Riiklike maksude maksuvõla tasumise ajatamise kord – Riigi Teataja
Jõustumine: 01.01.201901.06.201201.01.201103.01.200901.12.200823.09.200501.02.200401.07.2002
14.01.2004 nr 4 (RTL 2004, 9, 131) 1.02.2004
8.09.2005 nr 62 (RTL 2005, 98, 1478) 23.09.2005
20.11.2008 nr 36 (RTL 2008, 95, 1313) 1.12.2008
Määrus kehtestatakse «Maksukorralduse seaduse» § 111 lõike 6 alusel.
§ 1. Maksuvõla tasumise ajatamise taotlemine
(1) Riiklike maksude maksuvõla tasumise ajatamise taotlemisel esitab maksumaksja kirjaliku taotluse ja maksuvõla tasumise ajakava Maksu- ja Tolliameti piirkondlikule struktuuriüksusele.
[RTL 2005, 98, 1478 – jõust. 23.09.2005 (rakendatakse alates 1.07.2005)]
(2) Maksumaksja on kohustatud taotluses põhjendama maksuvõla tekkimise ja tasumise ajatamise vajadust.
[RTL 2004, 9, 131; 1.02.2004]
§ 2. Maksuvõla tasumise ajatamise taotluse läbivaatamine
(1) Maksuvõla tasumise ajatamise taotluse läbivaatamisel kontrollib maksuhaldur taotluse põhjendatust, tagatisega seoses esitatud dokumentide nõuetekohasust ning seda, kas tagatis on piisav tagamaks ajatatavat maksuvõlga.
(2) Kui maksuvõla ajatamine on riigiabi, esitab maksuhaldur rahandusministrile riigiabi andmise loa taotluse «Konkurentsiseaduse» § 341 sätestatud korras.
[RTL 2005, 98, 1478 – jõust. 23.09.2005]
§ 3. Maksuvõla tasumise ajatamise otsustamine
(1) Maksu- ja Tolliameti piirkondlik struktuuriüksus teeb riiklike maksude maksuvõla tasumise ajatamise kohta otsuse, kui ajatamist taotleb füüsiline isik, füüsilisest isikust ettevõtja või kui ajatatav maksuvõlg ei ületa 10 000 000 krooni ja taotletav tasumise ajakava ei ületa 24 kuud. Ülejäänud juhtudel edastab piirkondlik struktuuriüksus maksuvõla tasumise ajatamise taotluse kümne päeva jooksul koos omapoolse seisukohaga Maksu- ja Tolliametile.
[RTL 2008, 95, 1313 – jõust. 1.12.2008]
(2) Otsuse teinud maksuhaldur teatab maksumaksjale otsusest 20 päeva jooksul taotluse saamisest arvates. Tagatise nõudmise korral tehakse otsus viie tööpäeva jooksul tagatise esitamise päevast arvates. Pandi tagatiseks esitamise korral tehakse otsus viie tööpäeva jooksul kinnistusraamatusse või teise vastavasse registrisse kande tegemise päevast arvates. Kui otsuse teeb Maksu- ja Tolliamet, teatab ta otsusest ka Maksu- ja Tolliameti piirkondlikule struktuuriüksusele. Kui otsuse teeb Maksu- ja Tolliameti piirkondlik struktuuriüksus, teatab ta otsusest Maksu- ja Tolliametile.
(3) Maksuhalduri otsus maksuvõla tasumise ajatamise taotluse kohta koos kinnitatud ajakavaga toimetatakse maksumaksjale kätte vastavalt «Maksukorralduse seaduse» 4. peatükis sätestatule.
(4) Otsus maksuvõla tasumise ajatamise taotluse kohta jõustub otsuse vastuvõtmise päevast arvates.
[RTL 2004, 9, 131 – jõust. 1.02.2004]
§ 4. Maksuvõla tasumise ajatamise taotluse rahuldamine
Maksuvõla tasumise ajatamise taotluse rahuldamisel kinnitab maksuhaldur maksuvõla tasumise ajakava ja intressimäära. Maksuhalduril on õigus maksumaksja esitatud ajakavas ja intressimääras muudatusi teha ainult enne taotluse rahuldamise otsuse tegemist, välja arvatud «Maksukorralduse seaduse» §-s 113 sätestatud juhtudel.
§ 5. Maksuvõla tasumise ajatamise korral tagatise nõudmine
(1) Kui riiklike maksude maksuhaldur nõuab maksuvõla tasumise ajatamise otsuse tegemisel «Maksukorralduse seaduse» §-s 122 sätestatud tagatise esitamist, teavitab ta maksumaksjat sellest kirjalikult, selgitades, milliste tagatise liikide vahel võib maksumaksja valida ning millised on tagatise esitamise korral sooritatavad toimingud ja nõutavad dokumendid.
(2) Maksuhaldur võib nõuda tagatiseks esitatava:
1) käenduse korral – käenduslepingut ning andmeid käendaja majandusliku olukorra, käendaja poolt kolmandate isikute ees võetud varaliste kohustuste kohta, juriidilisest isikust käendaja põhikirja, vajadusel juriidilise isiku osanike, nõukogu või üldkoosoleku otsust käendamise kohta;
2) deposiidi korral – deposiidina maksuhalduri pangakontole makstud tagatissummat;
3) registerpandi või hüpoteegi korral – pandilepingu sõlmimist, pandi eseme omandiõigust tõendavaid dokumente, juriidilisest isikust maksuvõlgnikult vajadusel osanike, nõukogu, üldkoosoleku otsust vara pantimise kohta, hüpoteegi või ehitise kui vallasasja pantimise korral pandi eseme kindlustamist tõendavaid dokumente.
§ 6. Maksuvõla tasumise ajatamise taotluse rahuldamata jätmine
Maksuhaldur võib jätta taotluse rahuldamata «Maksukorralduse seaduse» § 112 lõikes 4 toodud alustel. Otsuses märgitakse taotluse rahuldamata jätmise põhjus.
§ 7. Maksuvõla tasumise ajatamise otsuse kehtetuks tunnistamine
(1) Kui maksuhaldur «Maksukorralduse seaduse» §-s 113 sätestatud alustel tunnistab maksuvõla tasumise ajatamise otsuse kehtetuks või tunnistab kehtetuks § 117 lõike 2 alusel vähendatud intressimäära või arvestab ajatatud maksusummalt tagasiulatuvalt intressi § 117 lõike 1 alusel kehtestatud määras, on ta kohustatud maksumaksjat sellest viivitamata kirjalikult teavitama.
(2) Maksuvõla tasumise ajatamise kehtetuks tunnistamise, vähendatud intressimäära tühistamise või tagasiulatuvalt intressi arvestamise otsus jõustub selle vastuvõtmise päevast arvates ja toimetatakse maksumaksjale kätte vastavalt «Maksukorralduse seaduse» 4. peatükis sätestatule.
RT I, 19.12.2018, 25
(1) Riiklike maksude maksuvõla tasumise ajatamise taotlemisel esitab maksumaksja kirjaliku taotluse ja maksuvõla tasumise ajakava Maksu- ja Tolliametile.
[RT I, 25.05.2012, 1 - jõust. 01.06.2012]
[RTL 2004, 9, 131 - jõust. 01.02.2004]
(2) Kui maksuvõla tasumise ajatamine on riigiabi, esitab maksuhaldur riigiabi teatise «Konkurentsiseaduse» §-s 341 sätestatud korras.
[RTL 2008, 105, 1499 - jõust. 03.01.2009]
(1) [Kehtetu - RT I, 25.05.2012, 1 - jõust. 01.06.2012]
(2) Maksuhaldur teatab maksumaksjale otsusest 20 päeva jooksul taotluse saamisest arvates. Tagatise nõudmise korral tehakse otsus viie tööpäeva jooksul tagatise esitamise päevast arvates. Pandi tagatiseks esitamise korral tehakse otsus viie tööpäeva jooksul kinnistusraamatusse või teise vastavasse registrisse kande tegemise päevast arvates.
§ 41. Ajatamise taotluse lahendamine automaatse otsusega
[RT I, 19.12.2018, 16 - jõust. 01.01.2019]
Maksuhalduril on õigus lahendada ajatamise taotlus automaatse otsusega, kui:
1) ajatamist taotletakse kuni 12 kuuks, maksukohustuse ja intressivõla suurus kokku on kuni 20 000 eurot, maksukohustuslane ei vastuta ajatatava maksuvõla tasumise eest solidaarselt teise maksukohustuslasega ja nõuet ei ole edastatud sundtäitmiseks kohtutäiturile;
2) maksukohustuslasel ei ole taotluse esitamise hetkel tähtaegselt esitamata maksudeklaratsioone;
3) taotluse esitamisele eelnenud viimase kuue kuu jooksul ei ole maksuvõla tasumise ajatamise otsust kehtetuks tunnistatud ja puudub kehtiv maksuvõla tasumise ajatamise otsus või kohtumenetluses kompromiss maksuvõla tasumise ajatamise kohta;
4) taotluse esitamise hetkel ei ole maksukohustuslasel tasumata riikliku maksude maksuhalduri määratud trahvi, sunniraha või kohtumenetluse tulemusel tekkinud avalik-õiguslikke kohustusi, mille tasumise tähtaeg on möödunud;
5) taotluse esitamise hetkel ei ole maksukohustuslase suhtes algatatud pankroti-, likvideerimis, saneerimis- ega võlgade ümberkujundamise menetlust ning mistahes maksukohustuste osas ei ole algatatud vaide- ega kohtumenetlust.


text:
EK: käibemaksu tagastusnõude täitmise piiramine - Raamatupidaja
EK: käibemaksu tagastusnõude täitmise piiramine
03. oktoober 2011 08:28
EML vanemjurist Martin Huberg võrdleb kahte käibemaksu tagastusnõude osas tehtud kohtulahendit, millest üks sündis Euroopa Kohtus, teine Eestis.
Kui sirvida Euroopa Kohtu käibemaksualaseid lahendeid, siis tekib vahel tore äratundmisrõõm, et ka ülejäänud Euroopa Liit on meiesarnane, ei ole me midagi niivõrd erilised.
Nii on ka mõnes mõttes kohtuasjaga, millest järgnevalt lühikese ülevaate annan.
Kodune kampsun
Esmalt meie oma kodukootud praktikast. Mõni aeg tagasi hakkasid mõned meie liikmed esitama küsimusi stiilis: kas sisendkäibemaksu ei tohi enne maha arvata, kui tehingu eest on reaalselt tasutud? Asja sisu oli tegelikult muidugi keerulisem. Näiteks ühel juhul leppisid võlausaldaja ja võlgnik kokku tagatisvara omandi üleminekus nõude katteks ning tasumine toimus tasaarvestuse teel, tagatisvara võõrandamise kohta esitati ka korrektne arve.
Põhjus, miks maksuhaldurit selline tehing erutab, puudutab maksukohustuse täitmist — konkreetsel juhul, kui toimub tasumine tasaarvestuse teel, tekib võõrandajal küll maksukohustus riigi ees, kuid kuna ta on majanduslikult keerulises seisus, ei pruugi riik seda käibemaksu kunagi „näha“. Selliselt on muu hulgas võimalik soovi korral mõni „keha“ varast tühjaks tõsta, uuel omanikul sisendkäibemaks maha arvata ning maksuhaldur pika ninaga jätta. Aga loomulikult võib tasumine toimuda ka muul põhjusel hiljem, samuti võib näiteks suvalise kohustuse laenuks vormistada ning tasumise tähtpäev võib lükkuda ka seetõttu edasi.
Meie riigis on sedasorti küsimus leidnud kaalumist ka Riigikohtus ning viimase seisukoht on, et Sisendkäibemaks arvatakse maha kohe kaupade ja teenuste soetamisel või nende eest tasumisel, sõltumata sellest, millal tegelikult hakatakse kaupa või teenust kasutama. Kui arve antakse koos kauba või teenusega ning selle eest makstakse pärast arve kättesaamist, siis tekib sisendkäibemaksu mahaarvamise õigus kauba või teenuse kättesaamise kuul ning arve tasumine ei ole oluline. Kohese mahaarvamise põhimõtte kohaselt ei ole sisendkäibemaksu mahaarvamisel oluline, kas ostja on tasunud kauba või teenuse eest osaliselt või täies ulatuses. Sisendkäibemaksu mahaarvamine on lubatud, kui tegemist on maksustatava käibe tarbeks soetatud kauba või teenusega. (Riigikohtu halduskolleegiumi 25.03.2009 lahend asjas nr 3-3-1-3-09)..
Seega ei ole oluline, mil moel või kas üldse on tarne eest tasutud, see ei piira sisendkäibemaksu mahaarvamise õigust.
Ajalooliselt võib olla huvitav meenutada, et käibemaksuseadus on sätestanud sisendkäibemaksu mahaarvamise keelu sõltuvalt tasumise viisist (sularaha) ning tarne maksustatava väärtuse suurusest (50 000 kr), kuid Riigikohus tunnistas sellise piirangu põhiseadusevastaseks märkides muu hulgas, et Müüja kavatsus jätta arvel näidatud käibemaks riigile tasumata on realiseeritav ühtemoodi nii arve tasumisel pangaülekandega kui sularahas või ka tasumata jätmisel. Järelikult KMS § 18 lõike 8 sellise pettuse läbiviimist ei takista. (Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 06.03.2002 lahend asjas nr 3-4-1-1-02.).
Kui ostja arvab käibemaksu maha tehingult, mida pole toimunud, on sisendkäibemaksu mahaarvamine välistatud KMS § 18 lg 1 punkti 1 või § 18 lõike 6 kohaselt, sest kaupa või teenust ei ole soetatud või puudub nõuetekohane arve. Ka selline pettus ei sõltu arve tasumise ajast ega viisist.
KMS § 18 lõige 8 on vastuolus tekkepõhise käibemaksuarvestuse põhimõtetega. Kuna sisendkäibemaksu mahaarvamise õigus ei sõltu arve tasumise faktist, siis juhtumil, kui arvet üldse ei tasuta, võib sisendkäibemaksu maha arvata, kui aga arve tasutakse sularahas, siis ei või. Selline regulatsioon on ebamõistlik ja ilmselgelt ebasobiv.
Euro-pintsak
Euroopas aga testiti sarnast asja natukene teise nüansiga. Nimelt kehtestas Ungari oma käibemaksuseaduses tingimuse, mis seadis sisendkäibemaksu tagastamise (st kui mahaarvatav käibemaks ületas maksukohustust ning tekkis tagastusnõue) sõltuvusse selle sisendkäibemaksu aluseks olevate tehingute täitmisest (st tasumine või tasaarvestus). Juhul kui tasumist või tasaarvestust ei tehta, kandub vastav nõue edasi järgmisesse maksustamisperioodi.
Olgu veel lisatud, et Ungaris saab maksukohustuslane valida kolme erineva pikkusega maksustamisperioodi vahel: kuu, kvartal ning aasta. Halvimal juhul võib seega raha vähemalt aasta „lukus olla“.
Euroopa Kohus leidis (Euroopa Kohtu 28.07.2011 lahend asjas nr C-274/10), et selline piirang on vastuolus käibemaksudirektiiviga (Nõukogu direktiiv 2006/112/EÜ, 28. november 2006 ). Kohus selgitas esmalt, et maksukohustuslaste õigus arvata tasumisele kuuluvast käibemaksust maha sisendkäibemaksu, mille nad on tasunud saadud kaupade või teenuste eest, kujutab endast liidu õigusnormidega kehtestatud ühise käibemaksusüsteemi aluspõhimõtet. Mahaarvamisõigus kuulub käibemaksusüsteemi tervikuna ning põhimõtteliselt ei või seda piirata. Iseäranis rakendub see kohe kõikide maksude osas, millega koormati varem teostatud tehinguid.
Seoses direktiivi 2006/112 artiklis 183 ette nähtud võimalusega kanda käibemaksu ülejääk üle järgmisesse perioodi või tagastada täpsustab Euroopa Kohus, et tingimused, mille liikmesriigid on selleks kindlaks määranud, ei või piirata neutraalse maksustamise põhimõtet ega panna maksukohustuslasele tervenisti või osaliselt selle maksu tasumise koormust. Eelkõige peab see kord võimaldama maksukohustuslasel saada kohastel tingimustel kõnealusest käibemaksu enammaksest tuleneva saadaoleva summa asjakohasel juhul täies ulatuses tagasi. See tähendab, et tagasimakse tuleb sooritada mõistliku aja jooksul likviidsete või samaväärsete vahenditega ning et kehtestatud tagastamismeetodiga ei tohi maksukohustuslase jaoks mitte mingil juhul kaasneda finantsriski (kohtuotsuse punktide 42–45 refereering).
Neutraalse maksustamise põhimõtet tavaliselt kohtulahendites ei avata, seetõttu tasub ehk märkida, et nn käibemaksuteoorias liigitatakse neutraalsus kaheks alaliigiks: sisemiseks ning väliseks neutraalsuseks. Kui sisemine neutraalsus puudutab riigisisest aspekti, siis väline neutraalsus rahvusvahelist aspekti. Sisemine neutraalsus omakorda jaguneb õiguslikuks (võrdsete kohtlemine võrdselt), konkurentsi- (maksukoormus ei sõltu tootmisahela vertikaalsest või horisontaalsest integreeritusest ning maksukoormuse kandja on tarbija) ja majanduslikuks neutraalsuseks (maks ei mõjuta tootmisvahendite optimaalset paigutust). Välise neutraalsuse puhul räägitakse maksupiiride neutraalsest toimimisest. Kuna tarbimist maksustatakse konkreetses riigis, siis liikumisel teise riiki tarbimiseks tuleb lähteriigis kaup maksukoormusest vabastada ning vastupidisel juhul, kui kaup saabub tarbimisriiki, tuleb see võrdväärselt siseriikike kaupadega maksustada.
Kohus peab otsuses silmas sisemist neutraalsust eelkõige konkurentsineutraalsuse aspektist, kuna Ungari süsteemi puhul võib käibemaksukohustuslane olla ajutiselt maksukoormuse kandja, kuigi selleks peaks olema tarbija.
Kohus rõhutab ka, et käibemaksukohustus tekib tarne sooritajal sõltumata tarne eest tasumisest ning mahaarvamisõigus tekib üldjuhul samaaegselt maksukohustuse tekkimise ajaga. Lisaks näeb direktiiv otsesõnu ette, et maksukohustuslase õigus sisendkäibemaksu maha arvata hõlmab mitte ainult tasutud käibemaksu, vaid ka tasumisele kuuluvat käibemaksu (direktiivi artiklid 63, 167 ja 168).
Kohus viitas ka sellele, et direktiiv pakub tegelikult võimaluse seada sisendkäibemaksu mahaarvamine sõltuvusse ka tasumisest. Nimelt on ju olemas nn kassapõhine käibemaksuarvestus (meie seaduses § 44 ning direktiivis art 66 punktid b ja 167a), mille korral on nii maksukohustuse (siin on erandeid) kui ka mahaarvamisõiguse tekkimine seatud sõltuvusse tasumisest.
Tegemist on aga sellise erandiga, mida saab kohaldada vaid juhul, kui maksukohustuslane selleks ise soovi avaldab; peale seda suruda ei saa. Pealegi, Ungari ei olnud vastavat erikorda ka kehtestanud (lahendi punktid 50-51).
Eeltoodust tulenevalt asus kohus seisukohale, et direktiivi 2006/112 artikkel 183 ei võimalda liikmesriikidel siduda mahaarvatava käibemaksu ülejäägi tagastamist tingimusega, mis on seotud asjaomase tehingu eest tasumisele kuuluva summa maksmisega.
Veel mahaarvamisõigusest
Viimasel ajal on Eestis moodi läinud käibemaksu tagastusnõude täitmise tähtaja pikendamine, vähemalt meile on selles osas tulnud päris palju kaebusi. Käibemaksuseadus näeb ette võimaluse pikendada maksuhalduril tagastusnõude täitmist kuni 90 päeva (korraga 30 päeva kaupa), kui tagastusnõue vajab kontrollimist (KMS § 34 lg-d 2-4). Selliseid kontrolle tehakse väga kergekäeliselt ning kui maksuhaldurile hakata mingist intressist rääkima, mida võiks maksukohustuslase kasuks arvestada, siis kergitatakse üllatunult kulme.
Üks probleem on siin selles, et kui 2009. aastal muudeti maksukorralduse seadust ja loodi eraldi tagastusnõude tuvastamise ja tagastusnõude täitmise menetlus, siis sellega seoses jäi uuendamata MKS § 116, mis reguleerib intressi arvestamist maksukohustuslase kasuks. Maksumaksjal on õigus intressi nõuda ainult siis, kui ta soovib ettemaksu tagastamist rahas (MKS § 116 lg 2), kuid see õigus peaks tegelikult laienema ka nendele juhtudele, kus maksumaksja soovib ettemaksukontole kantud ettemaksu tasaarvestada teiste maksukohustustega.
Õnneks leiab ka siin abi Euroopa Kohtu praktikast sellesama käibemaksudirektiivi artikli 183 osas. Nimelt oli ka Bulgaarias selline tore seadus, mis nägi revisjoni korral ette tagastusnõude täitmise peatumise ning intressiarvestuse maksukohustuslase kasuks alles revisjoni lõppemisest alates.
Euroopa Kohus leidis (Euroopa Kohtu 12.05.2011 lahend asjas nr C-107/10), et Bulgaaria vastavad õigusnormid ei luba saada maksukohustuslasel kohastel tingimustel tagasi kogu käibemaksu ülejäägist tulenevat maksunõuet (art 183), ilma et sellega ei kaasneks finantsrisk. Käibemaksudirektiivi artiklit 183 koostoimes neutraalse maksustamise põhimõttega tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt käibemaksu ülejäägi tagastamiseks ette nähtud tavapärast tähtaega, mille lõppemisel kuuluvad tasumisele intressid, pikendatakse revisjoni alustamise korral, kuna pikendamise tõttu kuuluvad intressid tasumisele alates kuupäevast, mil revisjon lõppeb, hoolimata sellest, et ülejääki on selle tekkimisele järgneva kolme maksustamisperioodi vältel juba edasi lükatud (otsuse punkt 61).
Kohtuasjast võib otseselt järeldada, et ka Eesti õigus on selles osas käibemaksudirektiivi artikliga 183 vastuolus, kuna maksukohustuslase kasuks ei arvestata maksuintresse, kui maksukohustuslane on esitanud tasaarvestustaotluse või soovinud lihtsalt jätta sisendkäibemaksu ettemaksukontole, sest see on ülemäärane finantsrisk, mida võiks hüvitada mõistlike intresside arvestamisega maksukohustuslase kasuks, kuid mida ei tehta (otsuse punkt 53).
Seega tuleks MKS § 106 koostoimes §-ga 116 muuta ning näha maksukohustuslase kasuks intressiarvestuse ka neil juhtudel, kui tagastusnõude täitmist maksukohustuslasele raha ülekandmise teel ei ole taotletud, vaid kasutatakse muid seadusega sätestatud võimalusi.
URL: http://www.raamatupidaja.ee/uudised/2011/10/03/euroopa-kohus-kaibemaksu-tagastusnoude-taitmise-piiramine

matches:
Riigikohus
§ 18
§ 18
§ 18
§ 18
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus
§ 44
kohus
§ 34
§ 116
§ 116
Kohus
§ 106


text:
Asjaolu, et apellatsioonkaebuse esitamisega hilines hagejale riigi õigusabi korras määratud esindaja, ei saa pidada mõjuvaks põhjuseks TsMS § 67 lg 1 mõttes ega erandlikuks asjaoluks, mis annaks aluse apellatsioonkaebuse esitamise tähtaeg ennistada (p 9).
Erinevalt kriminaal- ja halduskohtumenetlusest, kus üheks pooleks on riik või kohalik omavalitsus, toimub tsiviilkohtumenetlus võrdsete menetlusosaliste vahel ja vaidluse sisu tuleneb eraõigussuhtest. TsMS § 7 järgi on õigusemõistmisel tsiviilasjades pooled ja muud isikud seaduse ja kohtu ees võrdsed. Menetlusosalistel on tsiviilkohtumenetluse seadustiku järgi võrdsed õigused ja kohustused (TsMS §-d 199, 200, 206 jt). Kõigile menetlusosalistele võrdselt kehtib ka TsMS § 66, mille järgi, kui menetlustoiming jääb õigel ajal tegemata, ei ole menetlusosalisel õigust menetlustoimingut hiljem teha, kui kohus seaduses sätestatud tähtaega ei ennista. Tähtaja ennistamiseks peab olema mõjuv objektiivne põhjus, milleks ei ole iseenesest asjaolu, et menetlustähtaja lasi mööda riigi õigusabi korras määratud esindaja. Vastupidine seisukoht ei oleks kooskõlas menetlusosaliste võrdse kohtlemise põhimõttega ja seaks menetlusosalise, keda esindaks lepinguline esindaja, kes ei ole riigi õigusabi korras määratud, menetluslikult oluliselt halvemasse olukorda võrreldes menetlusosalisega, keda esindab riigi õigusabi korras määratud esindaja. Hüpoteetilises olukorras, kus näiteks mõlema poole esindajad esitaksid kaebuse objektiivse mõjuva põhjuseta hilinenult, tuleks ühele menetlusosalisele tähtaeg ennistada, kuid teisele mitte. Selline menetlusosaliste ebavõrdne kohtlemine tsiviilkohtumenetluses ei oleks menetlusõiguslikult kuidagi õigustatud.
Tulenevalt TsMS § 217 lg-st 6 loetakse esindaja käitumine ja teadmine võrdseks menetlusosalise käitumise ja teadmisega. Kui menetlusosaline jääb apellatsioonkaebuse esitamisega hiljaks (sõltumata sellest, kas kaebuse esitab hilinenult lepinguline esindaja või riigi õigusabi korras määratud esindaja) ja hilinemiseks ei ole mõjuvat põhjust TsMS § 67 lg 1 mõttes, ei pea sellest tulenevalt ühe menetlusosalise esindaja hooletuse riski kandma teine menetlusosaline. Kui lepinguline esindaja või riigi õigusabi korras määratud esindaja jätab menetlustoimingu mõjuva põhjuseta tähtajaks tegemata ja esindataval tekib seetõttu kahju, saab esindatav mõlemal juhul nõuda kaebuse õigel ajal esitamata jätmise tõttu tekkinud kahju hüvitamist advokaadilt, advokaadibüroolt või vastavalt kindlustusandjalt (p 10).

matches:
§ 67
§ 7
§ 66
kohus
§ 217
§ 67


Kaasava eelarve menetluse rakendamine Viljandi linna eelarve koostamisel – Riigi Teataja
Kaasava eelarve menetluse rakendamine Viljandi linna eelarve koostamisel - sisukord
§ 2 Kaasava eelarve projekt
§ 3 Projekti esitamine
§ 5 Projekti realiseerimine
RT IV, 03.06.2016, 6
Vastu võetud 26.05.2016 nr 90
Kaasava eelarve menetluse eesmärkideks on parandada kogukondade arusaama linnaeelarvest ja selle kujunemisest, parandada kogukondadevahelist koostööd ja viia ellu mõni uus idee või leida lahendus mõnele olulisele valupunktile linnas. Linnaeelarve vastuvõtmine on kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse ja kohaliku omavalitsuse üksuse finantsjuhtimise seaduse kohaselt linnavolikogu pädevuses, lisaks on linnavolikogu pädevuses eelarve koostamiseks tingimuste ja korra kehtestamine. Eelnevat arvestades kehtestatakse määrus kohaliku omavalitsuse üksuse finantsjuhtimise seaduse § 21 lõike 1 punkti 2 alusel.
(1) Rakendada Viljandi linna eelarve koostamisel kaasava eelarve menetlust.
(2) Viljandi linna eelarve koostamisel arvestada kaasava eelarve osa projekti läbiviimiseks kuni 30 000 eurot.
(3) Realiseerimisele kuulub projekt, mis saab vähemalt 200 häält.
§ 2. Kaasava eelarve projekt
Kaasava eelarvega finantseeritakse Viljandi linnaga seotud investeeringuobjekti.
1) Kaasava eelarve menetluse käigus esitatava projekti tulemusena realiseeritav investeeringuobjekt peab linnaeelarve mõistes liigituma investeerimistegevuseks. Kaasava eelarve vahenditest võib katta ka projekti elluviimisega seotud muud kulud. Investeeringuobjekt peab olema Viljandiga seotud, olema linnaruumis avalikus kasutuses ning projektist ei tohi tekkida ebamõistlikke kulusid linna järgnevate aastate eelarvetele. Realiseeritav investeeringuobjekt peab olema peale valmimist Viljandi linna omandis.
§ 3. Projekti esitamine
Kaasava eelarve menetluse käigus võib projekti esitada igaüks.
§ 4. Kaasava eelarve menetluse korra kinnitab Viljandi Linnavalitsus.
§ 5. Projekti realiseerimine
(1) Projekti realiseerimiseks vajalikud vahendid kavandatakse Viljandi linna eelarves.
(2) Viljandi Linnavalitsusel on põhjendatud juhtudel õigus, kui selgunud realiseeritava projekti maksumus ületab esialgselt kavandatud eelarvet, anda võimalus projekti esitajale kaasrahastada ettepaneku realiseerimist puudujäävas osas, kasutada projekti(de) realiseerimiseks lisaraha investeeringute reservi vahenditest või realiseerida hääletustulemusel selgunud paremusjärjestuses järgmisel kohal/järgmistel kohtadel olev(ad) projekti(d).
§ 6. Tunnistada kehtetuks Viljandi Linnavolikogu 25.06.2015 määrus nr 56 „Kaasava eelarve menetluse rakendamine Viljandi linna eelarve koostamisel”.
§ 7. Määrus jõustub 01.01.2017.


Raasiku valla 2018. a eelarve vastuvõtmine – Riigi Teataja
Raasiku valla 2018. a eelarve vastuvõtmine
Raasiku valla 2018. a eelarve vastuvõtmine - sisukord
RT IV, 26.01.2018, 62
Vastu võetud 16.01.2018 nr 2
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lg 1 p 1, kohaliku omavalitsuse üksuse finantsjuhtimise seaduse § 5, §-de 7 – 11, § 21, § 23 lg 3, Raasiku valla põhimääruse § 38 ning Raasiku vallavolikogu 13. märtsi 2012. a määrusega nr 2 kinnitatud “Raasiku valla eelarve koostamise, vastuvõtmise, täitmise ja tegemata jäänud väljaminekute kavandamise korra” § 3 lg 3 alusel.
§ 1. Vastu võtta Raasiku valla 2018. aasta põhitegevuse tulude eelarveosa kokku summas 7 217 460,70 eurot (seitse miljonit kakssada seitseteist tuhat nelisada kuuskümmend eurot ja 70 senti) vastavalt lisale.
§ 2. Vastu võtta Raasiku valla 2018. aasta põhitegevuse kulude eelarveosa kokku summas 5 959 189,67 eurot (viis miljonit üheksasada viiskümmend üheksa tuhat ükssada kaheksakümmend üheksa eurot ja 67 senti) vastavalt lisale.
§ 3. Vastu võtta Raasiku valla 2018. aasta investeerimistegevuse eelarveosa kokku summas -4 615 069,60 eurot (miinus neli miljonit kuussada viisteist tuhat kuuskümmend üheksa eurot ja 60 senti) vastavalt lisale.
§ 4. Vastu võtta Raasiku valla 2018. aasta finantseerimistegevuse eelarveosa kokku summas 2 825 305 eurot (kaks miljonit kaheksasada kakskümmend viis tuhat kolmsada viis eurot) vastavalt lisale.
§ 5. Vastu võtta Raasiku valla 2018. aasta likviidsete varade muutuse eelarveosa kokku summas -531 493,57 eurot (miinus viissada kolmkümmend üks tuhat nelisada üheksakümmend kolm eurot ja 57 senti) vastavalt lisale.
§ 6. Määrus avalikustada valla põhimääruses sätestatud korras.
§ 7. Määrus jõustub kolmandal päeval pärast Riigi Teatajas avaldamist.
Lisa 1 Tulud 2018
Lisa 2 Kulud 2018
Lisa 3 Investeeringud 2018
Lisa 4 Finantseerimine 2018
Lisa 5 Likviidsed varad 2018


text:
Huvihariduse ja –tegevuse toetamise kord – Riigi Teataja
Huvihariduse ja –tegevuse toetamise kord
Huvihariduse ja –tegevuse toetamise kord - sisukord
§ 3 Huvihariduse ja -tegevuse toetamise eeldused
§ 4 Huvihariduse ja -tegevuse toetuse ulatus
§ 5 Huvihariduse ja -tegevuse toetuse taotlemine
RT IV, 05.09.2017, 5
Vastu võetud 30.08.2017 nr 9
(1) Käesolev kord reguleerib Eesti rahvastikuregistri andmetel alalise elukohaga Rakvere vallas elavate üldhariduskoolides õppivate 6-19 aastaste laste ja noorte (edaspidi õpilased) huvihariduse ja -tegevuse toetamist valla eelarvest.
(2) Käesoleva korra eesmärgiks on luua lisaväärtus üldhariduskoolis omandatavale haridusele, pakkuda võimalusi isiksuse mitmekülgseks arenguks ning toetada noore kujunemist hästi toimetulevaks ühiskonnaliikmeks.
(2) Huvikool käesoleva määruse tähenduses on kool, mis on registreeritud Eesti Hariduse Infosüsteemis ning mis lisaks haridusstandardit tagavatele koolidele pakub täiendavaid võimalusi hariduse omandamiseks ja isiksuse arenguks ning kus õpe toimub haridusstandardit tagavate koolide õppetegevusest vabal ajal.
(4) Huvitegevuseks ei loeta lühiajalisi kursusi ja tervisesporti.
(5) Toetus käesoleva korra mõistes on valla eelarvest eraldatavad rahalised vahendid õpilase huvihariduse või -tegevuse toetamiseks.
§ 3. Huvihariduse ja -tegevuse toetamise eeldused
(1) Rakvere vald toetab õpilase huvihariduse omandamist või huvitegevuses osalemist, kui on täidetud järgmised eeldused:
1) õpilase ja tema vähemalt ühe vanema või eestkostja rahvastikuregistrijärgne elukoht on Rakvere vallas;
2) õpilase seaduslik esindaja on vallale tähtaegselt esitanud avalduse ning Rakvere Vallavalitsuse ja teenuse osutaja vahel on sõlmitud leping.
(2) Õpilase huvitegevuses osalemise toetamise otsustab Rakvere Vallavalitsuse poolt kinnitatud vähemalt 3-liikmeline komisjon.
§ 4. Huvihariduse ja -tegevuse toetuse ulatus
(1) Rakvere Vallavalitsus toetab kuni kahe huvihariduse omandamist või huvitegevuse harrastamist ühes õppeaastas.
(2) Toetust makstakse ühes õppeaastas õppemaksu, kohamaksu, osalustasu või transpordi kulude katteks:
2) toetatakse teist huvihariduse omandamist või huvitegevuse harrastamist kuni 50% ulatuses;
3) erandkorras makstakse huvihariduse omandamise või huvitegevuse harrastamisega tekkinud sõidukulude hüvitamiseks toetust kuni 100% ulatuses kuludokumentide alusel puudega lapse vanemale, paljulapselistele või vähekindlustatud peredele.
(3) Maksumuse määr lepitakse huvikooli või -tegevuse teenuse osutaja ja Rakvere Vallavalitsuse vahel kokku iga õppeaasta alguses, kuid mitte hiljem kui 31. oktoober.
§ 5. Huvihariduse ja -tegevuse toetuse taotlemine
(1) Huvihariduse ja -tegevuse toetuse taotlemiseks õppeaastal esitab õpilase seaduslik esindaja hiljemalt 15. oktoobriks vallavalitsusele avalduse, milles on märgitud õpilase ja tema esindaja andmed, huvikooli või -tegevuse teenust osutava asutuse nimetus, eriala, tegelemise aeg ning õppemaksu, kohamaksu või osalustasu suurus (Lisa).
(2) Huvihariduse omandamise või huvitegevuse harrastamisega tekkinud sõidukulude hüvitamiseks esitab õpilase seaduslik esindaja põhjendatud avalduse.
(3) Peale 15.oktoobrit esitatud avaldusi ei arvestata, väljaarvatud elukohamuutusest tulenevatel juhtudel.
(4) Huvitegevuse toetamise eeldusteks on:
2) huvitegevuse harrastamine toimib ühe õppeaasta jooksul (v.a suvekuud) vähemalt kord nädalas üks akadeemiline tund;
(1) Määruse rakendamist korraldab Rakvere Vallavalitsus.
(3) Huvikoolist või -tegevust pakkuva teenuse osutaja juurest lahkumise korral on toetuse saaja kohustatud sellest koheselt (hiljemalt 5 tööpäeva jooksul alates otsuse tegemisest) informeerima vallavalitsust.
(5) Käesoleva korra sätete või lepingu tingimuste rikkumise korral on vallavalitsusel õigus peatada toetuse maksmine, nõuda toetuse tagastamist ja keelduda edaspidi toetuse andmisest.
(1) Enne 01.09.2017 huvihariduse omandamist või huvitegevuses osalemist alustanud õpilastele käesolev määrus ei rakendu.

matches:
§ 3
§ 4
§ 5
§ 3
§ 4
§ 5


Jalgratturi ja mopeedijuhi eksamineerimise ja neile juhilubade väljaandmise eeskiri – Riigi Teataja
Jalgratturi ja mopeedijuhi eksamineerimise ja neile juhilubade väljaandmise eeskiri
RTL 2001, 78, 1074
Vastu võetud 22.06.2001 nr 70
Määrus kehtestatakse «Liiklusseaduse» (RT I 2001, 3, 6) § 10 lõike 5 alusel.
Määrus reguleerib 10–15-aastase jalgratturi ja 14–15-aastase mopeedijuhi (edaspidi juhi) eksamineerimist, neile juhtimisõiguse andmise korda ning kehtestab juhilubade vormid.
§2. Juhiloa väljaandmise tingimused
(1) Jalgratturi juhiloa väljaandmise õigust omavad lasteaed-algkoolid, algkoolid, põhikoolid, gümnaasiumid, huvialakoolid (edaspidi koolid), politseiprefektuurid ja mootorsõidukijuhi koolitamise luba omavad koolitajad.
(2) Mopeedijuhiloa väljaandmise õigus on Autoregistrikeskuse (edaspidi ARK) büroodel.
(3) Jalgratturi või mopeedijuhiluba võib taotleda isik, kes:
1) on saanud Vabariigi Valitsuse 8. märtsi 2001. a määruse nr 89 «Laste liikluskasvatuse kord» (RT I 2001, 24, 139) § 8 kohaselt vastava ettevalmistuse või
2) on osalenud vastavaid tingimusi sisaldanud ametlikel võistlustel ja on saanud kirjaliku kinnituse selle kohta, et ta vastab jalgratturi juhiloa saamise nõuetele või
3) on omaalgatuslikult valmistunud eksamiks mootorsõidukijuhi õpetaja või sõidupraktika juhendaja juhendamisel.
(4) Juhioa taotlejal peab olema lapsevanema (seadusliku eestkostja) kirjalik nõusolek jalgratturi või mopeedijuhiloa saamiseks.
§3. Eesmärk
Juhiloa taotleja eksamineerimise eesmärk on selgitada tema teadmiste, oskuste ja käitumise vastavust kaitslikuks sõidukijuhtimiseks, mis on suunatud ohtusid ettenägevale juhtimisele ja teadmisele, kuidas ennast ohtude eest kaitsta ja õnnetusest hoiduda.
§4. Eksamite läbiviimise üldnõuded
(1) Juhiloa taotleja peab edukalt sooritama teooria- ja sõidueksami. Kui mopeedijuhiloa taotlejal on eelnevalt jalgratturi juhiluba, siis tuleb tal sooritada ainult sõidueksam.
(2) Eksameid võib asendada isiku edukas osalemine vastavatel ametlikel liiklusviktoriinidel või jalgratta- või mopeedisõidu võistlustel, mille kohta on juhiloa taotlejal esitada viktoriini või võistluste korraldaja poolt kinnitatud kirjalik tõend eksamiks nõutavate tingimuste täitmise kohta.
(3) Kui isik läbis edukalt käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud liiklusviktoriini, siis tuleb tal juhiloa taotlemisel sooritada sõidueksam, kui aga isik läbis edukalt käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud jalgrattasõidu võistluse, siis tuleb tal juhiloa taotlemisel sooritada teooriaeksam.
(4) Koolid, politseiprefektuurid ja mootorsõidukijuhi koolitamise luba omavad koolitajad moodustavad teooria- ja sõidueksami läbiviimiseks vähemalt kaheliikmelise eksamikomisjoni.
(5) Eksamikomisjoni liikmel peab olema A-kategooria mootorratta või auto juhiluba vähemalt kolm aastat.
(6) Eksamikomisjoni liige ei tohi olla karistatud viimase kolme aasta jooksul mootorsõiduki joobes juhtimise eest ega liiklusalaste õigusaktide nõuete sellise rikkumise eest, mille eest on ette nähtud mootorsõiduki juhtimise õiguse äravõtmine.
§5. Eksamile lubamise tingimused
(1) Teooria- ja sõidueksamit võib sooritada käesoleva määruse § 1 nimetatud vanuse alammäära saabumisel.
(2) Juhtimisõiguse taotleja peab esitama eksamikomisjonile:
2) õpilaspileti, sünnitunnistuse või passi;
4) lapsevanema (seadusliku eestkostja) kirjaliku nõusoleku juhiloa saamiseks;
5) vajaduse korral käesoleva määruse § 4 lõikes 2 nimetatud kirjaliku tõendi.
§6. Eksamite sooritamine
(1) Jalgratturi juhiloa saamiseks tuleb eksam sooritada isiku kooli, politseiprefektuuri või mootorsõidukijuhi koolitamise luba omava koolitaja juurde loodud eksamikomisjonis. Kooli taotlusel võib teooriaeksam toimuda ka kooli ruumides ja sõidueksam kooli asukoha juures asuval selleks sobival platsil.
(2) Mopeedijuhiloa saamiseks tuleb eksam sooritada isiku kooli asukohajärgses või isiku elukohajärgses ARK büroos.
(3) Teooriaeksami läbiviimisel ja hindamisel juhindutakse lisas 1 toodud nõuetest. Eksam loetakse sooritatuks, kui
1) jalgratturi juhiloa taotleja vastab õigesti 13 küsimusele 15-st;
2) mopeedijuhiloa taotleja vastab õigesti 15 küsimusele 17-st.
(4) Sõidueksami läbiviimisel ja hindamisel juhindutakse lisas 2 toodud nõuetest. Sõidueksam loetakse edukalt sooritatuks, kui tulemus vastab lisas 2 toodud nõuetele.
(5) Eksami tulemused ja eksamikomisjoni otsus protokollitakse ja protokoll kirjutatakse alla kõigi eksamikomisjoni liikmete poolt.
§7. Teooriaeksam
(1) Teooriaeksam on üldjuhul kirjalik. Eksamikomisjoni esimehe nõusolekul võib eksamit vastu võtta ka suuliselt või arvuti abil.
(2) Teooriaeksami küsimuste teematika ja arv on toodud lisas 1.
(3) Eksamineeritav peab vastama iga küsimuse kõikidele vastusevariantidele. Vastusevariante on kaks kuni neli. Jalgratturi eksami küsimuste vastusevariantides on ainult üks õige vastus, mopeedijuhi eksami küsimuste vastusevariantides võib olla õigete vastuste arv ühest neljani.
(4) Küsimus loetakse valesti vastatuks, kui kas või üks vastusevariant on vale või jäetud vastamata.
(6) Sooritatud teooriaeksam on kehtiv kolm kuud alates eksami sooritamise päevast. Kui juhiloa taotleja ei ole selle aja jooksul sooritanud sõidueksamit, peab ta teooriaeksami uuesti sooritama.
§8. Sõidueksam
(1) Sõidueksamile lubatakse juhtimisõiguse taotleja pärast teooriaeksami sooritamist.
(2) Sõidueksam algab sõiduki ohutuse kontrolliga, mille viib läbi eksamineeritav iseseisvalt.
(3) Eksamineeritav peab oskama, olenevalt sõiduki liigist, kontrollida ja hinnata:
1) jalgratturi eksamil – jalgratta rehvide, pidurite ja signaalkella korrasolekut, tulede ja helkurite olemasolu ning vastavust nõuetele;
2) mopeedijuhi eksamil — mopeedi vastavust valmistaja nõuetele.
(4) Sõidueksam võetakse vastu kahes järgus:
2) eksami teises järgus kontrollitakse selleks sobival platsil, õuealateel ja teistes jalgratta- ja mopeediliikluseks ohututes kohtades juhiloa taotleja oskust imiteeritud liikluses osalemisel.
(5) Sõidueksami esimeses järgus peab eksamineeritav sooritama lisa 2 tabelis toodud harjutused.
(6) Sõidueksami teises järgus peab eksamineeritav järgima liiklusreegleid ja kaitslikule juhtimisstiilile ning käitumisele esitatud nõudeid.
(7) Sõidueksami kestus esimeses järgus ei tohi ületada 10 minutit, teises järgus on sõidueksami kestus 15–25 minutit.
§9. Teooriaeksamil kasutatavad eksamipiletid ja nende koostamine
(1) Küsimused eksamipiletite koostamiseks jalgratturitele valmistab ette Maanteeamet ja mopeedijuhtidele Autoregistrikeskus lähtuvalt lisas 1 toodud eksamiküsimuste temaatikast.
(2) Eksamipiletid jalgratturitele koostavad koolid, politseiprefektuurid ja mootorsõidukijuhi koolitamise luba omavad koolitajad ning mopeedijuhtidele ARK bürood vastavalt lisa 1 tabelile.
§10. Juhilubade trükkimine, väljajagamine ja arvestus
(1) Jalgratturi juhiloa väljastab ja peab selle kohta arvetust kool, politseiprefektuur või mootorsõidukijuhi koolitamise luba omav koolitaja.
(2) Maanteeamet korraldab jalgratturi juhilubade trükkimist ja väljastab neid koolidele, politseiprefektuuridele ja mootorsõidukijuhi koolitamise luba omavatele koolitajatele taotluse alusel.
(3) Maanteeamet peab trükitud jalgratturi juhilubade ja nende väljastamise kohta arvestust.
(4) Mopeedijuhilube trükib ja väljastab ARK büroodele Autoregistrikeskus.
(5) ARK bürood peavad mopeedijuhiloa saajatele vormistatud ja väljastatud juhilubade kohta arvestust.
Käesolev määrus jõustub 2001. aasta 1. juulil.
Teede- ja siseministri 22. juuni 2001. a määruse nr 70 «Jalgratturi ja mopeedijuhi eksamineerimise ja neile juhilubade väljaandmise eeskiri»
TEOORIAEKSAMI TEMAATIKA JA KÜSIMUSTE ARV
Eksamiküsimuste valdkond
Jalgratas Mopeed
1. Teeandmise kohustus:
a) sõiduteele sõit hoovist, teega külgnevalt alalt ja teepeenralt
b) ristmikel 2 2
2. Sõiduki asukoht sõitmisel:
a) asulas
b) väljaspool asulat
c) manöövri sooritamisel 3 3
3. Vasak- ja tagasipööre:
a) ristmikul
b) ristmikevahelisel alal 2 3
4. Ümberpõige 1 1
5. Sõitmine ristmikel:
a) reguleerimata ristmikul
b) reguleeritud ristmikul 2 2
6. Sõidutee ületamine ülekäiguraja kaudu 1 –
7. Juhi kohustused jalakäijate ohutuse tagamisel 1 2
8. Sõitmine jalgrattateel 1 1
9. Sõitmine pimeda ajal ja halva nähtavuse tingimustes 1 1
10. Jalgratturi ja mopeedijuhi ohutus ja käitumine liikluses 1 1
Kokku 15 17
1. Teooriaeksami küsimuste sisu peab olema suunatud liiklusolukorra hindamisele, ohu tajumisele, selle ennetamisele ja kaitsliku sõidustiili arendamisele.
2. Iga küsimuse juurde lisatakse 2–4 vastusevarianti. Jalgratturi eksamiküsimuste vastusevariantides peab olema ainult üks õige vastusevariant, mopeedijuhi eksamiküsimuste vastusevariantides võib olla 1–4 õiget vastusevarianti.
SÕIDUEKSAMI ESIMESE JÄRGU ÜLESANDED OLENEVALT JUHILOA TAOTLEMISE EESMÄRGIST
1. Sõidueksami esimeses järgus peab eksamineeritav oskama valitseda sõidukit väikesel kiirusel ja sooritama ülesandes nõutud harjutused. Mopeedijuht peab lisaks oskama parkida mopeedi tugihargile ja sellelt maha võtta.
2. Sõidueksami ülesanne koosneb tabelis toodud harjutustest.
Jrk nr Harjutuse nimetus Jalgratas Mopeed
1. Sõidu alustamine tõusul – +
2. Slaalomi sõitmine + +
3. Sõitmine «koridoris» + +
4. Kaheksa sõitmine + +
5. Ringis sõitmine – +
3. Vea ilmnemisel on lubatud sõiduharjutuse üks korduskatse. Korduskatse ebaõnnestumisel loetakse sõidueksam mittesooritatuks.
4. Eksam loetakse mittesooritatuks, kui juhikandidaat tekitab harjutuse sooritamisel liiklusohtliku olukorra, sõidab kujundit tähistavasse piirdesse, ohustab inimest või sõidukit või kukub, või kui eksamineeritav ei soorita 10 minuti jooksul sõidueksami esimese järgu harjutusi.
Sõidueksami harjutused
1. Sõidu alustamine tõusul
Kaldpinna võib asendada teelõiguga, mille tõus on samaväärne.
Harjutuse sisu
Sõitu alustatakse 1. käiguga kallakul ettemääratud kohast, mopeedi võib paigal hoida jalg- või käsipiduriga. Sõidu alustamisel ei tohi mopeed tagasi vajuda rohkem kui 0,3 m.
Hindamisel arvestatavad vead:
1) tagasiveeremine üle 0,3 m;
2) ebaõige käigu kasutamine sõidu alustamisel;
3) mootori seiskumine;
4) esiratta ülestõstmine.
2. Slaalom
Läbida tuleb slaalomirada.
1) koonuse või piirde vahelejätmine;
2) jala maha toetamine;
3) raja piiridest väljasõitmine;
4) vale käigu kasutamine mopeedi juhtimisel.
Sõita tuleb nii, et säiliks tasakaal.
1) sõitmine «koridori» külgpiiridest välja;
2) enne manöövri algust tagasivaatamata;
3) enne manöövri algust suunamärguannet andmata;
4) stoppjoonest üle sõitmine.
4. Kaheksa
Sõita tuleb nii, et säiliks tasakaal. Harjutus tuleb läbida kaks korda.
1) märgatav kõrvalekaldumine harjutuse trajektoorist (üle 0,3 m paremale või vasakule);
3) vale käigu kasutamine mopeedi juhtimisel.
Sõita tuleb 2–3 ringi ringjoones raadiusega 4,5 m.
1) märgatav kõrvalekaldumine ringjoonest (üle 0,3 m paremale või vasakule);
Juhiloa mõõtmed: 105 × 74 mm
Juhiloa värvus: heleroheline
MOPEEDIJUHILUBA


§ 38 Riikliku järelevalve eesmärk ja ulatus
§ 39 Riikliku järelevalve teostajad
§ 40 Järelevalveametniku pädevus
§ 41 Järelevalveametniku eri- ja kaitseriietus
RT I, 15.03.2011, 24
1) Euroopa Komisjon on teinud talle kooskõlas Euroopa Ühenduse suunistega riigiabi kohta põllumajandus- ja metsandussektoris aastateks 2007–2013 (ELT C 319, 27.12.2006, lk 1–33) (edaspidi ühenduse suunised) esitatud põllumajandusliku riigiabi teatise kohta lubava otsuse;
2) Euroopa Komisjonile on esitatud grupierandiga hõlmatud põllumajandusliku riigiabi andmise kokkuvõtlik teabeleht (edaspidi põllumajandusliku grupierandi teatis) komisjoni määruse (EÜ) nr 1857/2006, mis käsitleb asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohaldamist põllumajandustoodete tootmisega tegelevatele väikestele ja keskmise suurusega ettevõtetele antava riigiabi suhtes ning millega muudetakse määrust (EÜ) nr 70/2001 (ELT L 358, 16.12.2006, lk 3–21), alusel;
(3) Põllumajanduslikku riigiabi, sealhulgas ühenduse suunistes nimetatud abi metsade säilitamiseks ja kaitseks, võib anda muu seaduse alusel ja korras, kui selleks on Põllumajandusministeeriumi kaudu esitatud põllumajandusliku riigiabi teatis, mille kohta Euroopa Komisjon on teinud lubava otsuse, või põllumajandusliku grupierandi teatis või kui põllumajanduslik riigiabi vastab käesoleva paragrahvi lõike 2 punktis 3 sätestatud tingimustele.
(2) Käesoleva seaduse alusel ja korras antakse riigiabi põllumajandustootjatele ka muude kui käesoleva seaduse § 3 lõikes 2 nimetatud ühenduse riigiabi õigusaktide alusel, kui konkurentsiseaduses sätestatud alusel ja korras esitatud riigiabi teatise kohta on Euroopa Komisjon teinud lubava otsuse, Euroopa Komisjonile on esitatud grupierandi teatis või riigiabi vastab käesoleva seaduse § 3 lõike 2 punktis 3 sätestatud tingimustele.
(1) Kui riigiabi annab riik Põllumajandusministeeriumi või Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Ameti (edaspidi PRIA) kaudu, kehtestab põllumajandusminister, arvestades riigieelarvest eraldatud rahalisi vahendeid, millist liiki ning milliste tegevuste ja piirkondade toetamiseks eelarveaastal toetusi antakse, ning otsustab toetusteks antavate eelarvevahendite jaotuse.
(1) Kui riigiabi annab riik Põllumajandusministeeriumi või PRIA kaudu, koostab põllumajandusliku riigiabi teatise Põllumajandusministeerium komisjoni määruse (EÜ) nr 794/2004, millega rakendatakse nõukogu määrust (EÜ) nr 659/1999, millega kehtestatakse üksikasjalikud eeskirjad EÜ asutamislepingu artikli 93 kohaldamiseks (ELT L 140, 30.04.2004, lk 1–134), kohaselt ja kooskõlas ühenduse suunistega.
(3) Kui põllumajanduslikku riigiabi annab sihtasutus või seda antakse muu seaduse alusel ja korras, esitab riigiabi andja komisjoni määruse (EÜ) nr 794/2004 kohaselt ja kooskõlas ühenduse suunistega põllumajandusliku riigiabi teatise koos vajaliku teabega kirjalikult ja Euroopa Komisjoni poolt ettenähtud veebirakenduse kaudu Põllumajandusministeeriumile läbivaatamiseks.
(1) Kui käesoleva seaduse §-des 3 ja 4 nimetatud riigiabi annab riik toetusena Põllumajandusministeeriumi või PRIA kaudu, kehtestab põllumajandusminister toetuse saamiseks esitatavad nõuded ning toetuse taotluse esitamise ja taotluse menetlemise korra. Toetuse taotlemise ja taotluse menetlemise korra võib kehtestada iga toetuse liigi kohta eraldi. Nimetatud korras sätestatakse:
Kui see on käesoleva seaduse § 11 lõike 1 alusel kehtestatud õigusaktis ette nähtud, võib Põllumajandusministeerium või PRIA esitada toetuse määramise või taotluse rahuldamata jätmise otsustamiseks taotluse ärakirja või taotlejate nimekirja haldusorganile, kelle pädevuses on anda kooskõlastus või arvamus ning teha selleks vajalikke haldus- ja järelevalvetoiminguid.
(1) Põllumajanduslikku vähese tähtsusega abi võib anda, kui see vastab komisjoni määruses (EÜ) nr 1535/2007, milles käsitletakse EÜ asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohaldamist vähese tähtsusega abi suhtes põllumajandustoodete tootmise sektoris (ELT L 337, 21.12.2007, lk 35–41), sätestatud tingimustele.
(2) Vähese tähtsusega abi põllumajandus- ja mittepõllumajandustoodete töötlemiseks ja turustamiseks ning maamajandustegevuse arendamiseks võib anda konkurentsiseaduses sätestatud alusel ja korras, kui see vastab komisjoni määruses (EÜ) nr 1998/2006, milles käsitletakse asutamislepingu artiklite 87 ja 88 kohaldamist vähese tähtsusega abi suhtes (ELT L 379, 28.12.2006, lk 5–10), sätestatud tingimustele.
(1) Kui käesoleva seaduse §-s 17 nimetatud vähese tähtsusega abi annab riik Põllumajandusministeeriumi või PRIA kaudu, kehtestab põllumajandusminister vähese tähtsusega abi saamiseks esitatavad nõuded ning vähese tähtsusega abi saamiseks taotluse esitamise ja taotluse menetlemise korra, milles sätestatakse:
(1) Kui põllumajanduslikku vähese tähtsusega abi annab sihtasutus või seda antakse muu seaduse alusel ja korras, teavitab abi andja abi andmise kavatsusest ja abi suurusest PRIA-t kirjalikult vähemalt 30 päeva enne abi andmist ning PRIA vastab 10 tööpäeva jooksul abi andmise kavatsusest teadasaamisest arvates, kas kavandatava abi suurus ei ületa või ületab komisjoni määruses (EÜ) nr 1535/2007 riigile kehtestatud kolme aasta jooksul antava vähese tähtsusega abi piirmäära.
(11) PRIA selgitab välja, kas kavandatava abi suurus ei ületa või ületab riigile kehtestatud piirmäära, võttes arvesse juba antud põllumajandusliku vähese tähtsusega abi ja PRIA-le käesoleva paragrahvi lõike 1 kohaselt teatatud, kuid veel andmata põllumajandusliku vähese tähtsusega abi summad. Abi andja võib anda vähese tähtsusega abi juba antud ja kavandatud abi summade ning riigile kehtestatud piirmäära vahe ulatuses, kuid mitte rohkem, kui on teatatud abi andmise kavatsuses.
(2) Põllumajandusliku vähese tähtsusega abi andja jälgib, et ta uue vähese tähtsusega abi andmisel ei ületaks komisjoni määruses (EÜ) nr 1535/2007 põllumajandustootja kohta sätestatud abi ülemmäära.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud praktikatoetuse määra piires ja praktikatoetuseks ettenähtud rahasumma suurusest ning nõuetekohaste taotluste kohasest praktikantide arvust ja praktika kestusest lähtudes kehtestab põllumajandusminister eelarveaastal antava praktikatoetuse määra.
(1) Praktikatoetuse saamiseks esitatavad täpsemad nõuded, praktikatoetuse taotlemise ja taotluse menetlemise korra, taotluse vormi ning taotluse rahuldamata jätmise alused ja korra kehtestab põllumajandusminister. Nimetatud korras sätestatakse:
(6) Tuulekaera esinemise ja leviku vältimise täpsemad abinõud ning nende abinõude rakendamise tingimused ja korra kehtestab põllumajandusminister.
(3) Põllumajandusminister võib kehtestada tuulekaeraga saastunud põllumajandustoote ja pinnase käitlemisel tuulekaera leviku vältimiseks rakendatavad täpsemad abinõud ning nende abinõude rakendamise tingimused ja korra.
(2) Tuulekaera esinemisest ja tuulekaera esinemise kahtlusest teatamise vormi ning korra kehtestab põllumajandusminister.
(2) Tuulekaera tõrjekava vorminõuded kehtestab põllumajandusminister.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud taotluse vorminõuded kehtestab põllumajandusminister.
(6) Põllumassiivi tuulekaeravabaks tunnistamise täpsustatud nõuded kehtestab põllumajandusminister.
(1) Põllumajandusturu korraldamiseks on põllumajandusministril õigus kehtestada põllumajandustoodete koostisosade ja kvaliteedi määramise nõuded, meetodid ja kord ning põllumajandustoodete kvaliteediklasside nõuded. Nimetatud korras nähakse ette põllumajandustooted, mille kohta kehtestatakse koostisosade ja kvaliteedi määramise ning kvaliteediklasside nõuded, määratakse kindlaks, millistel juhtudel ja millises ulatuses on põllumajandustoodete koostisosade ja kvaliteedi määramine ning põllumajandustoodete kvaliteediklassidesse määramine kohustuslik.
(3) Põllumajandusminister kehtestab põllumajandustoodete koostisosade ja kvaliteedi näitajatest lähtudes põllumajandustoodete kvaliteediklassid ning iga põllumajandustoote puhul analüüsitavad ja muude hindamismeetodite alusel hinnatavad näitajad.
(1) Põllumajandusminister võib kehtestada põllumajandustoodete koostisosade ja kvaliteedi näitajate analüüsimiseks proovivõtmise ja proovide analüüsimise korra.
(2) Põllumajandustoodete koostisosade ja kvaliteedi näitajaid analüüsitakse põllumajandusministri volitatud laboratooriumis, mis vastab Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 882/2004 ametlike kontrollide kohta, mida tehakse sööda- ja toidualaste õigusnormide ning loomatervishoidu ja loomade heaolu käsitlevate eeskirjade täitmise kontrollimise tagamiseks (ELT L 165, 30.04.2004, lk 1–141), artikli 12 lõikes 2 sätestatud nõuetele.
(3) Põllumajandusminister võib kehtestada volitatud laboratooriumile täpsustavaid nõudeid.
(4) Põllumajandusminister teeb volitatud laboratooriumina tegutsemiseks volituse andmise otsuse 20 tööpäeva jooksul asjakohase taotluse saamisest arvates. Volitatud laboratooriumina tegutsemiseks volituse andmise otsuses märgitakse antud volituse ulatus. Volitus antakse põllumajandusministri käskkirjaga.
(5) Volitatud laboratooriumina tegutsemiseks volituse andmise taotluse sisunõuded, taotlusele lisatavate dokumentide loetelu ning taotluse menetlemise korra kehtestab põllumajandusminister.
(8) Põllumajandusminister võib keelduda volitatud laboratooriumina tegutsemiseks volituse andmisest või tunnistada volituse kehtetuks, kui laboratoorium ei vasta käesoleva paragrahvi lõigetes 2 ja 3 sätestatud nõuetele.
(1) Põllumajanduse ja maaelu arengu nõukogu on Põllumajandusministeeriumi valitsemisala küsimuste lahendamiseks ning põllumajandusministrile järelduste ja ettepanekute esitamiseks moodustatud nõuandva õigusega alaline nõukogu. Põllumajanduse ja maaelu arengu nõukogu nõupidamised toimuvad vähemalt kord kvartalis.
(2) Põllumajandusminister kehtestab põllumajanduse ja maaelu arengu nõukogu töökorra ning nõukogu järelduste ja ettepanekute esitamise korra.
§ 38. Riikliku järelevalve eesmärk ja ulatus
Riikliku järelevalve eesmärk on kontrollida riigiabi ja vähese tähtsusega abi kasutamise eesmärgipärasust, riigiabi ja vähese tähtsusega abi saaja tegevuse vastavust taotluse rahuldamise otsuses ja käesoleva seaduse §-des 3, 4 ja 17 sätestatud nõuetele ning käesolevas seaduses sätestatud muude põllumajandusturu korraldamise riiklike abinõude rakendamist.
§ 39. Riikliku järelevalve teostajad
(1) Kui käesoleva seaduse §-des 3 ja 4 sätestatud riigiabi ning §-s 17 sätestatud vähese tähtsusega abi annab riik Põllumajandusministeeriumi või PRIA kaudu, teostab riigiabi ja vähese tähtsusega abi saaja tegevuse üle järelevalvet vastavalt Põllumajandusministeerium või PRIA.
(2) Järelevalvet käesoleva seaduse § 8 ning § 19 lõike 2 kohaselt sõlmitud halduslepingu täitmise üle sihtasutuse poolt teostab Põllumajandusministeerium. Kui haldusleping lõpetatakse ühepoolselt või kui esineb muu põhjus, mis takistab sihtasutusel jätkata haldusülesande edasist täitmist, on täitmise edasine korraldaja Põllumajandusministeerium.
(3) Käesoleva seaduse 5. peatükis sätestatud praktikatoetuse sihipärase kasutamise üle teostab järelevalvet PRIA.
(4) Käesoleva seaduse 6. peatükis sätestatud tuulekaera tõrjeabinõude rakendamise üle teostab järelevalvet PMA.
(5) Käesoleva seaduse 7. peatükis sätestatud põllumajandustoodete koostisosade ja kvaliteedi määramise ning kvaliteediklassidele vastavuse määramise nõuete täitmise üle teostab järelevalvet Veterinaar- ja Toiduamet.
(6) Käesoleva paragrahvi lõigetes 1–5 nimetatud järelevalveasutus teostab järelevalvet selleks volitatud ametniku või töötaja (edaspidi järelevalveametnik) kaudu.
(7) Järelevalve täpsema korra võib kehtestada põllumajandusminister.
§ 40. Järelevalveametniku pädevus
(1) Käesolevas seaduses sätestatud riigiabi ja vähese tähtsusega abi kasutamise ning muude põllumajandusturu korraldamise riiklike abinõude rakendamise üle järelevalvet teostaval järelevalveametnikul on õigus:
1) kontrollida riiklike abinõude rakendamisega seotud andmeid, dokumente ja muid materjale;
2) saada riigiabi saajalt, vähese tähtsusega abi saajalt, praktikatoetuse saajalt või tuulekaera tõrjeabinõusid rakendavalt maakasutajalt või tema esindajalt kirjalikke ja suulisi seletusi;
3) viibida järelevalve teostamiseks riigiabi saaja, vähese tähtsusega abi saaja, praktikatoetuse saaja või tuulekaera tõrjeabinõusid rakendava maakasutaja ruumis ja territooriumil ning teha kohapealset kontrolli;
4) tutvuda riigiabi või vähese tähtsusega abi abil loodud objektiga;
5) teha ettekirjutus riigiabi, vähese tähtsusega abi, praktikatoetuse kasutamise või tuulekaera tõrjeabinõude rakendamisega kaasneva rikkumise lõpetamise, edasise rikkumise ärahoidmise ja rikkumise tagajärgede kõrvaldamise kohta;
6) rakendada tuulekaera tõrjeabinõude täitmata jätmise korral sunniraha asendustäitmise ja sunniraha seaduses sätestatud korras. Sunniraha ülemmäär on 640 eurot.
(2) Ettekirjutus saadetakse asjaomasele isikule 10 tööpäeva jooksul ettekirjutuse tegemisest arvates posti teel lihtkirjaga või väljastusteatega tähtkirjaga või tehakse teatavaks kohapeal allkirja vastu.
§ 41. Järelevalveametniku eri- ja kaitseriietus
(1) Järelevalvetoimingu tegemise ajal kannab järelevalveametnik vajaduse korral või taotleja nõudmisel taotleja antud eri- või kaitseriietust.
(2) Põllumajandusminister võib kehtestada nende järelevalvetoimingute loetelu, mille tegemise ajal peab järelevalveametnik kandma vajalikku eri- või kaitseriietust. Eri- või kaitseriietuse ostmise kulud kaetakse riigieelarvest.
(1) Kui Euroopa Komisjon või Euroopa Kohus on edastanud otsuse, mille kohaselt peab riigiabi saaja ebaseadusliku või väärkasutatud põllumajandusliku riigiabi tagasi maksma, edastab põllumajandusminister nimetatud otsuse ebaseadusliku või väärkasutatud riigiabi andjale. Riigiabi andja nõuab riigiabi saajalt Euroopa Komisjoni või Euroopa Kohtu otsuse alusel riigiabi tagasi koos intressidega.
(1) Käesoleva seaduse §-s 7 nimetatud PRIA kaudu antava riigiabi ja käesoleva seaduse § 17 lõikes 2 nimetatud vähese tähtsusega abi, abi taotlejate ja abi saajate andmed ning perioodi 2004–2006 struktuuritoetuse seaduse alusel PRIA kaudu antavate toetuste, toetuste taotlejate ja toetuste saajate andmed kannab PRIA Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse alusel ja korras peetavasse põllumajandustoetuste ja põllumassiivide registrisse.
(2) Põllumajandusministeerium, PRIA, sihtasutus ning muu seaduse alusel abi andja kannavad nende kaudu antud käesoleva seaduse § 17 lõikes 1 nimetatud põllumajandusliku vähese tähtsusega abi, abi taotlejate ja abi saajate andmed Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse alusel ja korras peetavasse põllumajandustoetuste ja põllumassiivide registrisse.


Kaevandamisjäätmete käitlemise kord – Riigi Teataja
Kaevandamisjäätmete käitlemise kord - sisukord
§ 3 Kaevandamisjäätmete käitlemise üldnõuded
2 Kaevandamisjäätmekava
§ 4 Kaevandamisjäätmekava sisu
§ 5 Nõuded kaevandamisjäätmekavas esitatavale jäätmete iseloomustuse kohta
3 Nõuded jäätmehoidla rajamise ja kasutamise kohta
§ 6 Pinnavee või põhjavee hea seisundi säilitamiseks või saavutamiseks ning õhu ja pinnase saastumise vältimiseks rakendatavad meetmed
§ 7 Erinõuded tsüaniidi sisaldavate kaevandamisjäätmehoidla kohta
4 Seire ja aruandlus
§ 8 Seire kohustuslikkus
§ 9 Seirekohustuse määramine
§ 10 Olulisest negatiivsest keskkonnamõjust teatamine
§ 12 Jäätmekäitlustoimingute kohta arvestuse pidamine
RT I, 15.03.2013, 25
Kaevandamisjäätmete käitlemise kord1
Vastu võetud 09.11.2010 nr 56
RT I, 11.11.2010, 1
jõustumine 14.11.2010
12.03.2013 RT I, 15.03.2013, 12 18.03.2013
Määrus kehtestatakse „Jäätmeseaduse” § 29 lõike 4 punkti 151, § 331 lõike 8 ning § 421 lõike 6 alusel.
[RT I, 15.03.2013, 12 - jõust. 18.03.2013]
1) täpsustavad nõuded kaevandamisjäätmekava sisule, sealhulgas jäätmekavas esitatavale jäätmete iseloomustuse kohta;
2) täpsustavate nõuete loetelu jäätmehoidla rajamise, kasutamise, seire ja järelhoolduse kohta.
1) kaevandustööstus – kõik isikud, kes tegelevad ärieesmärkidel maavarade peal- või allmaakaevandamisega, sealhulgas kaevandamisega puuraukude kaudu või kaevandatud materjali rikastamisega;
2) rikastamine – maavaradega tehtavad mehaanilised, füüsikalised, bioloogilised, termilised või keemilised protsessid või nende protsesside kombinatsioon (sealhulgas karjääride tegevus), mille käigus eraldatakse maavara vähemväärtuslik osa väärtuslikumast osast või muudetakse materjali tükisuurust või sorteeritakse materjali või toimub materjali leostumine või eraldumine ning eelnevalt kõrvale jäetud jäätmete ümbertöötamine, välja arvatud sulatamine, termilised tootmisprotsessid (välja arvatud lubjakivi põletamine) ja metallurgiatööd;
3) rikastamisjäätmed – pärast maavara väärtuslikuma osa vähemväärtuslikust kivimist eraldamist (nt purustamist, peenestamist, suuruse järgi sorteerimist, flotatsiooni ja muude füüsikalis-keemiliste tehnoloogiate rakendamist) järele jäävad tahked või vedelad jäätmed;
4) nõrga happega dissotsieeruv tsüaniid – tsüaniid ja tsüaniidühend, mis dissotsieerub nõrga happega määratud pH tasemel;
5) nõrgvesi – igasugune jäätmehoidlasse ladestatud jäätmetest läbi nõrguv vedelik, mis jääb jäätmehoidlasse või voolab jäätmehoidlast välja. Suublasse juhitav nõrgvesi peab vastama "Veeseaduse" § 24 alusel kehtestatud nõuetele;
6) ohtlik aine – aine, segu või valmistis vastavalt „Kemikaaliseaduse” § 10 lõikele 5;
7) suubla – pinnavesi, põhjavesi, siirdevesi ja rannikuvesi vastavalt „Veeseaduses” esitatud määratlustele ning maapõue osa, millesse voolab nõrgvesi;
8) taastamine – jäätmehoidlast mõjutatud maapinna töötlemine, et taastada selle rahuldav seisukord, pöörates erilist tähelepanu mulla kvaliteedile, loodusliku loomastiku ja taimestiku, looduslike elupaikade, pinnaveekogude ja põhjaveekogumite hea seisundi saavutamisele ja hoidmisele lähtudes „Veeseaduse” §-st 35 ja maastikule ning selle asjakohasele kasutamisele tulevikus;
9) käitaja – füüsiline või juriidiline isik, kes vastutab kaevandamisjäätmete käitlemise eest (kaasa arvatud kaevandamisjäätmete ajutine ladustamine) nii käitise tegutsemise ajal kui ka pärast selle sulgemist;
10) tegevuskoht – käitaja kontrolli all olev selgelt piiritletud geograafiline maa-ala.
§ 3. Kaevandamisjäätmete käitlemise üldnõuded
(1) Kaevandamisjäätmete käitlemine ja jäätmehoidla järelhooldus peab toimuma viisil, mis ei sea ohtu inimese tervist ning mille käigus ei kasutata protsesse või meetodeid, mis võivad kahjustada keskkonda, eelkõige ohustada vett, õhku, pinnast, loomastikku ja taimestikku, ei tekita mürast või lõhnast põhjustatud keskkonnahäiringuid, ei kahjusta maastikku ega erihuvi pakkuvaid kohti.
(2) Käitaja peab võtma kõik vajalikud meetmed, et vältida või vähendada nii palju kui võimalik kaevandamisjäätmete käitamisest põhjustatud kahjulikku mõju keskkonnale ja inimese tervisele. See hõlmab iga jäätmehoidla haldamist, samuti selle haldamist pärast sulgemist, ning sellega seoses suurõnnetuste vältimist ja sellest keskkonnale ja inimese tervise kahjustamise piiramist. Need meetmed peavad muu hulgas põhinema parimal võimalikul tehnikal, ilma kohustuseta kasutada mõnda konkreetset tehnikat või tehnoloogiat, aga võttes arvesse asjaomase jäätmehoidla tehnilisi omadusi, selle geograafilist asukohta ja kohalikke keskkonnatingimusi.
2. peatükk Kaevandamisjäätmekava
§ 4. Kaevandamisjäätmekava sisu
(1) Käesolevas paragrahvis kehtestatakse täpsustavad nõuded kaevandamisjäätmekava sisule.
(2) Kaevandamisjäätmekava eesmärk on vältida või vähendada jäätmete tekitamist ja nende ohtlikkust, silmas pidades:
1) jäätmekäitlust maavara kaevandamise ja rikastamise projekteerimisjärgus ning meetodi valikul;
2) muutusi, mis võivad kaevandamisjäätmetes toimuda seoses jäätmelademe pindala suurenemisega ja maapinnal esinevate tingimuste mõjul;
3) kaevandamisjäätmete paigutamist tagasi kaeveõõnde pärast maavara väljamist, kui see on tehniliselt ja majanduslikult teostatav ning keskkonnasäästlik ning kooskõlas kehtivate nõuetega;
4) pinnase tagasipanekut pärast jäätmehoidla sulgemist või, kui see pole praktiliselt teostatav, pinnase kasutamist mujal;
5) maavarade rikastamisel vähem ohtlike toimeainete kasutamist.
(3) Kaevandamisjäätmekava peab sisaldama järgmiseid andmeid:
1) jäätmehoidla kategooria vastavalt kehtestatud kriteeriumidele, mis on sätestatud „Jäätmeseaduse” § 352 lõigetes 5 ja 6 ning Euroopa Komisjoni otsuses 2009/337/EÜ, jäätmehoidlate klassifitseerimise kriteeriumide määratlemise kohta kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu kaevandustööstuse jäätmete käitlemist käsitleva direktiivi 2006/21/EÜ III lisaga. Kui käitaja hinnangul ei ole A-kategooria jäätmehoidla vajalik, peab ta seda piisavalt põhjendama, määratledes võimalikud õnnetusohud;
2) kui on tegemist A-kategooria jäätmehoidlaga, tuleb kaevandamisjäätmekavas esitada „Jäätmeseaduse” §-des 272–276 sätestatud nõuete ja suurõnnetuste vältimise põhimõtete järgimise kinnitus ning ohutuse juhtimissüsteemi ja käitisesisese hädaolukorra lahendamise kava kirjeldus;
3) jäätmete iseloomustus vastavalt käesoleva määruse §-le 5 ja teave tööperioodil tekkivate kaevandamisjäätmete hinnangulise koguhulga kohta;
4) kaevandamisjäätmeid tekitava tegevuse ja sellele järgneva jäätmete töötlemise kirjeldus;
5) kirjeldus, kuidas kaevandamisjäätmete ladustamine võib keskkonda ja inimese tervist kahjustada, ning jäätmehoidla tegutsemise ajal ja pärast selle sulgemist negatiivse keskkonnamõju minimeerimise või vältimise meetmed, kaasa arvatud „Jäätmeseaduse” § 331 lõike 1 punktides 1–5, 7 ja 8 sätestatud nõuded;
6) kavandatavad kontrolli- ja järelevalvemeetmed vastavalt „Maapõueseaduse” § 48 lõike 41 punktile 3 ja „Jäätmeseaduse” § 331 lõike 1 punktile 6;
7) jäätmehoidla sulgemiskava, sealhulgas maa-ala taastamise, sulgemisjärgsete toimingute, järelhoolduse ja järelevalve kava vastavalt „Jäätmeseaduse” § 331 lõigete 3–7 nõuetele;
8) meetmed jäätmehoidla mõjupiirkonnas oleva pinnavee või põhjavee hea seisundi hoidmiseks või saavutamiseks ning õhu ja pinnase saastumise vältimiseks või minimeerimiseks käesoleva määruse § 6 kohaselt;
9) andmed jäätmehoidlast mõjutatud maa-ala seisukorra kohta.
(4) Kaevandamisjäätmekavas tuleb anda piisavalt teavet, et võimaldada „Jäätmeseaduse” § 421 lõikes 3 nimetatud loa andjal hinnata käitaja suutlikkust saavutada käesoleva määruse § 4 lõikes 2 esitatud kaevandamisjäätmekava eesmärke ja täita õigusaktidest tulenevaid kohustusi. Kaevandamisjäätmekavas peab muuhulgas selgitama, kuidas käesoleva määruse § 4 lõike 2 punktis 1 nimetatud viisil ja meetodil täidetakse käesoleva määruse § 4 lõikes 2 nimetatud kaevandamisjäätmekava eesmärke. Selleks peab käitaja esitama „Jäätmeseaduse” § 421 lõikes 3 nimetatud loa andja nõudmisel täiendavaid andmeid.
§ 5. Nõuded kaevandamisjäätmekavas esitatavale jäätmete iseloomustuse kohta
(1) Jäätmehoidlasse ladustatavaid jäätmeid tuleb kaevandamisjäätmekavas iseloomustada nii, et oleks selge, mida tuleb teha, et oleks tagatud hoidla struktuuri pikaajaline füüsikaline ja keemiline püsivus ning hoida ära suurõnnetused.
(2) Kaevandamisjäätmekavas esitatud jäätmete iseloomustus peab olema kooskõlas Euroopa Komisjoni otsusega 2009/360/EÜ, millega täiendatakse kaevandustööstuse jäätmete käitlemist käsitlevas Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivis 2006/21/EÜ sätestatud jäätmete iseloomustamise tehnilisi nõudeid (teatavaks tehtud numbri K(2009) 3013 all).
(3) Jäätmete iseloomustus sisaldab vajaduse korral ja vastavalt jäätmehoidla kategooriale järgmisi aspekte:
1) ladustatavate jäätmete eeldatavad füüsikalised ja keemilised omadused lühema ja pikema aja jooksul, sealhulgas andmed aine püsivuse kohta maapinnal valitsevates ilmastikutingimustes, võttes arvesse, mis liiki kaevandatav maavara või maavarad on, ja milline on kaevandamise käigus tekkiva maavarade lasundi või tekkivate aherainete iseloom;
2) jäätmeliigid vastavalt „Jäätmeseaduse” § 2 lõike 4 alusel kehtestatud Vabariigi Valitsuse määrusele;
3) maavara rikastamisel kasutatavate keemiliste ainete ja nende püsivuse kirjeldus;
4) ladustamismeetodi kirjeldus;
5) kasutatava jäätmete transportimise süsteemi kirjeldus.
3. peatükk Nõuded jäätmehoidla rajamise ja kasutamise kohta
§ 6. Pinnavee või põhjavee hea seisundi säilitamiseks või saavutamiseks ning õhu ja pinnase saastumise vältimiseks rakendatavad meetmed
(1) Pinnavee või põhjavee hea seisundi säilitamiseks või saavutamiseks peab käitaja:
1) hindama ladustatud jäätmetest nõrgvee tekkimise võimalust, selle hulka, koostist ja omadusi, kaasa arvatud ohtlike ainete sisaldust selles nii jäätmehoidla käitamise ajal kui ka sulgemisjärgselt;
2) vältima või vähendama nõrgvee tekkimist vastavalt „Veeseaduse” §-le 24 ja vältima või piirama ohtlike ainete sattumist keskkonda vastavalt „Veeseaduse” §-le 265;
3) vältima jäätmetest põhjustatud pinnavee, põhjavee ja pinnase saastumist;
4) koguma ja käitlema jäätmehoidlast tekkinud nõrgvett vastavalt „Veeseaduses” sätestatud ja selle alusel kehtestatud heitvee puhastamise nõuetele kohapeal ning juhtima heitvee lähimasse sobivasse suublasse arvestades „Veeseaduse” §-ga 265 sätestatud tingimusi;
5) nõrgvee tekke võimaluse hindamiseks koostama jäätmehoidla veebilansi, mis näitab jäätmehoidla vee juurde- ja äravoolu ning akumulatsiooni vahekorda.
(2) Käitaja peab võtma meetmeid jäätmehoidlas tolmu ja gaasiheidete vältimiseks või vähendamiseks.
(3) Loa andja võib loaga määrata, et loa omanik ei pea täitma käesoleva paragrahvi lõike 1 punktides 2, 3 ja 4 sätestatud kohustusi või peab neid täitma osaliselt, kui loa andja on keskkonnamõju hinnangu põhjal ning kooskõlas „Veeseadusega” teinud kindlaks, et nõrgvee kogumine ja käitlemine ei ole vajalik, või leidnud, et jäätmehoidla ei kujuta võimalikku ohtu pinnasele, põhja- või pinnaveele.
(4) Tahkel või vedelal kujul või hiivana esinevate kaevandamisjäätmete juhtimisel muusse kui kaevandamisjäätmete kõrvaldamiseks ehitatud suublasse peab käitleja järgima „Jäätmeseaduse” § 331 lõike 1 punktis 2 sätestatud nõudeid.
(5) Kaevandamisjäätmete tagasipanemisel pealmaa- või allmaakaevandamise käigus tehtud kaeveõõntesse, mille sulgemisjärgne üleujutamine on lubatud, kohaldatakse käesoleva paragrahvi lõigetes 1 ja 3 sätestatut.
§ 7. Erinõuded tsüaniidi sisaldavate kaevandamisjäätmehoidla kohta
(1) Jäätmehoidla käitaja peab tagama, et jäätmehoidlas, millele on luba antud või mis on tegutsenud enne 1. maid 2008, nõrga happe dissotsieeruva tsüaniidi kontsentratsioon rikastamisjäätmetes ei ületaks juhtimisel rikastamisettevõttest hiivahoidlasse 50 ppm alates käesoleva määruse jõustumisest, 25 ppm alates 1. maist 2013, 10 ppm alates 1. maist 2018 ja jäätmehoidlates, millele on antud luba pärast 1. maid 2008 10 ppm.
(2) Keskkonnale tekitatava kahju vältimiseks võib jäätmehoidla käitamiseks antud jäätmeloaga määrata ka käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatust madalama tsüaniidi kontsentratsiooni, välja arvatud juhul, kui käitaja tõendab analüüsiga, milles on arvesse võetud tegevuskohale omaseid tingimusi, et lõikes 1 sätestatud kontsentratsioonimäärasid ei ole keskkonnakahju vältimiseks vaja rohkem alandada.
4. peatükk Seire ja aruandlus
§ 8. Seire kohustuslikkus
(1) Käitaja on kohustatud korraldama pinnavee, nõrgvee, põhjavee ja jäätmelademe stabiilsuse või muude jäätmehoidla keskkonnamõju näitajate seiret ning pidama seiretulemuste arvestust.
(2) Kui käesoleva määruse § 6 lõike 3 alusel on loa andja jäätmeloaga määranud, et jäätmehoidla käitaja ei pea täitma nõudeid pinnase, vee ja nõrgvee kohta, on käitaja vabastatud ka pinnase, vee või nõrgvee seirest.
§ 9. Seirekohustuse määramine
(1) Keskkonnaseirenõuded määrab loa andja jäätmehoidla käitamiseks antud jäätmeloas.
(2) Põhjavee kvaliteedi- ja seirenõuete määramisel lähtub loa andja jäätmehoidla asukoha hüdrogeoloogilistest iseärasustest ja eelseire käigus määratud põhjavee kvaliteedist.
§ 10. Olulisest negatiivsest keskkonnamõjust teatamine
(1) Jäätmehoidla käitaja teavitab viivitamata, kuid mitte hiljem kui 48 tunni jooksul, loa andjat ja Keskkonnainspektsiooni igast juhtumist, mis tõenäoliselt võib mõjutada jäätmehoidla stabiilsust, ning jäätmehoidla kontrolli ja seiremenetluse käigus ilmnenud igast keskkonda oluliselt kahjustavast mõjust. Käitaja rakendab vastavalt vajadusele hoidlasisese hädaolukorra lahendamise kava ja järgib kõiki pädeva asutuse antud korraldusi, mis on tehtud meetmete võtmiseks.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud teated tuleb esitada ja meetmed kasutusele võtta ka pärast jäätmehoidla sulgemist. Pärast jäätmehoidla sulgemist esitatavatele teadetele ei kohaldata 48 tunni jooksul esitamise nõuet.
(1) Käitaja esitab vähemalt kord aastas loa andjale seiretulemuste aruande, mis peab näitama, kas jäätmehoidla vastab loa tingimustele ja informeerima jäätmete ja jäätmehoidla toimimisest (seisukorrast). Aruanne peab sisaldama vähemalt järgmisi näitajaid:
1) gaasiheite tekkimine;
2) põhjavee seisund;
3) nõrgvee seisund;
4) pinnavee seisund;
5) pinnase seisund;
6) milline on jäätmehoidla keskkonnamõju ja milliseid häiringutõrjemeetodeid rakendatakse;
7) muud näitajad vastavalt jäätmeloaga kehtestatud seirekohustusele.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud aruande alusel võib loa andja otsustada, kas on vajalik sõltumatu eksperdi kinnitus seiretulemustele.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud aruannet esitatakse ka jäätmehoidla järelhoolduse etapil seni, kuni jäätmeloa andja seda nõuab. Aruande esitamise sageduse määrab loa andja.
(4) Käitaja säilitab seire ja kontrolli aruanded koos lubadega ning annab käitaja vahetumise korral need üle uuele käitajale.
§ 12. Jäätmekäitlustoimingute kohta arvestuse pidamine
Käitaja peab kõigi jäätmekäitlustoimingute kohta ajakohastatud registrit ning teeb selle järelevalvet teostavale asutusele tema nõudmisel kättesaadavaks. Käitaja vahetumise korral antakse register üle uuele käitajale.
„Jäätmeseaduse” § 1 lõigetes 32 ja 34 nimetatud kaevandamisjäätmete suhtes ei kohaldata lisaks nimetatud lõikes vastavalt sätestatud eranditele ka käesoleva määruse §-des 7, 10 ja 11 sätestatut, välja arvatud juhul, kui neid jäätmeid ladustatakse A-kategooria jäätmehoidlas.
1 Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2006/21/EÜ 15. märtsist 2006 kaevandustööstuse jäätmete käitlemise ja direktiivi 2004/35/EÜ muutmise kohta (ELT L 102, 11.04.2006, lk 15–34).


Vaidlustamise tähtajad | Heli Raidve Tööõigusabi
Töösuhetest tulenevatele nõuetele on kehtestatud nõude esitamiseks kindlad tähtajad, st aeg, mille jooksul tuleb nõue esitada töövaidlusorganile (töövaidluskomisjon või kohus).
Kui nõuet tähtaja jooksul ei esitata, siis nõue küll ei lõpe ja töölepingu pool võib selle rahuldamist nõuda, kuid töövaidlusorgan võib teise poole taotlusel paluda kohaldada nõudele aegumist ja selle nõude osas menetluse lõpetamist. Eeltoodud põhjustel on äärmiselt oluline esitada oma nõuded tähtaegselt.
Ärge jätke kunagi nõude esitamist viimasele minutile! Juristidel on korraga pooleli mitmeid erinevaid töid ja vaidlusi. Kui nõude esitamise tähtaja saabumiseni on jäänud loetud päevad, ei ole võimalik kõiki asjaolusid põhjalikult välja selgitada ja vajalikke tõendeid koguda ning koostada korralikku töövaidluskomisjoni- või hagiavaldust. Eeltoodust tulenevalt soovitame tutvuda järgnevate nõuete esitamise tähtaegadega ja pöörduda juristi poole piisava ajavaruga.
Tööandja nõue - tuvastada töötajapoolse töölepingu ülesütlemise tühisus.
Töötajal on TLS § 91 kohaselt õigus tööleping erakorraliselt üles öelda, kui ta ei saa töötamist jätkata enda isikust või tööandjast tulenevatel mõjuvatel põhjustel.
Isiklikeks põhjusteks võivad olla töötaja terviseseisundi ootamatu järsk halvenemine või perekondlike kohustuste täitmisele asumine (nt invaliidistunud perekonnaliikme hooldamine), mis teevad võimatuks 30 kalendripäevase etteteatamistähtaja järgimise ja nõuavad töötaja kohest töölt lahkumist (TLS § 91 lg 3).
Tööandjast tingitud põhjustel võib töötaja töölepingu erakorraliselt üles öelda eelkõige juhul, kui tööandja on kohelnud töötajat ebaväärikalt või viivitanud oluliselt töötasu maksmisega, samuti juhul, kui töö jätkamine tekitab reaalse ohu töötaja elule, tervisele jms (vaata lähemalt TLS § 91 lg 2, loetelu ei ole kinnine). Töötajate jaoks on sellel alusel töölepingu ülesütlemine ahvatlev, kuna töölepingu lõppemisel TLS § 91 lg 2 alusel tööandjapoolse olulise rikkumise tõttu peab tööandja maksma töötajale hüvitist töötaja kolme kuu keskmise töötasu ulatuses.
Lisaks võib töötaja töölepingu üles öelda TLS § 37 lg 5 alusel, kui tööandja temast mitteolenevatel põhjustel vähendab töötaja töötasu kuni kolmeks kuuks.
Kui tööandja leiab, et töötajal puudusid töölepingu erakorraliseks ülesütlemiseks seadusest tulenevad alused ning töötaja oleks pidanud tegelikult töölepingu lõpetama korraliselt ja 30 kalendripäevast etteteatamistähtaega järgides, võib tööandja esitada töövaidlusorganile nõude tuvastada töötajapoolse töölepingu erakorralise ülesütlemise tühisus (TLS § 105 lg 1) ja lugeda töölepingu ülesütlemine korraliseks (TLS § 85 lg 4). Vastav nõue tuleb esitada töövaidlusorganile 30 kalendripäeva jooksul, arvates töötajalt ülesütlemisavalduse saamisest (TLS § 105 lg 1).
Tööandja nõue – mõista töötajalt välja hüvitis töötajapoolse töölepingu õigusvastase ülesütlemise eest
Kui tööandja leiab, et töötaja ütles töölepingu üles õigusvastaselt, sh TLS § 91 lg 2 või TLS § 37 lg 5 aluseid ei esinenud; töötaja ütles korraliselt üles tähtajalise lepingu, mis on TLS § 85 lg 2 kohaselt välistatud (v.a asendamiseks sõlmitud leping) vms – on tööandjal õigus nõuda töötajalt mõistlikku hüvitist (TLS § 109 lg 4).
Nõude esitamise tähtaega seadus eraldi ei sätesta, mistõttu tuleks lähtuda ITLS § 6 lõikes 1 sätestatud üldisest tähtajast ja esitada nõue töövaidlusorganile 4 kuu jooksul, arvates töötaja poolt ülesütlemisavalduse esitamisest.
Tööandja nõue – mõista töötajalt välja töölt lahkumisest ette teatamata jätmisega põhjustatud kahju
Töölepingu sõlminud töötaja peab lepingut täitma ja kokkulepitud ajal tööle asuma. Töölepingu lõpetamisest korraliselt ehk nö omal soovil peab töötaja kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis ette teatama vähemalt 30 kalendripäeva (TLS § 98 lg 1). Kui töötaja ei asu olulise põhjuseta tööle või lahkub töölt ette teatamata, on tööandjal sel põhjusel töölepingu ülesütlemise korral õigus nõuda kahju hüvitamist (TLS § 74 lg 3).
TLS § 74 lg 3 kohaselt eeldatakse, et kahju suurus vastab töötaja ühe kuu keskmisele töötasule. Tegemist on eeldusega, seega tööandja saab nõuda kahjuhüvitist ka suuremas summas, kuid sellisel juhul peavad esinema kõik tavapärased kahju hüvitamise eeldused ning muuhulgas peab tööandja suurema kahju tekkimist tõendama. Töötaja saab paluda kahju vähendamist, kui ta suudab tõendada, et tööandjale ei ole kahju tekkinud või see tekkis väiksemas ulatuses. Kui tööandja nõuet ei ole võimalik tasaarveldada (puuduvad vastastikused nõuded, töötaja ei anna tasaarvelduseks nõusolekut vms), peab tööandja TLS 74 lg 3 alusel kahju hüvitamise nõude esitama 20 tööpäeva jooksul arvates töötaja tööle mitteilmumisest või töölt lahkumisest.
Tööandja nõue – mõista töötajalt välja töölepingu lõpetamisest vähem ette teatatud aja eest hüvitis
Töölepingu lõpetamisest korraliselt ehk nö omal soovil peab töötaja ette teatama vähemalt 30 kalendripäeva (TLS § 98 lg 1). Kui töötaja teatab töölepingu ülesütlemisest ette vähem ja tööandja on sellega nõus, probleemi ei teki. Probleem tekib juhul, kui tööandja nõuab töötajalt seaduse täitmist ja 30 kalendripäevase etteteatamise järgimist, kuid töötaja lahkub nõudele vaatamata varem, tema poolt algselt määratud kuupäeval. Sellisel juhul on tööandjal õigus esitada töötaja vastu nõue ja paluda mõista töötajalt välja töölepingu lõpetamisest vähem ette teatatud aja eest hüvitis.
TLS § 100 lg 5 kohaselt on tööandjal juhul, kui töötaja teatab ülesütlemisest ette seaduses või kollektiivlepingus sätestatust vähem, õigus saada hüvitist ulatuses, mida tal oleks olnud õigus saada etteteatamistähtaja järgimisel. Hoolimata raskesti mõistetavast ja kohaldatavast sõnastusest on praktikas asutud seisukohale, et tööandjal on sellisel juhul õigus saada töötajalt hüvitisena töötaja keskmist töötasu iga tööpäeva eest, mille võrra töötaja töölepingu lõpetamisest vähem ette teatas.
Tööandja nõue – mõista töötajalt välja tööülesannete täitmisel tekitatud kahju
Võlaõiguse üldpõhimõtete kohaselt peab süüliselt teisele poolele kahju tekitanud isik selle hüvitama, sõltumata nendevahelise lepingu olemasolust või puudumisest. Kahju hüvitamist reguleerib võlaõigusseaduse (VÕS) üldosa 5. peatükk.
Töötaja vastutusele kohaldatakse võlaõigusseadust töölepingu seaduse 4. peatükis sätestatud erisustega. Teisisõnu on töölepingu seaduse 4. peatüki näol tegemist võlaõigusseaduse viienda peatüki suhtes erisätetega. Erinevalt võlaõigusseadusest vastutab töötaja tema poolt tekitatud kahju eest ainult süü olemasolul (VÕS § 104, TLS § 72, erandiks TLS § 75 süüst sõltumata varalise vastutuse kokkulepe). Tööandja saab kahju hüvitamist nõuda vaid konkreetselt kahju tekitanud töötajalt, ühise vastutuse välistab TLS § 74 lg 7.
Süü vormid on hooletus, raske hooletus ja tahtlus (VÕS § 104). Hooletuse ja raske hooletuse määratlemisel tuleb arvestada, milline oli selle töötaja hoolsuse määr ehk hoolsuskohustus (TLS § 16). Töölepingu seaduse § 72 ja VÕS § 127 lg 1 kohaselt on töötaja poolt tekitatud kahju hüvitamise eelduseks: töölepingust tuleneva kohustuse rikkumine, kahju olemasolu, põhjuslik seos lepingurikkumise ja tekitatud kahju vahel ning töötaja süü olemasolu kahju tekitamises. Kõiki neid asjaolusid peab tõendama tööandja.
Kui töötaja vastutab kolmandale isikule tööülesannete täitmise käigus tekitatud kahju eest, peab tööandja kahju kolmandale isikule töötaja eest hüvitama ning kandma ka sellega seotud kohtukulud (VÕS § 1054 ja TLS § 76). Tööandjal tekib töötaja vastu regressiõigus (VÕS § 69 lg 2 ja TLS § 76 lg 2), arvestades TLS 74 piiranguid.
Tööandja peab kahju hüvitamise nõude esitama 12 kuu jooksul arvates ajast, mil tööandja sai teada kahju tekkimisest ja kahju tekitanud isikust, kuid mitte hiljem, kui kolme aasta jooksul kahju tekkimisest. Teisisõnu – kui tööandja saab kahju tekitanud isikust ja kahju tekkimisest teada 2 aastat ja 10 kuud peale kahju tekkimist, on tal jäänud nõude esitamiseks aega vaid 2 kuud. Nõude esitamise tähtaeg on mõistlikult pikk, et anda tööandjale aega kõigi asjaolude väljaselgitamiseks. Samas – kui kahju suurus ja selle tekitaja on teada, kuid töötaja keeldub vabatahtlikult kahju hüvitamast, tuleks nõue tema vastu esitada esimesel võimalusel, mitte lasta tähtajal kulgeda.
Tööandja nõue – mõista töötajalt välja konkurentsipiirangu rikkumise, saladuse hoidmise kohustuse rikkumise, tööle asumisest keeldumise või omavolilise töölt lahkumise leppetrahv
Tööandja ja töötaja võivad kokku leppida konkurentsipiirangu kohustuse rikkumise leppetrahvi (TLS § 26) ja saladuse hoidmise kohustuse rikkumise leppetrahvi võlaõigusseaduses sätestatud tingimustel ja korras (TLS § 22 lg 2). Samuti võivad pooled leppida kokku leppetrahvi tööle asumisest keeldumise või töölt lahkumise juhuks, kui töötaja teeb seda töösuhte lõpetamise eesmärgil (TLS § 77).
Leppetrahvi üldpõhimõtted sätestab VÕS § 158 jj ja need tulevad kohaldamisele osas, milles töölepingu seadus ei sätesta erisusi. Näiteks peab tööandja viivitamatult peale kohustuse täitmise rikkumisest teadasaamist teavitama töötajat leppetrahvi nõudest (VÕS § 159 lg 2), töötaja võib nõuda ebamõistlikult suure leppetrahvi vähendamist (VÕS § 162 lg 1) jms.
Tsiviilseadustiku üldosa seaduse (TsÜS) § 146 ja 147 kohaselt on üldiseks tehingust tulenevaks aegumistähtajaks 3 aastat, mis hakkab kulgema nõude sissenõutavaks muutmisest.
TLS § 39 kohaselt aegub tööandja nõue töötasu ja muude töösuhtest tulenevate rahaliste nõuete tagastamiseks 12 kuu jooksul arvates ajast, mil töötaja on saanud töötasu või ettemakse. Leppetrahvi puhul ei ole reeglina tegemist tasu tagastamise nõudega.
Individuaalse töövaidluse lahendamise seaduse (ITLS või ITVS) § 6 lg 1 kohaselt on töösuhetest tulenevate õiguste tunnustamiseks ja rikutud õiguste kaitseks nõude esitamise tähtaeg töövaidluskomisjoni või kohtusse pöördumiseks 4 kuud (välja arvatud töölepingu ülesütlemise ja töötasu nõude esitamine).
Ühtse kohtupraktika väljakujunemiseni soovitame lähtuda ITLS § 6 lõikest 1 ja esitada leppetrahvi nõue töövaidlusorganile 4 kuu jooksul arvates rikkumisest teadasaamisest.
Kui pooled ei ole leppetrahvides kokku leppinud või töötaja poolt kohustuse rikkumisega tekitatud kahju on leppetrahvist suurem, võib tööandja nõuda kahju hüvitamist osas, mida leppetrahv ei kata. Kahju hüvitamise nõude peab tööandja esitama 12 kuu jooksul arvates ajast, mil tööandja sai teada kahju tekkimisest ja kahju tekitanud isikust, kuid mitte hiljem, kui kolme aasta jooksul kahju tekkimisest.
Tööandja muud nõuded töötaja vastu
Tööandjal võib töösuhtest tekkida töötaja vastu ka muid nõudeid: koolituskokkuleppest tulenev koolituskulude tagastamise nõue (TLS § 34); muu töölepingu täitmise nõue; töötasu tagastamise nõue; väljateenimata puhkusetasu tagastamise nõue, mida ei ole töölepingu lõppemisel võimalik tasaarveldada; töövahendite või –riiete tagastamise nõue; lähetuskuludeks saadud ettemaksu tagastamise nõue; muud töösuhtest tulenevad rahalised nõuded.
Töötasu tagastamise ja muude töösuhtest tulenevate rahaliste nõuete tagastamise nõude peab tööandja esitama töövaidlusorganile 12 kuu jooksul arvates ajast, mil töötaja sai töötasu või töötasu ettemakse (TLS § 39).
Kõigi muude nõuete osas soovitame lähtuda ITLS § 6 lõikes 1 sätestatud neljakuulisest tähtajast.
TsÜS § 158 kohaselt aegumine katkeb ja algab uuesti kohustatud isiku poolt nõude tunnustamisega, mis võib seisneda õigustatud isikule võlgnetava osalises tasumises, intresside maksmises, tagatise andmises või muus teos.
Aegumine peatub õigustatud isiku poolt hagi esitamisega nõude rahuldamiseks või tunnustamiseks (TsÜS § 160 lg 1). Aegumine peatub ajaks, mil kohustatud isikul on kokkuleppel õigustatud isikuga ajutiselt õigus keelduda kohustuse täitmisest, eelkõige, kui talle on antud täiendav tähtaeg täitmiseks TsÜS § 162).
TsÜS § 167 kohaselt peatub nõude aegumine õigustatud ja kohustatud isiku vahel peetavate läbirääkimiste toimumise ajaks, kui läbirääkimisi peetakse nõude või asjaolu üle, millest nõue võib tuleneda. Eeldatakse, et läbirääkimised on lõppenud, kui isik läbirääkimiste jätkamisest keeldub. Lõike 2 kohaselt on õigustatud isiku poolt kohustatud isikule kohustuse täitmiseks täiendava tähtaja määramise korral aegumine peatunud kuni täiendava tähtaja möödumiseni või kohustatud isiku poolt oma kohustuse täitmisest lõpliku keeldumiseni. Lõike 3 kohaselt peatub aegumine poolte poolt kokkulepitud ekspertiisi tegemiseni või kokkulepitud lepitusmenetluse lõpuni.
Aega, mille kestel aegumine oli peatunud, ei arvestata aegumistähtaja hulka. Nõue ei aegu enne kahe kuu möödumist aegumise peatumise lõppemisest, kui seaduses ei ole ette nähtud, et nõue ei aegu pikema aja jooksul (TsÜS § 168).