Kinnismälestisel, selle kaitsevööndis ja muinsuskaitsealal tööde ja tegevuste lubade väljaandmise kord ja lubade vormid – Riigi Teataja
Kinnismälestisel, selle kaitsevööndis ja muinsuskaitsealal tööde ja tegevuste lubade väljaandmise kord ja lubade vormid - sisukord
§ 2 Tööde luba
§ 3 Tööde loa alusel tehtavad tööd
§ 4 Tööde loa taotlemine
§ 5 Taotluse läbivaatamine, tööde loa andmine või andmisest keeldumine
§ 6 Tööde alustamise loa muutmine
§ 7 Tööde loa kehtetuks tunnistamine
RT I, 29.08.2011, 3
Vastu võetud 23.08.2011 nr 16
Määrus kehtestatakse «Muinsuskaitseseaduse» § 24 lõike 5 ja § 25 lõike 8 alusel.
1) kinnismälestisel, selle kaitsevööndis ja muinsuskaitsealal tööde ja tegevuste loa (edaspidi tööde luba) taotlemise ja andmise kord;
2) tööde lubade vormid, mis on esitatud määruse lisades 1–2.
§ 2. Tööde luba
(1) Tööde luba annab selle omajale õiguse kinnismälestisel, selle kaitsevööndis ja muinsuskaitsealal üheks või mitmeks käesoleva määruse paragrahvis 3 nimetatud töödest ja tegevustest.
(2) Tööde luba antakse taotluses esitatud tähtajaks, kuid mitte kauemaks kui viis aastat.
(3) Tööde luba võib loa omaja põhjendatud taotlusel pikendada ühe korra kuni viie aasta võrra.
(4) Tööde loa annab Muinsuskaitseamet.
(5) Tööde luba vormistatakse Muinsuskaitseameti A4 formaadis blanketile.
§ 3. Tööde loa alusel tehtavad tööd
(1) Kinnismälestisel on tööde loata keelatud järgmised tööd ja tegevused:
1) konserveerimine, restaureerimine ja ehitamine;
2) mis tahes seda kahjustava või selle ilmet muutva objekti, sealhulgas teisaldatava objekti, näiteks kioski, müügipaviljoni või välikohviku, valgustus- ja muu seadme, tehnovõrgu ja ‑rajatise, teabekandja ning reklaami paigaldamine;
3) haljastus-, raie-, kaeve- ja maaparandustööd;
4) kinnistu, millel paikneb arheoloogiamälestis, maakasutuse sihtotstarbe muutmine;
5) mullatööd ja maaharimine.
(2) Kinnismälestise kaitsevööndis on tööde loata keelatud ehitamine, teede, kraavide ja trasside rajamine, muud mulla- ja kaevetööd, maaparandustööd ning kinnismälestise vaadeldavuse sulgemine.
(3) Muinsuskaitsealal on tööde loata keelatud käesoleva paragrahvi lõike 1 punktides 1–3 sätestatud tööd ja tegevused ning muinsuskaitsealal paikneva kinnistu maakasutuse sihtotstarbe muutmine.
(4) Konserveerimine, restaureerimine ja ehitamine võib muu hulgas hõlmata järgmisi tegevusi:
1) katusealuse väljaehitamine ning kangialuse ja õue kinni- ja täisehitamine;
2) ajalooliselt väljakujunenud tänavatevõrgu, ehitusjoone ja kinnistute piiride muutmine;
3) katusemaastiku ja ehitise fassaadi, sealhulgas uste, akende, treppide, väravate jms muutmine;
4) mälestise või ehitise ilme muutmine, sealhulgas värvilahenduse muutmine, samuti ehitusdetailide ümberpaigutamine;
5) algupärasest erinevate ja algupäraseid matkivate ehitusmaterjalide kasutamine;
6) kinnismälestise siseruumis avatud arhitektuursete ja konstruktiivsete elementide ja detailide eemaldamine ja rikkumine ning konstruktsioonide algsest asukohast eemaldamine, katmine või nende muul viisil rikkumine;
7) kinnismälestisel teede, trasside ja võrkude rajamine.
(5) Tööde luba kinnistu, millel paikneb arheoloogiamälestis, või muinsuskaitsealal paikneva kinnistu maakasutuse sihtotstarbe muutmiseks ei ole vaja taotleda juhul, kui Muinsuskaitseamet on kooskõlastanud sellekohase detailplaneeringu või sellekohaste projekteerimistingimuste alusel koostatud restaureerimise, konserveerimise või ehitamise projekti.
(6) Tööde luba kinnismälestise kaitsevööndis ja ajaloo- ning arheoloogiamälestisel kavandatavateks töödeks ja tegevusteks ei ole vaja taotleda juhul, kui Muinsuskaitseamet on andnud nendeks loa kaitsekohustuse teatises esitatud leevendustes.
(7) Tööde luba muinsuskaitsealal kavandatavateks töödeks ja tegevusteks ei ole vaja taotleda juhul, kui konkreetne töö või tegevus on lubatud muinsuskaitseala põhimääruses sätestatud leevendustega.
§ 4. Tööde loa taotlemine
(1) Tööde luba võib taotleda kinnismälestise või muinsuskaitsealal paikneva ehitise omanik või valdaja.
(2) Tööde loa taotleja esitab Muinsuskaitseametile kirjaliku taotluse, milles on märgitud taotleja nimi, isikukood või registrikood, elukoha aadress, sidevahendite numbrid ja e-posti aadress.
(3) Taotluses esitatakse:
1) kinnismälestise või muinsuskaitsealal paikneva ehitise nimetus ja asukoht;
2) töö või tegevus, mida kinnismälestisel, selle kaitsevööndis või muinsuskaitsealal soovitakse teha (edaspidi kavandatav töö) kirjeldus;
3) kavandatava töö või tegevuse aeg;
4) juhul, kui töö tegemiseks on nõutav ehitusluba või kirjalik nõusolek, selle andmise kuupäev.
(4) Juhul, kui kavandatav töö või tegevus on üks käesoleva määruse § 3 lõike 1 punktis 2 nimetatud töödest ja tegevustest ning restaureerimise, konserveerimise või ehitamise projekt ei ole nõutav, lisatakse taotlusele tööde sisu ja ulatust ning kavandatud lahendusi selgitavad joonised.
(5) Juhul, kui kavandatav töö seisneb konserveerimises, restaureerimises või ehitamises ja selleks on nõutav muinsuskaitse eritingimusi järgiv ning Muinsuskaitseameti kooskõlastatud restaureerimise, konserveerimise või ehitamise projekt, esitatakse taotluses lisaks lõikes 3 sätestatud andmetele projekti kooskõlastamise kuupäev.
(6) Juhul, kui kavandatav töö seisneb konserveerimises või restaureerimises, esitatakse taotluses lisaks lõigetes 3 ja 5 sätestatud andmetele:
1) viide konserveerimis- või restaureerimistööde tegemise kokkuleppele käesoleva paragrahvi lõikes 7 nimetatud tööde tegijaga, milles on esitatud vähemalt kokkuleppe kehtivuse aeg ja tööde tegija nimi;
2) muinsuskaitselise järelevalve tegija andmed.
(7) Konserveerimis- või restaureerimistööde tegemise kokkulepe võib olla järgmise isiku või asutusega (edaspidi tööde tegija):
1) ettevõtja, sihtasutus, mittetulundusühing või vastutav spetsialist, kellele on antud „Muinsuskaitseseaduse“ § 36 lõikes 1 sätestatud restaureerimise või konserveerimise tegevusluba;
2) füüsiline isik, kellele on antud kutse, mis tõendab töö tegemiseks vajalikku kompetentsust;
3) riigi- ja kohaliku omavalitsuse asutus ning avalik-õiguslik juriidiline isik, kes teeb tööd seaduse või põhimääruse alusel.
§ 5. Taotluse läbivaatamine, tööde loa andmine või andmisest keeldumine
(1) Muinsuskaitseamet vaatab taotluse läbi, otsustab tööde loa andmise või sellest keeldumise ja teavitab sellest taotlejat kirjalikult taasesitatavas vormis kümne tööpäeva jooksul taotluse esitamise päevast arvates.
(2) Sõltuvalt kavandatavast tööst või tegevusest võib tööde luba olla:
1) restaureerimise, konserveerimise ja ehitamise korral tööde alustamise luba, mille vorm on esitatud käesoleva määruse lisas 1;
2) muude tööde ja tegevuste korral väikesemahuliste tööde luba, mille vorm on esitatud käesoleva määruse lisas 2.
(3) Muinsuskaitseamet keeldub tööde alustamise loa andmisest juhul, kui taotlejal puudub nõutav:
1) konserveerimis- või restaureerimistööde tegemise kokkulepe käesoleva määruse § 4 lõikes 7 nimetatud tööde tegijaga;
2) muinsuskaitse eritingimusi järgiv ja Muinsuskaitseameti kooskõlastatud restaureerimise, konserveerimise või ehitamise projekt.
(4) Muinsuskaitseamet keeldub väikesemahuliste tööde loa andmisest juhul, kui kavandatav töö või tegevus:
1) rikub mälestise vaadeldavust;
2) ohustab mälestist, muinsuskaitsealal paiknevat ehitist või muinsuskaitseala.
§ 6. Tööde alustamise loa muutmine
(1) Juhul, kui lõppeb konserveerimis- või restaureerimistööde tegemise kokkulepe tööde alustamise loale kantud tööde tegijaga, teavitab loa omaja kohe Muinsuskaitseametit ning esitab tööde alustamise loa muutmise taotluse, milles on kajastatud:
1) tööde alustamise loa andmed;
2) muutunud andmed, eelkõige uue tööde tegija andmed ning temaga sõlmitud konserveerimis- või restaureerimistööde kokkulepe.
(2) Muinsuskaitseamet vaatab esitatud taotluse läbi, teeb otsuse tööde alustamise loale kantud andmete muutmiseks või sellest keeldumiseks ja teavitab sellest taotlejat kirjalikult või elektrooniliselt kümne tööpäeva jooksul taotluse esitamise päevast arvates.
(3) Muinsuskaitseamet võib tööde alustamise loale kantud andmete muutmisest keelduda juhul, kui ilmneb, et puudub kokkulepe uue tööde tegijaga.
§ 7. Tööde loa kehtetuks tunnistamine
(1) Muinsuskaitseamet tunnistab tööde loa kehtetuks järgmiste juhtudel:
1) ilmneb, et tööde loa aluseks olnud taotluses esitati valeandmeid;
2) tööde loa omaja ei ole täitnud käesoleva määruse § 6 lõikes 1 sätestatud kohustust;
3) käesoleva määruse § 6 lõikes 3 sätestatud juhul loale kantud andmete muutmisest keeldumise korral;
4) tööde ja tegevuste käigus avastatakse kultuuriväärtusega leid, kinnismälestise osa või arheoloogiline kultuurikiht ning tööde ja tegevuste jätkamine senises tööde loas määratud korras ning mahus ohustab seda.
(2) Tööde loa kehtetuks tunnistamisest teavitab Muinsuskaitseamet tööde loa omajat kirjalikult taasesitatavas vormis viie tööpäeva jooksul.


Eesti Vabariigi põhiseadus / paragrahv 52
Paragrahv 52 konkretiseerib ühelt poolt § 6 sätet, mille kohaselt riigikeel on eesti keel, ning on seega määratud kaitsma eesti keele staatust. Teiselt poolt kaitseb § 52 lg 2 vähemuste huve ning tagab teatud kohalikele omavalitsustele õiguse otsustada sisemise asjaajamise keele üle.
Põhiline riigi ja kohalike omavalitsuste asjaajamiskeel on eesti keel (PS § 52 lg 1). Asjaajamine on igasugune ametlik suhtlemine ning ametlike dokumentidega seonduv tegevus, näiteks koosolekute ja istungite pidamine või dokumentide koostamine ja kasutamine. Teisisõnu, asjaajamiskeelt PS § 52 mõttes tuleb mõista laias tähenduses – selleks on seaduses või selle alusel antud õigusaktides sätestatud avalike ülesannete täitmisel teabe edastamisel kasutatav keel, kusjuures hõlmatud on nii mis tahes teabekandjale jäädvustatud ja dokumenteeritud teabe edastamine kui ka suuline suhtlus. Praktikas on seadusandja asjaajamiskeele kõrval kasutanud ka töökeele mõistet.
Asjaajamiskeele sätteid saab jagada kaheks: välise asjaajamise keel (PS § 51 ja § 52 lg 1) ning sisemise asjaajamise keel (PS § 52 lg-d 1 ja 2). Välise asjaajamise keel on näiteks haldusmenetluse keel; teabe keel, mille suhtes kehtib avalikustamiskohustus või keeld tunnistada seda asutusesiseseks teabeks; ürituste (koosolek, istung vms) keel, kus saab osaleda igaüks või kus kolmandate isikute osalemise võimalus ei ole diskretsioonivaba jms. Sisemise asjaajamise keel puudutab näiteks õigustloovate aktide ja halduse üksikaktide (mis ei ole haldusaktid) eelnõude keelt enne nende kooskõlastamiseks saatmist või vastuvõtmiseks esitamist, asutusesiseselt adresseeritud kirjalike dokumentide, mida dokumendiregistris ei registreerita (arvamused, teated, memod, õiendid, nõuanded jm), keelt, ametnikevahelist suulist teabe edastamist tingimusel, et puudub vajadus tagada kolmanda isiku õigus eestikeelsele teabele jne.
Praktikas võib probleemne olla valitud esinduskogude (nt volikogu ja Riigikogu) liikmete keeleoskus ning seeläbi PS § 52 lg-st 1 tuleneva eestikeelse asjaajamise ja PS § 51 lg-s 1 sätestatud õiguse pöörduda eesti keeles ja saada eestikeelseid vastuseid nõuete täitmine. Keelenõude kehtestamist (ehk passiivse valimistsensuse) esinduskogu liikmetele on Riigikohus pidanud vähemasti kohaliku omavalitsuse volikogu puhul põhimõtteliselt õigustatuks (vt RKPJKo 05.02.1998, 3-4-1-1-98; 04.11.1998, 3-4-1-7-98) ning keeleoskuse puudumise tõttu on tühistatud valimiskomisjoni otsuseid isiku registreerimise kohta volikogu liikmeks (vt nt RKHKm 30.10.1998, 3-3-1-33-98). Ka EIK on pidanud keeletsensust iseenesest lubatavaks (EIKo Podkolzina vs.Läti, 09.04.2002, p 34). Veneetsia komisjoni valimiste hea tava koodeks (Code of Good Practice in Electoral Matters, 23.05.2003, CDL-AD (2002) 23 rev), loetledes ammendavalt lubatavad kandideerimispiirangud, keeleoskust siiski ei nimeta. Ka kehtivad valimisseadused ei näe keeletsensust ette (keeletsensused tunnistati kehtetuks 2001. a (RT I 2001, 95, 588)). Samas sätestavad nii RKKTS Riigikogu asjaajamise kohta kui ka KOKS volikogu istungite kohta, et kasutatav keel peab olema eesti keel. Esinduskogu liikmetel, kes ei valda eesti keelt, peaks olema lubatud tõlgi kasutamine ning seda nii sisemises kui ka välises asjaajamises. Iseküsimus on, kes peaks katma tõlgi kasutamise kulud. Üldjuhul tuleb saadikutel tõlge tagada oma kulul (KOKS § 41 lg 4 sätestab erandi volikogu ja valitsuse istungite vähemusrahvuse keelde tõlkimise kohta – teatud tingimuste täitmisel võib tõlge toimuda n-ö avaliku raha eest).
PS § 52 lg-s 1 sätestatud reeglist, mille järgi asjaajamiskeel on eesti keel, on kaks erandit. Esiteks, välise asjaajamise kohta PS § 51 lg-s 2 sätestatu (vt § 51 komm). Teiseks, sisemise asjaajamise kohta PS § 52 lg-s 2 ette nähtu.
Paragrahvi 52 lg 2 kohaselt võib paikkondades, kus elanike enamiku keel ei ole eesti keel, kohalik omavalitsus seaduses sätestatud ulatuses ja korras kasutada sisemise asjaajamiskeelena selle paikkonna püsielanike enamiku keelt.
Kommenteeritav norm ei anna isikule subjektiivset õigust. Vaatamata oma asukohale põhiõiguste peatükis on tegu objektiivse õiguspõhimõttega – kohaliku omavalitsuse sisemise korralduse normiga, mille õigem asukoht oleks PS XIV ptk-s ja mis on II ptk-s ilmselt eesmärgiga reguleerida sama küsimust ühes kohas. Erinevalt PS § 51 lg-st 2 ei sisalda see ka kohustust vähemuse keele kasutamiseks. Kohaliku omavalitsuse iseotsustusõigus muu keele kasutamisel on piiratud seaduses sätestatud ulatuse ja korraga ning tingimusega, et muud keelt kasutatakse sisemises asjaajamises. Kindlasti tuleb ka silmas pidada, et vaatamata sisemise asjaajamise keelele tuleb tagada PS § 51 lg-st 1 tulenev välise asjaajamise eestikeelsuse nõue ning eestikeelsele teenistujale õigus eestikeelsele suhtlusele. Seetõttu oleks soovitatav, et seadus näeks ette muu keele kasutamise eesti keele kõrval, mitte asemel.
Mõistete “paikkond” ja “püsielanik” kohta vt § 51 komm.
Erinevalt PS § 51 lg-st 2 ei ole PS § 52 lg 2 seotud sellega, kas vastavas paikkonnas elavad vähemused kuuluvad vähemusrahvuse hulka (st on kodanikud) või mitte. Seega on § 52 põhimõtteliselt kohaldatav näiteks Ida-Virumaa omavalitsustes. Võrreldes §-ga 51 on PS § 52 lg 2 kitsam aga selle poolest, et normis sätestatud erand muu keele kasutamiseks kehtib vaid kohalike omavalitsuste, mitte riigiasutuste kohta.
Seaduses on lubatud sätestada püsielanike enamiku keele kasutamise ulatus ning kord. Vastavad reeglid on ette nähtud KeeleS §-s 11. Põhiliseks piiranguks kohalike omavalitsuste õigusele on nõue, et vähemusrahvuse keele kasutamine toimuks lisaks eesti keele kasutamisele. Selline nõue mahub PS § 52 lg 2 “ulatuses” klausli alla. Kõik avalikud teenistujad ja muud töötajad peavad eesti keelt oskama, sõltumata asjaolust, kas vähemusrahvuse keel on sisemise asjaajamise keelena kasutusel või mitte (KeeleS § 23). Teiseks KeeleS-s sätestatud nõudeks on, et selle õiguse kasutamine toimub Vabariigi Valitsuse otsusel ja kohaliku omavalitsuse volikogu ettepanekul. KeeleS-s ette nähtud Vabariigi Valitsuse luba PS § 52 lg 2 iseenesest ei välista, kuid kindlasti ei ole tegu ainuvõimaliku lahendusega. Narva ja Sillamäe on korduvalt pöördunud Vabariigi Valitsuse poole KeeleS §-s 11 nimetatud loa saamiseks, kuid luba ei ole antud. Peamise argumendina keeldumisel loa andmisest on Vabariigi Valitsus tuginenud asjaolule, et nimetatud omavalitsustes n-ö puudub eesti keel (eesti keelt ei kasutata piisavalt), mille kõrval muud keelt kasutada, st muu keele kasutuselevõtmise järel ei ole tagatud asjaajamine eesti keeles.
PS § 52 lg 3 sätestab, et võõrkeelte, sealhulgas vähemusrahvuste keelte kasutamise riigiasutuses ning kohtu- ja kohtueelses menetluses sätestab seadus. Võõrkeelte kasutamise riigiasutustes (aga ka muudes avaliku võimu volitusi omavates asutustes) haldusmenetluse käigus sätestab HMS. Võõrkeelte kasutamist kohtumenetluses ja kohtueelses menetluses reguleerivad vastavad menetlusseadustikud (vt ka EL Nõukogu direktiiv 2010/64/EL õiguse kohta suulisele ja kirjalikule tõlkele kriminaalmenetluses ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2012/29/EL, millega kehtestatakse kuriteoohvrite õiguste ning neile pakutava toe ja kaitse miinimumnõuded). Paragrahvi 52 lg 3 tõlgendamisel tuleb arvestada, et PS sätestab teatud reeglid vähemuste keele kasutamise osas muudes paragrahvides. Näiteks tagab § 21 õiguse saada isikule arusaadavas keeles teada vabaduse võtmise põhjus. Lisaks tuleb silmas pidada PS § 104, st teatud juhtudel tuleb keelekasutus sätestada konstitutsionaalses seaduses, nt kohtumenetluste keel, Riigikogu töökeel jms.


Piiriüleste skeemide alane teabevahetus | Maksu- ja Tolliamet
Avaleht Äriklient Tulu, kulu, käive, kasum Maksudeklaratsioonid ja nende täitmise juhised Piiriüleste skeemide alane teabevahetus
Maksualase teabevahetuse seaduse (MTVS) muudatused on avaldatud Riigi Teatajas 21.12.2019.
Muudatustega võeti üle Euroopa nõukogu direktiivist (EL) 2018/822 tulenevad muudatused seoses kohustusliku automaatse teabevahetusega maksustamise valdkonnas aruantavate piiriüleste skeemide puhul.
MTVS-i täiendati uue peatükiga 23 „Piiriüleste skeemide alane automaatne teabevahetus Euroopa Liidus", mis sisaldab kahtteist uut paragrahvi:
§ 208 „Piiriülene skeem"
§ 209 „Aruandekohustusega skeem"
§ 2010 „Teabeandja"
§ 2011 „Asjaomane maksukohustuslane"
§ 2012 „Seotud isikud"
§ 2013 „Teabeandja kohustused"
§ 2014 „Teabeandja kohustuste üleminek"
§ 2015 „Teabeandja aruande esitamise riik"
§ 2016 „Teabeandjate paljusus"
§ 2017 „Asjaomase maksukohustuslase aruandekohustus"
§ 2018 „Asjaomase maksukohustuslase aruande esitamise riik"
§ 2019 „Asjaomaste maksukohustuslaste paljusus"
Muudatused rahvusvahelises maksualases teabevahetuses
Euroopa Liidus ning Majanduskoostöö ja Arengu Organisatsioonis (OECD) on poliitiliseks prioriteediks seatud võitlus maksustamise vältimise ja maksudest kõrvalehoidumise vastu. Halduskoostöö direktiive on vastu võetud juba kuus, mis on kõik olnud kantud sarnasest eesmärgist vähendada agressiivset maksuplaneerimist ning suurendada riikide maksusüsteemide läbipaistvust.
Otseste maksude valdkonnas on viimastel aastatel teabevahetuse alast koostööd tõhustatud järgmiste meetmetega:
erinevate tululiikide osas teabe automaatne vahetamine Euroopa Liidus, mis rakendus 2015. aastast [1];
finantskontode alane teabevahetus, mis rakendus 2016. aastast [2];
maksuhalduri siduvate eelotsuste alane teabevahetus, mis rakendus 2017. aastast [3];
suurkontsernide riikidepõhise aruandluse alane teabevahetus, mis rakendus 2017. aastast [4];
maksuhaldurile riigisisese juurdepääsu andmine tegelike kasusaajate määramisega seotud andmetele, mis rakendus 2018. aastast [5];
maksuskeemide alane teabevahetus Euroopa Liidus, mis rakendus 2020. aastast [6].
Maksuskeemide alase teabevahetuse olulisust on Euroopa Komisjon [7] põhjendanud sellega, et liikmesriikidel on üha raskem kaitsta oma riigi maksubaasi, kuna maksuplaneerimise struktuurid muutuvad üha keerukamaks ning kasutavad ära kapitali ja isikute suurenenud liikuvust siseturul. Üldiselt koosnevad need kahjulikud struktuurid skeemidest, mis hõlmavad erinevaid jurisdiktsioone ning millega liigutatakse maksustatav tulu soodsamasse maksukeskkonda või vähendatakse üldist maksukoormust. Agressiivne maksuplaneerimine võimaldab ära kasutada äriühingute maksustamise süsteemide vahelisi ebakõlasid, lõigata kasu maksude soodusrežiimidest või tõlgendada seaduseid viisil, mis ei olnud seadusandja poolt ette nähtud. Maksude agressiivse planeerimise tulemusena väheneb sageli oluliselt liikmesriikide maksutulu, mis takistab neil majanduskasvu soodustava maksupoliitika kohaldamist. Euroopa Parlament on maksuplaneerimisega seoses kutsunud üles võtma tugevamaid meetmeid vahendajate suhtes, kes aitavad kaasa maksudest kõrvalehoidumise skeemide levikule [8].
Samaväärselt kahjulikud on skeemid, millega tekitatakse võimalus vältida finantskontode alast teabevahetust ning peidetakse rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise seaduses määratletud tegelikke kasusaajaid. Kõige kulutõhusamaks hindas Euroopa Komisjon teabevahetuse automaatse vormi, kus teave kogutakse ühtsesse Euroopa Komisjoni peetavasse keskregistrisse, mis võimaldab tööprotsesse olulisel määral automatiseerida ning vähendada kulukat käsitööd teabe töötlemisel. Euroopa Komisjoni keskregistrit kasutatakse täna ka maksuhalduri siduvate eelotsuste ja siirdehinna eelkokkulepete alase teabe koondamisel.
Piiriüleste skeemide alane automaatne teabevahetus
Piiriüleste skeemide alane automaatne teabevahetus seab maksunõustajatele ja maksumaksjatele kohustuse teavitada maksuhaldurit piiriülestest maksuplaneerimise skeemidest. Piiriüleste skeemide alane automaatne teabevahetus on Eestis kehtestatud otsestele maksudele, mis tähendab, et käibemaksu, tollimaksu, aktsiiside, sotsiaalkindlustusmaksete, lõivude ja (teenus)tasude skeemide osas teavitamise kohustust ei ole.
Põhjusel, et direktiiv jõustus 25. juuni 2018, tuleb 28. veebruaril 2021 esmakordselt teavitada Maksu- ja Tolliametit skeemidest, mille rakendamisega alustati ajavahemikul 25. juuni 2018 – 30. juuni 2020. Ajavahemikul 1. juuli 2020 – 31. detsember 2020 rakendamisega alustatud skeemidest tuleb teavitada 30 päeva jooksul alates 1. jaanuarist 2021. [9]
Loetelu aruandekohustusega skeemi kohta esitatavate andmete koosseisust on leitav rahandusministri määruse nr 16 lisast 16 (PDF) .
Mis on piiriülene skeem?
Milline on aruandekohustusega skeem?
Kes on teabeandja?
Kes on asjaomane maksukohustuslane?
Kes on seotud isikud piiriüleste skeemide teabevahetuses?
Millised on teabeandja kohustused? UUED TEAVITAMISTÄHTAJAD!
Millistel juhtudel lähevad teabeandja kohustused üle?
Kus on teabeandja aruande esitamise koht?
Kes esitab teabe, kui kohustus on mitmel teabeandjal?
Millal on aruandekohustus asjaomasel maksukohustuslasel?
Kus on asjaomase maksukohustuslase teabe esitamise koht?
Kes esitab teabe, kui kohustus on mitmel asjaomasel maksukohustuslasel?
Millised on piiriüleste skeemide kriteeriumid?
Peamise hüve kriteeriumist sõltuvad skeemid
Peamise hüve kriteeriumist sõltumatud skeemid
Siirdehinna kindlaksmääramisega seotud skeemid
Finantskontode alast teabevahetust mõjutavad skeemid
Tegeliku kasusaaja tuvastamist mõjutavad skeemid
Millised on karistused skeemist teavitamata jätmisel?
Kohustus skeemide kohta teavet anda on vaid juhul, kui skeemis esineb piiriülene aspekt ning skeemil on mõju maksukohustusele, finantskontode alasele teabevahetusele või mille abil on võimalik peita tegelikku kasusaajat. Maksukohustust mõjutavate skeemide puhul peab olema täidetud vähemalt üks allpool loetletud piiriülesust tähistavatest tingimustest:
skeemis osalevad isikud on erinevate riikide või jurisdiktsioonide residendid;
vähemalt üks skeemis osalevatest isikutest on samal ajal rohkem kui ühe riigi või jurisdiktsiooni resident;
vähemalt üks skeemis osalevatest isikutest tegutseb riigis või jurisdiktsioonis, mille resident ta ei ole.
Lisaks on teavitamise kohustusega hõlmatud sellised piiriülesed skeemid, mis võivad raskendada või muuta võimatuks finantskontode alase teabevahetuse ja tegeliku kasusaaja isiku tuvastamise.
Aruandekohustusega skeemi puhul peab olema täidetud piiriülene aspekt ning skeem peab vastama vähemalt ühele rahandusministri 17.01.2020 määrusega nr 1 „Piiriüleste skeemide kriteeriumid" kehtestatud skeemi kriteeriumile (vt täpsemalt juhendi alapealkirja „Millised on piiriüleste skeemide kriteeriumid?"). Määrusega on kehtestatud ammendav loetelu teabe esitamise kohustusega maksundust puudutavate skeemide kriteeriumitest. Loetelu ei ole ammendav finantskontode alase ja tegeliku kasusaaja tuvastamise teabevahetuse skeemide osas.
Teabeandjaks võib olla iga isik, kes on osutanud maksukohustuslasele skeemiga seotud teenuseid. Skeemiga seotud teenusteks on skeemi väljatöötamine, turustamine, kättesaadavaks tegemine, skeemi rakendamise korraldamine ja selle juhtimine, samuti nende teenuste osutamisel abi ja nõu andmine. Teabeandjaks võib olla teatud juhtudel ka maksukohustuslane (vt täpsemalt juhendi alapealkirja „Millistel juhtudel lähevad teabeandja kohustused üle?").
Teabeandjaks ei ole isik, kelle puhul saab eeldada, et ta ei teadnud ega pidanud teadma, et osutatud teenus või teenuse osutamisel antud abi või nõu oli seotud aruandekohustusega skeemiga. Samuti ei ole teabeandjaks isikud, kes analüüsivad rahvusvahelise maksustamise küsimusi teadus- ja õppetöö käigus.
Asjaomane maksukohustuslane on aruandekohustusega skeemide alase teabevahetuse kontekstis isik:
kellele teenusepakkuja on aruandekohustusega skeemi teinud kättesaadavaks,
kelle meeskond on skeemi ise välja töötanud,
kes on valmis aruandekohustusega skeemi rakendama (sh nt juhul, kui skeemi on tellinud isikuga seotud isik, nt tütarettevõte) või
kes on juba rakendanud selle skeemi esimese etapi.
Piiriüleste skeemide teabevahetuse kontekstis on seotud isikuks:
isik, kes osaleb teise isiku juhtimises, olles sellises positsioonis, mis annab võimaluse teise isiku tegevust olulisel määral mõjutada, ning
isik kellele kuulub üle 25% ühe ja sama juriidilise isiku aktsia- või osakapitalist või häälte koguarvust või vähemalt 25% kasumi saamise õigusest.
Lisaks on seotud isikud ka isikud, kes ühiselt kontrollivad sama isikut.
Seotud isikute määratlus hõlmab nii otsest kui kaudset osalust. Kui isikul on teise isiku kapitalis kaudne osalus, siis selle suurus leitakse korrutades osaluse määrad iga järgneva astme tütarettevõtjas. Osaluste korrutamine võimaldab leida kaudse osaluse suuruse (protsendi) kaudselt kontrollitavas ühingus. Näiteks kui isikul on ühingus A 80% suurune osalus ning sellel ühingul omakorda 50% suurune osalus ühingus B, siis nende osaluste korrutamisel nähtub, et isiku kaudse osaluse määr selles tütarettevõtjas (ühing B) on 40%, mistõttu on tegemist seotud isikuga. Täieliku hääleõigusega isikuna käsitatakse kõiki isikuid, kellele kuulub üle 50% hääleõigustest. Terminit „kapital" on kasutatud, et hõlmata määratlusse lisaks osa- ja aktsiakapitalile kapitaliosalus ka välisriigis asutatud muud liiki juriidilistes isikutes.
Seotud isikute mõiste alla kuuluvad ka füüsilised isikud, kelle puhul käsitletakse perekonda (st isiku abikaasat või elukaaslast, lapsi ja vanemaid) aruandekohustusega skeemide alase teabevahetuse kontekstis ühe isikuna.
Millised on teabeandja kohustused?
Teabeandjal ega asjaomasel maksukohustuslasel ei ole kohustust viia läbi uurimist, et välja selgitada aruandekohustusega skeemi või selle rakendamisse puutuvaid uusi või täiendavaid asjaolusid, mida teada ei ole, kuid mida võivad teada teised skeemiga seotud teenuseid osutavad isikud. Igal teabeandjal on kohustus teavitada nendest andmetest skeemi kohta, mis tal olemas on.
Skeemi kohta tuleb teave esitada maksuhaldurile 30 kalendripäeva jooksul alates kas:
skeemi rakendamiseks kättesaadavaks tegemise päevale järgnevast päevast,
skeemi rakendamiseks valmisoleku päevale järgnevast päevast või
päevast, millal tehti esimene samm skeemi rakendamiseks.
Valik tehakse selle järgi, milline päev/hetk on saabunud teistest varem. 28. veebruariks 2021 tuleb teavitada skeemidest, mille rakendamisega alustati ajavahemikul 25. juuni 2018 – 30. juuni 2020. Ajavahemikul 1. juuli 2020 – 31. detsember 2020 rakendamisega alustatud skeemid eristatakse seoses esialgsete teavitamistähtaegade edasilükkumisega ning neist tuleb teavitada kuu aega varem.
Standardsete skeemide korral lisandub perioodiline aruandekohustus, mida täidetakse iga kolme kuu möödudes uue ja lisandunud teabe kohta. Standardne skeem on määratletud skeemina, mis on välja töötatud, turustatud, rakendamiseks valmis või kättesaadav kujul, mida ei ole rakendamiseks vaja olulisel määral kohandada. Esmakordselt tuleb standardsete skeemide perioodiline teave esitada 30. aprilliks 2021.
Aruandekohustusega skeemi kohta esitatavate andmete koosseis on kehtestatud rahandusministri määrusega nr 16 (lisa 16 (PDF)). Maksuhaldur annab igale esmakordselt esitatud skeemile või skeemi osale unikaalse viitenumbri, mis märgitakse teabeandja poolt skeemi kohta esitatava teabe hulgas. Viitenumber kantakse Euroopa Komisjoni peetavasse keskregistrisse, mis võimaldab luua seoseid erinevates riikides sama skeemi kohta esitatud teabe vahel.
Skeemi kasutamise jälgimiseks ja topeltaruandluse vältimiseks on teabeandjal kohustus teavitada skeemile või selle osale antud viitenumbrist kõiki teisi sama skeemi või skeemi osaga seotud teenust, abi või nõu pakkunud isikut.
Teavet ei pea andma kutsesaladusega isikud, kelleks on eelkõige advokaadi- ja audiitorbüroo töötajad. Sellisel juhul teavitab teabeandja teist skeemiga seotud teabeandjat või sellise teabeandja puudumisel asjaomast maksukohustuslast, kellele lähevad teabeandja kohustused üle.
Kui teabeandjal tekib aruandekohustus rohkem kui ühes liikmesriigis, millest üks on Eesti, ja seos Eestiga esineb allolevas loetelus esimesena, siis esitatakse teave Maksu- ja Tolliametile. Teabeandja seos liikmesriigiga võib olla järgmine:
ta on selle resident;
tal on seal püsiv tegevuskoht, mille kaudu ta osutab aruandekohustusega skeemiga seotud teenuseid;
ta on seal asutatud või tema tegevus on reguleeritud selle riigi õigusaktidega;
ta on selle riigi õigus- või maksunõustamisteenust osutavaid isikuid ühendava kutseühenduse liige.
Teabeandja kohustuste täitmist teises riigis on vajadusel kõige lihtsam tõendada, teatades teise liikmesriigi maksuhaldurile juba esitatud skeemile antud viitenumbrist.
Piiriüleste skeemide väljatöötamisel on erinevatest riikidest pärit isikute kaasamine loomulik, mistõttu võib sama skeemi kohta tekkida aruandekohustus nii erinevates riikides kui ka mitmel isikul samaaegselt.
Teabeandja vabaneb korduvast aruandekohustusest, kui tal on ette näidata juba esitatud skeemile antud viitenumber või muud tõendid teise teabeandja poolt sama teabe esitamise kohta. Samas tuleb silmas pidada, et kohustus on esitada vaid seda teavet, mis on osutatud teenusega seoses iga konkreetse teabeandja valduses ning teabeandjal ei ole kohustust läbi viia uurimist, et välja selgitada aruandekohustusega skeemi või selle rakendamisse puutuvaid uusi või täiendavaid asjaolusid.
Teabeandjaks on asjaomane maksukohustuslane, kui aruandekohustusega skeemi väljatöötamisega, turustamisega, kättesaadavaks tegemisega või selle rakendamise korraldamise või juhtimisega seotud teenust osutaval isikul ei ole üheski liikmesriigis kohustust teavet esitada või kui selline isik puudub.
Aruandekohustus tekib asjaomasel maksukohustuslasel järgmistel juhtudel:
piiriülene skeem on välja töötanud maksukohustuslase enda poolt;
aruandekohustusega skeemi on välja töötanud isik, kellel puudub side mõne Euroopa Liidu liikmesriigiga;
teabeandja loobub skeemi kohta teabe esitamisest kutsesaladuse piirangute tõttu.
Kui maksukohustuslane on aruandekohustuslik rohkem kui ühes liikmesriigis, millest üks on Eesti, ja seos Eestiga esineb allolevas loetelus esimesena, esitatakse teave Maksu- ja Tolliametile. Maksukohustuslase seos liikmesriigiga võib olla järgmine:
tal on seal püsiv tegevuskoht, mis saab aruandekohustusega skeemist kasu;
ta saab seal tulu või teenib kasumit, kuid ta ei ole selle resident ning tal ei ole seal püsivat tegevuskohta;
ta tegutseb seal, kuid ta ei ole selle resident ning tal ei ole seal püsivat tegevuskohta.
Asjaomane maksukohustuslane vabaneb teabe andmise kohustusest kui ta ise või mõni seotud isikutest on sama teabe mõnes teises liikmesriigis juba esitanud ning tal on võimalik selle kohta maksuhaldurile tõendid esitada.
Ühe skeemiga võib olla seotud mitmeid asjaomaseid maksukohustuslasi. Selleks, et vältida topeltaruandlust, on skeemi puhul esmane aruandekohustus sellisel maksumaksjal, kes on skeemi väljatöötamises teenusepakkujaga kokku leppinud, ning majasisese skeemi puhul on selleks isik, kelle juhtimise ja kontrolli all skeemi planeeritakse rakendada.
Rahandusministri määrus „Piiriüleste skeemide kriteeriumid" on avaldatud Riigi Teatajas 21.01.2019.
Osa skeemidest on teabevahetuse kohustuse täitmiseks asjakohased vaid juhul, kui nende puhul on täidetud peamise hüve kriteerium, milleks on maksueelise saamine. Küll aga ei ole kõikide skeemide puhul maksueelise saamine oluline. Peamise hüve kriteerium on täidetud, kui kõiki asjasse puutuvaid asjaolusid arvesse võttes on skeemist tulenev mõistlikult eeldatav peamine hüve või üks peamistest hüvedest ilmselgelt maksueelise saamine.
Teavet tuleb esitada järgmiste peamise hüve kriteeriumist sõltuvate piiriüleste skeemide kohta:
skeem, mille puhul asjaomane maksumaksja või skeemis osalev isik on võtnud maksueelisega seotud konfidentsiaalsuskohustuse;
skeem, mille eest teabeandjal on õigus saada tasu või hüvitist, mis määratakse kindlaks skeemi rakendamisega saadava maksueelise suuruse järgi või selle järgi, kas skeemi rakendamisega saadakse oodatud maksueelis;
Skeemi näited
Äriühing struktureeritakse ümber nii, et riskide, varade ja funktsioonide osas grupi sees toimub muutus, mille tulemusel äriühingule omistatud tulu väheneb või suureneb. Mitteseotud isikute vahelistes tehingutes kompenseerib üldjuhul suurema riski kõrgem tulu ning väiksema riski väiksem tulu. Ka funktsioonide osas vastab tehingu eest saadav tulu tavaliselt äriühingu poolt täidetud ülesannetele ning selleks tarbeks kasutatud varale. Seega, kui skeemiga muudetakse äriühingu/grupi riskide, varade ja funktsioonide jagunemist grupi sees ning saadakse selle tulemusel maksueelis, siis tuleb sellisest skeemist teavitada.
Tekitatakse maksuvaba väljamakse õigus ning skeemiga seotud teenuseid pakkuva isiku tasu sõltub sellest maksuvabastuse suurusest.
standardse ülesehitusega skeem, mis on erinevate maksukohustuslaste jaoks kasutatav ilma igakordsete märkimisväärsete kohandusteta;
Üks äriühing ostab laenukapitaliga teise äriühingu, misjärel kaks äriühingut, kas laenulepingus sätestatud tingimustel ja korras või äriühingu poliitika kohaselt ühendatakse. Ühendamise tulemusel hakkab omandav äriühing laenukapitali kulu tasuma omandatud äriühingu majandustegevusest saadud tulust ning ühtlasi saab maksustatavast tulust maha arvata laenuga kaasneva intressikulu.
Toimub residendist äriühingu ühendamine või jagunemine välisriigi äriühinguga, mille tulemusel osa varadest (sh raha) ja kohustustest kas läheb välisriigi äriühingusse või välisriigi äriühing ühendatakse residendist äriühinguga. Skeemi osaks on seejärel ühinemise või jagunemise teel saadud raha jaotamine dividendidena.
skeem, mille rakendamiseks tegutseb skeemis osalev isik eesmärgiga omandada kahjumis äriühing, lõpetada selle põhitegevus ning kasutada selle äriühingu kahjumit oma maksukohustuse vähendamiseks, kusjuures skeem võib sisaldada ka kahjumi ülekandmist teise riiki või jurisdiktsiooni või kahjumi kasutamist maksukohustuse vähendamiseks kiirendatud korras;
skeem, millega näidatakse saadud tulu vara, kingituse või muu tuluna, mis on maksustatud madalama maksumääraga või mis on tulumaksust vabastatud;
Skeemi näide
Aktiivse töö tulemusena välisriigist teenitud tulu võetakse ettevõttest välja omanikutuluna, mitte ei käsitleta väljamakset töötasuna. Kuna skeemi tulemusel maksustatakse tehing tema sisust erineva tulukategooriana ning saadakse sellega maksueelis, tuleb skeemist teatada.
skeem, mille eesmärk on vahendite ümberpaigutamine näiteks ühingu kaudu, millel puudub sisuline majandustegevus ilma muu peamise ärilise eesmärgita või mille osaks olevatel tehingutel on vastastikku tasaarveldav, tühistav või muu sarnane mõju;
Eesti ettevõte annab välisriigi ettevõttele laenu kasutades selleks mitut ettevõtet. Sellise skeemi eesmärgiks on tekitada olukord, kus intressitulu on maksustatavast tulust maha arvatav riikides, kus see on kõige kasulikum.
Eesti ettevõtte seotud osapool välisriigis võtab välisriigis asuvasse äriühingusse laenu, et teha investeering Eestisse. Sarnaselt eelnevas punktis käsitletud skeemiga, on ka siin eesmärgiks vähendada (üldjuhul klassikalise ettevõtte tulumaksusüsteemiga) välisriigis maksustatavat kasumit.
skeem, mis hõlmab seotud isikute vahelisi piiriüleseid makseid, mida käsitatakse ettevõtlusega seotud kuluna ja milles esineb vähemalt üks alljärgnevatest asjaoludest:
makse saaja on sellise riigi või jurisdiktsiooni resident, kus ei ole kehtestatud ettevõtte teenitud või jaotatud kasumilt võetavat maksu või see on kehtestatud nullilähedases või nullmääras;
makse saaja residendiriigis või -jurisdiktsioonis on makse maksuvaba või ei arvestata makset maksustatava tulu hulka;
makse saaja residendiriigis või -jurisdiktsioonis on makse suhtes kehtestatud soodsam maksustamisrežiim.
Patenditulu erikorra kasutamine, millisel juhul paigutatakse patendid, õigused patentidele, tooted, mis sisaldavad patendiõigusi vms riiki, kus sellistelt õigustelt teenitud tulu on maksustatud tavapärasest madalama maksumääraga. Patenditulu erikorra kasutamise tulemusel väheneb ettevõtte efektiivne maksumäär.
Ettevõttele kuuluv kinnisvara paigutatakse teise maksujurisdiktsiooni valdusettevõttesse, et saada maksueelis teises riigis sellelt varalt saadavale tulule kehtestatud erireeglitest.
Nullilähedase määra puhul on direktiivi rakendamise aruteludel liikmesriigid ja Euroopa Komisjon peamiselt pidanud silmas nominaalset maksumäära, mis jääb alla 1%.
Teavet tuleb esitada järgmiste peamise hüve kriteeriumist sõltumatute piiriüleste skeemide kohta:
skeem, mis hõlmab seotud isikute vahelisi piiriüleseid makseid, mida käsitatakse ettevõtlusega seotud kuluna ja milles makse saaja kas ei ole ühegi riigi või jurisdiktsiooni resident või ta on sellise riigi või jurisdiktsiooni resident, mis on kantud maksualast koostööd mittetegevate jurisdiktsioonide Euroopa Liidu loetellu või keda Majandusliku Koostöö ja Arengu Organisatsioon on hinnanud koostööd mitte tegevaks;
skeem, millega ühe ja sama vara amortisatsiooni kulu võetakse arvesse rohkem kui ühes riigis või jurisdiktsioonis;
Ühes jurisdiktsioonis on õigus vara amortiseerida vara majanduslikul omanikul ning teises jurisdiktsioonis vara juriidilisel omanikul, mistõttu arvatakse amortisatsioon maha kahe erineva jurisdiktsiooni maksustatavat tulust.
Skeemina ei tule käsitada olukorda, kus amortisatsiooni kulu arvatakse maha nii püsiva tegevuskoha kui emaettevõtte riigis, kus püsiva tegevuskoha kasum on maksustatud ja kus krediidimeetodil antakse topeltmaksustamise vältimiseks maksuvabastus. Analoogselt käsitletakse olukorda ka CFC-reeglite puhul.
skeem, millega taotletakse sama tulu või sama vara topeltmaksustamise kõrvaldamist rohkem kui ühes riigis või jurisdiktsioonis, mis võib viia maksustamise täieliku vältimiseni;
skeem, mis sisaldab vara üleandmist ning kus üleantud vara hinda kajastatakse erinevates riikides või jurisdiktsioonides olulisel määral erinevalt.
Teavet tuleb esitada järgmiste siirdehindade kindlaksmääramisega seotud skeemide kohta, mis ei eelda peamise hüve kriteeriumi täitmist:
skeem, mis võimaldab ühepoolsete maksukindlust andvate (ingl safe-harbour) reeglite kasutamist;
Ühepoolsust käsitletakse olukorrana, kus riik on kehtestanud reeglid, mis ei ühti OECD siirdehinna juhendites kajastatud rahvusvahelise konsensusega. Aruandekohustuse tekitab selline safe-harbour reeglistik, mis on maksumaksjatele avalikult kättesaadav ametlike juhendite vms õiguslikku jõudu omavate dokumentide näol kas maksuhalduri või rahandusministeeriumi veebis. Teavitamist ei nõuta siduvate eelotsuste laadsetest maksuhalduriga sõlmitud kokkulepetest, mis võimaldavad safe-harbour reeglite kasutamist ühel konkreetsel maksumaksjal.
skeem, mis hõlmab raskesti hinnatava immateriaalse vara üleandmist, kusjuures raskesti hinnatav immateriaalne vara hõlmab sellist immateriaalset vara või sellega seotud õigusi, mille puhul selle üleandmisel seotud isikute vahel puuduvad usaldusväärsed võrreldavad tehingud ning tehingute tegemise ajal on üleantava immateriaalse vara eeldatavalt saadavate tulevaste rahavoogude või sissetulekute prognoosid või kõnealuse immateriaalse vara hindamisel kasutatavad eeldused äärmiselt ebakindlad, muutes keeruliseks selle immateriaalse vara lõpliku tulususe prognoosimise selle üleandmise ajal;
skeem, mis võimaldab piiriüleste grupisiseste ülesannete, riskide või varade üleandmisega vähendada ülesannete, riskide või varade üleandja prognoositavat intressi- ja maksueelset aruandeaasta kasumit (EBIT) üleandmisele järgneva kolme aasta jooksul üle 50 protsendi, võrreldes prognoositava intressi- ja maksueelse kasumiga olukorras, kus üleandmist ei ole oleks toimunud.
Ühes jurisdiktsioonis asuv ettevõte, kelle kanda on kõik riskid, struktureeritakse ümber nii, et osa riskidest jääb samasse gruppi kuuluva, kuid teises jurisdiktsioonis asuva ettevõtte kanda, mille tulemusel üleandva ning algselt kõiki riske kandnud ettevõtte intressi- ja maksueelne kasum väheneb üle 50%. Üldjuhul on sellise tegevuse eesmärk vähendada maksustamisele kuuluvat kasumit ettevõttes, mis asub jurisdiktsioonis, kus on kõrgem maksumäär ülesannete, riskide ja varade viimisega jurisdiktsiooni, kus on madalam maksumäär.
Finantskontode alast teabevahetust mõjutavate skeemide üldiseks tunnuseks on, et see mõjub õõnestavalt finantskontode alasele teabevahetusele või kasutab ära teabevahetuse kokkulepete puudumist või riigisiseses õiguses olevaid lünkasid. Finantskontode alasesse teabevahetusse on hõlmatud lisaks krediidiasutustele ka makseteenuse osutajad.
Teavet tuleb esitada järgmiste finantskontode alase teabevahetuse vältimise ohule viidata võivate skeemide kohta:
sellise konto, toote või investeeringu kasutamine, mis ei ole finantskonto või mida ei soovita kasutada finantskontona, kuid millel on finantskontoga sisuliselt sarnased tunnused;
finantskonto või -vara üleandmine sellisesse riiki või jurisdiktsiooni või sellise riigi või jurisdiktsiooni ärakasutamine, mis ei ole võtnud kohustust vahetada finantskontode alast teavet asjaomase maksukohustuslase residendiriigiga;
tulu ja vara ümberklassifitseerimine sellisteks toodeteks või makseteks, mille suhtes finantskontode alase teabevahetuse regulatsiooni ei kohaldata;
finantsasutuse või finantskonto või sellel kontol oleva vara üleandmine või ümberkujundamine selliseks finantsasutuseks või finantskontoks või varaks, mille suhtes finantskontode alase teabevahetuse regulatsiooni ei kohaldata;
selliste juriidiliste isikute või õiguslike moodustiste kasutamine, mis välistavad või mille eesmärgiks on välistada kontoomaniku või kontrolliva isiku kohta finantskontode alase teabe esitamine;
skeem, mis õõnestab hoolsusmeetmeid või mis kasutab ära nõrku kohti hoolsusmeetmetes, mida finantsasutused kohaldavad finantskontode alase aruandluskohustuse täitmiseks, sealhulgas selliste riikide või jurisdiktsioonide ärakasutamine, kus rahapesuvastaste reeglite täitmise tagamine on ebapiisav või nõrk või kus juriidilistele isikutele ja õiguslikele moodustistele esitatavad läbipaistvusnõuded on nõrgad.
Krediidi- ja makseasutustel ei teki teabeandmise kohustust skeemide osas, mille hindamisel tuleb arvestada peamise hüve kriteeriumiga. Kui krediidi- või makseasutusele esitatavatest dokumentidest nähtub maksueelise saamise eesmärk ja pakutaval finantseeringul on oluline osa skeemis, tekib krediidi- või makseasutusel teavitamiskohustus juhul, kui skeemi väljatöötaja ei ole skeemi kohta teabeandmise kohustust täitnud.
Tegeliku kasusaaja tuvastamise vältimise ohule viitab skeem, milles kasutatakse läbipaistmatut omandi- või tegelike kasusaajate ahelat ning milles osalevatel isikutel või õiguslikel moodustistel on järgmised tunnused:
neil puudub sisuline majandustegevus, mida toetaks muuhulgas piisav hulk töötajaid, seadmeid, vara ja ruume;
nad on asutatud või loodud või neid juhitakse või kontrollitakse või nad asuvad sellises riigis või jurisdiktsioonis, mis ei ole nende valduses oleva vara tegeliku kasusaaja asukoha riik või jurisdiktsioon;
nende rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise seaduse kohaste tegelike kasusaajate tuvastamine on muudetud võimatuks.
Uusi või täiendavaid karistusmeetmeid teavitamiskohustusega kehtestatud ei ole. Maksuhaldur võib rakendada sunniraha ja/või määrata rahatrahvi.
Kohustuste täitmisele sundimiseks võib sunniraha kokku olla kuni 3300 eurot, sealjuures esimesel korral kuni 1300 eurot ning teisel korral kuni 2000 eurot (MTVS § 22 lg 3).
Aruantava piiriülese skeemi kohta teabe esitamata jätmise eest võib maksuhaldur rakendada füüsilisele isikule rahatrahvi kuni 300 trahviühikut (üks trahviühik on hetkel 4 eurot) ning juriidilise isiku puhul kuni 3200 eurot (maksukorralduse seaduse § 1553).
Küsimuste korral palume pöörduda ariklient@emta.ee või telefonil 880 0812.
[1] Halduskoostöö direktiivi põhitekst
[2] Halduskoostöö direktiivi 2014. aasta muudatus
[3] Halduskoostöö direktiivi 2015. aasta muudatus
[4] Halduskoostöö direktiivi esimene 2016. aasta muudatus
[5] Halduskoostöö direktiivi teine 2016. aasta muudatus
[6] Halduskoostöö direktiivi 2018. aasta muudatus
[7] Komisjoni selgitused on leitavad direktiivi ettepaneku selgitavas osas
[8] Lisateave Euroopa Parlamendi maksutöörühma kohta.„Panama paberite“ jmt skandaalide valguses on Euroopa Parlament tellinud erinevaid uuringuid probleemi olemuse avamiseks ja lahenduste pakkumiseks, vt lähemalt http://www.europarl.europa.eu/RegData/etudes/STUD/2017/602030/IPOL_STU(2017)602030_EN.pdf (PDF) ja http://www.europarl.europa.eu/RegData/etudes/STUD/2017/602029/IPOL_STU(2017)602029_EN.pdf (PDF).
[9] Nõukogu direktiiv (EL) 2020/876


Julgeolekuasutuste riigivara registri asutamine ja registri pidamise põhimäärus – Riigi Teataja
Julgeolekuasutuste riigivara registri asutamine ja registri pidamise põhimäärus
Julgeolekuasutuste riigivara registri asutamine ja registri pidamise põhimäärus - sisukord
1 «JULGEOLEKUASUTUSTE RIIGIVARA REGISTRI» ASUTAMINE JA KASUTUSELE VÕTMINE
§ 5 Registri asutamise kulud
2 «JULGEOLEKUASUTUSTE RIIGIVARA REGISTRI» PIDAMISE PÕHIMÄÄRUS
§ 6 Registri asutamise ja kasutusele võtmise eesmärk
§ 7 Registri pidamine
§ 9 Registrisse kantavatele kinnis- ja vallasasjadele esitatavad tingimused
§ 10 Registrisse kantavate andmete õiguslik režiim
§ 11 Kinnisasjad ja nendega seotud asjaõigused
§ 13 Kasutuslepingud
§ 14 Andmete registrisse kandmine
§ 15 Kehtetuks muutunud andmed
§ 16 Registri alusdokumendid
§ 17 Andmete esitaja
§ 18 Registrikood
§ 19 Andmete registrisse vastuvõtmine ja muutmine
§ 23 Juurdepääs registrisse kantud andmetele
§ 27 Andmete ülekandmine
§ 28 Vallasasjade kanded
RT I, 19.06.2012, 12
Vastu võetud 13.11.2001 nr 352
RT I 2001, 91, 551
jõustumine 23.11.2001
17.12.2009 RT I 2009, 64, 430 01.01.2010
Määrus kehtestatakse «Julgeolekuasutuste seaduse» § 111 lõike 2 alusel.
[RT I 2009, 64, 430 - jõust. 01.01.2010]
1. peatükk «JULGEOLEKUASUTUSTE RIIGIVARA REGISTRI» ASUTAMINE JA KASUTUSELE VÕTMINE
Määrusega asutatakse riiklik register ametliku nimetusega «Julgeolekuasutuste riigivara register» (edaspidi register ) ja kinnitatakse registri pidamise põhimäärus.
(1) Kaitsepolitseiameti valduses oleva vara osas on registri vastutav töötleja Siseministeerium.
(2) Teabeameti valduses oleva vara osas on registri vastutav töötleja Kaitseministeerium.
Registri volitatud töötlejad on § 2 lõikes 1 nimetatud riigivara osas Kaitsepolitseiamet ja § 2 lõikes 2 nimetatud riigivara osas Teabeamet (edaspidi volitatud töötleja) vastavalt volitatud töötleja poolt kogutavate andmete registreerimise mahule.
Registri vastutavatel ja volitatud töötlejatel teostada registri kasutusele võtmiseks vajalikud tööd ja võtta register kasutusele alates 1. jaanuarist 2002. a.
§ 5. Registri asutamise kulud
Registri asutamisega seotud kulud kaetakse vastutavate töötlejate eelarvest.
2. peatükk «JULGEOLEKUASUTUSTE RIIGIVARA REGISTRI» PIDAMISE PÕHIMÄÄRUS
§ 6. Registri asutamise ja kasutusele võtmise eesmärk
Registri pidamise eesmärk on «Julgeolekuasutuste seaduse» (RT I 2001, 7, 17) §-s 5 nimetatud julgeolekuasutuste valduses olevate kinnisasjade ja nendega seotud asjaõiguste, samuti Vabariigi Valitsuse kehtestatud tingimustele vastavate vallasasjade ning rahaliselt hinnatavate õiguste ja kohustuste üle arvestuse pidamine, otstarbeka kasutamise ja säilitamise jälgimine.
§ 7. Registri pidamine
1) põhiandmekogust, mis sisaldab andmeid riigi omandis oleva vara kohta;
2) arhiivist, mis sisaldab andmeid riigi omandis olnud varade ja varaga toimunud muudatuste kohta.
(2) Mõlema registriosa struktuur on samasugune, sisaldades varade ning varaga seotud õiguste ja kohustuste loetelu.
§ 9. Registrisse kantavatele kinnis- ja vallasasjadele esitatavad tingimused
(1) Registrisse kantakse julgeolekuasutuste valduses olevad riigile kuuluvad kinnisasjad ja nendega seotud asjaõigused.
(2) Registrisse kantakse julgeolekuasutuse vallasasjad ning rahaliselt hinnatavad õigused ja kohustused, mille soetusmaksumus on 1 000 000 eurot või üle selle.
(3) [Kehtetu – RT I 2009, 64, 430 - jõust. 01.01.2010]
§ 10. Registrisse kantavate andmete õiguslik režiim
§ 11. Kinnisasjad ja nendega seotud asjaõigused
Registrisse kantavad julgeolekuasutuste valduses olevad riigile kuuluvad kinnisasjad ja nendega seotud asjaõigused on:
1) hooned, v.a elamud – riikliku ehitisregistri andmete alusel;
2) elamud – riikliku ehitisregistri andmete alusel;
3) korterid – riikliku ehitisregistri andmete alusel;
4) rajatised – riikliku ehitisregistri andmete alusel;
5) ülekandeseadeldised – julgeolekuasutuselt saadud andmed;
6) pooleliolevad ehitised – riikliku ehitisregistri andmete alusel;
7) maa – maakatastri ja kinnistusraamatu registriandmete alusel;
8) korteriomandid – kinnistusraamatu registriandmete alusel;
9) hoonestusõigused – kinnistusraamatu registriandmete alusel;
10) laevad – laevakinnistusraamatu registriandmete alusel.
§ 12. [Kehtetu – RT I 2009, 64, 430 - jõust. 01.01.2010]
§ 13. Kasutuslepingud
(1) Registris registreeritakse kinnisasju puudutavad kasutuslepingud.
(2) Kasutuslepingute registriandmete aluseks on julgeolekuasutuselt saadud andmed.
§ 14. Andmete registrisse kandmine
(1) Andmed kantakse registrisse lähtudes käesolevast põhimäärusest.
(2) Registrisse kantakse iga riigivara kohta põhinäitajad, andmed vara kasutusse andmise, vara üleandmise, piiratud asjaõigustega koormamise ja võõrandamise kohta.
(3) Registrisse kantakse andmed julgeolekuasutuste valduses oleva riigivara kohta seisuga 1. märts 2001. a.
§ 15. Kehtetuks muutunud andmed
Kannete muutmise tulemusena kehtetuks muutunud andmed arvatakse põhiregistrist välja ning kantakse arhiivi.
§ 16. Registri alusdokumendid
(1) Registri alusdokumentideks on vara omandi- või kasutusõigust tõendavad dokumendid ning vara rendilepingud.
(2) Registri alusdokumente säilitatakse «Arhiiviseaduses» sätestatud korras.
(3) Registri alusdokumente säilitatakse 10 aastat.
§ 17. Andmete esitaja
Registrisse kandmisele kuuluvate andmete esitajaks on julgeolekuasutus.
§ 18. Registrikood
Registrisse kandmisel antakse varale kordumatu registrikood.
§ 19. Andmete registrisse vastuvõtmine ja muutmine
(1) Volitatud töötleja võtab vastu ja muudab registris olevaid andmeid jooksvalt.
(2) Volitatud töötleja on kohustatud viie tööpäeva jooksul julgeolekuasutuse poolt registrisse kandmisele kuuluva varaga tehingu sooritamisest kandma registrisse kõik vara kohta käivad registrisse kandmisele kuuluvad andmed.
(3) Volitatud töötleja on kohustatud viie tööpäeva jooksul registreeritud varaga tehingu sooritamisest või registreeritud andmete muutumisest arvates kandma registrisse kõik varaga seotud registrisse kandmisele kuuluvate andmete muutused.
(4) Riigivara rendi-, kasutusvalduse, hoonestusõiguse või tasuta kasutusse andmise lepingu (edaspidi leping) sõlmimisel on volitatud töötleja viie tööpäeva jooksul lepingu sõlmimisest arvates kohustatud kandma registrisse lepinguga seotud, registrisse kantavad andmed. Lepingut puudutavatele andmetele peab olema lisatud lepingu koopia.
Vastutaval töötlejal on õigus kontrollida registrisse kantud andmete õigsust ja teha volitatud töötlejale järelepärimisi, kui registrisse kandmisele kuuluvad andmed on jäetud õigeaegselt kandmata või on tekkinud kahtlus, et registriandmetes esineb vigu. Volitatud töötleja on kohustatud järelepärimisele vastama kümne tööpäeva jooksul ning kandma andmed või andmete muudatused registrisse mitte hiljem kui viis tööpäeva pärast vastutavalt töötlejalt vastavasisulise järelepärimise saamist.
Vastutav töötleja täidab registri pidamisel järgmisi ülesandeid:
1) vastutab registri pidamise eest;
2) juhib registri pidamist, andes volitatud töötlejale selleks vajalikke juhiseid;
3) nõuab volitatud töötlejalt registrisse sisestamata jäetud andmete sisestamist või ebaõigete andmete parandamist;
4) teostab järelevalvet registri pidamise ja registriandmete kaitstuse tagamise üle.
(1) Volitatud töötleja täidab registri pidamisel järgmisi ülesandeid:
1) töötab välja registri pidamiseks vajaliku tarkvara;
2) sisestab registrisse andmed kõikide julgeolekuasutuse valduses olevate riigivarade kohta vastavalt käesolevale põhimäärusele;
3) vastutab registrisse sisestatud andmete õigsuse eest;
4) tagab andmete sisestamise registrisse määruse §-des 19 ja 20 sätestatud tähtaegade jooksul;
5) registreerib registris riigivara kasutusse andmise, võõrandamise ning piiratud asjaõigusega koormamise tehingud;
6) määrab asutusesiseselt ametnikud, kellel on õigus sisestada registrisse andmeid ning kasutada või töödelda registriandmeid;
7) annab registriandmetes puuduste avastamise korral sellest viivitamatult teada vastutavale töötlejale;
8) võtab tarvitusele haldus-, füüsilised ning tark- ja riistvaralised meetmed, kaitsmaks registrit loata töötlemise, sealhulgas andmete kasutamise, hävitamise ja muutmise ning tehniliste rikete ja õnnetuste eest.
(2) Volitatud töötleja peab organisatsiooniliste ja tehniliste meetmetega tagama registriandmete terviklikkuse ja autentsuse, samuti registri pidamise ja selles sisalduvate andmete töötlemise, kaitse, säilitamise ning arhiveerimise.
(3) Volitatud töötleja võib oma seaduses sätestatud ülesannete täitmiseks esitada päringuid teistele riigi või kohaliku omavalitsuse andmekogudele ning saada nendest andmeid.
§ 23. Juurdepääs registrisse kantud andmetele
(1) Registrisse julgeolekuasutuste riigivara kohta kantud andmed on tulenevalt «Riigisaladuse ja salastatud välisteabe seadusest» salastatud.
(2) Registrist andmeid ei väljastata, välja arvatud seaduses sätestatud juhtudel.
(3) Registriandmetega on õigus tutvuda isikutel, kellel on teadmisvajadus ja kellele on väljastatud juurdepääsuluba vastava tasemega riigisaladusele või kellel on ametikohajärgne riigisaladusele juurdepääsu õigus.
Järelevalvet registri pidamise ning andmete õiguspärase kasutamise ja kaitstuse üle teostavad vastutavad töötlejad.
Registri pidamiseks vajalikud kulutused nähakse ette registri volitatud töötlejate eelarvetes.
Registri likvideerimise või reorganiseerimise otsustab Vabariigi Valitsus.
§ 27. Andmete ülekandmine
Julgeolekuasutuste valduses oleva vara kohta käivate andmete ülekandmise riigivara registrist «Julgeolekuasutuste riigivara registrisse» korraldavad vastutavad töötlejad koostöös Rahandusministeeriumiga.
§ 28. Vallasasjade kanded
Alla 1 000 000 euro suuruse soetusmaksumusega vallasasjade ning rahaliselt hinnatavate õiguste ja kohustuste kohta enne 1. jaanuari 2010. a registrisse kantud andmeid ei muudeta.


Monopolidele hinnapiirangute kehtestamise seadus – Riigi Teataja
Monopolidele hinnapiirangute kehtestamise seadus
Vastu võetud 03.08.2010
Vabariigi Presidendi 5. augusti 2010. a otsusega nr 722
§ 1. Kaugkütteseaduses (RT I 2003, 25, 154; 2010, 35, 192) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 2 täiendatakse punktiga 12 järgmises sõnastuses:
«12) kütusevabad taastuvad allikad on päikeseenergia ja sellest muundatud soojusenergia, tuuleenergia ja sellest muundatud soojusenergia, maasoojus ja sellest muundatud soojusenergia, kasutades selleks taastuvallikaist valmistatud elektrienergiat, hoones kasutatud ja sealt (ventilatsiooni, kanalisatsiooni jms kaudu) eralduv soojus ja sellest muundatud soojusenergia, kasutades selleks taastuvallikaist muundatud elektrienergiat.»;
2) paragrahvi 5 täiendatakse lõikega 41 järgmises sõnastuses:
«(41) Kaugküttepiirkonnas võivad tarbijad lisaks kaugküttevõrgust saadavale soojusele osta ka kütusevabadest ja taastuvatest allikatest muundatud soojusenergiat selle tootjatelt.»;
3) paragrahvi 5 lõike 6 punkt 4 tunnistatakse kehtetuks;
4) paragrahvi 5 lõige 7 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(7) Käesoleva paragrahvi lõike 6 alusel kehtestatavad tingimused, nõuded ja kord tuleb enne nende kehtestamist kooskõlastada kaugküttepiirkonnas tegutsevate soojusettevõtjatega.»;
«(1) Konkurentsiametiga peab kooskõlastama müüdava soojuse piirhinna igale võrgupiirkonnale eraldi soojusettevõtja, kes:
3) toodab soojust elektri ja soojuse koostootmise protsessis.»;
6) paragrahvi 9 lõiked 2 ja 3 tunnistatakse kehtetuks;
«(5) Konkurentsiamet teeb käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud piirhindade kooskõlastamise kohta otsuse 30 päeva jooksul alates nõuetekohase hinnataotluse esitamisest. Eriti keeruka või töömahuka kooskõlastamistaotluse menetlemisel võib Konkurentsiamet seda tähtaega pikendada 90 päevani, teatades tähtaja pikendamisest enne esialgse tähtaja möödumist taotluse esitajale.»;
8) paragrahvi 9 täiendatakse lõikega 91 järgmises sõnastuses:
«(91) Soojusettevõtja on kohustatud jälgima oma tegevusest sõltumatuid asjaolusid, mis mõjutavad soojuse hinda tarbijale, ja esitama Konkurentsiametile uue piirhinna kooskõlastamise taotluse hiljemalt 30 päeva jooksul, arvates asjaolu ilmnemisest, mis võib vähendada soojuse hinda tarbijale enam kui 5 protsendi võrra.»;
9) paragrahvi 9 lõikest 10 jäetakse läbivalt välja sõnad «või valla- või linnavalitsus» vastavas käändes;
10) paragrahvi 9 täiendatakse lõigetega 101 ja 102 järgmises sõnastuses:
«(101) Konkurentsiamet võib piirhinna kooskõlastuse kehtetuks tunnistada ja kehtestada soojusettevõtjale ajutise soojuse müügi hinna olukorras, kus soojusettevõtja müüb soojust hinnaga, mis ei vasta käesoleva seaduse § 8 lõikes 3 sätestatud tingimustele, ning on jätnud täitmata Konkurentsiameti ettekirjutuse. Konkurentsiameti poolt kehtestatud hind kehtib seni, kuni soojusettevõtja kooskõlastab uue soojuse piirhinna Konkurentsiametiga.
(102) Käesoleva paragrahvi lõikes 101 nimetatud hinna kehtestamisel võtab Konkurentsiamet aluseks soojusettevõtja kehtiva hinnastruktuuri, ettekirjutuse tegemise aastale eelnenud majandusaasta põhjendatud kulud ja põhjendatud tulukuse määra. Kui soojusettevõtjale on kooskõlastatud hinnavalem, lähtub Konkurentsiamet hinna kehtestamisel hinnavalemist. Majandus- ja kommunikatsiooniminister kehtestab määrusega soojuse hinna kehtestamise korra, lähtudes käesolevas lõikes sätestatud alustest.»;
«(3) Konkurentsiametil on õigus kontrollida käesoleva seaduse § 9 lõikes 1 nimetatud soojusettevõtja tegevuse põhjendatust liitumistaotluse rahuldamisest keeldumisel, liitumistasu määramisel ja lepingutingimuste kehtestamisel.»;
12) seadust täiendatakse §-ga 141 järgmises sõnastuses:
«§ 141. Soojuse ostu korraldus
(10) Käesolevas paragrahvis sätestatu ei vabasta soojusettevõtjat kohustusest kooskõlastada Konkurentsiametiga soojuse piirhind käesoleva seaduse §-s 9 sätestatud korras.»;
13) paragrahvi 18 lõike 2 punkt 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«3) soojuse müügil, kui müügi prognoositav maht aastas ületab 50 000 MWh ettevõtja kohta;»;
14) paragrahvi 18 lõiget 2 täiendatakse punktidega 4 ja 5 järgmises sõnastuses:
«4) soojuse müügil, kui soojusettevõtja kuulub kontserni ja kontserni summaarne soojuse müük Eestis isikutele, kes ei kuulu kontserni, ületab 50 000 MWh aastas;
5) soojuse müügil, kui soojusettevõtja toodab soojust elektri ja soojuse koostootmise protsessis.»;
15) paragrahvi 28 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(1) Järelevalvet käesolevas seaduses ja selle alusel kehtestatud õigusaktides sätestatud nõuete täitmise üle teostab vastavalt oma pädevusele Konkurentsiamet.»;
16) paragrahvi 31 lõigetest 1–3 jäetakse läbivalt välja sõnad «või valla- või linnavalitsus» vastavas käändes;
17) paragrahvi 32 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(1) Käesoleva seaduse §-st 5 tulenevate vaidluste korral on Konkurentsiamet kohustatud soojusettevõtja või valla- või linnavalitsuse vastavasisulise taotluse alusel esitama asjas oma põhjendatud arvamuse.»;
«(4) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud taotluse lahendamisel võib Konkurentsiamet teha valla- või linnavalitsusele ettepaneku muuta käesoleva seaduse § 5 lõikes 6 sätestatud otsust.»;
19) paragrahv 35 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«§ 35. Soojuse müük kooskõlastamata piirhinnaga ja piirhinda ületava hinnaga
20) seadust täiendatakse §-ga 351 järgmises sõnastuses:
«§ 351. Piirhinna muutmise taotluse esitamata jätmine
21) paragrahvi 37 lõige 3 tunnistatakse kehtetuks;
22) paragrahvi 38 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(1) Käesoleva seaduse §-de 33–36 järgi määratav rahatrahv laekub riigieelarvesse.»;
23) paragrahvi 38 lõige 2 tunnistatakse kehtetuks.
§ 2. Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni seaduses (RT I 1999, 25, 363; 2010, 22, 108) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 5 lõike 21 punkt 3 tunnistatakse kehtetuks;
2) paragrahvi 5 lõige 6 tunnistatakse kehtetuks;
«§ 6. Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga liitumise tasu
(12) Vee-ettevõtjal on õigus nõuda kliendilt täiendavat liitumistasu kliendi kinnistu veevärgi või kanalisatsiooni liitumistingimuste muutmise korral, kui see toimub kliendi algatusel ja vee-ettevõtjale kaasnevad sellega lisakulutused.»;
4) seadust täiendatakse §-ga 61 järgmises sõnastuses:
«§ 61. Liitumistasu tasaarvestamine
Kui ühisveevärk või -kanalisatsioon on ehitatud üksnes vee-ettevõtja kliendi tarbeks, kes on tasunud liitumistasu liitumiseks tehtud kulutuste täies ulatuses, kuna vee-ettevõtjal ei olnud teada piirkonna täiendavaid võimalikke liitujaid, ning selle ühisveevärgi ja -kanalisatsiooniga liitub seitsme aasta jooksul täiendavalt kliente, teeb vee-ettevõtja kolme kuu jooksul pärast iga uue kliendi liitumist eelnevalt liitumistasu tasunud liitujatele tasaarvestuse, lähtudes liitumiseks tehtud kulutustest ja ühisveevärgi või -kanalisatsiooniga liitunud uute klientide arvust ning võttes arvesse ühisveevärgi või -kanalisatsiooni põhivara kulumi. Nimetatud printsiip peab sisalduma ka liitumistasu arvutamise metoodikas.»;
«(1) Vee-ettevõtja on käesoleva seaduse tähenduses eraõiguslik juriidiline isik, kes varustab kliendi kinnistu veevärki ühisveevärgi kaudu veega või korraldab kliendi kinnistu kanalisatsioonist reo-, sademe- ja drenaaživee ning muu pinnase- ja pinnavee ärajuhtimist ja puhastamist.»;
6) paragrahvi 7 täiendatakse lõigetega 5–7 järgmises sõnastuses:
«(5) Kui isik ei ole määratud vee-ettevõtjaks käesolevas seaduses sätestatud korras, kuid tema tegevus vastab käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatule ning tema omandis või valduses olev veevärk või kanalisatsioon vastab käesoleva seaduse § 2 lõikes 1 nimetatud ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni määratlusele, kohalduvad selle isiku suhtes käesolevas seaduses vee-ettevõtja kohta sätestatud nõuded ja kohustused.
(7) Tegevuse lõpetamine või peatamine on lubatud üksnes juhul, kui käesolevast seadusest ja kohaliku omavalitsusega sõlmitud lepingutest tulenevate vee-ettevõtja kohustuste täitmise tagab kohaliku omavalitsuse volikogu poolt määratud teine vee-ettevõtja või juhul, kui vee-ettevõtja kohustuste täitmine on tagatud muul moel ja Konkurentsiamet kiidab selle heaks.»;
7) seadust täiendatakse §-dega 71 ja 72 järgmises sõnastuses:
«§ 71. Vee-ettevõtja tegevusaruande avalikustamine
(3) Kui kliendile või teisele vee-ettevõtjale osutatakse teenust mitme kohaliku omavalitsuse territooriumil, peab vee-ettevõtja pidama eraldi arvestust erinevate kohalike omavalitsuste kaupa käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatu kohaselt, välja arvatud juhul, kui kohalikud omavalitsused on kokku leppinud teisiti.»;
«§ 14. Veeteenuse hind
(10) Kui ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni arendamiseks on saadud toetust riiklikest või Euroopa Liidu vahenditest, lähtutakse veeteenuse hinna kooskõlastamisel tagastamatu abi saamiseks võetud kohustustest.»;
9) seadust täiendatakse §-dega 141 ja 142 järgmises sõnastuses:
«§ 141. Veeteenuse hinna kehtestamine
(13) Hinnataotluse kooskõlastamisel on kohalikul omavalitsusel samad õigused ja kohustused, mis on Konkurentsiametil, kui käesolevast seadusest ei tulene teisiti.»;
10) paragrahvi 151 pealkiri muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«§ 151. Vastutus»;
11) paragrahvi 151 lõikes 2 asendatakse tekstiosa «50 000 krooni» tekstiosaga «500 000 krooni»;
12) paragrahvi 151 täiendatakse lõigetega 4 ja 5 järgmises sõnastuses:
«(4) Vee-ettevõtja poolt liitumistasu arvutamise metoodikale mittevastava liitumistasu või seaduse nõuetele mittevastava veeteenuse hinna kehtestamise eest, samuti käesolevas seaduses sätestatud raamatupidamise, teabe andmise, hinna või liitumistasu kehtestamise kohustusega seotud või muu nõude, mille mittetäitmine võib takistada veeteenuse hinnaregulatsiooni või järelevalve teostamist käesoleva seaduse täitmise üle, rikkumise eest –
13) paragrahvi 153 lõige 2 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
«(2) Käesoleva seaduse § 151 lõigetes 1, 2 ja 5 nimetatud väärtegude kohtuväliseks menetlejaks on valla- või linnavalitsus ning ohtlike ainetega seotud väärtegude korral Keskkonnainspektsioon. Paragrahvi 151 lõikes 4 nimetatud väärtegude kohtuväliseks menetlejaks on Konkurentsiamet, kui vee-ettevõtjate tegevuspiirkond asub reoveekogumisalal reostuskoormusega 2000 inimekvivalenti või enam, ning valla- või linnavalitsus ja Konkurentsiamet, kui vee-ettevõtjate tegevuspiirkond asub reoveekogumisalal reostuskoormusega alla 2000 inimekvivalendi või väljaspool reoveekogumisala.»;
14) seadust täiendatakse §-dega 154 ja 155 järgmises sõnastuses:
«§ 154. Järelevalve
(3) Täiendavat järelevalvet liitumistasu või veeteenuse hinna üle teostab Konkurentsiamet kas omal algatusel või teostab kontrolli kohaliku omavalitsuse, Keskkonnaministeeriumi või Keskkonnaameti põhjendatud taotluse alusel. Järelevalve teostamisel on Konkurentsiametil käesoleva seaduse § 142 lõigetes 7–9 sätestatud õigused ning kohustus hoida vee-ettevõtja ärisaladust konkurentsiseaduse §-s 63 sätestatud alustel ja korras.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud ettekirjutuse täitmata jätmise korral võib järelevalvet teostav ametiisik rakendada sunnivahendit asendustäitmise ja sunniraha seaduses sätestatud korras. Sunniraha ülemmääraks on 100 000 krooni.»;
15) paragrahvi 16 täiendatakse lõigetega 6–11 järgmises sõnastuses:
«(6) Kuni vee-ettevõtja kehtestab käesolevas seaduses ettenähtud korras hinnaregulatsiooni nõuetele vastava veeteenuse hinna, osutatakse veevarustuse ja reovee ärajuhtimise teenust tarbijatele 2010. aasta 31. oktoobril kehtivate hindadega, mille on kehtestanud kohaliku omavalitsuse volikogu käesoleva seaduse 2010. aasta 31. oktoobrini kehtinud redaktsiooni § 14 lõike 2 alusel. Konkurentsiametil on igal ajal õigus nõuda vee-ettevõtjalt käesoleva seaduse nõuetega kooskõlas oleva hinna kehtestamist.
(10) Käesoleva paragrahvi lõikes 9 nimetatud hindade kehtestamisel võtab Konkurentsiamet aluseks vee-ettevõtja kehtiva hinna struktuuri, ettekirjutuse tegemise aastale eelnenud majandusaasta põhjendatud kulud ja põhjendatud tulukuse määra. Majandus- ja kommunikatsiooniminister kehtestab veeteenuse hinna kehtestamise tingimused ja korra määrusega, lähtudes käesolevas lõikes sätestatud alustest.
(11) Kui kohalik omavalitsus on käesoleva seaduse 2010. aasta 31. oktoobrini kehtinud redaktsiooni § 14 alusel füüsilistele isikutele kehtestanud väiksema hinna kui juriidilistele isikutele, siis kohustub vee-ettevõtja viima rakendatavad hinnad kooskõlla võrdse kohtlemise nõuetega nii, et aastane muutus füüsilise isiku ja juriidilise isiku hindade erinevuses ei oleks suurem kui 1/15 vee-ettevõtja poolt rakendatavate hindade erinevusest 2010. aasta 31. oktoobril. Veeteenuse hinna kehtestamisel käesoleva paragrahvi lõikes 9 nimetatud juhul lähtub Konkurentsiamet vee-ettevõtjale ettekirjutuse tegemise ajal kehtivas hinnas väljendatud proportsioonist.»
§ 3. Elektrituruseaduses (RT I 2003, 25, 153; 2010 41, 241) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 3 täiendatakse punktiga 241 järgmises sõnastuses:
«241) tootjaliin – võrguettevõtja teeninduspiirkonnas asuv, tema võrguga ühendamata liin elektrienergia edastamiseks ühest elektrijaamast teise või ühele tarbijale;»;
«Liinivaldaja on elektriettevõtja, kes kasutab elektrienergia edastamiseks otseliini, tootjaliini või riigipiiri ületavat alalisvooluliini;»;
«(4) Käesoleva paragrahvi lõiget 1 ei kohaldata otseliini või tootjaliini kasutavale liinivaldajale.»;
4) paragrahvi 22 lõiget 1 täiendatakse punktiga 61 järgmises sõnastuses:
«61) tootjaliini kaudu elektrienergia edastamiseks;»;
«§ 27. Liini kaudu elektrienergia edastamiseks tegevusloa taotlemine
(1) Kui isik taotleb tegevusluba käesoleva seaduse § 22 lõike 1 punktides 5–61 nimetatud tegevuseks, esitab ta lisaks § 23 lõikes 1 loetletud andmetele järgmised andmed ja dokumendid:
(2) Käesoleva seaduse § 22 lõike 1 punktides 5–61 nimetatud tegevuseks antakse tegevusluba juhul, kui see ei ole vastuolus §-des 60 ja 61 sätestatuga.»;
6) paragrahvi 58 lõikes 2 ja §-s 592 asendatakse läbivalt sõna «otseliin» sõnaga «tootjaliin» vastavas käändes;
7) paragrahvi 60 lõiget 2 täiendatakse punktiga 4 järgmises sõnastuses:
«4) on tootjaliin.»
§ 4. Karistusseadustiku (RT I 2001, 61, 364; 2010, 44, 261) §-s 399 tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi täiendatakse lõikega 11 järgmises sõnastuses:
«(11) Vee-, soojus-, elektri- või gaasiettevõtja teenuse müügi eest kooskõlastatud hinnatingimusi rikkudes või hinna kooskõlastamata jätmise eest, kui kooskõlastus on nõutav, või teenuse müügi eest muul põhjusel seadusevastase hinnaga, kui sellega on kaasnenud ettevõtja turgu valitseva seisundi kuritarvitamine kaubaturul, –
«(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 või 11 sätestatud teo eest, kui selle on toime pannud juriidiline isik, –
karistatakse rahalise karistusega.»
§ 5. Euro kasutusele võtmisega seonduvad muudatused
(1) Kaugkütteseaduse (RT I 2003, 25, 154; 2010, 35, 192) §-des 35 ja 351 asendatakse tekstiosa «500 000 krooni» tekstiosaga «32 000 eurot».
(2) Ühisveevärgi ja -kanalisatsiooni seaduses (RT I 1999, 25, 363; 2010, 22, 108) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 151 lõigetes 2, 4 ja 5 asendatakse tekstiosa «500 000 krooni» tekstiosaga «32 000 eurot»; (õ) 8.09.2010 14:30
2) paragrahvi 155 lõikes 2 asendatakse tekstiosa «100 000 krooni» tekstiosaga «6400 eurot».
(3) Euro kasutusele võtmise seaduses (RT I 2010, 22, 108; 44, 262) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 66 punktist 4 jäetakse välja tekstiosa «, 35»;
2) paragrahv 228 tunnistatakse kehtetuks.
(1) Käesolev seadus jõustub 2010. aasta 1. novembril.
(2) Käesoleva seaduse § 5 jõustub päeval, mis on kindlaks määratud Euroopa Liidu Nõukogu otsuses Eesti Vabariigi suhtes kehtestatud erandi kehtetuks tunnistamise kohta Euroopa Liidu toimimise lepingu artikli 140 lõikes 2 sätestatud alusel.
Lugeda § 5 lõike 2 punkti 1 tekst õigeks järgmiselt:
«1) paragrahvi 151 lõigetes 2, 4 ja 5 asendatakse tekstiosa «500 000 krooni» tekstiosaga «32 000 eurot»;».
Alus: «Riigi Teataja seaduse» § 10 lõige 3 ja Riigikogu majanduskomisjoni 12. augusti 2010. a taotlus nr 2.5-3/1865.


1 Tervishoiutöötaja registreerimine
§ 32 Tõendi kehtetuks tunnistamine
§ 40 Tegevusloa taotlemise kohustus
§ 57 Tervishoiuamet
jõustumine 01.01.2002, osaliselt 1. 01. 2003 ja 1. 01. 2005.
28.06.2004 RT I 2004, 56, 400 01.08.2004 ja 1. 01. 2005
(2) Seadust ei kohaldata tervishoiuteenuste osutamise korraldusele kaitseväes, välja arvatud tervishoiutöötajate registreerimise ning ruumide, sisseseade ja aparatuuri järelevalve osas.
(21) Käesolevat seadust kohaldatakse tervishoiuteenuste osutamise korraldusele vanglates koos vangistusseadusest (RT I 2000, 58, 376; 2002, 84, 492; 90, 521) tulenevate erisustega.
(1) Tervishoiuteenus on tervishoiutöötaja tegevus haiguse, vigastuse või mürgituse ennetamiseks, diagnoosimiseks ja ravimiseks eesmärgiga leevendada inimese vaevusi, hoida ära tema tervise seisundi halvenemist või haiguse ägenemist ning taastada tervist. Tervishoiuteenuste loetelu kehtestab sotsiaalminister .
(3) Kohustusliku ravikindlustusega kindlustatud isikule ja temaga võrdsustatud isikule (edaspidi ravikindlustusega hõlmatud isik ) osutatud vältimatu abi eest tasutakse riigieelarves ravikindlustuseks ettenähtud vahenditest.
(4) Ravikindlustusega hõlmamata isikule osutatud vältimatu abi eest tasutakse riigieelarvest selleks ettenähtud vahenditest Sotsiaalministeeriumi ja Eesti Haigekassa vahel sõlmitud lepingu alusel vastavalt ravikindlustuse seadusele ( RT I 2002, 62, 377 ).
(4) Perearsti nimistu moodustub perearsti juurde registreerunud isikutest ja maavanema poolt nimistu piirsuurust arvestades alalise elukoha alusel määratud isikutest. Nimistu piirsuuruse, moodustamise, muutmise ja võrdlemise alused ning korra kehtestab sotsiaalminister .
(5) Nimistute piirarvu maakondade kaupa kinnitab sotsiaalminister .
(6) Perearst tagab tema nimistusse kantud inimestele tervishoiuteenuste kättesaadavuse ning järjepidevuse perearsti tööjuhendis ettenähtud ulatuses ja korras. Perearsti tööjuhendi kehtestab sotsiaalminister .
(1) Üldarstiabi osutaval äriühingul ei või olla teist tegevusala peale üldarstiabi ja sotsiaalteenuste osutamise ning tervishoiualase õppe- ja teadustöö.
(2) Füüsilisest isikust ettevõtjana äriregistrisse kantud perearst võib äriregistrisse kantud ärinime all osutada ainult üldarstiabi, sotsiaalteenuseid ning tegeleda tervishoiualase õppe- ja teadustööga.
(1) Üldarstiabi osutava äriühingu osanik või aktsionär võib olla üksnes selle ühingu kaudu tervishoiuteenuseid osutav perearst.
(2) Kui osanikult või aktsionärilt on perearstina tegutsemise õigus ära võetud, peab ta oma osa või aktsia võõrandama kolme kuu jooksul perearstile, kes hakkab selle ühingu kaudu tervishoiuteenuseid osutama. Kui osa või aktsiat ei ole kolme kuu jooksul võõrandatud, on äriühing kohustatud osa või aktsia tühistama ja hüvitama perearstile osa või aktsia väärtuse.
(4) Osaniku või aktsionäri surma korral läheb äriühingu osa või aktsia üle tema pärijale juhul, kui pärija on perearst ja hakkab osutama selle ühingu kaudu tervishoiuteenuseid. Muudel juhtudel peab perearsti pärija v��õrandama osa või aktsia pärandi vastuvõtmisest alates kolme kuu jooksul perearstile, kes hakkab selle ühingu kaudu tervishoiuteenuseid osutama. Kui osa või aktsia ei ole selle aja jooksul võõrandatud, on äriühing kohustatud osa või aktsia tühistama ja hüvitama pärijale osa või aktsia väärtuse.
(2) Vabariigi Valitsus kehtestab kiirabi, haiglate ning pääste- ja politseiasutuste kiirabialase koostöö korra .
1) riigieelarvest rahastatavate avaliku konkursiga valitavate kiirabibrigaadide arvu ;
2) riigieelarvest rahastatavate avaliku konkursita valitavate riigi päästeasutuste kiirabibrigaadide arvu ;
3) kiirabibrigaadi tööjuhendi ;
4) kiirabibrigaadi koosseisule ja varustusele, sealhulgas kiirabiautodele ja meditsiiniseadmetele esitatavad nõuded ;
5) kiirabi koostöö ja vastastikuse tasaarveldamise korra perearstidega ;
6) avaliku konkursi läbiviimise korra kiirabi osutajate valimiseks .
(4) Tervishoiuamet:
1) korraldab sotsiaalministri kehtestatud korras avaliku konkursi riigieelarvest rahastatava kiirabi osutajate valimiseks;
3) korraldab kiirabibrigaadide ajutist asendamist;
4) sõlmib käesoleva lõike punktis 1 nimetatud avaliku konkursi võitnud kiirabibrigaadi pidajaga kiirabi osutamise lepingu konkursitingimustes määratud tähtajaks, kuid mitte kauemaks kui viieks aastaks.
(1) Kiirabibrigaadi pidaja võib olla sellekohase tegevusloaga äriühing, füüsilisest isikust ettevõtja, sihtasutus, riigi või kohaliku omavalitsuse päästeasutus.
(4) Tervishoiuamet sõlmib käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud isikuga halduslepingu kiirabi osutamiseks sotsiaalministri kehtestatud tingimustel ja korras .
(2) Kiirabi rahastamise korra kehtestab sotsiaalminister .
(2) Eriarstiabi erialade loetelu kehtestab sotsiaalminister .
(2) Haiglavälise eriarstiabi osutamiseks vajalikele ruumidele, sisseseadele ja aparatuurile esitatavad nõuded kehtestab sotsiaalminister .
(3) Haiglat pidaval aktsiaseltsil või sihtasutusel ei või olla teist tegevusala peale eriarstiabi, kiirabi ja sotsiaalteenuste osutamise, tervishoiualase õppe- ja teadustöö, haiglaapteegi pidamise ning täisvere ja verekomponentide tootmise.
(4) Haigla liigid on piirkondlik haigla, keskhaigla, üldhaigla, kohalik haigla, erihaigla, taastusravihaigla ja hooldushaigla. Nõuded haigla liikidele kehtestab sotsiaalminister .
(5) Haigla arengukava, eelarve ja auditeeritud aastaaruanne tehakse teatavaks Sotsiaalministeeriumi koduleheküljel Internetis. Sotsiaalminister kehtestab haigla arengukava, eelarve ja auditeeritud aastaaruande esitamise ja avalikustamise tingimused ja korra .
(2) Õendusabi erialade loetelu kehtestab sotsiaalminister .
(2) Õendusabi iseseisvaks osutamiseks vajalikele ruumidele, sisseseadele ja aparatuurile esitatavad nõuded kehtestab sotsiaalminister .
(3) Õendusabi tervishoiuteenuste loetelu, mida lubatakse osutada iseseisvalt, kehtestab sotsiaalminister .
1. jagu Tervishoiutöötaja registreerimine
Registreerimine annab tervishoiutöötajale õiguse osutada tervishoiuteenuseid kvalifikatsiooni tõendavas dokumendis ja registreerimisel väljastatavas tõendis märgitud erialal.
(1) Registreerimist taotlev isik esitab Tervishoiuametile registreerimistaotluse ja kvalifikatsiooni tõendava dokumendi ärakirja.
(2) Registreerimistaotluses esitatavate andmete loetelu kehtestab sotsiaalminister .
(3) Tervishoiutöötajate registreerimise aluseks olevate kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide loetelu kehtestab sotsiaalminister .
(4) Tervishoiuamet kontrollib kvalifikatsiooni tõendavas dokumendis esitatud andmete ehtsust ja teeb registreerimisotsuse käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud dokumentide esitamisest alates ühe kuu jooksul. Kui registreerimismenetluse käigus tekib vajadus hinnata käesoleva seaduse § 29 lõikes 3 nimetatud asjaolusid, teeb Tervishoiuamet registreerimisotsuse nelja kuu jooksul, alates käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud dokumentide esitamisest.
(5) Isikut ei registreerita tervishoiutöötajana, kui ta esitas teadvalt valeandmeid.
(6) Kui isikut Tervishoiuametis ei registreerita, siis teatatakse talle sellest kirjalikult otsuse tegemise päevast alates 10 tööpäeva jooksul.
(1) Euroopa Liidu liikmesriigis, Euroopa Majanduspiirkonna liikmesriigis (edaspidi Euroopa Majanduspiirkonna liikmesriik) või Šveitsis kvalifikatsiooni omandanud isiku registreerimise suhtes kohaldatakse käesoleva seaduse § 28 lõikeid 1–2 ning 4–6.
(3) Kui isik on Euroopa Majanduspiirkonna liikmesriigis või Šveitsis omandanud eriarstiabi eriala, mida ei ole nimetatud käesoleva seaduse § 20 lõike 2 alusel kehtestatud loetelus, või juhul, kui isiku poolt omandatud eriala automaatselt ei tunnustata, võrdleb Tervishoiuamet taotleja läbitud ��ppekava vastavust Eestis nõutava eriarstiabi koolitusele kehtestatud nõuetele ning, võttes arvesse isiku töökogemust ja läbitud täienduskoolitusi, otsustab, kas isik peab läbima lisakoolituse .
(4) Euroopa Majanduspiirkonna liikmesriigis või Šveitsis omandatud kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide loetelu ja kvalifikatsiooni vastavuse hindamise korra kehtestab sotsiaalminister .
(11) Käesoleva seaduse §-s 29 nimetamata välisriigis omandatud kvalifikatsiooniga isiku registreerimisel võtab Tervishoiuamet arvesse asjaolu, et isiku kvalifikatsiooni on eelnevalt tunnustanud Euroopa Majanduspiirkonna liikmesriik või veits. Registreerimise taotlemisel esitab isik lisaks käesoleva seaduse § 28 lõikes 1 nõutavale dokumendi, mis tõendab isiku õigust osutada tervishoiuteenust Euroopa Majanduspiirkonna liikmesriigis või veitsis .
(2) Tervishoiuamet võrdleb registreerimist taotleva isiku kvalifikatsiooni Eestis nõutavaga sotsiaalministri kehtestatud korras, kontrollib kvalifikatsiooni tõendavas dokumendis esitatud andmete ehtsust ning teeb registreerimisotsuse käesoleva seaduse § 28 lõikes 1 nimetatud dokumentide esitamisest alates kahe kuu jooksul.
(3) Kvalifikatsiooni vastavuse hindamiseks võib käesoleva seaduse §-s 29 nimetamata välisriigis kvalifikatsiooni omandanud isikutelt nõuda sobivustesti tegemist või kohanemisaja läbimist. Sobivustesti koostamise, korraldamise ja hindamise korra ning kohanemisaja läbimise nõuded ja hindamise korra kehtestab sotsiaalminister .
(3) Tõendi vormi kehtestab sotsiaalminister .
§ 32. Tõendi kehtetuks tunnistamine
Tervishoiuamet tunnistab registreerimistõendi kehtetuks, kui tervishoiutöötaja suhtes on jõustunud süüdimõistev kohtuotsus, millega on isikult ära võetud kvalifikatsiooni tõendavas dokumendis ja registreerimistõendis märgitud erialal tegutsemise õigus.
(1) Euroopa Majanduspiirkonna liikmesriigis või Šveitsis kvalifikatsiooni omandanud isik võib Eestis ajutiselt tervishoiuteenuseid osutada ilma käesoleva seaduse § 27 alusel nõutava registreerimiskohustuseta ja § 40 alusel nõutava tegevusloata. Asjaolu, kas tegemist on tervishoiuteenuse ajutise osutamisega, hindab Tervishoiuamet, lähtudes tervishoiuteenuse osutamise kestusest, arvestades tervishoiuteenuse osutamise regulaarsust, perioodilisust ning osutatava tervishoiuteenuse liiki.
(2) Eestis ajutiselt tervishoiuteenuseid osutada sooviv isik on kohustatud vähemalt 15 päeva enne ajutise tervishoiuteenuse osutamist esitama Tervishoiuametile järgmised dokumendid:
1) teatise, milles märgitakse tervishoiuteenuse osutamise periood ja koht, osutatavate tervishoiuteenuste loetelu ning isiku sideandmed;
2) selle päritoluriigi või riigi, kus isik püsivalt tervishoiuteenuseid osutab, pädeva asutuse väljaantud dokumendi, mis tõendab isiku kvalifikatsiooni;
3) selle päritoluriigi või riigi, kus isik püsivalt tervishoiuteenuseid osutab, pädeva asutuse väljaantud dokumendi, mis kinnitab isikule antud õigust osutada tervishoiuteenuseid selles riigis.
(3) Käesoleva paragrahvi lõike 2 punktides 2 ja 3 nimetatud dokumendid loetakse kehtivaks 12 kuud, alates nende väljastamise kuupäevast.
(4) Tervishoiuamet kontrollib käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud dokumentide ehtsust ja tervishoiuteenuse osutamise vastavust käesoleva seaduse ja selle alusel tervishoiuteenuse osutamisele kehtestatud nõuetele ja teeb otsuse tervishoiuteenuse ajutise osutamise kohta viie tööpäeva jooksul, alates dokumentide esitamisest.
(5) Vältimatu abi osutamise korral on Eestis ajutiselt tervishoiuteenuseid osutav isik kohustatud informeerima Tervishoiuametit ning esitama käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud dokumendid viivitamata, kuid mitte hiljem kui 15 päeva jooksul, arvates vältimatu abi osutamisest.
(6) Tervishoiuteenuse ajutine osutamine peab vastama käesolevas seaduses ja selle alusel tervishoiuteenuste osutamisele kehtestatud nõuetele, välja arvatud registreerimiskohustus ja tegevusloa omamise nõue.
(7) Käesoleva paragrahvi lõikes 6 sätestatud nõuete rikkumise korral on Tervishoiuametil õigus käesoleva seaduse §-de 61 ja 62 alusel peatada tervishoiuteenuse ajutine osutamine ning teavitada sellest pädevat asutust ajutiselt tervishoiuteenuseid osutanud isiku päritoluriigis või riigis, kus isik püsivalt tervishoiuteenuseid osutab.
(1) Nimistu moodustamise õiguse andmiseks viib maavanem läbi avaliku konkursi sotsiaalministri kehtestatud korras .
2) perearsti ja temaga koos töötavate tervishoiutöötajate registreerimistõendite ärakirjad;
(3) Perearst on kohustatud käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud korralduse jõustumisest alates kahe kuu jooksul viima oma tegevuskoha ruumid, sisseseade ja aparatuuri vastavusse käesoleva seaduse alusel kehtestatud nõuetega ning registreerima andmekaitse järelevalve asutuses delikaatsete isikuandmete töötlemise.
(1) Maavanem on kohustatud teatama Tervishoiuametile perearsti tegevuskoha ja aadressi ning perearstiga koos töötavate tervishoiutöötajate koosseisu perearstile tegutsemise õiguse andmisest alates ühe kuu jooksul.
(2) Perearst on kohustatud teatama kirjalikult Tervishoiuametile muudatustest temaga koos töötavate tervishoiutöötajate koosseisus või tegevuskohas ja aadressis muutuste toimumisest alates 30 päeva jooksul.
(2) Enne käesoleva paragrahvi lõike 1 punktides 3–5 sätestatud alusel perearstina tegutsemise õiguse äravõtmist võib maavanem teha perearstile ettekirjutuse.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud ettekirjutuse täitmata jätmise korral võib maavanem rakendada sunniraha asendustäitmise ja sunniraha seaduses (RT I 2001, 50, 283; 94, 580) sätestatud korras või anda korralduse perearstina tegutsemise õiguse äravõtmiseks.
(5) Perearstina tegutsemise õiguse äravõtmise korraldus tehakse perearstile käesoleva paragrahvi lõike 1 punktides 1–6 nimetatud juhtudel teatavaks korralduse andmisest alates viie tööpäeva jooksul. Perearstina tegutsemise õiguse äravõtmise korraldus avaldatakse ametlikus väljaandes Ametlikud Teadaanded.
(2) Perearstina tegutsemise õiguse äravõtmisel on perearst või tema pärija kohustatud andma nimistut puudutavad dokumendid üle maavanemale sotsiaalministri kehtestatud korras .
§ 40. Tegevusloa taotlemise kohustus
3) iseseisvalt õendusabi osutamiseks.
1) avalduse, milles märgitakse ära taotleja nimetus ning tegevuskoha asukoht, aadress ja sidevahendite numbrid;
6) tervishoiutöötajate nimed ja registreerimistõendite numbrid;
11)--12)
(1) Tegevusloa väljaandja kontrollib taotleja esitatud dokumente ja andmeid ning teeb otsuse tegevusloa väljaandmise või sellest keeldumise kohta käesoleva seaduse §-s 41 nimetatud dokumentide ja andmete esitamisest alates kahe kuu jooksul.
(1) Tegevusloa annab välja Tervishoiuamet.
1) tegevusloa omaja nimi ning tegevuskoht ja aadress, füüsilisest isikust ettevõtja puhul tema nimi, isikukood, elukoht ja ärinimi;
3) eriarstiabi osutamise loa korral nende tervishoiuteenuste loetelu, mida isikul on lubatud osutada;
4) kiirabi osutamise loa korral kiirabibrigaadide arv;
5) haiglas eriarstiabi osutamise loa korral haigla liik.
Tegevusluba kehtib tema väljaandmisest alates viis aastat.
(1) Tegevusloa omaja teatab kirjalikult Tervishoiuametile muudatustest tervishoiutöötajate koosseisus või tegevuskohas 30 päeva jooksul alates muudatuste toimumise hetkest. Tervishoiuametit tuleb teavitada ka suurtest tehnilistest riketest ja muudest olulistest muudatustest tervishoiuteenuse osutamiseks vajalikus aparatuuris 10 päeva jooksul alates rikete tekkimise või muudatuste toimumise hetkest, kui nimetatud rikete ja muudatuste tulemusena on tegevusloa omajal võimatu osutada tegevusloas märgitud tervishoiuteenuseid.
4) käesoleva seaduse § 47 lõikes 1 nimetatud tehnilised rikked ning muud muudatused ei võimalda täita tegevusloas toodud tingimusi;
5) kui tervishoiuteenuste kvaliteet ei vasta käesoleva seaduse § 56 lõike 1 punkti 7 alusel kehtestatud nõuetele;
6) tegevusloa omaja ei ole alustanud tegevusloas nimetatud tervishoiuteenuste osutamist tegevusloa väljaandmisest alates ühe aasta jooksul;
7) tervishoiuteenuse osutaja osutab tervishoiuteenuseid, mis ei ole loetletud talle väljastatud tegevusloas;
8) eriarstiabi osutav isik, kellel on nakkusohtliku materjali käitlemise õigus, ei täida nakkushaiguste ennetamise ja tõrje seadusega (RT I 2003, 26, 160) kehtestatud nakkusohtliku materjali käitlemise nõudeid.
(11) Enne käesoleva paragrahvi lõike 1 punktides 2–5 ja 7 sätestatud alusel tegevusloa kehtetuks tunnistamist võib Tervishoiuamet teha tegevusloa omajale ettekirjutuse.
(12) Käesoleva paragrahvi lõikes 11 nimetatud ettekirjutuse täitmata jätmise korral võib Tervishoiuamet rakendada sunniraha asendustäitmise ja sunniraha seaduses (RT I 2001, 50, 283; 94, 580) sätestatud korras või tunnistada tegevusloa kehtetuks.
(13) Käesoleva paragrahvi lõikes 12 nimetatud sunniraha ülemmäär on 10 000 krooni.
(1) Kui tegevusloa kehtetuks tunnistamise alused esinevad vaid mõnede osutatavate tervishoiuteenuste osas, võib tegevusloa tunnistada osaliselt kehtetuks, piirates tegevusloas esitatud tervishoiuteenuste loetelu.
2) ta soovib muuta loas esitatud tervishoiuteenuste loetelu;
3) kiirabi osutaja soovib muuta kiirabibrigaadide arvu;
4) haiglas eriarstiabi osutaja soovib muuta haigla liiki.
(3) Uue tegevusloa taotlemiseks esitab selle taotleja need käesoleva seaduse §-s 41 loetletud andmed ja dokumendid, mis ei sisalda Tervishoiuametile juba teadaolevat informatsiooni.
2) tervishoiukorralduse toimimiseks vajaliku riigi tegevusvaru moodustamist, hoidmist ja uuendamist ;
3) arstiabi kvaliteedi ekspertkomisjoni tellitud ekspertiisi ;
7) valmisolekut tervishoiuteenuste osutamiseks hädaolukorras ;
2) kohtuotsuse alusel määratud meditsiiniliste mõjutusvahendite kohaldamist ja kohtupsühhiaatriaekspertiisi;
3) kohtuarstlikku ekspertiisi.
(4) Haiglavõrgu arengukavas toodud haiglate loetelu võib täiendada ning muuta Eesti Haigekassa ja Sotsiaalministeeriumi ühisettepaneku alusel.
(5) Eesti Haigekassal ja Sotsiaalministeeriumil on õigus teha Vabariigi Valitsusele ettepanek haiglate loetelu täiendamiseks juhul, kui haiglat pidav isik on tegutsenud kooskõlas seadusega ja talle väljastatud tegevusloaga ning ta ei ole rikkunud tervishoiuteenuste tasustamise lepingut Eesti Haigekassaga.
(6) Eesti Haigekassal ja Sotsiaalministeeriumil on õigus teha Vabariigi Valitsusele ettepanek tervishoiuteenuse osutaja haiglate loetelust välja arvamiseks, kui haiglat pidav isik ei tegutse kooskõlas seadusega, talle väljastatud tegevusloaga või ta rikub tervishoiuteenuste tasustamise lepingut Eesti Haigekassaga.
(7) Eesti Haigekassa ja Sotsiaalministeerium teevad Vabariigi Valitsusele ettepaneku tervishoiuteenuse osutaja haiglate loetelust koheseks väljaarvamiseks, kui haiglat pidava isiku tegevusluba on tunnistatud kehtetuks või haigla tegevus on lõpetatud.
[RT I 2005, 57, 452 - jõust. 18.11.2005]
1) tervishoiustatistika ja tervishoiualase majandustegevuse aruannete vormid ning nende esitamise korra ;
3) haigla funktsionaalse arengukava ja ehitusprojekti meditsiinitehnoloogia osa kinnitamise korra ;
4) tervishoiuteenuste kättesaadavuse nõuded ;
5) tervishoiuteenuste dokumenteerimise korra ning nende osutamist tõendavate dokumentide loetelu ja vormid ;
6) tervishoiutöötajate kvalifikatsiooni omandamisele eelneva ja järgneva koolituse õppebaasiks olevate haiglate, üldarstiabi ja eriarstiabi osutavate ettevõtjate loetelu ja õppebaasina tegutsemise korra ;
7) tervishoiuteenuste kvaliteedi tagamise nõuded ;
8) arsti- ja õendusala erialade arengukavad ;
9) tervishoiuteenuse osutamise kvaliteedile eksperdihinnangu andmise korra ;
§ 57. Tervishoiuamet
(1) Käesoleva seaduse 2. peatüki 3. jaos ning 3. peatüki 1. ja 3. jaos sätestatud ülesandeid täidab Tervishoiuamet.
(2) Tervishoiuamet peab kooskõlas isikuandmete kaitse seadusega (RT I 1996, 48, 944; 1998, 59, 941; 111, 1833; 2000, 50, 317; 92, 597; 104, 685) ja andmekogude seadusega (RT I 1997, 28, 423; 1998, 36/37, 552; 1999, 10, 155; 2000, 50, 317; 57, 373; 92, 597; 2001, 7, 17; 17, 77) tervishoiutöötajate ja tegevuslubade registreid, olles nimetatud riiklike registrite vastutavaks töötlejaks.
(2) Harju maavanemal on õigus anda käesoleva seadusega talle pandud ülesannete täitmine Tallinna linnas tegutsevate perearstide osas halduslepinguga üle Tallinna linnale, välja arvatud käesoleva seaduse §-des 60–62 sätestatud ülesannete täitmine.
(1) Tervishoiukorraldus hädaolukorras kehtestatakse Vabariigi Valitsuse määrusega, milles määratakse :
1) Vabariigi Valitsuse, sotsiaalministri, Tervishoiuameti ja tervishoiuteenuse osutajate pädevus ja ülesanded hädaolukorra lahendamisel ning hädaolukorraks valmisoleku korraldamisel;
2) tervishoiukorralduse toimimiseks vajaliku riigi tegevusvaru uuendamise, hoidmise ja kasutamise kord ning tegevusvaru uuendamisest laekuva tulu kasutamise kord;
(2) Tervishoiuteenuse osutajad on kohustatud tegutsema hädaolukorraks valmistumisel ja hädaolukorras vastavalt käesoleva paragrahvi lõike 1 alusel kehtestatud Vabariigi Valitsuse määrusele.
(1) Käesoleva seadusega tervishoiuteenuste osutajatele sätestatud nõuete täitmise üle teostavad järelevalvet maavanem ja Tervishoiuameti selleks volitatud ametnikud.
(3) Tervishoiuameti selleks volitatud ametnikud teostavad järelevalvet perearstide, kiirabi osutajate, eriarstiabi osutajate ja iseseisvalt õendusabi osutajate tegevuse üle.
1) siseneda etteteatamisel kontrollitava isiku tegevuskohta;
(4) Ettekirjutuses sisalduva kohustuse täitmata jätmise korral võib järelevalve teostaja rakendada sunniraha asendustäitmise ja sunniraha seaduses sätestatud korras, teha ettepaneku perearstina tegutsemise õiguse äravõtmiseks, tervishoiuteenuste ajutise osutamise peatamiseks või tegevusloa kehtetuks tunnistamiseks vastavalt käesolevas seaduses sätestatule.
(41) Käesoleva paragrahvi lõikes 4 nimetatud sunniraha ülemmäär on 10 000 krooni.
Isik, kes leiab, et Tervishoiuameti aktiga või haldusmenetluse käigus on rikutud tema õigusi või piiratud tema vabadusi, võib esitada sotsiaalministrile vaide.
(1) Käesoleva seaduse jõustumise ajaks kvalifikatsiooni omandanud isik peab taotlema enda registreerimist Tervishoiuametis seaduse jõustumisest alates kolme aasta jooksul.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud tähtaja jooksul taotluse esitamata jätmise korral kaotab isik õiguse osutada tervishoiuteenuseid.
(3) Isiku tervishoiutöötajana registreerimisest võib keelduda, kui ta ei ole viie aasta jooksul töötanud kvalifikatsiooni tõendavas dokumendis esitatud erialal.
(4) Käesoleva paragrahvi lõigetes 2 ja 3 nimetatud juhtudel võib isik taotleda enda registreerimist Tervishoiuametis, kui ta sooritab teooria- ja praktikaeksami sotsiaalministri kehtestatud korras ning esitab eksami sooritamist tõendava dokumendi Tervishoiuametile.
(5) Isik, kelle kvalifikatsiooni tõendav dokument ei sisaldu käesoleva seaduse § 28 lõike 3 alusel kehtestatud loetelus, peab enda tervishoiutöötajana registreerimise taotlemiseks sooritama käesoleva seaduse jõustumisest alates kolme aasta jooksul teooria- ja praktikaeksami sotsiaalministri kehtestatud korras.
Kuni 2005. aasta 1. jaanuarini võivad nimistu alusel perearstina tegutseda üldarst ja lastearst, kui nad on saanud perearstina tegutsemise õiguse enne käesoleva seaduse jõustumist ja kui nad õpivad perearsti residentuuris või perearstiks spetsialiseerumise kursustel.
(1) Riigi hallatavate tervishoiuasutuste ümberkujundamine eraõiguslikeks juriidilisteks isikuteks toimub riigi poolt eraõiguslike juriidiliste isikute asutamise ja nendes osalemise seaduses (RT I 1996, 48, 942; 73, õiend; 1998, 59, 941) sätestatud korras.
(2) Kohalike omavalitsuste hallatavate tervishoiuasutuste ümberkujundamine eraõiguslikeks juriidilisteks isikuteks toimub kohaliku omavalitsuse korralduse seaduses (RT I 1993, 37, 558; 1999, 82, 755; 2000, 51, 322) sätestatud korras.
§-d 67--72. [Käesolevast tekstist välja jäetud]
[ RT I 2002, 110, 661 – jõust. 1. 01. 2003


PS Planet - PS4, PS3, PS Vita • Vaata teemat - Need for Speed: Rivals
Postitas Hydrasticus » 29 Nov 2013, 18:11
Koduleht: Need for Speed: Rivals
Arendaja: Ghost Games
Postitas Raimz » 04 Jaan 2014, 21:18
kyberneetik kirjutas: Ma ei tea kas õige koht postituseks aga mida tähendab see Need For Speed Rivals. Single slipstream: 0.0/8s No ei saa aru sellest ja asi ei toimi nagu kuidagi... Viitsib keegi aidata? Googeldasin ja ei saanud palju targemaks.
Postitas aeda » 04 Veebr 2014, 07:32
Latency, ma ei tea kas veel sõbrakas oled mul. Kui ei siis lisa. Nüüd ruumi rohkem kui 100 nime. Ehk satun ka mõnikord koos mängima.
Ei kui hakkab saama nagu Bf3's, siis kindlalt peab võtma ühe Eesti serveri. Mäletan kui Ps3'l oli see server alati eestlasi täis.
Liitunud: 2/4/2014
Postitas Latency666 » 05 Veebr 2014, 06:13
aeda kirjutas: Latency, ma ei tea kas veel sõbrakas oled mul. Kui ei siis lisa. Nüüd ruumi rohkem kui 100 nime. Ehk satun ka mõnikord koos mängima.
Valesse kohta kirjutad aga jah ma mängin BF4 siin teistega. Serveri rent on kindel kui EA annab luba konsoolile!
Postitas Nikson » 08 Juun 2014, 12:03
Keegi oskab öelda, et kui ostan PS3 peale selle mängu (on stores praegu soodukaga PS3-le), kas ma saan selle PS4 jaoks ka upgradeda?
Postitas macbookclub » 09 Juun 2014, 10:48
Nikson kirjutas: Keegi oskab öelda, et kui ostan PS3 peale selle mängu (on stores praegu soodukaga PS3-le), kas ma saan selle PS4 jaoks ka upgradeda?
Ei ole, mängud mis olid selle upgrade-mis võimalusega olid: AC4, BF4, COD: Ghosts, Injustice: Gods Among Us. Aga neid ei saa ka enam upgrade-ida 31. märtsist.