text:
Selles jaotises on esitatud ülevaade Prantsusmaal kohaldatavatest menetluskuludest.
Õigusnormid õigusala töötajate tasude kohta
Püsimääraga menetluskulud
Millist esialgset teavet võin oma seaduslikult esindajalt (advokaadilt) saada?
Kust leida muud teavet nende kulude kohta?
Õigusabi/menetlusabi hüvitamine
Millal peab kaotanud pool võitnud poole kulud tasuma?
Kirjaliku ja suulise tõlke kulud
Tasud koosnevad püsitasust ja muutuvast tasumäärast (sageli protsendina vaidlusalusest summast). Tuleb eristada:
kohtuteenistujaid (advokaadid ja seaduslikud esindajad), kelle tasu on vaid osaliselt püsitasu; tasud on enamasti kliendiga vabalt kokkulepitavad;
kohtu- või riigiametnikke, kelle tasu on määratud Prantsusmaa valitsuse õigusliku raamistikuga.
Kohtujuristid
Apellatsioonikohtute kohtujuristide tasumäärad on kehtestatud 30. juuli 1980. aasta seadlusega nr 80-608. Kohtuteenistujad/advokaadid.
Esimese astme kohtutes pooli esindavate advokaatide tasumäärad on kehtestatud määrustega (25. augusti 1972. aasta seadlus nr 72-784 ja 21. augusti 1975. aasta seadlus nr 75-785).
Kohtutäiturite tasumäärad kohtukutsete, hagiteatiste ja kohtuotsuste kättetoimetamiseks on kehtestatud 12. detsembri 1996. aasta seadlusega 96-1080.
Menetluskulud tsiviilkohtumenetluses
Tsiviilkohtumenetluse poolte püsimääraga menetluskulud
Tsiviilasjades kohaldatakse tasusid, mis on hagi läbivaatamiseks õiguslikult vältimatud ning mille määrad on kehtestatud õigusaktide või kohtu korraldusega. Neid tasusid nimetatakse kohtukuludeks.
Kohtuasutustele või maksuametile makstavad tasud, lõivud või maksud (neid tasusid või lõive kohaldatakse harva pärast 30. detsembri 1977. aasta seaduse nr 77-1468 vastuvõtmist, millega kehtestati tsiviil- ja halduskohtutes tasuta avaliku teenuse osutamise põhimõte).
Dokumentide tõlkimise kulud, kui see on õigusnormidega või rahvusvaheliste kokkulepetega ette nähtud.
Tunnistajatega seotud kulutused.
Tehniliste spetsialistide tasustamine.
Püsimääraga kulud (kohtutäiturite, kohtujuristide, advokaatide tasud).
Kohtu- või riigiametnike tasud.
Advokaatide tasud, kui need on reguleeritud, sealhulgas nõuete ja kaitse koostamine.
Välisriigis dokumendi kättetoimetamise kulud.
Kirjaliku või suulise tõlke kulud, kui need on vajalikud tõendite kogumiseks välisriigis kohtu taotlusel vastavalt nõukogu 28. mai 2001. aasta määrusele (EÜ) nr 1206/2001 liikmesriikide kohtute vahelise koostöö kohta tõendite kogumisel tsiviil- ja kaubandusasjades.
Sotsiaalhoolekande aruanded, mis tellitakse perekonnaküsimustes ja täiskasvanute ja alaealiste eestkoste menetlustes;
Kohtu poolt lapse huve kaitsma määratud isiku tasu.
Millisel etapil tuleb püsimääraga tasud tsiviilmenetluses maksta?
Tsiviilkohtumenetluse kulud sisaldavad kõiki enne menetlust või menetluse ajal poolte poolt tasutavaid või neile võlgnetavaid summasid.
Need on näiteks enne menetluse alustamist juristidega või tehniliste spetsialistidega konsulteerimise kulud ja sõidukulud.
Menetluse ajal võivad need kulud olla kohtuteenistujatele või -ametnikele makstavad tasud, riigilõivud ja nõustamistasud.
Pärast menetlust võivad need kulud seonduda otsuse täitmise tagamisega.
Menetluskulud põhiseadusküsimustes
Põhiseadusliku menetluse poolte püsimääraga menetluskulud
Kuna füüsilistel isikutel ei ole võimalik Prantsusmaa praeguse menetluskorra kohaselt Põhiseadusnõukogule hagi esitada, ei ole sellele küsimusele vaja vastata.
Teave poolte õiguste ja kohustuste kohta
Kohtuteenistujate ametialaste käitumisreeglite hulka kuulub klientide teavitamine poolte õigustest ja kohustustest.
Menetluskuludega seotud teabe allikad
Kust leida teavet menetluskulude kohta Prantsusmaal?
Justiitsministeeriumi ja mitmesuguste õigusvaldkonna kutsealade veebisaitidelt.
Millistes keeltes võib leida teavet menetluskulude kohta Prantsusmaal?
Teave on kättesaadav prantsuse keeles.
Menetluskulusid ei ole avaldatud ühelgi veebisaidil.
Kuidas leida selle kohta teavet? Millised on kohaldatavad määrad?
Määrad on esitatud ilma maksudeta. Kohaldatav käibemaksumäär on endiselt 19,6%, välja arvatud menetlusabi hüvituse saajatele osutatavad teenused (5,5%).
Millised on sissetulekupiirid menetlusabi hüvitamiseks tsiviilkohtumenetluses?
Õigusabi hüvitamisel ei tehta vahet tsiviil- ega kriminaalasjadel ning see ei sõltu vaidluse olemusest. Toetuse maksmise või sellest keeldumise üle otsustamisel keskendutakse ainult taotleja sissetulekule.
Seega võivad menetlusabi hüvitamist taotleda kõik Prantsusmaa kodanikud ja Euroopa Liidu liikmesriikide kodanikud, samuti mittetulundusühingud, kes soovivad oma seaduslikke õigusi nõuda kohtu kaudu, kuid kellel puuduvad selleks piisavad vahendid.
Tsiviilasjades on õigus saada menetlusabi hüvitust ka välisriikide kodanikel, kelle peamine seaduslik elukoht on Prantsusmaal. Kriminaalasjades ei ole see seadusliku elukoha tingimus nõutav. Hüvitamisest ei keelduta ka alaealistele, olenemata menetluse tüübist (tsiviil-, haldus- või kriminaalmenetlus).
Võetakse arvesse menetlusabi hüvitise taotleja kuu keskmist sissetulekut eelmisel kalendriaastal, samuti vajaduse korral taotlejaga alaliselt koos elavate isikute vahendeid. Viimasel juhul suurendatakse sissetuleku ülempiire hüvitamisel, võttes arvesse ülalpeetavaid.
Teatud liiki tulutoetuste saajatel (täiendav hüvitis riiklikust solidaarsusfondist või toimetulekutoetus) ei ole sissetuleku ebapiisavuse tõestamine vajalik.
Peale selle ei võeta sissetuleku arvutamisel arvesse ka sotsiaaltoetusi (peretoetus, sotsiaalkindlustushüvitised, eluasemetoetus).
Õigusabi võidakse hüvitada olenevalt taotleja sissetulekust täielikult või osaliselt. Tulude ülempiire menetlusabi hüvitamiseks muudetakse igal aastal rahandusseadusega. 2009. aastal peab 2008. aastal saadud keskmine kuusissetulek isiku kohta olema:
õigusabi täielikuks hüvitamiseks 911 eurot või vähem;
ja menetlusabi osaliseks hüvitamiseks 912 kuni 1367 eurot.
Neid ülempiire tõstetakse 164 euro võrra kahe esimese ülalpeetava (kummagi) kohta, kes elavad taotlejaga koos (lapsed, abikaasa, elukaaslane, tsiviilsolidaarsuspaktis (PACS) registreeritud partner, vanem vms) ja 104 euro võrra kolmanda ja järgmiste ülalpeetavate kohta.
Kas menetlusabi hüvitamiseks ohvrile on muid tingimusi?
Menetluse osapoole seisundit (nt ohver või süüdistatav) reeglina arvesse ei võeta. Menetlusabi hüvitamise või sellest keeldumise otsustamisel koheldakse ohvreid, süüdistatavaid, hagejaid ja kostjaid kriminaal- või tsiviilkohtumenetluses ühtmoodi.
9. septembri 2002. aasta kohtusüsteemi suuniste ja kavandamise seadus parandas siiski enamiku tõsiste kuritegude, nimelt tahtlike eluohtlike või vigastusi tekitavate kallaletungide (kuriteod, mida määratletakse ja mille eest karistatakse kriminaalkohtumenetluse seadustiku artiklite 221-1 kuni 221-5, 222-1 kuni 222-6, 222-8, 222-10, 222-14 (1°ja 2), 222‑23 kuni 222-26, 421-1 (1) ja 421-3 (1°kuni 4) alusel) ohvrite ja nende ülalpeetavate võimalusi kohtusse pöörduda, et nad saaksid esitada tsiviilhagi isikuvastasest rünnakust põhjustatud kahjude hüvitamise nõudmiseks. Menetlusabi hüvitamise taotlemisel ei pea ohvrid ja nende ülalpeetavad oma sissetuleku suurust tõestama. See säte kehtib konkreetselt surma või püsiva puude tekkimist põhjustanud vägistamise või füüsilise ahistamise ohvrite suhtes, kes on alla 15 aasta vanused või eriti haavatavad isikud.
Peale selle võidakse erandjuhtudel sissetulekute tingimusest loobuda, olenemata taotleja seisundist menetluses (hageja/kostja, ohver/süüdistatav), kui tema olukord on eriline, lähtuvalt menetluse eesmärgist või menetluse prognoositavatest kuludest.
See säte on eelkõige kohaldatav kriminaalkuriteo ohvrite suhtes kuriteo sooritamise asjaolude tõttu.
Kas menetlusabi hüvitamiseks süüdistatavale on muid tingimusi?
Menetlusabi hüvitamise suhtes menetluses kostjana osalevatele isikutele eritingimusi ei kohaldata. Kui kostja kasutab selliseid kaebemenetluse vorme nagu edasikaebus, taotlus kohtuotsuse tühistamiseks või edasikaebus otsuse tühistamiseks õigusküsimuse põhjal (kassatsioon), on kostja siiski paremas olukorras, kui ta on eelnevalt juba saanud menetlusabi. Need isikud saavad jätkuvalt menetlusabi enda kaitsmiseks.
Tähtis on siiski arvestada nii põhihagi kostja kui ka hageja suhtes kehtivat üldreeglit, , et menetlusabi ei anta, kui hüvitatavad kulud katab õiguskaitse kindlustus või muu samaväärne kaitsesüsteem.
Kas on menetlusi, mis on menetluskuludest vabastatud?
Kohalikus ja alama astme kohtus ei ole pooled kohustatud advokaati kasutama. Kui hagi väärtus on alla 4000 euro, võib selle esitada neile kohtutele lihtsustatud menetlusena, milles pooltel ei ole nõutav kasutada kohtu määratud kohtutäiturit.
Taotlused vanemakohustuste täitmisega seotud meetmete läbivaatamiseks, sealhulgas adopteerimistaotlused, kui laps on adopteeritud enne 15-aastaseks saamist, või pärast lahutust võetud meetmete või elatise maksmisega seotud meetmete läbivaatamiseks võib esitada ilma advokaadita lihttaotluse vormis.
Nagu kõikide tsiviilkohtumenetluste korral, ei võta need kohtud tasu menetluse alustamise ega otsuse vastuvõtmise eest.
Tsiviilasjades tuleb menetlust lõpetavas otsuses määrata ka menetluskulude kandmine.
Üldreeglina tasub kulud (püsimääraga tasud – vt eespool) kaotav pool. Kohus võib siiski põhjendatud otsuses määrata, et need kulud tasub täielikult või osaliselt teine pool.
Pool võib taotleda ka, et vastaspool tasuks osaliselt või täielikult menetluskulude hulka mittekuuluvad tekkinud kulud. Need võivad olla näiteks advokaaditasud, kohtutäituri kulud ja aruanded ning sõidukulud. Sellisel juhul võib kohus määrata, et pool, kes peab teise poole kulud tasuma, või vaikimisi kaotaja pool, tasub teisele poolele summa, mis kohtu arvates katab tekkinud kulud, mis menetluskulude hulka ei kuulu. Kohus võtab arvesse õigluse põhimõtteid ja selle poole finantsolukorda, kellele tehakse korraldus kulud tasuda. Kohus võib omalt poolt määrata, et samadest kaalutlustest lähtuvatel põhjustel puudub alus sellise korralduse tegemiseks.
Tsiviilasjades määratakse kohtuniku määratud ekspertide tasustamine kohtu korraldusega.
Kui kohtunik määrab eksperdi, kehtestab kohtunik ettemaksu, mis arvestatakse tasust maha. Ettemaks kattub võimalikult palju eeldatava lõpliku tasuga. Kohus määrab poole(d), kes peab/peavad kohtu kantseleile ettemaksu tegema.
Pärast eksperdi aruande esitamist määrab kohtunik tasu, võttes eelkõige arvesse tehtud päringuid, tähtaegadest kinnipidamist ja tehtud töö kvaliteeti. Kohtunik volitab eksperti nõudma kohtu kantseleile ettemaksuna tehtud vastavaid summasid ja nõuab vajadusel täiendavate summade tasumist eksperdile, märkides, kes pooltest peab seda tegema.
Menetlust lõpetavas otsuses nähakse ette kohustus maksta eksperdi tasu. See kohustus jääb reeglina kaotanud poolele, kui kohtunik ei määra seda kohustust põhjendatud otsusega täielikult või osaliselt teisele poolele.
Samas nende ekspertide tasud, keda ei ole määranud kohtunik, lepitakse eksperdi ja kliendi vahel vabalt kokku ning need menetluskulude hulka ei kuulu. Pool võib taotleda kohtult, et see määraks kaotanud poole või muul viisil teise poole selliselt tekkinud kulude tasujaks. Kohtunik võtab otsuse tegemisel arvesse õigluse põhimõtteid ja selle poole finantsolukorda, kellele tehakse korraldus kulud tasuda.
Need kulud jäävad kaotanud poole kanda, kui kohus ei määra nende tasumise kohustust põhjendatud otsusega täielikult või osaliselt teisele poolele.
Prantsusmaa aruanne kulude läbipaistvuse uuringu kohta (1312 Kb)

matches: Kohus kohus Kohus Kohus Kohus kohus


§ 18 Järelevalveametnik
§ 19 Järelevalveametniku eri- ja kaitseriietus
(1) Käitleja peab ülekandevaru ja üleliigse laovaru määramiseks esitama Põllumajandusministeeriumile deklaratsiooni, mis sisaldab andmeid tema valduses oleva põllumajandustoote tootmise, müümise, muul viisil tasu eest või tasuta üleandmise või soetamise ning laovaru kohta.
(2) Käitleja peab Põllumajandusministeeriumile esitama kirjaliku deklaratsiooni käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud andmetega järgmiselt:
(3) Põllumajandusminister kehtestab käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud andmete deklareerimise nõuded . Nõuetes sätestatakse:
(1) Kui esitatud deklaratsioonis on ilmseid ebatäpsusi või on käitleja jätnud nõutud andmed esitamata, määrab Põllumajandusministeerium käitlejale tähtaja puuduste kõrvaldamiseks, selgitades, et tähtpäevaks puuduste kõrvaldamata jätmisel võib Põllumajandusministeerium jätta deklaratsiooni läbi vaatamata. Deklaratsiooni läbi vaatamata jätmisel loetakse, et käitleja ei ole deklaratsiooni esitanud. Kui puudused kõrvaldatakse määratud tähtaja jooksul, loetakse deklaratsioon õigeaegselt esitatuks. Ilmseteks ebatäpsusteks loetakse vigu sellistes andmetes, mis ei ole ülekandevaru või üleliigse laovaru määramise ja laovaru tasu suuruse arvutamise aluseks.
(2) Kui esitatud deklaratsioonis on vead andmetes, mis on ülekandevaru või üleliigse laovaru määramise ja laovaru tasu suuruse arvutamise aluseks, on käitleja esitanud valeandmeid. Käitlejat ei loeta valeandmeid esitanuks, kui käitleja avastab ise deklaratsioonis olevad vead ja teavitab sellest Põllumajandusministeeriumi enne, kui Põllumajandusministeerium on talle teatanud tema deklaratsioonis leitud valeandmetest ja on edastanud käitleja andmed Maksu- ja Tolliametile väärteomenetluse alustamiseks või sunniraha rakendamise hoiatuse tegemiseks.
(1) Käitleja ülekandevaru ja üleliigse laovaru suuruse määrab tema deklareeritud andmete alusel Põllumajandusministeerium.
(3) Käitleja ülekandevaru ja üleliigse laovaru määramise kohta koostab Põllumajandusministeerium haldusakti. Haldusakt või väljavõte sellest saadetakse käitlejale 10 tööpäeva jooksul haldusakti tegemisest arvates posti teel lihtkirjaga või väljastusteatega tähtkirjaga.
(4) Käesoleva paragrahvi lõikes 3 sätestatud haldusakti ärakirja esitab Põllumajandusministeerium hiljemalt 2004. aasta 31. oktoobriks Maksu- ja Tolliametile.
Põllumajandusministeerium esitab 2004. aasta 31. oktoobriks Maksu- ja Tolliametile andmed nende käitlejate kohta, kes ei ole käesoleva seaduse § 8 lõike 2 punktis 1 sätestatud deklaratsiooni ettenähtud tähtajaks esitanud. Käesoleva seaduse § 8 lõike 2 punktis 2 nimetatud deklaratsiooni esitamata jätmise kohta edastatakse andmed 2006. aasta 15. märtsiks. Maksu- ja Tolliamet otsustab deklaratsiooni esitamiseks uue tähtaja andmise koos sunniraha rakendamise hoiatusega või väärteomenetluse alustamise.
[Lõike 1 teist lauset kohaldatakse tagasiulatuvalt alates 1.05.2004]
§ 18. Järelevalveametnik
(1) Käesoleva seaduse § 17 lõigetes 1 ja 2 nimetatud asutuste järelevalveametnikud (edaspidi järelevalveametnik) teostavad järelevalvet oma pädevuse piires, mis on sätestatud käesolevas seaduses ja nende riikliku järelevalve pädevust sätestavates muudes seadustes ettenähtud alustel ja korras. Järelevalveametnik peab enne järelevalvetoimingute tegemist esitama ametitõendi.
(2) Käesolevas seaduses sätestatud menetlustähtaegu ei ennistata.
(3) Järelevalveametnik peab hoidma talle seoses järelevalve teostamisega teatavaks saanud avalikustamisele mittekuuluvat teavet.
§ 19. Järelevalveametniku eri- ja kaitseriietus
Järelevalveametnik peab vajaduse korral või käitleja nõudmisel järelevalvetoimingu tegemise ajal kandma käitleja antud eri- või kaitseriietust.
(1) Põllumajandustoote ülekandevaru ja üleliigse laovaru määramiseks deklaratsiooni esitamata jätmise või deklaratsioonis valeandmete esitamise eest – karistatakse rahatrahviga kuni 300 trahviühikut.


text:
20. september 2018 ( *1 )
Eelotsusetaotlus – Riigihange – Avaliku reisijateveoteenuse osutamine raudteel ja maanteel – Määrus (EÜ) nr 1370/2007 – Artikli 5 lõige 1 – Avaliku teenindamise lepingute sõlmimise – Artikli 7 lõige 2 – Kohustus avaldada hiljemalt üks aasta enne hanke väljakuulutamist Euroopa Liidu Teatajas teatav teave – Avaldamata jätmise tagajärjed – Hanke tühistamine – Direktiiv 2014/24/EL – Artikli 27 lõige 1 – Artikli 47 lõige 1 – Direktiiv 2014/25EL – Artikli 45 lõige 1 – Artikli 66 lõige 1 – Hanketeade
Kohtuasjas C‑518/17,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Verwaltungsgerichtshof’i (Austria kõrgeim halduskohus) 29. juuni 2017. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 28. augustil 2017, menetluses
koosseisus: koja president C. Vajda, kohtunikud E. Juhász (ettekandja) ja K. Jürimäe,
S. Rudigier, esindaja: Rechtsanwalt C. Casati,
Austria valitsus, esindaja: M. Fruhmann,
Euroopa Komisjon, esindajad: W. Mölls ja P. Ondrůšek,
Eelotsusetaotlus puudutab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2007. aasta määruse (EÜ) nr 1370/2007, mis käsitleb avaliku reisijateveoteenuse osutamist raudteel ja maanteel ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 1191/69 ja (EMÜ) nr 1107/70 (ELT 2007, L 315, lk 1), artikli 7 lõike 2 tõlgendamist.
Taotlus on esitatud S. Stefan Rudigieri kaebuse alusel algatatud menetluses, milles ta palub tühistada Salzburger Verkehrsverbund GmbH korraldatud hange reisijate bussiveoteenuste osutamiseks.
Määrus nr 1370/2007
Määruse nr 1370/2007 põhjendustes 20, 21, 29 ja 30 on märgitud:
Kui pädev asutus otsustab teha üldhuviteenuse osutamise ülesandeks kolmandale osapoolele, peab ta valima avaliku teenuse osutaja vastavalt riigihankelepinguid ja kontsessioone käsitlevale [liidu] õigusele, nagu on sätestatud asutamislepingu artiklitega 43–49, ning läbipaistvuse ja võrdse kohtlemise põhimõtetele. Eelkõige ei piira käesoleva määruse sätted ametiasutuste riigihankelepingute sõlmimist käsitlevatest direktiividest tulenevaid kohustusi, kui avaliku teenindamise lepingud kuuluvad nimetatud direktiivide reguleerimisalasse.
Lisaks lepingutele, mis sõlmitakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivi 2004/17/EÜ (millega kooskõlastatakse vee-, energeetika-, transpordi- ja postiteenuste sektoris tegutsevate ostjate hankemenetlused) [ELT 2004, L 134, lk 1] ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivi 2004/18/EÜ (ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta) [ELT 2004, L 134, lk 114] alusel, tuleks tulemuslik õiguskaitse tagada ka teistele käesoleva määruse alusel sõlmitavatele lepingutele. Vajatakse tulemuslikku läbivaatamismenetlust, mis peaks olema võrreldav nõukogu 21. detsembri 1989. aasta direktiiviga 89/665/EMÜ (riiklike tarne- ja ehitustöölepingute sõlmimise läbivaatamise korra kohaldamisega seotud õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta) [EÜT 1989, L 395, lk 33] ja nõukogu 25. veebruari 1992. aasta direktiiviga 92/13/EMÜ (veevarustus-, energeetika-, transpordi- ja telekommunikatsioonisektoris tegutsevate üksuste hankemenetlusi käsitlevate ühenduse eeskirjade kohaldamisega seotud õigusnormide kooskõlastamise kohta) [EÜT 1992, L 76, L 14] kehtestatud asjaomaste menetlustega.
Avaliku teenindamise lepingute sõlmimiseks (välja arvatud erakorraliste meetmete ja lühikesi vahemaid puudutavate lepingute puhul) peaksid pädevad asutused võtma vajalikke meetmeid, et teatada sellest vähemalt üks aasta ette, et anda võimalikele avaliku teenuse osutajatele võimalus reageerida.
Avaliku teenindamise otselepingutele tuleks kohaldada suuremat läbipaistvust.“
Määruse nr 1370/2007 artikkel 1 „Eesmärk ja reguleerimisala“ sätestab:
„1. Käesoleva määruse eesmärgiks on määratleda, kuidas pädevad asutused võivad kooskõlas [liidu] õiguse eeskirjadega sekkuda avaliku reisijateveo valdkonda, et tagada üldhuviteenuste osutamine, mis oleksid muu hulgas mitmekesisemad, turvalisemad, parema kvaliteediga või odavamad kui üksnes turuseaduste poolt reguleeritud teenused.
2. Käesolevat määrust kohaldatakse riigisisestele ja rahvusvahelistele avalikele reisijateveoteenustele raudteel ja muudel rööbasteedel ning maanteel, välja arvatud teenuste puhul, mida osutatakse peamiselt nende ajaloolise huviväärsuse või turismiväärtuse tõttu. […]
Määruse artikli 5 „Avaliku teenindamise lepingute sõlmimine“ lõige 1 näeb ette:
„Avaliku teenindamise lepingud reisijateveo kohta sõlmitakse vastavalt käesoleva määrusega sätestatud eeskirjadele. Teenuselepingud või teenuste riigihankelepingud nagu defineeritud direktiivides [2004/17] või [2004/18] avaliku reisijateveoteenuse osutamise osas bussi või trammiga sõlmitakse kooskõlas nimetatud direktiivides sätestatud menetlustega, kui selliseid lepinguid ei sõlmita nimetatud direktiivides määratletud kontsessioonilepingute kujul. Kui lepingud sõlmitakse kooskõlas direktiividega [2004/17] või [2004/18], ei kohaldata käesoleva artikli lõikeid 2–6.“
Määruse artikli 7 „Avaldamine“ lõige 2 sätestab:
„Iga pädev asutus võtab vajalikud meetmed, et hiljemalt üks aasta enne pakkumiskutse väljakuulutamist või otselepingu sõlmimist oleks Euroopa Liidu Teatajas avaldatud vähemalt järgmine teave:
pädeva asutuse nimi ja aadress;
kavandatav lepingu sõlmimise laad;
lepingu sõlmimisega potentsiaalselt seotud teenused ja territooriumid.
Pädevad asutused võivad otsustada seda teavet mitte avaldada juhul, kui avaliku teenindamise lepingud käsitlevad avalike reisijateveoteenuste osutamist aastas vähem kui 50000 kilomeetri ulatuses.
Juhul, kui nimetatud teave pärast avaldamist muutub, avaldab pädev asutus võimalikult kiiresti paranduse. See parandus ei piira otselepingu või pakkumiskutse alguskuupäeva.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/24/EL riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2014, L 94, lk 65) artikli 18 „Riigihanke üldpõhimõtted“ lõige 1 näeb ette:
„Avaliku sektori hankijad kohtlevad ettevõtjaid võrdselt ja mittediskrimineerivalt ning tegutsevad läbipaistvalt ja proportsionaalselt.
Riigihanke kavandamisel ei tohi lähtuda eesmärgist jätta see käesoleva direktiivi kohaldamisalast välja või konkurentsi kunstlikult piirata. Konkurentsi peetakse kunstlikult piiratuks, kui riigihanget kavandatakse kavatsusega teatavaid ettevõtjaid sobimatul viisil soodustada või ebasoodsasse olukorda panna.“
Direktiivi artikkel 27 „Avatud hankemenetlus“ sätestab:
„1. Avatud hankemenetluse puhul võib iga huvitatud ettevõtja esitada hanketeate peale pakkumuse.
Pakkumuste laekumise miinimumtähtaeg on 35 päeva alates hanketeate saatmise kuupäevast.
Pakkumusega koos tuleb esitada kvalitatiivse valiku tegemiseks avaliku sektori hankija poolt nõutud teave.
2. Kui avaliku sektori hankijad on avaldanud eelteate, mida ei kasutatud riigihanke väljakuulutamiseks, võib käesoleva artikli lõike 1 teises lõigus sätestatud pakkumuste laekumise miinimumtähtaega lühendada 15 päevani, kui on täidetud kõik järgmised tingimused:
eelteade sisaldab kogu teavet, mis on V lisa B osa I jao kohaselt nõutav hanketeate puhul, kui selline teave oli eelteate avaldamise ajal kättesaadav;
eelteade on avaldamiseks saadetud 35 päeva kuni 12 kuud enne hanketeate saatmise kuupäeva.
3. Kui asjaolude kiireloomulisus, mida avaliku sektori hankijad nõuetekohaselt põhjendavad, muudab lõike 1 teises lõigus sätestatud tähtaja kasutamise võimatuks, võivad avaliku sektori hankijad määrata tähtaja, mis on vähemalt 15 päeva alates hanketeate saatmise kuupäevast.
4. Käesoleva artikli lõike 1 teises lõigus sätestatud pakkumuste laekumise tähtaega võib lühendada viie päeva võrra, kui avaliku sektori hankija nõustub pakkumuste elektroonilise esitamisega artikli 22 lõike 1 esimese lõigu ja artikli 22 lõigete 5 ja 6 kohaselt.“
Direktiivi artikli 47 „Tähtaegade kehtestamine“ lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Pakkumuste ja osalemistaotluste laekumise tähtaegu kindlaks määrates võtab avaliku sektori hankija arvesse konkreetse lepingu keerukust ja pakkumuste koostamiseks vajalikku aega, ilma et see piiraks artiklites 27–31 sätestatud miinimumtähtaegade kohaldamist.“
Kõnealuse direktiivi artikli 48 „Eelteated“ lõige 1 sätestab:
„Avaliku sektori hankija võib kavandatavast hankest teavitamiseks avaldada eelteate. Selline teade peab sisaldama V lisa B osa I jaos osutatud teavet. Teated avaldab kas Euroopa Liidu Väljaannete Talitus või avaliku sektori hankija oma VIII lisa punkti 2 alapunkti b kohases avaliku sektori hankija profiilis. Kui avaliku sektori hankija avaldab eelteate avaliku sektori hankija profiilis, saadab ta avaliku sektori hankija profiilis avaldamise teate kooskõlas VIII lisaga Euroopa Liidu Väljaannete Talitusele. Selline teade peab sisaldama V lisa A osa osutatud teavet.“
Direktiivi 2014/24 V lisa B osa I jagu, millele direktiivi artikkel 48 viitab, näeb ette, et eelteates peab eelkõige sisalduma avaliku sektori hankija identiteediga ja peamise teenuste osutamise kohaga seotud teave, hanke lühikirjeldus, eriti teenuste laad ja ulatus, ning kui teadet ei kasutata riigihanke väljakuulutamiseks, tuleb eelteates märkida hanketeate või hanketeadete avaldamise eeldatav kuupäev või eeldatavad kuupäevad.
Direktiivi 2014/24 artikli 90 „Ülevõtmine ja üleminekusätted“ lõike 1 ja artikli 91 „Kehtetuks tunnistamine“ kohaselt pidid liikmesriigid oma õiguse nimetatud direktiiviga kooskõlla viima 18. aprilliks 2016, millest alates tunnistati direktiiv 2004/18 kehtetuks.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivi 2014/25/EL, milles käsitletakse vee-, energeetika-, transpordi- ja postiteenuste sektoris tegutsevate üksuste riigihankeid ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2004/17/EÜ (ELT 2014, L 94, lk 243), artikli 36 „Riigihanke üldpõhimõtted“ lõige 1 sätestab:
„Võrgustiku sektori hankijad kohtlevad ettevõtjaid võrdselt ja mittediskrimineerivalt ning tegutsevad läbipaistvalt ja proportsionaalselt.
Direktiivi artikkel 45 „Avatud hankemenetlus“ sätestab:
Pakkumusega koos tuleb esitada kvalitatiivse valiku tegemiseks võrgustiku sektori hankija poolt nõutud teave.
2. Kui võrgustiku sektori hankija on esitanud perioodilise eelteate, mida ei kasutatud riigihanke väljakuulutamiseks, võib käesoleva artikli lõike 1 teises lõigus sätestatud pakkumuste laekumise miinimumtähtaega lühendada 15 päevani, kui on täidetud kõik järgmised tingimused:
perioodiline eelteade sisaldas lisaks VI lisa A osa I jao kohaselt nõutavale teabele kogu teavet, mis on nõutav VI lisa A osa II jao kohaselt, kui viimasena osutatud teave oli perioodilise eelteate avaldamise ajal kättesaadav;
perioodiline eelteade on avaldamiseks saadetud 35 päeva kuni 12 kuud enne hanketeate saatmise kuupäeva.
3. Kui asjaolude kiireloomulisus, mida võrgustiku sektori hankija nõuetekohaselt põhjendab, muudab lõike 1 teise lõiguga ette nähtud tähtaja kasutamise võimatuks, võib võrgustiku sektori hankija määrata tähtaja, mis on vähemalt 15 päeva alates hanketeate saatmise kuupäevast.
4. Võrgustiku sektori hankija võib käesoleva artikli lõike 1 teises lõigus sätestatud pakkumuste laekumise tähtaega lühendada viie päeva võrra, kui ta nõustub sellega, et pakkumused võib esitada elektrooniliselt artikli 40 lõike 4 esimese lõigu ning artikli 40 lõigete 5 ja 6 kohaselt.“
Direktiivi artikli 66 „Tähtaegade kehtestamine“ lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Osalemistaotluste ja pakkumuste laekumise tähtaegade määramisel võtavad võrgustiku sektori hankijad eelkõige arvesse hankelepingu keerulisust ja pakkumuste koostamiseks vajalikku aega, ilma et see piiraks artiklites 45–49 sätestatud miinimumtähtaegade kohaldamist.“
Sama direktiivi artikli 67 „Perioodilised eelteated“ lõige 1 sätestab:
„Võrgustiku sektori hankija võib kavandatavast riigihankest teavitamiseks avaldada perioodilise eelteate. Sellised teated sisaldavad VI lisa A osa I jao kohast teavet. Teated avaldab kas Euroopa Liidu väljaannete talitus või võrgustiku sektori hankija oma IX lisa punkti 2 alapunkti b kohases hankija profiilis. Kui võrgustiku sektori hankijad avaldavad perioodilise eelteate oma hankija profiilis, saadavad nad teate hankija profiilis perioodilise eelteate avaldamise kohta kooskõlas IX lisa punktiga 3 Euroopa Liidu väljaannete talitusele. Sellised teated sisaldavad VI lisa B osa kohast teavet.“
Direktiivi 2014/25 VI lisa A osa I jao kohaselt, millele viitab direktiivi artikli 67 lõige 1, sisaldab perioodiline eelteade muu hulgas teavet seoses avaliku sektori hankija identiteediga ja talitusega, kelle poole pöörduda.
Direktiivi 2014/25 artikli 106 „Ülevõtmine ja üleminekusätted“ lõike 1 ja artikli 107 „Kehtetuks tunnistamine“ kohaselt pidid liikmesriigid oma õiguse nimetatud direktiiviga kooskõlla viima 18. aprilliks 2016, millest alates tunnistati direktiiv 2004/17 kehtetuks.
Direktiiv 89/665
Direktiivi 89/665 (mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiiviga 2014/23/EL (ELT 2014, L 94, lk 1) (edaspidi „direktiiv 89/665“) artikli 1 „Läbivaatamise korra reguleerimisala ja kättesaadavus“ lõige 1 näeb ette:
„Käesolevat direktiivi kohaldatakse [direktiivis 2014/24] osutatud lepingute suhtes, välja arvatud juhul, kui sellistele lepingutele kehtib erand vastavalt kõnealuse direktiivi artiklitele 7, 8, 9, 10, 11, 12, 15, 16, 17 ja 37.
Liikmesriigid võtavad seoses direktiivi [2014/24] […] kohaldamisalasse jäävate lepingutega vajalikud meetmed tagamaks, et avaliku sektori hankijate tehtud otsuseid saaks läbi vaadata tõhusalt ja eelkõige võimalikult kiiresti kooskõlas selle direktiivi artiklitega 2–2f, kui põhjenduseks on kõnealuste otsuste vastuolu riigihankeid reguleeriva liidu õigusega või seda õigust üle võtvate siseriiklike eeskirjadega.“
Direktiivi 89/665 artikli 2 lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid tagavad, et seoses artiklis 1 määratud läbivaatamise korraga võetavad meetmed sisaldavad järgmisi volitusi:
maksta kahjutasu isikutele, kellele on rikkumisega kahju tekitatud.“
Direktiivi artikli 2d lõiked 1 ja 2 sätestavad:
„1. Liikmesriigid tagavad, et tellijast sõltumatu läbivaatamisasutus tunnistab lepingu tühiseks või lepingu tühisus tuleneb sellise läbivaatamisasutuse otsusest järgmistel juhtudel:
kui tellija on sõlminud lepingu ilma lepinguteate eelneva avaldamiseta Euroopa Liidu Teatajas ja lepinguteate avaldamata jätmine ei olnud direktiivi [2014/24] kohaselt lubatud;
kui on rikutud käesoleva direktiivi artikli 1 lõiget 5, artikli 2 lõiget 3 või artikli 2a lõiget 2 ja see on jätnud läbivaatamist taotleva pakkuja ilma võimalusest kasutada lepingueelseid õiguskaitsevahendeid, kui rikkumine on toimunud koos direktiivi [2014/24] rikkumisega, kui selline rikkumine on mõjutanud läbivaatamist taotleva pakkuja väljavaateid lepingu sõlmimiseks;
Siseriiklikes õigusaktides võib ette näha kõigi lepinguliste kohustuste tagasiulatuva tühistamise või piirata tühistamise ulatust kohustustega, mis alles vajavad täitmist. Viimasena nimetatud juhul näevad liikmesriigid ette muude karistuste kohaldamise artikli 2e lõike 2 tähenduses.“
Direktiiv 92/13
Direktiivi 92/13 (mida on muudetud direktiiviga 2014/23) (edaspidi „direktiiv 92/13“) artikli 1 „Läbivaatamise korra reguleerimisala ja kättesaadavus“ lõige 1 sätestab:
„Käesolevat direktiivi kohaldatakse [direktiivis 2014/25] osutatud lepingute suhtes, välja arvatud juhul, kui selliste lepingute kohta kehtib erand vastavalt kõnealuse direktiivi artiklitele 18–24, 27–30, artiklile 34 või 55.
Liikmesriigid võtavad seoses direktiivi [2014/25] […] kohaldamisalasse jäävate lepingutega vajalikud meetmed tagamaks, et avaliku sektori hankijate tehtud otsuseid saaks läbi vaadata tõhusalt ja eelkõige võimalikult kiiresti kooskõlas selle direktiivi artiklitega 2–2f, kui põhjenduseks on kõnealuste otsuste vastuolu riigihankeid reguleeriva liidu õigusega või seda õigust üle võtvate siseriiklike eeskirjadega.“
Direktiivi 92/13 artikli 2 „Läbivaatamise korrale esitatavad nõuded“ lõige 1 näeb ette:
võtta esimesel võimalusel vahemenetluse korras ajutisi meetmeid väidetava rikkumise heastamiseks või asjaomaste huvide edasise kahjustamise vältimiseks, sealhulgas meetmeid, mille eesmärk on pakkumismenetluse või tellijate otsuste rakendamise peatamine või nende peatamise tagamine;
jätta kõrvale ebaseaduslikud otsused või tagada nende kõrvalejätmine ning kõrvaldada lepinguteatest, perioodilisest eelteatest, kvalifitseerimissüsteemi kehtestamise teatest, pakkumiskutsest, lepingu dokumentidest ning teistest kõnesolevat pakkumismenetlust käsitlevatest dokumentidest diskrimineerivad tehnilised, majanduslikud või finantsnäitajad;
võtta võimalikult kiiresti, võimaluse korral vahemenetlusega ja vajaduse korral küsimust käsitleva lõppmenetlusega meetmeid, v.a punktides a ja b sätestatud, kõigi kindlakstehtud rikkumiste heastamiseks ja asjaomastele huvidele kahju tekitamise vältimiseks, esitades eelkõige korralduse konkreetse summa maksmiseks juhtudel, kui rikkumist ei ole heastatud ega välditud.
Liikmesriigid võivad valida selle võimaluse kas kõigi tellijate puhul või objektiivsete kriteeriumide alusel määratletud tellijarühmade puhul, säilitades igal juhul asjaomastele huvidele tekitatava kahju vältimiseks sätestatud meetmete tõhususe;
ja mõlemal eespool nimetatud juhul maksta kahjutasu isikutele, kellele on rikkumisega kahju tekitatud.
Sama direktiivi artikli 2d „Tühisus“ lõige 1 näeb ette:
kui tellija on sõlminud lepingu ilma lepinguteate eelneva avaldamiseta Euroopa Liidu Teatajas ja lepinguteate avaldamata jätmine ei olnud direktiivi [2014/25] kohaselt lubatud;
kui on rikutud käesoleva direktiivi artikli 1 lõiget 5, artikli 2 lõiget 3 või artikli 2a lõiget 2 ja see on jätnud läbivaatamist taotleva pakkuja ilma võimalusest kasutada lepingueelseid õiguskaitsevahendeid, kui rikkumine on toimunud koos direktiivi [2014/25] rikkumisega, kui selline rikkumine on mõjutanud läbivaatamist taotleva pakkuja väljavaateid lepingu sõlmimiseks;
käesoleva direktiivi artikli 2b punkti c teises lõigus osutatud juhtudel, kui liikmesriigid kasutavad dünaamilisel ostusüsteemil põhinevate lepingute puhul ooteaja kohaldamisest tehtavat erandit.“
Salzburgi liidumaa 7. veebruari 2007. aasta seaduse riigihangete korraldamise järelevalve kohta (Salzburger Vergabekontrollgesetz 2007) põhikohtuasja asjaolude suhtes kehtiva redaktsiooni § 26 „Hankija otsuste tühistamine“ lõige 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Landesverwaltungsgericht [(liidumaa halduskohus, Austria)] tühistab hankija poolt hankemenetluse käigus tehtud eraldi vaidlustatava otsuse, juhul kui
see otsus või sellele eelnenud otsus, mida ei saa eraldi vaidlustada, rikub pakkuja või taotleja […] õigusi, ja
õigusvastasus on hankemenetluse tulemuse seisukohast olulise mõjuga.“
Salzburger Verkehrsverbund kuulutas 20. aprillil 2016Euroopa Liidu Teatajas avaldatud hanketeatega välja hanke Gasteini oru piirkonnas (Austria) reisijate bussiveoteenuste osutamiseks, mis hõlmab paljusid bussiliine, mille läbisõit aastas on kokku ligikaudu 670000 km. Hanketeates oli märgitud, et pakkumuste esitamise tähtaeg on 8. juuni 2016.
Lisaks pidi hankeleping sõlmitama mitte teenuste kontsessioonilepinguna vaid teenuslepingu vormis ja teenuste osutamise eeldatav alguskuupäev oli 11. detsember 2016.
Salzburger Verkehrsverbund ei avaldanud määruse nr 1370/2007 artikli 7 lõikes 2 nimetatud eelteadet.
S. Rudigier pöördus 31. mail 2016 Landesverwaltungsgericht Salzburgi (Salzburgi halduskohus) poole, paludes hankemenetlus eelkõige määruse nr 1370/2007 artikli 7 lõike 2 rikkumise tõttu tühistada.
Landesverwaltungsgericht Salzburg (Salzburgi halduskohus) jättis kaebaja nõuded 15. juuli 2016. aasta otsusega rahuldamata.
Kaebaja esitas selle kohtuotsuse peale kassatsioonkaebuse Verwaltungsgerichtshofile (Austria kõrgeim halduskohus).
S. Rudigier väidab oma kassatsioonkaebuse põhjenduseks, et Landesverwaltungsgericht Salzburg (Salzburgi halduskohus) ei analüüsinud määruse nr 1370/2007 artikli 7 lõikes 2 ette nähtud teabe avaldamata jätmise õiguslikke tagajärgi sisuliselt; see avaldamine oleks pidanud toimuma üks aasta enne hanke väljakuulutamist.
Verwaltungsgerichtshof (halduskohus) märgib, et määruse nr 1370/2007 artikli 7 lõike 2 kohaldamisest ei ole direktiivi 2004/17 ega direktiivi 2004/18 kohaldamisalasse jäävate veoteenuste puhul ette nähtud ühtegi erandit ning et määruse põhjendus 29 ei tee vahet sellel, millist korda nende ühistranspordihangete suhtes kohaldatakse. Ta järeldab sellest, et kohustus avaldada nõutav teave peab kehtima isegi siis, kui teenused kuuluvad nendest direktiividest kas ühe või teise kohaldamisalasse.
Nimetatud kohus tõdeb siiski, et käesoleval juhul – erinevalt 27. oktoobri 2016. aasta kohtuotsusest Hörmann Reisen (C‑292/15, EU:C:2016:817), mis tehti allhangete valdkonnas – ei näe ei direktiiv 2004/18 ega selle asendanud direktiiv 2014/24 ette sellist eelteate kohustust, nagu on määruse nr 1370/2007 artikli 7 lõikes 2.
See tähendab, et kui nendest kahest direktiivist ühe kohaldamisalasse jäävate hangete suhtes otsustati kohaldada kõnealuse artikli 7 lõiget 2, kehtib reisijate bussiveoteenuste lepingute suhtes rangem kord kui muude teenuste suhtes.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib veel, et liidu õigus ei näe ette ühtegi sanktsiooni artikli 7 lõikes 2 ette nähtud kohustuste täitma jätmise korral.
Ta rõhutab sellega seoses, et kui seda sätet ei järgita, võib veoteenuse osutaja tal teiste konkurentidega võrreldes olevat eelist tõesti ära kasutada. Samas leiab ta, et läbipaistvuse ja mittediskrimineerimise põhimõte on järgitud, kui asjaomase teenuse jaoks korraldatakse hankemenetlus, kuna direktiivi 2014/24 artikli 47 lõige 1 näeb – sarnaselt sellega, mis oli sätestatud direktiivi 2004/18 artikli 38 lõikes 1 – ette, et hankija võtab menetluses tähtaegu kindlaks määrates arvesse konkreetse lepingu keerukust ja pakkumuste koostamiseks vajalikku aega.
Sellest tulenevalt tekib eelotsusetaotluse esitanud kohtul küsimus, kas määruse nr 1370/2007 artikli 7 lõike 2 järgimata jätmine toob kaasa hanke õigusvastasuse olukorras, kus hankija on samas täitnud kõik riigihangete direktiivides ette nähtud nõuded.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib sellega seoses, et Austria õiguse kohaselt tuleb hankija otsus tühistada vaid siis, kui õigusvastasus mõjutab otsustavalt hankemenetluse tulemust. Ta leiab, et selline riigisisene õigus nagu põhikohtuasjas käsitletav näib olevat liidu õigusega kooskõlas, kuna see ei muuda liidu õigusega antud õiguste kasutamist võimatuks ega eira võrdväärsuse põhimõtet, kuid märgib, et ta sooviks saada sellele kinnitust.
Ta rõhutab, et see küsimus on seda enam põhjendatud, et põhikohtuasjas oli S. Rudigierile tulevase hanke väljakuulutamine hankija sõnul juba ammu teada, mis tähendab, et kõik tema taotlused tuleks jätta rahuldamata, sest õigusrikkumine, millele ta viitab, ei tee talle kahju.
Neil asjaoludel otsustas Verwaltungsgerichtshof (kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
Kas [määruse nr 1370/2007] artikli 7 lõige 2 on kohaldatav ka juhul, kui viidatud määruse artikli 5 lõike 1 teises lauses nimetatud teenuste riigihankelepingud avaliku reisijateveoteenuse osutamiseks bussiga sõlmitakse kooskõlas riigihankeid reguleerivates direktiivides (direktiiv [2004/17] või direktiiv [2004/18]) sätestatud menetlusega?
kas juhul, kui rikutakse kohustust avaldada vähemalt üks aasta enne konkurentsil põhineva menetluse väljakuulutamist määruse nr 1370/2007 artikli 7 lõike 2 punktides a–c märgitud teave, tuleb hanget, mille kohta ei avaldatud kõnealust teavet üks aasta enne menetluse alustamist, kuid mis toimus vastavalt sama määruse artikli 5 lõike 1 teisele lausele kooskõlas riigihankeid reguleerivates direktiivides ette nähtud menetlusega, pidada õigusvastaseks?
Kui vastus teisele küsimusele on jaatav:
kas riigihankeid reguleerivate liidu õigusnormidega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt võib loobuda määruse nr 1370/2007 artikli 7 lõikes 2 märgitud teabe avaldamata jätmise tõttu õigusvastaseks peetava hankemenetluse tühistamisest, nagu on ette nähtud direktiivi [89/665] artikli 2 lõike 1 punktis b, juhul kui õigusvastasus ei olnud hankemenetluse tulemuse seisukohast olulise mõjuga, kuna asjaomane teenuseosutaja sai õigel ajal reageerida ning konkurentsi ei kahjustatud?“
Sissejuhatuseks tuleb märkida, et põhikohtuasjas käsitletav hanketeade avaldati Euroopa Liidu Teatajas 20. aprillil 2016 ehk kaks päeva pärast direktiivi 2014/24 ja direktiivi 2014/25 liikmesriikide õigusesse ülevõtmise tähtaja möödumist ning direktiivi 2004/17 ja direktiivi 2004/18 kehtetuks tunnistamist, mis toimusid direktiivi 2014/24 artiklite 90 ja 91 ning direktiivi 2014/25 artiklite 106 ja 107 kohaselt.
Sellest järeldub, et põhikohtuasja suhtes on kohaldatav kas direktiiv 2014/24 või direktiiv 2014/25, mitte aga direktiiv 2004/17 või direktiiv 2004/18, nagu märkis eelotsusetaotluse esitanud kohus oma küsimustes (vt analoogia alusel 10. juuli 2014. aasta kohtuotsus Impresa Pizzarotti, C‑213/13, EU:C:2014:2067, punktid 31–33).
Lisaks tuleb tõdeda, et need küsimused viitavad vahet tegemata nii direktiivile 2004/17 kui ka direktiivile 2004/18. Samas ei takista see, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole määratlenud, milline direktiiv on põhikohtuasja suhtes kohaldatav, Euroopa Kohtul nimetatud küsimustele vastamast, kuna need küsimused võib esitada täpselt samas sõnastuses ka lähtudes direktiivist 2014/24 või direktiivist 2014/25, millega vastavalt tunnistati direktiiv 2004/18 ja direktiiv 2004/17 kehtetuks ja asendati need direktiivid.
Oma esimese küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas määruse nr 1370/2007 artikli 7 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et selles ette nähtud eelteate kohustus kehtib ka riigihangete puhul, mis korraldatakse avaliku reisijateveoteenuse osutamiseks bussiga ning kus lepingud sõlmitakse põhimõtteliselt kooskõlas direktiivis 2014/24 või direktiivis 2014/25 sätestatud menetlusega.
Euroopa Kohus on sellega seoses juba leidnud, et vastavalt määruse nr 1370/2007 artikli 5 lõikele 1 ei kuulu avalike reisijateveoteenuste bussiga osutamise lepingu sõlmimisel kohaldamisele vaid selle määruse artikli 5 lõiked 2–6, samas kui määruse muud sätted on endiselt kohaldatavad (27. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus Hörmann Reisen, C‑292/15, EU:C:2016:817, punkt 41).
Sellest tuleneb, et nimetatud määruse artikli 7 lõige 2 on kohaldatav kooskõlas direktiivis 2014/24 või direktiivis 2014/25 sätestatud menetlusega sõlmitavate riigihankelepingute suhtes, mille ese on reisijateveoteenuse osutamine.
Seda järeldust kinnitab ka määruse nr 1370/2007 eesmärk.
Nimelt näeb määrus nr 1370/2007, mis käsitleb ainult avaliku reisijateveoteenuse osutamist raudteel ja maanteel, ette normid sekkumiseks riigihanke üldkorda, nagu see on ette nähtud direktiiviga 2014/24 või direktiiviga 2014/25. Nii sisaldab see määrus erinorme, mida kas kohaldatakse direktiivis 2014/24 või direktiivis 2014/25 ette nähtud üldnormide asemel või millega täiendatakse neid üldnorme sõltuvalt sellest, kas kohaldatav direktiiv näeb ette normid nimetatud määrusega reguleeritud valdkonnas või mitte (vt selle kohta 27. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus Hörmann Reisen, C‑292/15, EU:C:2016:817, punktid 44–47).
Määruse nr 1370/2007 artikli 7 lõike 2 sellist tõlgendust kinnitab ka direktiivi 2014/24 artikli 48 lõike 1 ja direktiivi 2014/25 artikli 67 lõike 1 – millel on osaliselt sarnane funktsioon nagu nimetatud artikli 7 lõikel 2 – analüüs.
Erinevalt direktiivi 2014/24 artikli 48 lõikest 1, koosmõjus selle direktiivi V lisa B osa I jao sätetega, ja direktiivi 2014/25 artikli 67 lõikest 1, koosmõjus selle direktiivi VI lisa A osa I jao sätetega, on nimetatud määruse artikli 7 lõike 2 sätted ühelt poolt imperatiivselt kohaldatavad avaliku sektori või võrgustiku sektori hankijale ning teiselt poolt viitavad need mitte ainult olukorrale, kus avaliku sektori või võrgustiku sektori hankija plaanib korraldada hankemenetluse, vaid ka olukorrale, kus ta kavatseb sõlmida otselepingu. Lisaks ei tule nende direktiivide alusel avaldatavate teadete puhul järgida imperatiivset hankemenetluse korraldamisele eelnevat üheaastast tähtaega ning neid ei pea tingimata avaldama Euroopa Liidu Teatajas.
Niisiis paneb määruse nr 1370/2007 artikli 7 lõige 2 konkreetsemad kohustused kui need, mis on ette nähtud direktiivis 2014/24 ja direktiivis 2014/25, ja on lex specialis’ena viimaste suhtes ülimuslik (vt selle kohta 27. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus Hörmann Reisen, C‑292/15, EU:C:2016:817, punkt 47).
Sellest järeldub, et esimesele küsimusele tuleb vastata nii, et määruse nr 1370/2007 artikli 7 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et selles ette nähtud eelteate kohustus kehtib ka riigihangete puhul, mis korraldatakse avaliku reisijateveoteenuse osutamiseks bussiga ning kus lepingud sõlmitakse põhimõtteliselt kooskõlas direktiivis 2014/24 või direktiivis 2014/25 sätestatud menetlusega.
Teine ja kolmas eelotsuse küsimus
Oma teise ja kolmanda küsimusega, mida tuleb analüüsida koos, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas määruse nr 1370/2007 artikli 7 lõikes 2 ette nähtud eelteate kohustuse rikkumise või täitmata jätmise tagajärjeks või olla nõuetekohaselt välja kuulutatud hanke tühistamine.
Kõigepealt tuleb täpsustada, et nimetatud määruse põhjenduse 21 kohaselt tuleb tõhus õiguskaitse tagada mitte ainult nende hankelepingute puhul, mis kuuluvad direktiivi 2004/17 või direktiivi 2004/18 – mis on vastavalt kehtetuks tunnistatud ja asendatud direktiiviga 2014/25 ja direktiiviga 2014/24 – kohaldamisalasse, vaid ka teiste nimetatud määruse alusel sõlmitavate lepingute puhul. Pealegi on tõhus vaidlustusmenetlus vajalik ja peaks olema võrreldav direktiivi 89/665 ja direktiivi 92/13 alusel kohaldatavate menetlustega.
Kuid nii direktiivi 89/665 artikli 2 lõige 1 kui ka direktiivi 92/13 artikli 2 lõige 1 sätestavad, et liikmesriigid tagavad, et nende õigusnormid võimaldaksid muu hulgas tühistada õigusvastased otsused või tagaksid nende tühistamise.
Samas ei näe riigihankeid reguleerivad liidu õigusaktid ette ühtegi üldnormi, mille kohaselt akti õigusvastasus või teatavas menetlusetapis toimingu tegemata jätmine muudaks kõik hilisemad selles menetluses antavad aktid õigusvastaseks ja oleks aluseks nende tühistamisele. Vaid väga konkreetselt kindlaks määratud juhtudel näevad liidu õigusaktid ette sellise tagajärje.
Direktiivi 89/665 artikkel 2d ja direktiivi 92/13 artikkel 2d näevad kumbki ette, et hankemenetlused, mille käigus on aset leidnud nendes sätetes loetletud rikkumised – näiteks see, kui hankija on sõlminud lepingu ilma teate eelneva avaldamiseta Euroopa Liidu Teatajas ja teate avaldamata jätmine ei olnud direktiivi 2014/25 või direktiivi 2014/24 kohaselt lubatud –, tuleb tunnistada tühiseks.
Samas, kui hanke väljakuulutamiseks Euroopa Liidu Teatajas hanketeate avaldamata jätmine, mis pole lubatud, peab üldjuhul tagajärjena kaasa tooma asjaomase hanke tühisuse, ei ole riigihankeid reguleerivas liidu õiguses sellist tagajärge ette nähtud juhuks, kui jäetakse täitmata määruse nr 1370/2007 artikli 7 lõikes 2 ette nähtud eelteate avaldamise kohustus.
Kuna liidu seadusandja ei ole ette näinud konkreetset sätet, mis puudutaks määruse nr 1370/2007 artikli 7 lõike 2 rikkumist, siis jääb selline regulatsioon riigisisese õiguse kohaldamisalasse.
Nimelt juhul, kui liidu õiguses puuduvad mõne õiguse tagamiseks täpsustavad menetlusnormid, ja vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale tuleb liidu õigusnormidest tulenevate üksikisikute õiguste tagamist reguleerivad menetlusnormid kehtestada iga liikmesriigi riigisiseses õigussüsteemis. Need menetlusnormid ei tohi aga olla ebasoodsamad kui samalaadsete riigisiseste õiguskaitsevahendite puhul (võrdväärsuse põhimõte) ja need ei tohi muuta liidu õiguskorraga antud õiguste kasutamist praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks (tõhususe põhimõte) (vt selle kohta 5. aprilli 2017. aasta kohtuotsus Marina del Mediterráneo jt, C‑391/15, EU:C:2017:268, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).
Mis kõigepealt puutub võrdväärsuse põhimõttesse, siis tuleb täheldada, et selle põhimõtte järgimine eeldab, et vaidlusalune õigusnorm on ühtemoodi kohaldatav nii liidu õiguse rikkumisest tulenevate kaebuste puhul kui ka liikmesriigi õiguse eiramisest tulenevate kaebuste puhul, kui neil kaebustel on sarnane ese ja alus (8. juuli 2010. aasta kohtuotsus Bulicke, C‑246/09, EU:C:2010:418, punkt 26 ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesoleval juhul tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul analüüsida, kas seda põhimõtet on järgitud.
Mis puutub tõhususe põhimõttesse, siis tuleb märkida, et määruse nr 1370/2007 artikli 7 lõikest 2 ettevõtjatele tuleneva õiguse eesmärk – nagu sisuliselt tuleneb määruse põhjendusest 29 – on ühelt poolt võimaldada ettevõtjatel reageerida avaliku sektori või võrgustiku sektori hankija kavatsustele, eelkõige hankelepingu liigile, mida hankija kavatseb kasutada (hanke väljakuulutamine või otseleping), ja teiselt poolt anda ettevõtjatele aega end paremini hankeks ette valmistada.
Selles osas on oluline märkida, et tõhususe põhimõtte analüüs tehakse erinevalt, sõltuvalt sellest, kas on kavandatud sõlmida otseleping või korraldada hange.
Otselepingu puhul võib eelteate puudumine viia selleni, et ettevõtja ei saa vastuväiteid esitada enne lepingu sõlmimist, mistõttu ta võib hankes osalemisest lõplikult kõrvale jääda. Selline olukord võib tõhususe põhimõte kahtluse alla seada.
Seevastu juhul, kui määruse nr 1370/2007 artikli 7 lõike 2 rikkumine toimub olukorras, kus avaliku või võrgustiku sektori hankija kavatseb korraldada nõuetekohase hankemenetluse hiljem, ei takista selline rikkumine ettevõtjal selles hankemenetluses tegelikult osalemast.
Seoses eelotsusetaotluse esitanud kohtu murega, et määruse nr 1370/2007 artikli 7 lõike 2 rikkumine võib viia selleni, et ettevõtja, kes varasemat hankelepingut täidab, kasutab tal teiste konkurentidega võrreldes olevat eelist ära, tuleb nentida, et pakkumuste laekumise tähtaegu kindlaks määrates peab avaliku või võrgustiku sektori hankija, olgu see siis direktiivi 2014/24 artikli 47 või direktiivi 2014/25 artikli 66 alusel, arvesse võtma lepingu keerukust ja pakkumuste koostamiseks vajalikku aega.
Samas saab tõhususe põhimõtte rikkumise tuvastada juhul, kui ettevõtja esitab tõendi selle kohta, et eelteate puudumise tõttu oli ta hankemenetluse väljakuulutamisel märgatavalt ebasoodsamas olukorras võrreldes sellise ettevõtjaga, kes oli varasemat hankelepingut täitnud ja selle hanke eripära hästi tundis, ning sellest lähtudes võib hanke tühistada. Selline ebasoodus olukord võib endast kujutada ka võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist.
Vastava analüüsi peab läbi viima eelotsusetaotluse esitanud kohus, võttes arvesse kõnealuses kohtuasjas tähtsust omavaid asjaolusid. Käesoleval juhul selgub eelotsusetaotlusest, et ettevõtjatele anti pärast põhikohtuasjas käsitletava hanke väljakuulutamist sellele reageerimiseks 49‑päevane tähtaeg, mis ületab direktiivis 2014/24 ja direktiivis 2014/25 ette nähtud miinimumtähtajad. Pealegi oli põhikohtuasjas kõne all oleval ettevõtjal võimaliku hanke väljakuulutamise kohta teave olemas ammu enne seda, kui hange välja kuulutati.
Peale selle ja sõltumata sellise õiguskaitsevahendi olemasolust, nagu on kirjeldatud käesoleva kohtuotsuse punktis 69, on ettevõtjal õigus esitada kaebus avaliku sektori või võrgustiku sektori hankija tegevuse peale põhjusel, et hankemenetluse alusdokumentides oli pakkumuste esitamise tähtaeg liiga lühike, millega rikutakse direktiivi 2014/24 artiklit 47 või direktiivi 2014/25 artiklit 66, mis nõuavad, et võetaks arvesse lepingu keerukust ja pakkumuste koostamiseks vajalikku aega.
Sellest tulenevalt tuleb teisele ja kolmandale küsimusele vastata, et määruse nr 1370/2007 artikli 7 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et selles ette nähtud eelteate kohustuse rikkumine ei ole aluseks kõnealuse hanke tühistamisele, kui on järgitud võrdväärsuse, tõhususe ja võrdse kohtlemise põhimõtteid, ning selle kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2007. aasta määrus (EÜ) nr 1370/2007, mis käsitleb avaliku reisijateveoteenuse osutamist raudteel ja maanteel ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 1191/69 ja (EMÜ) nr 1107/70, artikli 7 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et:
selles ette nähtud eelteate kohustus kehtib ka riigihangete puhul, mis korraldatakse avaliku reisijateveoteenuse osutamiseks bussiga ning kus lepingud sõlmitakse põhimõtteliselt kooskõlas Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivis 2014/24/EL riigihangete kohta ja direktiivi 2004/18/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta või Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. veebruari 2014. aasta direktiivis 2014/25/EL, milles käsitletakse vee-, energeetika-, transpordi- ja postiteenuste sektoris tegutsevate üksuste riigihankeid ja millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2004/17/EÜ, sätestatud menetlusega;
eelteate kohustuse rikkumine ei ole aluseks kõnealuse hanke tühistamisele, kui on järgitud võrdväärsuse, tõhususe ja võrdse kohtlemise põhimõtteid, ning selle kontrollimine on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne.

matches:
§ 26
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
Kohus
kohus


text:
 Riigikohus: Riigikogu valimistel ei tuvastatud rikkumisi | Riigikohus
Riigikohus jättis rahuldamata Igor Kukolevi kaebuse Kohtla-Järve linna valimisjaoskonna nr 8 hääletamistulemuste tühistamiseks. Erakonna Vene Erakond Eestis nimekirjas kandideerinud Kukolev kaebas mitmete valimiskomisjoni toimingute ja komisjoni esimehe tegevuse peale. Riigikohus ei tuvastanud valimiskomisjoni tegevuses rikkumist. Vt otsust lähemalt SIIT.
Riigikohus tagastas läbivaatamata Riigikogu valimistel üksikkandidaadina kandideerinud Henn Põlluaasa kaebuse e-hääletuse tulemuste tühistamiseks kuna Henn Põlluaas esitas kaebuse hilinenult. Põlluaas kaebas, et e-valimiste käigus ei olnud Mustamäe ja Nõmme valimisringkonnas kõigil valijatel võimalik hääletada tema poolt. Kolleegium nentis, et e-hääletamist korraldades on riigi ülesanne tagada valimistel kasutatava tarkvara ühildumine enim kasutatava riistvara, operatsioonisüsteemide, ekraani resolutsioonide või kirjagarnituuridega. Probleemide ilmnedes on aga valijal võimalik pöörduda e hääletamise tehnilise toe poole. Kui e hääletamisel ilmnevaid tehnilisi probleeme ei ole üksikjuhul võimalik kõrvaldada, on valijal võimalik hääletada hääletamissedeliga. Vt määrust lähemalt SIIT.
Riigikohus jättis rahuldamata Teet Raatsini kaebuse Riigikogu hääletamistulemuste kehtetuks tunnistamiseks. Raatsin kaebas vangide hääletamisõiguse puudumise üle karistuse kandmise ajal ja e-hääletamise turvalisuse üle. Kolleegium tõi välja, et isik saab seaduse järgi Riigikohtule valimiskaebust esitada ainult omaenese rikutud õiguste kaitseks. Kuna Raatsin esitas kaebuse teiste isikute subjektiivsete õiguste kaitseks, ei ole Riigikohtul võimalik seda rahuldada. E-hääletamise turvalisuse osas kordas Riigikohus juba Paavo Pihelgase otsuses väljaöeldud põhimõtet, et hüpoteetiline võimalus valija õiguste rikkumiseks pole piisav hääletamistulemuste tühistamiseks. Rikkumine peab olema tuvastatud. Vt otsust lähemalt SIIT.
Riigikohus tagastas läbivaatamata Ülo Paloveri kaebuse kuna kaebus oli esitatud hilinenult. Palover taotles seekordsete Riigikogu valimiste õigustühiseks kulutamist ja uute valimiste korraldamist tõelist demokraatiat kindlustava valimisseaduse alusel. Vt määrust lähemalt SIIT.
2007. aasta Riigikogu valimiste läbiviimise peale jõudis Riigikohtusse kaks kaebust, milles taotleti hääletussedelite osalist ülelugemist ning jaoskonnakomisjoni (asendus)liikmete volituste lõpetamist. 2009. aasta kohalike omavalitsuste volikogude valimiste läbiviimise peale laekus kolm kaebust, milles taotleti VVK otsuse tühistamist, mis rikkus isiku kandideerimisõigust; kahe kandidaadi kandideerimisõiguse täiendavat kontrolli ning ühe linna hääletamistulemuste tühistamist. Kõik nimetatud kaebused jäid Riigikohtu poolt rahuldamata.

matches: Riigikohus Riigikohus Riigikohus Riigikohus Riigikohus Riigikohus


Suurinvestori toetuse andmise tingimused ja kord – Riigi Teataja
Suurinvestori toetuse andmise tingimused ja kord
Suurinvestori toetuse andmise tingimused ja kord - sisukord
§ 5 Teabe edastamine
§ 7 Toetuse suurus ja osakaal
§ 9 Abikõlblikud ja mitteabikõlblikud kulud
§ 16 Taotleja ja taotluse nõuetele vastavaks tunnistamise tingimused
§ 17 Taotluse valikukriteeriumid ja hindamine
§ 18 Taotluse rahuldamine, osaline rahuldamine, kõrvaltingimusega rahuldamine ja rahuldamata jätmine
4 Toetuse maksmine, toetuse saaja ning EAS õigused ja kohustused
§ 22 Toetuse saaja õigused ja kohustused
§ 23 EAS-i õigused ja kohustused
§ 24 Toetuse tagastamine
RT I, 07.08.2019, 1
Vastu võetud 05.08.2019 nr 49
Toetus on investeeringuteks ette nähtud regionaalabi Euroopa Komisjoni määruse (EL) 651/2014 ELi aluslepingu artiklite 107 ja 108 kohaldamise kohta, millega teatavat liiki abi tunnistatakse siseturuga kokku sobivaks (ELT L 187, 26.06.2014, lk 1–78, muudetud komisjoni määrusega (EL) 2017/1084 (ELT L 156, 20.06.2017, lk 1–18)) (edaspidi üldine grupierandi määrus) artikli 14 tähenduses ning sellele kohaldatakse nimetatud määruses ja konkurentsiseaduse §-s 342 sätestatut.
(1) Toetuse eesmärk on suunata töötleva tööstuse sektorisse investeeringuid, mis toetavad ettevõtja poolt kõrgema lisandväärtuse loomist ning ettevõtja rahvusvahelise konkurentsivõime kasvu.
(2) Toetuse andmise tulemusena kasvab toetuse saaja lisandväärtus töötaja kohta, ületades teisel aastal pärast abikõlblikkuse perioodi lõppu § 11 lõikes 1 sätestatud sihtgrupi kohta taotluse esitamisele eelnevalt Statistikaameti viimati avaldatud Eesti keskmist.
(1) Immateriaalne vara on füüsilise substantsita, teistest varadest eristatav mitterahaline vara, mida ettevõtja kavatseb kasutada pikema perioodi jooksul kui üks aasta.
(2) Investeering on vara soetamine või rentimine seoses uue ettevõtja asutamisega või olemasoleva ettevõtja poolt uue kõrgema lisandväärtusega toote tootmisega.
(3) Materiaalne vara on vara, mida ettevõtja kasutab toodete tootmisel ja teenuste osutamisel ning pikema perioodi jooksul kui üks aasta.
(4) Projektiplaan on projekti kõiki aspekte hõlmav dokument, mille koostamise juhend avaldatakse Ettevõtluse Arendamise Sihtasutuse (edaspidi EAS) veebilehel.
(5) Tallinna linnapiirkond on Tallinna linn ja sellega vahetult piirnevad vallad ja linnad: Maardu linn ning Harku, Saue, Saku, Kiili, Rae, Jõelähtme ja Viimsi vald.
(6) Ümberpaigutamine on sama või sarnase tegevuse või selle osa üleviimine ühest Euroopa Majanduspiirkonna (edaspidi EMP) lepingu osalisriigi ettevõttest teise EMP lepingu muus osalisriigis asuvasse ettevõttesse, kuhu toetatav investeering tehakse. Ümberpaigutamine toimub siis, kui toode või teenus täidab nii algses kui ka toetatavas ettevõttes vähemalt osaliselt sama otstarvet ja vastab sama liiki tarbija nõudmistele või vajadustele ja EMP-s asuva abisaaja ühes ettevõttes lähevad samas või sarnases tegevusalas kaduma töökohad.
Toetuse taotlusi menetleb, väljamakseid teeb ja järelevalvet teostab EAS.
§ 5. Teabe edastamine
Toetuse taotlemise ja selle kasutamisega seotud teabe ja dokumentide edastamine taotleja või toetuse saaja ja EAS-i vahel toimub EAS-i veebilehel oleva e-teeninduse portaali kaudu.
(1) EAS-i otsuse või toimingu peale võib enne halduskohtusse kaebuse esitamist esitada vaide EAS-i kaudu Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumile 30 päeva jooksul arvates päevast, millal isik vaidlustatavast otsusest või toimingust teada sai või oleks pidanud teada saama.
§ 7. Toetuse suurus ja osakaal
(1) Toetuse summa projekti kohta on 1 000 000 eurot.
(2) Toetuse osakaal on kuni kümme protsenti projekti abikõlblikest kuludest.
(3) Projekti omafinantseeringuga kaetakse projekti abikõlblikest kuludest osa, mida toetusest ei finantseerita. Omafinantseeringuna ei käsitleta teist riigi, kohaliku omavalitsuse üksuse või Euroopa Liidu institutsiooni või fondi antud tagastatavat või tagastamatut toetust.
Toetust antakse investeeringuteks, mis panustavad §-s 2 sätestatud toetuse andmise eesmärki ning tulemuse saavutamisse.
§ 9. Abikõlblikud ja mitteabikõlblikud kulud
(1) Abikõlblik kulu peab olema põhjendatud, dokumentaalselt tõendatav, tekkinud projekti abikõlblikkuse perioodil tehtavate toetatavate tegevuste käigus ning tasutud toetuse saaja poolt enne EAS-le maksetaotluse esitamist.
(2) Abikõlblike kulude ning omafinantseeringu tõendamisel arvestatakse ainult raamatupidamise algdokumentide alusel ja pangaülekande teel tasutud kuludega.
(3) Abikõlblike kulude hulka ei arvata käibemaksu, trahve, viiviseid ja muid rahalisi karistusi ning kohtukulusid, amortisatsiooni ja tulumaksuseaduse § 8 mõistes seotud isikute vahel toimunud tehingute kulu.
(4) Abikõlblikud on järgmised §-s 8 nimetatud tegevuse elluviimiseks vajalikud kulud:
1) taotleja tootmisprotsessis vajaliku materiaalse vara soetamise kulu;
2) taotleja tootmisprotsessis vajaliku materiaalse vara rentimise kulu;
3) töötlevas tööstuses kasutusele võetava uue ehitise ehitamise kulu;
4) immateriaalse vara ostmise kulu.
(5) Lõike 4 punktis 1 nimetatud vara seadistamise, transpordi- ja transportimiseks vajalik kindlustuskulu on abikõlblikud juhul, kui see sisaldub vastava vara soetusmaksumuses.
(6) Lõike 4 punkti 1 alusel vara kapitalirendi vormis soetamine on abikõlblik üldise grupierandi määruse artikli 14 lõike 6 punkti b tähenduses ning lõike 4 punkti 2 alusel vara rentimine on abikõlblik üldise grupierandi määruse artikli 14 lõike 6 punkti a tähenduses.
(7) Lõike 4 punktis 4 sätestatud kulu on abikõlblik üldise grupierandi määruse artikli 14 lõikes 8 sätestatud juhul.
(8) Lõikes 4 nimetatud vara soetatakse või renditakse turutingimustel ostjaga mitteseotud kolmandalt isikult.
(9) Lõikes 4 alusel soetatav või renditav vara peab olema uus, välja arvatud juhul, kui vara soetatakse ettevõttelt, mis on lõpetanud tegevuse või oleks tegevuse lõpetanud, kui seda ei oleks ostetud ja selle ostab müüjaga mitteseotud taotleja, tingimusel, et soetatud varaga teostatav uus tegevus ei ole sama või sarnane tegevusalaga, mida taotleja teostas enne vara soetamist.
(10) Lõike 9 mõistes on vara uus, kui seda ei ole varasemalt majandustegevuses kasutatud.
(11) Ostetud vara omandiõigus peab taotlejale üle minema projekti abikõlblikkuse perioodi jooksul. Kapitalirendi tüüpi liisingu puhul võib liisingulepingu periood olla pikem kui abikõlblikkuse periood, kuid lepingus peab olema tingimus omandiõiguse ülemineku kohta taotlejale kõigi liisingumaksete tasumisel.
(12) Kui toetust antakse uue kõrgema lisandväärtusega toote tootmiseks, peavad abikõlblikud kulud ületama vähemalt 200 protsendi võrra uuesti kasutatava vara arvestuslikku väärtust, mis on registreeritud tööde algusele eelneval majandusaastal.
(13) Taotleja peab olema abikõlblikkuse perioodil soetatud vara omanik ja renditava vara kasutaja vähemalt viie aasta jooksul arvates projekti abikõlblikkuse perioodi lõppemisest.
(2) Projekti abikõlblikkuse periood algab taotluse EAS-le esitamise kuupäevast või taotluse rahuldamise otsuses sätestatud hilisemast kuupäevast ning lõppeb taotluse rahuldamise otsuses sätestatud kuupäeval.
(3) Projekti abikõlblikkuse perioodi kestus on kuni 24 kuud.
(4) Projekti tegevusi ei tohi alustada ega võtta kohustusi nende elluviimiseks enne taotluse esitamist EAS-le.
(5) EAS võib põhjendatud juhtudel pikendada toetuse saaja vastava taotluse alusel projekti abikõlblikkuse perioodi kuni 12 kuu võrra, mille puhul võib projekti abikõlblikkuse periood ületada lõikes 3 nimetatud perioodi.
(6) Toetuse saaja võib taotleda projekti lõpetamist enne taotluse rahuldamise otsuses märgitud kuupäeva tingimusel, et kõik projekti tegevused on teostatud. Toetuse saaja peab taotlema projekti lõpetamist enne taotluse rahuldamise otsuses märgitud kuupäeva, kui ilmnevad asjaolud, mis ei võimalda projekti jätkamist.
(7) Projekt lõppeb, kui EAS on lõpparuande heaks kiitnud ja teinud toetuse saajale viimase väljamakse.
(1) Toetust võib taotleda äriühing:
1) kelle põhitegevus kuulub justiitsministri 28. detsembri 2005. a määruse nr 59 „Kohtule dokumentide esitamise kord” lisa 16 „Eesti majanduse tegevusalade klassifikaator (EMTAK)” (edaspidi EMTAK 2008) jaos C „Töötlev tööstus” märgitud tegevusvaldkondadesse või kelle projekt, millele toetust taotletakse, kuulub EMTAK 2008 jagu C „Töötlev tööstus” tegevusvaldkonda ja
2) kelle või kelle emaettevõtja või kontserni, kuhu äriühing kuulub, konsolideeritud käive oli eelmise kinnitatud majandusaasta aruande kohaselt vähemalt 50 miljonit eurot.
(2) Toetust ei anta taotlejale üldise grupierandi määruse artikli 1 lõigetes 2–5 ja artiklis 13 sätestatud juhtudel ning kui:
1) taotleja suhtes on Euroopa Komisjoni eelneva otsuse alusel, millega abi on tunnistatud ebaseaduslikuks ja siseturuga kokkusobimatuks, tehtud toetuse tagasinõudmise otsus ja see otsus on tähtaegselt täitmata;
2) taotleja on raskustes olev ettevõtja üldise grupierandi määruse artikli 2 punkti 18 mõistes;
3) esineb vähemalt üks lõigetes 3–6 nimetatud toetuse andmise keeldumise alus.
(3) Taotleja maksu- ja maksevõlg koos intressidega ei tohi olla suurem kui 100 eurot või peab see olema ajatatud. Maksuvõla ajatamise korral peavad maksud olema tasutud ajakava kohaselt. Taotleja on taotluse esitamise hetkeks täitnud nõuetekohaselt maksukorralduse seaduses sätestatud maksudeklaratsioonide esitamise kohustuse.
(4) Juhul kui taotleja on varem saanud toetust, mis on kuulunud tagasimaksmisele, peavad tagasimaksed, mille maksmise tähtpäev on saabunud, olema nõutud summas tasutud.
(5) Taotleja või tema üle valitsevat mõju omava isiku suhtes ei tohi olla algatatud likvideerimis-, sundlõpetamis- või pankrotimenetlust ega tehtud pankrotiotsust.
(6) Taotleja juriidilisest isikust aktsionärid või osanikud, kelle summaarne osalus ületab viit protsenti aktsia- või osakapitalist, välja arvatud avalikult noteeritud ettevõtjad, peavad olema registreeritud kas Eestis või territooriumil, mida ei loeta madala maksumääraga territooriumiks tulumaksuseaduse tähenduses, või Euroopa Liidu liikmesriigis või riigis, millel on kehtiv assotsieerumisleping Euroopa Liiduga.
(1) Taotlus peab vastama toetuse andmise eesmärkidele ja järgmistele nõuetele:
1) taotlus on esitatud ettenähtud korras ja vormis;
2) taotlus vastab määruses sätestatud toetuse andmise eesmärkidele ja tulemustele;
3) toetust taotletakse määruse §-s 9 toodud abikõlblikele kuludele;
4) taotletav toetus vastab määruse §-s 7 sätestatud toetuse suurusele ja osakaalule;
5) projekti tegevused lõpetatakse projekti abikõlblikkuse perioodil;
6) projekti eelarves on muuhulgas ette nähtud nõutav omafinantseering;
(2) Taotlus peab sisaldama järgmisi dokumente:
1) EAS-lt positiivse eelhinnangu saanud projektiplaani;
2) taotleja viimase majandusaasta aruande koopiat juhul, kui aruanne ei ole äriregistris kättesaadav;
3) taotleja jooksva majandusaasta bilanssi ja kasumiaruannet taotluse esitamisele eelneva kvartali seisuga;
4) taotleja kontserni liikmete skeemi ning kontserni konsolideeritud majandusnäitajaid, mis tõendavad kontserni kuuluva taotleja vastavust § 11 lõike 1 punkti 2 nõudele;
5) projekti eelarve kalkulatsiooni ja nende aluseks olevate dokumentide koopiaid;
6) volikirja, kui taotleja esindusõiguslik isik tegutseb volituse alusel;
7) taotleja kinnitust, et kahe aasta jooksul enne taotluse esitamist ei ole toimunud ümberpaigutamist ettevõtjasse, kuhu tehakse taotletud toetuse alusel algne investeering;
8) taotleja kinnitust, et ümberpaigutamist ei toimu kahe aasta jooksul pärast seda, kui taotletud toetuse alusel on algne investeering tehtud.
(1) Taotluseid esitatakse jooksvalt. Toetust antakse taotlejale ühekordselt.
(2) Taotluste vastuvõtu alustamisest ja lõpetamisest teavitab EAS oma veebilehel.
(3) Enne toetuse taotlemist peab taotleja läbima eelnõustamise, mille tulemusena antakse projektiplaanile eelhinnang.
(4) EAS annab projektiplaanile positiivse eelhinnangu, kui projektiplaan vastab §-s 2 sätestatud eesmärkidele ja tulemustele. Positiivne eelhinnang ei ole EAS-le taotluse rahuldamisel siduv.
(5) Eelnõustamise käigus taotleja esitatav projektiplaan peab sisaldama järgmist infot:
1) taotleja strateegiline eesmärk;
3) projekti tegevuse oodatavad tulemused lähtuvalt §-st 2 ja finantsprognoos EAS-i määratud vormil;
4) projekti tegevuste eelarve maht ja rahastamisallikad;
5) ülevaade projekti tegevuse eest vastutava meeskonna varasemast kogemusest ning kompetentsist.
(6) EAS lõpetab taotluste vastuvõtmise ja teavitab sellest oma veebilehel, kui taotluste rahastamiseks ettenähtud eelarve jääk võrdsustub menetluses olevate taotluste mahuga, millele ei ole veel tehtud rahuldamise või rahuldamata jätmise otsust. EAS informeerib taotluste vastuvõtmise lõpetamise vajadusest eelnevalt Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumit.
(1) Taotluse menetlemine koosneb järgmistest toimingutest:
2) selgituse ja lisateabe küsimine;
3) taotluse ja taotleja nõuetele vastavaks või mittevastavaks tunnistamine;
4) nõuetele vastavaks tunnistatud taotluse hindamine;
5) taotluse rahuldamine, osaline rahuldamine, kõrvaltingimusega rahuldamine või rahuldamata jätmine.
(2) Taotluse menetlemise tähtaeg on kuni 30 tööpäeva taotluse esitamisest.
(3) EAS avaldab hiljemalt taotluste vastuvõtu avamisest teavitamise ajaks taotlemist puudutavad dokumendid oma veebilehel.
(1) EAS vaatab taotluse läbi kolme tööpäeva jooksul alates taotluse esitamisest.
(2) Kui taotleja ja taotluse nõuetele vastavuse kontrollimisel avastatakse puudusi, teavitatakse sellest taotlejat ja antakse puuduste kõrvaldamiseks kuni 10 tööpäeva, mille võrra pikeneb taotluse menetlemise tähtaeg.
(3) EAS teeb taotluse rahuldamata jätmise otsuse taotlust sisuliselt hindamata, kui taotleja või taotlus ei vasta käesoleva määruse nõuetele.
§ 16. Taotleja ja taotluse nõuetele vastavaks tunnistamise tingimused
(1) EAS tunnistab taotleja nõuetele vastavaks juhul, kui on täidetud §-s 11 taotlejale esitatud nõuded.
(2) Taotlus tunnistatakse nõuetele vastavaks, kui on täidetud kõik §-s 12 taotlusele esitatud nõuded.
1) taotlus ei vasta §-s 12 sätestatud nõuetele ja puudust ei ole võimalik § 15 lõikes 2 sätestatud tähtaja jooksul kõrvaldada;
2) taotluses on esitatud ebaõigeid või mittetäielikke andmeid või kui taotleja mõjutab õigusvastaselt otsuse tegemist;
§ 17. Taotluse valikukriteeriumid ja hindamine
(1) Nõuetele vastavaks tunnistatud taotlust hinnatakse vastavalt valikumetoodikale, mille koostamisel lähtub EAS lõikes 4 nimetatud hindamiskriteeriumitest. EAS-l on õigus moodustada taotluse hindamiseks nõuandvaid valikukomisjone ning kaasata taotluse hindamiseks sõltumatuid eksperte. Valikukomisjonide moodustamine ja koosseis kooskõlastatakse Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumiga.
(2) Valikumetoodika taotluste hindamiseks tehakse kättesaadavaks enne taotlemise avamist EAS-i veebilehel.
(3) Taotlust hinnatakse lõike 4 punktides 1–3 sätestatud kriteeriumite alusel skaalal 0–4 ning punktis 4 sätestatud kriteeriumi puhul hindega 0 või 4. Taotluse koondhinne moodustub hindamiskriteeriumide hinnete kaalutud keskmisest.
1) projekti mõju määruse eesmärkide ja oodatavate tulemuste saavutamisele – 40 protsenti koondhindest;
2) taotleja võimekus projekti eesmärkide saavutamiseks – 30 protsenti koondhindest;
3) projekti mõju Eesti majandusele – 20 protsenti koondhindest;
4) projekti tegevuskoht asub väljaspool Tallinna linnapiirkonda – kümme protsenti koondhindest.
§ 18. Taotluse rahuldamine, osaline rahuldamine, kõrvaltingimusega rahuldamine ja rahuldamata jätmine
(1) Taotluse rahuldamise, osalise rahuldamise, kõrvaltingimusega rahuldamise või rahuldamata jätmise otsuse teeb EAS.
(2) Rahuldamisele kuuluvad nõuetele vastavaks tunnistatud taotlused, mis hindamiskriteeriumite alusel on saanud koondhindeks vähemalt 2,50 ning iga § 17 lõike 4 punktides 1–3 sätestatud hindamiskriteeriumi osas hindeks vähemalt 2,00 ning mis ei ületa rahastamise eelarvet.
(3) Taotlus kuulub rahuldamisele täielikult, osaliselt või kõrvaltingimusega.
(4) Osalise rahuldamise otsus tehakse, kui taotluse täies ulatuses rahuldamine ei ole võimalik taotluste rahastamiseks ette nähtud eelarve vahendite lõppemise tõttu või kui see ei ole põhjendatud, arvestades taotletud toetuse summat ja projekti tegevusi.
(5) Taotluse võib osaliselt rahuldada tingimusel, et taotleja on nõus EAS-i ettepanekuga taotletud toetuse summa vähendamiseks või projektis kavandatud tegevuste muutmisega. Kui taotleja ei ole nõus EAS-i ettepanekuga, teeb EAS taotluse rahuldamata jätmise otsuse.
(6) Taotluse osaline rahuldamine on lubatud järgmistel juhtudel:
1) toetust on taotletud tegevusele või kulude katteks, mis ei ole projekti elluviimise seisukohast olulised või põhjendatud;
3) taotluse rahaline maht ületab rahastamise eelarve vaba jääki.
(7) Taotluse rahuldamise otsuse võib teha haldusmenetluse seaduse § 53 tähenduses kõrvaltingimusega, kui taotleja peab esitama täiendavaid dokumente või tegema täiendavaid toiminguid.
(8) Kõrvaltingimusega taotluse rahuldamise otsusega ei teki toetuse saajal õigust toetuse väljamaksmisele enne kõrvaltingimuse täitmist. Kõrvaltingimuse nõuetekohasel täitmisel vormistatakse sellekohane teave taotluse rahuldamise otsuse juurde.
(9) Lisaks toetuse saaja õigustele ja kohustustele sätestatakse taotluse rahuldamise otsuses järgnev:
2) projekti kogumaksumus ja toetuse suurus;
3) projekti abikõlblikkuse periood;
4) projekti elluviimise tingimused;
5) aruandluse perioodid, aruannete esitamise tähtajad ja kord;
7) asjaolu, et toetus on regionaalabi üldise grupierandi määruse artikli 14 tähenduses.
(1) Taotluse rahuldamise otsust muudab EAS omal algatusel või toetuse saaja taotluse alusel.
(2) Toetuse saaja on kohustatud taotlema EAS-lt taotluse rahuldamise otsuse muutmist, kui soovitakse muuta projekti tegevusi või pikendada abikõlblikkuse perioodi.
(3) Lõikes 2 sätestamata juhtudel võib toetuse saaja teha projektis muudatusi, teavitades sellest EAS-i enne muudatuse tegemist.
(4) EAS-l on õigus keelduda taotluse rahuldamise otsuse muutmisest, kui soovitava muudatuse tõttu ei ole projekti oodatavaid tulemusi tõenäoliselt võimalik saavutada.
(5) Taotluse rahuldamise otsust võib muuta tagasiulatuvalt, kui see aitab kaasa projekti tulemuste saavutamisele ja muudatus on põhjendatud.
(6) EAS otsustab taotluse rahuldamise otsuse muutmise 20 tööpäeva jooksul vastava taotluse saamisest arvates.
(7) EAS tunnistab taotluse rahuldamise otsuse täielikult või osaliselt kehtetuks järgmistel juhtudel:
2) taotlemisel või projekti elluviimisel on teadlikult esitatud ebaõiget või mittetäielikku teavet;
3) kõrvaltingimusega taotluse rahuldamise otsuse korral kõrvaltingimust ei täideta;
4. peatükk Toetuse maksmine, toetuse saaja ning EAS õigused ja kohustused
(1) Toetuse saaja esitab projekti vahe- ja lõpparuanded EAS-le e-teeninduse kaudu digitaalselt allkirjastatult hiljemalt toetuse rahuldamise otsuses sätestatud tähtajal.
(2) Toetuse saaja esitab projekti vahearuandeid projekti abikõlblikkuse perioodil kaks korda 12 kalendrikuu jooksul. Projekti lõpparuande esitab toetuse saaja kahe kuu jooksul projekti abikõlblikkuse perioodi lõppemisest arvates.
(3) Vahearuanne sisaldab projekti tegevuste elluviimise ülevaadet ning hinnangut projekti edenemise kohta vastaval aruandlusperioodil.
(4) Lõpparuanne sisaldab kogu projekti tegevuste elluviimise ülevaadet ning hinnangut abikõlblikkuse perioodil tehtud edusammude ning tulemuste saavutamise kohta.
(5) Projekti vahe- ja lõpparuande vormid kehtestab ja teeb toetuse saajale kättesaadavaks EAS.
(6) EAS kinnitab projekti aruande või lükkab selle tagasi hiljemalt 35 tööpäeva jooksul selle esitamisest juhul, kui aruanne ei vasta käesolevas määruses sätestatud nõuetele.
(7) Toetuse saaja esitab projekti elluviimise järgsed aruanded EASi nõudmisel.
(1) Toetus makstakse toetuse saajale vastavalt taotluse rahuldamise või osalise rahuldamise otsuses sätestatud tingimustele tegelike kulude alusel. Toetuse maksmise eeldusteks on projekti tegevuste läbiviimine, abikõlblike kulude tegemine ning §-s 20 nimetatud vahe- või lõpparuande kinnitamine.
(2) Toetust makstakse toetuse saaja esitatud maksetaotluse alusel kuni kaks korda aastas.
(3) Maksetaotlus esitatakse taotluse rahuldamise otsuses sätestatud tähtaegadel.
(4) EAS menetleb maksetaotlust kuni 35 tööpäeva.
(5) EAS võib teha toetuse maksmisest osalise või täieliku keeldumise otsuse juhul, kui:
1) esitatud kuludokumendid ei vasta taotluses esitatud projekti perioodile, tegevustele ja eesmärkidele;
2) läbiviidud tegevused ei vasta taotluses esitatud tegevustele või nende toimumine ei ole tõendatud;
3) EAS jättis vastava aruandlusperioodi vahe- või lõpparuande kinnitamata;
4) toetuse saaja ei ole tagasimaksmisele kuuluvat toetust tagasi maksnud.
§ 22. Toetuse saaja õigused ja kohustused
(1) Toetuse saajal on õigus saada EAS-lt informatsiooni ja nõuandeid, mis on seotud määruses sätestatud toetuse saaja kohustuste täitmisega.
3) teavitama kirjalikult EAS-i projekti tegevuste, eelarve ja tähtaegade muutmise vajadusest;
5) maksma toetuse tagasi tagasinõudmise otsuses näidatud summas ja tähtpäevaks;
6) vastama EAS-i esitatud küsimustele toetuse saaja ja projekti teostamise kohta;
7) esitama EAS-le tähtaegselt nõutud teabe ja aruanded;
9) säilitama taotluse, toetuse ja projekti teostamisega seonduvat dokumentatsiooni vähemalt seitse aastat pärast projekti lõppu;
10) võimaldama järelevalvet teostavale isikule juurdepääsu projekti teostamisega seotud ruumidesse ja territooriumidele, mida toetuse saaja kasutab;
13) näitama toetuse kasutamisel EAS-i etteantud viisil, et tegemist on toetusega;
14) viivitamata kirjalikult informeerima EAS-i kõigist esitatud andmetes toimunud muudatustest või asjaoludest, mis mõjutavad või võivad mõjutada toetuse saaja kohustuste täitmist, seatud tulemuste saavutamist ning projekti tegevuste elluviimisega jätkamist.
(3) Taotleja kohustub § 9 lõikes 13 nimetatud vara oma majandustegevuses säilimise või sihtotstarbelise kasutamise kohustuse rikkumise korral maksma toetuse tagasi vastavalt EAS-i nõudele proportsionaalselt selle ajavahemiku eest, mil kohustust rikuti.
(4) Taotleja peab tagama, et materiaalse vara asendamisel enne viie aasta möödumist arvates projekti abikõlblikkuse perioodi lõppemisest sama funktsiooni täitva varaga, kui materiaalne vara on purunenud või aegunud, säilib ettevõttes majandustegevus vahetatud vara abil vähemalt viie aasta jooksul arvates projekti abikõlblikkuse perioodi lõppemisest.
§ 23. EAS-i õigused ja kohustused
3) nõuda taotluses sisaldunud projekti kestuse, tegevuste, eesmärkide ja kulude kohta täiendavate andmete ja dokumentide esitamist;
4) peatada toetuse väljamaksmine kuni rikkumise kõrvaldamiseni, kui toetuse saaja rikub määruses sätestatud tingimusi või kaldub muul viisil kõrvale taotluses või toetuse rahuldamise otsuses sätestatust;
5) peatada toetuse väljamaksed toetuse saajale kuni tagasinõutava summa lõpliku tagasimakseni;
6) lõpetada toetuse väljamaksmine ning nõuda toetuse osalist või täielikku tagastamist, kui toetuse saaja rikub määruses sätestatud tingimusi või kaldub muul viisil kõrvale taotluses või taotluse rahuldamise otsuses sätestatust;
7) keelduda toetuse maksmisest, kui toetuse saaja majanduslik olukord on selliselt halvenenud, et toetuse kasutamine või projekti teostamine on ohustatud.
1) tegema taotlus- ja aruandevormid ning juhendmaterjalid taotlejale ja toetuse saajale kättesaadavaks;
2) teavitama toetuse saajat viivitamatult toetuse kasutamist reguleerivates dokumentides tehtud muudatustest;
3) pärast toetuse rahuldamise otsuse tegemist avaldama oma veebilehel toetuse saaja nime, toetust saava projekti nime, toetuse summa, projekti kogumahu, projekti eesmärgi ja kestuse;
4) mitte avaldama taotluse menetlemise käigus saadud teavet ega dokumente välja arvatud punkti 3 kohaselt avaldamisele kuuluv teave;
5) säilitama toetuse andmisega seotud dokumente 10 aastat alates viimasest toetuse maksest.
§ 24. Toetuse tagastamine
(1) Toetuse osalise või täieliku tagasinõudmise alused on:
3) toetuse saaja on jätnud osaliselt või täielikult täitmata käesolevas määruses või toetuse rahuldamise otsuses nimetatud kohustuse;
(2) Toetuse saaja peab maksma tagasi tagasinõude otsuses nimetatud summa 60 kalendripäeva jooksul otsuse kehtima hakkamise päevast arvates.
(3) Kui tagasimaksmise tähtpäevaks toetust tagasi ei maksta, peab toetuse saaja maksma viivist 0,1 protsenti iga toetuse tagasimaksmisega viivitatud päeva eest. Viivise arvestamine peatub, kui viivise summa ületab selle arvestamise aluseks oleva tagasinõutava toetuse suuruse.
(4) Toetuse tagasimaksmist võib EAS toetuse saaja taotlusel ajatada.
(5) Kui toetuse saaja ei tasu osamakseid ajatamiskava kohaselt, võib EAS tunnistada toetuse tagasimaksmise ajatamise otsuse kehtetuks ning nõuda toetuse saajalt toetuse tagasimaksmist 30 kalendripäeva jooksul vastavasisulise otsuse kehtima hakkamise päevast arvates.


text:
Erikohtud - Malta
Selles osas antakse ülevaade erikohtute korralduse kohta Maltas.
See kohus vaatab läbi apellatsioonkaebusi seoses kohtuasjadega, mis käsitlevad väidetavaid inimõiguste rikkumisi, põhiseaduse tõlgendamist ja seaduste õiguspärasust. Samuti on see kohus pädev tegema otsuseid küsimustes, mis on seotud esindajatekoja liikmetega, ning mis tahes asjades, mis on kohtule suunatud seoses esindajatekoja liikmete valimisega.
Kohtu eesistujaks on ülemkohtunik, keda abistavad kaks kohtunikku
Tsiviilkohtu esimene kolleegium menetleb samuti kohtuasju, mis on seotud Malta põhiseadusega tagatud ning Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioonis sätestatud inimõiguste ja põhivabaduste väidetava rikkumisega.
Kohus vaatab läbi asju, mis käsitlevad töölepingu õigusvastast ülesütlemist ning diskrimineerimist või muud ebaseaduslikku kohtlemist töökohal.
Eesistujaks on esimees
Üürikomisjon
Komisjon vaatab läbi asju, mis käsitlevad üürilepingu tingimuste muutmist, sealhulgas üürisumma suurendamist ja üürilepingu lõpetamist. Need asjad peavad olema seotud enne 1. juunit 1995 jõustunud üürilepingutega.
Maa-arbitraažikomisjon
Maa-arbitraažikomisjon vaatab läbi asju, mis käsitlevad sundvõõrandatud maa klassifitseerimist, sundvõõrandamise ametlikku alust ja omanikule makstava hüvitise suurust.
Põllumajanduslike rendilepingute kontrollikomisjon
See komisjon vaatab läbi põllumajanduslike rendilepingutega seotud asju ja omanike nõudeid seoses rendilepingu lõpetamisega.
See kohus on pädev vaatama läbi haldusakte.
Eesistujaks on kohtunik või magistraat
Pärandvara jagamise kohus
See kohus vaatab läbi asju ja teeb otsuseid asjades, mis käsitlevad surnud isiku pärijate ühisomandisse kuuluva vara jagamist.
Eesistujaks on vahekohtunik
Konkurentsi- ja tarbijavaidluste apellatsioonikohus
See kohus vaatab läbi konkurentsiküsimuste peadirektori ja tarbijaküsimuste peadirektori otsuseid, korraldusi või meetmeid ja menetleb nende peale esitatud apellatsioonkaebusi. Kohtu otsused on lõplikud, välja arvatud erandjuhtudel, mil on lubatud esitada kassatsioonkaebusi. Selliseid kaebusi saab esitada siiski ainult seoses õigusküsimustega.
Eesistujaks on kohtunik ja kaks kaasistujat
Notariaaltoimingute järelevalve kohus
See erikohus teostab järelevalvet kõikide notarite, nende arhiivide ja avaliku registri üle. Tal on õigus lähetada oma töötajaid kontrollimise eesmärgil notarite büroodesse ja arhiividesse, samuti avalikku registrisse, ning määrata distsiplinaarkaristusi. Kohtul on õigus teha ka korraldus parandada avalikus registris sisalduvaid vigaseid andmeid.
Kohtu koosseisu kuuluvad järelevalveametnikud (visitors)
Kohtulik kontroll on protsess, mille raames vaadatakse läbi ministeeriumi, asutuse või ametkonna otsus ning kui tuvastatakse, et otsus on õigusvastane, tunnistatakse see kehtetuks.
Menetluse saab algatada igaüks, kelle suhtes on valitsusasutus teinud otsuse või võtnud meetme, millega rikutakse tema õigusi. Selline pädevus on kohtutele antud Malta seadustekogu 12. peatüki artikliga 469A. Kuid isegi sellise sätte puudumisel võib kohtulikku kontrolli pidada kohtute loomuomaseks pädevuseks tulenevalt võimude lahususe põhimõttest, mida demokraatlikud riigid üldiselt järgivad.
Üldkohtutel, eelkõige tsiviilkohtu esimesel kolleegiumil, on pädevus sellistes küsimustes, millega kaasneb õigus esitada kaebus apellatsioonikohtule.
Halduskohtu seadus jõustus 1. jaanuaril 2009 ning sellega nähti ette halduskohtu loomine. See sõltumatu ja erapooletu kohus vaatab läbi haldusakte, mille on talle läbivaatamiseks saatnud isikud, kelle õigusi on rikutud, ning teeb samuti otsuseid talle edastatud vaidlusküsimustes. Selle eesistujaks on isik, kes töötab või on töötanud Maltas kohtuniku või magistraadina. Kohtu otsuste peale saab esitada kaebusi apellatsioonikohtule.
Kohalikud kohtud
Kohalikud kohtud on Malta kohtusüsteemi lahutamatu osa. Neid võib vaadelda kohtute käepikendusena ning nad tegelevad selliste õigusrikkumiste lahendamisega, mis ei ole küll rasked, kuid võivad elanikke oluliselt häirida. Kohalike kohtute eesistujaks on kohtuvolinik, kes nimetatakse ametisse ja vabastatakse ametist samal moel nagu kõik teised magistraadid. Sellega tagatakse, et igal kodanikul on võimalus esitada konkreetseid kaebusi, ning kindlustatakse kohtuasja õiglase arutamise aluspõhimõtte järgimine. Kohalikke kohtuid on üheksa ja iga kohtu tööpiirkond hõlmab mitme kohaliku omavalitsuse territooriumit.
Justiits-, kultuuri- ja kohalike omavalitsuste ministeerium
Kohtuteenused – Sundenampakkumised
Kohtuteenused – Tsiviilmenetluses kasutatavad vormid (maltakeelsed)
Õigusteenused (Malta seadustekogu)
Viimati uuendatud: 18/02/2020

matches: kohus kohus Kohus kohus kohus kohus kohus kohus kohus


Majandus- ja taristuministri 24. novembri 2017. a määruse nr 62 „Digitaalse sõidumeerikuga mootorsõiduki juhikaardi, ettevõttekaardi, töökojakaardi ja kontrollikaardi taotlemise ja väljastamise kord”, 25. mai 2018. a määruse nr 26 „Ohtlikku veost vedava autojuhi ADR-i kohase põhi-, eri- ja täienduskoolituse kord, ADR-i kohase põhi-, eri- ja täienduskoolituse õppekavad, eksami korralduse tingimused, nõuded autojuhi teadmistele ja oskustele ning ADR-i koolitustunnistuse vorm”, 18. septembri 2018. a määruse nr 53 „Ohtliku veose autoveo tingimused ja kord ning riikliku järelevalve korralduslikud nõuded”, 16. augusti 2019. a määruse nr 53 „Veose paigutamise, kinnitamise ja katmise tingimused ja kord ning liiklusjärelevalve teostaja kasutatavad kontrollimise meetodid” ning majandus- ja kommunikatsiooniministri 15. detsembri 2011. a määruse nr 114 „Politseiametniku poolt liiklusjärelevalve käigus sõiduki tehnonõuetele vastavuse kontrollimise ulatus ja kord” ja 28. märtsi 2013. a määruse nr 24 „Liiklusjärelevalve infosüsteemi põhimäärus” muutmine – Riigi Teataja
Majandus- ja taristuministri 24. novembri 2017. a määruse nr 62 „Digitaalse sõidumeerikuga mootorsõiduki juhikaardi, ettevõttekaardi, töökojakaardi ja kontrollikaardi taotlemise ja väljastamise kord”, 25. mai 2018. a määruse nr 26 „Ohtlikku veost vedava autojuhi ADR-i kohase põhi-, eri- ja täienduskoolituse kord, ADR-i kohase põhi-, eri- ja täienduskoolituse õppekavad, eksami korralduse tingimused, nõuded autojuhi teadmistele ja oskustele ning ADR-i koolitustunnistuse vorm”, 18. septembri 2018. a määruse nr 53 „Ohtliku veose autoveo tingimused ja kord ning riikliku järelevalve korralduslikud nõuded”, 16. augusti 2019. a määruse nr 53 „Veose paigutamise, kinnitamise ja katmise tingimused ja kord ning liiklusjärelevalve teostaja kasutatavad kontrollimise meetodid” ning majandus- ja kommunikatsiooniministri 15. detsembri 2011. a määruse nr 114 „Politseiametniku poolt liiklusjärelevalve käigus sõiduki tehnonõuetele vastavuse kontrollimise ulatus ja kord” ja 28. märtsi 2013. a määruse nr 24 „Liiklusjärelevalve infosüsteemi põhimäärus” muutmine
RT I, 24.04.2020, 1
Vastu võetud 16.04.2020 nr 9
Määrus kehtestatakse liiklusseaduse § 34 lõike 16, § 132 lõike 7, § 200 lõike 10 ja § 2001 lõike 4 ning autoveoseaduse § 35 lõigete 16 ja 17 ning § 39 lõike 6 alusel.
§ 1. Majandus- ja taristuministri 24. novembri 2017. a määruse nr 62 „Digitaalse sõidumeerikuga mootorsõiduki juhikaardi, ettevõttekaardi, töökojakaardi ja kontrollikaardi taotlemise ja väljastamise kord” muutmine
Majandus- ja taristuministri 24. novembri 2017. a määruses nr 62 „Digitaalse sõidumeerikuga mootorsõiduki juhikaardi, ettevõttekaardi, töökojakaardi ja kontrollikaardi taotlemise ja väljastamise kord” tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 4 lõike 2 esimene lause tunnistatakse kehtetuks;
„(21) Taotluse alusel võib kaardi kätte toimetada lihtkirjaga Eesti postiaadressile.
(22) Kui taotleja ei ole kaarti lihtkirjaga kätte saanud kümne tööpäeva jooksul alates taotluse esitamisest, peab ta sellest Maanteeametit teavitama ning Maanteeamet tunnistab kaardi kehtetuks. Kaart väljastatakse uuesti taotleja allkirja vastu Maanteeametis.”.
§ 2. Majandus- ja taristuministri 25. mai 2018. a määruse nr 26 „Ohtlikku veost vedava autojuhi ADR-i kohase põhi-, eri- ja täienduskoolituse kord, ADR-i kohase põhi-, eri- ja täienduskoolituse õppekavad, eksami korralduse tingimused, nõuded autojuhi teadmistele ja oskustele ning ADR-i koolitustunnistuse vorm” muutmine
Majandus- ja taristuministri 25. mai 2018. a määruses nr 26 „Ohtlikku veost vedava autojuhi ADR-i kohase põhi-, eri- ja täienduskoolituse kord, ADR-i kohase põhi-, eri- ja täienduskoolituse õppekavad, eksami korralduse tingimused, nõuded autojuhi teadmistele ja oskustele ning ADR-i koolitustunnistuse vorm” tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 10 täiendatakse lõikega 11 järgmises sõnastuses:
„(11) Kui liiklusregistris või isikut tõendavate dokumentide andmekogus on olemas taotleja allkirjakujutis ja kuni viie aasta vanune foto või näokujutis, võib koolitustunnistust taotleda elektroonselt.”;
2) paragrahvi 10 lõiget 2 täiendatakse pärast tekstiosa „lõikes 1” tekstiosaga „või lõikes 11”.
§ 3. Majandus- ja taristuministri 18. septembri 2018. a määruse nr 53 „Ohtliku veose autoveo tingimused ja kord ning riikliku järelevalve korralduslikud nõuded” muutmine
Majandus- ja taristuministri 18. septembri 2018. a määruse nr 53 „Ohtliku veose autoveo tingimused ja kord ning riikliku järelevalve korralduslikud nõuded” lisa 1 „Sõiduki ohtlike veoste autoveole lubamise tunnistus” kehtestatakse uues sõnastuses (lisatud).
§ 4. Majandus- ja taristuministri 16. augusti 2019. a määruse nr 53 „Veose paigutamise, kinnitamise ja katmise tingimused ja kord ning liiklusjärelevalve teostaja kasutatavad kontrollimise meetodid” muutmine
Majandus- ja taristuministri 16. augusti 2019. a määruse nr 53 „Veose paigutamise, kinnitamise ja katmise tingimused ja kord ning liiklusjärelevalve teostaja kasutatavad kontrollimise meetodid” § 7 täiendatakse lõigetega 5 ja 6 järgmises sõnastuses:
„(5) Kui veose paigutamise, kinnitamise ja katmise nõuetele vastavuse kontrollimise käigus avastatakse rikkumine, siis vormistab riikliku järelevalve teostaja majandus- ja kommunikatsiooniministri 15. detsembri 2011. a määruse nr 114 „Politseiametniku poolt liiklusjärelevalve käigus sõiduki tehnonõuetele vastavuse kontrollimise ulatus ja kord” (edaspidi määrus nr 114) lisade 1 ja 2 kohase kontrollkaardi.
(6) Kui määruse nr 114 kohase kommertssõiduki veose paigutamise, kinnitamise ja katmise nõuetele vastavuse kontrollimise käigus rikkumisi ei tuvastatud, siis vormistab riikliku järelevalve teostaja määruse nr 114 lisa 6 kohase kontrolliakti.”.
§ 5. Majandus- ja kommunikatsiooniministri 15. detsembri 2011. a määruse nr 114 „Politseiametniku poolt liiklusjärelevalve käigus sõiduki tehnonõuetele vastavuse kontrollimise ulatus ja kord” muutmine
1) määruse lisa 1 „Mootorsõiduki ja selle haagise tehnonõuetele vastavuse kontrollkaart” kehtestatakse uues sõnastuses (lisatud);
2) määruse lisa 2 „Kontrollitavate detailide loetelu” kehtestatakse uues sõnastuses (lisatud).
§ 6. Majandus- ja kommunikatsiooniministri 28. märtsi 2013. a määruse nr 24 „Liiklusjärelevalve infosüsteemi põhimäärus” muutmine
Majandus- ja kommunikatsiooniministri 28. märtsi 2013. a määruse nr 24 „Liiklusjärelevalve infosüsteemi põhimäärus” tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 5 lõike 1 punkt 3 sõnastatakse järgmiselt:
„3) sõiduki registreerimismärk, riigi tunnusmärk, mark, kaubanduslik nimetus, kategooria ja valmistajatehase tähis (VIN- või TIN-kood), sealjuures liiklusregistris registreeritud sõiduki kohta kantakse lisaks nimetatud andmetele ka esmase registreerimise kuupäev ja keretüüp;”;
2) paragrahvi 5 lõiget 1 täiendatakse punktiga 31 järgmises sõnastuses:
„31) läbisõidumõõdiku näit;”;
„4) vedu teostava ettevõtja nimi, äriregistri kood, aadress ja ühenduse tegevusloa kinnitatud ärakirja või tõestatud koopia number või juhul, kui ei ole tegemist ettevõtjaga, sõiduki omaniku nimi ja aadress;”;
4) paragrahvi 5 lõike 1 punktid 6‒8 sõnastatakse järgmiselt:
„6) märge sõiduki kontrollitud, kontrollimata ja nõuetele mittevastavate tehniliste osade ja sõlmede ning veose kinnitamise nõude kontrollimise ja nõudele mittevastavuse kohta;
8) avastatud rikke või puuduse ja veose kinnitamise nõudele mittevastavuse kirjeldus, märkused ning teave lisatud failide kohta;”;
5) määruse § 5 lõike 2 sissejuhatavas lauseosas asendatakse arv „31” arvuga „49”;
6) määruse § 5 lõike 2 punkt 4 tunnistatakse kehtetuks.
(1) Määruse §-d 1 ja 2 jõustuvad 1. jaanuaril 2021. a.
(2) Määruse §-d 4‒6 jõustuvad 1. mail 2020. a.
Lisa 1 Sõiduki ohtlike veoste autoveole lubamise tunnistus


text:
3-2-1-143-12 Riigikohus 05.12.2012
Maakatastrit ja katastriüksuste moodustamist reguleerivatest õigusaktidest tuleneb, et katastriüksuse moodustamisel nii maa mõõdistamisega kui ka plaani- ja kaardimaterjali alusel kaardistatakse tegelikkusele vastavad piirisuhted looduses. See tähendab, et kaart peab kirjeldama mõõdistamisel ilmnevat tegelikku olukorda, mitte et kinnisasjade tegelikud piirid määratakse vältimatult katastriüksuse kaardistatud piiride alusel. Katastrikannete õigsust küll eeldatakse, kuid pooltel on võimalik see eeldus ümber lükata. Seejuures saab tugineda mh ka sellele, et piirid on valesti kaardistatud. Kui piiride kaardistamise õigsuses kaheldakse, siis tuleb hinnata AÕS § 129 lg-te 2 ja 3 järgi kõiki piiriandmeid kogumis (vt ka Riigikohtu 12. juuni 2012. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-67-12, p-d 23-26). (p 15)
3-2-1-99-09 Riigikohus 04.11.2009
Korteriomandi reaalosa hulka võib kuuluda ka keldriruum juhul, kui see vastab KOS § 2 lg-s 1 sätestatule.
Vt Riigikohtu tsiviilkolleegiumi lahend nr 3-2-1-45-06. Kaasomandi lõpetamine peab toimuma kõigi kaasomanike huve võimalikult suures ulatuses arvestades.
AÕS § 77 lg 3 kohaselt võib kohus kaasomandi reaalosadeks jagamisel, kui reaalosade väärtus ei vasta kaasomanikele kuuluvate mõtteliste osade väärtusele, määrata rahalise tasaarvestuse osade ühtlustamiseks. Vastava nõude saab esitada pärast kaasomandi reaalosadeks jagamist.

matches:
Riigikohus
§ 129
Riigikohus
§ 2
§ 77
kohus