tööde ning praktiliste tegevuste alusel, arvestades õpilase teadmiste ja oskuste vastavust õppekavas esitatud nõuetele.
2. Õppeveerandi algul teeb vastava õppeaine õpetaja õpilastele teatavaks õppeaine nõutavad teadmised ja oskused, nende hindamise aja ja vormi.
3. Õppeveerandi õpitulemuste omandamist kontrollivate kirjalike tööde (kontrolltööde) aeg kavandatakse kooskõlastatult teiste õppeainete õpetajatega ja kantakse iga veerandi algul 4.-9.kl. kontrolltööde graafikusse.
4. Kirjalike tööde hindest teavitatakse õpilasi järgmisel ainetunnil pärast töö sooritamist. Erandjuhuna kooskõlastab õpetaja pikema hindest teavitamise aja kokkuleppel õpilastega
5. Kõikides klassides (v.a. 1.klass) hinnatakse õpilaste tulemusi numbriliselt viiepallisüsteemis.
6. Põhikooli 1.klassis antakse õpilaste teadmiste ja oskuste hindamisel kõigis õppeainetes suulisi või kirjalikke sõnalisi hinnanguid.
7. 3. klassi inglise keele suuline eelkursus jäetakse I õppeveerandil hindamata ja aastahinne pannakse välja kolme veerandihinde põhjal.
8. Kui suulist vastust (esitust), kirjalikku või praktilist tööd, praktilist tegevust või selle tulemust on hinnatud hindega «puudulik» või «nõrk» või on hinne jäänud välja panemata, antakse õpilasele võimalus järelevastamiseks või järeltöö sooritamiseks. Järelevastamise kord sätestatakse käesoleva juhendi § 11.
9. Kui hindamisel tuvastatakse kõrvalise abi kasutamine või mahakirjutamine õpilase poolt, võib vastavat suulist vastust (esitust), kirjalikku või praktilist tööd, praktilist tegevust või selle tulemust hinnata hindega «nõrk».
§ 6. Hinded viiepallisüsteemis
1. Hindega «5» («väga hea») hinnatakse suulist vastust (esitust), kirjalikku või praktilist tööd, praktilist tegevust või selle tulemust (edaspidi õpitulemus), kui see on täiel määral õppekava nõuetele vastav. Kui õpitulemuse hindamisel kasutatakse punktiarvestust, hinnatakse õpitulemust hindega «5», kui õpilane on saanud 90–100% maksimaalselt võimalikust punktide arvust.
2. Hindega «4» («hea») hinnatakse õpitulemust, kui see on üldiselt õppekava nõuetele vastav, kuid pole täielik või esineb väiksemaid eksimusi. Kui õpitulemuse hindamisel kasutatakse punktiarvestust, hinnatakse õpitulemust hindega «4», kui õpilane on saanud 75–89% maksimaalselt võimalikust punktide arvust.
3. Hindega «3» («rahuldav») hinnatakse õpitulemust, kui see on üldiselt õppekava nõuetele vastav, kuid esineb puudusi ja vigu. Kui õpitulemuse hindamisel kasutatakse punktiarvestust, hinnatakse õpitulemust hindega «3», kui õpilane on saanud 50–74% maksimaalselt võimalikust punktide arvust.
4. Hindega «2» («puudulik») hinnatakse õpitulemust, kui see on osaliselt õppekava nõuetele vastav, esineb olulisi puudusi ja vigu. Kui õpitulemuse hindamisel kasutatakse punktiarvestust, hinnatakse õpitulemust hindega «2», kui õpilane on saanud 20–49% maksimaalselt võimalikust punktide arvust.
5. Hindega «1» («nõrk») hinnatakse õpitulemust, kui see ei vasta õppekava nõuetele. Kui õpitulemuse hindamisel kasutatakse punktiarvestust, hinnatakse õpitulemust hindega «1», kui õpilane on saanud 0–19% maksimaalselt võimalikust punktide arvust.
6. Hindeskaala laiendamiseks on lubatud kasutada + ja -. Veerandi ja astahinded tuleb teisendada viiepallisüsteemi.
7. Hindamisel võib õpetaja erandjuhul muuta hindeskaalat 5%, arvestades õpilaste individuaalseid erivajadusi, töö mahtu, ülesannete keerukust, vigade arvu ja liiki.
8. Kõiki hindeid arvestatakse veerandi ja aastahinnete väljapanemisel. Olulisemad kontrolltööd või hinded, mis hõlmavadd enam kui ühe ainetunni materjali märgitakse klassipäevikus hinde tulba all tähisega O
§ 7. Kokkuvõtva hindamise põhimõtted
1. Põhikoolis pannakse välja õppeaine õppeveerandi- või poolaastahinded ja aastahinne.
2. Põhikooli õpilasi hinnatakse kokkuvõtva hindega veerandite lõikes vastavalt koolivaheaegadele eelneva perioodi jooksul. Poolaastahinde võib panna õppeaines, mida õpitakse ühe nädalatunniga õppeaasta jooksul
Õppeaine aastahinne pannakse välja õppeveerandi või poolaastahinnete alusel. Võrdsete hinnete puhul aastahinde välja panemisel on IV õppeveerandi hinne määrava kaaluga. Kui õpilane jäetakse täiendavale õppetööle, pannakse õppeaine aastahinne välja pärast täiendava õppetöö lõppu arvestades täiendava õppetöö tulemusi.
§ 8. Kokkuvõttev hindamine 2.-9. klassini
1. Veerandihinne pannakse välja õppeveerandi lõpul antud veerandi jooksul saadud hinnete alusel. Aastahinne pannakse välja antud õppeaasta jooksul saadud veerandihinnete alusel enne õppeperioodi lõppu.
2. Õppeaine veerandi-, poolaasta- ja aastahinne pannakse välja vähemalt kolme hinde põhjal või erandjuhtudel kogu õppeveerandi materjali vastamisel saadud hinde põhjal. Iga aine õpetaja fikseerib oma aine hindamisjuhendis selle, mille põhjal veerandihinne kujuneb.
3. Õpilasele, kelle õppeveerandi või poolaastahinne on «puudulik», või «nõrk», või on jäetud välja panemata, määratakse selles õppeaines järgmiseks õppeveerandiks või poolaastaks individuaalne õppekava või on kohustatud käima konsultatsioonitunnis ja talle antakse individuaalset õpiabi kokkuleppel aineõpetajaga, et aidata omandada nõutavad teadmised ja oskused.
4. Kui õppeaine õppeveerandi- või poolaastahinne on jäänud välja panemata ja õpilane ei ole kasutanud võimalust järele vastata, arvestatakse aastahinde väljapanekul, et õpilase teadmised ja oskused vastavad õppeveerandis või poolaastas hindele “nõrk”.
IX klassi lõpetajale pannakse aastahinded välja enne lõpueksamite toimumist, välja arvatud õppeainetes, milles õpilane jäetakse täiendavale õppetööle.
Kui IX klassi õpilane sooritab täiendavale õppetööle jäetud õppeainest lõpueksami vähemalt hindele “rahuldav”, vormistatakse täiendav õppetöö antud õppeainest sooritatuks.
6. Õpilasele, kes on koolist pikemat aega puudunud ega ole veerandi- poolaasta või kursuse lõpuks nõutavaid õpiülesandeid täitnud, kokkuvõtvat hinnet välja ei panda.Talle antakse võimalus need ülesanded täita järelevastamise korras õpetajaga kokkulepitud ajal kuni 30.augustini, mil pannakse välja lõplik hinne.
§ 9. Kokkuvõtvate sõnaliste hinnangute andmine 1. klassis
1. Õpilase teadmistele ja oskustele antakse 1.klassis suuliseid ja kirjalikke hinnanguid
2. Kokkuvõtvad sõnalised hinnangud kirjeldavad õpilase teadmisi ja oskusi erinevates õppeainetes ning üldpädevusi lähtuvalt õpilasele rakendatud õppekava nõuetest.
3. Kokkuvõtvad sõnalised hinnangud kirjeldavad lapse arengut, õppeprotsessis osalemist, kooliastme pädevuste ja õpioskuste kujunemist ning õpitulemusi. Kokkuvõtvates hinnangutes tuuakse esile õpilase edusammud
§ 10. 8. klassi loovtöö ja 7. klassi hindelise arvestuse korraldamine. 9. klassi valikeksami valik
1. 8. klassi õpilased sooritavad õppperioodi lõpul loovtöö, hinne kantakse põhikooli lõputunnistusele (vaata loovtöö korraldust).
2. 7. klassi hindelise arvestuse õppeaine otsustab kooli õppenõukogu ja teatab III õppeveerandi I nädalal.
3. 7. klassi hindeline arvestus võib olla: kirjalik (kontrolltöö, test, kirjand vms); suuline (pileti küsimustele vastamine, ettekanne vms).
4. 7. klassi hindeline arvestus hõlmab klassis õppeaasta jooksul läbitud olulisemaid teemasid.
5. 7. klassi hindeline arvestus viiakse läbi mai viimasel täispikal nädalal, vähemalt kaheliikmelise komisjoni juuresolekul.
6. 7. klassi hindelisele arvestusele lubatakse kõik õpilased, olenemata hinnetest
7. 7. klassi hindelisest arvestusest on vabastatud need õpilased, kes valitud õppeainest tulid Viljandimaa õpilaste aineolümpiaadil esimese kolme õpilase hulka.
8. 7. klassi hindelisele arvestuse tulemus tehakse teatavaks hiljemalt järgmisel päeval
9. Õpilase hindelise arvestuse tulemust arvestatakse aastahinde väljapanemisel.
10. 3. ja 6. klassis sooritavad õpilased riiklikult ettenähtud tasemetööd. Tasemetöö hinne määrab kokkuvõtva hindamise puhul oluliselt määravat osa.
11. 9. klassi valikeksami aine valib õpilane III õppeveerandi I nädalal ja teatab valikust klassijuhatajale, kes esitab nimekirja direktorile kinnitamiseks.
§ 11. Järelvastamise ja järeltööde korraldus
1. Kui õpilase suulist vastust, kirjalikku tööd vms. on hinnatud mitterahuldava hindega (hinnetega) või on jäetud hinne mingil põhjusel välja panemata, antakse õpilasele võimalus järelevastamiseks või järeltöö sooritamiseks. Järele saab vastata puudulikku hinnet, mis hõlmab enam kui ühe ainetunni materjali.
2. Järelvastamise- ja konsultatsiooniajad kinnitab direktor.
3. Järelvastamine sooritatakse kokkuleppel õpetajaga ühe nädala jooksul pärast õpilase õppetööle naasmist või mitterahuldava hinde teada saamist.
4. Õpilane, kes hinnatava ülesande päeval koolist puudus või ei saa tööd põhjendatult kaasa teha, teeb töö õpetajaga kokkulepitud ajal ühe nädala jooksul. Hinne kantakse klassipäevikusse kaldkriipsuga puudumismärgi järele. Kui õpilane põhjendamatult ei kasuta järgi vastamise võimalust, märgitakse klassipäevikusse hinne “1”. Hinde parandamise võimalust ei ole
5. Õpilasele, kelle veerandihinne jäi pikemaajalise puudumise tõttu (50 % ja enam ainetunde) välja panemata, antakse võimalus tegemata ülesanded täita õpetajaga kokkulepitud ajal järgmise veerandi jooksul. Õppeaine veerandihinne pannakse välja pärast nõutavate õppeülesannete täitmist.
6. Õpilasele, kes oli hinnatava ülesande päeval koolis, kuid jättis selle põhjendamatult täitmata, märgitakse klassipäevikusse hinne «1», ning temale ei võimaldata järeltööd ega järelvastamist.
7. Õpilane, kes täitis hinnatava ülesande «puudulikult», või «nõrgalt», võib kasutada järelevastamise võimalust ühe nädala jooksul õpetajaga kokkulepitud ajal. Vähemalt rahuldav hinne kantakse klassipäevikusse kaldkriipsuga mitterahuldava hinde järele ning veerandi- poolaasta- või aastahinnete väljapanekul arvestatakse mõlemat hinnet.
8. Järele saab vastata hindeid «2», või «1», ainult ühe korra. Järele vastata ei saa, kui õpilane 1) kirjutas maha või kasutas kõrvalist abi või 2) ei teinud sihilikult tööd kaasa või ei andnud tööd ära.
9. Mõjuva põhjuse olemasolul on kokkuleppel õpetajaga lubatud uuesti vastata ka rahuldavalt sooritatud töid. Hinne kantakse klassipäevikusse vastava hinde järele kaldkriipsu taha.
10. Veerandi lõpus võib õpetaja anda pikalt puudunud või oma hinnet parandavale õpilasele üldistava töö kogu veerandi materjali kohta, mida arvestatakse veerandihinde väljapanemisel.
11. Tegemata kodune töö tuleb järgi vastata kokkuleppel aineõpetajaga peale tunde. Kui õpilane põhjendamatult ei kasuta peale tunde järgi vastamise võimalust, märgitakse klassipäevikusse hinne “1”. Hinde parandamise võimalust ei ole.
§ 12. Käitumise ja hoolsuse hindamine
1. Leie Põhikoolis hinnatakse õpilase käitumist ja hoolsust.
2. Õpilaste käitumise hindamise aluseks on
kooli kodukorra täitmine,
üldtunnustatud käitumis- ja kõlblusnormide järgimine koolis
suhtumine kaaslastesse ja kaasinimestesse üldse,
elementaarsete viisakusnõuete täitmine,
säästlik suhtumine ümbritsevasse keskkonda,
koolikohustuse täitmine,
kooli esindamine maakondlikel ja vabariiklikel üritustel.
3. Käitumis- ja hoolsushinded märgitakse klassipäevikusse ja klassitunnistusele, käitumishinne ka õpilasraamatusse. Põhikooli lõputunnistusele märgitakse ainult käitumishinne.
4. Käitumist ja hoolsust hinnatakse hinnetega «eeskujulik», «hea», «rahuldav» ja «mitterahuldav».
5. Õpilast hinnatakse käitumishindega
eeskujulik, kui üldtunnustatud käitumis- ja kõlblusnormide täitmine on talle harjumuspärane igas olukorras ning paragrahv 12 p.2 nimetatud kriteeriumid on täidetud eeskujulikult ja järjepidevalt;
hea, kui ta järgib üldtunnustatud käitumis- ja kõlblusnorme või kuni kaks paragrahv 12 p.2 nimetatud kriteeriumitest ei ole täidetud või nõuab pingutamist
rahuldav, kui ta üldiselt järgib üldtunnustatud käitumis- ja kõlblusnorme, kuid aeg-ajalt segab õppetööd tunnis, unustab viisakuse, suhtub hoolimatult kaasinimestesse ja ümbritsevasse keskkonda ning vajab pidevat tähelepanu ja suunamist kas õpilaskollektiivi või täiskasvanute poolt
mitterahuldava, kui ta rikub teadlikult korda, ei allu õpetajate nõudmistele; ei tööta tunnis kaasa, on ebaviisakas ja jõhker kaaslaste suhtes (ropendamine, vägivald jne); ei osale õppetundides; rikub kooli vara, on toime pannud õiguskorra rikkumise, on põhjuseta puudunud 10 tundi vms.
mitterahuldav hinne näitab, et õpilase käitumine on vastuolus kooli kodukorra ja üldtunnustatud käitumis- ja kõlblusnormidega. Õpilase käitumise võib hinnata «mitterahuldavaks» ka üksiku õigusvastase teo või ebakõlbelise käitumise eest koolis.
6. Käitumise aastahindeks pannakse «mitterahuldav», kooli õppenõukogu otsuse alusel. Selleks esitab klassijuhataja õppenõukogule põhjenduse, milles on arvestatud ka õpilasesinduse seisukohti ja ettepanekuid. Lapsevanem peab viibima oma lapse mitterahuldava aastahinde väljapaneku arutelul või teatada oma nõusolekust kirjalikult.
§ 13. Hoolsuse hindamine
1. Õpilaste hoolsuse hindamisel on aluseks õpilase suhtumine õppeülesannetesse:
– kohusetundlikkus,
– töökus, usinus ja püüdlikkus
– järjekindel suhtumine õppimisse ja töösse,
– tema võimetekohane õppimine.
2. Hoolsuse hindamisel saab õpilane hindeks
eeskujulik, kui suhtub õppeülesannetesse alati kohusetundlikult, õpib kõiki õppeaineid võimetekohaselt, on õppeülesannete täitmisel töökas ja järjekindel, viib alustatud töö lõpuni.
hea, kui suhtub õppeülesannetesse kohusetundlikult, on töökas ja järjekindel nende täitmisel ning viib alustatud töö lõpuni.
rahuldav – kui ta üldiselt täidab oma õppeülesandeid, kuid tal puudub järjekindlus õppimises ja töös ning ta ei õpi oma tegelike võimete kohaselt. Sageli unustab koju õppevahendeid, on lohakas.
mitterahuldav, kui ta ei õpi oma võimete kohaselt, suhtub õppeülesannetest lohakalt ja vastutustundetult.
§ 14. Õpilase järgmisse klassi üleviimise, täiendavale õppetööle või klassikursust kordama jätmise otsustamine
1. Õpilase järgmisse klassi üleviimise, täiendavale õppetööle jätmise või klassikursuse kordamise otsustab õppenõukogu kokkuvõtvate hinnete alusel.
§ 15. Õpilase järgmisse klassi üleviimine
1. Õpilane, keda ei ole jäetud täiendavale õppetööle, viiakse järgmisse klassi üle enne õppeperioodi lõppu. Õpilane, kes jäeti täiendavale õppetööle, kuid keda ei jäeta klassikursust kordama, viiakse järgmisse klassi üle hiljemalt 30.augustiks.
2. Õpilane viiakse üle järgmisse klassi olenemata käitumise aastahindest.
3. Punktis 1 sätestatud tähtaega ei kohaldata õpilase puhul, kellele on koostatud individuaalne õppekava, kus on ettenähtud erisused järgmisse klassi üleviimise ajas.
§ 16. Õpilase täiendavale õppetööle jätmine
1. Täiendavale õppetööle jätmise otsustab õppenõukogu enne õppeperioodi lõppu.
2. Õppeperioodi jooksul omandamata jäänud õppekavaga nõutavate teadmiste ja oskuste omandamise toetamiseks võib õpilase jätta täiendavale õppetööle, mis viiakse läbi pärast õppeperioodi lõppu.
3. Täiendavale õppetööle jäetakse põhikooli õpilane aineõpetaja ettepanekul ühes või mitmes õppeaines, milles tema teadmised ja oskused vastavad hindele, «puudulik» või «nõrk», või on jäänud hindamata vähemalt kahe veerandi jooksul / veerandihinnete põhjal juhul, kui aastahinne kujuneks puudulikuks.
4. Täiendava õppetöö eesmärgiks on, et õpilane omandaks temale rakendatud õppekava nõutavad teadmised ja oskused.
5. Täiendavale õppetööle jäetakse õpilane pärast õppeperioodi lõppu viieks kuni kümneks õppepäevaks õppenõukogu otsusega määratud ajaks kuni 25. augustini. Õppepäeva pikkus on kuni viis õppetundi.
6. Täiendava õppetöö ajal täidab õpilane õpetaja vahetul juhendamisel talle antud õppeülesandeid ainevaldkonnas, milles tema teadmised on puudulikud või nõrgad. Õppetöö tulemusi kontrollitakse ja hinnatakse ning hinne kantakse klassipäevikusse.
7. Õppeaine aastahinne pannakse välja pärast täiendava õppetöö sooritamist. Märge täiendava õppetöö sooritamisest tehakse nii klassipäevikusse, tunnistusele kui õpilasraamatusse.
8. Täiendavale õppetööle jäetud õpilane viiakse järgmisse klassi pärast täiendava õppetöö sooritamist.
9. Täiendavale õppetööle jäetud õpilase järgmisse klassi üleviimine või klassikursust kordama jätmine otsustatakse pärast täiendavat õppetööd hiljemalt 30. augustiks.
§ 17. Klassikursuse kordamine
1. 1.–8. klassi õpilane võidakse jätta õppenõukogu otsusel õppeperioodi lõpul klassikursust kordama, kui õpilasel on kolmes või enamas õppeaines pandud välja aastahinne «puudulik» või «nõrk», täiendav õppetöö ei ole tulemusi andnud või jättis täiendavale õppetööle tulemata ning õppekavaga nõutavate õpitulemuste saavutamiseks ei ole otstarbekas rakendada individuaalset õppekava või muid koolis rakendatavaid tugisüsteeme.
2. Õpilase klassikursust kordama jätmise otsuse tegemisse kaasab õppenõukogu ka õpilase vanemad või tema seadusliku esindaja. Õppenõukogu otsuses peab olema põhjendatud, millest tulenevalt on leitud, et õppekavaga nõutavate õpitulemuste saavutamiseks on otstarbekas jätta õpilane klassikursust kordama.
3. Klassikursust ei jäeta kordama lihtsustatud riikliku õppekava (abiõppe õppekava) ja toimetuleku riikliku õppekava järgi õppivaid õpilasi.
4. Õpilane, kes ei ole täitnud koolikohustust, osalenud õppetöös ega täitnud individuaalse õppekavaga määratud ülesandeid, jäetakse klassikursust kordama.
5. Õpilasi ei jäeta kolmandaks õppeaastaks klassikursust kordama.
6. Põhikoolilõpetajale, kellel on kuni kahes aines aasta- või lõpueksamihindeks «nõrk» või «puudulik», võib õpilase või tema seadusliku esindaja kirjaliku avalduse põhjal õppenõukogu otsusega anda põhikooli lõputunnistuse.
§ 18. Hinde ja hinnangu vaidlustamine
1. Õpilasel või tema seaduslikul esindajal on õigus hindeid ja sõnalisi hinnanguid vaidlustada kümne päeva jooksul pärast hinde või hinnangu teadasaamist, esitades kooli direktorile kirjalikult vastava taotluse koos põhjendustega.
2. Kooli direktor teeb otsuse ja teavitab sellest lõikes 1 nimetatud taotluse esitajat kirjalikult viie tööpäeva jooksul otsuse vastuvõtmise päevast arvates.
§ 19. Haridulike erivajadustega ja puuduliku või nõrga veerandihinde saanud õpilaste puhul rakendatavad tugisüsteemid.
1. Õpilasele, kelle veerandi- või poolaastahinne on «puudulik» või «nõrk» või kellele on antud samaväärne sõnaline hinnang või on jäetud hinne välja panemata, määratkse sobiv tugisüsteem.
Tugisüsteemina rakendatakse koolis õpilasele konsultatsioonitundi ja individuaalset õpiabi, individuaalset õppekava, logopeedilist abi, parandusõppe tunde
3. Õpilasele avatakse vaatluskaart.
4. Kui õpiraskused ei ole ületatud vastavate tugisüsteemide rakendamisega, suunatakse õpilane nõustamiskomisjoni.
5. Kui õpilane või lapsevanem keeldub tugisüsteemide rakendamisest ning õpiraskused jäävad püsima, pöördutakse sotsiaaltöötaja või nõustaja poole.
6. Kui kooli poolt pakutavate tugisüsteemide rakendamine on andnud positiivseid tulemusi, või nende kasutamisest loobuda enne õppeaasta või määratud aja lõppu.
7. Tugisüsteemide rakendamise tulemusena järelvastatud veerandihinne kantakse klassipäevikusse ja tunnistusele kaldkriipsuga hinde taha ning tunnistuse märkuste lahtrisse tehakse vastav selgitus.
8. Tugisüsteemi rakendamisprotseduuri kord:
1. Klassijuhataja esitab aruande õppenõukogus
2. Aineõpetaja esitab tugisüsteemiplaani õppenõukogule.
3. Õppenõukogu arutab tugisüsteemiplaani ja võtab vastu otsuse.
4. Direktor koostab tugisüsteemiplaani kohta teatse õpilase vanematele.
5. Klassijuhataja saadab lapse kaudu teate koju.
5. Tugisüsteemi rakendamise protsess.
6. Ühest veerandist pikema kestvusega tugisüsteemi märgib EHISE registripidaja registrisse.
7. Kodust saadetakse allkirjastatud tugisüsteemiplaani teade klassijuhataja kaudu direktorile/õppealajuhatajale tagasi.
8. Tagasiside aineõpetajalt õppenõukogule, vajadusel uue tugisüsteemi arutamine ja protseduuri kordamine või täiendamine.
§ 20. Hindamine individuaalse õppekava alusel
1. Õpilast, kes õpib individuaalse õppekava järgi, hinnatakse vastavalt individuaalses õppekavas ette nähtud hindamise korrale.
2. Diferentseeritult hinnatakse püsiva kirjaliku kõne puudega õpilase kirjalikke töid, kui õpilane saab regulaarselt logopeedilist ravi või parandusõpet või kui õpetaja töötab temaga individuaalselt logopeedi nõuannete järgi.
3. Kirjalike tööde diferentseeritud hindamisel arvestatakse düsgraafiale omaseid spetsiifilisi vigu vealiikide järgi, kusjuures ühte liiki vead loetakse üheks veaks.
4. Õpilase hinnatavatele kirjalikele töödele tehakse märge “Hinnatud diferentseeritult”.
5. Õpilane, kes õpib teatud õppeaineid individuaalse õppekava järgi, tehakse klassitunnistusele märge “hinnatud diferentseeritult” (näit. inglise keel hinnatud diferentseeritult)
HINDAMISE KORRA MUUTMINE
§ 21. Leie Põhikooli hindamise korra muutmine
1. Leie Põhikooli õpilaste hindamise korda viiakse sisse muudatused õppenõukogu otsuste alusel või seoses PGS §27 lõige 2 alusel sätestatud määrusega.


Mootorsõidukijuhi teadmiste, oskuste ja käitumise liiklusalased kvalifikatsiooninõuded – Riigi Teataja
Mootorsõidukijuhi teadmiste, oskuste ja käitumise liiklusalased kvalifikatsiooninõuded - sisukord
§ 2 Üldnõuded juhi teadmistele
§ 3 Lisanõuded A1-, A2- ja A-kategooria mootorsõiduki juhi teadmistele
§ 4 Lisanõuded C-, CE-, C1-, C1E-, D-, DE-, D1- ja D1E-kategooria mootorsõiduki juhi teadmistele
§ 5 Lisanõuded C-, CE-, D- ja DE-kategooria mootorsõiduki juhi teadmistele
§ 6 Üldnõuded juhi oskustele
§ 7 Lisanõuded A-, A1-, A2-kategooria mootorsõiduki juhi oskustele
§ 8 Lisanõuded B-, B1- ja BE-, C-, CE-, C1-, C1E-, D-, DE-, D1- ja D1E-kategooria mootorsõiduki juhi oskustele
§ 9 Lisanõuded BE-, CE-, C1E-, DE-, D1E-kategooria mootorsõiduki juhi oskustele
§ 10 Lisanõuded C-, CE-, C1-, C1E-, D-, DE-, D1- ja D1E-kategooria mootorsõiduki juhi oskustele
§ 11 Nõuded juhi käitumisele
RT I, 28.06.2011, 37
Vastu võetud 27.06.2011 nr 58
Määrus kehtestatakse „Liiklusseaduse” § 100 lõike 5 alusel.
Määrus kehtestab mootorsõidukijuhi (edaspidi juht), välja arvatud ratastraktori- ja liikurmasinajuhi, teadmiste, oskuste ja käitumise liiklusalased kvalifikatsiooninõuded, mis on aluseks juhi koolitamisel ja eksamineerimisel.
§ 2. Üldnõuded juhi teadmistele
1) liiklusreegleid – eelkõige liiklusmärke, teemärgiseid ja märguandeid ning, sõidueesõiguse, teeandmise kohustuse ja lubatud sõidukiirusega seonduvat;
2) juhile vajalikke omadusi – tähelepanelikkuse ja teiste liiklejatega arvestamise tähtsust; alkoholi, narkootiliste ja psühhotroopsete ainete, ravimite, vaimse seisundi ja väsimuse mõjust tulenevaid muutusi juhi käitumises; juhi isiksuseomadustest, hoiakutest ja elustiilist tulenevaid võimalikke riske liikluskäitumisele;
3) teega seonduvat – ohutu pikivahe hoidmise, pidurdusteekonna ja teelpüsimise kõige tähtsamaid põhimõtteid erinevate ilmastiku- ja teeolude puhul; liikluse ohutegureid, mis on seotud erinevate teeoludega; erinevate teeliikide omadusi ning sellega seonduvaid nõudeid;
4) teisi liiklejaid arvestavaid spetsiifilisi ohutegureid – liiklejate kogenematusega ning riskiliiklejatega (lapsed, jalakäijad, jalgratturid, algajad juhid ning liikumispuudega inimesed) tekkivaid ohte; erinevate sõidukiliikide liikumisel ja juhtimisel esinevaid ohte, arvestades nende juhtide erinevaid nägemisvälju ja pimedaid alasid;
5) üldeeskirju ja muid küsimusi – sõiduki kasutamiseks nõutavaid dokumente, kohustusliku liikluskindlustusega seonduvat ja nõudeid juhi tegutsemisele liiklusõnnetuse korral;
6) sõiduki, veose ja sõitjatega seotud ohutustegureid – veose paigutust ja kinnitust, sõitjate turvavahendite kasutamist, sõidukist väljumisel vajalikke ettevaatusabinõusid;
7) liiklusohutusega seotud mehhaanilisi aspekte – kõige tavalisemate puuduste avastamist, eelkõige rooliseadme, vedrustus- ja pidurdussüsteemi, rehvide, tulede ja suunatulede, helkurite, tahavaatepeeglite, tuuleklaasi ja klaasipuhastite, heitgaasisüsteemi, turvavööde ja helisignaalseadme juures;
8) sõiduki turvavarustuse otstarvet – eelkõige turvavööde, peatugede ja laste turvavarustuse õiget reguleerimist ja kasutamist;
9) kasutatava sõiduki lisa- ja mugavusseadmete mõju liiklusohutusele ja sõiduki juhitavusele;
10) keskkonnaga seonduvaid nõudeid sõiduki kasutamisel;
11) säästliku sõidustiili põhimõtteid ja keskkonnasäästliku juhtimise seost ohutusega.
§ 3. Lisanõuded A1-, A2- ja A-kategooria mootorsõiduki juhi teadmistele
1) kaitsevarustuse (kindad, saapad, erirõivas ja kaitsekiiver) kasutamise nõudeid;
2) mootorratturi nähtavust teistele liiklejatele;
3) erinevate teeoludega seotud ohutegureid, seda eriti libedatel teeosadel nagu kanalisatsioonikaevude kaaned, teemärgised ja trammirööpad;
4) mootorsõiduki liiklusohutusega seotud mehhaanilisi aspekte, pöörates täiendavat tähelepanu hädaseiskamislülitile, õlitasemele ja ketile.
§ 4. Lisanõuded C-, CE-, C1-, C1E-, D-, DE-, D1- ja D1E-kategooria mootorsõiduki juhi teadmistele
1) sõidu- ja puhkeaja eeskirju ning sõidumeeriku kasutamise nõudeid;
2) veose- või sõitjateveo eeskirju;
3) siseriiklikuks ja rahvusvaheliseks veose- ja sõitjateveoks nõutavaid sõiduki- ja veodokumente;
4) tegutsemispõhimõtteid avarii korral ja pärast seda (sõitjate evakueerimine, esmaabi andmine, õnnetuskoha tähistamine ja teiste liiklejate hoiatamine);
5) rattavahetuse käigus kasutatavaid ettevaatusabinõusid;
6) veoki massi ja mõõtmete kohta kehtestatud eeskirju;
7) kiiruspiirikutega seonduvat;
8) sõidukite omadustest põhjustatud takistusi nägemisväljas;
9) marsruudi kavandamise aluseid, sealhulgas elektrooniliste navigatsioonisüsteemide ja teekardi kasutamise võimalusi;
10) sõidukile veose pealelaadimise ohutusnõudeid – veose kontrollimine (paigutamine ja kinnitamine), eri liiki veostega (vedelikud, ülekaalulised ja -mõõdulised veosed jms) seotud probleemid, veose peale- ja mahalaadimine ning laadimisseadmete kasutamine (üksnes C-, CE-, C1-, C1E-kategooriad);
11) juhi vastutust sõitjateveol, sõitjate mugavuse ja turvalisuse tagamise võimalusi, laste veo erisusi võrreldes üldise sõitjateveoga, enne teeleasumist sõidueelse kontrolli tegemise vajalikkust (üksnes D-, DE-, D1-, D1E-kategooriad).
§ 5. Lisanõuded C-, CE-, D- ja DE-kategooria mootorsõiduki juhi teadmistele
1) järgmiste seadmete ja süsteemide ehitus- ja tööpõhimõtteid: sisepõlemismootorid, vedelikud (mootoriõli, jahutusvedelik, pesuvedelik), toitesüsteem, elektrisüsteem, süüteseade, käiguvahetussüsteem (sidur, käigukast jms);
2) määrdeaineid ja antifriise;
3) rehvide ehituspõhimõtteid, nende paigaldamisele, õigele kasutamisele ja hooldusele esitatavaid nõudeid;
4) piduriseadmete ja kiirusregulaatorite tüüpe, nende põhiosi ja tööpõhimõtteid;
5) haakeseadmete tüüpe, tööpõhimõtteid ja põhiosi, nende ühendamist veokiga (üksnes CE- ja DE-kategooriad);
6) rikete põhjuste kindlakstegemise meetodeid;
7) sõidukite ennetava ja perioodilise hoolduse mõju sõiduki tehnoseisundile;
8) juhi vastutust veoste vastuvõtmisel, veose vedamisel ja veose üleandmisel (üksnes C- ja CE-kategooriad).
§ 6. Üldnõuded juhi oskustele
1) sõitu kavandades hinnata ja arvesse võtta tegureid, mis võivad avaldada mõju tema käitumisele juhina (nt elustiil, sõidu motiivid joove, uimastid, väsimus, halb nägemine jms);
2) suurema ohu allika valdajana arvestada teiste liiklejate ja sõitjatega, eelkõige vähem kaitstud liiklejatega, ja tagama oma käitumisega nende ohutuse;
3) kasutada sõidukit keskkonda säästvalt;
4) kohaneda liikluses toimuvate muutustega;
5) hinnata võimaliku liiklusohtliku olukorra tõsidust ja reageerima kohaselt;
6) juhtida oma sõidukit viisil, mis välistab ohtlikke olukordade tekitamist (sh sõitu alustades, sõites sirgel teel ja kurvis, sõites tasasel või mägisel maastikul, sõites erinevates ilmastiku- ja teeoludes, sooritades manöövreid, tagurdades, pidurdades, möödudes, peatudes ja parkides jne);
7) järgida liiklusreegleid ja neid praktikas kasutada;
8) aru saada, kui sõiduki kasutamine on liiklusele ohtlik, ja käituma olukorra kohaselt;
9) ohutult sõidukisse siseneda ja sõidukist väljuda;
10) valmistada sõidukit ette ohutuks sõiduks (tööasend, turvavarustuse, lisa- ja mugavusseadmete kasutamine jms).
§ 7. Lisanõuded A-, A1-, A2-kategooria mootorsõiduki juhi oskustele
1) valmistuda ohutuks sõiduks, kohandades kaitsevarustust nagu kindaid, saapaid, rõivaid ja kaitsekiivrit vastavalt oma vajadustele ning kontrollides pisteliselt rehvide, piduri, rooliseadme, hädaseiskamislüliti (kui see on olemas), keti, tulede, helkurite, suunatulede ja helisignaalseadme korrasolekut;
2) asetada mootorratast tugihargile ja võtta see tugihargilt ning mootori abita liigutada mootorratast kõrval kõndides;
5) väikesel kiirusel hoida tasakaalu, käsitseda sidurit koos piduriga, sooritada mitmesuguseid manöövreid (slaalomi, kaheksa, ringi mööda, kitsal joonel sõitmine);
6) suuremal kiirusel (teise või kolmanda käiguga) vahetada käiku, põigata ümber takistusest, sõita risti asuvast takistusest üle, sooritada äkkpidurdust.
§ 8. Lisanõuded B-, B1- ja BE-, C-, CE-, C1-, C1E-, D-, DE-, D1- ja D1E-kategooria mootorsõiduki juhi oskustele
1) valmistuda ohutuks sõiduks, kohandades tahavaatepeegleid, turvavöösid, peatugesid ning õige ja turvalise istumisasendi saavutamiseks juhiistet, kontrollides uste suletust ja pisteliselt rehve, rooliseadet, pidureid, vedelikke (mootoriõli, jahutusvedelik, pesuvedelik), tulesid, helkureid, suunatulesid ja helisignaalseadet;
4) pöörata tagasi, kasutades edasi- ja tagasikäiku;
5) parkida sõidukit ja lahkuda parkimiskohalt (parkimine rööpselt, kaldu või esiotsaga või tagaotsaga risti kaldeta teel, tõusul või langusel);
§ 9. Lisanõuded BE-, CE-, C1E-, DE-, D1E-kategooria mootorsõiduki juhi oskustele
4) peatuda ohutult veose peale- või mahalaadimiseks.
§ 10. Lisanõuded C-, CE-, C1-, C1E-, D-, DE-, D1- ja D1E-kategooria mootorsõiduki juhi oskustele
1) kontrollida võimendiga piduri- ja roolisüsteemi, velgesid, rattamutreid, poripõllesid, tuuleklaasi, aknaid ja klaasipuhasteid, sõidumeerikut;
3) ohutult veost laadida, sealjuures arvestades sõidukile veose pealelaadimisega seotud ohutustegureid – sõidukikeret, katteid, laadimisluuke, laadimismehhanismi, kabiinilukustust, pealelaadimisviise, veose kinnitamist;
6) ohutult parkida sõidukit laadimisplatvormi või samalaadse rajatise ääres veose laadimiseks (üksnes C-, CE-, C1-, C1E-kategooria puhul);
7) peatada bussi sõitjate ohutuks peale- või mahaminekuks (üksnes D-, DE-, D1-, D1E-kategooriad).
§ 11. Nõuded juhi käitumisele
(1) Juht peab käituma:
3) teisi liiklejaid arvestavalt;
(2) Juht peab oskama tavaliikluses sooritada ohutult ja kõiki vajalikke ettevaatusabinõusid rakendades ning teisi liiklejaid arvestades järgmisi toiminguid:
1) alustada sõitu pärast parkimist, pärast liikluses seisma jäämist ja juurdepääsuteelt välja sõites;
2) sõita sirgel teel, mööduda vastassuunas lähenevatest sõidukitest, sealhulgas piiratud alal;
3) sõita kurvis;
4) läheneda ristmikule ja seda ületada;
5) muuta suunda, vahetada sõidurada, pöörata vasakule ja paremale;
6) sõita kiirteele või samalaadsele teele ja sealt maha, kasutada kiirendus- ja aeglustusrada;
7) sõita mööda eesliikuvatest sõidukitest, aidata kaasa möödasõidu ohutusele, olles ise möödasõidetava rollis, mööduda pargitud autodest, põigata ümber takistustest;
8) sõita ringristmikul;
9) sõita pikkadel tõusudel ja langustel üles- ja allamäge;
10) ületada raudteeületuskohta;
11) mööduda bussi-, trolli ja trammipeatustest;
12) läheneda ülekäigurajale ja seda ületada;
13) tulla sõidukilt maha või väljuda sõidukist, nii et see oleks ohutu juhile endale ja teistele liiklejatele.
Majandus- ja kommunikatsiooniministri 8. aprilli 2004. a määrus nr 150 „Mootorsõidukijuhi teadmiste, oskuste ja käitumise liiklusalased kvalifikatsiooninõuded” (RTL 2004, 80, 1281) tunnistatakse kehtetuks.


5 KOHUSTUSE ÜLEANDMINE, ÜLEVÕTMINE, SUURENDAMINE JA VÄHENDAMINE
§ 8 Kohustuse üleandmine ja ülevõtmine
Määrus kehtestatakse «Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse» § 58 lõike 5 ja § 59 lõigete 5 ja 6, komisjoni määruse (EÜ) nr 1974/2006, milles sätestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 (Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta) kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad (ELT L 368, 23.12.2006, lk 15–73), artikli 27 lõike 11, artikli 44 ja artikli 45 lõigete 1–3 ning komisjoni määruse (EÜ) nr 1975/2006, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 rakendamise üksikasjalikud eeskirjad kontrollimenetluse rakendamise ja maaelu arengu toetusmeetmete nõuetele vastavuse kohta (ELT L 368, 23.12.2006, lk 74–84), artikli 4 lõike 1 alusel ning kooskõlas nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta (ELT L 277, 21.10.2005, lk 1–40) artikli 18 lõike 4 alusel heaks kiidetud «Eesti maaelu arengukavaga 2007–2013» (edaspidiarengukava).
Määrusega kehtestatakse ebasoodsamate piirkondade viieaastase toetuse (edaspidi toetus) saamise täpsemad nõuded, toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord, toetuse määr, toetuse vähendamise kord, toetuse andmise alused ja toetuse andmise täpsem kord kohustuse üleandmise, ülevõtmise, suurendamise ja vähendamise korral ning toetuse väljamaksmise kord aastateks 2007–2013.
Toetuse määr ühe hektari põllumajandusmaa kohta on 391 krooni aastas.
(2) Toetust võib taotleda ka lõikes 1 sätestatud nõuetele vastava põllumajandusmaa kohta, millel kasvatatakse lühikese raieringiga paju (Salix) madalmetsa, mis vastab «Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse» § 14 lõikes 21 sätestatud nõuetele, ning millel tehakse raiet hiljemalt igal viiendal aastal arvates istandiku rajamisest.
5) lisas toodud vormi kohane kinnitus kohustuse võtmise kohta.
(3) Kohustuse võtmise aastale järgnevatel aastatel esitab toetuse saaja lõikes 1 sätestatud ajavahemikul PRIAle kohustuse jätkamise kinnitamiseks lõike 1 punktides 1–4 loetletud dokumendid.
(2) «Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse» §-s 25 nimetatud asutused teevad § 3 lõikes 4 nimetatud nõuete täitmise üle kontrolli komisjoni määruse (EÜ) nr 1975/2006 II jao I alajao kohaselt, kontrollides sealhulgas kohapeal vähemalt 1% nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 Maaelu Arengu Euroopa Põllumajandusfondist (EAFRD) antavate maaelu arengu toetuste kohta (ELT L 277, 21.10.2005, lk 1–40) artikli 36 punkti a alapunktides i–v ja punkti b alapunktis iv nimetatud toetuse taotlejatest.
(3) Kui taotleja või tema esindaja viibib kohapealse kontrolli tegemise juures, näitab ta kohapealset kontrolli tegevale ametnikule vajaduse korral ette põllu piiri.
(1) Kui PRIA on kontrolli käigus teinud kindlaks, et maa tegelik pindala erineb taotlusel märgitud pindalast, mille kohta toetust taotleti, otsustab ta taotletud toetuse vähendamise komisjoni määruse (EÜ) nr 1975/2006 artikli 16 kohaselt.
(2) Kui § 5 lõikes 2 nimetatud asutused on kohapealse kontrolli käigus teinud kindlaks, et taotleja on kohustuseaastal rikkunud § 3 lõikes 4 nimetatud nõudeid, või on teinud § 3 lõikes 4 nimetatud nõuete rikkumise eest taotlejale puuduse kõrvaldamiseks ettekirjutuse või on taotleja suhtes jõustunud süüdimõistev süüteo otsus, otsustab PRIA taotletud toetuse vähendamise komisjoni määruse (EÜ) nr 1975/2006 artiklite 22–24 ja «Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse» § 26 lõigete 1–3 kohaselt.
(3) Kui selle määruse alusel toetuse taotleja taotleb ka nõukogu määruse (EÜ) nr 1698/2005 artikli 36 punkti a alapunktis iv nimetatud põllumajanduslikku keskkonnatoetust ning rikub põllumajandusministri 8. märtsi 2010. a määruse nr 19 «Poolloodusliku koosluse hooldamise toetuse saamise nõuded, toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord aastateks 2007–2013» lisas 1 sätestatud väetiste ja taimekaitsevahendite kasutamise miinimumnõudeid, otsustab PRIA taotletud toetuse vähendamise komisjoni määruse (EÜ) nr 1975/2006 artiklite 22–24 ja «Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse» § 61 lõike 2 kohaselt.
(4) Kui taotleja ei esita kõiki § 4 lõike 1 punktis 2 sätestatud andmeid põllumajandusmaa kohta, mida tal on õigus kasutada, kuid mille kohta ta ei taotle toetust, otsustab PRIA taotletud toetuse vähendamise komisjoni määruse (EÜ) nr 1122/2009, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 73/2009 üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses põllumajandustootjate otsetoetuskavade alusel makstavate toetuste nõuetele vastavusega, ümbersuunamisega ning ühtse haldus- ja kontrollisüsteemiga ning määruse (EÜ) nr 1234/2007 üksikasjalikud rakenduseeskirjad seoses veinisektori toetuskavade alusel makstavate toetuste nõuetele vastavusega (ELT L 316, 2.12.2009, lk 65–112), artikli 55 lõike 1 kohaselt.
(5) Kui taotleja esitab taotluse pärast taotluse esitamise tähtpäeva, otsustab PRIA taotletud toetuse vähendamise komisjoni määruse (EÜ) nr 1122/2009 artikli 23 kohaselt.
(6) Taotletud toetuse vähendamise otsustamise korral kohaldab PRIA komisjoni määruse (EÜ) nr 1122/2009 artiklit 73.
(2) PRIA teeb taotluse rahuldamata jätmise otsuse komisjoni määruse (EÜ) nr 1975/2006 artiklite 16 ja 23 kohaselt ning «Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse» § 62 lõike 2 punktides 1 ja 4–6 sätestatud juhtudel.
5. peatükk KOHUSTUSE ÜLEANDMINE, ÜLEVÕTMINE, SUURENDAMINE JA VÄHENDAMINE
§ 8. Kohustuse üleandmine ja ülevõtmine
(1) Eelmistel aastatel makstud toetust ei nõuta komisjoni määruse (EÜ) nr 1974/2006 artikli 44 lõike 3 kohaselt tagasi selle maa pindala osas, mille osas toetuse saaja vähendab § 3 lõikes 3 nimetatud kohustuse aluse maa pindala alla 30%.
(1) 2007. aastal võetud kohustuse puhul kestab kohustuseperioodi kolmas kohustuseaasta 21. maist kuni 31. detsembrini 2009 ja viies kohustuseaasta 1. jaanuarist 2011 kuni 20. maini 2012, 2008. aastal võetud kohustuse puhul kestab kohustuseperioodi teine kohustuseaasta 21. maist kuni 31. detsembrini 2009 ja viies kohustuseaasta 1. jaanuarist 2012 kuni 20. maini 2013, 2009. aastal võetud kohustuse puhul kestab kohustuseperioodi esimene kohustuseaasta 21. maist kuni 31. detsembrini 2009 ja viies kohustuseaasta 1. jaanuarist 2013 kuni 20. maini 2014.
(2) Põllumajandusministri 20. aprilli 2007. a määrus nr 60 «Ebasoodsamate piirkondade toetuse saamise nõuded, toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise täpsem kord aastateks 2007–2013» (RTL 2007, 36, 630; 2009, 96, 1421) tunnistatakse kehtetuks.
Määruse lisa on avaldatud elektroonilises Riigi Teatajas. Alus: «Riigi Teataja seaduse» § 4 lõige 2 ja riigisekretäri 9.04.2010. a resolutsioon nr 17-1/10-01180.