S.C. ABC Asigurari - Reasigurari S.A.
Õnnetusjuhtumite kindlustus ( KindlTS § 12 p 1 ) Maismaasõidukite kindlustus ( KindlTS § 12 p 3 ) Transporditavate kaupade kindlustus ( KindlTS § 12 p 7 ) Tulekindlustus ja loodusjõudude kindlustus ( KindlTS § 12 p 8 ) Tsiviilvastutuskindlustus ( KindlTS § 12 p 13 ) Garantiikindlustus ( KindlTS § 12 p 15 ) Abistamisteenuste kindlustus ( KindlTS § 12 p 18 ) © 2010 FINANTSINSPEKTSIOON Sakala 4 Tallinn 15030 Eesti Telefon 6680 500 info at fi dot ee Inimesed


§ 2 Koduteenust saama õigustatud isikud
§ 3 Koduteenuste loetelu
§ 4 Koduteenuste maht
§ 6 Koduteenuste määramine
§ 7 Koduteenuste osutamise lepingu sõlmimine
§ 8 Koduteenuse osutamine
§ 9 Koduteenuste eest tasumise põhimõtted
§ 10 Koduteenuste osutamise lepingu lõpetamine ning teenuse osutamisest keeldumine
§ 11 Järelevalve ja arvestuse pidamine
RT IV, 02.04.2016, 73
Vastu võetud 22.03.2016 nr 47
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lõike 1, § 22 lõike 1 punkti 5 ja lõike 2 ning sotsiaalhoolekande seaduse § 14, § 17, § 18 alusel.
(1) Määrusega sätestatakse Avinurme Vallavalitsuse (edaspidi vallavalitsus) poolt
(2) Koduteenus on kohaliku omavalitsuse üksuse korraldatav sotsiaalteenus, mille eesmärk on täisealise isiku iseseisva ja turvalise toimetuleku tagamine kodustes tingimustes, säilitades ja parandades tema elukvaliteeti.
§ 2. Koduteenust saama õigustatud isikud
(1) Õigus koduteenusele on täisealisel isikul, kelle elukoht rahvastikuregistris Avinurme vallas ning kes vajab eluga toimetulekuks kõrvalabi ja kelle elukvaliteeti on võimalik säilitada ja parandada kodustes tingimustes koduteenuse osutamisega.
(2) Üldjuhul on koduteenuseid õigus saada isikul, kellel puuduvad perekonnaseadusega sätestatud ülalpidamiskohustusega isikud.
(3) Erandkorras võib koduteenuseid osutada ka isikule, kellel on olemas ülalpidamiskohustuslased, kuid kellele ülalpidamiskohustuslased ei ole võimelised ülalpidamist tagama enda või oma perekonna tavalist ülalpidamist või elukorraldust kahjustamata.
§ 3. Koduteenuste loetelu
Koduteenused on:
1) toiduainete või valmistoiduga ning majapidamistarvetega varustamine (üldjuhul lähimast müügikohast);
2) küttepuude tuppa toomine, abistamine kütmisel;
3) joogivee tuppa toomine, reovee väljaviimine;
4) vajadusel abistamine enesehooldusel sh pesemisel, riietumisel, söömisel, liikumisel ja hügieenitoimingutes;
5) arstiabi korraldamine ja ravimitega varustamine;
7) eluaseme korrastamine ( koristamine, akende pesemise korraldamine );
8) riiete korrastamine (triikimine, pesemine või pesemise korraldamine, parandamine).
§ 4. Koduteenuste maht
Koduteenuseid osutatakse vastavalt vajadusele, sagedus ja kestus sõltuvad teenuse vajaduse hindamise tulemustest, kuid mitte rohkem kui 20 h kuus.
(1) Koduteenuste taotlemiseks esitab teenuse taotleja või tema seaduslik esindaja vallavalitsusele kirjaliku avalduse (lisa määrusele ).
(2) Avalduses esitatud andmete õigsuse tuvastamiseks on sotsiaalnõunikul õigus nõuda täiendavaid dokumente ja selgitusi ning teha kodukülastusi.
(3) Sotsiaalnõunik teavitab avaldajat otsusest. Kui hindamise käigus taotletava teenuse vajadust ei tuvastata, soovitab sotsiaalnõunik inimese toimetuleku ja/või hoolduse tagamiseks ja/või kõrvalabi katteks teisi meetmeid. Kui inimene sellega ei nõustu, on tal õigus esitada vaie maavanemale sotsiaalhoolekande seaduse § 146 alusel.
§ 6. Koduteenuste määramine
(1) Koduteenuse vajaduse selgitab hindamisinstrumendi abil välja sotsiaalnõunik, võttes vajadusel arvesse isiku rehabilitatsiooniplaani, geriaatrilise hindamise dokumentatsiooni, arstliku ekspertiisi otsuse vm dokumente.
(2) Otsuse koduteenuste määramise või sellest keeldumise kohta teeb vallavalitsus 30 päeva jooksul arvates avalduse või nõutud lisadokumendi või -andmete esitamisest või esitamise tähtaja möödumisest.
(3) Teenuse osutamise alustamisel teavitatakse isikut suuliselt või kirjalikult tema õigustest ja piirangutest teenuse saamise ajal, sh kaebuste esitamise võimalustest ja korrast, kui isik on võimeline öeldut või loetut mõistma. Kui isik ei ole võimeline öeldut või loetut mõistma, teavitatakse isiku õigustest ja piirangutest, sh kaebuste esitamise võimalustest ja korrast, isiku seaduslikku esindajat.
§ 7. Koduteenuste osutamise lepingu sõlmimine
Vallavalitsus, keda esindab koduhooldusteenuse osutamisel sotsiaalnõunik ja koduteenuse saaja sõlmivad koduteenuste osutamise lepingu. Kui teenuse eest tasub kolmas isik, sõlmitakse leping vallavalitsuse, koduteenuse saaja ja teenuse eest tasuja vahel.
§ 8. Koduteenuse osutamine
(1) Koduteenust osutab hooldustöötaja, kellel on vallavalitsusega sõlmitud koduteenuste osutamiseks töö- või käsundusleping.
(2) Hooldustöötaja avab koduteenuse saaja hoolduspäeviku, mis kajastab
2) koduteenuse saajaga tehtud rahalisi tehinguid.
(3) Lõikes 2 nimetatud kandeid kinnitavad hooldustöötaja ja koduteenuse saaja või tema seaduslik esindaja allkirjaga.
§ 9. Koduteenuste eest tasumise põhimõtted
(1) Vallavalitsusel on olenevalt teenuse mahust ja teenust saava isiku ning tema perekonna majanduslikust olukorrast õigus võtta teenuse eest tasu.
(2) Määruse § 2 lõikes 2 märgitud isikutele osutatakse koduteenuseid tasuta.
(3) Määruse § 2 lõikes 3 märgitud isikutele osutatakse koduteenuseid tasu eest.
(4) Vallavalitsus võib sotsiaalnõuniku ettepanekul vabastada isiku osaliselt või täielikult koduteenuste eest tasumisest, kui ülalpidamiskohustusega isikutel puuduvad piisavad elatusvahendid ja nad ei suuda täita neile perekonnaseaduses pandud kohustusi.
(5) Koduteenuse piirhind:
1) põhiteenuse osutamisel 4 €/ kord;
2) tugiteenuse osutamisel 6 €/ kord;
3) transpordikulu tasumine 0,26 €/ km
(6) Koduteenuste hinna arvestades piirhinda kehtestab vallavalitsus.
§ 10. Koduteenuste osutamise lepingu lõpetamine ning teenuse osutamisest keeldumine
(1) Koduteenuste osutamine lõpetatakse teenuse saaja soovil, teenuse osutamise tähtaja lõppemisel või muudel teenuse osutamise võimatuks tegevatel juhtudel.
(2) Vallavalitsus lõpetab koduteenuste osutamise, kui:
1) teenuste saaja toimetulek on paranenud määral, mis võimaldab isiku toimetuleku ilma koduteenusteta või on tekkinud hooldusvajaduse suurenemisega vajadus hoolduse seadmiseks;
2) teenuste saaja asub elama teise omavalitsusüksuse haldusterritooriumile;
3) teenuste saaja suunatakse hooldusteenusele hoolekandeasutusse;
4) koduteenuste saaja käitub viisil, mis teeb võimatuks koduteenuste osutamise.
(3) Hooldustöötajal on õigus ajutiselt koduteenuste osutamine katkestada, kui teenuste saaja käitumine (agressiivsus, ebaviisakas käitumine, alkoholi või narkootiliste ainete kuritarvitamine vms) teeb teenuse osutamise võimatuks.
§ 11. Järelevalve ja arvestuse pidamine
(1) Järelevalvet koduteenuste määramise õiguspärasuse üle teostab teenistusliku järelevalve korras vallavalitsus ning riikliku järelevalve korras Ida-Viru maavanem või tema volitatud isik.
(2) Koduteenuste üle arvestuse pidamise eest vastutab sotsiaalnõunik.
Lisa Koduhooldusteenuste avaldus


§ 8 Avaliku korra eeskirja rikkumine
§ 9 Väärtegude menetlejad
§ 11 Õigusaktide muutmine ja kehtetuks tunnistamine
RT IV, 30.05.2014, 2
Vastu võetud 21.05.2014 nr 12
(1) Määrusega kehtestatakse Räpina vallas toimuva avaliku ürituse korraldamise nõuded eesmärgiga tagada sündmusel avalik kord ja turvalisus.
(3) Määrus on täitmiseks kohustuslik kõigile Räpina valla haldusterritooriumil elavatele, tegutsevatele ja viibivatele füüsilistele ning juriidilistele isikutele.
(4) Määrust kohaldatakse kooskõlas Räpina valla põhimäärusega ja Räpina valla heakorra eeskirjaga.
(5) Määrusega reguleerimata juhtudel otsustab üksikküsimused Räpina Vallavalitsus (edaspidi vallavalitsus).
(1) Ürituse korraldajaks võib olla füüsiline isik või juriidiline isik.
(2) Ürituse korraldaja esitab vähemalt 14 tööpäeva enne ürituse läbiviimise päeva loa taotluse koos kõigi nõutud lisadokumentidega vallavalitsusse, kes registreerib ürituse loa taotluse.
1) nimetus ja vorm (vabaõhukontsert, näitus, laat või muu üritus);
2) iseloomustus ürituse sisu kohta, mille võib avaldusele lisada eraldi;
6) korraldajaga sidepidamiseks telefon, e-post, jms (selle olemasolu korral);
9) turvaskeem ja andmed isiku kohta, kes vastutab avaliku korra ja turvalisuse eest;
(2) Loa taotluse koos esitatud lisadokumentidega vaatab läbi ametiasutuse vastava valdkonna eest vastutav ametnik (edaspidi menetleja).
(5) Vallavalitsus annab ürituse läbiviimiseks loa kümne tööpäeva jooksul ürituse korraldamise loa nõutekohase taotluse vallavalitsusse saabumise päevast arvates või jätab § 5 lõike 2 punkti 1 sätestatud juhtudel loa andmata.
2) korraldaja nimi, elukoht/asukoht Eestis, isikukood/registrinumber ja telefoni number;
4) kui ürituse korraldamise loa taotluses toodud ürituse läbiviimine ei ole lubatud Eesti Vabariigi või Räpina valla õigusaktidest tulenevalt;
5) tagama avaliku korra ja heakorra nõudeid;
2) ürituse korraldaja ei täida ürituse korraldamisel Eesti Vabariigi ja Räpina valla õigusaktidest tulenevaid kohustusi või ürituse loa taotluse kooskõlastanud ametkondade ettekirjutusi;
§ 8. Avaliku korra eeskirja rikkumine
(1) Avaliku korra eeskirja rikkumise eest karistatakse ja väärtegude kohtuvälised menetlejad määratakse seaduses sätestatud alusel ja korras.
(2) Ürituse ettevalmistamise ja läbiviimise eest vastutab ürituse korraldaja seaduses ettenähtud korras. Üritusega vallale tekitatud materiaalne kahju kuulub hüvitamisele ürituse korraldajal.
§ 9. Väärtegude menetlejad
(1) Eeskirja täitmist kontrollivad, õigusrikkumise asju arutavad ja väärtegu menetlevad seaduses sätestatud alusel ja korras isikud, kellele vastavad volitused on antud seadusega või vallavolikogu otsusega.
(2) Väärteo kohtuvälised menetlejad on väärteomenetluse seadustiku § 52 lõikes 3 nimetatud isikud.
Järelevalvet eeskirja täitmise üle teostavad vallavalitsus ja Politsei- ja Piirivalveamet vastavalt oma pädevusele.
§ 11. Õigusaktide muutmine ja kehtetuks tunnistamine
(1) Muuta Räpina Vallavolikogu 23. jaanuari 2013. a määruse „Räpina valla heakorra eeskiri” § 1 lõiget 3 järgnevalt: (3) Eeskirja kohaldatakse koosmõjus valla jäätmehooldus-, kaevetööde-, koerte ja kasside pidamise-, kalmistute kasutamise-, välireklaami paigaldamise eeskirjadega ning puu raieloa andmise tingimuste ja korraga Räpina vallas”.
(2) Tunnistada kehtetuks Räpina Vallavolikogu 17. novembri 2010. a määrus nr 22 „Räpina valla avaliku korra eeskiri”.


Kauba käibe maksustamine ja deklareerimine | Maksu- ja Tolliamet
Avaleht Äriklient Tulu, kulu, käive, kasum Ülevaade käibemaksuga maksustamisest Kauba käibe maksustamine ja deklareerimine
Kauba käibe maksustamine ja deklareerimine
Ülevaate sellest annavad allpool olevad tabelid, mille koostamisel on silmas peetud tavajuhul käibemaksumääraga 20% maksustatavaid kaupu. Tavajuhul käibemaksumääraga 9% maksustatavate kaupade loetelu on toodud käibemaksuseaduse (edaspidi KMS) § 15 lõikes 2, alati nullmääraga maksustatavate kaupade loetelu § 15 lõikes 3 ja alati maksuvabade kaupade loetelu §-s 16.
Kaup toimetatakse saajale või tehakse talle muul viisil kättesaadavaks Eestis, eksporditakse Eestist, teostatakse kauba ühendusesisest käivet või kaugmüüki Eestist teise liikmesriiki isikule, kes ei ole teise liikmesriigi maksukohustuslane ega piiratud maksukohustuslane, välja arvatud KMS § 9 lõikes 2 nimetatud juhul.
Deklareerimine: vaata allpool olevaid tabeleid.
Deklareerimine: võõrandaja deklareerib tavapärase käibe 20% / 9%, KMD lahtrid 1 / 2, 4, 5.
Deklareerimine: kui saajaks on Eesti maksukohustuslane, deklareerib Eesti maksukohustuslane soetamise vastavalt KMS § 3 lg 4 p 3, KMD lahtrid 1, 4, 5 ja informatiivne lahter 7. Kui saaja ei ole Eestis registreeritud maksukohustuslasena, tekib kauba võõrandajal registreerimise ja käibemaksu tasumise kohustus Eestis.
Deklareerimine: pardal tarbitava kauba maksumäär on alati 0% (KMS § 15 lg 3 p 3). Kaasamüüdav kaup maksustatav tavapäraselt 20%, kui reis toimub kahe liikmesriigi vahel. Kui vee- või õhusõiduk väljub Eestist ja suundub otse (ilma vahepeatusteta) ühendusevälisesse riiki (või ühendusvälisest riigist Eestisse) maksustatakse kogu pardal tarbitav ja kaasa müüdav kaup nullmääraga ( KMS § 15 lg 3 p 3). KMD lahtrid 1, 4, 3.
Deklareerimine: Eesti maksukohustuslasest kauba saaja deklareerib kauba soetamise vastavalt KMS § 3 lg 4 p 3, KMD lahtrid 1, 4, 5. NB! Ei ole tegemist kauba ühendusesisese soetamisega.
Kaup asub võõrandamise hetkel:
Käibe tekkimise koht, maksumäär ja deklareerimine, kui kaup võõrandatakse Eesti MK poolt:
Teisele Eesti maksu-kohustuslasele Eesti mittemaksu-kohustuslasele Teise LR maksu-kohustuslasele Teise LR mittemaksu-kohustuslasele Ühendusevälise riigi ettevõtjale Ühendusevälise riigi mitteettevõtjale
Eestis ja jääb Eestisse Eesti
20% / 9% Eesti
lahtrid 1 / 2, 4 KMD:
lahtrid 1 / 2, 4
Eestis ja saadetakse müüja poolt teise liikmesriiki kaugmüük, maksustatav Eestis kuni piirmäära täitumiseni sihtkoha liikmesriigis
20% / 9% kaugmüük, maksustatav Eestis kuni piirmäära täitumiseni sihtkoha liikmesriigis
20% / 9% kauba ühendusesisene
käive KMS § 7
0% (§ 15 lg 3 p 2) kaugmüük, maksustatav Eestis kuni piirmäära täitumiseni sihtkoha liikmesriigis
lahtrid 3, 3.1, 3.1.1 KMD:
Eestis ja saadetakse / viiakse kas müüja või välisriigi isikust kauba ostja poolt kolmandasse riiki kauba eksport KMS § 5
0% (§ 15 lg 3 p 1) kauba eksport KMS § 5
0% (§ 15 lg 3 p 1)
KMS § 5
kauba eksport KMS § 5
lahtrid 3, 3.2
lahtrid 3, 3.2 KMD:
tax-free müük
(ühendusevälise riigi füüsilisele isikule)
lahter 3.2.1
Teisele Eesti maksu-
kohustuslasele Eesti mittemaksu-kohustuslasele Teise LR
maksu-kohustuslasele Teise LR mittemaksu-kohustuslasele Ühendusevälise riigi ettevõtjale Ühendusevälise riigi mitteettevõtjale
Teises liikmesriigis ja jääb sinna Ei deklareerita Eestis, teise liikmesriigi käive Ei deklareerita Eestis, teise liikmesriigi käive Ei deklareerita Eestis, teise liikmesriigi käive Ei deklareerita Eestis, teise liikmesriigi käive Ei deklareerita Eestis, teise liikmesriigi käive Ei deklareerita Eestis, teise liikmesriigi käive
Teises liikmesriigis ja saadetakse müüja poolt kolmandasse liikmesriiki, kaasaarvatud Eesti Ei deklareerita Eestis, teise liikmesriigi kauba ühendusesisene
Võõrandajal teises liikmesriigis registreerimise kohustus
kaugmüük, maksustatav ja deklareeritav teises liikmesriigis kuni piirmäära täitumiseni sihtkoha liikmesriigis, kaasaarvatud Eesti Ei deklareerita Eestis, teise liikmesriigi kauba ühendusesisene käive
kaugmüük, maksustatav ja deklareeritav teises liikmesriigis kuni piirmäära täitumiseni sihtkoha liikmesriigis, kaasaarvatud Eesti kaugmüük, maksustatav ja deklareeritav teises liikmesriigis kuni piirmäära täitumiseni sihtkoha liikmesriigis, kaasaarvatud Eesti kaugmüük, maksustatav ja deklareeritav teises liikmesriigis kuni piirmäära täitumiseni sihtkoha liikmesriigis, kaasaarvatud Eesti
Teises liikmesriigis ja saadetakse / viiakse kas müüja või ostja poolt kolmandasse riiki kauba eksport, mida Eestis ei deklareerita kauba eksport, mida Eestis ei deklareerita kauba eksport, mida Eestis ei deklareerita kauba eksport, mida Eestis ei deklareerita kauba eksport, mida Eestis ei deklareerita kauba eksport, mida Eestis ei deklareerita
Kaup asub võõrandamise hetkel: Käibe tekkimise koht, maksumäär ja deklareerimine, kui kaup võõrandatakse teise liikmesriigi MK poolt:
Eesti maksu-
kohustuslasele Eesti mittemaksu-
kohustuslasele Mõne muu LR maksu-
kohustuslasele Mõne muu LR mittemaksu-
kohustuslasele Ühendusevälise riigi ettevõtjale Ühendusevälise riigi mitte-ettevõtjale
Eestis ja jääb Eestisse Eesti,
Eesti MK-l pöördmaksustav soetamine Eesti,
20% / 9% käive, võõrandajal registreerimise kohustus Eestis Eesti,
20% / 9% käive, võõrandajal registreerimise kohustus Eestis
Teises liikmesriigis ja võõrandamisel saadetakse
Eestisse Eesti MK-l kauba ühendusesisene soetamine KMS § 8 lg 1
20% / 9% kaugmüük
Eestis maksustatav piirmäära täitumisel kauba saajal oma liikmesriigis või sihtkohariigis Eestis kauba ühendusesisene soetamine kaugmüük
Eestis maksustatav piirmäära täitumisel kaugmüük
Eestis maksustatav piirmäära täitumisel
lahtrid 1 / 2, 4, 5, 6, 6.1
Teises liikmesriigis ja võõrandamisel saadetakse järgmisse liikmesriiki, v.a Eesti Eesti MK-l kauba ühendusesisene soetamine KMS § 8 lg 5 juhul, kui sihtkoha riigis kaupa ei maksustata kauba asukohariigi käive, ei deklareerita Eestis kauba asukohariigi käive, ei deklareerita Eestis kauba asukohariigi käive, ei deklareerita Eestis kauba asukohariigi käive, ei deklareerita Eestis kauba asukohariigi käive, ei deklareerita Eestis
Kaup asub võõrandamise hetkel: Käibe tekkimise koht, maksumäär ja deklareerimine, kui kaup võõrandatakse kolmanda riigi ettevõtja poolt:
Eesti maksu-kohustuslasele Eesti mittemaksu-kohustuslasele Mõne muu
LR maksu-kohustuslasele Mõne muu
LR mittemaksu-kohustuslasele Ühendusevälise riigi ettevõtjale Ühendusevälise riigi mitteettevõtjale
Eestis ja jääb Eestisse
KMS § 9 lg 1 p 1 Eesti,
Eesti MK-l pöördmaksustav soetamine KMS § 3 lg 4 p 5
20% / 9% Eesti,
lahtrid 1 / 2, 4, 5, 7
Teises liikmesriigis ja võõrandatakse Eestisse
kauba asukohariigis kauba ühendusesisene käive
kaugmüük, maksustatav ja deklareeritav teises liikmesriigis kuni piirmäära täitumiseni sihtkoha liikmesriigis Eestis kauba asukohariigis kauba ühendusesisene käive kaugmüük, maksustatav ja deklareeritav teises liikmesriigis kuni piirmäära täitumiseni sihtkoha liikmesriigis Eestis kaugmüük, maksustatav ja deklareeritav teises liikmesriigis kuni piirmäära täitumiseni sihtkoha liikmesriigis Eestis kaugmüük, maksustatav ja deklareeritav teises liikmesriigis kuni piirmäära täitumiseni sihtkoha liikmesriigis Eestis
kauba saajal Eestis kauba ühendusesisene soetamine
kauba saajal oma liikmesriigis või sihtkohariigis Eestis kauba ühendusesisene soetamine
Kolmandas riigis väljaspool EU ja saadetakse Eestisse Võõrandajal eksport / kaubasaajal import Võõrandajal eksport / kaubasaajal import Võõrandajal eksport / kaubasaajal import Võõrandajal eksport / kaubasaajal import Võõrandajal eksport / kaubasaajal import Võõrandajal eksport / kaubasaajal import


Sillamäe Muusikakooli põhimäärus – Riigi Teataja
Sillamäe Muusikakooli põhimäärus
Sillamäe Muusikakooli põhimäärus - sisukord
§ 3 Muusikakooli tegevuse eesmärk ja ülesanded
§ 4 Muusikakooli struktuur
§ 5 Õppekorralduse alused
§ 7 Õppekava registreerimine ja muutmine
§ 8 Muusikakooli vastuvõtmine
§ 9 Õpperühmade moodustamine
§ 10 Muusikakoolist väljaarvamine
§ 11 Muusikakooli lõpetamine
§ 13 Muusikakooli töötajad
§ 14 Muusikakooli juhtimine
§ 15 Muusikakooli õppenõukogu
§ 17 Muusikakooli vara ja finantseerimine
§ 18 Kontroll, järelevalve ja aruandlus
§ 20 Muusikakooli ümberkorraldamine ja tegevuse lõpetamine
§ 21 Põhimääruse muutmise kord
RT IV, 13.06.2014, 31
Vastu võetud 29.01.2008 nr 75
KO 2008, 28, 488
26.02.2008 KO 2008, 44, 690 01.03.2008
18.12.2008 KO 2009, 7, 98 01.01.2009
30.04.2009 KO 2009, 85, 1198 03.05.2009
23.03.2010 KO 2010, 69, 945 01.04.2010
16.06.2011 01.07.2011
Määrus kehtestatakse „Kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse” § 35 lõike 2 ja „Huvikooli seaduse“ § 7 lõike 2 alusel ning kooskõlas haridus- ja teadusministri 21. märtsi 2007. a määrusega nr 24 „Huviharidusstandard“.
Määrusega kehtestatakse Sillamäe Muusikakooli tegutsemise õiguslikud alused, ülesanded, töökord, juhtimise ja finantseerimise alused.
(1) Sillamäe Muusikakooli (edaspidi muusikakool) on Sillamäe Linnavalitsuse (edaspidi linnavalitsus) hallatav asutus, mis lähtub oma tegevuses Eesti Vabariigi seadustest, teistest õigusaktidest ja käesolevast põhimäärusest.
(2) Muusikakool tegutseb haridus- ja teadusministri poolt antud koolitusloa alusel, mis on registreeritud Eesti Hariduse Infosüsteemis (edaspidi EHIS). Koolitusloa taotleb huvikooli seaduses sätestatud korras linnavalitsus.
(3) Muusikakooli asukoht on Vladimir Majakovski 7, 40231, Sillamäe, Ida-Viru maakond.
[KO 2010, 69, 945 - jõust. 01.04.2010]
(4) Muusikakooli kõrgemalseisvaks organiks on Sillamäe Linnavalitsus.
(5) Muusikakool omab oma sümboolikat, pitsatit ja eelarvet.
(6) Õppimine muusikakoolis on tasuline.
(7) Muusikakooli õppekeeleks on eesti keel ja vene keel. Õppenõukogu otsusel võib muusikakoolis anda õpet ka teistes keeltes.
(8) Muusikakool teeninduspiirkond on Sillamäe linn, võimaldades muusikahariduse omandamist eelkõige Eesti rahvastikuregistri andmetel Sillamäe linnas elavatele lastele, noortele ja täiskasvanutele. Vabade kohtade olemasolul võib vastu võtta ka väljaspool teeninduspiirkonda elavaid õppureid vastava omavalitsusüksusega ja lastevanemaga sõlmitud lepingu alusel.
§ 3. Muusikakooli tegevuse eesmärk ja ülesanded
(1) Muusikakooli tegevuse eesmärk on anda huvihariduse raamõppekavast lähtuvalt muusikalist põhiharidust ja valmistada õppureid ette professionaalse muusikahariduse õppeks.
(2) Muusikakooli ülesanded oma põhieesmärkide täitmiseks on järgmised:
1) laste ja noorte loomevõimete avastamine ja kavakindel arendamine, muusikalise hariduse andmine ja Sillamäe linna muusikakultuuri edendamine ja kultuurielu elavdamine Eesti kultuuritraditsioonide alusel;
2) lastevanemate ja muusikakooli koostöö korraldamine eduka õppetegevuse tagamiseks;
3) lastes pillimängu- ja muusikahuvi äratamine ning selles osalemise tunnustamine;
4) säilitada muusikakooli traditsioonid ja loomingulised kollektiivid;
5) osaleda aktiivselt linna, regiooni ja vabariigi kultuurielus (laulupeod, konkursid, festivalid, kontserdid, tuluõhtud jne);
6) Sillamäe linna muusikaelu edendamiseks muusikakooli ja teiste muusikaalaste ühingute, liitude ja asutustega koostöö arendamine;
7) muusikakooli töötajatele tööalaste koolituste korraldamine ja neile tingimuste loomine oma erialaste ja pedagoogiliste teadmiste täiendamiseks;
8) täiskasvanute vabatahtliku koolitusega tegelemisel õppijatele sobivas vormis õppe ning seminaride ja kursuste korraldamine.
§ 4. Muusikakooli struktuur
(2) Muusikakoolis on järgmised õppeastmed:
1) põhimuusikakooli noorem aste 1.- 4. klass;
2) põhimuusikakooli vanem aste 5.- 7. klass;
3) lisa-aasta(d);
4) vabaõpe – õppimine toimub vaba õppekava alusel, õppeaeg vastavalt õppuri soovile ja huvile.
(3) Muusikakooli õppeastmete tegevus on korraldatud järgmistesse osakondadesse:
2) rahvapilliosakond;
4) keelpilliosakond;
5) pop-jazz osakond;
6) vabahariduse osakond (täiskasvanute ja muud õppekavavälised õpperühmad, samuti muusikastuudiod ja -ringid).
[ - jõust. 01.07.2011]
§ 5. Õppekorralduse alused
(1) Õpe muusikakoolis toimub õppuri alus-, põhi-, üldkesk- või kutsealast koolitust pakkuvate õppeasutuste õppetegevusest vabal ajal, täiskasvanutele – põhitööst vabal ajal.
(2) Muusikakooli õppekorralduse aluseks on huviharidusstandardi ja huviala riikliku õppekava alusel koostatud muusikakooli õppekava.
(3) Õpe muusikakoolis toimub õpperühmades ja individuaalselt.
(4) Õppetunni pikkus on 45 minutit. Kahe järjestiku õppetunni vahel peab olema puhkepaus vähemalt 5 minutit.
(5) Õppetundide arv ja nende järjekord õppepäevas määratakse tunniplaanis, mille kinnitab muusikakoli direktor, lähtudes muusikakooli õppekavast ning õppuri õppeastmest ning moodustatud õpperühmadest.
(6) Õppe korraldamise aluseks on õppeaasta, mis algab 1. septembril ja kestab järgmise kalendriaasta 31. augustini.
(7) Õppeperiood on vähemalt 175 kalendripäeva, mis jaguneb neljaks õppeveerandiks ning koosneb 35 õppenädalast, mis lisaks korrapärasele õppetööle sisaldavad ka arvestusi, eksameid ja hindelisi kontserte, loomingulist praktikat.
(8) Õppeaasta koosneb õppeperioodidest ja õppevaheaegadest. Õppeaasta ja õppetöö vaheaegade kestuse määrab muusikakooli direktor lähtudes Haridus- ja Teadusministeeriumi poolt kinnitatud tähtaegadest.
(9) Õppuri teadmisi ja oskusi hinnatakse iga õppeperioodi (õppeveerand, poolaasta, õppeaasta) lõpul, aga samuti kontsertidel, arvestustel, eksamitel, mille hulk ja põhinõuded on määratud muusikakooli õppekavas.
(10) Muusikakooli klassi- ja lõputunnistustele kantavad hinded, lähtuvad tavakohasest viiepallisest hindamissüsteemist tagamaks nende võrreldavuse õppuri üleminekul ühest õppeasutusest teise.
(1) Muusikakooli õppetegevuse alusdokumendiks on õppekavad.
(2) Õppekava peab vastama huvikooli seadusele, huviharidusstandardile ja raamõppekavadele.
(3) Õppekavas sätestatakse:
(4) Õppekava on aluseks igaks õppeperioodiks kehtestatavate tunnijaotuskava ja õppeplaanide koostamiseks.
(5) Õppekava kinnitab muusikakooli direktor.
(6) Enne kinnitamist peab õppekava eelnõu heaks kiitma õppenõukogu.
§ 7. Õppekava registreerimine ja muutmine
(1) Muusikakooli õppekava registreeritakse EHIS-es.
(2) Õppekava registreerimiseks on muusikakooli direktor pärast õppekava kinnitamist kohustatud esitama õppekava 5 tööpäeva jooksul linnavalitsusele. Linnavalitsus või tema volitatud esindaja edastab andmed EHIS-ele.
(3) Ettepanekuid muusikakooli õppekava muutmiseks, uue kehtestamiseks või olemasoleva kehtetuks tunnistamiseks võivad teha linnavalitsus või tema poolt selleks volitatud isik, muusikakooli hoolekogu või õppenõukogu.
(4) Tehtud ettepanekud kinnitab muusikakooli direktor, kuulanud eelnevalt ära õppenõukogu arvamuse.
(5) Muusikakooli õppekava võib muuta või kehtetuks tunnistada pärast jooksva õppeperioodi lõppu.
§ 8. Muusikakooli vastuvõtmine
(1) Muusikakooli õpilaskond moodustatakse sisseastumiskatsete alusel õppuritest, kes soovivad muusikaharidust omandada ning kellel on selleks vajalikke eeldusi.
(2) Vormikohase avalduse lapse õppima asumiseks esitab lastevanem või seaduslik esindaja, võttes sellega endale vastutuse õppuri õppetulemuste, õppimiseks vajalike tingimuste loomise ja õppetasu õigeaegse tasumise eest. Avalduse vormi kinnitab muusikakooli direktor.
(3) Sisseastumiskatsed viib läbi sisseastumiskomisjon. Sisseastumiskatsed protokollitakse.
(4) Otsuse õppuri muusikakooli vastuvõtmiseks teeb õppenõukogu.
(5) Õppuri muusikakooli vastuvõtmise kinnitab direktor.
(6) Lisa-aasta õppesse võetakse vastu õppur, kes on eelnevalt täitnud muusikakoolis valitud õppekava.
§ 9. Õpperühmade moodustamine
(1) Õpperühmad moodustakse muusikaloo õppeaines, solfedžos ja muudes muusikateoreetilistes ainetes ning koorides ja orkestrites.
(2) Õpperühmad moodustatakse klasside kaupa võimalusel lähtuvalt õppuri vanusest ja tasemest. Üldjuhul antakse pilliõpet individuaaltundidena.
(3) Õpperühmade moodustamise korra ja täituvusnormid kehtestab linnavalitsus. Õpilasnimekirjad õpperühmade lõikes kinnitab muusikakooli direktor.
[KO 2009, 7, 98 - jõust. 01.01.2009]
§ 10. Muusikakoolist väljaarvamine
(1) Õppur arvatakse muusikakoolist välja:
1) muusikakooli lõpetamisel või õppeetapi lõpetamisel;
2) elama asumisel väljapoole Sillamäe linna või kui lastevanema elukohajärgse omavalitsusüksusega ei saavutata kokkulepet õpilaskoha maksumuse tasumise osas;
4) mitterahuldavate õppetulemuste tõttu õppenõukogu ettepanekul;
5) õppetasu võlgnevuse tõttu;
6) muusikakooli kodukorra, päevakava ja üldtunnustatud käitumisnormide rikkumisel;
7) muudel mõjuvatel põhjustel.
(2) Muusikakooli direktor otsustab õppuri väljaarvamise:
1) lastevanema avalduse alusel (lõike 1 punktides 2, 3, 7 toodud juhtudel);
2) õppenõukogu otsuse alusel (lõike 1 punktides 1, 4, 6 toodud juhtudel);
3) hoolekogu otsuse alusel (lõike 1 punktis 5 toodud juhul).
(3) Õppuri muusikakooli nimekirjast väljaarvamise vormistab direktor käskkirjaga.
§ 11. Muusikakooli lõpetamine
(1) Muusikakooli loetakse lõpetatuks pärast huviala õppekava täitmist.
(2) Muusikakooli lõpetamist tõendab muusikakooli lõpudokument (lõputunnistus), milles kajastatakse muusikakoolis õppimise aeg ja läbitud õppeainete hindeline loend.
1) tutvuda enne muusikakooli õppima asumist ja õppimise ajal muusikakooli õppekava, põhimääruse ning kodukorraga;
2) õppida vastavalt muusikakooli õppekavale ja tunniplaanile, avaldada soovi lisaainete õppimiseks ning saada teavet teda huvitava eriala edasiõppimise võimalustest;
4) kasutada muid seaduses ja muusikakooli põhimäärusega kehtestatud õigusi.
1) järgida ja täita muusikakooli kodukorda, õppekava, tunniplaani ja päevakava;
2) hoida muusikakooli kasutuses olevat vara. Alaealise õppuri käsutusse antud inventari eest kannab materiaalset vastutust lastevanem;
3) täita muid seaduse ja muusikakoolis põhimääruses sätestatud kohustusi;
4) Muusikakooli tagab õppuri muusikakoolis viibimise ajal tema tervise kaitse.
§ 13. Muusikakooli töötajad
(1) Muusikakooli töötajad on pedagoogid (direktor, õppealajuhataja, õpetaja, kontsertmeister) ja muu personal.
(2) Töötajate tööandjaks on muusikakool, keda töösuhtes esindab muusikakooli direktor.
(3) Muusikakooli direktor teeb ettepaneku linnavalitsusele personalikoosseisu kinnitamiseks ning kinnitab palgamäärad, lähtudes muusikakooli eelarvest.
(4) Muusikakooli töötajate konkreetsed tööülesanded, õigused, kohustused ja vastutus määratakse kindlaks muusikakooli põhimääruse, töötaja töölepingu, tööülesannete kirjelduse ja reeglitega töökorraldusele, mis on kooskõlas tööõigus- ning muude õigusaktidega.
(5) Pedagoogi ametikohale vastavuse määramiseks korraldatakse nende atesteerimine, lähtudes Sillamäe Linnavalitsuse poolt kinnitatud korrast ja tingimustest.
(6) Õppekava täitmiseks vajaliku pedagoogilise koormuse kohta koostatakse iga õppeaasta alguses pedagoogide tarifitseerimisnimekiri.
(7) Tegelikult kasutatud pedagoogiliste koormuste kohta tehakse kokkuvõte üks kord kuus.
(8) Pedagoogilise töötajate töötasustamise aluseks on linnavalitsuse poolt kinnitatud palgajuhend ja kvalifikatsiooninõuded. Huviringi juhtide ja kontsertmeistrite töötasustamise alused kinnitab linnavalitsus.
(9) Töötajatel on õigus saada teavet oma tööd ja töötingimusi puudutavate dokumentide kohta, võtta osa atesteerimisest, taotleda võimalust kvalifikatsiooni täiendamiseks ning avaldada arvamust muusikakooli tööd ning arengut puudutavates küsimustes.
(10) Pedagoogidel on kohustus:
4) täita õppetööd kajastavaid dokumente kooskõlas Haridus- ja Teadusministeeriumi kehtestatud nõuetega.
§ 14. Muusikakooli juhtimine
(1) Muusikakooli juhib direktor, kes peab tagama muusikakooli tulemusliku toimimise ja töö, vastutab muusikakooli üldseisundi ja arengu ning rahaliste vahendite sihipärase ja otstarbeka kasutamise eest.
(2) Direktoril on kohustus anda aru linnavalitsusele või tema poolt volitatud ametiisikutele.
(3) Muusikakooli direktori vaba ametikoha täitmiseks kuulutab välja ja korraldab konkursi linnavalitsus. Töölepingu direktoriga sõlmib, muudab, peatab ja lõpetab linnapea. Muusikakooli direktori ametikoha kandidaadil peab olema muusikakooli profiilile vastav kõrgharidus.
1) teeb muusikakooli kasuks linnavalitsuse nimel tehinguid ulatuses, mis on vajalikud muusikakooli, selle alusel antud õigusaktide või põhimääruses ja direktori töölepingus sätestatud ülesannete täitmiseks;
4) sõlmib, muudab, peatab ja lõpetab töölepingud muusikakooli töötajatega;
5) kinnitab reeglid töökorraldusele;
6) kinnitab muusikakooli asjaajamiskorra ja kodukorra ning muud töökorraldusdokumendid;
7) kinnitab muusikakooli õppekava ja selle muudatused või tunnistab õppekava kehtetuks;
8) koostab muusikakooli eelarveprojekti ning esitab selle hoolekogule arvamuse avaldamiseks;
9) esitab vähemalt üks kord aastas aruande muusikakooli tegevusest hoolekogule ja linnavalitsusele;
11) lahendab muid huvikooli seadusega, muusikakooli põhimäärusega ja töölepinguga tema pädevusse antud küsimusi;
12) muusikakooli tegevuse koordineerimiseks ning korraldamiseks annab direktor seaduses ja muusikakooli põhimääruses sätestatud pädevuse piires käskkirju ning suulisi ja kirjalikke korraldusi.
(5) Direktorit asendab direktori puhkusel või töölähetuses olemise ajal, haigestumise või vabastamise korral kõigi õiguste ja kohustustega õppealajuhataja või tema äraolekul isik, kellele on töölepingu või asutuse juhi käskkirjaga tehtud ülesandeks direktori ülesannete täitmine.
(6) Direktor määrab isiku, kes asendab direktorit ka juhul, kui direktor ja õppealajuhataja on samal ajal ära.
§ 15. Muusikakooli õppenõukogu
(1) Muusikakooli õppenõukogu liikmed on õppe- ja kasvatustegevusega seotud koolitöötajad.
(3) Muusikakooli õppenõukogu ülesanne on õppetegevuse analüüsimine ja hindamine ning selle juhtimiseks vajalike otsuste tegemine.
1) võtab oma pädevuse piires üksikküsimuste lahendamiseks vastu otsuseid;
2) arutab muusikakooli arengu- ja tegevuskavasid ja teeb ettepanekud nende muutmiseks;
3) vaatab läbi ja kooskõlastab muusikakooli õppekava ning sisseastumiskatsete, arvestuste ja eksamite korraldamise ja õpitulemuste hindamisega seoses koostatud dokumendid;
4) kooskõlastab õppurite hindamise, tunnustamise ja karistamise üldpõhimõtted ning otsustab nende rakendamise üle.
(5) Õppenõukogu töövorm on koosolek. Õppenõukogu kutsub kokku direktor. Õppenõukogu toimumisest teavitatakse kõiki liikmeid vähemal viis päeva enne koosoleku toimumist.
(7) Õppenõukogu koosolekud protokollitakse. Protokolli koostamiseks nimetatakse koosoleku algul protokollija. Protokoll peab vastama asjaajamise korraldamist reguleerivatele õigusaktidele ning olema kättesaadav hiljemalt 3 päeval koosoleku toimumise päevast arvates. Protokollile kirjutab alla koosoleku juhataja ja protokollija.
(1) Muusikakooli hoolekogu on „Huvikooli seaduse“ alusel muusikakooli juures alaliselt tegutsev organ.
(2) Hoolekogu ülesanne on suunata muusikakooli tegevust ning teha ettepanekuid muusikakooli direktorile ja linnavalitsusele muusikakooli arengu, vara ja eelarvega seotud küsimustes.
(3) Hoolekogu moodustab linnavalitsus.
(4) Hoolekogul on kuni üheksa liiget.
(5) Hoolekogusse kuuluvad Sillamäe Linnavolikogu esindaja, vastavalt õppenõukogu otsusele vähemalt 2 õppe- ja kasvatustegevusega seotud muusikakooli töötajate esindajat (v.a muusikakooli direktor), vähemalt 2 lastevanemate esindajat, õppurite esindaja, muusikakooli toetavate organisatsioonide esindajad.
(6) Hoolekogu koosseisu kinnitab Linnavalitsus aselinnapea ettepanekul neljaks aastaks. Hoolekogu esimese koosoleku pärast hoolekogu kinnitamist kutsub kokku direktor. Hoolekogu esimesel koosolekul valitakse hoolekogu töö korraldamiseks hoolekogu esimees.
(7) Hoolekogu esimees valitakse salajasel hääletamisel poolthäälte enamusega. Esimehe kandidaadi võib üles seada iga hoolekogu liige. Esimehe kandidaadiks seadmiseks peab kandidaat andma suulise nõusoleku. Hoolekogu esimehe valimised korraldab esimesel koosolekul muusikakooli direktor.
(8) Hoolekogu ülesanded on järgmised:
1) teeb vajadusel muusikakooli pidajale ettepaneku järelevalve teostamiseks muusikakooli tegevuse üle;
2) kuulab ära muusikakooli direktori aruande muusikakooli tegevuse ja eelarve täitmise kohta ning annab omapoolseid soovitusi;
6) teeb ettepanekuid muusikakooli tasuliste teenuste ja huvihariduse andmisel lastevanemate poolt kaevate osalustasu kehtestamise ja selle suuruse kohta;
(9) Hoolekogu töövorm on koosolek. Hoolekogu koguneb vähemalt üks kord kolme kuu jooksul. Hoolekogu koosoleku kutsub kokku hoolekogu esimees.
(10) Hoolekogu kokkukutsumisest tuleb hoolekogu liikmeid teavitada vähemalt 3 päeva enne koosoleku toimumist. Koos kutsega edastatakse hoolekogu liikmetele ka koosoleku päevakord.
(11) Hoolekogu on otsustusvõimeline, kui koosolekust võtavad osa vähemalt pooled hoolekogu liikmetest. Kui koosolekule kogunenud liikmete arv on alla poole liikmetest, kutsutakse hoolekogu koosolek 7 tööpäeva jooksul uuesti kokku.
(12) Hoolekogu koosolekut juhatab hoolekogu esimees.
(14) Hoolekogu võtab otsuseid vastu hääletamise teel. Otsus on vastu võetud, kui selle poolt hääletab rohkem koosolekul viibivatest liikmetest kui vastu. Hoolekogu vastuvõetud otsused märgitakse hoolekogu protokollis. Hoolekogu otsused on muusikakooli juhtkonnale täitmiseks.
(15) Hoolekogu koosolekud protokollitakse. Protokolli koostamiseks nimetatakse koosoleku algul protokollija. Protokoll peab vastama asjaajamise korraldamist reguleerivatele õigusaktidele ning olema kätte saadav hiljemalt 3 päeval koosoleku toimumise päevast arvates. Protokollile kirjutab alla koosoleku juhataja ja protokollija. Hoolekogu protokollid edastatakse ka linnavalitsusele.
(16) Hoolekogu koosolekutest võtab hoolekogu esimehe kutsel osa muusikakooli direktor, kes on hoolekogu ees aruandekohustuslik. Teised isikud võivad hoolekogu koosolekust osa võtta hoolekogu esimehe loal või kutsel.
§ 17. Muusikakooli vara ja finantseerimine
(1) Muusikakooli vara on Sillamäe linna omand, mis on antud muusikakooli sihtotstarbelisse kasutusse oma ülesannete täitmiseks. Muusikakooli vara valitsemine toimub „Sillamäe linna põhimäärusega“ kehtestatud korras.
(2) Muusikakooli eelarve Sillamäe linna eelarve koosseisus kinnitab linnavolikogu. Muusikakool võib saada vahendeid ka õppekulude osaliseks katmiseks võetavast õppetasust, sihtotstarbeliste eraldiste, toetuste ja annetustena ning muudest laekumistest. Muusikakool võib saada rahalisi vahendeid ka riigieelarvest, laekumisest sihtfondidest.
(3) Muusikakooli finantseerimist Sillamäe linna eelarvest korraldab linnavalitsus. Muusikakooli finantseerimisel osalevad lastevanemad ja täiskasvanud õppurid, tasudes õppetasu. Õppetasu suuruse kinnitab hoolekogu ettepanekul linnavalitsus.
(4) Muusikakooli finantseerimisel osalevad vallad ja linnad, kelle lapsed muusikakoolis õpivad, ja täiskasvanud õppurid, tasudes linnavalitsuse poolt kinnitatud määras õpilaskoha arvestusliku maksumuse.
(5) Põhitegevusega seotud tasuliste teenuste hinnad ja tasuliste huvitegevuse ringide moodustamise korra ja täituvusnormid kehtestab linnavalitsus.
(6) Muusikakooli finantstegevust juhib koostöös muusikakooli hoolekoguga muusikakooli direktor. Muusikakooli raamatupidamise arvestust teostab linnavalitsuse hallatav asutus Linna Raamatupidamine oma põhimääruses ja „Sillamäe linna raamatupidamise sise-eeskirja“ ettenähtud korras ning vastavalt „Raamatupidamise seadusele“.
§ 18. Kontroll, järelevalve ja aruandlus
(1) Muusikakooli esitab oma tegevuse kohta aruandeid õigusaktidega kehtestatud korras, avaldab andmed oma tegevuse sisu ning tulemuste kohta õppeaasta kaupa.
(2) Teenistuslikku järelevalvet muusikakooli ja muusikakooli direktori tegevuse seaduslikkuse ja otstarbekuse üle teostab linnavalitsus. Muusikakooli tegevust kontrollivad linnavalitsus, linnavalitsuse rahandusosakond ja linnavalitsuse poolt volitatud isikud.
(3) Riiklikku järelevalvet muusikakooli õppe- ja kasvatustegevuse üle teostab Haridus- ja Teadusministeerium.
(1) Muusikakooli asjaajamiskeel on eesti keel.
(2) Asjaajamise korraldab muusikakooli direktor kooskõlas Sillamäe linna ühtse asjaajamiskorra ja kehtivate õigusaktidega.
§ 20. Muusikakooli ümberkorraldamine ja tegevuse lõpetamine
(1) Muusikakooli ühinemise või jagunemise korraldab või muusikakooli tegevuse lõpetab Sillamäe Linnavolikogu.
(2) Muusikakooli või jagunemine korraldatakse või asutus lõpetatakse õigusaktides ettenähtud korras.
(3) Muusikakooli ümberkorraldamine, ümberkujundamine ja tema tegevuse lõpetamine võib toimuda ainult pärast õppeperioodi lõppu.
(4) Muusikakooli ümberkorraldamise ja ümberkujundamise ning tegevuse lõpetamise otsusest teatakse kirjalikult lastevanematele, pedagoogidele ja teistele töötajatele ning Haridus- ja Teadusministeeriumile vähemalt neli kuud enne ümberkorraldamise ja ümberkujundamise või tegevuse lõpetamise tähtaega.
(5) Muusikakooli ümberkorraldamisel või tegevuse lõpetamisel tehakse EHIS-es vastavad muudatused kahe kuu jooksul otsuse teatavaks tegemisest arvates.
(6) Muusikakooli tegevus lõpetatakse:
2) kui muusikakooli ei ole võimalik või otstarbekas finantseerida;
3) kui muusikakooli järele puudub vajadus;
§ 21. Põhimääruse muutmise kord
Põhimääruses muudatuste ja täienduste tegemise või uue põhimääruse kinnitamise otsustab Sillamäe Linnvolikogu.
(1) Käesolev määrus jõustub 1. veebruaril 2008. aastal.


Nakkushaiguste ennetamise ja tõrje seaduse, ravikindlustuse seaduse ja ravimiseaduse alusel kehtestatud määruste muutmine – Riigi Teataja
Nakkushaiguste ennetamise ja tõrje seaduse, ravikindlustuse seaduse ja ravimiseaduse alusel kehtestatud määruste muutmine
RT I, 21.12.2017, 11
Vastu võetud 13.12.2017 nr 46
Määrus kehtestatakse nakkushaiguste ennetamise ja tõrje seaduse § 8 lõike 5, ravikindlustuse seaduse § 42 lõigete 13 ja 2 ning ravimiseaduse § 28 lõike 1, § 33 lõike 7 ja § 79 lõike 1 alusel.
§ 1. Sotsiaalministri 31. oktoobri 2003. aasta määruse nr 116 „Immuniseerimise korraldamise nõuded” muutmine
Sotsiaalministri 31. oktoobri 2003. aasta määruse nr 116 „Immuniseerimise korraldamise nõuded” § 41 lõigetes 1 ja 14 asendatakse sõna „Sotsiaalministeerium” sõnadega „Eesti Haigekassa” vastavas käändes.
§ 2. Tervise- ja tööministri 20. mai 2016. aasta määruse nr 36 „Ravimiregistri põhimäärus” muutmine
Tervise- ja tööministri 20. mai 2016. aasta määruses nr 36 „Ravimiregistri põhimäärus” tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 3 lõikes 2 ja §-s 10 asendatakse sõna „Sotsiaalministeerium” sõnadega „Eesti Haigekassa”;
2) paragrahv 8 sõnastatakse järgmiselt:
„§ 8. Eesti Haigekassa poolt andmete registrisse kandmise alusdokumendid
Eesti Haigekassa andmete registrisse kandmise alusdokumendid on:
1) ravikindlustuse seaduse § 43 lõike 1 alusel kehtestatud valdkonna eest vastutava ministri määrus;
2) ravikindlustuse seaduse § 42 lõike 21 alusel kehtestatud valdkonna eest vastutava ministri määrus;
3) ravikindlustuse seaduse § 42 lõike 4 alusel Eesti Haigekassa ja ravimitootja või ravimi müügiloa hoidja või tema esindaja vahel sõlmitud hinnakokkulepe.”;
3) paragrahvi 9 lõiget 5 täiendatakse punktiga 72 järgmiselt:
„72) enimkasutatud toimeainega retseptiravimi pakendi infolehe tõlge vene ja inglise keelde;”.
§ 3. Sotsiaalministri 2. septembri 2004. aasta määruse nr 106 „Ravimite hulgimüügi ostuhindade edastajad, ravimite hulgimüügi ostuhindade edastamise tingimused ja kord” muutmine
Sotsiaalministri 2. septembri 2004. aasta määruse nr 106 „Ravimite hulgimüügi ostuhindade edastajad, ravimite hulgimüügi ostuhindade edastamise tingimused ja kord” § 2 lõikes 2, § 3 lõike 5 sissejuhatavas lauseosas ja lõike 6 sissejuhatavas lauseosas asendatakse sõna „Sotsiaalministeerium” sõnadega „Eesti Haigekassa” vastavas käändes.
§ 4. Sotsiaalministri 4. märtsi 2005. aasta määruse nr 38 „Ravimite hulgiostu õigust omavate isikute nimekiri” muutmine
Sotsiaalministri 4. märtsi 2005. aasta määruse nr 38 „Ravimite hulgiostu õigust omavate isikute nimekiri” § 5 punkt 7 tunnistatakse kehtetuks.
§ 5. Sotsiaalministri 18. novembri 2010. aasta määruse nr 74 „Ravimite piirhindade arvutamise metoodika, kehtestamise tähtajad ning muutmise tingimused ja tähtajad” muutmine
Sotsiaalministri 18. novembri 2010. aasta määruses nr 74 „Ravimite piirhindade arvutamise metoodika, kehtestamise tähtajad ning muutmise tingimused ja tähtajad” tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 2 punktis 2 ja § 5 lõike 1 esimeses lauses asendatakse sõna „Sotsiaalministeeriumile” sõnadega „Eesti Haigekassale”;
2) paragrahvi 6 täiendatakse lõikega 21 järgmises sõnastuses:
„(21) Pakendite APD hindasid võrreldakse kolme komakoha täpsusega, APD piirhind arvutatakse kahe komakoha täpsusega, ümardades ülespoole.”.
§ 6. Sotsiaalministri 18. veebruari 2005. aasta määruse nr 30 „Ravimite väljakirjutamise ja apteekidest väljastamise tingimused ja kord ning retsepti vorm” muutmine
Sotsiaalministri 18. veebruari 2005. aasta määruses nr 30 „Ravimite väljakirjutamise ja apteekidest väljastamise tingimused ja kord ning retsepti vorm” tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 6 lõike 12 viimases lauses asendatakse sõna „Käsimüügiravimi” sõnadega „Retseptiravimi või käsimüügiravimi”;
2) paragrahvi 6 lõige 19 sõnastatakse järgmiselt:
„(19) Ravimi ostjale antakse kviitung ravimi jaemüügihinna ning tema poolt makstud ravimi hinna kohta, sealhulgas omaosaluse alusmäära, täiendava ravimihüvitise summa ja jäägi, soodustuse protsendi ja summa ning piirhinda ületava summa kohta.”;
3) määruse lisad 1 ja 3 asendatakse käesoleva määruse lisadega 1 ja 2 (lisatud).
(1) Käesoleva määruse § 2 punkt 3 ja § 6 punkt 1 rakenduvad alates 15. detsembrist 2017. aastast.
(2) Käesoleva määruse § 2 punktid 1 ja 2, §-d 3 ning 5 ja § 6 punktid 2 ja 3 jõustuvad 1. jaanuaril 2018. aastal.
(3) Käesoleva määruse §-d 1 ja 4 jõustuvad 1. jaanuaril 2019. aastal.
Lisa 2 Narkootilise ravimi retsept


text:
EUR-Lex - 62011CC0168 - ET
62011CC0168
Kohtujuristi ettepanek - Mengozzi - 12. juuli 2012. Manfred Beker ja Christa Beker versus Finanzamt Heilbronn. Eelotsusetaotlus: Bundesfinanzhof - Saksamaa. Kapitali vaba liikumine - Tulumaks - Kapitalitulu - Topeltmaksustamise vältimise leping - Dividendide jaotamine liikmesriikides ja kolmandates riikides asutatud äriühingute poolt - Liikmesriigis tasumisele kuuluvast tulumaksust mahaarvamisele kuuluva välisriigis tasutud tulumaksu ülempiiri määramine - Isiklike ning igapäevaelu vajadustega seotud kulude mahaarvamise mittearvestamine - Põhjendatus. Kohtuasi C-168/11.
Kohtulahendite kogumik 2013 Lehekülg 00000
dokumendi: 12/07/2012
taotluse: 06/04/2011
Hageja:
Osapoolte kodakondsus:
Ettekandja-kohtunik:
Kohtujurist:
Kohtupraktikas nimetatud õiguslikud vahendid:
11997E056 : N 17 22
12008E063 : N 3 22 - 24 63
61993CJ0279 : N 26 39
61996CJ0336 : N 37
62000CC0385 : N 44
62000CJ0385 : N 39 42 - 46 51 - 53
62000CJ0436 : N 23
62002CJ0315 : N 28
62002CJ0319 : N 28 56
62004CJ0196 : N 23
62004CJ0346 : N 26
62004CJ0386 : N 53
62004CJ0446 : N 23 27 28
62005CJ0101 : N 24
62005CJ0298 : N 26
62006CJ0062 : N 19
62006CJ0194 : N 27
62006CJ0329 : N 21
62006CJ0527 : N 26 28 39
62007CC0569 : N 61
62007CJ0011 : N 19
62007CJ0318 : N 24
62007CJ0418 : N 56
62008CJ0247 : N 19
62008CJ0436 : N 27 50 53
62008CJ0440 : N 28 61
62009CJ0450 : N 39
62010CJ0138 : N 21
62011CJ0041 : N 19
1. On hästi teada, et otseste maksude valdkond on üks keerukamaid ja delikaatsemaid valdkondi, mida on Euroopa Kohtu praktikas tulnud käsitleda. Kuna liidu tasandil ei ole märkimisväärset ühtlustamist toimunud, põhinevad Euroopa Kohtu otsused peamiselt aluslepingutel ja varasemal kohtupraktikal, võttes aluseks põhimõtte, et selles valdkonnas kuulub pädevus liikmesriikidele, kuigi need peavad seda kasutama liidu õigust järgides. Lisaks on lahendamist vajavad probleemid sageli väga tehnilised, mis lisab õigusliku tõlgendamise probleemidele ka maksude arvutamis- ja kohaldamismehhanismide toimimise mõistmisega seotud probleeme, mida tuleb ikka ja jälle käsitleda.
2. Käesolev kohtuasi, mis puudutab välismaal tulu saanud maksukohustuslastele liikmesriigis õigusliku topeltmaksustamise piiramiseks lubatud maksukrediidi ülempiiri arvutamise korda, ühendab endas kõiki äsja nimetatud raskusi.
I. Õiguslik raamistik 3. Ainus käesoleval juhul asjakohane liidu õigusnorm on ELTL artikkel 63 (endine EÜ asutamislepingu artikkel 56) kapitali vaba liikumise kohta. Nagu teada, sätestab see oma lõikes 1, et „keelatakse kõik kapitali liikumise piirangud liikmesriikide vahel ning liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel”.
4. Põhikohtuasjas käsitletav olukord on seotud õigusliku topeltmaksustamise juhtumiga,(2) kus kaks maksukohustuslast, kes elavad Saksamaal ning on selles riigis ka täieulatusliku maksukohustusega, on saanud tulu, mis tuleneb teistes riikides – nii liidu liikmesriikides kui ka kolmandates riikides – jaotatud dividendidest.
5. Selliste olukordade reguleerimiseks on Saksamaa sõlminud mitu topeltmaksustamise vältimise lepingut. Iseäranis nimetab eelotsusetaotluse esitanud kohus meie juhtumi puhul oma kohtumääruses asjakohastena Madalmaade, Šveitsi, Prantsusmaa, Luksemburgi, Jaapani ja Ameerika Ühendriikidega sõlmitud lepinguid. Kõik need lepingud sätestavad, et õigusliku topeltmaksustamise vähendamiseks kasutataks välisriigis saadud tulu suhtes, millelt on seal tulumaks kinni peetud, nn „mahaarvamissüsteemi”. See mehhanism on samasugustel asjaoludel üldiselt kasutatav ning on ühena kahest võimalikust topeltmaksustamise vältimise süsteemist(3) sätestatud ka OECD näidislepingus tulu- ja kapitalimaksu kohta (edaspidi „OECD näidisleping”).(4)
6. Kirjeldan allpool selle mehhanismi toimimist nii, nagu Saksa seadusandja seda praktikas rakendab, üksikasjalikumalt. Üldiselt toimib mahaarvamissüsteem igatahes järgmiselt. Maksustatav summa arvutatakse välja asukohariigis, võttes arvesse kõiki maksukohustuslase tulusid, sealhulgas neid, mis on saadud välismaal. Seejärel arvutatakse selle riigi õiguse alusel kogu äsja nimetatud maksustatava summa pealt tasumisele kuuluv maks. Seejärel seda teoreetilist maksu vähendatakse, arvates sellest maha välismaal tasutud maks (mahaarvamine). In concreto antakse maksukohustuslasele maksukrediiti, mille eesmärk on korvata asjaolu, et ta on välisriigis saadud tulu pealt seal juba tulumaksu tasunud. Maksukrediidi summa võrdub OECD näidislepingu artikli 23 B kohaselt põhimõtteliselt välisriigis tasutud maksuga, kuid see ei tohi ületada maksu, mida tuleks asukohariigi maksuõiguse kohaselt välisriigist saadud tulu pealt tasuda. Konkreetsemalt sätestab OECD näidislepingu artikkel 23 B meie jaoks olulises osas järgmist:
„1. Kui ühe osalisriigi resident saab tulu […], mis on käesoleva lepingu sätete kohaselt teises osalisriigis maksustatav, arvestab esimene riik:
a) tulumaksust, mida ta selle residendi tulu suhtes kohaldab, maha summa, mis võrdub teises riigis tasutud tulumaksu summaga;
[…] selline mahaarvamine ei ületa siiski seda osa […] tulumaksust, mis oli arvestatud enne mahaarvestuse tegemist vastavalt tulule […], mida võidakse maksustada teises riigis.
[…]”.[mitteametlik tõlge]
7. OECD näidisleping ei sätesta täpseid tingimusi, mille järgi tuleb välja arvutada mahaarvamise ülempiir. Saksamaa kehtestas kõnealuse süsteemi oma Einkommensteuergesetzi (tulumaksuseadus; edaspidi ka „EStG”) § 34c lõikega 1. Käesolevas kohtuasjas kohaldatavas, st 2007. aasta redaktsioonis, sätestas nimetatud õigusnorm täpsemalt järgmist:
„Täieulatusliku maksukohustusega isiku puhul, kelle välisriigis saadud tulu suhtes on tulu päritoluriigis kohaldatud Saksa tulumaksule vastavaid makse, arvatakse välisriigis tasutud maks […] selles riigis saadud tulult Saksamaal tasumisele kuuluvast tulumaksust maha. Sellistelt välisriigis saadud tuludelt […] Saksamaal tasumisele kuuluv tulumaks saadakse, jaotades maksustatavalt tulult, sh välismaal saadud tulult Saksamaal […] tasumisele kuuluva tulumaksu vastavalt sellele, millise osa moodustab kõnealune välismaal saadud tulu tulude kogusummast.”
8. Kirjeldan allpool eelotsuse küsimust käsitledes selle süsteemi konkreetset toimimist üksikasjalikult.
II. Asjaolud, põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus 9. Põhikohtuasjas kassatsioonkaebuse esitanud abielupaar Beker elab Saksamaal, olles seal täieulatusliku maksukohustusega. Suurema osa oma tulust on nad saanud Saksamaal, kuid nad on saanud ka dividende mitmest välisriigist, nii liidu liikmesriikidest kui ka kolmandatest riikidest.
10. Kõigilt välisriikidest saadud dividendidelt peeti päritoluriigis maks kinni. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu edastatud andmetest selgub, et Saksamaa ning kõigi abielupaar Bekeri saadud dividendide päritoluriikide vahel on sõlmitud topeltmaksustamise vältimise lepingud. Neis lepingutes on sätestatud, et sellisel juhul võetakse välisriigis dividendidelt kinni peetud maksu Saksamaal topeltmaksustamise vähendamisel arvesse, kasutades mahaarvamismeetodit: nagu eespool nägime, tähendab see, et välismaal tasutud maksude puhul võimaldatakse maksukrediiti, mis ei ole siiski suurem, kui maks, mis oleks kuulunud tasumisele siis, kui seda välisriigis saadud tulu oleks maksustatud Saksamaal, maksukohustuslaste asukohariigis.
11. Mahaarvamise ülempiiri arvutamise Saksa meetodi kohaselt, mida on kirjeldatud EStG eespool osundatud paragrahvis 34c, tuleb kasutada järgmist valemit:
Mahaarvamise maksimumsumma= teoreetiline Saksa kogumaks x (välismaalt saadud tulu/tulude kogusumma) 12. Valemis märgitud teoreetiline Saksa kogumaks arvutatakse välja kogu maksustatava tulu pealt, mis hõlmab nii Saksamaal kui ka välismaal saadud tulu. Seega on tegemist maksuga, mida maksukohustuslane oleks pidanud tasuma, kui ta oleks kogu tulu saanud Saksamaal. Maksustatava kogutulu kindlakstegemiseks võetakse tulude kogusumma, olenemata sellest, kus need on saadud, ning tehakse kõik Saksa õiguses lubatud mahaarvamised.
13. Valemi teise osa eesmärk on teha kindlaks, milline „osa” kogutulust on välismaalt saadud tulu: järelikult peaks korrutamise teel saama tuvastada, milline osa teoreetilise Saksa maksu kogusummast on seostatav kõnealuse välismaalt saadud tuluga. See osa kujutab endast välismaal juba tasutud maksude puhul lubatava mahaarvamise ülempiiri.
14. Nagu võib märgata, ei kasutata murru nimetajas siiski maksustatavat tulu (mida kasutatakse hoopis valemi esimese teguri, st teoreetilise Saksa kogumaksu arvutamiseks), vaid tulude kogusummat, millele ma viitasin punktis 12. Tulude kogusumma on loomulikult suurem summa kui maksustatav tulu, sest viimane saadakse, nagu nägime, lähtudes tulude kogusummast ning tehes sellest mitu mahaarvamist . Abielupaar Bekeri puhul olid mahaarvamised, mida tulude kogusummast maksustatava tulu saamiseks arvestati, seotud teatud kindlustusmaksete, mõningate seaduses kaitstud eesmärkidel tehtud annetuste ja kirikumaksuga.
15. Sellel, et valemis sisalduva murru nimetajas kasutatakse maksustatava tulu asemel tulude kogusummat, on ilmne tagajärg, et maksukohustuslasele lubatava mahaarvamise maksimumsumma väheneb.
16. Käesoleval juhul oli abielupaar Beker tasunud välisriigis üle 2 850 euro makse, mis peeti seal kinni. Eespool toodud valemit kasutades määrasid Saksa maksuhaldurid mahaarvamise ülempiiriks siiski 1282 eurot. Kui murru nimetajas kasutataks tulude kogusumma asemel maksustatavat tulu, võiks maksukrediit, nagu võib andmete põhjal järeldada, küündida umbes 1650 euroni.
17. Maksuhaldurite otsuse vaidlustamisest tulenenud kohtuvaidlus jõudis viimaks eelotsusetaotluse esitanud kohtusse, kes – kaheldes liikmesriigi õigusnormide kooskõlas liidu õigusega – peatas menetluse ning esitas Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas EÜ artikliga 56 on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis – kooskõlas riikidevaheliste topeltmaksustamise vältimise lepingutega – näevad ette, et täieulatusliku maksukohustusega isikute puhul, kes saavad tulu välisriigis ja kellelt peab riik, kus tulu saadakse, kinni Saksamaa tulumaksule vastava maksu, arvatakse välisriigis tasutud maks selles riigis saadud tulult Saksamaal tasumisele kuuluvast tulumaksust maha nii, et maksustatavalt tulult – sealhulgas välismaal saadud tulult – kinnipeetav Saksamaa tulumaks jaotatakse vastavalt sellele, millise osa moodustab kõnealune välisriigis saadud tulu tulude kogusummast, jättes seega arvestamata erikulud ja erakorralised kulud kui igapäevaelu vajaduste ning isiklike ja perekondlike asjaoludega seotud kulud?”
III. Õiguslik analüüs 1. Esialgsed märkused 1. Kassatsioonkaebuse esitajate nõuete ulatus liikmesriigi kohtus
18. Põhikohtuasjas kassatsioonkaebuse esitanud rõhutasid oma kirjalikes märkustes, et nende põhikohtuasjas esitatud nõude eesmärk oli saavutada sisuliselt see, et Saksa tulumaksust arvataks maha peaaegu terve välismaal kinni peetud maks. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul, kes keskendub oma küsimuses sellele, et arvutamisel on jäetud osa mahaarvamisi arvesse võtmata, on seega kitsam perspektiiv kui kassatsioonkaebuse esitajatel.
19. Kui ka möönda, et see asjaolu vastab tõele, ei ole see käesolevas kohtuasjas oluline. Nagu teada, toimub eelotsusemenetluses liikmesriigi kohtu ja Euroopa Kohtu vahel tõeline koostöö, mille raames kuulub faktiliste asjaolude, kohaldatava õiguse ja vaidluse lahendamiseks vastust vajavate küsimuste kindlakstegemine põhimõtteliselt ainult liikmesriigi kohtu pädevusse.(5) Sellises kontekstis seab Euroopa Kohus liikmesriikide kohtute analüüsi kahtluse alla ainult erandjuhtudel. Eeskätt võib Euroopa Kohus jätta vastamata hüpoteetilistele küsimustele või küsimustele, millel ei ole mingit seost lahendatava kohtuasjaga.(6)
20. Käesoleval juhul ei ole mingit alust arvata, et liikmesriigi kohus esitas hüpoteetilise või vaidluse lahendamiseks asjassepuutumatu küsimuse: vastupidi, Euroopa Kohtu otsuse olulisus liikmeriigi kohtuasja lahendamiseks näib olevat ilmne. Tuleb ka lisada, et oma eelotsusetaotluse lõpus märgib liikmesriigi kohus selgelt, et nõue, mille kassatsioonkaebuse esitajad talle esitasid, piirdub valemis kasutatud murru nimetaja parandamisega, nii et sellest oleks tehtud ka eespool nimetatud mahaarvamised.
21. Neil asjaoludel ei ole eelotsuse küsimus mitte üksnes vastuvõetav, vaid ei vaja ka mingit täpsustamist ega ümbersõnastamist.(7)
2. Õigusnormid, millele tugineda
22. Eelotsusetaotluse esitanud kohus viitas oma küsimuse sõnastuses ainult EÜ asutamislepingu artiklile 56 (nüüd ELTL artikkel 63), mis puudutab kapitali vaba liikumist. Menetluse käigus avaldati teatavaid kahtlusi selle suhtes, kas sellele sättele tuginemine on õige, ning osa märkusi esitanud isikuid küsisid, kas viidata ei tuleks mitte teistele põhivabadustele, vajaduse korral eriti asutamisvabadusele.
23. Kõik, kes seadsid küsimuse alla ELTL artikli 63 asjakohasuse, jõudsid ka järeldusele, et sellele õigusnormile viitamine on õige, ning ma nõustun sellega täiesti. Puudub vaidlus selle üle, et osalused, mille pealt abielupaar Beker dividende sai, on niinimetatud hajutatud osalused, st tegemist on aktsiatega, mis ei kuulu neid emiteerinud aktsiaseltside kontrollpakki. Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt saab aktsiate omamise puhul tugineda asutamisvabadusi puudutavatele sätetele ainult siis, kui see osalus võimaldab teataval määral mõjutada äriühingu otsuseid. Kui see nii ei ole – ning käesolevas kohtuasjas see kindlasti nii ei ole – tuleb selle asemel kasutada kapitali vaba liikumist puudutavaid norme.(8)
24. ELTL artikli 63 kohta tuleb ka märkida, et seda ei kohaldata mitte üksnes kapitali liikumise suhtes liikmesriikide vahel, vaid ka liikmesriikide ja kolmandate riikide vahel. Seega on asjaolu, et osa abielupaar Bekerile kuuluvaid aktsiaid asub liidust välja jäävates riikides, ebaoluline selle hindamisel, kas tegemist on ELTL artikli 63 mõttes keelatud piiranguga.(9)
2. Teine eelotsuse küsimus 1. Esialgsed märkused
25. Siinkohal tuleb meenutada mõningaid keskseid põhimõtteid, mis on Euroopa Kohtu praktikas otsese maksustamise valdkonnas kinnitamist leidnud.
26. Esiteks tuleb märkida, et see valdkond ei kuulu iseenesest liidu pädevusse. Siiski peavad riigid oma pädevust selles valdkonnas kasutama liidu õigust järgides.(10) Lisaks võivad liikmesriigid määrata kindlaks korra, mille alusel maksualast pädevust omavahel jagada, ainsal tingimusel, et nad ei kohaldaks meetmeid, mis on vastuolus asutamislepingutes tagatud liikumisvabadustega.(11)
27. Mis puutub konkreetsemalt topeltmaksustamist reguleerivatesse õigusnormidesse, on eespool mainitul omamoodi paradoksaalne tagajärg, et liikmesriikidel ei ole liidu õiguse kohaselt mingit kohustust selle nähtuse kõrvaldamiseks ega piiramiseks. Kui nad aga otsustavad seda siiski teha, on nad kohustatud tegema seda liidu õiguse kohaselt.(12) Selle kindla nurgakivi kõrval on nende tegevuse konkreetsed tingimused jäetud aga riikide otsustada.(13)
28. Üks teine Euroopa Kohtu praktika nurgakive on see, et residendist ja mitteresidendist maksukohustuslased on põhimõtteliselt erinevas olukorras, nii et nende erinev maksustamine võib põhimõtteliselt olla lubatav. Kui aga residendi ja mitteresidendi olukord on kõigi objektiivsete asjaolude poolest täiesti ühesugune, on erinev kohtlemine olemuselt diskrimineeriv.(14) Liikmesriigi maksuõigus võib tulu, mille sama maksukohustuslane on saanud samas riigis ja sellest riigist väljas, maksustada aga erinevalt ainult siis, kui seda õigustab ülekaalukas üldine huvi.(15)
2. Saksa süsteemi mõju
29. Et saaks anda hinnangut Saksa topeltmaksustamise vähendamise süsteemi kooskõlale kapitali vaba liikumisega, on vaja mõista, kuidas see süsteem konkreetselt töötab.
30. Nagu eespool nägime, seisneb selle lähtepunkt kindlaksmääramises, kui suur oleks teoreetiline Saksa maks välismaal saadud tulu pealt, millelt on tulumaks juba kinni peetud, kui see tulu oleks saadud Saksamaal. See teoreetiline maks on välisriigi maksuhaldurile tasutud summade hüvitamiseks lubatava mahaarvamise ülempiir. Praktikas kavatses Saksa seadusandja OECD näidislepingu põhjal kehtestada põhimõtte, et maksukohustuslasele ei saa välismaal tasutud maksude hüvitamiseks võimaldada suuremat „allahindlust” kui summa, mida temalt oleks selle välismaal saadud tulu pealt nõudnud Saksa maksuhaldur, kui see tulu oleks saadud Saksamaal.
31. Selle kindlaksmääramiseks, kui suur on teoreetiline Saksa maks välisriigis saadud tuludelt, kasutatakse valemit, mis, nagu eespool näidatud, korrutab teoreetilise Saksa maksu, mida tuleks tasuda kogu maksustatava tulu (nii Saksamaalt kui ka välismaalt saadud tulu) pealt, murruga, mille lugejas on välismaalt saadud tulu ning nimetajas tulude kogusumma.
32. Toon käepärasuse huvides selle valemi siin uuesti ära:
Mahaarvamise maksimumsumma= teoreetiline Saksa kogumaks x (välismaalt saadud tulu/tulude kogusumma) 33. Kuna teoreetilise Saksa kogumaksu arvutamisel ei lähtuta mitte tulude kogusummast, vaid väiksemast maksustatavast tulust, on valemi praktiline tulemus see, et isiklikest asjaoludest tulenevad mahaarvamised, mille kohaldamise teel saadakse tulude kogusummast maksustatav tulu (millest lähtutakse teoreetilise Saksa kogumaksu kindlaksmääramisel), „määritakse laiali” kogu tulule, nii selle Saksamaal kui ka välismaal saadud osa peale. Valemis sisalduvas murrus on nii lugejas kui ka nimetajas nii-öelda „brutosummad”: kuna välisriigis saadud tulust ei ole tehtud isiklikest asjaoludest tulenevaid mahaarvamisi, pidas Saksa seadusandja õigeks selle tulu jagamist tulude summaga (välisriigist + Saksamaalt saadud tulu), millest ei ole maha arvatud isiklike asjaoludega seotud kulusid (kasutades seega tulude kogusummat, mitte maksustatavat tulu). Kui nimetajas oleks seevastu maksustatav tulu, mis on tulude kogusummast väiksem, saadaks tulemus, et „välismaine” osa teoreetilisest Saksa maksust oleks suurem ning järelikult oleks suurem ka maksukohustuslasele võimaldatav mahaarvamine.
34. Valemi taga olev loogika näib olevat selline, et maksukohustuslane saab kasutada kõiki isiklikest asjaoludest tulenevaid mahaarvamisi, kui kogu tema tulu on saadud Saksamaal. Kui aga osa tulu on saadud välismaalt, kehtivad isiklikest asjaoludest tulenevad mahaarvamised tegelikult ainult Saksamaal saadud tuluosale , jättes vajaduse korral riigile, kus tulu saadi, võimaluse olukorda tasakaalustada, pakkudes maksukohustuslasele samalaadset mahaarvamisvõimalust.
35. Olukorda aitab ehk paremini selgitada lihtne näide. Kui kujutame ette, et kogutulu on 100 eurot, millest 70 eurot on saadud riigi sees ja 30 eurot välismaalt, maksumäär on nii riigis endas kui välismaal 10% (väldin lihtsuse huvides progresseeruva maksustamise kui teguri sissetoomist, kuigi tegelikkuses seda üldiselt esineb) ning isiklikest asjaoludest tulenevate mahaarvamiste summa on 20 eurot, saame järgmise tulemuse. Välisriigis tasub maksukohustuslane 3 eurot makse (10 protsenti 30 eurost). Saksamaal arvutatakse teoreetiliseks kogumaksuks 8 eurot (10 protsenti 80 euro suurusest maksustatavast tulust, mis on saadud, lahutades tulude kogusummast isiklikest asjaoludest tulenevad mahaarvamised) ning võimaldatakse eespool toodud valemit rakendades 2,4 euro (8x30/100) suurust maksukrediiti. Kokku tasub maksukohustuslane seega oma asukohariigile maksudeks 5,6 eurot (8 eurot miinus 2,4 eurot maksukrediiti) ja välisriigile, kust tulu saadi, 3 eurot, mis teeb kokku 8,6 eurot. Niisiis ei lubataks tal 70 eurost riigisiseselt saadud tulust justkui maha arvata mitte 20 eurot, vaid 14 eurot, st proportsionaalselt riigis saadud tuluosaga (70%). Vaevalt on vaja märkida, et kui kogu tulu saadaks asukohariigis, võrduks tasutav maksusumma 8 euroga. Kui välisriigist ei oleks tulu saadud ning ainus tulu oleks riigisiseselt saadud tulu ehk 70 eurot, siis oleks asukohariigis tasumisele kuuluv maksusumma pärast 20 euro suurusi isiklikest asjaoludest tulenevaid mahaarvamisi 5 eurot.
36. Kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kahtlused peaksid kinnitust leidma ning mahaarvatava summa arvutamise valemis leiduva murru nimetajas tuleks kasutada tulude kogusumma asemel maksustatavat tulu, oleks maksimaalne maksukrediit 3 eurot (8x30/80). Olukorras, kus maksumäär on riigis endas ja välisriikides võrdne, oleks maksukohustuslase kogu maksukoormus ühesugune, olenemata tulu saamise kohast.
3. Kapitali vaba liikumise piirangu olemasolu
37. Pole mingit kahtlust, et süsteem, kus mahaarvamine piirdub maksuga, mida riigi õiguse alusel võetaks välismaal saadud tuluosa pealt, on liidu õiguse seisukohalt täiesti õiguspärane, nagu on kinnitanud ka kohtupraktika.(16) Järelikult on selge, et liidu õigus ei nõua, et liikmeriik vabastaks maksukohustuslase kõigist ebasoodsatest tagajärgedest, mis võivad tuleneda asjaolust, et ta saab tulu mitmest eri riigist. Pöördudes tagasi eelmises punktis toodud arvulise näite juurde: kui välisriigis kohaldatav maksumäär oleks suurem kui Saksa oma, ei saaks Saksa õiguselt kuidagi nõuda selle vahe korvamist. Maksukrediit ei saa nii või teisiti kunagi ületada summat, mida nõuaks Saksa maksuõigus Saksamaal saadud tulu puhul, kui see oleks sama suur kui välismaal saadud tulu.(17)
38. Teisisõnu, mehhanism, mida Saksa seadusandja on otsustanud kasutada, ei põhjusta põhimõttelisi raskusi. Probleeme ei tekita ei mahaarvamissüsteemi kasuks otsustamine ega asjaolu, et mahaarvamine piirdub (teoreetilise) maksuga, millega välisriigis saadud tulu Saksa õiguse kohaselt maksustataks. Liikmesriigi kohtus äratavad kahtlusi hoopis konkreetsed tingimused , mille kohaselt seda põhimõtet rakendatakse, eriti see, et suhtosa arvutamise murru nimetajas on otsustatud kasutada maksustatava tulu asemel tulude kogusummat.
39. Selles suhtes on Euroopa Kohtu praktika järjekindlalt kinnitanud, et põhimõtteliselt peab maksukohustuslase isikliku ja perekondliku olukorraga seotud asjaolusid arvesse võtma tema asukohariik.(18) Järelikult on asukohariigi ülesanne anda maksukohustuslasele kõik maksusoodustused, mis on seotud tema isikliku ja perekondliku olukorra arvessevõtmisega , välja arvatud siis, kui see on konkreetselt võimatu, sest ta ei saa selles riigis märkimisväärselt või üldse tulu: sellisel juhul peab neid soodustusi andma riik, kust on saadud tulu põhiosa.(19)
40. Nagu aga nägime, saab maksukohustuslane, kes on saanud osa tulu välismaalt, isikliku ja perekondliku olukorraga seotud maksusoodustusi Saksa õiguse kohaselt ainult proportsionaalselt Saksamaal saadud tuluosaga. Sellises olukorras, nagu käesolevas kohtuasjas, kus maksukohustuslane saab olulise osa oma tulust oma asukohaliikmesriigis, kuid see riik, võttes arvesse küll kogu tema tulu, võimaldab talle üksnes osa isiklike ja perekondlike asjaoludega seotud mahaarvamistest, on see maksukohustuslane väljakujunenud kohtupraktika kohaselt seega ebasoodsamas olukorras kui maksukohustuslane, kes olles selle riigi resident, on saanud seal kogu oma tulu ning järelikult ka kõik mahaarvamised. Seega kujutab selline olukord endast asutamislepinguga tagatud põhivabaduste, käesoleval juhul konkreetsemalt kapitali vaba liikumise rikkumist.
41. Pole juhus, et osa Saksa õigusteooriast on juba mõnda aega väljendanud (põhjendatud) kahtlusi EStG § 34c kooskõla suhtes liidu õigusega, eriti Euroopa Kohtu praktikat silmas pidades.
42. On huvitav täheldada, et Euroopa Kohus käsitles peaaegu samasugust olukorda kohtuotsuses de Groot,(20) kus tõstatati küsimus, ega liidu õigusega ei ole vastuolus liikmeriigi mehhanism topeltmaksustamise vähendamiseks, mis põhineb samasugusel valemil nagu see, mida kohaldatakse käesoleva kohtuasja esemeks olevate Saksa õigusnormide alusel.
43. Olukord, mille kohta tehti kohtuotsus de Groot, oli muidugi abielupaar Bekeri olukorrast mõnevõrra erinev, kuid keskne arutluskäik tundub olevat täiesti rakendatav. Ka tol juhul anti maksukohustuslasele, kes oli saanud tulu nii oma asukohariigis (Madalmaades) kui ka välismaal, asukohariigis isiklikest asjaoludest tulenevat maksusoodustust ainult selles riigis saadud tuluosaga proportsionaalselt. Konkreetsemalt kasutati topeltmaksustamise vähendamise mehhanismis samasugust valemit, nagu on arutamisel praegu, kus suhtosa arvutamise murru nimetajaks oli võetud tulude kogusumma enne isiklike või perekondlike mahaarvamiste tegemist. Selle olukorra luges Euroopa Kohus aluslepingutes sätestatud põhivabadustega vastuolus olevaks.(21)
44. Tõsiasi, et Madalmaade süsteem, mida kirjeldati kohtuotsuses de Groot, nägi topeltmaksustamise vähendamiseks ette maksuvabastus-, mitte mahaarvamissüsteemi, nagu on Saksa õiguses, ei oma mingit tähtsust. Esiteks olid andmed, millele Euroopa Kohtu analüüs kohtuotsuses de Groot keskendus, arvutamiseks kasutatud valem ning selle konkreetne mõju, milleks oli täpselt nagu praeguseski kohtuasjas teatavate maksusoodustuste piiramine, kuna neid anti ainult asukohariigis saadud tuluosaga proportsionaalselt. Teiseks oli Madalmaade õiguses sätestatud ning kohtuotsuses de Groot käsitletud mehhanism tegelikult maksuvabastussüsteemi variant, mille ülesehitus oli selline, et praktikas kujunes sellest mahaarvamissüsteem, nagu tollal rõhutas ka Madalmaade valitsus ise.(22)
45. Saksa valitsus väitis nii oma kirjalikes märkustes kui ka kohtuistungil, et EStG paragrahvis 34c sätestatud süsteem ei tekita asutamislepingus sätestatud põhivabaduste seisukohalt mingeid probleeme, kuna see võimaldab maksukohustuslasele kõiki isiklikest ja perekondlikest asjaoludest tulenevaid mahaarvamisi: sest teoreetiline Saksa kogumaks, mis on valemi esimene tegur, arvutatakse välja, võttes arvesse kõiki neid mahaarvamisi, mitte ainult Saksamaal saadud tuluosaga proportsionaalset osa mahaarvamistest. Saksa valitsuse seisukoha kinnitamise asemel see argument aga hoopis nõrgendab seda. On lihtne märgata, et see, et valemi esimese tegurina kasutatakse teoreetilist kogumaksu, mis on arvutatud välja, võttes arvesse kõiki isiklikke ja perekondlikke mahaarvamisi, hoopis vähendab mahaarvatava summa ülempiiri , ning seega vähendab maksukrediiti, mida maksukohustuslane võib saada . Seevastu kui teoreetiline Saksa kogumaks arvutataks kõnealuse valemi jaoks välja arvestuslikult, vähendamata maksustatavat summat isiklike ja perekondlike mahaarvamiste võrra, oleks maksukrediidi ülempiir kõrgem ning maksukohustuslane saaks lõppkokkuvõttes kasutada kõiki kõnealuseid mahaarvamisi, mitte kõigest asukohariigis saadud tuluosaga proportsionaalset osa neist mahaarvamistest.
46. Pealegi tuleb ka lisada, et erinevalt kohtuasjast de Groot ei ole tulu, mida maksukohustuslane on välismaalt saanud, mitte töötasu, vaid tuleneb osalusest aktsiaseltsis. Järelikult on riikidel, kus sellist tulu saadi, maksukohustuslasega veel nõrgem side, kui sellistel puhkudel nagu kohtuasjas de Groot, mil välisriigist saadud tulu oli kutsealane. Pole võimalik realistlikult ette kujutada, et iga riik, kust abielupaar Beker on saanud osa oma välismaalt pärinevast tulust, saaks pakkuda neile seal saadud tuluosast isiklikke ja perekondlikke mahaarvamisi. Seega kehtib loogika, mida Euroopa Kohus järgis kohtuotsuses de Groot, minu arvates käesolevas kohtuasjas veel selgemalt.
47. Mis puutub viimaks maksukohustuslasele võimaldatud maksusoodustustesse, siis seda, kas need soodustused tulenevad isiklikest ja/või perekondlikest asjaoludest, peab üldiselt kontrollima liikmesriigi kohus liikmesriigi õiguse alusel. Käesoleval juhul viitab juba eelotsuse küsimuse sõnastus ise asjaolule, et vähemalt üks osa mahaarvamisi, mida ei võimaldatud, olid sellised.
4. Õigustatuse võimalus
48. Olles teinud kindlaks, et äsja analüüsitud Saksa süsteem kujutab endast asutamislepinguga vastuolus olevat kapitali vaba liikumise piirangut, jääb loomulikult vaid kontrollida, kas see süsteem võiks olla õigustatud.
49. Saksa valitsus, kes oma kirjalikes märkustes käsitles võimalikku õigustatust põgusalt üksnes teise võimalusena, esitas selle kohta ainult ühe põhjenduse, mis oli seotud maksustamispädevuse jaotamise säilitamisega. Sisuliselt on Saksamaal selle põhimõtte kohaselt õigus anda maksusoodustusi ainult proportsionaalselt „Saksa” tuluosaga ning teda ei saa kohustada korvama asjaolu, et selliseid soodustusi ei anta välisriikides, kus on saadud osa tulust.
50. Üldiselt võib riikide maksustamispädevuse jaotumise säilitamine olla kohtupraktika kohaselt ülekaaluka üldise huviga seotud põhjus, millega saab õigustada põhivabaduste piiranguid tingimusel, et võetud meetmed oleksid taotletava eesmärgi saavutamiseks sobivad ega läheks kaugemale, kui on selle eesmärgi saavutamiseks vajalik.(23)
51. Sellise õigustuse lükkas Euroopa Kohus kohtuotsuses de Groot samasugustel asjaoludel nagu käesolevas kohtuasjas siiski sõnaselgelt tagasi. Täpsemalt nenditi seal, et maksukohustuslase asukohariik ei saa maksustamispädevuse jaotusele tugineda, vabanemaks sellele riigile põhimõtteliselt langevast vastutusest võimaldada isiklikke ja perekondlikke mahaarvamisi, millele maksukohustuslasel on õigus.(24) Selle erandiks on olukord, kus välisriigid, kus on saadud osa tulust, ei võimalda omalt poolt selliseid mahaarvamisi kas omal tahtel või konkreetsetest rahvusvahelistest lepingutest tulenevalt.(25)
52. Igal juhul, olenemata sellest, mida Euroopa Kohus sedastas kohtuasjas de Groot, tuleb märkida, et asjaolu, et sellised maksukohustuslased nagu abielupaar Beker on ebasoodsamas olukorras, ei tulene sellest, et maksustamispädevust rakendaks paralleelselt mitu riiki. Nagu komisjon õigustatult märkis, ei kaotaks Saksa maksuhaldur juhul, kui ta lubaks abielupaar Bekeril teha kõik isiklikud ja perekondlikud mahaarvamised, teiste riikide kasuks ühtegi osa oma maksustamispädevusest. Kui pidada silmas Saksa tuluosa, siis seda maksustataks nii või teisiti, tehes samad isiklikud ja perekondlikud mahaarvamised ning mitte väiksemas ulatuses kui siis, kui see oleks maksukohustuslase ainus tulu ning ta ei oleks välismaalt tulu saanud.
53. Lisaks on kohtupraktikas järjepidevalt kinnitatud, et mõne põhivabadusega vastuolus olevaid meetmeid ei saa õigustada lihtsalt maksutulu vähenemisega.(26)
54. Lõppkokkuvõttes on kohtuvaidluse põhiküsimus, kuidas üldjoontes tõlgendada isiklikest ja perekondlikest asjaoludest tulenevaid mahaarvamisi. Saksa valitsuse pooldatava vaatenurga kohaselt tähendab asjaolu, et tegemist on mahaarvamistega, mis ei seostu mitte konkreetse tuluosaga, vaid maksukohustuslase isikuga, seda, et neid mahaarvamisi tuleb käsitada „laialimäärituna”, st ühtlaselt kogu tulu, nii riigi sees kui ka välismaal saadud tulu suhtes kohaldatavana, nii et nende võimaldamine võib tulu puhul, millest ainult osa on saadud Saksamaal, piirduda suhtosaga, mis on proportsionaalne selle tulu osakaaluga maksukohustuslase tulude kogusummas. Seevastu tõlgenduse kohaselt, mis tuleneb Euroopa Kohtu praktikast, tähendab asjaolu, et isiklikke ja perekondlikke mahaarvamisi ei saa seostada konkreetse tuluosaga, seda, et kaugel sellest, et mahaarvamised puudutaksid kõiki – nii riigi sees kui ka väljaspool riiki – saadud tulusid ühtlaselt, tuleb neid põhimõtteliselt kohaldada kogu asukohariigis saadud tuluosa suhtes .
55. Kuna niisiis ei saa siin õigustuseks võtta maksustamispädevuse jaotust, ei ole vaja ka kontrollida, kas Saksa õigusnormid täidavad meetmete sobivuse ja proportsionaalsuse kriteeriume.
56. Viimaks tuleb välistada ka võimalus, et Saksa õigusnorme saaks õigustada vajadusega tagada maksusüsteemi ühtsus. Kuigi selline vajadus võib põhivabaduste piiramist põhimõtteliselt õigustada,(27) eeldab see, et tõendataks maksusoodustuse otsest kompensatoorset seost teatud maksuga, eesmärgiga säilitada maksusüsteemi oluline osa(28) . Sellise olukorraga meil siin tegemist ei ole: maksukohustuslasele kõigi isiklikest ja perekondlikest asjaoludest tulenevate mahaarvamiste võimaldamine ei ole vastuolus Saksa maksuõiguse ühegi olulise osaga ega sea kahtluse alla progresseeruva maksustamise põhimõtet. Liiatigi on tähendusrikas, et oma märkustes Saksa valitsus sellisele õigustusele isegi ei viidanud.
5. Alternatiivse süsteemi valimise võimalus
57. Viimane aspekt, mis vajab selgitamist, puudutab asjaolu, et Saksa süsteem lubab maksukohustuslasel kasutada õigust valida maksu väljaarvutamiseks teistsugune süsteem. Kui maksukohustuslane seda õigust kasutab, siis mahaarvamissüsteemi ei kohaldata ning välismaal tasutud maks arvatakse maksustatava tulu kogusummast maha.
58. Praktikas tekitab valikuõiguse kasutamine „klassikalise” topeltmaksustamise olukorra, kus asukohariik loeb maksustatavaks kogu tulu, mille maksukohustuslane on konkreetselt saanud, olgu riigi sees või riigist väljas. Välisriigis tasutud makse ei võeta arvesse maksudena, vaid üksnes tegurina, mis vähendab välismaal saadud tuluosa, mille ülejäänud osa maksustatakse seejärel asukohariigis tavapäraselt.
59. Kasutades uuesti arvulist näidet, mida ma eespool punktis 35 kasutasin, ning oletades, et kogutulu on 100 eurot, millest 70 on saadud riigi sees ning 30 eurot välismaal, maksumäär on nii riigi sees kui välismaal 10% ning võimalike isiklikest asjaoludest tulenevate mahaarvamiste summa on 20 eurot, on tulemus valikuõigust kasutades järgmine. Välisriigis tasub maksukohustuslane 3 eurot makse (10 protsenti 30 eurost). Saksamaal arvutatakse maks välja 77 euro suuruse maksustatava summa alusel, mis on saadud, lahutades 97 eurosest kogutulust (70 eurot „Saksa” tulu ja 27 eurot „välismaa” tulu) isiklike mahaarvamiste näol 20 eurot. See annab Saksa maksusummaks 7,7 eurot, mis liidetuna välismaal juba tasutud 3 eurole moodustab maksukohustuslasele kokku 10,7 euro suuruse maksukoormuse.
60. Nagu näha, valikuõiguse kasutamine, seega mudeli valik, milles topeltmaksustamist ei vähendata, maksukohustuslasele üldiselt ei sobi. Nagu ma eespool meenutasin, ei nõua liidu õigus aga ei topeltmaksustamise kõrvaldamist ega vähendamist ning sekkub ainult siis, kui riigid selles osas meetmeid võtavad. Niisiis ei ole nad kohustatud seda tegema ning seega ei saa välistada, et äsjakirjeldatud süsteemi taolist süsteemi võib juhul, kui maksukohustuslane kasutab valikuõigust, lugeda aluslepingutega kooskõlas olevaks. Seega tuleb küsida, kas maksukohustuslasele jäetud võimalus valida õiguslikku korda, mis on kindlasti üldiselt vähem soodus, kuid pole siiski liidu õigusega vastuolus, muudab vaadeldava maksusüsteemi tervikuna sellega kooskõlas olevaks.
61. Vastus on eitav. Euroopa Kohtu praktika on selgitanud, et valikuõiguse olemasolu, mille kasutamise puhul oleks olukord liidu õigusega kooskõlas, ei paranda aluslepingutega vastuolus olevat maksustamismehhanismi sisaldava süsteemi õigusvastast olemust.(29) Minu arvates on see nii eriti sellistel juhtudel nagu praegu, kui õigusvastast mehhanismi kohaldatakse automaatselt, kui maksukohustuslane jätab otsustamata.(30)
62. Seega pole vaja asuda põhjalikult uurima maksustamismehhanismi, mis läheb käiku juhul, kui maksukohustuslane nimetatud valikuõigust kasutab. Isegi kui valikuõiguse olemasolu avab ukse süsteemile, millel liidu õigusega kooskõlas olemisega probleeme ei ole, ei muuda see siiski õiguspäraseks sellist topeltmaksustamise vähendamise mehhanismi, mida kohaldatakse juhul, kui valikuõigust ei kasutata.
IV. Ettepanek 63. Eeltoodud kaalutlustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Bundesfinanzhofi eelotsuse küsimusele nii:
„ELTL artikliga 63 on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mille alusel kohaldatakse topeltmaksustamise vähendamise süsteemi raames mahaarvamismehhanismi, määrates mahaarvamisele ülempiiri, mis saadakse, korrutades liikmesriigi teoreetilist tulumaksu, mis on välja arvutatud maksustatava tulu, sh välisriigist saadud tulu alusel, murruga, mille lugejas on välismaalt saadud kogutulu ja nimetajas maksukohustuslase tulude kogusumma enne isiklikke ja perekondlikke mahaarvamisi.”
(1) . (2) –	Nagu teada, on õigusliku topeltmaksustamisega tegemist siis, kui sama isikut maksustatakse kaks korda samast tuluallikast saadud tulu pealt, samas kui selle õiguslik määratlus jääb samaks: käesoleval juhul näiteks maksustatakse põhikohtuasjas kassatsioonkaebuse esitanute saadud dividende – mõlemal korral dividendidena ning mõlemal korral samale isikule kuuluvatena – kõigepealt riigis, kus need jaotati ja seejärel kassatsioonkaebuse esitanute asukohariigis. Majandusliku topeltmaksustamisega on seevastu tegemist siis, kui samast tuluallikast saadud tulu maksustatakse kaks korda ja tulumaksu maksavad kaks eri isikut: näiteks kui tulu maksustatakse kõigepealt ettevõtte tulumaksuga ning seejärel, pärast selle jaotamist dividendidena, dividendimaksu või füüsilise isiku tulumaksuga.
(3) –	Teine võimalik süsteem, mis on OECD näidislepingus ette nähtud, seisneb maksuvabastusmehhanismis. Sellise mehhanismi kohaselt ei maksustata välisriigis saadud tulu maksukohustuslase asukohariigis. Kahest äsja nimetatud põhisüsteemist on veel palju võimalikke variante.
(4) –	Selline näidisleping ei ole loomulikult siduv, vaid on selles valdkonnas sõlmitavate kahepoolsete lepingute koostamisel kõige sagedamini kasutatav näitlik alus. OECD näidislepingu kõige hilisem redaktsioon pärineb 2010. aastast ning sellega saab tutvuda organisatsiooni veebilehel www.oecd.org.
(5) –	Vt näiteks hiljutised 18. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑62/06: ZF Zefeser (EKL 2007, lk I‑11995, punkt 14) ja 1. oktoobri 2009. aasta otsus kohtuasjas C‑247/08: Gaz de France – Berliner Investissement (EKL 2009, lk I‑9225, punkt 19).
(6) –	Selle kohta on äärmiselt palju väljakujunenud kohtupraktikat. Vt näiteks hiljutised 11. septembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑11/07: Eckelkamp jt (EKL 2008, lk I‑6845, punkt 28) ja 28. veebruari 2012. aasta otsus kohtuasjas C‑41/11: Inter-Environnement Wallonie ja Terre wallonne (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 35).
(7) –	Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on eelotsuse küsimuste ümbersõnastamine seotud juhtudega, mil vastus küsimustele sellisel kujul, nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus on need sõnastanud, ei võimaldaks sellel kohtul pooleliolevat kohtuasja lahendada: vt näiteks 26. juuni 2008. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑329/06 ja C‑343/06: Wiedemann ja Funk (EKL 2008, lk I‑4635, punkt 45) ja 15. septembri 2011. aasta otsus kohtuasjas C‑138/10: DP grup (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 29).
(8) –	21. novembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑436/00: X ja Y (EKL 2002, lk I‑10829, punktid 66–68) ning 12. detsembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑446/04: Test Claimants in the FII Group Litigation (EKL 2006, lk I‑11753, punktid 37 ja 38). Vt ka 13. aprilli 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑251/98: Baars (EKL 2000, lk I‑2787, punktid 21 ja 22) ja 12. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑196/04: Cadbury Schweppes ja Cadbury Schweppes Overseas (EKL 2006, lk I‑7995, punkt 31).
(9) –	Äärmisel juhul võib see asjaolu muutuda oluliseks piirangu võimalike õigustuste hindamisel, kuna maksuteabe vahetamine kolmandate riikidega ei ole alati sama lihtne kui liikmesriikide vahel (vt 18. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑101/05: A, EKL 2007, lk I‑11531, punktid 60–63, ja 27. jaanuari 2009 otsus kohtuasjas C‑318/07: Persche, EKL 2009, lk I‑359, punkt 70). Käesolevas kohtuasjas ei ole sellist aspekti isegi mitte tõstatatud.
(10) –	Vt näiteks 14. veebruari 1995. aasta otsus kohtuasjas C‑279/93: Schumacker (EKL 1995, lk I‑225, punkt 21), 6. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑346/04: Conijn (EKL 2006, lk I‑6137, punkt 14) ja 6. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑298/05: Columbus Container Services (EKL 2007, lk I‑10451, punkt 28).
(11) –	16. oktoobri 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑527/06: Renneberg (EKL 2008, lk I‑7735, punktid 48, 50 ja seal viidatud kohtupraktika).
(12) –	20. mai 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑194/06: Orange European Smallcap Fund (EKL 2008, lk I‑3747, punkt 47).
(13) –	8. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Test Claimants in the FII Group Litigation (punkt 48) ja 10. veebruari 2011. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑436/08 ja C‑437/08: Haribo (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 86).
(14) –	11. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Renneberg (punkt 60) ja 18. märtsi 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑440/08: Gielen (EKL 2010, lk I‑2323, punktid 43 ja 44).
(15) –	15. juuli 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑315/02: Lenz (EKL 2004, lk I‑7063, punktid 26 ja 27); 7. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C‑319/02: Manninen (EKL 2004, lk I‑7477, punkt 29) ja 8. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Test Claimants in the FII Group Litigation (punkt 46).
(16) –	12. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C‑336/96: Gilly (EKL 1998, lk I‑2793, punkt 48).
(17) –	Tuleb rõhutada ka asjaolu, et kuna EStG paragrahvis 34c sätestatud maksukrediit ei ole definitsiooni kohaselt mitte maksuvabastus, vaid mahaarvamine, ei saa see olla kunagi suurem kui maks, mis välisriigis tegelikult tasuti. Teisisõnu, välismaalt tulu saanud maksukohustuslane ei tohi mingil juhul tasuda vähem makse kui siis, kui ta oleks saanud kogu oma tulu Saksamaal.
(18) –	10. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Schumacker (punkt 32); 12. detsembri 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑385/00: de Groot (EKL 2002, lk I‑11819, punkt 90) ja 31. märtsi 2011. aasta otsus kohtuasjas C‑450/09: Schröder (kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 37).
(19) –	10. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Schumacker (punkt 36) ja 11. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Renneberg (punktid 61, 62 ja 68).
(20) –	Viidatud 18. joonealuses märkuses.
(21) –	18. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus de Groot (punktid 89–95). Kohtuasjas de Groot oli vabadus, mille seisukohalt olukorda hinnati, muuseas töötajate liikumisvabadus.
(22) –	Vt selle kohta ettepanekut, mille kohtujurist Léger esitas 20. juunil 2002 kohtuasjas de Groot, milles tehti 18. joonealuses märkuses viidatud otsus (punkt 34). Reeglina iseloomustab maksuvabastusmehhanismil põhinevat topeltmaksustamise vähendamise süsteemi asjaolu, et asukohariik ei maksusta tulu, mida on juba maksustatud riigis, kust see tulu saadi. Kohtuasjas de Groot arutatud Madalmaade õigusnormid põhinesid tegelikult mehhanismil, mis oli tüüpiline mahaarvamismehhanism. Ainus nähtav erinevus käesolevas kohtuasjas käsitletavatest Saksa õigusnormidest on see, et Madalmaade süsteemis võimaldati maksukrediiti maksuvabastusena, kontrollimata, ega see ei ole suurem välismaal tegelikult tasutud maksust, mida mahaarvamissüsteemi puhul aga kontrollitakse. Definitsiooni kohaselt arvatakse mahaarvamissüsteemis nimelt alati maha maks (maksu osa), mis on tulu päritoluriigis juba tasutud.
(23) –	13. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Haribo (punktid 121 ja 122 ja seal viidatud kohtupraktika).
(24) –	18. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus de Groot (punkt 98).
(25) –	Ibidem (punktid 99 ja 100).
(26) –	Ibidem (punkt 103). Vt ka 14. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C‑386/04: Centro di Musicologia Walter Stauffer (EKL 2006, lk I‑8203, punkt 59) ja 13. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Haribo (punkt 126).
(27) –	Vt näiteks 27. novembri 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑418/07: Papillon (EKL 2008, lk I‑8947, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
(28) –	15. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Manninen (punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
(29) –	14. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Gielen (punktid 49–52).
(30) –	Vt ka minu 18. märtsil 2009 esitatud ettepanekut kohtuasjas C‑569/07: HSBC Holdings ja Vidacos Nominees, milles tehti 1. oktoobri 2009. aasta otsus (EKL 2009, lk I‑9047) (ettepaneku punktid 69–72).

matches:
kohus
§ 34
Kohus
Kohus
kohus
kohus
kohus
§ 34
Kohus
Kohus
Kohus
kohus
Kohus
Kohus
kohus