2-17-1601/21 Riigikohtu tsiviilkolleegium 20.06.2018
VÕS § 30 lg 1
VÕS § 143 lg 2
VÕS § 143 lg 2 nõuded on täidetud, kui lepingus on nimetatud käendatavate kohustuste rahaline suurus. (p 23)
Lähtudes TsMS § 230 lg-st 1 peab võlausaldaja tõendama põhivõlgniku kohustuse olemasolu, kui käendaja seda vaidlustab. Siiski ei ole see tõendamiskoormis absoluutne. Ka kostja peab oma vastuväited esitama arusaadavalt ja konkreetselt ning vajadusel neid ka tõendama. (p 27) Kostja enda allkirjastatud kinnitus, et põhivõlgnik on kaubad või teenused kätte saanud, muudab ka tõendamiskoormist. Juba hea usu põhimõttest lähtudes ei oleks õiglane, kui käendaja, kes on kinnitanud esmalt põhivõlgniku vastuväidete puudumist nõudele, võiks hiljem lükata tõendamiskoormise võlausaldajale lihtsalt väitega, et tema ei ole põhivõlgnik ega selle esindaja. Kui käendaja väidab, et tegu oli tühise tüüptingimusega, peab ta ka vastavad asjaolud esile tooma. (p 28)
VÕS § 149 lg 2 järgi ei saa käendaja kasutada vastuväidet, millele tuginemise vältimiseks käendusleping sõlmiti. Kohtud pidid kontrollima, kas põhivõlgnevuse puudumise vastuväidet sai kostja käendajana VÕS § 149 lg 2 järgi praegusel juhul üldse esitada. (p 29)
Kuigi viivisenõude vähendamine ei ole TsMS § 376 lg 4 p 2 järgi hagi muutmine, ei tähenda see, et kohus ei peaks selgeks tegema hageja tahet sellise avalduse esitamisel ja sellele adekvaatselt reageerima. Selline avaldus võib tähendada haginõude osalist tagasivõtmist või sellest loobumist, aga ka maakohtu otsuse osalist vaidlustamist. (p 11.1)
Kirjalikus menetluses peab kohus hoolikalt selgeks tegema, mis tähendusega tähtaegu ta pooltele annab ning millal saab eelmenetluse lugeda lõppenuks. (p 14) Kohus peab asja lahendamisel kontrollima hagi rahuldamise võimalusi kõigil õiguslikel alustel, mis on esitatud asjaoludel võimalik, ja seda sõltumata poolte seisukohtadest õigusküsimustes (TsMS § 436 lg 7, § 438 lg 1 esimene lause, § 652 lg 8). (p 15.4)
Kohus peab asja lahendamisel kontrollima hagi rahuldamise võimalusi kõigil õiguslikel alustel, mis on esitatud asjaoludel võimalik, ja seda sõltumata poolte seisukohtadest õigusküsimustes (TsMS § 436 lg 7, § 438 lg 1 esimene lause, § 652 lg 8). (p 15.4)
Korrektne ei ole hageja nõue viivise saamiseks 8%-lises aastamääras, mis ei arvesta, et seadusjärgne viivis võib edaspidi muutuda. (p 18)
Üldjuhul saab eeldada, et kui dokument on TsMS-i sätete kohaselt menetlusosalisele kätte toimetatud, siis on ta vastava tahteavalduse ka TsÜS § 69 lg 1 mõttes kätte saanud. Lepingu ülesütlemise avaldus on võimalik esitada ka kohtumenetluses. (p 12) Sõltumata sellest, kas leping öeldakse üles kohtumenetluses või enne seda, ei ole lepingut võimalik üles öelda tagasiulatuvalt. Ülesütlemine lõpetab kestvuslepingu tulevikku suunatult. Seega lõpeb leping igal juhul alles ülesütlemisavalduse kättetoimetamise järel, st kas avalduse kättetoimetamisest või tahteavalduses või seaduses määratud tähtaja möödumisel. (p 13) Tarbijakrediidilepingute puhul ei pikene lepingu ülesütlemise avalduses määratud ebamõistlik täiendav tähtaeg VÕS § 114 lg 1 kolmanda lause järgi mõistliku täiendava tähtajani. Kuivõrd tarbijakrediidilepingu ülesütlemise avaldus peab olema üheselt selge ka täitmise täiendava tähtaja ja lepingu lõppemise kuupäeva osas, siis tuleb kehtetule (st kätte toimetamata) ülesütlemisavaldusele tuginedes määrata uuesti ka lepingu täiendav täitmise ning lõppemise tähtpäev või tähtaeg. (p 14)
3-2-1-40-14 Riigikohus 11.06.2014
VÕS § 361
VÕS § 367 lg 3
TsMS § 104 lg 1
VÕS § 367 lg 2
Kirjalikus menetluses tuleb kohtul pooltele selgeks teha, millise tähendusega tähtaegu milliste dokumentide esitamiseks antakse. Eelkõige peab olema selge, kas nõuet saab veel muuta või esitada täiendavaid asjaolusid või üksnes õiguslikku seisukohti (p 15).
Nõude muutmise, sh osadest nõuetes loobumise kohta peab kohus menetluses võtma selge seisukoha (vt 2. aprilli 2014. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-162-13, p 20) (p 18).
TsMS § 104 ei luba kohtualluvuse kokkuleppeid ettevõtja ja tarbijate vahelises lepingus (vt ka 21. novembri 2012. a määrus tsiviilasjas nr 3-2-1-123-12, p 10) (p 12). Vaikivaks kohtualluvuse kokkuleppeks ei loeta seda, kui kostja esitas hagejale nõudele ka sisulised vastuväited juhuks, kui maakohus siiski ennast pädevaks loeb (p 13).
Kohtualluvuse küsimus tuleb kohtul lahendada kohe, mitte alles otsusega (p 13).
Liisinguandja ei vali liisingueset ja tal on üldjuhul üksnes tagatishuvi krediidi tasumiseks (vt 19. aprilli 2006. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-29-06, p 25). Seega on ka liisinguesemega seotud riskid (mh väärtuse vähenemise risk) üldjuhul liisinguvõtja kanda. Siiski on riskijaotus mõneti erinev kasutusrendi tüüpi liisingulepingu puhul. Sellisel juhul kannab liisinguandja liisingueseme jääkväärtuse riski, st et liisingueseme tegelik väärtus lepingu lõppemise ajal ei kata liisingueseme kokkuleppelist jääkmaksumust (p 24).
Liisingulepingu ennetähtaegse ülesütlemise korral VÕS § 367 lg 1 järgi tuleb liisinguandjale hüvitada krediteerimiseks tehtud kulutused, st et liisinguandjale tuleb tagada sarnane positsioon sellega, kus ta oleks olnud lepingu täitmise korral (p 29). VÕS § 367 lg 1 järgse kulutuste hüvitamise nõude kindlakstegemisel tuleb VÕS § 367 lg 2 järgi lähtuda pärast ülesütlemist tasuda jäänud liisingumaksete summast, millest arvatakse maha lepingujärge intress ja muud summad, mis ei seostu liisingueseme omandamiseks tehtud kulutustega. VÕS § 367 lg 2 kohaldub ka kasutusrendi tüüpi liisingulepingu puhul ( p 30). VÕS § 367 lg 2 järgi arvutatud summa on liisinguvõtja jaoks VÕS § 367 lg 1 järgse nõude ülempiiriks, st ka kasutusrendi puhul ei saa liisinguvõtjalt nõuda krediidikulude hüvitamist suuremas ulatuses kui tasumata jäetud liisingumaksed. Olukorras, kus liisinguese jääb liisinguandjale, tuleb VÕS § 367 lg 2 järgi arvutatud nõuet vähendada VÕS § 367 lg 3 alusel, arvestades liisingueseme väärtust selle tagastamise ajal ehk jääkväärtust (p 31). Nõude suuruse arvutamisel on oluline eristada kapitalirendi ja kasutusrendi tüüpi liisingulepinguid. Kasutusrendi tüüpi liisingulepingu erakorralisel ülesütlemisel tuleb VÕS § 367 lg-d 2 ja 3 koostoimes kohaldada VÕS § 367 lg-st 1 lähtudes selliselt, et liisingueseme jääkväärtus VÕS § 367 lg 3 mõttes arvatakse VÕS § 367 lg 2 järgi arvutatud nõudest maha üksnes ulatuses, milles see ületab liisingueseme liisinguandjale kuuluvat jääkmaksumuse osa. Liisinguvõtjat kaitseb VÕS § 367 lg 2 aga selle eest, et liisinguandja ei saa temalt nõuda krediidikulude hüvitist rohkem kui tasumata liisingumaksete ulatuses(p 32).
3-2-1-3-14 Riigikohus 26.03.2014
PankrS § 123 lg 6
PankrS § 123 lg 4
Hagi muutmine ei ole see, kui esialgu nõutud eseme asemel nõutakse asjaolude muutumise tõttu hüvitist. Kui hageja vähendab esitatud haginõuet, siis on tegemist oli haginõude vähendamisega TsMS § 376 lg 4 p 2 järgi ja kohus peab tegema määruse kas hageja hagist osaliselt loobumise või selle osaliselt tagasi võtmise kohta (3-2-1-80-13, p 24). (p 10)
PankrS § 123 lg-s 6 ettenähtud aegumistähtaeg ei kohaldu PankrS § 123 lg 4 teises lauses sätestatud halduri vastu esitatud kahju hüvitamise nõudele. (p 13)
PankrS § 123 lg-s 6 ettenähtud aegumistähtaeg puudutab üksnes PankrS § 123 lg 1 ja § 123 lg 4 esimese lause alusel esitatud nõudeid. See aegumistähtaeg ei kohaldu PankrS § 123 lg 4 teises lauses sätestatud halduri vastu esitatud kahju hüvitamise nõudele. (p 13)
3-2-1-125-12 Riigikohus 07.11.2012
Kui hageja soovib viia haginõude kooskõlla TsMS § 425 lg-ga 1, saab ta apellatsioonimenetluses oma hagi täiendada. Tegemist ei ole hagi muutmisega TsMS § 376 lg-te 1-3 mõttes
Juhul, kui kindlustusleping füüsilise isikuga sõlmiti igaks kindlustusperioodiks eraldi ja sellele ei eelnenud igakordset kindlustusvõtja avaldust, on vähemalt üldjuhul põhjendatud võtta VÕS § 436 kohaldamisel aluseks kindlustusvõtja viimane avaldus. Kui järgitud ei ole VÕS § 436 lg-s 2 sätestatut, siis ei saa muudatust poliisil käsitada pakkumusena ja leping tuleb lugeda sõlmituks kindlustusvõtja avalduses sisaldunud tingimustel. VÕS § 434 lg 1 kohaselt peab kindlustusandja kindlustusvõtjale väljastama enda allkirjastatud dokumendi kindlustuslepingu sõlmimise kohta (poliis), millest järeldub, et kindlustusandja väljastab kindlustusvõtjale poliisi pärast kindlustuslepingu sõlmimist. Kui lugeda väljastatud poliisi kindlustusandja pakkumuseks, mitte aga lepingu sõlmimist kinnitavaks dokumendiks, jääks kindlustusvõtja ilma kaitsest, mida peaks talle pakkuma VÕS § 436. Selleks, et eritingimus, kindlustusjuhtumit välistava asjaolu kohta, poliisil oleks muutunud kindlustusvõtjale siduvaks, peavad olema täidetud VÕS § 436 lg-s 2 sätestatud eeldused, s.o kindlustusandja on poliisi väljastamisel juhtinud kindlustusvõtja tähelepanu kõrvalekaldumisele kindlustusvõtja avaldusest eraldi kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis teatega või seda asendava eraldi esiletõstetud märkega poliisil ja kindlustusvõtja pole sellele kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis vastu vaielnud. Kindlustusvõtjat, keda teavitatakse erinevusest eraldi kirjaliku teatega, ja kindlustusvõtjat, keda teavitatakse erinevusest poliisil sisalduva eraldi esiletõstetud märkega, tuleb kohelda võimalikult sarnaselt. Arvestada tuleb seda, et eraldi saadetud kirjalik teade saadetakse ühe konkreetse teema kohta ning selliselt on kindlustusandja juhtinud kindlustusvõtja tähelepanu kooskõlas VÕS § 436 lg-ga 2. Kindlustusvõtja avaldusest erinev lepingutingimus peab eristuma kogu ülejäänud tekstist ja olema teistest poliisil kajastatud lepingutingimustest selgelt eristatav.
soodustatud isik ja kindlustatud isik
VÕS § 425 lg 1 kohaselt on kindlustusjuhtumi toimumise korral õigus saada kindlustushüvitist soodustatud isikul, mitte kindlustusvõtjal. Kuna kindlustuslepingu järgi on soodustatud isikuks Swedbak AS, siis on maakohus ebaõigesti välja mõistnud kindlustushüvitise kindlustusvõtja kasuks.
3-2-1-18-10 Riigikohus 07.04.2010
TsMS § 376 lg 3
TsMS § 363 lg 1 p 2
Hagi aluse tähendust on Riigikohus käsitlenud 29. jaanuaril 1997. a tsiviilasjas nr 3-2-1-14-97 tehtud määruses.
TsMS § 376 lg 3 esimese lause järgi kohaldatakse hagi muutmise avaldusele hagiavalduse kohta sätestatut, st ka hagi aluse või muutmise avaldus peab olema TsMS § 334 lg 1 kohaselt kirjalikus vormis. Hagi alust või eset ei ole võimalik kohtuistungil suuliselt muuta (vt Riigikohtu 10. juuni 2008. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-46-08, p 15 ja 5. novembri 2008. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-82-08, p 12).
Juriidilise isiku juhatuse liige võib vastutada juriidilise isiku võlausaldaja ees deliktiõiguse alusel, kui ta on toime pannud õigusvastase teo, milleks võib olla ka seaduses sätestatud kohustuse rikkumine, mida ta pidi täitma isiklikult selleks, et juriidilise isiku võlausaldajal ei tekiks kahju. Selliseks kohustuseks võib olla ÄS § 180 lg-st 51 tulenev kohustus esitada osaühingu püsiva maksejõuetuse korral osaühingu pankrotiavaldus. Isegi kui tuvastada, et isik rikkus ÄS § 187 lg-st 1 tulenevat juhatuse liikme hoolsuskohustust, ei võimaldaks see osaühingu võlausaldajal nõuda VÕS § 1043 ja § 1045 lg 1 p 7 alusel kahju hüvitamist, kuivõrd VÕS § 1045 lg 3 kohaselt ei ole seadusest tuleneva kohustuse rikkumisega kahju tekitamine õigusvastane, kui kahju tekitaja rikutud sätte eesmärk ei olnud kannatanu kaitsmine sellise kahju tekkimise eest. ÄS § 187 lg 1 kaitse eesmärgiks on kaitsta osaühingut, mitte osaühingu võlausaldajaid.
3-2-1-125-09 Riigikohus 16.12.2009
TsMS § 376 lg 4 p 3
Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi lahend nr 3-2-1-21-06. Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi lahend nr 3-2-1-150-06.
Tulenevalt TsMS § 376 lg 4 p-st 3 ei peeta hagi muutmiseks olukorda, kui esialgu nõutud eseme asemel nõutakse teist eset või muud hüve asjaolude muutumise tõttu.
3-2-1-123-09 Riigikohus 24.11.2009
TsMS § 668 lg 3
TsMS § 634 lg-st 1 tulenevalt võib apellant kaebust muuta ja täiendada apellatsioonitähtaja lõpuni. Sama sätte lg 2 järgi ei välista eeltoodu apellandi õigust esitada uusi asjaolusid, mis tekkisid või said apellandile teatavaks pärast apellatsioonitähtaja möödumist. Hageja on asendanud esialgu nõutud hagi eseme asjaolu muutumise tõttu teise esemega. Selliselt ei ole hageja TsMS § 376 lg 4 p 3 järgi hagi muutnud. Viidatud sätte järgi ei peeta hagi muutmiseks esialgu nõutud eseme asemel asjaolude muutumise tõttu teise eseme või muu hüve nõudmist.
Asja menetlemisel ei ole esitatud väidet, et vaidlusaluse õigussuhte iseloomust tulenevalt ei kuulu asja lahendamine üldkohtu pädevusse. Seda ei väida hageja ka kassatsioonkaebuses. TsMS § 668 lg-st 3 tulenevalt ei oleks kassatsioonkaebuses sellele väitele tuginemine ka lubatav. Eeltoodust järelduvalt ei ole ka Riigikohtul alust tühistada vaidlusalust ringkonnakohtu otsust omal algatusel põhjusel, et üldkohus ei ole pädev asja lahendama. Küll tuleneb eeltoodust see, et menetlusökonoomiast lähtudes on üldkohus pädev asja arutama ka pärast ringkonnakohtu otsuse tühistamist muul alusel.
Järeldus, et haldusakti kehtivus välistab hüvitise väljamõistmise, on ekslik. RVastS § 7 lg-s 1 sätestatakse põhimõte, et avalik-õiguslikus suhtes tekkinud kahju ei hüvitata juhul, kui kahju olnuks võimalik vältida kohese õiguskaitsevahendi kasutamisega (nt haldusakti vaidlustamine vaide- või kohtumenetluses). Samas ka juhul, kui isik jättis tal olevad võimalused oma õiguste kaitseks kasutamata, ei ole hüvitise väljamõistmine täielikult välistatud. RVastS § 7 lg-t 1 on võimalik tõlgendada selliselt, et õiguskaitsevahendite kasutamata jätmine ei välista alati hüvitise väljamõistmist täielikult, vaid võib olla aluseks ka hüvitise vähendamisele. Olukorras, kus õiguskaitsevahendi olemasolu võis olla isiku jaoks ebaselge või selle kasutamise vajalikkus raskesti ettenähtav, võib olla põhjendatud hüvitise vähendamine. RVastS § 7 lg 1 järgi on võimalik avalik-õiguslikus suhtes tekitada kahju õigusvastase, aga ka õiguspärase haldusaktiga, kui selle ellurakendamisel rikutakse seaduses ettenähtud korda.
3-2-1-11-09 Riigikohus 21.04.2009
TsMS § 217 lg 5
Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi lahend nr 3-2-1-82-08. PKS § 70 ja § 61 lg 6 mõtte kohaselt ei ole võimalik pidada elatise tagasiulatuva väljamõistmise nõuet elatise nõude suurendamiseks enne 1. jaanuari 2009 kehtinud TsMS § 376 lg 5 p 2 (1. jaanuaril 2009 jõustunud TsMS § 376 lg 4 p 2) mõttes. Juhul, kui hageja esitab hagi muutmise nõude seaduses sätestatud vormis, tuleb anda kostjale võimalus esitada sellele oma vastuväited.
Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi lahend nr 3-2-1-108-07. Kui vanem maksab enne hagi esitamist vabatahtlikult lapse ülalpidamiseks miinimumsuuruses elatist ja kui lapse vajadusi ning vanemate varalist seisundit arvestades tuleb vanemalt mõista välja vabatahtlikult makstust suurem elatis, saab kohus PKS § 70 lg 2 alusel mõista vanemalt tagasiulatuvalt välja elatise ulatuses, mille võrra vanem maksis nimetatud ajavahemikul lapsele elatist ettenähtust vähem. PKS § 70 ja § 61 lg 6 mõtte kohaselt ei ole võimalik pidada elatise tagasiulatuva väljamõistmise nõuet elatise nõude suurendamiseks enne 1. jaanuari 2009 kehtinud TsMS § 376 lg 5 p 2 (1. jaanuaril 2009 jõustunud TsMS § 376 lg 4 p 2) mõttes.
3-2-1-109-08 Riigikohus 17.12.2008
Üldjuhul ei saa seaduses sätestatud aegumistähtaja sees määrata veel täiendavat hea usu põhimõttest lähtuvat uut tähtaega, mille jooksul hageja võib oma õiguste kaitseks hagi esitada.
Enne 1. maid 2004 kehtinud KaMS § 36 lg 1 p-st 2 ja lg-st 2 tulenevalt saab hageja nõuda kaubamärgiomaniku saamata jäänud tulu ja seetõttu pole oluline, millal tema kui juriidiline isik registrisse kanti või millal litsentsileping tema suhtes jõustus. Enne 1. maid 2004 kehtinud KaMS § 21 kohaselt võib kaubamärgivaldaja (litsentsiaar) litsentsilepingu alusel anda kaubamärgi kasutamise õiguse teisele isikule/teistele isikutele (litsentsiaadile/litsentsiaatidele). Litsentsilepingu kohta tehakse kanne registrisse pärast riigilõivu tasumist. Kaubamärgiseadusest ei tulene, et isik, kes esitas kaubamärgi registreerimiseks taotluse Patendiametile, ei saanud sõlmida litsentsilepingut enne kaubamärgi registris registreerimist. Samuti ei tulene enne 1. maid 2004. a kehtinud kaubamärgiseadusest, et litsentsileping hakkab kehtima lepingu kohta kande tegemisest. Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi lahend nr 3-2-1-32-02. Kaubamärgi õiguslik režiim tuleneb enne 1. maid 2004 kehtinud KaMS §-st 5. Sama paragrahvi 3. lõike kohaselt ei tohi füüsiline ja juriidiline isik kaubamärgiomaniku loata kasutada õiguskaitse saanud kaubamärgiga identset või äravahetamiseni sarnast kaubamärki samade või sarnaste kaupade ning teenuste tähistamiseks majandus- ja äritegevuses. Kaubamärgi kasutamiseks loetakse KaMS § 5 lg 3 p 1 kohaselt kauba või pakendi tähistamist kaubamärgiga ja p 2 kohaselt kaubamärgiga tähistatud kaupade pakkumist müügiks, nende turustamist ja ladustamist müügi eesmärgil. Varasema KaMS § 34 kohaselt võetakse kaubamärgiomanikule või litsentsiaadile tekitatud kahju suuruse arvutamise aluseks tulu, mida ta oleks saanud kaubamärgi normaalsel kasutamisel. Saamata jäänud tulu on tasu, mida isik oleks vastavalt asjaoludele, eelkõige tema tehtud ettevalmistuse tõttu tõenäoliselt saanud, kui kahju hüvitamise aluseks olevat asjaolu ei oleks esinenud. TsK § 222 lg 1 ja varasema KaMS § 36 lg 1 p 2 alusel on isikul iseenesest õigus nõuda ka saamata jäänud tuluna tulu, mida ta oleks saanud, kui oleks kahjuhüvitisena raha õigel ajal kätte saanud.
TsMS § 376 lg 5 p 2 kohaselt ei loeta hagi muutmiseks hageja põhinõude või kõrvalnõuete suurendamist, vähendamist, laiendamist või kitsendamist.
Enne 1. jaanuari 2006.a kehtinud TsMS § 60 lg-s 1 kirjeldatud võimalust jätta poole kohtukulud tema enda kanda ei või kohus suvaliselt kohaldada. Valides hagi osalisel rahuldamisel viidatud normis sisalduva kohtukulude jagamise kahe võimaluse vahel, tuleb muu hulgas arvestada ka hagi rahuldatud ja rahuldamata jäetud osa proportsioone.


Muudatused Raamatupidamise Toimkonna juhendites - Raamatupidaja
28. jaanuar 2010 08:24
Eelmise aasta 9. jaanuaril hakkasid kehtima Raamatupidamise Toimkonna juhendite muudatused. Valmistudes aastaaruande tegemiseks vaatame üle, millised need on.
Muudeti RTJ-e 1 kuni 10 ning 12 ja tunnistati kehtetuks RTJ 16.
Eraldamaks teatud realiseerimata kasumeid ja kahjumeid, on nende kajastamiseks sisse toodud koondkasumiaruande mõiste. Vastav aruanne paigutatakse füüsiliselt “tavalise” kasumiaruande järele ning sisaldab mõningaid ettevõtte põhitegevusest mitte tulenevaid kulusid / tulusid. Seejuures “tavalise” kasumiaruande viimane rida on puhaskasum ning koondkasumiaruande viimane rida on koondkasum.
Mida seal täpsemalt kirjendada:
RTJ 1 §29-32 - üldpõhimõtted,
RTJ 1 §89 c, RTJ 2 §29(1)-29(4)- valuuta kursivahed ja kajastamata sisendid,
RTJ 3 §13 - finantsvarade väärtus- ja bilansipäevavaheline ümberhindlus,
RTJ 2 §14, §20 b, §21, §22, §29, §34 - õiglases väärtuses kajastatavate finantsvarade ümberhindlus,
RTJ 2 lisa 5 - näidis.
Niisiis mitte midagi niisugust, mis keskmises ettevõttes igapäevaselt ette võiks tulla.
Enim leiab koondkasumiaruanne kasutust vast siis, kui on mõni tütreks kvalifitseeruv välismaine äriüksus. Kuni me veel eurotsoonis pole, püsib ka vajadus arvestusvaluutast esitlusvaluutasse ümberarvestuseks.
Kasutades koondkasumiaruannet võiks see välja näha järgnevalt (numbrid on juhuslikud):
Puhaskasum 300
Realiseerimata kursivahed -8
Koondkasum 292
Omakapitalis kajastatakse need summad eraldi
Aruandeperioodi kasum 300
Ümberhindluse reserv -8
Aastaaruandes avaldatav informatsioon
Lisandunud on kohustus bilansis kajastatava informatsiooni esitusviisi muutusega esitada lisaks eelmise perioodi lõppbilansile ka eelmise perioodi algbilanss lähtudes uuest esitusviisist. RTJ 1 §52.
Samuti lisandus kohustus eelmise perioodi algsaldosid mõjutava arvestuspõhimõtete tagasiulatuval muutmisel või olulise vea tagasiulatuval korrigeerimisel esitada lisaks eelmise perioodi lõppbilansile ka eelmise perioodi algbilanss, lähtudes uutest arvestuspõhimõtetest või korrigeeritud andmetest (RTJ 1 §69, 82).
Raamatupidamislike hinnangute muutumine tagasiulatuvaid muudatusi endiselt kaasa ei too. Kuidas see kõik kokku sobib aastaaruande elektroonilise esitamisega, ei ole teada.
Lisades avaldatav informatsioon
Veidi on muudetud ka lisades avalikustatava informatsiooni nõuet.
Laenu tagatiseks panditud vara pole enam vaja avalikustada väljaarvatud allpoolloetletud erandjuhud:
* Avalikustada tuleb ettevõtte mittetavapärase majandustegevuse tulemusena tekkinud kohustuste tagatiseks panditud varade bilansiline maksumus rühmade kaupa. RTJ 3 §66.
* Kehtetuks on tunnistatud RTJ 5 § 89, mis kohustas avalikustama võlakohustuste tagatiseks panditud põhivara objektide bilansilist maksumust. Samuti ei pea enam automaatselt avalikustama tagatiseks panditud kinnisvarainvesteeringute väärtust.
RTJ 6 §39 on vastav lõik ära jäetud. Sama eesmärki teenib ka RTJ 4 §28 c, d, e tühistamine.
* Pole enam vaja avalikustada ka kapitalirendi tingimustel renditud vara soetusmaksumust. Piisab bilansilisest jääkmaksumusest. RTJ 9 §47. Sama kehtib kasutusrendile antud vara kohta (RTJ 9 §49).
* RTJ 8 §58(1) kohustab avalikustama aastaaruande lisades tulumaksukulu komponendid.
Lisandunud on boonuspunktide jm tulevikusoodustuste arvestus, mis võetakse algul arvele kohustusena ja kajastatakse tuluna soodustuse andmise või aegumise hetkel (RTJ 10 §16(1)).
Ettevõttel on kliendilojaalsusprogramm, mille käigus väljastatakse oste sooritanud klientidele kokku 10 000 boonuspunkti. Kogutud boonuspunkte saab kasutada ettevõtte kaupade ostmiseks. Juhtkond hindab empiiriliselt, et ühe väljastatud boonuspunkti õiglane väärtus on 10 krooni ja kokku lunastatakse 70% boonuspunktidest. Seega kajastatakse kohustusena bilansis (saadud ettemaksuna) summa 100 000 krooni. Boonuspunktid aeguvad 2 aasta jooksul väljastamisest arvates.
Esimese aasta lõppedes on lunastatud kokku 6000 boonuspunkti ehk 85% hinnanguliselt lunastatavatest boonuspunktidest (6000 punkti/ 7000 punkti). Ettevõte kajastab tulu summas 60 000 krooni (6000 x 10).
D Saadud ettemaks 60 000
K Tulu 60 000
Aasta 2
Juhtkond muudab oma hinnangut aasta lõpus ja hindab, et kokku lunastatakse 85% boonuspunktidest kehtivusaja jooksul.
Teise aasta jooksul on lunastatud 2000 boonuspunkti (kahe aastaga kokku 8000 boonuspunkti). Seega on ettevõtte kumulatiivne tulu teise aasta lõpuks on seega 80 000 krooni; kuna 60 000 krooni kajastati esimesel aastal, siis 2 aasta tulu on 20,000 krooni.
D Saadud ettemaks 20 000
K Tulu 20 000
Kõik lunastamata boonuspunktid on 2 aasta lõpuks aegunud ning tehakse täiendav kanne
Kokku kajastas ettevõte 2 aasta jooksul tuluna 100 000 krooni, st kogu algselt kohustusena kajastatud summa.
Laenu kapitaliseerimise osas pole midagi muutunud. Ilmselt väga vajalik muudatus, kuigi võib sellisena mitte tunduda, on RTJ 5 § 16, milles tekst “valmistamine vältab pikema perioodi” on asendatud tekstiga “otstarbekohasesse kasutusvalmidusse viimine võtab olulisel määral aega”, aga otsustage selle üle ise.
Samavõrra vajalikud täpsustused on ka RTJ 5 §17. Lisatud on ka näide viimase paragrahvi lõppu.
Võib-olla vajalikum muudatus on RTJ 5 §53, mille lõpust on ära jäetud kitsendus, mis piiras immateriaalse vara alternatiivsete amortisatsioonimeetodite rakendamist.
Bioloogiline vara
Oluline muudatus on bioloogilise vara õiglase väärtuse määramisel neto rahavoogude meetodi kasutamisel RTJ 7 §21. Varem kehtis põhimõte, et meetodi rakendamisel ei võeta arvesse ettevõtte tulevasest tegevusest või bioloogilise vara muundumisest tulenevat vara väärtuse kasvu. Nüüd lähtub ettevõte oodatavate rahavoogude nüüdisväärtuse määramisel neto rahavoogudest, mida turuosalised eeldavad, et antud bioloogiline vara tema kõige asjakohasemal turul genereeriks.
Lahti seletatult - pange ilma piiranguteta kirja kõik genereeritavad rahavood ja diskonteerige.
Muutunud on kinnisvarainvesteeringu kajastamine ehituse ajal, mida kajastatakse juba ehitus- või arendustegevuse ajal kinnisvarainvesteeringuna. RTJ 6 §10, §14. Varem kajastati sellist objekti ehituse ajal kui materiaalset põhivara lõpetamata ehitusena.
Kinnisvarainvesteering koos laenukasutuse kulutuste kapitaliseerimiga, kui ehitust finantseeritakse konkreetselt sellel otstarbel võetud laenuga
Ettevõte ehitab hoone, mis vastab kinnisvarainvesteeringu tingimustele. Ehitus kestab kokku 10 kuud, alates 1.02.2009 kuni 30.11.2009. Ehituse maksumus on 100 miljonit krooni, ehitusega seotud kulutused tehakse ühtlaselt kogu 10-kuulise perioodi jooksul. Ehituse finantseerimiseks on võetud laen summas 80 miljonit krooni, intressimääraga 6% aastas. Laen võeti 1.01.2009 ja kuulub tagasimaksmisele järgmise 10 aasta jooksul. Ettevõte on valinud oma arvestusmeetodiks laenukasutuse kulutuste kapitaliseerimise.
Ettevõte peab kapitaliseerima laenukasutuse kulutused, mis tekivad ehituse algusest (1.02.2009) kuni selle lõpuni (30.11.2009). Kuna ehitust finantseeritakse konkreetselt sellel eesmärgil võetud laenu abil, kuuluvad kapitaliseerimisele nimetatud laenu intressid perioodil 1.02.2009 kuni 30.11.2009, millest on maha arvatud saadud laenusumma kasutamata jäägilt teenitud intressitulu, ehk kokku 3.6 miljonit krooni (6% x 80 miljonit x 10/12 kuud miinus 400 tuhat krooni intressitulu).
D Kinnisvarainvesteering 3 600 000
K Intressivõlg 3 600 000
Kui objekti ehituse finantseerimine toimub üldisest võõrkapitalist ning ehituse finantseerimiseks ei ole eraldi laenu võetud
Ettevõttel on eelmistel perioodidel võetud tasumata laene kogusummas 150 miljonit krooni kaalutud keskmise intressimääraga 6.9% aastas.
Ettevõte peab kapitaliseerima laenukasutuse kulutused, mis tekivad ehituse algusest (1.02.2009) kuni selle lõpuni (30.11.2009). Kuna ehituse finantseerimiseks ei ole võetud ühtegi konkreetset laenu, leiab ettevõte kapitaliseerimisele kuuluva summa, rakendades poolelioleva ehitise saldole võõrkapitali kaalutud keskmist intressimäära.
Keskmine poolelioleva ehitise saldo ehitusperioodi jooksul oli 50 miljonit krooni (100 miljonit krooni kulutusi jagatuna ühtlaselt kogu ehitusperioodile), kaalutud keskmine võõrkapitali intressimäär oli 6.9%. Seega kuulub kapitaliseerimisele kokku 2.875 miljoni krooni ulatuses laenukasutuse kulutusi (6.9% x 50 miljonit x 10/12 kuud).
D Kinnisvarainvesteering 2 875 000
K Intressivõlg 2 875 000
Kuna ehitus on algusest peale planeeritud kinnisvarainvesteeringuna siis kogu ehitus konteeritakse mõlemal juhul algusest peale kinnisvarainvesteeringu kontole.
Edasilükkunud tulumaks
Väike täpsustus on RTJ 8 §44-s, mis ütleb, et muude omakapitali vähendavate väljamaksete tulumaksu kajastatakse samuti nagu dividendide tulumaksu ehk väljakuulutamise hetkel.
Valige omad välja ja püüdke kasutusele võtta. Muudatusi pole sugugi palju ja kuigi tunduvad tüütutena, tehakse neid selleks, et need aitaksid paremini kajastada raamatupidamiskohustuslase majandustegevust.
Alar-Ants Smirnov, Lemmi Kann
URL: http://www.raamatupidaja.ee/uudised/2010/01/28/muudatused-raamatupidamise-toimkonna-juhendites


text:
EUROOPA KOHTU OTSUS (kümnes koda)
Eelotsusetaotlus – Energiatõhusus – Direktiiv 2012/27/EL – Artikli 11 lõige 1 – Mõõtmisandmetele ja arvetel esitatavale teabele juurdepääsu kulu – Lõpptarbijate õigus saada tasuta oma arved ja arvetel esitatav teave energia tarbimise kohta – Elektri võrgutasu – Elektrimüügi ettevõtja poolt elektri võrgutasu vähendamine elektroonilise arve valinud lõpptarbijatele
Kohtuasjas C‑294/18,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Markkinaoikeuse (kaubanduskohus, Soome) 19. aprilli 2018. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 27. aprillil 2018, menetluses, mille algatas
Oulun Sähkönmyynti Oy,
EUROOPA KOHUS (kümnes koda),
koosseisus: koja president C. Lycourgos, kohtunikud E. Juhász ja I. Jarukaitis (ettekandja),
– Energiavirasto, esindaja: lakimies P. Malén,
– Soome valitsus, esindaja: H. Leppo,
– Itaalia valitsus, esindaja: G. Palmieri, keda abistas avvocato dello Stato P. G. Marrone,
– Euroopa Komisjon, esindajad: M. Huttunen ja K. Talabér-Ritz,
1 Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta direktiivi 2012/27/EL, milles käsitletakse energiatõhusust, muudetakse direktiive 2009/125/EÜ ja 2010/30/EL ning tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2004/8/EÜ ja 2006/32/EÜ (ELT 2012, L 315, lk 1), artikli 11 lõiget 1.
2 Taotlus on esitatud Oulun Sähkönmyynti Oy, kes on elektri jaemüügi ettevõtja, algatatud menetluses, mis käsitleb Energiavirasto (energiaamet, Soome) otsust seoses elektroonilise arve valinud klientidele elektri võrgutasu igakuise vähendamisega.
3 Direktiivi 2012/27 põhjendustes 32 ja 33 on märgitud:
„(32) [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 5. aprilli 2006. aasta direktiivi] 2006/32/EÜ[, mis käsitleb energia lõpptarbimise tõhusust ja energiateenuseid ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 93/76/EMÜ (ELT 2006, L 114, lk 64)], [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiivi] 2009/72/EÜ[, mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/54/EÜ (ELT 2009, L 211, lk 55)] ja [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiivi] 2009/73/EÜ[, mis käsitleb maagaasi siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/55/EÜ (ELT 2009, L 211, lk 94)] tarbimise mõõtmist ja arvete esitamist käsitlevate sätete mõju energiasäästule on olnud piiratud. Paljudes liidu piirkondades ei ole need sätted viinud selleni, et tarbijad saaksid ajakohast teavet nende energiatarbimise kohta või tegelikul tarbimisel põhinevaid arveid sagedusega, mis uuringute kohaselt on vajalik selleks, et tarbijad saaksid oma energiatarbimist reguleerida. Kortermajade kütte ja sooja veega varustamise sektorites on nende sätete ebapiisav selgus toonud kaasa ka arvukad kaebused kodanikelt.
(33) Selleks et suurendada lõpptarbijate suutlikkust pääseda ligi nende individuaalset tarbimist käsitlevale teabele ja arvetele, pidades silmas võimalusi, mida seostatakse arukate arvestisüsteemide rakendamise ja arukate arvestite kasutuselevõtmisega liikmesriikides, on oluline suurendada liidu õiguse nõuete selgust selles valdkonnas. See peaks aitama vähendada kulusid, mis kaasnevad energiasäästu suurendavate arukate arvestisüsteemide rakendamisega, ning toetama energiateenuste turgude arendamist ja nõudluse juhtimist. Arukate arvestisüsteemide rakendamine võimaldaks sagedasti esitada tegelikul tarbimisel põhinevaid arveid. Nõudeid, mis käsitlevad juurdepääsu teabele ja tegelikul tarbimisel põhinevate õiglaste ja täpsete arvete esitamist, tuleb siiski selgitada ka nendel juhtudel, kus arukaid arvesteid ei ole 2020. aastaks paigaldatud, sealhulgas seoses kütte, jahutuse ja sooja vee individuaalse tarbimise mõõtmise ja selle eest arvete esitamisega mitme üksusega hoonetes, mida varustatakse kaugkütte- või kaugjahutusvõrgust või millel on enda ühine küttesüsteem.“
4 Direktiivi 2012/27 artiklis 1 „Sisu ja reguleerimisala“ sätestatakse:
„1. Käesoleva direktiiviga kehtestatakse ühine meetmete raamistik energiatõhususe edendamiseks Euroopa Liidus, et tagada liidu 2020. aasta energiatõhususe 20% peaeesmärgi täitmine ja rajada teed edasisele energiatõhususe parandamisele pärast seda tähtaega.
2. Käesolevas direktiivis sätestatud nõuded on miinimumnõuded ega takista ühelgi liikmesriigil säilitada või kehtestada rangemaid meetmeid. Sellised meetmed on kooskõlas liidu õigusega. Kui liikmesriigi õigusaktides nähakse ette rangemad meetmed, teavitab liikmesriik sellistest õigusaktidest komisjoni.“
5 Direktiivi artikli 10 „Arvetel esitatav teave“ lõikes 3 on sätestatud:
„Olenemata sellest, kas arukad arvestid on paigaldatud või mitte, teevad liikmesriigid järgmist:
b) tagavad, et lõpptarbijad saavad valida võimaluse saada arvetel esitatavat teavet ja arveid elektrooniliselt ning et nad saavad soovi korral selge ja arusaadava selgituse selle kohta, kuidas nende arve koostati, eelkõige juhul, kui arved ei põhine tegelikul tarbimisel;
6 Direktiivi artikli 11 „Mõõtmisandmetele ja arvetel esitatavale teabele juurdepääsu kulu“ lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid tagavad, et lõpptarbijad saavad kõik oma arved ja arvetel esitatava teabe energia tarbimise kohta tasuta ning et lõpptarbijad pääsevad samuti ligi oma tarbimisandmetele asjakohasel viisil ja tasuta.“
7 Direktiivi 2012/27 VII lisa „Tegelikul tarbimisel põhinevate arvete esitamise ja arvetel esitatava teabe miinimumnõuded“ „[t]egelikul tarbimisel põhinevate arvete esitami[st]“ käsitlevas punktis 1.1, täpsustatakse:
„Selleks et lõpptarbijatel oleks võimalik oma energiatarbimist reguleerida, tuleb arved esitada tegeliku tarbimise põhjal vähemalt kord aastas ja arvetel esitatav teave tuleb teha kättesaadavaks vähemalt kord kvartalis, taotlusel või kui tarbijad on valinud elektroonilised arved või muul juhul kaks korda aastas. Sellest nõudest võib teha erandi gaasile, mida kasutatakse üksnes toidu valmistamiseks.“
Soome õigus
8 Direktiivi 2012/27 artikli 11 lõige 1 võeti Soome õigusesse üle elektrituruseaduse (sähkömarkkinalaki (588/2013)) §-ga 69. Selle paragrahvi „Jaemüügi ettevõtja poolt arvete esitamine“ viiendas lõigus on sätestatud, et „[a]rved ning [kõnealuses] paragrahvis nimetatud arvetel esitatav teave hindade ja tarbimise kohta tuleb lõpptarbijale anda tasuta ja asjakohasel viisil“ ning et „[l]õpptarbijad võivad soovi korral saada arveid ja teavet tarbimise kohta elektrooniliselt“.
9 Oulun Sähkönmyynti müüdud elektri hind koosneb igakuisest kindlasummalisest võrgutasust ja energia hinnast, mis põhineb elektri tarbimisel. Võrgutasu on reeglina 2,5 eurot kuus. Alates 1. jaanuarist 2016 vähendas Oulun Sähkönmyynti igakuist võrgutasu 1 euro võrra nendele tarbijatele, kes olid valinud elektroonilise arve, kuid mitte neile, kes olid valinud alternatiivse arvete esitamise viisi nagu paberarve või otsekorraldus, ega elektroonilise arve valinud äriklientidele.
10 Energiaamet leidis 20. juuni 2017. aasta otsuses, et see vähendamine tähendas, et need kliendid, kes ei valinud elektroonilist arvet, pidid maksma oma arvete eest 1 euro. Seepärast kohustas energiaamet Oulun Sähkönmyyntit muutma arvete esitamise praktikat ja tagama oma klientidele õiguse saada arveid tasuta. Sama otsusega kohustas energiaamet Oulun Sähkönmyyntit lisaks hüvitama selle osa tasudest, mida saadi alates 1. jaanuarist 2016 alusetult klientidelt, kes ei valinud elektroonilist arveldamist.
11 Oulun Sähkönmyynti esitas selle otsuse peale kaebuse Markkinaoikeusele (kaubanduskohus, Soome), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus.
12 Oulun Sähkönmyynti väidab oma kaebuse põhjendamiseks, et selle kõik kliendid saavad elektriarveid tasuta, olenemata arvetüübist, mille nad valivad. Ettevõtja sõnul ei tähenda nõue, et arve peab saama tasuta, et ettevõtjal ei ole lubatud vähendada elektri võrgutasu elektroonilise arve valinud klientidele. Lisaks ei põhine klientidele pakutav soodustus kulu tegelikul vähenemisel, vaid hinnangul selle soodustuse mõjule. Arve esitamise sagedus ei mõjuta võrgutasu ega sellelt antavat soodustust, kliendid võivad muu hulgas valida, kas saada aastas neli, kuus või 12 arvet. Lisaks võimaldab elektrooniline arvete esitamine halduskulusid vähendada.
13 Energiaamet väidab, et põhikohtuasjas kõne all olev võrgutasu vähendamine tähendab kõrvalehoidmist reeglist, mille kohaselt saavad kõik kliendid elektriarve tasuta. Lõpptarbija seisukohalt ei oma tähtsust, kas arve eest võetakse eraldi tasu või on võrgutasu suurem seetõttu, et lõpptarbija on valinud arveldamiseks muu kui elektroonilise arve. Energiaameti sõnul omab tähtsust, et eri liiki arvete hinnad erinevad. Energiaamet lisab, et vaid ameti esitatud tõlgendus on selline, mis tagab, et lõpptarbijad, kellel ei ole juurdepääsu elektroonilistele teenustele ning kes on sageli ka kaitsetumad, saavad oma elektriarve tasuta.
14 Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et nagu sätestavad ka direktiivi 2012/27 artikli 11 lõike 1 ja elektrituruseaduse (588/2013) § 69 viies lõik, tuleb arved ja arvetel esitatav teave lõpptarbijale anda tasuta ja asjakohasel viisil. Direktiivi 2012/27 artikleid 9–11 käsitleva komisjoni töödokumendi (SWD/2013/0448 final) kohaselt ei ole arvete ja arvetel esitatava teabe tasuta saamise nõudega siiski vastuolus, et elektri jaemüügi ettevõtja vähendab hinda lõpptarbijatele või premeerib neid, kui nad valivad elektroonilise arvelduse.
15 See kohus märgib ühest küljest, et isegi kui komisjoni töödokument ei ole siduv õigusallikas ELTL artikli 288 tähenduses ega muuda direktiivi 2012/27 õiguslikku toimet, on see tõendiks selle kohta, et direktiivi artikli 11 lõiget 1 on võimalik tõlgendada Oulun Sähkönmyynti esitatud tähenduses, mis tähendab, et oluline on üksnes tasu puudumine arve eest. Teisest küljest on energiaameti pakutud viisil võimalik lõpptarbija, kes ei ole valinud elektroonilist arvet, seisukohalt käsitada suuremat võrgutasu nõudmist siiski olukorrana, kus paberarve eest nõutakse eraldi tasu.
16 Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab lisaks, et põhikohtuasjas esitatud asjaoludest ei nähtu, et Soome oleks vastu võtnud rangemad riigisisesed meetmed, kui on sätestatud direktiivi 2012/27 artikli 11 lõikes 1.
17 Nendel asjaoludel otsustas markkinaoikeus (kaubanduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas direktiivi [2012/27] artikli 11 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et elektri võrgutasust hinnasoodustuse andmine sõltuvalt sellest, millise arveldusviisi klient valib, tähendab, et arveid ja arvetel esitatava teabe saavad tasuta ainult seda soodustust saavad lõpptarbijad?
2. Kas siis, kui vastus esimesele eelotsuse küsimusele on eitav ja eelnimetatud hinnasoodustuse andmine on lubatud, tuleneb direktiivist 2012/27 täiendavaid eritingimusi, mida tuleb arvesse võtta hinnasoodustuse lubatavusele hinnangu andmisel, nagu selle soodustuse vastavus valitud arveldusviisist tulenevale säästule, see, kas soodustus on seotud arve esitamise kordadega või mitte, ning kas soodustuse saab suunata sellele lõpptarbijate grupile, kes enda arveldusviisi valikuga tingib säästu?
3. Kas juhul kui esimeses eelotsuse küsimuses viidatud hinnasoodustuse andmine peaks tähendama, et tasu maksmise nõudmine muudelt kui teatava arveldusviisi valinud lõpptarbijatelt on vastuolus direktiivi 2012/27 artikli 11 lõikega 1, tuleneb liidu õigusest erinõudeid, millega tuleb arvestada otsuses, millega kohustatakse makstud summa tagastama?“
Esimene ja teine küsimus
18 Oma esimese ja teise küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2012/27 artikli 11 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas on sellega vastuolus ühe elektri jaemüügi ettevõtja poolt elektri võrgutasu vähendamine elektroonilise arve valinud lõpptarbijatele.
19 Nagu nähtub eelotsusetaotlusest, on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud küsimused põhjusel, et tema arvates võib elektri võrgutasu vähendamine elektroonilise arve valinud lõpptarbijatele tähendada, et teised kliendid ei saa oma arveid tasuta.
20 Direktiivi 2012/27 artikli 11 lõikes 1 sätestatakse, et „[l]iikmesriigid tagavad, et lõpptarbijad saavad kõik oma arved ja arvetel esitatava teabe energia tarbimise kohta tasuta ning et lõpptarbijad pääsevad samuti ligi oma tarbimisandmetele asjakohasel viisil ja tasuta“.
21 Vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale ei tule liidu õiguse sätte tõlgendamisel arvestada mitte üksnes selle sõnastust, vaid ka konteksti ning selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osaks säte on (2. septembri 2015. aasta kohtuotsus Surmačs, C‑127/14, EU:C:2015:522, punkt 28, ja 16. novembri 2016. aasta kohtuotsus DHL Express (Austria), C‑2/15, EU:C:2016:880, punkt 19).
22 Direktiivi 2012/27 artikli 11 lõike 1 sõnastusest tuleneb, et see säte näeb vaid ette liikmesriikide kohustuse tagada, et elektri jaemüügi ettevõtjad saadavad lõpptarbijatele tasuta arved ja arvetel esitatava teabe energia tarbimise kohta ega kehtesta täiendavaid nõudeid seoses selle kohustusega. Kuna arved ja arvetel esitatav teave antakse lõpptarbijatele tasuta, ei ole seega selle sättega vastuolus, et asjaomase tarbija võrgutasu vähendatakse.
23 Selline direktiivi 2012/27 artikli 11 lõike 1 grammatiline tõlgendus on vastuolus selle sätte konteksti ja direktiiviga taotletavate eesmärkidega.
24 Direktiiviga 2012/27 soovitakse selle artikli 1 kohaselt kehtestada üksnes ühine meetmete raamistik, et edendada liidus energiatõhusust eesmärgiga tagada liidu poolt seatud eesmärgi saavutamine, mis on energiatõhususe 20% kasv aastaks 2020 ja tee rajamine energiatõhususe edasisele parandamisele pärast seda kuupäeva (7. augusti 2018. aasta kohtuotsus Saras Energía, C‑561/16, EU:C:2018:633, punkt 24).
25 Konkreetselt nähtub direktiivi põhjendustest 32 ja 33, et eelkõige rõhutatakse vajadust suurendada lõpptarbijate võimalusi ligi pääseda nende individuaalset tarbimist käsitlevale teabele ja arvetele, arukate arvestisüsteemide rakendamist, tegelikul tarbimisel põhinevat sagedast arveldust, juurdepääsu teabele ning ka õiglast ja täpset arveldust.
26 Lisaks ilmneb nimetatud direktiivi artikli 10 lõike 3 punktist b, mille kohaselt liikmesriigid „tagavad, et lõpptarbijad saavad valida võimaluse saada arvetel esitatavat teavet ja arveid elektrooniliselt“, tahe soodustada elektroonilisi arveid.
27 Seega tuleb nentida, et elektroonilisest arvest tulenev võimalus muuta arved ja individuaalset energiatarbimist käsitlev teave kättesaadavamaks ja sagedamaks, võib kaasa aidata direktiivi 2012/27 eesmärkide saavutamisele energiatõhususe osas.
28 Järelikult tuleb tõdeda, et elektri võrgutasu vähendamine, järgides direktiivi 2012/27 artikli 11 lõikes 1 sätestatud nõudeid, mille kohaselt arved ja arvetel esitatav teave antakse lõpptarbijatele tasuta, ei ole vastuolus direktiivi eesmärkidega.
29 Lõpetuseks olgu öeldud, et elektroonilise arve valinud klientide võrgutasu vähendamise eesmärk on eelkõige vähendada elektri jaemüügi kulu. Selleks et optimeerida halduskulu, peab sel ettevõtjal olema mooduseid, kuidas suunata lõpptarbijaid kergemini nõustuma oma arveldusharjumusi muutma, mis sõltuvalt juhtumist toob kaasa elektroonilise arve kasutuselevõtu. Kui direktiivi 2012/27 artikli 11 lõiget 1 tõlgendada nii, et see keelab elektri jaemüügi ettevõtjal vähendada võrgutasu elektroonilise arve valinud lõpptarbijatele, jääb ettevõtja sellest võimalusest ilma.
30 Lisaks ei või vastupidi Soome valitsuse väitele sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas pidada võrgutasu vähendamist elektroonilise arve valinud lõpptarbijatele direktiivi 2012/27 artikli 11 lõikes 1 sätestatud tasuta arvete ja arvetel esitatava teabe reeglist kõrvalehoidmiseks.
31 Eelotsusetaotlusest nimelt nähtub, et Oulun Sähkönmyynti vähendas nendele lõpptarbijatele, kes olid valinud elektroonilise arve, kehtivat võrgutasu ning et enne sellist vähendamist ei olnud Oulun Sähkönmyyntile kunagi ette heidetud tasuta arvete ja arvetel esitatava teabe kohustuse rikkumist. Lisaks saavad lõpptarbijad, kes valivad arveldamiseks muu kui elektroonilise arve, pärast nimetatud võrgutasu vähendamist kõik oma arved ja arvetel esitatava teabe energia tarbimise kohta jätkuvalt tasuta, ning maksid endiselt elektri võrgutasu samas summas. Samuti nähtub, et kliendid maksavad võrgutasu, sõltumata nende soovist saada arveid ja arvetel esitatavat teavet neli, kuus või kaksteist korda aastas. Seega tuleb tõdeda, et sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas ei saa elektri võrgutasu vähendamist elektroonilise arve valinud lõpptarbijatele pidada teistele lõpptarbijatele kehtestatud tegelikuks makseks ja sellest tulenevalt direktiivi 2012/27 artikli 11 lõikest 1 kõrvalehoidmiseks.
32 Kõigist eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et esimesele ja teisele küsimusele tuleb vastata, et direktiivi 2012/27 artikli 11 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas ei ole sellega vastuolus elektri jaemüügi ettevõtja poolt elektri võrgutasu vähendamine ainult neile lõpptarbijatele, kes on valinud elektroonilise arve.
33 Kolmas küsimus esitati juhuks, kui Euroopa Kohtu vastus esimesele küsimusele on jaatav. Kuivõrd see vastus oli eitav, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 18–32, ei ole kolmandale eelotsuse küsimusele vaja vastata.
34 Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kümnes koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. oktoobri 2012. aasta direktiivi 2012/27/EL, milles käsitletakse energiatõhusust, muudetakse direktiive 2009/125/EÜ ja 2010/30/EL ning tunnistatakse kehtetuks direktiivid 2004/8/EÜ ja 2006/32/EÜ, artikli 11 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellistel tingimustel nagu põhikohtuasjas ei ole sellega vastuolus elektri jaemüügi ettevõtja poolt elektri võrgutasu vähendamine ainult neile lõpptarbijatele, kes on valinud elektroonilise arve.
* Kohtumenetluse keel: soome.

matches:
KOHUS
kohus
§ 69
kohus
kohus
kohus
Kohus


7.10.2005 nr 103 (RTL 2005, 105, 1604 ) 21.10.2005
Määrus kehtestatakse « Ravimiseaduse» § 31 lõike 6 punkti 2 alusel.
§2. Tervisekaitsenõuded ruumidele
§3. Ruumide valgustus
(2) Valgustatus peab olema apteegi valmistamisruumides, müügisaali kassapiirkonnas ja pakkimiskohas 500 lx, müügisaalis, kus teenindatakse külastajaid ja personaliruumis ning pesuruumis 300 lx ja laoruumis ning tualettruumis 200 lx. Valgustatuse mõõtmisel arvestatakse Eesti standardi EVS-EN 12464-1:2003 “Valgus ja valgustus. Töökohavalgustus” nõudeid.
§4. Küte ja veevärk
(1) Apteegis peab olema joogiveevarustus, külm ja soe vesi, kanalisatsioon ning kesk- või elektriküte. Joogivesi peab vastama «Veeseaduse» alusel kehtestatud joogivee nõuetele.
§5. Ventilatsioon
§6. Hügieeni- ja heakorranõuded
§7. Nõuded ruumide mikrobioloogilisele puhtusele
§8. Apteegipersonali meditsiiniline kontroll ja isiklik hügieen
(1) Apteegis töötamiseks ja edaspidi perioodiliselt tuleb läbida «Nakkushaiguste ennetamise ja tõrje seaduse» §-s 13 ettenähtud tervisekontroll. Apteegitöötajad peavad teavitama tööandjaid nakkushaiguse kahtlusest või nakkushaigusesse nakatumisest, mis võib levida apteegiteenuse osutamise käigus.
sotsiaalministri 17. 02. 2005 määruse nr 21
„Terviskaitsenõuded apteekidele ja nende struktuuriüksustele“ juurde
Õhk PMÜ/m3
Õhk sadenemis meetodiga söötmeplaadil diam. 90 mm PMÜ 1/4 tunni jooksul2
Pinnad puutemeetodiga söötmeplaadiga diam. 55 mm, pindala 24 cm 2 PMÜ plaadi kohta
Käteproov 5 sõrme PMÜ
Assisteerimisruum
Steriilibloki assisteerimisruum
Jaendamisruum
1PMÜ - pesa moodustav ühik.


text:
 Kohtumääruse vaidlustamine - juura.ee
Kohtumääruse vaidlustamine
Toomas P 9.08.2017 17:26 (2 kuud tagasi)
Tegemist on VTM ja selle raames vormistatud määrusega. Kas seda määrust on võimalik vaidlustada, kui resolutsioonis on kirjas, et määruskaebe korras vaidlustamisele ei kuulu ? Millised on tähtajad ? Kas kohtunik saab ise seda sama määrust uuesti arutada, kui on ilmnenud uued asjaolud või kui kohtunik on asjakohatu otsuse teinud ?
A 11.08.2017 15:08 (2 kuud tagasi) vasta...
Mis on täpsemalt selle määruse sisuks? Kui määruse resolutsioonis on kirjas, et see määruskaebe korras vaidlustamisele ei kuulu, siis kõigi eelduste kohaselt see nii ongi ning seda ei ole kohtunik ilmselt oma peast välja mõelnud.
Toomas P 11.08.2017 16:52 (2 kuud tagasi) vasta...
Kaebe aluseks on järgmine eluline situatsioon: Kodanik A võtab ära kodanik B valduses oleva isikliku eseme (väärtus 150 EUR), seda eset ei saa kätte ilma mõningast vägivalda kasutamata. Kodanik A annab eseme hiljem üle politseile. Kohus jõuab järeldusele, et tegemist ei ole omastamisega ja vormistab määruse. Kohus jätab kaalumata omavoli koosseisu. Määruse aluseks võtab kohus menetleja määruse, milles menetleja välistab omastamise koosseisu (õige kvalifikatsioon). Lisaks kinnitab menetleja oma määruses, et omavoli on KarS kohaselt dekriminaliseeritud. KarS § 215 viitab väga selgelt, et omavoli ei ole dekriminaliseeritud, seega on kohtumäärus asjakohatu.
A 14.08.2017 09:55 (2 kuud tagasi) vasta...
Kas tegemist on määrusega, millega kohus lõpetas väärteomenetluse või mingi muu määrusega? VTMS § 189 lubab määruskaebuse korras vaidlustada kõiki kohtumääruseid, mille vaidlustamine ei ole välistatud VTMS § 191 järgi. Määruskaebus esitatakse määruse teinud kohtule, v.a ringkonnakohtu määrus ning kaebetähtaeg on 15 päeva, loe VTMS § 189-198. https://www.riigiteataja.ee/akt/126062017064
Toomas P 14.08.2017 13:38 (2 kuud tagasi) vasta...
Tegemist on määrusega, mis on VTMS § 191 p 12 kohaselt lõplik ning määruskaebe korras vaidlustamisele ei kuulu. Kas sama kohus saab asja uuesti arutada või peab kõrgemasse kohtuinstantsi edasi kaebama ?
A 14.08.2017 14:28 (2 kuud tagasi) vasta...
Siis ongi määrus lõplik, s.t seda ei saa vaidlustada ei määruskaebuse korras ega ka sama kohus asja uuesti arutada, kuna taoline määrus jõustub selle tegemisest (VTMS § 199 lg 2). Ainus võimalus on sellisel juhul pöörduda Riigikohtusse, kui esinevad alused teistmiseks (VTMS § 180), kuid selles asjas neid ei esine.
\ \/ //   | / \ ||  `-| |,-   / //\ \\
\  //    | \_/ ||    | ||   |  ___  ||
\//      \___//     |_||   |_||  |_||
`       `---`      `-`'   `-`   `-`

matches:
Kohus
Kohus
kohus
§ 215
kohus
§ 189
§ 191
§ 189
§ 191
kohus
kohus
§ 199
§ 180


jõustumine 01.01.2001, osaliselt 1.01.2002. a.
16.12.2009 RT I 2010, 1, 2 jõustub Riigikogu XII koosseisu volituste alguspäeval
3) avalikule teenistujale makstud palgalt ja muudelt tasudelt. Avalik teenistuja käesoleva seaduse tähenduses on ka avaliku teenistuse seaduse § 12 lõigetes 2 ja 3 nimetatud isik;
(12) Käesolevas seaduses äriregistrisse kantud füüsilisest isikust ettevõtja kohta sätestatu laieneb ka notarile, kohtutäiturile ja vandetõlgile vandetõlgi seaduse § 9 lõikes 3 nimetatud juhul.
(2) Sotsiaalmaksu makstakse töötajale või teenistujale kuu eest makstud tasult, kuid mitte vähem kui käesoleva seaduse §-s 21 nimetatud kuumääralt.
(3) Sotsiaalmaksu makstakse töötajale või teenistujale kuu eest makstud tasult, kuid mitte vähem kui käesoleva seaduse §-s 21 nimetatud kuumääralt proportsionaalselt sellel kuul töötatud ajaga, järgmistel juhtudel:
2) teenistuja puhul, kelle teenistussuhe on peatunud avaliku teenistuse seaduse § 108 punktide 2–9 alusel, välja arvatud poolte kokkuleppel antava tasustamata puhkuse korral;
3) töötaja või teenistuja puhul, kes on asunud tööle või lahkunud töölt sellel kuul.
(4) Sotsiaalmaksu makstakse töötajale või teenistujale kuu eest makstud tasult järgmistel juhtudel:
2) töötaja või teenistuja puhul, kellele on töölepingu seaduse § 43 lõike 4 või 6 alusel kehtestatud lühendatud tööaeg sellel kuul;
3) töötaja või teenistuja puhul, kes kasvatab vanema või eestkostjana alla kolmeaastast last või kolme või enamat alla 19-aastast last;
4) töötaja või teenistuja puhul, keda on nimetatud ravikindlustuse seaduse § 5 lõike 4 punktis 5;
5) kuni 12 kuu jooksul tööle asumisest töötaja või teenistuja puhul, kes 12 kuu jooksul enne tööle asumist on olnud tööturuteenuste ja -toetuste seaduse § 6 alusel töötuna arvel vähemalt kuus kuud;
6) töötaja või teenistuja puhul, kes saab pensioni Eesti riigilt või tulenevalt sotsiaalkindlustuslepingust või sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise alasest Euroopa Liidu õigusaktist (edaspidi riikliku pensioni saaja).
(7) Kui füüsilisest isikust ettevõtja eest maksab sotsiaalmaksu ka tööandja või käesoleva seaduse § 6 alusel riik, linn või vald ja tema ettevõtlusest saadud tulu on käesoleva seaduse §-s 21 nimetatud kuumäära 12-kordsest summast väiksem, võib tema ettevõtlusest saadud tulu alusel makstava sotsiaalmaksu summa olla nimetatud summalt arvutatud maksusummast väiksem tingimusel, et tööandja või käesoleva seaduse § 6 alusel riigi, linna või valla poolt tema eest ja ettevõtlusest saadud tulu alusel makstav sotsiaalmaksu summa kokku on vähemalt võrdne sellelt summalt arvutatud maksusummaga.
(8) Füüsilisest isikust ettevõtja, kes on äriseadustiku § 3 lõike 3 kohaselt teatanud äriregistri pidajale tegevuse peatamisest või ajutise või hooajalise tegevuse algus- ja lõppkuupäeva, ning notar, vandetõlk ja kohtutäitur, kelle kohta on maksukorralduse seaduse § 201 kohaselt teatatud Maksu- ja Tolliameti piirkondlikule struktuuriüksusele samad andmed, maksavad sotsiaalmaksu proportsionaalselt ettevõtlusega tegelemise kuude arvuga.
1) tulumaksuseaduse § 13 lõike 3 punktides 1–21 ja 14 ning § 31 lõike 1 punktides 7 ja 8 nimetatud väljamakseid;
4) Vabariigi Presidendi ametihüve seaduse § 3, Riigikogu ja Vabariigi Presidendi poolt nimetatavate riigiametnike ametipalkade seaduse § 121 ning välisteenistuse seaduse § 62 lõike 1 alusel tehtavaid väljamakseid;
6) laevade ja tsiviillennunduse lennukite meeskondadele, laevapere liikmetele ja tsiviilõhusõiduki meeskonnaliikmetele antava tasuta kollektiivtoitlustamise ratsiooni maksumust reisidel viibimise ajal, mis ei ületa 90 krooni isiku kohta päevas;
10) kaitseväeteenistuse seaduse § 160 alusel tehtavaid väljamakseid;
13) ravikindlustuse seaduse § 14 lõike 1 alusel makstud summasid.
Kindlustatav käesoleva seaduse tähenduses on käesoleva seaduse § 2 lõikes 1 nimetatud tasu, tulu või hüvitist saanud isik, kelle eest sotsiaalmaksu maksja on kohustatud maksma sotsiaalmaksu või kes enda eest maksab sotsiaalmaksu, samuti käesoleva seaduse §-s 6 nimetatud isik.
[RT I 2009, 26, 161 - jõust. 28.05.2009 - kohaldatakse tagasiulatuvalt alates 2009. aasta 1. maist]
2) välisteenistuse seaduse § 67 alusel abikaasatasu saav isik;
21) rahvusvahelise kaitseorganisatsiooni struktuuriüksuse ameti- või teenistuskohale lähetatud teenistuja või kaadrikaitseväelase kaasasolev mittetöötav abikaasa, kes ei saa riiklikku pensioni;
3) kaitseväes ajateenistuses olev ajateenija või ajateenistuskohustust asendusteenistuses täitev asendusteenistuslane;
[RT I 2008, 58, 327 - jõust. 02.01.2009]
1) hooldab puudega isikut perekonnaseaduse § 105 alusel ja kellele valla- või linnavalitsus maksab toetust puudega isiku hooldamise eest ja kes ei tööta ega saa riiklikku pensioni või
(4) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 11 nimetatud sotsiaalmaksu maksab asutus või avalik-õiguslik juriidiline isik, millele nähakse riigi-, valla või linna eelarves ette vastavad kulud. Maksmise korra kehtestab rahandusminister.
(3) Sotsiaalmaksu määr käesoleva seaduse § 6 lõike 1 punktides 6, 61, 8, 9, 11 ja 13 sätestatud juhtudel ja töötuskindlustuse seaduses sätestatud töötuskindlustushüvitiselt on 13 protsenti maksustatavalt summalt.
4) üle kandma tasumisele kuuluva sotsiaalmaksu Maksu- ja Tolliameti pangakontole maksustamisperioodile järgneva kuu kümnendaks kuupäevaks ja esitama samaks kuupäevaks Maksu- ja Tolliameti piirkondlikule struktuuriüksusele vastava maksudeklaratsiooni;
5) arvutama igakuiselt iga kindlustatava kohta käesoleva seaduse § 6 lõike 1 või 11 alusel makstava sotsiaalmaksu, selle üle kandma järgneva kuu kümnendaks kuupäevaks Maksu- ja Tolliameti pangakontole ning esitama samaks kuupäevaks Maksu- ja Tolliametile vastava maksudeklaratsiooni;
6) andma isikule, kellele maksti sotsiaalmaksuga maksustatavaid summasid või kelle eest maksti sotsiaalmaksu käesoleva seaduse § 6 lõike 1 või 11 alusel, tema nõudmisel tõendi nimetatud summade ja arvestatud sotsiaalmaksu kohta.
(4) Kui füüsilisest isikust ettevõtja eest maksab käesoleva paragrahvi lõike 3 punktis 1 nimetatud kvartali jooksul sotsiaalmaksu ka tööandja või käesoleva seaduse § 6 alusel riik, linn või vald, võib tema poolt makstavate avansiliste maksete summa olla kolmekordselt käesoleva seaduse §-s 21 nimetatud kuumääralt arvutatud maksusummast väiksem, kui tööandja või § 6 alusel riigi, linna või valla poolt eelnimetatud kvartali jooksul tema eest ja tema poolt avansiliste maksetena makstav sotsiaalmaksu summa kokku on võrdne kolmekordselt käesoleva seaduse §-s 21 nimetatud kuumääralt arvutatud maksusummaga.
(51) Füüsilisest isikust ettevõtja, kes on äriseadustiku § 3 lõike 3 kohaselt teatanud äriregistri pidajale tegevuse peatamisest või ajutise või hooajalise tegevuse algus- ja lõppkuupäeva, ning notar, vandetõlk ja kohtutäitur, kelle kohta on maksukorralduse seaduse § 201 kohaselt teatatud Maksu- ja Tolliameti piirkondlikule struktuuriüksusele samad andmed, maksavad avansilisi makseid proportsionaalselt ettevõtlusega tegelemise kuude arvuga.
(7) Maksudeklaratsioonide vormid ja täitmise korra ning maksu arvestamise korra kehtestab rahandusminister.
(8) Asutuse töötajate, kelle koosseis, koondandmed või konkreetsed tööülesanded on riigisaladus, sotsiaalmaksu arvestust peetakse rahandusministri määrusega kehtestatud korras.
(9) Iga kindlustatava kohta arvutatud sotsiaalmaksu summa ümardatakse täiskroonideks. Summat alla 50 sendi ei arvestata ning 50 senti ja üle selle ümardatakse kroonini.
(1) Maksu- ja Tolliamet kannab käesoleva seaduse § 9 lõike 1 punktide 4 ja 5 ning § 9 lõike 3 punktide 1 ja 2 alusel laekunud sotsiaalmaksu üle riigieelarve riikliku pensionikindlustuse ja ravikindlustuse vahenditesse 15 tööpäeva jooksul.
(4) Käesoleva paragrahvi lõikes 3 sätestatud juhul kannab Maksu- ja Tolliamet laekunud sotsiaalmaksu 15 tööpäeva jooksul üle riigieelarve riikliku pensionikindlustuse ja ravikindlustuse vahenditesse ning Eesti väärtpaberite keskregistri pidaja pangakontole Eesti Pangas. Riikliku pensionikindlustuse vahenditesse kantava sotsiaalmaksu osa määr on 16 protsenti, riikliku ravikindlustuse vahenditesse kantava sotsiaalmaksu osa määr 13 protsenti ja Eesti väärtpaberite keskregistri pidaja pangakontole kantava sotsiaalmaksu osa määr 4 protsenti.
(41) Käesoleva paragrahvi lõikes 31 sätestatud juhul kannab Maksu- ja Tolliamet laekunud sotsiaalmaksu riikliku pensionikindlustuse ja ravikindlustuse osa 15 tööpäeva jooksul üle riigieelarve riikliku pensionikindlustuse ja ravikindlustuse vahenditesse. Kohustusliku kogumispensioni sotsiaalmaksu osa kannab Maksu- ja Tolliamet Eesti väärtpaberite keskregistri pidaja pangakontole Eesti Pangas 15 tööpäeva jooksul pärast käesoleva seaduse § 9 lõike 3 punktis 2 sätestatud tähtpäeva. Riikliku pensionikindlustuse vahenditesse kantava sotsiaalmaksu osa määr on 16 protsenti, riikliku ravikindlustuse vahenditesse kantava sotsiaalmaksu osa määr 13 protsenti ja Eesti väärtpaberite keskregistri pidaja pangakontole kantava sotsiaalmaksu osa määr 4 protsenti.
(1) Maksukohustuslaste registris olevate andmete Sotsiaalkindlustusametile ja Eesti Haigekassale väljastamise korra kehtestab rahandusminister.
(3) Eesti väärtpaberite keskregistri pidajale andmete edastamise ja käesoleva seaduse § 10 lõigetes 4 ja 41 nimetatud summade ülekandmise ning sellega seotud vigade parandamise kord kehtestatakse rahandusministri määrusega.
Sotsiaalmaksu maksjalt käesoleva seaduse § 9 lõike 1 punkti 6 alusel ning maksukohustuslaste registrist ja riikliku pensionikindlustuse registrist sama perioodi kohta saadud andmete erinevuse korral on kindlustataval õigus taotleda Maksu- ja Tolliameti piirkondlikult struktuuriüksuselt andmete täpsustamist või erinevuse põhjuste selgitamist. Maksu- ja Tolliameti piirkondlik struktuuriüksus on kohustatud hiljemalt kolme kuu jooksul taotluse saamise päevast arvates teatama kindlustatavale täpsustatud andmed või andmete erinevuse põhjuse ja selle kõrvaldamise tähtpäeva.