text:
Riigilõivuseaduse § 57 lõigete 1 ja 22 ning lisa 1 viimase lause (1. jaanuarist kuni 23. märtsini 2011 kehtinud redaktsioonis) põhiseaduslikkuse kontroll – Riigi Teataja
Riigilõivuseaduse § 57 lõigete 1 ja 22 ning lisa 1 viimase lause (1. jaanuarist kuni 23. märtsini 2011 kehtinud redaktsioonis) põhiseaduslikkuse kontroll
RT I, 10.11.2011, 4
3-4-1-17-11
Eesistuja Märt Rask, liikmed Peeter Jerofejev, Ott Järvesaar, Henn Jõks ja Harri Salmann
Riigilõivuseaduse § 57 lõigete 1 ja 22 ning lisa 1 viimase lause (1. jaanuarist kuni 23. märtsini 2011 kehtinud redaktsioonis) põhiseaduslikkuse kontroll osas, milles need nägid ette kohustuse tasuda tsiviilasjas hinna puhul üle 639 116 euro 48 sendi apellatsioonkaebuselt riigilõivu 3 protsenti tsiviilasja hinnast, kuid mitte rohkem kui 131 955 eurot 82 senti
Tallinna Ringkonnakohtu 9. juuni 2011. aasta kohtuotsus tsiviilasjas nr 2-08-91997
Tunnistada, et riigilõivuseaduse (RT I 2010, 21, 107; RT I, 17.03.2011, 1) § 57 lõiked 1 ja 22 ning lisa 1 viimane lause (1. jaanuarist kuni 23. märtsini 2011 kehtinud redaktsioonis) nende koostoimes olid vastuolus põhiseadusega osas, milles need nägid ette kohustuse tasuda tsiviilasjas hinna puhul üle 639 116 euro 48 sendi apellatsioonkaebuselt riigilõivu 3 protsenti tsiviilasja hinnast, kuid mitte rohkem kui 131 955 eurot 82 senti.
1. OÜ Avalist esitas 31. detsembril 2008 Harju Maakohtusse Swedbank Liising Aktsiaseltsi vastu hagi ja palus lõpliku nõudena kostjalt hagejale välja mõista kahjuhüvitise 69 462 732 krooni ja viivise seadusjärgses määras alates 24. septembrist 2009 kuni põhinõude täieliku rahuldamiseni.
2. Harju Maakohus tegi 28. jaanuaril 2011 otsuse, millega mõistis kostjalt hagejale välja kahjuhüvitise 34 731 366 krooni (2 219 738 eurot 86 senti), viivise ajavahemiku eest 24. september 2009 kuni 28. jaanuar 2011 summas 3 761 406 krooni 94 senti (240 397 eurot 72 senti) ja alates 29. jaanuarist 2011 kuni põhinõude täieliku rahuldamiseni võlaõigusseaduse § 113 lõike 1 teise lause järgi.
3. Maakohtu otsuse peale esitas kostja apellatsioonkaebuse, milles palus tühistada maakohtu otsuse osas, millega hagi rahuldati, ja teha uus otsus, millega jäetakse hagi rahuldamata. Maakohtu otsuse peale esitas hageja vastuapellatsioonkaebuse, milles palus tühistada maakohtu otsuse osas, millega hagi jäeti rahuldamata, ja teha uus otsus, millega rahuldatakse hagi täielikult. Mõlemad menetlusosalised palusid jätta põhiseadusega vastuolu tõttu kohaldamata riigilõivuseaduse (RLS) lisa nr 1 sätte, mille kohaselt tsiviilasja hinna puhul üle 639 116 euro 48 sendi on riigilõivu täismäär 3 protsenti tsiviilasja hinnast, kuid mitte rohkem kui 131 955 eurot 82 senti, leides, et 73 804 euro 10 sendi suuruse riigilõivu nõudmine apellatsioonimenetluses ei ole mõõdukas ja piirab ebaproportsionaalselt põhiõigust pöörduda oma õiguste kaitseks kohtusse.
4. Tallinna Ringkonnakohus tühistas 9. juuni 2011. aasta kohtuotsusega tsiviilasjas nr 2-08-91997 Harju Maakohtu 28. jaanuari 2011. aasta otsuse ja tegi asjas uue otsuse, millega jättis hagi rahuldamata. Ringkonnakohus rahuldas seega Swedbank Liising AS-i apellatsioonkaebuse ja jättis rahuldamata OÜ Avalist vastuapellatsioonkaebuse. Ringkonnakohus mõistis OÜ-lt Avalist riigi tuludesse vastuapellatsioonkaebuse esitamisel tasumisele kuuluva riigilõivu 19 173 eurot 49 senti ning OÜ-lt Avalist ja Swedbank Liising AS-lt solidaarselt riigi tuludesse apellatsioonkaebuse esitamisel tasumisele kuluva riigilõivu 19 173 eurot 49 senti. Tallinna Ringkonnakohus jättis kohaldamata riigilõivuseaduse lisa 1 viimase lause (kuni 23. märtsini 2011 kehtinud redaktsioonis) ja tunnistas selle põhiseadusega vastuolus olevaks.
5. Tallinna Ringkonnakohtu otsus jõudis Riigikohtusse 13. juunil 2011.
6. Juurdepääs õigusemõistmisele ja apellatsiooniõigus peavad olema tegelikult tagatud. Seadusesäte, mis näeb ette kohustuse tasuda apellatsioonkaebuse esitamisel riigilõivu 66 592 eurot 16 senti, piirab ringkonnakohtu hinnangul ebaproportsionaalselt konstitutsioonilist apellatsiooniõigust ja seeläbi ka põhiseadusega kaitstud juurdepääsu õigusemõistmisele (põhiseaduse (PS) § 15 lõige 1 ja § 24 lõige 5).
6.1. Kuigi ringkonnakohus ei olnud olukorras, kus menetluses ilmneb, et apellatsioonkaebuselt või vastuapellatsioonkaebuselt ei ole nõutavat lõivu tasutud, vältimatult kohustatud apellatsioonkaebust või apellatsioonkaebusi läbi vaatamata jätma, on RLS lisa 1 viimane lause asjassepuutuv ka siis, kui ringkonnakohus kaebust või kaebusi läbi vaatamata ei jäta, sest sellisel juhul peab kohus vähem tasutud riigilõivu lõivu tasuma kohustatud menetlusosaliselt riigi tuludesse välja mõistma (tsiviilkohtumenetluse seadustiku (TsMS) § 179 lõige 1).
6.2. 66 592 euro 16 sendi riigilõivu nõudmine piirab olulisel määral isikute jaoks juurdepääsu õigusemõistmisele ja jätab isikud olulisel määral ilma kohtuliku kaitseta, sest ebamõistlik oleks eeldada, et isikud peaksid vara omades, lepinguid sõlmides või mis tahes viisil tsiviilõiguslikes suhetes osaledes jätma varuks 6% neile kuuluva vara väärtusest, lepinguga omandatava või võõrandatava vara väärtusest vms, sest seaduse kohaselt peab isik arvestama, et 639 116 eurot 48 senti ületava hagihinnaga hagi puhul tuleb riigilõivu tasuda 3% hagihinnast. Samas peab hageja arvestama ka võimalusega, et tal tuleb esitada maakohtu otsuse peale apellatsioonkaebus, mille esitamisel tuleb samuti tasuda lõivu 3% kaebuse hinnast.
6.3. Enamasti ei saa isik kohtusse pöördumisega oodata seni, kuni ta suudab riigilõivu tasumiseks kuluva rahasumma koguda. Hagi esitamise aeg on piiratud aegumistähtaegadega, samuti on mitmete õigussuhete puhul kehtestatud õigust lõpetavad tähtajad. Apellatsioonkaebuse esitamisel tasumisele kuuluv riigilõiv tuleb leida apellandil 30 päeva jooksul alates sellest, kui ta maakohtu otsuse kätte saab, sest lõiv tuleb tasuda apellatsioonkaebuse esitamisel.
6.4. Kuigi hageja võib põhjendatud hagi korral eeldada, et tasutud riigilõiv mõistetakse tema kasuks kostjalt välja, kannab riigilõivu kostjalt tagasisaamise riski hageja. Teiseks peab hageja jaoks olema tagatud kohtulik kaitse ka nendes olukordades, kus edulootus ei ole juba etteulatuvalt 100%-liselt tagatud. See, et riigilõiv mõistetakse hagi rahuldamise korral kostjalt välja, ei õigusta ebaproportsionaalseid riigilõive, sest ka kostjal peab olema võimalus hagile vastu vaielda olukorras, kus ta ei ole 100%-liselt hagi rahuldamata jäämises veendunud. Ringkonnakohus rõhutab, et paljudel juhtudel ei saa hagejale ega kostjale rahuldamata jäänud hagi esitamist või edutut hagile vastu vaidlemist ette heita. Paljude kohtumenetluste tulemus selgub alles asja sisulise arutamise käigus, kui on näiteks selge, milliseid tõendeid õnnestus koguda.
6.5. See, et riigilõivu tasumise kohustuse korral võib isik, sh ka juriidiline isik taotleda menetlusabi, ei tähenda, et lubamatut põhiõiguste riivet ei esine. Üldjuhul peaks keskmine kohtusse pöörduja suutma ise tasuda asjas tasumisele kuuluva lõivu. See põhimõte peaks kehtima nii keskmise füüsilise isiku kui ka keskmise majanduskäibes osaleva juriidilise isiku suhtes. Menetlusabi saamise vajadus peaks olema erandlik. Teiseks ei tähenda menetlusabi seda, et asjas, milles antakse menetlusabi, toimuks kohtumenetlus tasuta. Menetlusabi andmine tähendab seda, et lõivu ei tule maksta üksnes hagi või apellatsioonkaebuse esitamisel. Lõiv tuleb menetlusabi andmise korral tasuda hiljem. Üksnes väga erandlike asjaolude korral võib kohus määrata, et lõiv, mille tasumisest oli hageja menetlusabi korras hagi esitamisel vabastatud, jääbki riigi tuludesse välja mõistmata (TsMS § 190 lõige 7). Ringkonnakohtu arvates peavad need asjaolud olema väga erandlikud, sest menetlusabi antakse üleüldse erandlikel juhtudel, st siis, kui isik ei ole oma majandusliku seisundi tõttu võimeline lõivu tasuma, ning TsMS § 190 lõike 2 tõttu peab kohus menetluse lõppedes ikkagi selle lõivu hagejalt välja mõistma, olgugi et kohus tuvastas, et hageja majanduslik olukord lõivu tasumist ei võimalda.
6.6. Kuna hageja ega kostja apellatsioonkaebuse ja vastuapellatsioonkaebuse esitamisel riigilõivu tasunud ei ole ja ringkonnakohus jättis riigilõivu suurust määrava sätte põhiseadusega vastuolu tõttu kohaldamata, tuleb praegu kohaldada lähimat sätet, mis seaduses selle lõivu tasumisele kõige lähedasemat lõivu tasumise olukorda reguleerib. See on RLS lisa 1 tabeli n-ö viimane rida, mille kohaselt tuleb kuni 639 116 euro 48 sendi suuruse hagihinnaga hagi ja apellatsioonkaebuse esitamisel tasuda riigilõivu 19 173 eurot 49 senti. Seega tuleb apellandil ja vastuapellandil apellatsioonkaebuse ja vastuapellatsioonkaebuse esitamisel tasuda lõivu 19 173 eurot 49 senti. 27. mail 2011 toimunud kohtuistungil kinnitasid menetlusosaliste esindajad, et nad on sellise kohtu seisukohaga nõus.
7. Riigikogu põhiseaduskomisjon nõustub Tallinna Ringkonnakohtu järeldustega praeguses asjas ning leiab, lähtudes Riigikohtu üldkogu 12. aprilli 2011. aasta otsusest kohtuasjas nr 3-2-1-62-10, et kuna praeguse vaidluse esemeks olev säte nägi ette veelgi suurema riigilõivu maksimummäära (131 955 eurot 82 senti) kui varem põhiseadusega vastuolus olevaks tunnistatud säte, on RLS lisa 1 viimane lause kuni 23. märtsini 2011 kehtinud redaktsioonis vastuolus PS § 24 lõikega 5.
Sellised kahes kohtuastmes riigilõivuna tasutavad summad võivad osutuda ülemääraseks, kuna võivad muuta kohtusse pöördumise ja edasikaebamise äriühingutele kättesaamatuks. Äriühingud on erineva suuruse ja suutlikkusega ning osale äriühingutele võib nii suur riigilõiv olla seetõttu oma õiguste kohtulikul kaitsmisel ületamatuks takistuseks.
OÜ Avalist
8. Riigikohtu üldkogu on kohtuasjas nr 3-2-1-62-10 ja põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium 14. aprilli 2011. aasta otsuses kohtuasjas nr 3-4-1-1-11 tunnistanud põhiseadusega vastuolus olevaks RLS lisa 1 viimase lause 1. jaanuarist 2009 kuni 31. detsembrini 2010 kehtinud redaktsioonis. Kuna praeguse põhiseaduslikkuse järelevalve menetluse esemeks olev õigusnorm ei erine sisuliselt varasemast redaktsioonist, siis on Riigikohtu kohtuasjades nr 3-2-1-62-10 ja 3-4-1-1-11 väljendatud seisukohad ülekantavad ka RLS lisa 1 kuni 23. märtsini 2011 kehtinud redaktsiooni põhiseaduspärasuse hindamisele. OÜ Avalist arvates tuleb RLS lisa 1 kuni 23. märtsini 2011 kehtinud redaktsioonis tunnistada põhiseadusega vastuolus olevaks samadel põhjendustel. OÜ Avalist hinnangul ei esine asjaolusid, mis tingiksid vajaduse Riigikohtu varasemaid seisukohti praeguses asjas muuta.
9. Swedbank Liising AS leiab, et RLS lisa 1 viimase lause (kuni 23. märtsini 2011 kehtinud redaktsioonis) tuleks tunnistada põhiseadusega vastuolus olevaks. Arvestades, et Riigikohus on varem tunnistanud põhiseadusega vastuolus olevaks RLS lisa 1 viimase lause varasemas redaktsioonis, mis praeguse põhiseaduslikkuse järelevalve menetluse esemeks oleva õigusnormi sõnastusest sisuliselt ei erinenud, siis on Riigikohus varem selle küsimuse kohta seisukoha võtnud ning Swedbank Liising AS-i hinnangul puuduvad kaalukad põhjused varasema seisukoha muutmiseks.
10. Õiguskantsler arvab, et kuna Tallinna Ringkonnakohus vaatas tsiviilasja nr 2-08-91997 sisuliselt läbi TsMS § 643 lõike 1 nõudeid rikkudes, ei ole põhiseaduslikkuse järelevalve algatamise taotlus pärast asja sisulist läbivaatamist lubatav. Ringkonnakohus ei oleks tohtinud põhivaidlust sisuliselt läbi vaadata enne, kui on lahendatud riigilõivu suuruse põhiseaduspärasuse küsimus, selle tulemusena määratud põhiseaduspärase suurusega riigilõiv ning apellatsioonkaebuse esitaja on selle tasunud.
10.1. TsMS § 637 lõike 1 punkti 3 kohaselt ei võta kohus apellatsioonkaebust menetlusse, kui apellatsioonkaebuselt ei ole tasutud riigilõivu. Riigikohtu hiljutise praktika kohaselt tunnustatakse lahendust, kus kaebus võetakse menetlusse ka nimetatud sätte imperatiivi arvestamata (Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 14. aprilli 2011. aasta otsus kohtuasjas nr 3-4-1-1-11, punkt 6). Sellisel juhul on kohus menetlusse võtnud puudustega apellatsioonkaebuse.
10.2. Apellatsioonkaebuse menetlusse võtmine ei anna kohtule õigust kohe põhivaidlus lahendada, vaid tuleb kontrollida, kas ei esine seadusandja kehtestatud kohustuslikke kaebuse läbi vaatamata jätmise tingimusi. TsMS § 643 lõige 1 kohustab kohut jätma apellatsioonkaebuse määrusega läbi vaatamata, kui ilmneb, et apellatsioonkaebus oli võetud ringkonnakohtu menetlusse ebaõigesti, samuti muul seaduses sätestatud juhul. Riigilõivu tasumata jätmine on kõrvaldatav puudus, mille lahendamiseks antakse apellandile riigilõivu puuduva osa tasumiseks mõistlik tähtaeg. Kui apellant jätab kohtu nõudmise tähtpäevaks täitmata, jätab kohus apellatsioonkaebuse läbi vaatamata (lõige 2).
10.3. Õiguskantsler leiab, et kuigi riigilõivu suurus on kohtumenetluse käigus korrigeeritav, on selle nõudmine ja tasumine enne asja sisulist lahendamist seaduse absoluutne nõue (v.a sellest vabastamisel). Seejuures tuleb nõuda põhiseadusega kooskõlas oleva riigilõivusumma tasumist. Praegu määras ringkonnakohus põhiseaduspärase riigilõivu suuruse, ootamata ära Riigikohtu seisukohta RLS lisa 1 viimase lause põhiseadusele vastavuse kohta. Selline ringkonnakohtu lahendus ei ole tsiviilkohtumenetluse seadustikuga ega ka põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seadusega kooskõlas, kuna ei arvesta võimalusega, et Riigikohus võiks jätta normi põhiseadusega vastuolus olevaks tunnistamata.
10.4. Õiguskantsler lisab, et analüüsis endale antud nn normikontrolli tegemise pädevuse alusel RLS § 57 lõigete 1 ja 22 ning lisa 1 viimase lause koostoime regulatsiooni põhiseaduspärasust, kasutades seejuures konkreetse juhtumi asjaolusid. Õiguskantsler leiab, et 28. veebruari 2011. aasta seisuga oli RLS § 57 lõigete 1 ja 22 ning lisa 1 viimase lause koostoime alusel arvutatud riigilõiv suuruses 66 592 eurot 16 senti ülemäära kõrge, moonutas edasikaebeõiguse olemust ning seetõttu vastuolus PS § 24 lõikega 5 ning §-ga 11.
10.5. Õiguskantsler märgib, et ka tsiviilvaidluse puhul tuleb menetlusosalise õigusemõistmise kulutuste kandmises osavõtu põhimõttesse suhtuda ettevaatlikkusega. Kohtumenetlus on üks olulisematest riigi tuumikfunktsioonidest, riikliku võimu teostamine, kus riik ei luba omakohut, vaid loob tegeliku võimaluse vaidluste rahumeelseks lahendamiseks ning kohtuotsuste täitmiseks. Kohtuvõimu suurem eesmärk on tugev õigusriik ja õigusrahu, mis on üks põhiseaduslikest väärtustest ja mille vastu on kaalukas avalik huvi. Õiguskantsler peab oluliseks, et ka lihtsa seadusereservatsiooniga põhiõiguse kasutamise reguleerimisel ja piiramisel arvestatakse, et tegemist on kohtu menetlusega, mida peetakse üheks olulisemaks põhiõiguseks, üldiselt õigusriigi keskseks põhimõtteks, ilma milleta ei saa õigusriik, demokraatia ja omariiklus eksisteerida.
11. Justiitsministri arvates on RLS § 57 lõiked 1 ja 19 ning lisa 1 viimane lause (kuni 23. märtsini 2011 kehtinud redaktsioonis) põhiseaduspärased osas, milles need nägid ette kohustuse tasuda tsiviilasjas hinnaga üle 639 116 euro 48 sendi apellatsioonkaebuselt riigilõivu 3% asja hinnast.
11.1. Kuna tsiviilkohtumenetluses on riigi/kohtu rolliks õiguskaitse, õigusemõistmise ja õigusrahu pakkumine omavahel kokkuleppele mittejõudnud poolte vahel, siis ei ole põhjendatud jätta kohtumenetluses tekkivad asja lahendamise kohtukulud olulises ulatuses kanda teiste riigieelarvesse laekuvate tulude arvel. Riigilõivumäärade puhul välditakse liigsete ja pahatahtlike kaebuste esitamist, arvestades menetlusökonoomia kui põhiseaduslikku järku õigusväärtusega (Riigikohtu üldkogu 16. mai 2008. aasta otsus kohtuasjas nr 3-1-1-88-07, punkt 43).
11.2. Justiitsminister möönab, et vaidlustatud riigilõivumäär on küll kõrge, kuid jääb alla ebaproportsionaalselt koormava summa, kuivõrd eraõiguslikel juriidilistel isikutel on võimalik taotleda menetlusabi apellatsioonkaebuselt riigilõivu tasumisest täielikult või osaliselt vabastamiseks.
Riigikohus on sedastanud, et on seadusandja otsustada, kas luua süsteem, kus apellatsioonkaebuse riigilõivud on võrdlemisi kõrged ja avada lisaks eraõiguslikele juriidilistele isikutele avar võimalus saada riigilõivu tasumiseks menetlusabi, või süsteem, kus edasikaebuselt tasutavad riigilõivud puuduvad või on suhteliselt madalad ning eraõiguslikud juriidilised isikud menetlusabi ei saa või saavad seda vaid piiratud juhtudel (Riigikohtu üldkogu otsus kohtuasjas nr 3-2-1-62-10, punkt 57.2). Riigikohtu kohtuasjas nr 3-2-1-62-10 tehtud otsuse tulemusena on eraõiguslikel juriidilistel isikutel võimalik taotleda menetlusabi apellatsioonkaebuselt riigilõivu tasumisest täielikult või osaliselt vabastamiseks. Seega ei ole vaidlustatud riigilõivumäär justiitsministri arvates ebaproportsionaalselt suur ega kahjusta ebaproportsionaalselt PS § 24 lõikest 5 tulenevat edasikaebeõigust.
12. Riigilõivuseaduse (RT I 2010, 21, 107; RT I, 17.03.2011, 1) § 57 „Hagiavalduse, avalduse ja kaebuse läbivaatamine“ lõiked 1 ja 22:
(22) Tsiviilasjas tehtud maakohtu otsuse peale apellatsioonkaebuse esitamisel tasutakse riigilõivu sama palju, kui tuleb tasuda hagi või muu avalduse esialgsel esitamisel maakohtule, arvestades apellatsioonkaebuse ulatust.“
RIIGILÕIVU TÄISMÄÄRAD AVALDUSE ESITAMISE EEST TSIVIILKOHTUMENETLUSES (EURODES)
Tsiviilasja hinna puhul üle 639 116,48 euro on riigilõivu täismäär 3 protsenti tsiviilasja hinnast, kuid mitte rohkem kui 131 955,82 eurot.“
13. Apellatsioonkaebuse hind on praeguses tsiviilasjas 2 219 738 eurot 86 senti ja vastuapellatsioonkaebuse hind samuti 2 219 738 eurot 86 senti. Menetlusosalised oleksid pidanud tasuma sellise hinnaga asjadelt apellatsiooniastmes riigilõivu RLS § 57 lõigete 1 ja 22 ning lisa 1 viimase lause kohaselt 3% tsiviilasja hinnast, st kumbki eraldi 66 592 eurot 16 senti.
14. Tallinna Ringkonnakohus võttis apellatsioonkaebused menetlusse ja vaatas tsiviilasjas nr 2-08-91997 OÜ Avalist hagi Swedbank Liising Aktsiaseltsi vastu läbi, ilma et Swedbank Liising Aktsiaselts oleks apellatsioonkaebuselt ja OÜ Avalist vastuapellatsioonkaebuselt riigilõivu tasunud (Tallinna Ringkonnakohtu 9. juuni 2011. aasta otsuse punkt 31). Ringkonnakohus võttis mõlemad apellatsioonkaebused menetlusse, märkides menetlusse võtmise määrustes nõuetekohaselt asja hinna apellatsioonimenetluses ja sellelt tasumisele kuuluva riigilõivu suuruse ning ka seda, et ringkonnakohus kujundab seisukoha makstava riigilõivu kohta menetluse käigus (Tallinna Ringkonnakohtu 10. märtsi 2011. aasta ja 4. aprilli 2011. aasta kohtumäärused tsiviilasjas nr 2-08-91997). Kohus viitas ka TsMS § 179 lõikele 1, mille kohaselt mõistab asja lahendav kohus tasumata või vähem tasutud riigilõivu kohustatud isikult välja asjas tehtavas lahendis või eraldi määrusega; ja TsMS § 643 lõikele 1, mille alusel jätab kohus apellatsioonkaebuse määrusega läbi vaatamata, kui ilmneb, et apellatsioonkaebus oli võetud ringkonnakohtu menetlusse ebaõigesti, samuti muul seaduses sätestatud juhul. Seda, et riigilõivu küsimus lahendatakse pärast kohtuistungit, selgitas kohus ka 27. mail 2011 toimunud kohtuistungil. Kohtuistungi protokolli järgi leidis kohus, et kuigi üheks riigilõivu tasumise kohustuse eesmärgiks on vältida põhjendamatult kohtusse pöördumist, tagab selle eesmärgi realiseerimise praeguse kohtuasja erilisi asjaolusid arvestades ka see, kui ringkonnakohus lahendab lõivu tasumise küsimuse pärast kohtuistungit. Samuti selgitas kohus, et „kaalub mõista lõiv välja otsusega ja algatada sellega ka põhiseaduslikkuse järelevalve menetlus“.
15. Õiguskantsler leiab oma arvamuses Riigikohtule (punkt 6), et Tallinna Ringkonnakohus vaatas seega tsiviilasja nr 2-08-91997 läbi TsMS § 643 lõike 1 nõudeid rikkudes, mistõttu ei ole põhiseaduslikkuse järelevalve algatamise taotlus pärast asja sisulist läbivaatamist lubatav.
16. Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi arvates oli Tallinna Ringkonnakohtul olukorras, kus kohus kahtles apellatsioonkaebuselt tasuda tuleva riigilõivu määra põhiseaduslikkuses, võimalik jätta apellatsioonkaebused TsMS § 3401 lõike 1 alusel käiguta ja tunnistada kaebuse käiguta jätmise määruses kohaldamisele kuuluvat riigilõivu määra ette nägevad sätted põhiseadusega vastuolus olevaks, algatades sellega põhiseaduslikkuse järelevalve menetluse põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seaduse (PSJKS) § 9 lõike 1 järgi. Sellises olukorras peaks ringkonnakohus lisaks määrama põhiseaduspärase riigilõivu, mida tuleks apellatsioonkaebuselt tasuda.
17. Seega oleks nii juhul, kui Tallinna Ringkonnakohus oleks algatanud põhiseaduslikkuse järelevalve menetluse apellatsioonkaebuste käiguta jätmise määrustega, kui ka praegusel juhul, kui ringkonnakohus arutas asja sisuliselt, ringkonnakohus tunnistanud kehtiva riigilõivumäära põhiseadusvastaseks ja pidanud seetõttu määrama apellatsioonkaebustelt tasutava põhiseaduspärase riigilõivu määra. Kuna on vaja tagada menetlus mõistliku aja jooksul, oli kohtul võimalus kohtuasja edasi menetleda ja praeguse näite puhul ka jõuda tsiviilasjas põhimenetluses sisuliselt sama lõpplahendini. Seega ei takista ringkonnakohtu valitud menetlusstaadium kehtiva riigilõivu kohaldamata jätmiseks põhiseaduslikkuse küsimuse menetlust Riigikohtus.
18. Samuti võimaldab TsMS § 179, mis näeb ette menetluskulude väljamõistmise ja sissenõudmise Eesti Vabariigi kasuks, lõike 1 alusel mõista asja lahendaval kohtul tasumata või vähem tasutud riigilõivu kohustatud isikult välja asjas tehtavas lahendis või eraldi määrusega. Lõike 2 alusel võib pärast asjas tehtud lahendi jõustumist riigilõivu välja mõista määrusega nii kohus, kelle menetluses kulud tekkisid, kui ka asja lahendanud maakohus. Määrust ei või teha, kui asjas tehtud kohtulahendi jõustumisest on möödunud üle kahe aasta.
Seega on seadusega ette nähtud vähem tasutud riigilõivu täiendava väljamõistmise võimalus ja kontroll määratud riigilõivu üle, sh olukorras, kus kohus on võtnud asja menetlusse, ilma et kaebuselt oleks riigilõivu tasutud või oleks seda tasutud õiges määras. Seda, et riigi kasuks välja mõistetud menetlusabikulud saab kohus välja mõista asjas tehtavas lahendis või määrusega ja seda nii enne kui ka pärast asjas tehtud lahendi jõustumist, on leidnud ka Riigikohtu tsiviilkolleegium 7. oktoobril 2009. aastal kohtuasjas nr 3-2-1-96-09 tehtud määruse punktis 9 (vt ka Riigikohtu tsiviilkolleegiumi 25. mai 2011. aasta otsus kohtuasjas nr 3-2-1-36-11, punkt 19, ja kohtuasjas nr 3-2-1-28-11, punkt 17). Seega on ületatav olukord, kus apellatsioonkaebuselt pole enne menetlusse võtmist riigilõivu tasutud. Sellist olukorda tuleb siiski vältida, kuna see ei taga menetlusosalisele mh selgust selles, kui palju on vaja kaebuse esitamisel riigilõivu maksta, ja ei võimalda sellest tulenevalt otsustada, kas loobuda kaebuse esitamisest või mitte.
19. Ringkonnakohtu eksimus menetlusseadustiku kohaldamisel ei too praeguses asjas kaasa apellatsioonkaebuselt makstava riigilõivu määra sätestavate normide asjassepuutumatust. Menetlusökonoomia seisukohast oleks põhjendamatu jätta Tallinna Ringkonnakohtu taotlus läbi vaatamata. Ringkonnakohtul oleks seejärel võimalus algatada põhiseaduslikkuse järelevalve asi määrusega, millega kohus peaks mõistma menetlusosalistelt välja vähem tasutud riigilõivu.
20. Seega on Riigikohtul võimalik lahendada Tallinna Ringkonnakohtu põhiseaduslikkuse järelevalve taotlus. Seejuures lähtub kolleegium praeguses asjas menetlusökonoomiast ja konkreetse normikontrolli eesmärgist teenida eelkõige põhiõiguste kandjast menetlusosalise huve (Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 28. mai 2008. aasta määrus kohtuasjas nr 3-4-1-4-08, punkt 15). Riigikohus on samuti aktsepteerinud sarnast ringkonnakohtu käitumist apellatsioonkaebuse menetlusse võtmisel olukorras, kus riigilõiv oli olulises osas maksmata (40 000 kr makstud, 770 000 kr maksmata), põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 14. aprilli 2011. aasta lahendis kohtuasjas nr 3-4-2-1-11 (vt punkte 6 ja 43).
21. Praeguses asjas on küsimuseks riigilõivu suuruse põhiseaduspärasus. Seejuures on kohtuasja asjaoludest tulenevalt säteteks, mille põhiseaduspärasust Riigikohus hindab, PSJKS § 14 lõike 2 esimese lause mõttes põhivaidluse lahendamisel asjassepuutuvad RLS § 57 lõiked 1 ja 22 ning lisa 1 viimane lause (1. jaanuarist kuni 23. märtsini 2011 kehtinud redaktsioonis) nende koostoimes osas, milles need nägid ette kohustuse tasuda tsiviilasjas hinna puhul üle 639 116 euro 48 sendi apellatsioonkaebuselt riigilõivu 3 protsenti tsiviilasja hinnast, kuid mitte rohkem kui 131 955 eurot 82 senti (vt ka Riigikohtu üldkogu otsus kohtuasjas nr 3-2-1-62-10, punkt 33). Ringkonnakohus oleks pidanud vaidlusaluste sätete põhiseaduspärasuse korral tegema riigilõivu kohta teistsuguse otsuse kui sätete põhiseadusvastasuse korral (vt alates Riigikohtu üldkogu 28. oktoobri 2002. aasta otsusest kohtuasjas nr 3-4-1-5-02, punkt 15). Menetlusnormide asjassepuutuvusel tuleb lähtuda ka sellest, kas konkreetses menetluses pidi rakendatama neid menetlusnorme kohtuotsuseni jõudmiseks (Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 18. juuni 2010. aasta otsus kohtuasjas nr 3-4-1-5-10, punkt 19).
Menetlusökonoomiast lähtudes ei oleks põhjendatud kontrollida üksnes konkreetses suuruses riigilõivu (66 592 eurot 16 senti) tasumise põhiseaduspärasust (vt ka Riigikohtu üldkogu otsus kohtuasjas nr 3-2-1-62-10, punkt 33).
22. Alates Riigikohtu üldkogu 12. aprilli 2011. aasta otsusest kohtuasjas nr 3-2-1-62-10 on ka TsMS § 183 lõike 1 esimeses lauses märgitud kriteeriumitele mittevastaval ning samas TsMS § 181 lõike 1 eeldustele vastaval Eesti eraõiguslikul juriidilisel isikul õigus saada tsiviilkohtumenetluses menetlusabi apellatsioonkaebuselt riigilõivu tasumisest täielikult või osaliselt vabastamiseks. OÜ Avalist ja Swedbank Liising Aktsiaselts praeguses menetluses menetlusabi taotlenud ei ole, kuid on väitnud seda, et apellatsioonkaebuselt tasumisele kuuluva riigilõivu määr on põhiseadusega vastuolus.
Riigikohtu üldkogu leidis kohtuasjas nr 3-2-1-62-10, et on seadusandja otsustada, milline riigilõivumenetlusabi süsteem luua ja milline tasakaalupunkt valida, kuid seadusandja peab seejuures tagama tegeliku võimaluse edasikaebeõiguse kasutamiseks (punkt 57.2). Seetõttu tuleb kolleegiumi arvates isegi olukorras, kus äriühingul on võimalik taotleda apellatsioonkaebuse esitamiseks menetlusabi, kohtul PS § 15 lõike 2 kohaselt kontrollida kahtluse korral edasikaebeõigust takistava riigilõivu põhiseaduspärasust. Teoreetiline võimalus saada menetlusabi ei tähenda seda, et apellatsioonkaebuselt riigilõivu tasumiseks menetlusabi taotlev äriühing ei peaks olema valmis tasuma lõpuks kogu riigilõivu. Ka juhul, kui isikule antakse vaidluses menetlusabi, tuleb tal vaidluse kaotamise korral riigilõiv, mille tasumisest ta hagi esitamisel oli vabastatud, riigile siiski hüvitada (TsMS § 190 lõiked 4 ja 5). Seega tuleb kohtusse pöördujal võtta hagi esitamisel risk, et olenemata menetlusabi saamisest tuleb tal lõpptulemusena lõiv siiski tasuda. Menetluskulude riigi tuludesse tasumisest vabastamise aluseks saab TsMS § 190 lõike 7 järgi olla üksnes mõjuv põhjus, selliseks põhjuseks ei saa aga iseenesest olla asjaolu, et seaduses sätestatud riigilõivumäärad on liiga kõrged.
23. Järgnevalt analüüsib kolleegium vaidlusaluste sätete materiaalset põhiseaduspärasust nende koostoimes osas, milles need nägid 1. jaanuarist kuni 23. märtsini 2011 ette kohustuse tasuda tsiviilasjas hinna puhul üle 639 116 euro 48 sendi apellatsioonkaebuselt riigilõivu 3 protsenti tsiviilasja hinnast, kuid mitte rohkem kui 131 955 eurot 82 senti. Sätted on formaalselt põhiseaduspärased.
24. Maakohtu otsuse vaidlustamine ringkonnakohtus on PS § 24 lõikes 5 sisalduva õiguse realiseerimine kaevata enda kohta tehtud kohtuotsuse peale seadusega sätestatud korras edasi kõrgemalseisvale kohtule. PS § 24 lõike 5 edasikaebeõigust saab seadusega piirata igal põhjusel, mis ei ole põhiseadusega keelatud (Riigikohtu üldkogu otsus kohtuasjas nr 3-2-1-62-10, punkt 38). Praegusel juhul riivab kaebeõigust apellatsioonkaebuselt suure riigilõivu ettenägemine.
25. Riigikohtu üldkogu järeldas kohtuasjas nr 3-2-1-62-10 tehtud otsuse punktis 45, et põhiseaduse järgi saab lugeda lubatavaks eesmärki, et hagimenetluses kantakse vähemalt rahaliste vaidluste puhul riigi tehtavad kulud õigusemõistmisele eelkõige menetlusosaliste endi makstavate lõivude arvel (menetlusosaliste õigusemõistmise kulutuste kandmisest osavõtu põhimõte). Samuti on riigilõivu legitiimseks eesmärgiks põhiseaduse tähenduses menetlusökonoomia, et vältida põhjendamatute, pahatahtlike jms kaebuste menetlemist, kuna see võib kaasa tuua kohtusüsteemi suutmatuse pakkuda isikutele tõhusat õiguskaitset mõistliku aja jooksul (vt ka Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 15. detsembri 2009. aasta otsus kohtuasjas nr 3-4-1-25-09, punkt 23).
Samas leidis üldkogu, et legitiimseks ei saa lugeda kohtulõivu võimalikku eesmärki teenida riigile lisatulu ja finantseerida sellest riigi muid kulutusi, juhul kui lõiv on suurem, kui see on vajalik menetlusosaliste õigusemõistmise kulutuste kandmise ja menetlusökonoomia tagamiseks, kuna see oleks vastuolus PS §-st 113 tuleneva lõivu olemusega.
26. Apellatsioonkaebuselt tsiviilasjas hinnaga üle 639 116 euro 48 sendi tsiviilasja hinnast 3 protsendi suuruse, kuid mitte rohkem kui 131 955 euro 82 sendi suuruse riigilõivu tasumise nõude kehtestamine teenib menetlusökonoomia huve, kuna selline kõrge kohtusse pöördumise finantspiirang võib hoida ära kergekäeliselt esitatud apellatsioonkaebused ja menetluslike õiguste suure piiratuse korral on tõenäoline tsiviilasjade lahendamisel säästlikum ja kiirem kohtusüsteem. Samuti tagab apellatsioonkaebuselt sellises määras riigilõivu tasumine ilmselgelt tsiviilasjade hagimenetluses menetlusosaliste osavõtu õigusemõistmise kulutuste kandmisest. Isikut vähem koormavaks, kuid mainitud eemärkidel sama efektiivseks abinõuks ei oleks ei kohtunike arvu suurendamine ega võimalus laiendada riigi abi menetluskulude kandmiseks.
27. Riigikohtu üldkogu leidis kohtuasjas nr 3-2-1-62-10, et üle 10 000 000-kroonise tsiviilasja hinnast kolme protsendi, kuid mitte rohkem kui 1 500 000 krooni suuruse riigilõivu tasumise kohustuse kehtestamine ei ole mõõdukas abinõu menetlusökonoomia ega menetlusosaliste õigusemõistmise kulutuste kandmisest osavõtu põhimõtte tagamiseks (otsuse punkt 48 jj). Säästuga menetlusökonoomias ja menetlusosaliste osavõtuga õigusemõistmise kulutuste kandmisel ei või tekkida olukorda, kus isikul puudub üldse tegelik võimalus oma põhiõigusi kohtus kaitsta. Samuti ei või seadusandja luua kõrgete lõivude kehtestamisega olukorda, kus on välistatud kaheldavate või vaieldavate apellatsioonkaebuste esitamine – kohtu poole pöördumine ei tohi olla tagatud ainult kindla eduväljavaatega asjades. Edasikaebeõiguse piirangu ebamõõdukust suurendab oluliselt see, et apellatsioonkaebuse esitamiseks tuleb juba hagi esitamisel tasutud lõiv samas ulatuses teist korda tasuda, st et tegelikult tuleb hagejal asja apellatsiooniastmesse viimiseks (hagi rahuldamata jätmise korral) tasuda hagilt riigilõivu kokku 6% asja hinnast.
28. Kolleegium on seisukohal, et praeguses menetluses puuduvad asjaolud, mille tõttu peaks otsustama teisiti, kui otsustas Riigikohtu üldkogu 12. aprilli 2011. aasta otsuses kohtuasjas nr 3-2-1-62-10. Kohtuasjas nr 3-2-1-62-10 hindas Riigikohus tsiviilkohtumenetluses tsiviilasjas hinnaga üle 10 000 000 krooni apellatsioonkaebuselt makstava riigilõivu põhiseaduspärasust 1. jaanuarist 2009 kuni 31. detsembrini 2010 kehtinud riigilõivuseaduse (RT I 2006, 58, 439; RT I, 22.12.2010, 1) § 56 lõigete 1 ja 19 ning lisa 1 viimase lause redaktsiooni (maksimummäär 1 500 000 krooni, st 95 867 eurot 47 senti) puhul. RLS lisa 1 tabeli viimase rea riigilõivu maksimummäär tsiviilasja hinna puhul üle 639 116 euro 48 sendi (10 000 000 krooni) oli praeguses asjas asjassepuutuval perioodil 1. jaanuarist kuni 23. märtsini 2011 kehtinud riigilõivuseaduse redaktsioonis aga 131 955 eurot 82 senti, seega 36 088 eurot 35 senti suurem kui kohtuasjas nr 3-2-1-62-10 põhiseadusvastaseks tunnistatud sätete kohane lõiv. Alates 24. märtsist 2011 kehtima hakanud RLS lisa 1 redaktsioonis on riigilõivu maksimummäära jälle vähendatud. Kehtiv ülempiir vastab enne 1. jaanuari 2011 kehtinud maksimummäärale (95 867 eurot 47 senti).
29. Seega saab ka vaidlusalust tsiviilkohtumenetluses apellatsioonkaebuselt tasumisele kuuluvat riigilõivumäära Euroopa mastaabis erakordsete riigilõivude tingimustes pidada siinses regioonis ja majanduslikus olukorras selliseks, mida tuleb lugeda ebamõõdukaks edasikaebeõiguse piiranguks (vt Riigikohtu üldkogu otsus kohtuasjas nr 3-2-1-62-10, punkt 48.3).
30. Eelneva põhjal tunnistab kolleegium PSJKS § 15 lõike 1 punkti 5 alusel, et RLS § 57 lõiked 1 ja 22 ning lisa 1 viimane lause (1. jaanuarist kuni 23. märtsini 2011 kehtinud redaktsioonis) nende koostoimes olid vastuolus põhiseadusega osas, milles need nägid ette kohustuse tasuda tsiviilasjas hinna puhul üle 639 116 euro 48 sendi apellatsioonkaebuselt riigilõivu 3 protsenti tsiviilasja hinnast, kuid mitte rohkem kui 131 955 eurot 82 senti.
Praeguses asjas puudub vajadus tunnistada põhiseadusega vastuolus olevad normid kehtetuks, sest alates 24. märtsist 2011 kehtib uus riigilõivuseaduse lisa 1 viimase lause redaktsioon (RT I, 23.03.2011, 1).
Märt Rask, Peeter Jerofejev, Ott Järvesaar, Henn Jõks, Harri Salmann

matches:
§ 57
§ 57
§ 57
§ 57
§ 113
§ 15
§ 24
kohus
§ 179
kohus
§ 190
§ 190
kohus
kohus
§ 24
Riigikohus
Riigikohus
§ 643
§ 637
kohus
kohus
§ 643
kohus
Riigikohus
§ 57
§ 57
§ 24
§ 57
Riigikohus
§ 24
§ 57
§ 57
Kohus
§ 179
kohus
§ 643
kohus
kohus
§ 643
kohus
§ 3401
§ 9
§ 179
kohus
kohus
kohus
Riigikohus
Riigikohus
§ 14
§ 57
§ 183
§ 181
§ 15
§ 190
§ 190
§ 24
§ 24
Riigikohus
§ 56
§ 15
§ 57


§ 2 Sotsiaalhoolekandelisele abile õigust omavad isikud
§ 9 Sotsiaaltoetuse määramisest keeldumine
§ 10 Mõisted
§ 11 Toimetulekutoetus
§ 12 Koolitoetus ja õpilaskodu kohatasu toetus
§ 14 Lasteaia osalustasu ja toidukulude toetus
§ 17 Esmakordselt esimesse klassi mineva lapse toetus
§ 18 Juubelitoetus
§ 19 Jõulutoetus
§ 21 Hooldajatoetus
§ 24 Väljaspool isiku kodu osutatav üldhooldusteenus
§ 25 Üldhooldusteenust saama õigustatud isik
§ 26 Üldhooldusteenuse taotlemine
§ 27 Üldhooldusteenuse määramine
§ 28 Üldhooldusteenuse eest tasumine
§ 29 Tugiisikuteenus
§ 31 Eluruumi tagamise teenus
§ 32 Sotsiaaltransporditeenus
§ 33 Täisealise isiku hooldus.
§ 34 Varjupaigateenus
§ 35 Turvakoduteenus
§ 38 Asendushooldusteenus
§ 39 Järelhooldusteenus
§ 40 Järelevalve ja kaebuste lahendamine
RT IV, 03.05.2019, 9
Vastu võetud 25.04.2019 nr 18
(1) Sotsiaalhoolekandelise abi andmise kord (edaspidi kord) reguleerib Väike-Maarja vallas osutatavate sotsiaalteenuste ja makstavate sotsiaaltoetuste taotlemist ja määramist.
(2) Määrust kohaldatakse koos sotsiaalseadustiku üldosa seaduse ja sotsiaalhoolekande seadusega ning vajadusel koos teiste sotsiaalkaitse korraldust ja sotsiaalkaitse tagamist reguleerivate õigusaktidega. Nimetatud õigusaktides kohalikule omavalitsusele pandud ülesandeid täidab vallavalitsus välja arvatud juhul, kui õigusaktides on selleks määratud muu organ.
§ 2. Sotsiaalhoolekandelisele abile õigust omavad isikud
Sotsiaalhoolekandelist abi on õigus taotleda üldjuhul isikul, kelle rahvastikuregistris registreeritud elukoht on abi taotlemise ajal Väike-Maarja vald.
(1) Väike-Maarja vald (edaspidi vald) osutab järgmisi sotsiaalteenuseid:
7) täisealise isiku hooldus.
(2) Vald korraldab järgmisi sotsiaalteenuseid:
4) lapsehoiuteenus;
5) asendushooldusteenus;
6) järelhooldusteenus.
(3) Vald osutab võimalusel ja lähtuvalt isiku abivajadusest muid sotsiaalteenuseid.
(4) Vald maksab järgmisi sissetulekust sõltuvaid toetusi:
2) koolitoetus ja õpilaskodu kohatasu toetus;
3) küttetoetus;
4) lasteaia osalustasu ja toidukulude toetus;
(5) Vald maksab järgmisi sissetulekust mittesõltuvaid toetusi:
2) esmakordselt esimesse klassi mineva lapse toetus;
7) vältimatu sotsiaalabi.
(1) Sotsiaalhoolekandelise abi saamiseks esitab abi vajav isik vallavalitsuse sotsiaalosakonnale vallavalitsuse poolt kinnitatud vormikohase avalduse. Sotsiaalhoolekandelist abi võib taotleda seda vajava isiku kasuks eestkostja, hooldaja, sotsiaaltöötaja või muu õigustatud isik.
(2) Sissetulekust sõltuva sotsiaaltoetuse taotlemisel ja juhul, kui isik ei ole võimeline sotsiaalteenuste eest täies ulatuses ise tasuma, tuleb vajadusel avaldusele lisada taotleja sissetulekut ja varalist seisu tõendavad dokumendid.
(3) Taotlust menetleval ametnikul on vajaduse korral õigus ja kohustus nõuda lisadokumente või muid täiendavaid andmeid, kontrollida esitatud andmete õigsust ning teha päringuid andmeregistritesse.
(4) Juhul, kui isik jätab esitamata nõutud andmed või dokumendid või avalduses on muid puudusi, määrab avaldust läbivaatav ametnik avalduse esitajale tähtaja puuduste kõrvaldamiseks, selgitades, et tähtajaks puuduste kõrvaldamata jätmisel võidakse jätta avaldus läbi vaatamata.
(1) Sotsiaalhoolekandelise abi andmisel lähtutakse esmajärjekorras isiku vajadusest. Isiku pöördumisel või abivajadusest teadasaamisel hindab sotsiaalosakonna ametnik isiku abivajadust ning selgitab välja isikule sobiva parima asjakohase abi.
(3) Abivajaduse väljaselgitamiseks kasutatakse abivajaduse hindamise instrumenti ja/või juhtumiplaani. Nendest dokumentidest peab selguma teenuse vajadus ja põhjendus. Abivajaduse määra muutumisel või uute asjaolude ilmnemisel, tuleb teenuse osutamise ajal viia läbi korduvhindamine.
(4) Abivajadusele vastava teenuse väljaselgitamiseks ja võimaldamiseks tehakse isiku nõusolekul koostööd perearsti või teiste spetsialistide ja ametiasutustega.
(1) Sotsiaalhoolekandelise abi taotlejate avaldused koos lisadokumentidega vaadatakse läbi vallavanema poolt moodustatud toetuste määramise komisjonis.
(2) Sotsiaalhoolekandelise abi määramine otsustakse kümne tööpäeva jooksul nõuetekohase avalduse esitamisest.
(3) Sotsiaalhoolekandelise abi määramise või määramisest keeldumise otsustab üldjuhul vallavalitsus haldusaktiga toetuste määramise komisjoni või sotsiaalosakonna ametniku ettepaneku alusel.
(4) Toimetulekutoetuse ja sissetulekust mittesõltuva toetuse ning sotsiaaltransporditeenuse, võlanõustamisteenuse ja koduteenuse määramise otsustab sotsiaalosakonna ametnik.
(5) Sotsiaalosakonna juhatajal on õigus otsustada vallavalitsuse poolt kinnitatud ülemmäära ulatuses toetuste väljamaksmist või toetuse asendamist toidutalongiga ilma toetuste määramise komisjoni ja vallavalitsust otsustusprotsessi kaasamata.
(6) Sotsiaalteenuse määramisel märgitakse haldusaktis millist teenust isikul on õigus saada, põhjendus teenuse valiku osas, mis perioodil isik teenust saab, kes isikule teenust osutab, mida peab isik teenuse saamiseks tegema, kas ja kui suures mahus osaleb vald teenuse eest tasumisel ja hinnang isiku ja tema seadusjärgsete ülalpidajate osaluse suuruse kohta teenuse eest tasumisel.
(7) Sotsiaalhoolekandelise abi määramisest keeldumisel märgitakse haldusaktis vähemalt:
1) isiku taotluse kokkuvõte (asjaolud);
2) abi andmisest keeldumise põhjendus;
(8) Sotsiaalhoolekandelise abi määramise või määramisest keeldumise haldusakt tehakse vastavalt avalduses märgitud valikule isikule teatavaks:
3) ametiasutuses;
(1) Sotsiaalteenuse eest võib teenuse saajalt võtta tasu. Isikult võetava tasu suurus oleneb sotsiaalteenuse mahust, teenuse maksumusest ning teenust saava isiku ja tema perekonna majanduslikust olukorrast.
(2) Valla poolt osutatavate sotsiaalteenuste maksumuse kehtestab vallavalitsus.
(3) Enne teenuse eest tasu määramist selgitatakse välja, millised on teenust vajava isiku sissetulekud, väljaminekud, kohustused, vallas- ja kinnisvara olemasolu, kas selle realiseerimine on võimalik ja otstarbekas ning kas isikul on elatise saamise võimalusi, et tasuda teenuse eest. Isikule tutvustatakse teenuse maksumust ja selle eest tasumise korda.
(4) Kui isik ei ole kohtu kaudu elatist nõudnud, hinnatakse, mil määral on seadusjärgsed ülalpidajad võimelised andma elatist, et isik saaks teenuse eest tasuda. Kui seadusjärgsed ülalpidajad keelduvad isikule põhjendamatult elatist maksmast ja vallavalitsus teeb seda ise, on vallavalitsusel õigus nõuda seadusjärgsetelt ülalpidajatelt käsundita asjaajamise korras tehtud kulutuste katmist.
(5) Vallavalitsusel on õigus kaalutlusotsusega vabastada isik täielikult või osaliselt teenuse eest tasumisest, arvestades teenust saava isiku majanduslikku olukorda, seadusjärgsete ülalpidajate olemasolu ja nende majanduslikku olukorda, teenuse kasutamise põhjust ning muid juhtumiga seotud asjaolusid.
(1) Toetus kantakse vallavalitsuse korralduse alusel taotleja arvelduskontole või makstakse välja sularahas. Toetus makstakse välja kolmekümne kalendripäeva jooksul toetuse määramise otsuse tegemisest arvates.
(3) Kui on põhjendatud kahtlus isiku poolt toetuse mittesihipärases kasutamises võib toetuse välja maksta sotsiaaltöötajale, eestkostjale, hooldajale või muule isikule, kes kasutab saadud vahendeid toetuse taotleja huvides.
(4) Vallavalitsusel on õigus määratud toetus tagasi nõuda, kui toetuse andmise aluseks olid taotleja poolt esitatud valeandmed. Juhul, kui isik ei tagasta tagasinõutavat toetust ettekirjutuses sätestatud tähtaja jooksul, on vallavalitsusel õigus anda ettekirjutus sundtäitmiseks täitemenetluse seadustikus sätestatud korras.
(5) Sotsiaaltoetuste määrad kehtestab vallavalitsus.
§ 9. Sotsiaaltoetuse määramisest keeldumine
(1) Sotsiaaltoetuse määramisest võib keelduda, kui:
1) avalduses on esitatud ebaõigeid andmeid või on andmeid varjatud;
2) avaldaja ei võimalda avalduses nimetatud asjaolusid kontrollida;
3) avaldaja ei esita sotsiaalosakonna ametniku poolt küsitud täiendavaid dokumente;
4) avaldaja ja tema perekonna kasutuses või omandis olevad vallas- ja kinnisasjad tagavad temale toimetulekuks piisavad elatusvahendid;
5) töövõimeline 18-aastane kuni vanaduspensioniealine isik ei osale töötukassa poolt pakutavatel teenustel;
6) isikul on õigus saada elatist, kuid isik keeldub elatise saamise kohta dokumenti esitamast või elatist sisse nõudmast;
7) avaldaja või tema perekonnaliikmete sissetulekud on toimetulekuks piisavad;
8) avaldaja on eelnevalt määratud toetust kasutanud mittesihipäraselt;
9) avaldajat on võimalik toetada muul viisil.
(2) Sotsiaaltoetuse määramisest võib keelduda ka muudel põhjustel kaalutlusotsusega.
§ 10. Mõisted
1) madala sissetulekuga pere – pere, kelle netosissetulek ühe pereliikme kohta jääb alla riiklikult kehtestatud täisealise isiku toimetulekupiiri kahekordse määra;
2) madala sissetulekuga isik – üksi elav isik, kelle netosissetulek ühe pereliikme kohta jääb alla riiklikult kehtestatud täisealise isiku toimetulekupiiri kolmekordse määra.
§ 11. Toimetulekutoetus
§ 12. Koolitoetus ja õpilaskodu kohatasu toetus
(1) Koolitoetust makstakse madala sissetulekuga perele laste kooliriiete ja koolitarvete ostmiseks.
(2) Õpilaskodu kohatasu toetust makstakse vanemliku hoolitsuseta õpilaste õpilaskodu koha eest.
Toetust makstakse autonoomset küttesüsteemi kasutavale madala sissetulekuga isikule või perele üks kord aastas küttematerjali (küttepuud, brikett, kivisüsi jms) ostmiseks.
§ 14. Lasteaia osalustasu ja toidukulude toetus
(1) Toetust makstakse madala sissetulekuga perele lasteaia osalustasu ja toidukulude katmiseks.
(2) Lapsehoolduspuhkusel oleva lapsevanema alla kolme aastase lapse lasteaia toiduraha ja kohatasu kulusid ei kaeta üldjuhul valla eelarvest. Alla kolmeaastase lapse lasteaia toiduraha ja kohatasu kulusid kaetakse valla eelarvest, kui lapse kodune olukord ei soodusta lapse arengut.
(3) Avaldus toetuse saamiseks esitatakse kaks korda aastas, hiljemalt 20. septembriks ja 20. jaanuariks.
(4) Perekonna sissetulekute olulisel vähendamisel võib taotleja erandkorras esitada avalduse lõikes 3 sätestatust erineval ajal.
Toetust on võimalik taotleda põhjendatud kulutuste hüvitamiseks:
2) prillide ostu osaliseks kompenseerimiseks, kuid mitte rohkem kui vallavalitsuse poolt kehtestatud määras;
(1) Sünnitoetus määratakse lapse vanemale kui laps on rahvastikuregistri andmetel Väike-Maarja valla elanik sünnist alates ja elab toetuse taotlejaga samal aadressil.
1) esimene osa – 50% sünnitoetuse määrast makstakse vanemale pärast lapse sünni registreerimist;
2) teine osa – 50% sünnitoetuse määrast makstakse lapse aastaseks saamisel (lapse teisel eluaastal) eeldusel, et lapse vanem ja laps elavad rahvastikuregistri andmetel Väike-Maarja vallas.
§ 17. Esmakordselt esimesse klassi mineva lapse toetus
(1) Toetust makstakse kõigile Väike-Maarja vallas asuvate koolide esmakordselt esimesse klassi õppima asuvatele lastele, olenemata elukohast.
(3) Toetus määratakse vallavalitsuse korraldusega koolide poolt esitatud esimesse klassi registreeritud õpilaste nimekirjade alusel.
§ 18. Juubelitoetus
(2) Toetust makstakse isikule sünnikuupäeval kehtinud toetuse määras.
§ 19. Jõulutoetus
Jõulutoetus on rahaline või esemeline toetus, mille saamise õigus on:
(3) Matusetoetus makstakse isiku surma kuupäeval kehtinud määras.
§ 21. Hooldajatoetus
(1) Hooldajatoetust makstakse raske ja sügava puudega isiku hooldajale või isikule, kes hooldab raske või sügava puudega last.
(4) Sügava puudega täisealise isiku hooldajale makstakse toetust 100% ning raske puudega täisealise isiku hooldajale 60% hooldajatoetuse määrast.
(5) 3-16 aastase raske ja sügava puudega lapse vanemale, võõrasvanemale või perekonnas hooldajale, kes ei saa töötada puudega lapse kasvatamise tõttu, makstakse toetust 100% või 75% puuetega inimeste hooldajatoetuse määrast, olenevalt hooldusvajadusest.
(6) 16-18 aastase sügava puudega lapse vanemale, võõrasvanemale või perekonnas hooldajale, kes ei saa töötada puudega lapse kasvatamise tõttu, makstakse toetust 100% hooldajatoetuse määrast.
(7) 16-18 aastase raske puudega lapse vanemale, võõrasvanemale või perekonnas hooldajale, kes ei saa töötada puudega lapse kasvatamise tõttu, makstakse toetust 60% hooldajatoetuse määrast.
(8) Hooldajatoetuse maksmine lõpetatakse maksmise lõpetamist tingivate asjaolude tekkimise kuule järgnevast kuust.
(9) Hooldajatoetust ei määrata, kui:
1) toetuse taotlejale on määratud raske või sügav puue;
2) raske või sügava puudega lapse hooldaja töötab.
(10) Üldjuhul ei määrata hooldajatoetust täisealise hooldatava seadusjärgsele ülalpidajale. Seadusjärgsele ülalpidajale võib erandkorras hooldajatoetuse määrata, kui hooldatava toimetulek igapäevatoimingutega on raskelt häiritud.
Vältimatut sotsiaalabi antakse isikule, kes on sattunud sotsiaalselt abitusse olukorda elatusvahendite kaotuse või puudumise tõttu. Vältimatu sotsiaalabi tagab vähemalt toidu, hädavajalikud riided ja ajutise majutuse.
(1) Koduteenus on sotsiaalteenus, mille eesmärk on täisealise isiku iseseisva ja turvalise toimetuleku tagamine kodustes tingimustes, säilitades ja parendades tema elukvaliteeti.
(3) Kõrvalabi vajaduse määra hinnatakse ja täpsustatakse iga isiku puhul eraldi.
(4) Koduteenuse osutamiseks antakse haldusakt või sõlmitakse haldusleping, milles määratakse kindlaks kõrvalabi vajaduse määrast tulenevad toimingud, mis tagavad isiku iseseisva toimetuleku kodustes tingimustes.
§ 24. Väljaspool isiku kodu osutatav üldhooldusteenus
(1) Väljaspool isiku kodu osutatav üldhooldusteenus (edaspidi üldhooldusteenus) on turvalise keskkonna ja toimetuleku tagamine täisealisele isikule, kes terviseseisundist, tegevusvõimest või elukeskkonnast tulenevatel põhjustel ei suuda kodustes tingimustes ajutiselt või püsivalt iseseisvalt toime tulla.
(2) Üldhooldusteenuse osutaja koostab 30 päeva jooksul teenuse osutamise alustamisest arvates isikule hooldusplaani.
(3) Hooldusplaan peab sisaldama hooldusteenuse eesmärki, eesmärgi saavutamiseks ettenähtud tegevusi ja sagedust ning teenuseosutaja hinnangut tegevuste elluviimise kohta.
§ 25. Üldhooldusteenust saama õigustatud isik
Üldhooldusteenust on õigus saada isikul, kes erivajaduse või sotsiaalse olukorra tõttu ei ole suuteline iseseisvalt kodus elama ja kelle toimetulekut ei ole võimalik tagada muu sotsiaalteenusega.
§ 26. Üldhooldusteenuse taotlemine
Üldhooldusteenuse taotlemiseks tuleb esitada üldhooldusteenuse osutajale või vallavalitusele avaldus.
§ 27. Üldhooldusteenuse määramine
Isikule, kelle hoolduskulud kaetakse vallaeelarvest või kes suunatakse hoolekandeasutusse vallavalitsuse sotsiaalosakonna ettepanekul määratakse üldhooldusteenus vallavalitsuse korralduse alusel.
§ 28. Üldhooldusteenuse eest tasumine
(1) Üldhooldusteenuse eest tasumise kohustuse võtavad enda kanda üldhooldusteenuse saaja, tema seadus- või lepingujärgne ülalpidaja ja/või vallavalitsus järgnevalt:
1) üldhooldusteenuse saaja tasub hoolduskulu täielikult, kui seda võimaldavad tema sissetulekud ning muud vahendid;
2) kui üldhooldusteenuse saaja vahenditest ei piisa, on tal võimalik nõuda oma seadus- või lepingujärgsetelt ülalpidajatelt elatise maksmist hoolduskuludest puudujääva osa tasumiseks;
3) seadus- või lepingujärgsete ülalpidajate puudumisel, nende võimetuse korral elatist täies ulatuses maksta või muudel juhtudel tasub üldhooldusteenuse saaja oma igakuisest sissetulekust kuni 95% ja puudujääva osa kas osaliselt või täielikult kohalik omavalitsus.
(2) Teenuse eest tasumise kohta sõlmitakse üldhooldusteenuse osutaja, üldhooldusteenuse saaja ja tema seadus- või lepingujärgse ülalpidaja vahel leping.
§ 29. Tugiisikuteenus
(1) Tugiisikuteenuse eesmärk on iseseisva toimetuleku toetamine olukordades, kus isik vajab sotsiaalsete, majanduslike, psühholoogiliste või tervislike probleemide tõttu oma kohustuste täitmisel ja õiguste teostamisel olulisel määral kõrvalabi. Kõrvalabi seisneb juhendamises, motiveerimises ning isiku suurema iseseisvuse ja omavastutusvõime arendamises. Last kasvatavale isikule tugiisikuteenuse osutamisel on täiendav eesmärk lapse hooldamise ning turvalise ja toetava kasvukeskkonna ning lapse arengu tagamine.
(2) Tugiisikuteenust on õigustatud saama lapsed või täiskasvanud, kes vajavad sotsiaalsete, majanduslike, psühholoogiliste või tervislike probleemide tõttu oma kohustuste täitmisel ja õiguste teostamisel olulisel määral kõrvalabi. Kõrvalabi vajaduse määra hinnatakse ja täpsustatakse iga isiku puhul eraldi.
(3) Teenuse osutamiseks sõlmib vallavalitsus teenuse osutajaga ja kliendiga kolmepoolse halduslepingu. Tugiisik määratakse vallavalitsuse korraldusega.
(4) Vajadusel abistab vallavalitsus isikut sobiva tugiisiku valikul.
(5) Teenust osutav tugiisik lähtub teenuse osutamisel haldusaktist või halduslepingust.
(6) Tugiisikuteenust võib osutada isik, kes sobib tugiisiku ülesandeid täitma isikuomaduste või kogemuste poolest või kellel on sihtgrupiga töötamise kogemus. Eelistatakse isikuid, kes on läbinud erialase tugiisiku koolituse.
(7) Teenust ei tohi osutada isik:
1) kellele on määratud karistus tahtlikult toimepandud kuriteo eest;
3) kes elab samas eluruumis teenuse saajaga.
(1) Isikliku abistaja teenuse eesmärk on puudega täisealise isiku abistamine igapäevastes tegevustes, toetades seeläbi tema võimalikult iseseisvat toimetulekut osalemise suurendamisega ühiskonnaelu erinevates valdkondades. Isiklik abistaja ei osuta koduteenuseid, vaid abistab klienti nende teostamisel.
(2) Isikliku abistaja teenust on õigus saada isikul, kellele on määratud puue ning kellel objektiivsete asjaolude hindamise tulemusena on vajadus kasutada füüsilist kõrvalabi igapäevaelu tegevustes, et tagada harjumuspärases keskkonnas võimalikult iseseisev toimetulek.
(3) Isikliku abistaja tööülesanded ja tööaeg sätestatakse kolmepoolses halduslepingus, mille sõlmivad teenust vajav isik, isiklik abistaja ja vallavalitsus. Isiklik abistaja määratakse vallavalitsuse korraldusega.
(4) Teenust vajaval isikul on õigus valida teenust osutavat isikut. Vajadusel abistab vallavalitsus isikut sobiva isikliku abistaja leidmisel.
§ 31. Eluruumi tagamise teenus
(1) Eluruumi tagamine on sotsiaalteenus, mille eesmärk on eluruumi kasutamise võimaluse kindlustamine isikule, kes ei ole sotsiaalmajanduslikust olukorrast tulenevalt võimeline enda ja oma perekonna vajadustele vastavat eluruumi tagama. Eluruumid või elamud, mida kasutatakse eluruumi tagamise teenuse korraldamiseks määratakse vallavalitsuse korraldusega.
1) isik, kellel on tervislikel põhjustel raskusi senises eluruumis liikumise või endaga toimetulekuga;
2) isik, kes ise või kelle pere kasutab regulaarselt sotsiaalhoolekandelist abi ning kellel on raskusi laste kasvatamisel ja lastele inimväärse kasvukeskkonna tagamisega;
3) isik, kes on tulekahju, loodusõnnetuse või muu ettenägematu juhtumi tagajärjel kaotanud eluaseme;
4) isik, kelle elukoht enne asendushooldusteenusele suunamist või kinnipidamisasutusse määramist oli rahvastikuregistri andmetel Väike-Maarja vald;
5) isik, kes lähtuvalt oma vanusest, arengutasemest või varalisest olukorrast ei ole suuteline eluruumi endale või oma perekonnale soetama ning teenuse osutamata jätmine ohustab isiku või tema pere toimetulekut, elu ja tervist.
(3) Eluruum antakse üldjuhul kasutusele kuni üheks aastaks.
(4) Objektiivsetel asjaoludel on õigus anda eluruum kasutusele pikemaks tähtajaks või tähtajatult.
(5) Eluruum antakse isiku kasutusse vallavalitsuse korraldusega, milles märgitakse muuhulgas:
1) isiku nimi, kellele eluruum eraldatakse;
2) eluruumi asukoht;
4) eluruumi üürihind;
5) üürilepingu sõlmimise tähtaeg.
(6) Isikuga, kellele vallavalitsus eluruumi eraldas, sõlmitakse kirjalik üürileping. Üürilepingule ei laiene võlaõigusseaduses eluruumide üürimise kohta sätestatu.
(7) Üürnik on kohustatud:
1) kasutama eluruumi ja abiruume ning kinnistut vastavalt nende otstarbele;
2) tasuma üüri ja kõrvalkulude eest;
3) järgima ühiselu reegleid, käituma lugupidavalt teiste eluruumide elanike suhtes, arvestama teiste eluruumide elanike huvidega, pidama puhtust ja korda;
4) hüvitama tema või temaga koos elavate isikute süü läbi eluruumi või selles asuvate seadmete või kinnistu kahjustamisega tekitatud kahju;
5) andma üürilepingu lõppemisel eluruumi üle mitte halvemas seisukorras, kui see oli üürilepingu sõlmimisel, arvestades normaalset kulumist ja lepingujärgset kasutamist;
6) täitma teisi üürilepingus sätestatud kohustusi.
(8) Üürnikul on keelatud:
1) majutada eluruumi isikuid, kelle majutamiseks tal puudub üürilepingu kohaselt õigus;
3) teha eluruumi ümberehitust ilma üürileandja kirjaliku nõusolekuta.
(9) Eluruumi kasutusse andmisest võib keelduda kaalutlusotsusega eelkõige juhul, kui:
1) taotleja omandis või kasutuses olevate vahendite abil on võimalik tagada taotleja vajadustele vastav eluruum;
3) taotlejal on eluruumi üüri või kõrvalkulude võlgnevus Väike-Maarja vallale;
4) esinevad muud avalduse rahuldamist välistavad asjaolud.
§ 32. Sotsiaaltransporditeenus
(2) Teenuse tellija teeb sotsiaaltöötajale suulise või kirjaliku avalduse, milles selgitab teenuse vajadust, sõidu kuupäeva ja sihtkohta. Kui taotleja ei ole oma tervisliku seisundi tõttu võimeline teenust tellima, võivad teenust tellida perearst, sotsiaaltöötaja või isiku lähedased.
(3) Teenuse tellimus tuleb esitada vähemalt kolm tööpäeva enne soovitud sõiduaega.
(4) Sotsiaaltransporditeenust korraldab vallavalitsus piirkondlike sotsiaaltöötajate kaudu.
(5) Sotsiaaltransporditeenuse osutamine on tellijale üldjuhul tasuline.
(6) Teenuse kasutaja tasub üldjuhul sotsiaaltransporditeenuse eest sõidu lõppemisel transporditeenuse osutajale sularahas, saades vastu kviitungi.
(7) Sotsiaaltransporditeenuse kasutamisel korraga mitme isiku poolt jagatakse sõidukulu kasutajate vahel.
§ 33. Täisealise isiku hooldus.
(1) Vallavalitsus seab isiku taotluse alusel hoolduse täisealisele isikule, kes vaimse või kehalise puude tõttu vajab abi oma õiguste teostamiseks ja kohustuste täitmiseks. Hoolduse seadmisel määratakse kindlaks hooldava isiku ülesanded.
§ 34. Varjupaigateenus
Varjupaigateenus on sotsiaalteenus, mille eesmärk on ajutise ööbimiskoha võimaluse kindlustamine täisealisele isikule, kes ei ole võimeline endale ööbimiskohta leidma.
§ 35. Turvakoduteenus
Turvakoduteenus on sotsiaalteenus, mille eesmärk on tagada lapsele, kes vajab abi tema hooldamises esinevate puuduste tõttu, mis ohustavad tema elu, tervist või arengut või täisealisele isikule, kes vajab turvalist keskkonda ajutine eluase, turvaline keskkond ja esmane abi. Esmase abi raames tuleb isikule vajaduse korral tagada kriisiabi, mis taastab isiku psüühilise tasakaalu ja tegevusvõime igapäevaelus, ning teavitada isikut teistest abi saamise võimalustest. Tulenevalt isiku east ja vajadusest tagatakse ka tema hooldamine ja arendamine.
Võlanõustamisteenus sotsiaalteenus, mille eesmärk on abistada isikut tema varalise olukorra kindlakstegemisel, võlausaldajaga läbirääkimiste pidamisel ja nõuete rahuldamisel, vältida uute võlgnevuste tekkimist toimetulekuvõime parandamise kaudu ning lahendada muid võlgnevusega seotud probleeme.
(1) Lapsehoiuteenuse eesmärk on toetada last kasvatava isiku toimetulekut või töötamist või vähendada lapse erivajadusest tulenevat hoolduskoormust
(2) Vajadusel nõustab sotsiaalosakonna ametnik teenuse saajat lapsehoiuteenuse osutaja valikul.
(3) Vallavalitsus koostab koostöös teenust saava isiku ja teenuseosutajaga teenuse osutamise haldusakti või halduslepingu, määrates selles kindlaks lapsehoiuteenuse vajadusest tulenevad toimingud ja teenuse osutamiseks olulised tingimused, milleks on vähemalt teenuse osutamise aeg ja koht.
§ 38. Asendushooldusteenus
(1) Asendushooldusteenus on sotsiaalteenus, mille eesmärk on pika- või lühiajaliselt lapse heaolu ja õiguste tagamine, lapsele tema põhivajaduste rahuldamiseks peresarnaste elutingimuste võimaldamine, lapsele turvalise ja arenguks soodsa elukeskkonna loomine ning lapse ettevalmistamine võimetekohaseks toimetulekuks täisealisena.
(2) Teenuse osutamise vajadust hindab sotsiaalosakonna ametnik lapse heaolust lähtuvalt. Teenust osutatakse lähtuvalt lapse juhtumiplaanist, mida pärast lapse asendushooldusele suunamist täiendatakse koostöös asendushooldusteenuse osutajaga. Asendushooldusele suunatud lapse juhtumiplaan vaadatakse üle vähemalt üks kord aastas.
§ 39. Järelhooldusteenus
Järelhooldusteenus on sotsiaalteenus, mille eesmärk on asendushoolduselt ja eestkostelt lahkuva isiku iseseisva toimetuleku ja õpingute jätkamise toetamine. Järelhooldusteenust osutatakse lähtuvalt juhtumiplaanist, mille alusel vallavalitsus tagab isikule eluaseme ning vajaduspõhised tugiteenused ja toetused.
§ 40. Järelevalve ja kaebuste lahendamine
(1) Sotsiaalhoolekandelise abi vastavuse üle teostab järelevalvet ja isikute kaebusi lahendab vallavalitsus.
(2) Kui sotsiaalhoolekandelise abi määramisel on isiku arvates rikutud tema õigusi, võib ta esitada Väike-Maarja vallavalitsusele vaide või halduskohtule kaebuse 30 päeva jooksul arvates haldusaktist või toimingust teadasaamise päevast või päevast, millal isik oleks pidanud sellest teada saama.
Tunnistada kehtetuks Väike-Maarja Vallavolikogu 14.12.2017 määrus nr 7 „Sotsiaalteenuste osutamise kord Väike-Maarja vallas“ ja Väike-Maarja Vallavolikogu 14.12.2017 määrus nr 8 „Sotsiaaltoetuste määramise kord Väike-Maarja vallas“.


§ 201 Elektroonilise hääletamise komisjoni pädevus
§ 65 Maakonna valimiskomisjoni otsuse või toimingu või elektroonilise hääletamise komisjoni toimingu peale kaebuse esitamise ja kaebuse läbivaatamise kord
RT I, 12.03.2015, 86
4) jaoskonnakomisjonid;
5) elektroonilise hääletamise komisjon.
(10) Vabariigi Valimiskomisjoni, maakonna valimiskomisjoni ja elektroonilise hääletamise komisjoni liikmete tasustamine korraldatakse Riigikogu valimise seaduse § 12 lõigetes 10–12 sätestatut järgides.
7) tunnistada hääletamistulemused valimisjaoskonnas, valimisringkonnas, vallas või linnas, maakonnas või riigis kehtetuks või tunnistada elektroonilise hääletamise tulemused kehtetuks täies ulatuses või osaliselt ning korraldada kordushääletamine, kui seaduserikkumine mõjutas või võis hääletamistulemusi oluliselt mõjutada.
2) kandidaatide registreerimise avalduse vormi, kandidaatide ringkonnanimekirja vormi, kandidaatide ülevallalise või -linnalise nimekirja vormi ja kandideerimisavalduse vormi;
(6) Vabariigi Valimiskomisjoni määrus, otsus ja juhis on elektroonilise hääletamise komisjonile, maakonna valimiskomisjonile, valla ja linna valimiskomisjonile ning jaoskonnakomisjonile kohustuslikud.
(3) Valla ja linna valimiskomisjoni esimees on valla- või linnasekretär. Kui valla- või linnasekretäri äraoleku ajaks on kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 55 lõike 5 alusel määratud asendaja, täidab valla või linna valimiskomisjoni esimehe ülesandeid valla- või linnasekretäri asendaja. Valla ja linna valimiskomisjoni liikmed nimetab oma otsusega volikogu valla- või linnasekretäri ettepanekul. Volikogu nimetab valla- või linnasekretäri ettepanekul ka kuni kaks asendusliiget, kes komisjoni volituste ajal volikogu määratud järjekorras asuvad nende komisjoniliikmete asemele, kelle volitused on peatunud või lõppenud.
§ 201. Elektroonilise hääletamise komisjoni pädevus
(2) Pooled jaoskonnakomisjoni liikmetest nimetab volikogu valla- või linnasekretäri ettepanekul ning ülejäänud liikmed valimistel osalevate erakondade ja valimisliitude esitatud isikute seast. Valimistel osalev erakond või valimisliit võib esitada ühe jaoskonnakomisjoni liikmekandidaadi valla- või linnasekretärile hiljemalt 40. päeval enne valimispäeva. Esitamiseks peab olema kandidaadi nõusolek. Kui erakonnad või valimisliidud kandidaate ei esita või kui esitatud kandidaatide arv on väiksem erakondade ja valimisliitude kandidaatide hulgast nimetatavate jaoskonnakomisjoni liikmete arvust, nimetab volikogu ülejäänud liikmed samuti valla- või linnasekretäri ettepanekul.
(3) Uue kohaliku omavalitsuse üksuse volikogu valimisteks nimetab valla või linna valimiskomisjon jaoskonnakomisjoni liikmed ja asendusliikmed käesoleva seaduse §-s 21 ettenähtut järgides. Sel juhul teeb käesoleva seaduse §-s 21 sätestatud volikogu otsused valla või linna valimiskomisjon ja valla- või linnasekretäri toimingud teeb valla või linna valimiskomisjoni esimees.
(4) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud otsused võtavad asjaomased valla- või linnavolikogud vastu enne kõigi haldusterritoriaalse korralduse muutmist eeldavate dokumentide esitamist asjaomasele maavanemale või maavanematele.
(5) Valla või linna valimiskomisjon teavitab kõigist valla või linna kandidaatide koondnimekirja ja ülevallalise või -linnalise nimekirja parandustest ja muudatustest viivitamata Vabariigi Valimiskomisjoni. Vabariigi Valimiskomisjon teavitab parandustest ja muudatustest teisi valimiskomisjone. Valimiskomisjonid teevad kõikide volikogude liikmekandidaatide nimekirja asjakohased parandused ja muudatused. Kandidaatide nimekirju ei muudeta pärast 13. päeva enne valimispäeva.
(1) Valijal on eelhääletamise päevadel (§ 44 lõige 2) võimalik hääletada väljaspool oma elukohajärgset valimisjaoskonda maakonna valimiskomisjoni või valla- või linnavalitsuse määratud valimisjaoskonnas.
(3) Maakonna valimiskomisjon, välja arvatud Harju Maakonna Valimiskomisjon ja Tartu Maakonna Valimiskomisjon, määrab oma otsusega hiljemalt 45. päeval enne valimispäeva vähemalt ühe maakonnakeskuses paikneva valimisjaoskonna, kus valijad saavad hääletada väljaspool oma elukohajärgset jaoskonda käesoleva seaduse § 44 lõike 2 punktis 1 ettenähtud päevadel. Tallinnas ja Tartu linnas määrab selle valimisjaoskonna linna valimiskomisjon. Maakonna valimiskomisjon avalikustab oma otsuse hiljemalt eelhääletamise algusele eelneval nädalal.
§ 65. Maakonna valimiskomisjoni otsuse või toimingu või elektroonilise hääletamise komisjoni toimingu peale kaebuse esitamise ja kaebuse läbivaatamise kord
(1) Kui huvitatud isik leiab, et maakonna valimiskomisjoni otsuse või toiminguga või elektroonilise hääletamise komisjoni toiminguga rikutakse tema õigusi, võib ta esitada kaebuse Vabariigi Valimiskomisjonile. Isik, kelle käesoleva seaduse § 64 lõikes 1 nimetatud kaebuse jättis maakonna valimiskomisjon rahuldamata, võib esitada kaebuse Vabariigi Valimiskomisjonile.
(3) Vabariigi Valimiskomisjon peab kaebuse läbi vaatama ja selle suhtes otsuse tegema viie tööpäeva jooksul, arvates kaebuse laekumisest. Vabariigi Valimiskomisjon edastab otsuse kaebuse esitajale viivitamata.
(6) Kui Vabariigi Valimiskomisjon kaebuse rahuldab, võib ta otsustada teha käesoleva seaduse § 17 lõikes 2 loetletud toiminguid.
(1) Kui huvitatud isik leiab, et jaoskonnakomisjoni või elektroonilise hääletamise komisjoni, valla või linna valimiskomisjoni otsuse või toiminguga, maakonna valimiskomisjoni otsuse või toiminguga või Vabariigi Valimiskomisjoni otsuse või toiminguga rikutakse tema õigusi, võib ta esitada põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seaduses ettenähtud korras kaebuse Riigikohtule.
(2) Kordushääletamisel käesoleva seaduse §-des 46–51 ja 71. peatükis ettenähtut ei kohaldata.
(4) Hääletamis- ja valimistulemuste protokollide ning muude valimisdokumentide säilitamise korra sätestab Vabariigi Valimiskomisjon käesoleva seaduse § 17 lõike 4 punktis 5 sätestatud määruses.


Kambja kalmistu kasutamise eeskiri – Riigi Teataja
Kambja kalmistu kasutamise eeskiri - sisukord
2 KALMISTU HEAKORD
§ 5 Kalmistu heakorranõuded
§ 6 Heakorra tagamine kalmistul
3 HAUAPLATSI KASUTUSSE ANDMINE
§ 7 Hauaplatsi kasutusse andmise tingimused ja kord
§ 8 Hauaplatsi kasutamise tähtaeg ning selle pikendamise tingimused ja kord
§ 9 Kasutuslepingu üleandmine ja üleminek
§ 11 Matmise kord
§ 12 Hauaplatsi kujundamine
§ 13 Hauatähise ja -piirde paigaldamine, eemaldamine ja teisaldamine
6 HOOLDAMATA JA KASUTAMATA HAUAPLATS
§ 15 Hooldamata hauaplatsiks tunnistamine
§ 16 Kasutamata hauaplatsina arvelevõtmine ja taaskasutusse andmine
7 MÄLESTISED
§ 17 Mälestistena kaitse all olevad objektid ja nende hooldus
8 VASTUTUS JA JÄRELEVALVE
§ 20 Varasemate õigusaktide kehtetuks tunnistamine
RT IV, 06.06.2013, 38
Vastu võetud 30.05.2013 nr 53
Määrus kehtestatakse kalmistuseaduse § 7 lõike 1 ja kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 1 punkti 37 alusel.
(1) Kambja kalmistu kasutamise eeskiri (edaspidi eeskiri) sätestab Kambja kalmistu (edaspidi kalmistu) kasutamise korra. Eeskiri on kohustuslik kõigile kalmistul viibivatele isikutele ja kalmistu kasutajatele.
(2) Lisaks eeskirjas sätestatule tuleb kalmistu haldamisel ja kasutamisel arvestada muinsuskaitseseadusest tulenevaid erisusi.
Eeskirjas kasutatakse mõisteid kalmistuseaduses toodud tähenduses.
(1) Kambja valla omandis oleval maa-alal asuvat Kambja kalmistut haldab Kambja Vallavalitsus, kes võib halduslepinguga kalmistu haldamisega seotud ülesandeid täitma volitada juriidilise isiku (edaspidi kalmistu haldaja).
(2) Kalmistu haldaja kontaktandmed ning töö- ja vastuvõtuajad avalikustatakse kalmistul asuval infotahvlil ja valla kodulehel.
(3) Kalmistu haldaja tagab kalmistu kasutamisel kalmistuseaduse §-s 5 sätestatud tingimuste täitmise ja kalmistu heakorra, korraldab kalmistu kasutamist ning täidab teisi õigusaktidest tulenevaid ülesandeid.
Kalmistu on avatud iga päev. Kalmistuvahi tööaeg on tööpäevadel kella 9 – 17, nädalavahetusel on kalmistuvaht kättesaadav kokkuleppel.
2. peatükk KALMISTU HEAKORD
§ 5. Kalmistu heakorranõuded
(2) Kalmistul peab olema:
1) infostend kalmistu kasutamise eeskirja, haldaja ja kalmistuvahi kontaktandmete ja muu vajaliku infoga;
2) kalmistuplaan, kuhu on märgitud kvartalid ja teed, parklad, kabelid, välikäimla, veevõtukohad, tööriistade hoiukoht, jäätmemahutid ning ajaloolise ja kultuuriloolise tähtsusega hauaplatsid ja rajatised;
3) matmiseks ja kalmistu korrastamiseks vajalikud tööriistad;
4) veevõtukoht ja välikäimla;
5) prügikonteinerid ladestamisele kuuluvate mittelagunevate jäätmete (küünlatopsid, vaasid, lillepotid, kunstlilled jmt) kogumiseks;
6) tähistatud kohad biolagunevate haljastusjäätmete (lilled, rohi, lehed, oksad, kännud, puidujäätmed jm) kogumiseks.
§ 6. Heakorra tagamine kalmistul
(1) Heakorra tagamiseks on kalmistul keelatud:
5) paigutada jäätmeid selleks mitte ette nähtud kohtadesse, tuua kalmistule olmejäätmeid või risustada kalmistu territooriumi mõnel muul viisil;
6) suurendada omavoliliselt hauaplatsi mõõtmeid;
7) istutada puid, paigaldada ja eemaldada hauaplatsi piirdeid kalmistu haldaja kooskõlastuseta;
8) sõita mootorsõidukiga kalmistu haldaja loata;
9) teha lõket, sh põletada prahti (välja arvatud kalmistu haldaja poolt kalmistu hooldamiseks tarvilikud tööd);
11) viibida kalmistul koeraga ilma jalutusrihmata;
12) muu avalikku korda, heakorda ja hauarahu rikkuv tegevus.
(2) Kalmistu haldajal on õigus eemaldada või määrata eemaldamisele kalmistu ilmet häirivad, sihipärast kasutamist takistavad või ohtlikud rajatised, aiad, puud ja põõsad.
3. peatükk HAUAPLATSI KASUTUSSE ANDMINE
(1) Uue hauaplatsi taotlemisel eraldatakse vastavalt kasutaja soovile ühe kuni nelja hauakohaga hauaplats matmiseks kas kirstus või tuhaurnis. Olemasolevaid hauaplatse eraldi hauakohtadeks ei jagata ja matmine sinna toimub vastavalt võimalustele olenevalt platsi senisest kasutusest.
(2) Hauaplatsi konkreetse suuruse ja asukoha määrab kalmistu haldaja, võttes arvesse kalmistu planeeringut, olemasolevate hauaplatside paiknemist ja võimaluse korral kasutusse saaja soove.
(3) Hauaplatsi soovitavad mõõtmed kirstuga matmisel on 1,25 ... 1,5 x 2,5 m ühe hauakoha kohta.
(4) Hauaplatsi mõõtmed urniga matmisel on ühe hauakoha kohta üldjuhul 1,0 x 1,0 m.
(5) Hauaplatsi eraldamisel sõlmib kalmistu haldaja matjaga või temaga kooskõlastatult mõne teise asjaosalise isikuga hauaplatsi kasutamise lepingu (edaspidi kasutusleping). Kasutuslepingu vormi kinnitab Kambja Vallavalitsus.
(1) Hauaplatsi kasutusleping sõlmitakse tähtajaga kuni 20 aastat. Kui hauaplatsi kasutaja ei teata kirjalikult enne lepingu tähtaja saabumist soovist leping lõpetada ja jätkab ka tegelikult hauaplatsi kasutamist, pikeneb leping automaatselt samaks perioodiks.
(2) Hauaplatsi kasutusõigusest loobumise korral teatab hauaplatsi kasutaja või hauaplatsi kasutaja volitatud esindaja sellest kirjalikult kalmistu haldajale. Kasutusõigusest loobumise korral on kalmistu haldajal õigus hauaplats, v.a. ülematmisele mitte kuuluv hauaplats, uuteks matusteks välja anda.
(1) Hauaplatsi kasutaja võib kasutusõiguse üle anda kolmandale isikule. Üleandmise vormistab kalmistu haldaja, sõlmides uue kasutajaga lepingu.
(2) Hauaplatsi kasutaja surma korral on tema omastel eelisõigus hauaplatsi kasutamiseks ning kasutuslepingusse astumiseks hauaplatsi kasutaja asemele. Omasteks käesoleva eeskirja tähenduses on surnu abikaasa, vanemad, täisealine laps, õde, vend või muu surnu lähedane isik tulenevalt tema elukorraldusest. Eelnimetatute sekka mittekuuluv matja võib astuda kasutaja asemele juhul, kui omaksed puuduvad või loobuvad matja kasuks. Kasutuslepingusse astumise vormistab kalmistu haldaja kirjalikult hauaplatsi kasutaja surmatõendi esitamisel.
(1) Kasutusleping lõpeb lepingu ülesütlemisel, selle üleandmisel või kasutaja surma korral.
(2) Hauaplatsi kasutaja võib kasutuslepingu ühepoolselt enne tähtaja lõppu üles öelda, esitades kalmistu haldajale kirjalikult kasutuslepingu ülesütlemise avalduse.
(3) Kalmistu haldaja ütleb kasutuslepingu erakorraliselt ühepoolselt enne tähtaja lõppu üles, kui hauaplats on tunnistatud hooldamata hauaplatsiks vastavalt käesolevale eeskirjale.
(4) Hauaplatsi, mille kasutusleping on lõppenud, võtab kalmistu haldaja arvele kui kasutajata hauaplatsi.
§ 11. Matmise kord
(1) Matmine tuleb registreerida kalmistu haldaja juures vähemalt üks päev enne matuse toimumist.
(2) Kalmistu haldaja registreerib matmise surmatõendi või surnult sündinu puhul arstliku surmateatise ja matja isikut tõendava dokumendi alusel, kui matmiskoht on kooskõlastatud hauaplatsi kasutajaga.
(3) Kalmistu haldaja kogub vastavalt kalmistuseaduse §-s 11 sätestatule andmed maetud isiku, hauaplatsi kasutaja ja hauaplatsi kohta ning edastab või kannab andmed kalmisturegistrisse.
(4) Matmine toimub valgel ajal, pühapäeval ja esmaspäeval ning riiklikel pühadel matusetalitusi üldjuhul ei korraldata.
(5) Surnu maetakse hauaplatsile kirstus või tuhaurnis.
(6) Kirstuga matmisel peab haua sügavus maapinnast haua põhjani olema 1,5 – 2 meetrit. Urniga matmisel peab matmise sügavus olema vähemalt 1 meeter. Kui haua kaevamisel tuleb välja varem maetu säilmeid, siis tuleb need matta sama haua põhja kaevatud süvendisse, tervena säilinud kirst jäetakse puutumata.
(7) Kirstuga maetava surnu pealematmine ei või toimuda varem kui 20 aasta möödumisel viimasest matmisest samale kohale. Pealematmiseks on vajalik hauaplatsi kasutaja kirjalik nõusolek. Kultuuri- või ajalooliselt tähtsaks tunnistatud haudadele peale ei maeta. Vastava nimekirja koostab kalmistu inventeerimise andmete alusel Kambja Vallavalitsus.
(8) Haua kaevab, matmise teostab ja hauakääpa kujundab matja, saades selleks vajalikku abi kalmistuvahilt.
(9) Haua kaevamise ja teiste matusega seotud tegevuste käigus kõrvalolevatele hauaplatsidele tekitatud kahjustused kõrvaldab kahjustuse tekitanud hauaplatsi kasutaja kolme päeva jooksul pärast matuse toimumist. Hauaplatside korrastamata jätmisel kõrvaldab kalmistu haldaja tekitatud kahjustused hauaplatsi kasutaja kulul.
(1) Hauaplatsi kujundamisel tuleb järgida kalmistute kujunduse head tava ning käesoleva eeskirja nõudeid nii hauatähiste, -rajatiste kui ka haljastuse osas. Hauaplatsi kujundab hauaplatsi kasutaja.
(2) Haljastamisel tuleb eelistada madalhaljastust, puude leina- ja minivorme. Kõrgekasvulisi (üle 6 m kõrguseks kasvavaid) puid hauaplatsile istutada ei tohi ning isetekkelised puuvõrsed tuleb õigeaegselt eemaldada. Vältida tuleb ohtralt juurevõsu ajavaid lehtpõõsaid (sirel, enelas jt). Põõsaste soovitavaks kõrguseks on kuni 1,5 m, hekkidel kuni 1 m. Hauaplatsil asuvate puude (tüve läbimõõduga üle 12 cm) ja suuremõõtmeliste põõsaste mahavõtmine tuleb eelnevalt kooskõlastada kalmistu haldajaga. Puude mahavõtmiseks taotletakse raieluba Kambja Vallavalitsusest ning Muinsuskaitseameti kooskõlastus.
(3) Hauaplatsi kujundamisel tuleb vältida keskkonda sobimatuid tehismaterjale, nagu plastid, kergkruus, kunstmuru jmt. Uute hauarajatiste paigaldamisel jälgida nende sobivust keskkonda.
(4) Hauaplatsi ääristena on soovitav kasutada mätasääristust või looduslikke äärekive. Uute monoliitsete betoonist valatud hauaplatsiääriste rajamine ei ole üldjuhul lubatud.
(5) Hauaplatsi, mille puhul ei ole järgitud kalmistu kujunduse põhimõtteid, tähistab kalmistu haldaja hoiatussildiga ning edastab hauaplatsi kasutajale kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis hoiatuse kasutuslepingus toodud aadressile. Hoiatuses märgitakse hauaplatsi olukord, platsi korrastamise kohustus ja tähtaeg ning kohustuse täitmata jätmise tagajärjed.
(6) Kui hoiatuse edastamisele järgneva aasta jooksul hauaplatsi kasutaja ei kõrvalda kalmistu kujunduspõhimõtetele mittevastavaid hauarajatisi, hauatähiseid või haljastust, kõrvaldab kalmistu haldaja need hauaplatsi kasutaja kulul.
(1) Hauaplats peab olema tähistatud risti, hauatahvli, -kivi, -samba, -plaadi, monumendi või muu tähisega, millele on kantud surnu ees- ja perekonnanimi ning sünni- ja surmaaeg.
(2) Hauaplatsile võib paigutada sobivat inventari nagu vaasid, valgustid, skulptuurid, pingid.
(3) Hauatähised, -rajatised, inventar ja haljastus peavad asuma hauaplatsi piires ega tohi oluliselt häirida kõrvalasuvate hauaplatside kasutamist ja korrastamist.
(4) Hauaplatsile paigaldatud hauatähised ja -rajatised loetakse hauaplatsi kasutaja omandiks.
(5) Hauaplatsi piirde paigaldamine, eemaldamine või teisaldamine tuleb eelnevalt kooskõlastada kalmistu haldajaga. Kõrge kunstiväärtusega ja ajalooliste hauatähiste ja piirete eemaldamine on keelatud.
(6) Kalmistu miljöölise väärtuse säilitamise eesmärgil tuleb nii kasutusel olevatel kui mahajäetud hauaplatsidel vanemad kui 50 aastased hauatähised ja -piirded jätta oma algsele kohale. Jalalt murdunud ning katkised ristid ja muud hauatähised (ka tükid) ning piirete fragmendid, mida ei ole võimalik algsel kohal eksponeerida, tuleb viia kalmistu haldaja poolt määratud kohta. Vanad metallist ja kivipostidega piirded ja hauatähised tuleb võimalusel taastada.
(7) Hauaplatsi väljaandmisel uuele kasutajale säilitatakse väärtuslikud hauatähised ja -rajatised ning lisatakse vastav kohustus hauaplatsi uue kasutajaga sõlmitavasse kasutuslepingusse. Uus hauaplatsi kasutaja on kohustatud tagama hauaplatsil olevate hauatähiste ja -rajatiste säilimise ja korrasoleku, vajadusel teostama hooldusremondi, ning suhtuma austavalt varem hauaplatsile maetutesse.
(1) Hauaplatsi hooldamise eest vastutab hauaplatsi kasutaja. Hauaplatsi kasutaja on kohustatud korrastama hauaplatsi ning hauaplatsi ümbritsevad vahekäigud. Hauaplatsi hooldamisel tekkinud praht tuleb viia selleks ettenähtud kohta.
2) hauaplatsilt on eemaldatud kuivanud taimed ja pärjad ning esteetilise ilme kaotanud kunstlilled;
7) hauaplatsilt ja hauaplatsi ümbritsevast vahekäigust on riisutud ära lehed ja muu praht.
6. peatükk HOOLDAMATA JA KASUTAMATA HAUAPLATS
§ 15. Hooldamata hauaplatsiks tunnistamine
(2) Hauaplatsi hooldamata hauaplatsiks tunnistamiseks ja kasutajata hauaplatsina arvelevõtmiseks korraldab kalmistu haldaja selle ülevaatamise.
(3) Hauaplatsi ülevaatamiseks moodustab kalmistu haldaja komisjoni, kuhu kuuluvad kalmistu haldaja esindaja, Kambja Vallavalitsuse keskkonnanõunik ja kalmistuvaht.
1) esimene ülevaatus, mille käigustuvastatakse, et hauaplats on pikemat aega hooldamata, märgistatakse see sildiga, millel on kiri “Hooldamata hauaplats”. Sildile märgitakse ülevaatuse järjekorranumber, ülevaatuse kuupäev, järgmise ülevaatuse kuupäev ja kalmistu haldaja kontaktandmed. Kalmistu haldaja edastab hauaplatsi kasutajale kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis hoiatuse kasutuslepingus toodud aadressile;
(5) Ülevaatuse kohta koostatakse protokoll, milles tuuakse ära hooldamata hauaplatsi asukoht, suurus ja kirjeldus. Protokollile kirjutavad alla kõik ülevaatusel osalenud komisjoni liikmed.
(6) Kalmistu haldaja avalikustab valla kodulehel hooldamata hauaplatsina arvele võetud hauaplatsid, andes hauaplatsi kasutajale võimaluse ühe kuu jooksul pärast teate avaldamist võtta ühendust kalmistu haldajaga ja korrastada hauaplats või loobuda hauaplatsi kasutamise õigusest ja kasutusleping üles öelda.
(7) Pärast eelnimetatud tähtaja möödumist võib kalmistu haldaja kasutuslepingu ühepoolselt üles öelda. Hauaplatsi, millele ei ole kasutuslepingut sõlmitud, kasutusõigus loetakse lõppenuks kolme kuu jooksul pärast käesoleva paragrahvi lõikes 5 ja 6 nimetatud toimingute tegemist, kui hauaplatsi kasutaja ei ole teates määratud tähtaja jooksul hauaplatsi korrastanud.
§ 16. Kasutamata hauaplatsina arvelevõtmine ja taaskasutusse andmine
(1) Kasutamata hauaplatsina võetakse arvele hauaplats, mille kasutusõigus on lõppenud, kasutusleping on enne tähtaja lõppu lõpetatud ning hauaplats, mis on tunnistatud hooldamata hauaplatsiks vastavalt eeskirja §‑le 15.
(2) Kasutajata hauaplatsi võib kalmistu haldaja anda taaskasutusse kirstuga matmiseks, kui viimasest matmisest on möödunud vähemalt 20 aastat.
7. peatükk MÄLESTISED
§ 17. Mälestistena kaitse all olevad objektid ja nende hooldus
(1) Kambja kalmistu on muinsuskaitsealune kinnismälestis (registri number 4239), kus tuleb järgida muinsuskaitseseaduse § 24 ja 35 kehtestatud kitsendusi ning kohustusi. Muinsuskaitseameti kirjaliku loata on kinnismälestisel keelatud ehitamine, mälestise ilme muutmine, objektide ja tehnovõrkude paigaldamine, haljastus-, raie- ja kaevetööd, teede rajamine. Mälestise hooldamisel tuleb tagada mälestise ja selle kaitsevööndi korrashoid, eemaldada esteetilise ilme kaotanud puud-põõsad ja korrastada kalmistu piirdeaed.
(2) Kambja kalmistu kaitseks on kehtestatud sellele kaitsevöönd, milleks on 50 m laiune maa-ala mälestise väliskontuurist või piirist arvates ja millele kohaldatakse muinsuskaitseseaduse § 25 sätestatud kitsendusi. Muinsuskaitseameti loata on kinnismälestise kaitsevööndis keelatud ehitamine, teede, kraavide ja trasside rajamine, muud mulla- ja kaevetööd ning kinnismälestise vaadeldavuse sulgemine.
(3) Kambja kalmistul asub ajaloomälestiseks tunnistatud Mart Miti (1833 – 1912) haud (registri number 4241). Muinsuskaitse all olevate hauatähiste hooldustöid tohib teha ainult Muinsuskaitseameti poolt väljastatud hooldustööde loa alusel.
8. peatükk VASTUTUS JA JÄRELEVALVE
(1) Vastutus käesoleva eeskirja rikkumise eest on sätestatud seadusega.
(2) Järelevalvet eeskirja täitmise üle teostab Kambja Vallavalitsus.
(3) Eeskirja mittenõuetekohase täitmise korral on Kambja Vallavalitsusel õigus teha ettekirjutus. Ettekirjutuse mittetäitmisel võib Kambja Vallavalitsus rakendada asendustäitmist või sunniraha asendustäitmise ja sunniraha seaduses sätestatud korras. Sunniraha ülemmäär on 640 eurot.
(1) Eeskirja jõustumise ajal kasutuses olev hauaplats jääb senise kasutaja kasutusse vähemalt 2022. aasta 1. jaanuarini, kui senise kasutaja ja kalmistu haldaja vahel pole enne nimetatud tähtpäeva teisiti kokku lepitud.
(2) Hauaplatsi senisel kasutajalonkohustus esitada kalmistu haldajale taotlus kasutuslepingu sõlmimiseks hiljemalt 2022. aasta 1. jaanuariks. Kalmistu haldaja tagab pärast andmete kontrollimist esitatudtaotluste alusel lepingute sõlmimise hiljemalt aasta jooksul arvates taotluse esitamisest.
(3) Kui hauaplatsi senine kasutaja ei ole esitanud taotlust kasutuslepingu sõlmimiseks 10 aasta jooksul kalmistuseaduse jõustumisest arvates, loetakse selle tähtaja saabumisel kasutusõigus lõppenuks ka juhul, kui hauaplatsi kasutaja jätkab hauaplatsi kasutamist.
§ 20. Varasemate õigusaktide kehtetuks tunnistamine
Kambja Vallavolikogu 18. detsembri 1998. a määrus nr 12 „Kambja kalmistu hooldamise ja kasutuse eeskirja kehtestamine“ ja Kambja Vallavolikogu 1. aprilli 1999. a määrus nr 5 „Teenustasude kehtestamine Kambja kalmistul“ tunnistatakse kehtetuks.