Ettevõtteregistri töö ümberkorraldamine – Riigi Teataja
Ettevõtteregistri töö ümberkorraldamine
RT I 2000, 78, 499
Vastu võetud 05.10.2000 nr 323
Määrus kehtestatakse «Äriseadustiku» (RT I 1995, 26-28, 355; 1998, 91-93, 1500; 1999, 10, 155; 23, 355; 24, 360; 57, 596; 102, 907; 2000, 29, 172; 57, 373) paragrahvi 522 lõike 1 ning «Vabariigi Valitsuse seaduse» (RT I 1995, 94, 1628; 1996, 49, 953; 88, 1560; 1997, 29, 447; 40, 622; 52, 833; 73, 1200; 81, 1361 ja 1362; 87, 1468; 1998, 28, 356; 36/37, 552; 40, 614; 107, 1762; 111, 1833; 1999, 10, 155; 16, 271 ja 274; 27, 391; 29, 398 ja 401; 58, 608; 95, 843 ja 845; 2000, 49, 302; 51, 319 ja 320; 54, 352; 58, 378) paragrahvi 27 lõike 3 ja paragrahvi 57 lõike 4 alusel.
ETTEVÕTETE, ASUTUSTE JA ORGANISATSIOONIDE REGISTRI KESKUSE ÜLEVIIMINE
§ 1. Ettevõtete, Asutuste ja Organisatsioonide Registri Keskuse üleviimine
Ettevõtete, Asutuste ja Organisatsioonide Registri Keskus (hallatav riigiasutus) viiakse Rahandusministeeriumi valitsemisalast üle Justiitsministeeriumi valitsemisalasse alates 1. jaanuarist 2001. a.
ETTEVÕTETE, ASUTUSTE JA ORGANISATSIOONIDE REGISTRI NING MITTETULUNDUSÜHINGUTE JA NENDE LIITUDE REGISTRI PIDAMISE AJUTINE KORD
§ 2. Ettevõtete, asutuste ja organisatsioonide registrisse kantud üksused
Ettevõtete, asutuste ja organisatsioonide register hõlmab edaspidi järgmisi registriüksusi:
1) likvideerimisel, pankrotis ja sundlõpetatud ettevõtted, mis ei ole kantud äriregistrisse;
2) likvideerimisel, pankrotis ja sundlõpetatud ühendused, mis ei ole kantud mittetulundusühingute ja sihtasutuste registrisse;
3) asutused, mis ei ole kantud riigi- ja kohaliku omavalitsuse asutuste registrisse;
4) omavalitsusüksuste liidud, mis ei ole kantud mittetulundusühingute ja sihtasutuste registrisse.
§ 3. Mittetulundusühingute ja nende liitude registrisse kantud üksused
Mittetulundusühingute ja nende liitude registri üksusteks on edaspidi likvideerimisel, pankrotis ja sundlõpetatud mittetulundusühingud ja nende liidud, mis ei ole kantud mittetulundusühingute ja sihtasutuste registrisse.
§ 4. Registrite tasandid ja töötlejad
(1) Ettevõtete, asutuste ja organisatsioonide register ning mittetulundusühingute ja nende liitude register (edaspidi registrid) jagunevad maakonna- ja riigitasandiks.
(2) Maakonnatasand hõlmab registriüksuste registreerimiskaarte ning nende endi esitatud dokumente (asutamislepingud, põhikirjad jne).
(3) Maakonnatasandil on registrite volitatud töötlejaks maavalitsus või asutus, kellega maavalitsusel on sõlmitud registrite pidamiseks haldusleping.
(4) Riigitasand hõlmab registrite elektroonilist keskandmebaasi. Samuti hõlmab riigitasand mittetulundusühingute, nende liitude ja omavalitsusüksuste liitude registreerimiskaarte ning nende endi esitatud dokumente.
(5) Riigitasandil on registrite volitatud töötlejaks Ettevõtete, Asutuste ja Organisatsioonide Registri Keskus. Riigitasandi volitatud töötleja võib anda maakonnatasandi volitatud töötlejatele metoodilisi juhendeid käesoleva määruse täitmiseks.
(6) Registrite vastutav töötleja on Rahandusministeerium.
Volitatud töötleja teeb registreerimiskaartidele kahe nädala jooksul pärast avalduse või kohtulahendi esitamist järgmised sissekanded:
1) aadressi muudatus - likvideerija või pankrotihalduri avalduse alusel;
2) likvideerija või pankrotihalduri andmete muutmine - jõustunud kohtumääruse alusel;
3) registrist kustutamine ja dokumentide hoidja isikuandmed või dokumentide arhiveerimise märge - likvideerija või pankrotihalduri avalduse või jõustunud kohtulahendi alusel. Kohtulahendiks võib olla ka kandeotsus üksuse kandmise kohta äriregistrisse või mittetulundusühingute ja sihtasutuste registrisse;
4) muud sissekanded - jõustunud kohtulahendi alusel.
§ 6. Omavalitsusüksuste liitudega seotud erisused
(1) Maakonnatasandi volitatud töötlejad edastavad omavalitsusüksuste liitude dokumendid riigitasandi volitatud töötlejale ühe kuu jooksul, alates käesoleva määruse jõustumisest.
(2) Omavalitsusüksuste liidu registreerimiskaardile teeb riigitasandi volitatud töötleja «Mittetulundusühingute seaduse» (RT I 1996, 42, 811; 1998, 96, 1515; 1999, 10, 155; 23, 355; 67, 658) paragrahvi 93 lõike 6 alusel lubatud sissekandeid, juhindudes enne mittetulundusühingute seaduse jõustumist kehtinud korrast.
(3) Riigitasandi volitatud töötleja täidab «Mittetulundusühingute seaduse» paragrahvist 95 tulenevaid ettevõtteregistri pidaja ülesandeid, kui omavalitsusüksuste liit ei esitanud «Kohaliku omavalitsuse korralduse seaduses» (RT I 1993, 37, 558; 1999, 82, 755; 2000, 51, 322) ettenähtud tähtajaks avaldust enda kandmiseks mittetulundusühingute või sihtasutuste registrisse või kui selline avaldus jäeti pärast nimetatud tähtaega rahuldamata.
§ 7. Registritest kustutamine volitatud töötleja algatusel
(1) Kui volitatud töötlejal on andmeid, et registriüksuse likvideerimis- või pankrotimenetlus on lõppenud, esitab ta likvideerijale, pankrotihaldurile või kohtule vastava järelepärimise ning jaatava vastuse saamisel kustutab üksuse omal algatusel registrist.
(2) Volitatud töötleja kustutab registritest riigi- ja omavalitsusasutused, mida ei ole Vabariigi Valitsuse määratud tähtajaks ümber registreeritud.
§ 8. Elektroonilise keskandmebaasi täiendamine ja säilitamine
(1) Riigitasandi volitatud töötleja sisestab paragrahvides 5-7 nimetatud muudatused registrite elektroonilisse keskandmebaasi. Maakonnatasandi volitatud töötleja edastab selleks vastavad registreerimiskaartide koopiad riigitasandi volitatud töötlejale kahe nädala jooksul pärast muudatuse tegemist.
(2) Riigitasandi volitatud töötleja tagab kehtivaid ja kehtetuid andmeid sisaldava registrite elektroonilise keskandmebaasi säilitamise.
§ 9. Registritest väljaarvamine
(1) Paragrahvides 2 ja 3 nimetamata üksused, kes on käesoleva korra jõustumise ajal registrites registreeritud, kuuluvad registritest väljaarvamisele. Riigitasandi volitatud töötleja märgib nende andmed elektroonilises andmebaasis kehtetuks ning edastab vastava nimekirja maakonnatasandi volitatud töötlejale.
(2) Volitatud töötleja sulgeb lõikes 1 nimetatud nimekirja kantud üksuste registreerimiskaardid ja korraldab nende dokumentide arhiveerimise vastavalt «Arhiiviseadusele» (RT I 1998, 36/37, 552; 1999, 16, 271).
(3) Välisriigi krediidiasutuse filiaali ja esinduse kustutamisest teatab volitatud töötleja Pangainspektsioonile.
§ 10. Registrite likvideerimise algatamine
Pärast kõigi paragrahvides 2 ja 3 nimetatud registriüksuste kustutamist registritest teeb riigitasandi volitatud töötleja vastutavale töötlejale ettepaneku registrite likvideerimise algatamiseks.
ETTEVÕTTEREGISTRIGA SEOTUD MÄÄRUSTE KEHTETUKS TUNNISTAMINE
§ 11. Ettevõtteregistriga seotud määruste kehtetuks tunnistamine
Kehtetuks tunnistatakse järgmised Vabariigi Valitsuse määrused:
1) 10. mai 1990. a määrus nr 91 «Eesti vabariikliku ettevõtete, asutuste ja organisatsioonide registri asutamise kohta» (ÜVT 1990, 15, 251; RT I 1994, 39, 627; 59, 993);
2) 29. aprilli 1994. a määrus nr 150 «Eesti Vabariigi Ettevõtete, Asutuste ja Organisatsioonide Registri Keskuse asutamine» (RT I 1994, 33, 513);
3) 10. augusti 1994. a määrus nr 290 «Mittetulundusühingute ja nende liitude riikliku registri pidamine» (RT I 1994, 59, 993);
4) 31. oktoobri 1995. a määrus nr 343 «Ettevõtteregistris registreeritud ettevõtete andmete muudatuste registreerimise ajutise korra kinnitamine» (RT I 1995, 85, 1470).


Haljala valla Spordikeskuse põhimäärus – Riigi Teataja
Haljala valla Spordikeskuse põhimäärus
Haljala valla Spordikeskuse põhimäärus - sisukord
§ 2 Asutuse asukoht
§ 3 Asutuse tegevuse alused
§ 4 Asutuse sümboolika
§ 5 Tegevuse eesmärgid
§ 6 Spordikeskuse ülesanded
§ 7 Õigused ja kohustused
§ 8 Asutuse juhtimine
§ 9 Nõukogu
§ 10 Struktuur ja töökorraldus
§ 11 Spordikeskuse vara
§ 12 Spordikeskuse finantseerimine
§ 13 Aruandlus ja järelevalve
5 PÕHIMÄÄRUSE MUUTMINE, TEGEVUSE LÕPETAMINE
§ 15 Asutuse reorganiseerimine ja tegevuse lõpetamine
RT IV, 29.08.2018, 3
Vastu võetud 21.08.2018 nr 32
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 35 lõike 2 alusel ja Haljala valla põhimääruse § 36 lõike 1 alusel.
(1) Haljala valla Spordikeskus (edaspidi Spordikeskus) on Haljala Vallavalitsuse hallatav asutus.
(2) Asutuse ametlik nimetus on Haljala valla Spordikeskus.
§ 2. Asutuse asukoht
(1) Spordikeskus asub Võsu alevikus ning postiaadress on Tõusu 4, Võsu alevik, Haljala vald, Lääne-Virumaa 45501, Eesti Vabariik.
(2) Spordikeskuse hallatavad spordiobjektid on:
1) Võsu Spordihoone (aadress Tõusu 4, Võsu, Haljala vald);
2) Haljala võimla (aadress Rakvere mnt 10, Haljala, Haljala vald);
3) Muud spordiregistrisse kantud Haljala valla spordiobjektid.
§ 3. Asutuse tegevuse alused
Spordikeskus juhindub oma tegevuses Eesti Vabariigis kehtivatest õigusaktidest, Haljala Vallavolikogu (edaspidi vallavolikogu) määrustest ja otsustest, Haljala Vallavalitsuse (edaspidi vallavalitsus) määrustest ja korraldustest ning käesolevast põhimäärusest.
§ 4. Asutuse sümboolika
Spordikeskusel on vallavalitsuse kinnitatud sümboolika.
§ 5. Tegevuse eesmärgid
Spordikeskuse tegevuse eesmärgid on:
1) koostöös valla koolidega õppetöö tulemuslikuks täitmiseks tingimuste tagamine;
2) Haljala vallas spordi edendamisega seotud tegevuste korraldamine, koordineerimine ja propageerimine;
3) Haljala valla sporditraditsioonide hoidmine;
4) koostöö korraldamine piirkonna haridus-, kultuuri- ja spordiasutustega ning nendes valdkondades tegutsevate juriidiliste ja füüsiliste isikutega;
5) Haljala valla spordiobjektide ja Spordikeskuse struktuuriüksuste haldamine.
§ 6. Spordikeskuse ülesanded
Eesmärkide täitmiseks Spordikeskus:
1) majandab Spordikeskuse struktuuriüksusi ja teisi hallatavaid spordiobjekte;
2) korraldab oma valduses olevate ruumide ja hallatavate spordiobjektide kasutamist ning teeb selle info avalikkusele kättesaadavaks;
3) tagab valla koolide õpilastele Spordikeskuse struktuuriüksuste ja teiste hallatavate spordiobjektide tasuta kasutamise õppetööks;
4) korraldab spordiüritusi;
5) kogub, säilitab ja teeb külastajatele nähtavaks tema valduses olevad valla spordielu kajastavad trükised, fotod, auhinnad ja muud spordieluga seotud esemed;
6) moodustab võistkonnad valla esindamiseks maakondlikel ja üleriigilistel spordivõistlustel;
7) avaldab oma tegevusest ülevaateid valla ajalehes Haljala Valla Sõnumid ja vajadusel teistes meediaväljaannetes;
8) täidab muid õigusaktidest tulenevaid ülesandeid.
§ 7. Õigused ja kohustused
Spordikeskusel on oma ülesannete täitmiseks järgmised õigused ja kohustused:
1) osutada tasulisi teenuseid (ruumide või vahendite rentimine, treeningute, võistluste või muude spordiürituste korraldamine jne);
2) saada oma tööks vajalikku teavet kõikidelt Haljala valla asutustelt;
3) vallata ja kasutada Spordikeskuse valduses olevat vara vallavolikogu poolt kehtestatud korras;
4) sooritada muid õigusaktidest ja käesolevast põhimäärusest tulenevaid toiminguid.
3. peatükk JUHTIMINE
§ 8. Asutuse juhtimine
(1) Spordikeskuse tööd juhib juhataja, kellega sõlmib, peatab, muudab ja lõpetab töölepingu vallavanem.
(2) Juhataja vaba ametikoht täidetakse konkursi korras.
(3) Juhataja:
1) korraldab Spordikeskuse tegevust ja vastutab selle ülesannete täitmise eest;
2) esitab vallavalitsusele kooskõlastamiseks Spordikeskuse töötajate koosseisu;
3) sõlmib, peatab, muudab ja lõpetab töölepinguid Spordikeskuse töötajatega;
4) annab oma pädevuse piires käskkirju;
5) sõlmib ülesannete täitmiseks ja Spordikeskuse eelarve piires lepinguid Haljala Vallavalitsuse ja Haljala Vallavolikogu poolt sätestatud korras;
6) hangib ülesannete täitmiseks vajalikke vahendeid ja materjale vastavalt vallavalitsuse poolt kinnitatud eelarvele;
7) korraldab Spordikeskuse aruandlust ja analüüsi;
8) koostab järgneva aasta spordiürituste ajakava, kooskõlastab selle nõukoguga ja esitab selle vallavalitsusele kinnitamiseks hiljemalt 1. detsembriks;
9) koostab kalendriaasta eelarve eelnõu vastavalt vallavalitsuse poolt kehtestatud korrale ja vastutab kinnitatud eelarvest kinnipidamise eest;
10) esindab Spordikeskust;
11) tagab Spordikeskuse valdusse antud vallavara säilimise, asjakohase korrashoiu ja sihtotstarbelise kasutamise;
12) teeb vallavalitsusele ettepanekuid valla sporditöö edendamise kohta;
13) kooskõlastab koolide õppetöö ja klassivälise sporditegevuse spordirajatistel;
14) vastutab Spordikeskuse tegevuse eest, sealhulgas asutuse majandustegevuse seaduslikkuse ja otstarbekuse eest;
15) täidab muid õigusaktidest ja käesolevast põhimäärusest tulenevaid ülesandeid.
§ 9. Nõukogu
(1) Spordikeskuse nõukogu on viieliikmeline. Nõukogu koosseisu kinnitab vallavalitsus kolmeks aastaks.
(2) Nõukogu koostöös vallavalitsusega kavandab Spordikeskuse tegevust ja teostab järelevalvet Spordikeskuse tegevuse üle.
(3) Nõukogu ülesanded:
1) analüüsida ja hinnata Spordikeskuse tegevust ning teha Spordikeskusele ja vallavalitsusele ettepanekuid Spordikeskuse tegevuse, struktuuri või juhtimise muutmiseks;
2) teha vallavalitsusele ettepanekuid Spordikeskuse eelarve ja aasta ürituste kava osas;
3) analüüsida teenuste hinnakirja ja vajadusel esitada ettepanekud hinnakirja muutmiseks;
4) analüüsida vähemalt kaks korda aastas Spordikeskuse eelarve täitmist.
(4) Nõukogu liikmetel on oma ülesannete täitmiseks õigus tutvuda kõigi Spordikeskuse dokumentidega.
(5) Nõukogu tööd juhib tema liikmete hulgast valitav nõukogu esimees, tema äraolekul aseesimees.
(6) Nõukogu esimees:
1) korraldab nõukogu tegevust;
3) kontrollib nõukogu otsuste täitmist;
4) esindab nõukogu;
5) teeb vallavalitsusele vajadusel ettepaneku nõukogu liikme tagasikutsumise ja määramise kohta.
(7) Nõukogu koosolekud toimuvad vastavalt vajadusele, kuid mitte harvemini kui üks kord kolme kuu jooksul. Nõukogu koosoleku kutsub kokku nõukogu esimees või teda asendav aseesimees. Nõukogu koosolek kutsutakse kokku, kui seda nõuab vallavalitsus, nõukogu liige või juhataja. Kutses peab olema ära märgitud koosoleku toimumise aeg ja koht ning koosoleku päevakord.
(8) Nõukogu on otsustusvõimeline, kui sellest võtab osa üle poole nõukogu liikmetest, sealhulgas nõukogu esimees või teda asendav aseesimees. Nõukogu otsus on vastu võetud, kui selle poolt hääletab üle poolte koosolekul osalenud liikmetest. Juhul, kui hääled jagunevad võrdselt, on otsustavaks nõukogu esimehe hääl.
(9) Nõukogu otsused võetakse vastu lihthäälteenamusega. Igal nõukogu liikmel on üks hääl. Nõukogu liikmel ei ole õigust hääletamisest keelduda või jääda erapooletuks, välja arvatud seaduses sätestatud juhtudel. Nõukogu töö lõppemisel annab esimees nõukogu töö käigus koostatud materjalid üle Haljala Vallavalitsusele.
(10) Nõukogu koosolekud protokollitakse. Protokolli kantakse nõukogu liikme eriarvamus juhul, kui ta seda soovib. Protokoll saadetakse nõukogu liikmetele ülevaatamiseks hiljemalt seitsmendal päeval pärast koosoleku toimumist.
(11) Protokollid allkirjastatakse kõigi koosolekust osa võtnud nõukogu liikmete ja protokollija poolt. Protokollide ja nende lisade hoidmise korraldab ning nende säilitamise eest vastutab Spordikeskus.
(12) Nõukogu liikmetel on õigus tagasi astuda, kui ta teatab tagasiastumisest nõukogu esimehele kirjalikult vähemalt üks kuu ette. Nõukogu esimehel on kohustus edastada taotlus vallavalitsusele.
(13) Nõukogu liikmeid seoses osalemisega nõukogu koosolekutel ei tasustata ja nende võimalikke kulusid ei hüvitata.
§ 10. Struktuur ja töökorraldus
(1) Spordikeskuse töötajate koosseisu ja palgajuhendi kinnitab Spordikeskuse juhataja, kooskõlastades selle eelnevalt vallavalitsuse istungil.
(2) Töötajate ametijuhendid, töökorraldusreeglid, tööohutuse juhendid ja muud vajalikud juhendid kinnitab ja teeb asjaomastele isikutele teatavaks Spordikeskuse juhataja.
(3) Spordirajatiste kasutamise kodukorra, külastajate õigused ja kohustused kehtestab vallavalitsus juhataja ettepanekul.
(4) Spordikeskuse poolt osutatavate teenuste eest võetava tasu suuruse kinnitab vallavalitsus juhataja ettepanekul ja selle avalikustamise tagab Spordikeskuse juhataja.
§ 11. Spordikeskuse vara
(1) Spordikeskuse vara moodustavad tema kasutusse Haljala valla poolt antud varad.
(2) Spordikeskuse valduses oleva vara valdamine, kasutamine ja käsutamine toimub kooskõlas Haljala Vallavolikogu poolt kehtestatud õigusaktidega.
§ 12. Spordikeskuse finantseerimine
Spordikeskusel on oma eelarve Haljala valla eelarves.
§ 13. Aruandlus ja järelevalve
(1) Spordikeskuse raamatupidamisarvestust ja aruandlust korraldab vallavalitsus.
(2) Spordikeskuse raha ja vara kasutamist kontrollib vallavalitsus.
(3) Spordikeskuse põhimääruse järgsete ülesannete täitmist kontrollib vallavalitsus.
5. peatükk PÕHIMÄÄRUSE MUUTMINE, TEGEVUSE LÕPETAMINE
Spordikeskuse põhimääruses muudatuste ja täienduste tegemise või uue põhimääruse kinnitamise otsustab vallavolikogu.
§ 15. Asutuse reorganiseerimine ja tegevuse lõpetamine
(1) Spordikeskuse ümberkorraldamise ja tegevuse lõpetamise otsustab vallavolikogu.
(2) Likvideerimisel määrab Spordikeskuse vara kasutamise korra kindlaks vallavolikogu.
(1) Vihula Vallavolikogu 22.01.2015 määrus nr 26 „Võsu Spordihoone asutamine ja põhimääruse kinnitamine“ tunnistatakse kehtetuks.
(2) Määrus jõustub 1.01.2019.


Õppe-, õppevahendite ja renditasu suuruse kehtestamine ja maksmise kord Kuusalu Kunstide Koolis – Riigi Teataja
Õppe-, õppevahendite ja renditasu suuruse kehtestamine ja maksmise kord Kuusalu Kunstide Koolis
Õppe-, õppevahendite ja renditasu suuruse kehtestamine ja maksmise kord Kuusalu Kunstide Koolis - sisukord
§ 2 Õppetasude kehtestamine
§ 3 Õppevahendite tasu kehtestamine
§ 4 Renditasude kehtestamine
§ 5 Väljastpoolt teeninduspiirkonda tulnud õpilase õppetasu
§ 6 Õppetasu arvestamine
§ 7 Õppetasu maksmine
§ 8 Võlgnevused
RT IV, 02.12.2014, 22
Vastu võetud 26.11.2014 nr 29
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse paragrahvi 6 lõike 2, huvikooli seaduse § 21 lõike 3, Kuusalu Vallavolikogu 26.05.2010 määruse nr 11 „Kuusalu Kunstide Kooli põhimääruse” § 8 lõike 2 ja § 28 lõigete 4 ning 5 alusel.
Määrusega kehtestatakse õppekulude osaliseks katmiseks õpilaselt või tema seaduslikult esindajalt (edaspidi lapsevanem) võetava õppetasu ja õppevahendite ning muusikainstrumentide kasutamise tasu määrad Kuusalu Kunstide Koolis.
§ 2. Õppetasude kehtestamine
(1) Kehtestada õppetasu suuruseks ühe õpilase kohta kuus:
1) muusikaosakonna põhi- ning lisaklassides (9-kuuline õppeaasta) 23 eurot;
2) muusikaosakonna eelõppes (8-kuuline õppeaasta):
a) õppeprogrammiga üks rühmatund ning üks individuaaltund nädalas 9 eurot;
b) õppeprogrammiga üks rühmatund nädalas 6 eurot;
3) kunstiosakonna grupitundides 12 eurot.
(2) Kehtestada vabaõppes (sh täiskasvanuõpe) õppetasu suuruseks 12 eurot tund.
§ 3. Õppevahendite tasu kehtestamine
(1) Kehtestada kunstiosakonnas õppevahendite tasu suuruseks 8 eurot kuus.
(2) Kunsti vabaõppes (sh täiskasvanuõpe) hangitakse õppevahendid õpilaste kulul.
§ 4. Renditasude kehtestamine
Kehtestada muusikainstrumentide kasutamise renditasu suuruseks 12 eurot õppeaastas.
§ 5. Väljastpoolt teeninduspiirkonda tulnud õpilase õppetasu
Väljastpoolt teeninduspiirkonda tulnud õpilase õppetasu suuruseks on Kuusalu Vallavalitsuse poolt kinnitatud arvestuslik õpilaskoha maksumus kuus.
§ 6. Õppetasu arvestamine
(1) Õppetasu ei võeta eelõppes juuni-, juuli-, augusti- ja septembrikuu eest ning põhi- ja lisaõppes juuni-, juuli- ja augustikuu eest.
(2) Õppetasu arvestatakse õpilasele tema kooli nimekirja arvamise kuu esimesest päevast kuni kooli nimekirjast väljaarvamise kuu viimase päevani.
(3) Õppetasu arvestamine peatatakse õpilase pikaajalise (alates ühest kuust) põhjusega puudumise korral lapsevanema avalduse põhjal.
(4) Vähekindlustatud perede õpilaste toetamine õppetasude maksmisel toimub vastavalt kehtivale sotsiaaltoetuste korrale.
§ 7. Õppetasu maksmine
(1) Vallavalitsus esitab õpilasele või lapsevanemale igakuiselt õppetasu ja õppevahendite tasu arve, mis on kohustuslik tasuda hiljemalt järgneva kuu 20. kuupäevaks.
(2) Muusikainstrumendi renditasu arve esitatakse maksjale vallavalitsuse poolt kooli direktori ja õpilase või lapsevanema vahel sõlmitud lepingu alusel ning see on kohustuslik tasuda ühekordse maksena hiljemalt 30. novembriks.
§ 8. Võlgnevused
Õppetasu tasumata jätmisest tekkiva võlgnevuse sissenõudmise kord kehtestatakse kooli vastuvõtmise, koolist väljaarvamise ja kooli lõpetamise tingimustes ja korras.
(1) Kontrolli käesoleva määruse täitmise üle teostab kooli direktor.
(2) Kuusalu Vallavolikogu 06.10.2010 määrus nr 18 „Õppe-,õppevahendite ja renditasu suuruse kehtestamine ja maksmise kord Kuusalu Kunstide Koolis“ tunnistatakse kehtetuks.
(3) Määrus jõustub 01. jaanuaril 2015.


Raasiku valla eelarvest sotsiaaltoetuste taotlemise, määramise ja maksmise kord – Riigi Teataja
Raasiku valla eelarvest sotsiaaltoetuste taotlemise, määramise ja maksmise kord
Raasiku valla eelarvest sotsiaaltoetuste taotlemise, määramise ja maksmise kord - sisukord
§ 5 Perekonna sissetulekust sõltuvate toetuste liigid
§ 6 Lapse lasteaias, lapsehoius ja koolis toidu eest tasumise toetus
§ 7 Hooldekodus hooldustasu maksmise toetus
§ 8 Toimetuleku tagamise toetus
§ 9 Toetuste menetlemine
§ 10 Toetuste määramine
§ 11 Toetuste maksmine ja tagasinõudmine
§ 12 Andmete õigsus
§ 13 Avalduste vormide kinnitamine
RT IV, 25.01.2019, 6
Vastu võetud 12.04.2016 nr 9
RT IV, 15.04.2016, 54
jõustumine 18.04.2016, rakendatakse tagasiulatuvalt 01.04.2016. a.
14.02.2017 RT IV, 03.03.2017, 65 06.03.2017
15.01.2019 RT IV, 25.01.2019, 3 28.01.2019
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lõige 1 ja sotsiaalhoolekande seaduse § 14 lg 2 alusel.
Käesolev kord reguleerib Raasiku valla eelarvest makstavate sotsiaaltoetuste ja hüvitiste liigid ning nende saamise tingimused ja korra.
(1) Sotsiaaloetust on õigus taotleda isikutel, kelle elukoht on rahvastikuregistri andmetel registreeritud Raasiku vallas.
(2) Vältimatut sotsiaalabi võib taotleda füüsiline isik, kelle elukoht Eesti rahvastikuregistri andmetel ei ole Raasiku vallas, kuid kes tegelikult viibib või elab alaliselt Raasiku valla haldusterritooriumil ning kellele vastavalt sotsiaalhoolekandeseadusele tuleb osutada vältimatut sotsiaalabi.
1) sotsiaaltoetus - perekonna või üksikisiku toimetuleku paremaks tagamiseks valla eelarvest makstav rahaline toetus;
2) toimetulekupiir - riigikogu poolt igaks eelarveaastaks kehtestatud minimaalsed tarbimiskulud (toidule, riietusele, jalanõudele, muudele kaupadele ja teenustele) esmavajaduste rahuldamiseks;
3) vähekindlustatud isik või –perekond – isik või perekond, kelle ühe kuu sissetulek pereliikme kohta jääb peale eluasemekulude mahaarvamist alla riiklikult kehtestatud toimetulekupiiri pooleteisekordset (1,5) määra;
4) vältimatu sotsiaalabi – piisavate elatusvahenditeta isiku olukorrale vastavad hädavajalikud hoolekandelised abinõud, mis tagavad toidu, riietuse ja ajutise peavarju;
5) eakas isik - riikliku pensionikindlustuse seaduse § 7 alusel vanaduspensioni saaja;
6) ülalpidamiskohustusega isikud - ülalpidamist on kohustatud andma lapse või puudega isiku vanemad ja vanavanemad ning eaka või puudega isiku täisealised lapsed ja lapselapsed;
7) perekond - abielus või abielulistes suhetes olevad samas eluruumis elavad isikud, nende abivajavad lapsed ja vanemad või muud üht või enamat tuluallikat ühiselt kasutavad või ühise majapidamisega isikud;
Käeolevas korras sätestatud toetuste piirmäärad ja ühekordselt makstavate toetuste suuruse kehtestab vallavalitsus.
§ 5. Perekonna sissetulekust sõltuvate toetuste liigid
1) lapse lasteaias, lapsehoius ja koolis toidu eest tasumise toetus;
2) hooldekodus hooldustasu maksmise toetus;
3) toimetuleku tagamise toetus.
§ 6. Lapse lasteaias, lapsehoius ja koolis toidu eest tasumise toetus
(1) Toetus määratakse koolieelses lasteasutuses käiva ja gümnaasiumis või põhikooli baasil kutseõppeasutuses õppiva lapse lasteaia- või lapsehoiu toidu või koolieine maksumuse osaliseks või täielikuks hüvitamiseks.
(2) Toetust makstakse lapsevanema, eestkostja või hooldaja põhjendatud avalduse alusel.
(3) Toidupäeva maksumuse hüvitamise suuruse ja toetuse maksmise või maksmisest keeldumise otsustab vallavalitsus.
§ 7. Hooldekodus hooldustasu maksmise toetus
(1) Toetust on õigus saada üksi elaval eakal või puudega inimesel juhul, kui puuduvad seadusejärgsed ülalpidajad või ülalpidamiskohustusega isik ei suuda mõjuvatel põhjustel talle seadusega pandud kohustust täita.
(2) Hoolekandeasutuse teenuse eest makstakse toetust isikutele, kes erivajaduste või sotsiaalse olukorra tõttu ei ole suutelised iseseisvalt elama ning kui nende toimetulekut ei ole võimalik korraldada teiste sotsiaalteenustega või muu abi osutamisega.
(3) Hoolekandeasutuse teenuse eest tasumine toimub haldusaktiga määratud summade ulatuses. Teenuse eest tasumisel arvestatakse ka isiku varalist seisu. Kui hoolekandeasutuse teenust vajav isik on oma vara kinkinud kolmandale isikule, siis võetakse seda arvesse valla osaluse määramisel hoolduskuludes.
[RT IV, 25.01.2019, 3 - jõust. 28.01.2019]
(4) Taotlusi menetleb sotsiaalosakonna töötaja.
(5) Toetus makstakse välja vallavalitsuse korralduse alusel.
§ 8. Toimetuleku tagamise toetus
(1) Toetust makstakse isiku põhjendatud taotluse alusel majanduslikult raskes olukorras peredele või üksikisikutele, kelle sissetulek jääb alla pooleteisekordse toimetulekutoetuse määra või muudel erandjuhtudel.
(2) Toetuse taotlemiseks esitab taotleja avalduse. Taotlus peab sisaldama andmeid taotleja ning toetust vajava isiku või vajavate isikute sissetuleku suuruse kohta, perekonna kossseisu ning toetuse vajaduse kohta.
(3) Toetusest maksmise või maksmisest keeldumise otsustab vallavalitsus.
§ 9. Toetuste menetlemine
(1) Sotsiaalosakonna töötaja (edaspidi: sotsiaaltöötaja) kontrollib taotluse laekumisest 5 tööpäeva jooksul taotluses märgitud asjaolusid ning vajadusel kogub asja menetlemiseks täiendavaid tõendeid ja dokumente.
(2) Sotsiaaltöötaja kohustub menetluse käigus hindama kodukülastuse, vestluse ja majandusliku olukorra analüüsi põhjal toetuse saaja abivajadust ja esitatud taotluse põhjendatust.
(3) Sotsiaaltöötajal on õigus abivajaduse välja selgitamiseks küsitleda taotleja lähedasi ningkontrollida taotleja, tema perekonnaliikmete ning tema ülalpidamiskohustuslas(t)e majanduslikku olukorda ning teha päringuid elatusvahendite (pensionid, toetused, hüvitised, kinnis- ja vallasvara jms) hindamiseks.
§ 10. Toetuste määramine
(1) Valla eelarvest makstavate sotsiaaltoetuste andmise või andmisest keeldumise otsustab vallavalitsus korraldusega.
(2) Otsus sotsiaaltoetuse andmise või andmata jätmise kohta tuleb teha 10 tööpäeva jooksul nõuetekohase taotluse ja lisadokumentide vallavalitsuse dokumendiregistris registreerimisest arvates.
(3) Toetuse andmisest võib keelduda kui:
3) taotleja ja tema pereliikmete netosissetulek ületab toimetulekupiiri pooleteisekordset (1,5) määra ühe pereliikme kohta;
4) vallavalitsus leiab, et taotleja või tema pereliikmete kasutuses või omandis olevad vallas- ja kinnisasjad tagavad temale või tema pereliikmetele toimetulekuks piisavad elatusvahendid;
5) töövõimelisele 18-aastasele kuni vanaduspensioniealisele isikule, kes ei tööta ega õpi ja on rohkem kui ühel korral ilma mõjuva põhjuseta keeldunud osalemast töötukassateenuses või vallavalitsuse korraldatavas iseseisvale toimetulekule suunatud sotsiaalteenuses;
7) toetuse maksmiseks puuduvad eelarvelised vahendid;
8) taotlejal on võlgnevusi vallavalitsuse ees;
9) taotleja ei tee koostööd valla sotsiaalosakonnaga.
(4) Taotluse osalise rahuldamise või mitterahuldamise otsusest teavitatakse avaldajat kirjalikult kui taotleja pole soovinud teisiti.
§ 11. Toetuste maksmine ja tagasinõudmine
(1) Eraldatud toetus kantakse toetuse saaja arveldusarvele pangas või makstakse välja sularahas vallavalitsuse kassast 3 päeva jooksul vallavalitsuse haldusakti jõustumisest.
(2) Taotleja nõusolekul võib vallavalitsus korralduse alusel makstava toetuse välja maksta taotleja poolt volitatud isiku arvelduskontole, teenust osutanud asutusele või muule isikule.
(3) Erandkorras, vallavalitsuse korralduse alusel, võib abivajava isiku huvisid arvestades toetuse välja maksta abivajava isiku eestkostjale või hooldajale või asutusele, kes kasutab saadud vahendeid selle isiku huvides, kellele toetus määrati.
(4) Õpilaste või lasteaia toitlustustoetust makstakse toitlustamisteenust osutavale ettevõttele igakuiselt esitatud arve alusel või lapsevanemale.
(5) Toetus nõutakse tagasi, kui on selgunud, et selle määramise aluseks olid taotleja poolt teadlikult esitatud valeandmed.
(6) Toetuse alusetult saanud isik on kohustatud saadu tagasi maksma 15 (viieteistkümne) päeva jooksul arvates vallavalitsuselt nõudekirja saamisest.
(7) Alusetult makstud toetuse, mida ei ole ettenähtud aja jooksul tagastatud, nõuab vallavalitsus koos sissenõudmisega seotud kulutustega tagasi kohtu korras.
§ 12. Andmete õigsus
(1) Toetuse taotleja vastutab esitatud andmete õigsuse eest oma allkirjaga.
(2) Vallavalitsusel on õigus ja kohustus kahtluse korral hankida taotleja kohta lisainformatsiooni ning nõuda täiendavate andmete või dokumentide esitamist.
§ 13. Avalduste vormide kinnitamine
Käesolevas määruses nimetatud toetuste taotlemiseks kehtestab avalduste vormid vallavalitsus.


text:
avalik teenus – Riigihanke blogi – Etapiviisiline Elu
Silt: avalik teenus
Tere tulemast Mariole ja mõtisklusi kontsessioonilepingute maailmast
Nagu ma enda avapostituses mainisin, loodan enda blogis kajastada ka külalisautorite mõtteid riigihangete valdkonnast. Siinkohal tere tulemast Rahandusministeeriumi riigihangete ja riigiabi osakonna nõunikule Mario Sõrm (kes teda veel ei tea?), kelle mõtisklusi kontsessioonilepingutest saab lugeda alljärgnevalt.
Viimasel ajal on harjumuspäratult palju kõlapinda leidnud era- ja avaliku sektori koostöö temaatika, ehk akronüümina PPP või kodukootumana averus. Kadri on tänuväärselt selle mõiste sisu oma postituses avanud ning ma ei hakka neid mõtteid enam omalt poolt kordama.
Kadri mõttelend viis mind hoopiski aga kõrvalisele rajale, ehk küsimusteni, mis on mind juba alates magistritöö kirjutamisest kimbutanud ja millega ka paljud praktikud on kokku puutunud. Teisisõnu selleni, mis on kontsessioon ja kuidas seda teistest instrumentidest piiritleda. Samuti tulid meelde mõningad muud kontsessioonilepingutega seotud nüansid, mida oleks ehk paslik selles postituses lähemalt puudutada.
Kontsessioonid on Eesti kontekstis olnud ajalooliselt tuntud korraldatud jäätmeveos ja lisaks on läbi viidud ka mitmeid üksikuid suurprojekte, milledest tuntuim on vast superministeeriumi hoone. Samas on viimasel ajal tegemisel või algatamisel mitmeid huvitavaid kontsessiooni projekte, nimetagem kasvõi Tammsaare parki, jõuluturgu või kavandatavat olümpiamõõtmetes ujulat. Lisaks ei saa välistada, et võimalik maanteede PPP projekt saab riigihankeõiguslikult olema kontsessioon.
Suur osa selle blogi lugejaskonnast kindlasti teab, mis imeloom kontsessioon on ning kuidas teda eristada näiteks „tavalisest“ hankelepingust. Seetõttu ei hakka ma peatuma raskepärasel riskide üleandmise temaatikal, mis on ühelt poolt äärmiselt kaasusekeskne ja teisalt ausalt öeldes ka täielik riigihankeõiguslik voodoo, millega eluterve inimene kunagi tegelema ei peaks.
Küll aga on mul kontsessioone erinevate tahkude alt uurides ja teistelegi õpetades tekkinud mõningaid mõtteid või sõlmprobleeme, mida pole oma peas lahendada suutnud ning mis ehk vääriks eraldi käsitlemist ning võib olla leiavad diskussiooni raames ka vastused.
Kontsessioonilepingu piiritlemine rahaliste huvide kriteeriumi alusel
Agusihvkalikult algusest alustades on piiritlemine oluline selleks, et hankija teaks, milline on lepingu sõlmimiseks kohane menetlus. Nagu riigikohus on elegantselt öelnud – lepingu kuulumine riigihankeõiguse reguleerimisalasse ei sõltu sellest, kuidas pooled on lepingut kujundanud või nimetanud, vaid oluline on tehingu tegelik sisu, lepingu ese ja küsimus, kas üks lepingu pool on hankija. Minu peas on see muundunud tõdemuseks, et if it looks like a duck, swims like a duck, and quacks like a duck, then it probably is a duck.
Seega, kui tegemist on hankelepinguga, tuleb kohase menetluse leidmiseks heita pilk RHS-i ja kui mitte, siis võib ka mujale kiigata. Praktikutele tähendab see, et kohase menetluse valimiseks peab tulevase lepingu sisu ja olulised elemendid olema võimalikult vara peensusteni teada. Pole ju mõtet pikka ja koormavat menetlust läbi viia ja siis finišijoonel tuvastada, et oled kogemata valele võistlusele sattunud ja pead uuesti starti tagasi lonkima.
Kõige tavalisemalt tõusetuvad lepingu piiritlemise dilemmad olukordades, kus tegemist on hankija varaga, mida soovitakse erasektori partnerile kasutusse anda, kuid samas ka klausliga, et partner selle varaga teatud moodi ringi käib, näiteks saades oma valdusesse ruumid, milles peab aga toitlustusteenust osutama. Võimalik, et ka sellest tulenevalt on ajalooliselt kippunud tekkima kasutuslepinguks rüütatud teenuste kontsessioone.
See, millest tahan eeskätt kirjutada, tuleneb tegelikult tõigast, millele lepingu kvalifitseerimisel ei pruugita tähelepanu pöörata, ehk rahaliste huvidega seotuse kriteeriumist.
Kuigi see võib formaalselt olla teistmoodi, on kontsessioonileping minu silmis lihtsalt üks veidi teistsugune hankeleping. Hankelepingu üheks defineerivaks tunnuseks on teadupärast see, et lepinguga kaasneb rahaline huvi. Sama rõhutab ka kontsessioonidirektiiv selgitades, et kontsessioonilepinguga võib, kuid ei pea tingimata kaasnema, omandiõiguse üleminek hankijale, kuid hankijad saavad alati kõnealustest ehitistest ja teenustest tulenevaid hüvesid.
Seega peab hankija alati saama ehitisest või teenusest tulenevaid hüvesid ning kui ta neid hüvesid ei saa, siis ilmselt ei kaasne lepinguga sellist rahalist huvi, mis annaks alust seda pidada hankelepinguks ega seetõttu ka kontsessioonilepinguks. Aga kuhu praktikas siis piir tõmmata?
Euroopa Kohus pidi kümne aasta taguses kohtuasjas Helmut Müller (C-451/08) hindama tehingu olemust, milles kohalik omavalitsus võõrandas kinnisasja eraettevõtjale, kehtestas detailplaneeringu ja kavatses seejärel ettevõtjaga sõlmida nn arenduslepingu. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leidis, et neid lepinguid tuleb käsitleda ühe tervikuna ning sisuliselt on tegemist ehitustööde kontsessioonilepinguga, mille sõlmimiseks pole läbi viidud kohast menetlust.
Euroopa Kohus leidis, et kui ettenähtud ehitustöödega kavatsetakse täita üldise avaliku huvi eesmärki – nagu ühe kohaliku omavalitsuse territooriumi osa linnaarendus või planeeringu sidusus, siis ei ole ehitustöö hankija majanduslikes huvides. Seega, kui hankija täidab lihtsalt avalikes huvides linnaplaneerimise ülesannet, ei kaasne sellise lepinguga rahalist huvi ning tegu pole hankelepinguga isegi siis, kui kõik ülejäänud hankelepingu tunnused esinevad.
Mulle teadaolevalt on Eesti kohtu- ja vaidlustuspraktikas sarnast rahaliste huvidega seotud küsimust puudutatud üksnes niinimetatud lõbusõidurongi kohtuasjas (3-17-2768). Üsna pikaks kujunenud kohtuvaidluse üheks keskseks küsimuseks oli ka see, millises menetluses pidi kohalik omavalitsus leidma lõbusõidurongi teenuse osutaja. See sõltus omakorda sellest, kuidas võimalikku lepingut kvalifitseerida. Kohalik omavalitsus viis menetluse läbi avaliku kirjaliku enampakkumisena linnavara korra ja VÕS-i alusel.
Kohtuvaidluses esitati aga argument, et kavandatava lepingu näol oli tegemist hoopiski teenuste kontsessiooniga. Halduskohus tunnistaski lepingu tarbeks riigihanke korraldamata jätmise õigusvastaseks. Selle kirjatüki kontekstis on huvipakkuv kohtu argumentatsioon rahaliste huvidega seotuse osas – Teenust osutatakse lisaks erahuvidele (ettevõtjale tulu teenimine) ka avalikes huvides (turismi edendamine). Kuna avaliku ressursi kasutusse andmisega soovitakse teenida ka linnale tulu, seondub praegune enampakkumine ka avalike rahaliste vahenditega, mis on samuti avalikes huvides. Kuigi ringkonnakohus halduskohtu otsuse tühistas, nõustus ta halduskohtu seisukohtadega kohaldatava õiguse, kohase menetluse ja lepingu kvalifitseerimise kohta.
Kirjeldatud lahendeid kõrvutades jääb esmapilgul mulje, et Euroopa Kohus on avaliku huvi täitmise eesmärgiga põhjendanud rahalise huvi puudumist, samas kui Eesti kohtud on vähemalt osaliselt avalike huvide täitmise kaudu põhjendanud just rahalise huvi olemasolu. Võimalik, et selline vahetegu tuleneb täidetavate ülesannete iseloomust ja eripärast ning linnaplaneerimine näis Euroopa Kohtule olema rahaliste huvidega liialt kaudselt seotud, kuid turismi edendamine ja paradoksaalselt ka linnale tulu teenimine Eesti kohtutele mitte.
Omaette küsimus on veel see, kuidas mõista avaliku ressursi kasutusse andmisega seotud tulu teenimise soovi ja selle tähendust rahaliste huvide kriteeriumi täitmisel. Kas see peaks lihtsakoeliselt tähendama, et rahaline huvi eksisteerib siis, kui hankija nõuab (hanke)lepingu poolelt ka mingit tasu?
Minu vaimusilmas jookseb kuskil piir avaliku võimu „üldiste“ ülesannete täitmiseks mõeldud lepingute ja hankelepingute vahel, isegi kui nende lepingute tunnused suurel määral kattuvad. Üheks eristavaks kriteeriumiks saab siinkohal olla ka klassikaline rahaliste huvide kriteerium, mis võiks abistada eeskätt näiteks hoonestusõiguse seadmise lepingute või muude planeerimise instrumentide piiritlemisel ehitustööde kontsessioonilepingutest.
Kontsessioonileping ja avalik teenus
Olen mõningates kirjutistes ja kohtulahendites näinud teatavaid erimeelsusi selle osas, kas teenuste kontsessioonilepingu defineerivaks tunnuseks on see, et lepingu ese on avalik teenus.
Tõsi ta on, et Euroopa Liidu õiguses on teenuste kontsessioone vähemalt ajalooliselt tähistatud ka terminiga „public service concession“. Siiski ei saa see tähendada, et kontsessioonilepingu ese peaks tingimata olema midagi sellist, mida liikmesriik peab avalikuks teenuseks. Vastasel korral sõltuks Euroopa Liidu õiguse, sh kontsessioonidirektiivi reeglite kohaldamine sellest, kas liikmesriik on teenuse „avaliku teenusena“ defineerinud või mitte. See viiks omakorda aga Euroopa Liidu õiguse rakendamise killustatuseni ning muudaks kontsessioonidirektiivi sisult mõttetuks. Lisaks ei viita „avaliku teenuse“ komponendile kontsessioonidirektiiv ega ka RHS.
Eesti kohtupraktikas on „avaliku teenuse“ eeldust siiski mitmel korral välja toodud. Näiteks PERH-i apteegiteenuse kaasuses (3-17-2221) vaieldi selle üle, kas PERH tegutses oma ruumide rendile andmisel teabevaldajana ning pidanuks seetõttu teabenõude täitma. Siinjuures oli üheks argumendiks ka see, et PERH-i hoones asuvate ruumide üürilepingul on kontsessioonilepingu tunnused, mille tõttu lasuks vähemasti RHS-i analoogiast lähtudes haiglal kohustus nõutav teave väljastada.
Kohus jõudis järeldusele, et antud juhul polnud tegemist teenuste kontsessioonilepinguga, millega olen igati päri. Küll aga võib polemiseerida selle üle, kas kõik esitatud argumendid seda järeldust toetavad. Näiteks märkis kohus, et PERH ei delegeerinud üürilepinguga ka õigust osutada avalikku teenust, mille osutamise eest oleks tavaolukorras olnud vastutav PERH ise. Kuigi on selge, et isik saab delegeerida ainult midagi sellist, mis on tema pädevuses ning halduskandja pädevuses on sageli kõnekeeles avalikud teenused, ei pea kontsessioonilepingu ese olema tingimata avalik teenus. Näiteks võib mõelda eespool kirjeldatud lõbusõidurongi teenuse peale, mis võib küll kaudselt olla seotud turismi edendamisega, kuid mille avalikuks teenuseks pidamine on küll too far a stretch.
Kontsessionäärilt tasu küsimine
Paljude kontsessioonilepingute puhul on märgata praktikat, milles üheks hindamiskriteeriumiks on see, kui palju on kontsessionäär nõus hankijale tasuma. Iseäranis tavapärane näib see olema toitlustusteenuse kontsessioonide puhul, mille raames korraldatakse justkui toitlustusteenuse osutamiseks vajalike ruumide enampakkumine.
Minu arusaamise kohaselt peaks ka kontsessioonilepingu sõlmimise menetluses kehtima põhimõte, et hindamiskriteerium peab olema seotud hankelepingu esemega. Olustikus, milles kontsessioonilepingu ese on toitlustusteenus võib kindlasti hakata arutama, kas see, kui palju kontsessioonäär hankijale ruumide eest tasub, on üleüldse toitlustusteenusega seotud. Seetõttu ootaks huviga praktikat, mis selles konkreetses küsimuses selgust looks.
Mario on Rahandusministeeriumi riigihangete ja riigiabi osakonna nõunik. Eeltoodud mõtted on tema isiklik arvamus ega väljenda kuidagi Rahandusministeeriumi ametlikku seisukohta.
mario.sorm@gmail.com
Author kadrimatteusPosted on september 24, 2019 september 23, 2019 Tags avalik teenus,kontsessioon,kontsessioonilepingLeave a comment on Tere tulemast Mariole ja mõtisklusi kontsessioonilepingute maailmast
Infrasummit 2019 ja PPP ehk averus

matches: riigikohus Kohus kohus Kohus Kohus Kohus


Millistel juhtudel tuleb esitada planeering kooskõlastamiseks?
Avaldatud: 18. sept. 2017
Planeerimisseaduses (edaspidi PlanS) on iga planeeringu liigi juures sätestatud, kellega tuleb koostööd teha ja keda tuleb planeerimismenetlusse kaasata (nt üldplaneering PlanS § 76 ja detailplaneering PlnaS § 127). Planeeringu koostamise korraldaja – üld- ja detailplaneeringute puhul kohaliku omavalitsuse üksus – teeb koostööd teiste haldusorganitega. Koostöö lõpeb kooskõlastusega või kooskõlastamata jätmisega, seetõttu võib koostööd tegevat haldusorganit nimetada ka kooskõlastajaks.
PlanS § 4 lg 4 alusel on kehtestatud määrus, mis täpsustab koostöö tegemist ja planeeringute kooskõlastamist. Vabariigi Valitsuse 17.12.2015 määrus nr 133 „Planeeringute koostamisel koostöö tegemise kord ja planeeringute kooskõlastamise alused“ on planeerimisseaduse rakendamise abivahend, mis aitab sisustada koostöö tegemise mõtet, et milline haldusorgan millisel juhul ja millise valdkonna eest vastutab. Määruses on toodud avatud nimekiri, kuna seaduse ega ka määruse tasandil ei ole võimalik anda ammendavat loetelu kõikidest võimalikest koostöö juhtumitest.
Koostöö raames võtab kooskõlastuse andja planeeringut kooskõlastades kaasvastutuse (annab kinnituse), et tema haldusala teemad on planeeringus piisavalt hästi ja elluviidavalt käsitletud. Kooskõlastajat loetakse meneltusosaliseks (vt haldusmenetluse seaduse § 11 lg 1 punkt 4). Koostööd tehes peab kooskõlastajale andma selgituse ja põhjenduse, miks planeeringu koostamise korraldaja teda menetlusse kaasab ja milles seisneb tema puutepunkt planeeringulahendusega. Kõikide teiste teemade (mitte tema vastutusvaldkonna) puhul on kooskõlastust andev haldusorgan kaasatav ning ta saab soovi korral esitada oma arvamuse.
Heakskiidu andjal on õigus teatud planeerimismenetlustes määrata koostöötegijaid ja kaasatavaid, vt üldplaneeringu puhul PlanS § 81 lg 3 ja üldplaneeringut muutva detailplaneeringu puhul § 142 lg 4. Kohaliku omavalitsuse poolt koostatavate planeeringute puhul on heakskiidu andja (planeeringuline järelevalve) riigihalduse minister. Eelkõige on selline roll talle antud seetõttu, et kohaliku omavalituse planeeringud peavad aluseks võtma maakonnaplaneeringud – nn riiklikud suunised maakasutuseks ja ehitustegevuseks. Heakskiidu andja kontrollib enne kohaliku omavalitsuse poolset planeeringu kehtestamist, et koostatav planeering vastaks maakonnaplaneeringus sätestatud riiklikele kavadele. Talle on antud ülesanne juba planeeringu koostamise ajal varases staadiumis (lähteseisukohtade ja lahenduse väljatöötamise kavatsuse etapis) nn „kõrvalt vaataja pilguga“ teha ettepanek lisada neid asutusi koostöö tegijateks, kelle kooskõlastuseta võiks planeeringulahendus olla puudulik või viia valedele järeldustele. Mõnikord ei oska või ei taha kohalik omavalitsus ise näha kokkupuutepunkti oma planeeringu ja koostöö tegija vahel.
Täiendavate koostöö tegijate määramisel tuleb põhjendada, miks on vajalik nendega teha koostööd planeerimismenetluses. Nii kohalik omavalitsus kui ka heakskiidu andja, määrates täiendavaid koostöötegijaid, peab lähtuma planeeringu sisust ja mõtlema sellele, milliste valitsusasutuste valitsemisalas olevaid küsimusi planeering käsitleb.


Vanglaametniku ja vanglaametnikukandidaadi vormiriietuse ja eraldusmärkide kirjeldus ning nende kandmise kord – Riigi Teataja
Vanglaametniku ja vanglaametnikukandidaadi vormiriietuse ja eraldusmärkide kirjeldus ning nende kandmise kord
Vastu võetud 30.11.2006 nr 244
RT I 2006, 55, 415
21.10.2008 RT I 2008, 46, 258 01.11.2008
Määrus kehtestatakse «Vangistusseaduse» § 147 alusel ning lähtudes § 116 lõigetest 2 ja 5.
[RT I 2008, 46, 258 – jõust. 1.11.2008]
2) poolmantel;
3) jopp;
12) kingad ja sandaalid;
15) sõrmkindad;
16) seelik;
17) kampsun;
18) polo;
19) sviiter;
20) lipsunõel.
§ 2. Vormiriietusel kantavad õlakud
(1) Vanglaametnik ja vanglaametnikukandidaat kannavad § 1 punktides 2–4, 9–10, 17 ja 19 nimetatud esemetel õlakuid.
(2) Mustast segakiud- või poolvillasest riidest õlaku pikkus on 100 mm ja laius 57 mm.
(3) Mustast kalevist ja kõvendusega õlaku pikkus on 125 mm ja laius 45 mm. Õlaku kumeral otsal ja külgedel on läbiõmmeldud 5–8 mm laiune kuldne ääris.
§ 3. Vormiriietusel kasutatavad nööbid
(1) Vormiriietusel kasutatakse kollasest metallist kolme lõvi kujutisega vorminööpe.
(2) Suurte vorminööpide läbimõõt on 20 mm ja väikestel 14 mm.
(3) Paragrahvi 2 lõikes 3 nimetatud õlaku ülemises (kraepoolses) servas on väike vorminööp, mis asub õlaku alumisest servast 115 mm kaugusel.
(1) Vormimüts on valmistatud mustast poolvillasest riidest. Müts on ümmarguse põhjaga, eest püstja, tagant langeva pehme äärega, 45 mm kõrguse samast riidest rummuga ning lakknahast noka ja tormirihmaga. Rummu ümber on 28 mm laiune tammelehtede kujutisega kaunistatud mustast läikivast riidest kant. Eestpoolt on rummu ja põhja vahelise ääre laius 80 mm. Mütsinoka laius keskkohast on 45 mm, noka pikkus on 240 mm ja noka langus 45 kraadi. Noka kohal on 13 mm laiune kunstnahast tormirihm, mis on kinnitatud kahe väikese vorminööbiga.
§ 41. Vormikübar
(1) Vormikübar on valmistatud mustast vildist, kübara ääre laius on 50 mm. Kübar on eest tõstetud servaga.
(2) Kübara rummu ümber on 28 mm laiune tammelehtede kujutisega kaunistatud mustast läikivast riidest kant. Kübara põhja ümber on kuldsest metallniidist punutud nöör.
(3) Kübara esiosal kantakse mütsimärki (kirjeldus lisas 1).
§ 5. Poolmantel
Poolmantel on mustast villasest riidest, avatud nurkkraega, sirgelõikeline ja üherealine. Mantli hõlmad nööbitakse kuue suure vorminööbiga. Poolmantlil on sissetöödeldud klapptaskud ja pealeõmmeldud õlakud. Vasaku varruka välisküljel on käiseembleem (kirjeldus lisas 2), mille ülemine äär on õlaõmblusest 60 mm allpool.
§ 6. Jopp
Jopp on mustast polüesterkangast, püstkraega, jopi alumine äär ja varrukaotsad on soonikkoes. Jopp suletakse mõlemast otsast avatava tõmblukuga. Tõmblukku katab kolme trukiga suletav tuuleliist. Kunstkarusnahast voodriga kapuuts on kinnitatud jopi külge tõmblukuga. Jopil on kummikandiga kunstkarusnahast vooder, mis on kinnitatud jopi külge lukuga. Hõlmadel on kaks pealeõmmeldud rinnataskut, mille ülaserv on murtud ja kaldu jopi tõmbluku poole. Parema rinnatasku peal on telefonitasku. Parema rinnatasku kohal on takjapael nimesildi kinnitamiseks. Hõlmade allosas on sissetöödeldud liistuga taskud. Õlgadel on takjapael õlakute kinnitamiseks. Vasakul varrukal on vertikaalse tõmblukuga pealeõmmeldud tasku, millest tagapool on pealeõmmeldud kolmeosaline pliiatsitasku. Vasaku varruka välisküljel on käiseembleem (kirjeldus lisas 2), mille ülemine äär on õlaõmblusest 60 mm allpool.
(1) Vormikuub on mustast poolvillasest riidest, kaherealine, avatud kaelusega, nurkadega reväärkraega ja voodriga ning pealeõmmeldud õlakutega. Kuue hõlmad nööbitakse kahe suure vorminööbiga. Hõlmadel on kolm suurt vorminööpi. Hõlmadel on kaks sisseõmmeldud klapptaskut. Taskuklapi pikkus on 150 mm ja laius 50 mm. Vasakul hõlmal on sisseõmmeldud, klapita rinnatasku, mille mõõdud on 100 ×! 80 mm.
(3) Vangla peainspektor kannab vormikuue krae mõlemal otsal tammelehtedega ümbritsetud mõõgakujulist kollasest metallist või kulla värvi metallniidiga tikitud kraeilustist (kirjeldus lisas 3).
Pikad püksid on mustast segakiud- või poolvillasest riidest. Neil on kaks poolviltust puusale avatud sisseõmmeldud küljetaskut ja üks klapita tagatasku. Pükste peal kantakse rihma. Värvli laius on 55 mm.
Vihmakeep on kummeerriidest, kapuutsiga ja kahe käeavaga. Kapuutsi äärt pingutatakse nööriga.
Talvemüts on kootud musta värvi poolvillasest lõngast ja on kahekordne. Mütsi alumine äär on üks kord tagasi keeratud.
Nokkmüts on mustast segakiud- või kunstkiudriidest. Mütsi põhi koosneb kuuest sektorist, millest igaühes on õhuauk. Kaks nokapoolset sektorit on tugevdatud jäigast riidest voodriga. Mütsi reguleeritakse vastavalt pea suurusele. Nokkmütsi esiosale on tikitud vanglate vapp, mille kõrgus on 35 mm ja laius 45 mm.
Pluus on hallist või valgest puuvill- või segakiudriidest, pikkade või lühikeste varrukatega ja kõva nurkkraega. Pluusi seljaosal on avarusvoldid. Esikinnis on liistuga ja suletav seitsme nööbiga. Hõlmadel on pealeõmmeldud, ühe nööbi ja nurkse klapiga suletavad, vastandvoldiga rinnataskud. Vasaku rinnatasku paremas servas on taskuklappi läbiv pliiatsitasku. Parema rinnatasku kohal on takjapael nimesildi kinnitamiseks. Vasaku hõlma ülaosas on aas raadiosaatja kinnitamiseks. Õlgadel kantakse väikese vorminööbiga kinnitatavaid õlakuid. Vasaku varruka välisküljel on käiseembleem (kirjeldus lisas 2), mille ülemine äär on õlaõmblusest 60 mm allpool.
Suvepluus on hallist puuvillasest pikeest, lühikeste varrukatega ja lamava kraega. Esikinnisel on kolme nööbiga suletav nööbiliist. Vasakul pool on sissetöödeldud liistuga rinnatasku. Liist ja taskukott on pikeekangaga toon toonis puuvill-polüesterkangast. Rinnatasku paremas servas on taskuklappi läbiv pliiatsitasku. Suvepluusi parema hõlma ülaosas on takjapael nimesildi kinnitamiseks. Vasaku hõlma ülaosas on aas raadiosaatja kinnitamiseks. Õlgadel kantakse väikese vorminööbiga kinnitatavaid õlakuid. Vasaku varruka välisküljel on käiseembleem (kirjeldus lisas 2), mille ülemine äär on õlaõmblusest 60 mm allpool.
§ 15. Kingad ja sandaalid
Kingad on kinnised, mustast nahast, paksu tallaga ja madala kontsaga või naistel poolkõrge kontsaga (mitte üle 60 mm). Sandaalid on mustast nahast, kinnise või väikseaugulise ninaga.
Püksirihm on mustast nahast. Rihmal on ühe keelega metallpannal, millel on vanglate vapi kujutis kõrgusega 13 mm ja laiusega 10 mm. Rihma laius on 35 mm.
§ 18. Sõrmkindad
Sõrmkindad on kootud mustast puuvillasest lõngast ning ka vooder on puuvillane.
§ 19. Seelik
Seelik on mustast segakiud- või poolvillasest riidest ja seeliku alläär peab ulatuma põlve keskkohani.
§ 20. Kampsun
Kampsun on akrüüllõngast, reljeefse koega ja kõrge kaelusega. Ees on tõmblukk, mille pikkus moodustab kolmandiku kampsuni kogupikkusest. Õlgadel on takjapael õlakute kinnitamiseks.
§ 21. Polo
Polo on mustast puuvillasest trikooriidest, pikkade varrukatega, mille otstes on kahekordsed mansetid. Polol on kahekordsest riidest kõrge kaelus, mis on üks kord tagasi keeratud.
§ 22. Sviiter
Sviiter on mustast poolvillasest lõngast ja kolmnurkkaelusega. Kaeluse äär, varrukaotsad ja sviitri alumine äär on soonikkoes. Õlgadel ja varruka alumise osa tagumisel küljel on mustast riidest tugevduslapid. Õlgadel on takjapael õlakute kinnitamiseks. Vasakul pool rinnaesisel on pealeõmmeldud kaheosaline riidest rinnatasku, mille välimine, laiem pool suletakse. Klapp suletakse takjapaelaga. Tasku sisemine, kitsam osa on pliiatsitasku. Vasaku varruka välisküljel on käiseembleem (kirjeldus lisas 2), mille ülemine äär on õlaõmblusest 60 mm allpool.
§ 23. Lipsunõel
§ 24. Vormiriietuse kandmise üldnõuded
(1) Teenistuskohustusi täitev vanglaametnik kannab käesoleva määrusega ettenähtud vormiriietust ja eraldusmärke. Vanglaametnikukandidaat kannab vormiriietust õppetöö ajal.
(2) Koos vormiriietusega on keelatud kanda nähtavale jäävaid riietusesemeid, mis ei kuulu vormiriietuse hulka. Samuti ei tohi vormiriietuse esemeid ise ümber õmmelda.
(4) Tööle minnes ja töölt tulles on vormiriietust lubatud kanda sellisel viisil, mis ei kahjusta vanglateenistuse mainet.
(5) Vanglaametnik ja vanglaametnikukandidaat hoolitsevad vormiriietuse puhtuse ja korrashoiu eest.
(6) Mehed kannavad vormiriietuse juurde musti sokke. Naised kannavad seeliku juurde ihuvärvi, mustrita sukki või sukkpükse, pükste juurde musti sokke, põlvikuid või sukkpükse.
(7) Vormiriietuse peal on keelatud kanda kaela- ja käekette. Sõrmused, kõrvarõngad ja muud ehted ei tohi olla silmatorkava värvi ja kujuga ega sisaldada vaenu õhutavaid ja Eestit okupeerinud riikide sümboleid. Kanda võib kihla-, abielu- ja koolilõpusõrmust. Kõrvarõngaste läbimõõt ei tohi olla üle 10 mm.
(8) Nina-, kulmu- ja muid selliseid rõngaid ei tohi kanda.
(9) Soeng peab olema korrektne ja juuksed võivad olla värvitud vaid tagasihoidlikku tooni. Meestel võivad juuksed ulatuda kuklal kuni kraeni ja tukk kuni kulmudeni. Naised peavad pikki juukseid kandma tagasihoidlikus soengus kinnipandult, kinnitusvahend ei tohi ametniku turvalisust ohtu seada.
(10) Jumestus ja maniküür peavad olema tagasihoidlikud.
(11) Habe ja vuntsid peavad olema hooldatud ja piiratud.
(12) Parfüümi võib kasutada tagasihoidlikult.
(1) Vangla peainspektori, vangla osakonnajuhataja ning vanglaametniku ettevalmistusteenistust läbiviivas õppeasutuses teenistuses oleva vanglaametniku vormiriietus koosneb § 1 punktides 1, 11 ja 3–20 nimetatud esemetest. Paragrahvi 1 punktis 2 nimetatud poolmantlit võib kanda vangla peainspektor.
(2) Muu vanglaametniku vormiriietus ja vanglaametnikukandidaadi vormiriietus koosneb § 1 punktides 3 ja 5–20 nimetatud esemetest.
(3) Eriülesannete täitmisel võib vanglaametnik kanda vormiriietusest erinevat riietust.
(4) Vihmakeep väljastatakse ainult välisvalveteenistuse ametnikule tööülesannete täitmise ajaks.
(5) Pluusi kantakse lipsuga.
§ 26. Au- ja teenetemärkide kandmine vormiriietusel
Au- ja teenetemärkide kandmisel vormiriietusel lähtutakse Vabariigi Valitsuse 25. märtsi 1997. a määrusega nr 68 «Teenetemärkide seaduse rakendamine» kinnitatud «Au- ja teenetemärkide kandmise korrast».
(1) Vormiriietus antakse vastavalt varustusnormidele ja esemete kandmisajale (lisa 4).
(2) Enne kandmisaja lõppemist on isikul võimalik ese välja vahetada, kui see on teenistuskohustusi täites muutunud kõlbmatuks. Eseme mahakandmine vormistatakse aktiga.
(1) Eraldusmärkideks on vastavalt ametiastmele õlakutel kantavad riigivapi kujutisega märk ja üks suur tärn või üks või mitu suurt või väikest tärni. Riigivapi kujutisega märk on emailitud kilp, mille kuldse põhja peal on kolm sinist lõvi, kilpi ümbritseb õmmeldud või stantsitud kuldne pärg. Märgi kõrgus on 28 mm ja laius 32 mm.
(2) Suure tärni läbimõõt diagonaalis on 22 mm ja väikese tärni läbimõõt on 16 mm. Tärn on tikitud kollase niidiga.
Vangla peainspektori õlakul on järgmised eraldusmärgid:
1) vangla direktoril ja sisekaitselise rakenduskõrgkooli justiitskolledži direktoril – riigivapi kujutisega märk ja üks suur tärn. Riigivapi kujutisega märgi allserva kaugus õlaku allservast on 15 mm. Tärni kaugus õlaku allservast tärni keskkohani on 65 mm (lisa 5);
2) vangla direktori asetäitjal, relvastatud üksuse juhil ja sisekaitselise rakenduskõrgkooli justiitskolledži erialaõppetooli juhatajal – kolm suurt tärni. Tärnide kaugus õlaku allservast on 24 mm, 50 mm ja 76 mm (lisa 5).
§ 30. Esimese klassi vanglainspektori eraldusmärgid
Esimese klassi vanglainspektori õlakul on järgmised eraldusmärgid:
1) vangla osakonnajuhatajal, sisekaitselise rakenduskõrgkooli justiitskolledži erialaõppejõul ja vanglaametniku ettevalmistusteenistust läbiviiva muu asutuse korrektsioonialast haridust andva struktuuriüksuse juhil – kaks suurt tärni. Tärnide kaugus õlaku allservast on 24 mm ja 50 mm (lisa 5);
2) vangla talitusejuhatajal, peaspetsialistil ja vanglaametniku ettevalmistusteenistust läbiviiva muu õppeasutuse korrektsiooni erialaõppejõul – üks suur tärn. Tärni kaugus õlaku allservast on 50 mm (lisa 5).
§ 31. Teise klassi vanglainspektori eraldusmärgid
Teise klassi vanglainspektori õlakul on kolm väikest tärni. Tärnide kaugus õlaku allservast on 24 mm, 50 mm ja 76 mm (lisa 5).
§ 32. Esimese klassi valvuri eraldusmärgid
Esimese klassi valvuri õlakul on kaks väikest tärni. Tärnide kaugus õlaku allservast on 24 mm ja 50 mm (lisa 5).
§ 33. Teise klassi valvuri eraldusmärgid
Teise klassi valvuri õlakul on üks väike tärn. Tärni kaugus õlaku allservast on 50 mm (lisa 5).
[RT I 2008, 46, 258 – jõust.1.11.2008]
§ 34. Vanglaametnikukandidaadi eraldusmärgid
Vanglaametnikukandidaadi õlakul on 25 mm pikkune ja 18 mm laiune kollasest metallist või kollase niidiga tikitud K-tähe kujutis. Tähe kaugus õlaku allservast on 25 mm (lisa 5).
(1) Vanglaametniku vormiriietuse ja vanglaametniku eraldusmärkide soetamise kulud katab oma eelarvevahendite arvelt see asutus, kus vanglaametnik on teenistuses.
(2) Vanglaametnikukandidaadi vormiriietuse ja eraldusmärkide soetamise kulud katab oma eelarvevahendite arvelt see vangla, kus vanglaametnikukandidaat läbib praktilise väljaõppe.
§ 36. Vormiriietuse kandmine üleminekuperioodil
Vabariigi Valitsuse 28. novembri 2000. a määruses nr 383 «Vanglaametniku ning vanglaametnikukandidaadi vormiriietuse ja eraldusmärkide kirjeldus ning nende kandmise kord» kirjeldatud vormiriietust, mis erineb alates 1. jaanuarist 2007. a väljastatavast vormiriietusest, võib kanda kuni esemete kandmisaja lõpuni.
Lisa 1 Mütsimärgi kirjeldus
Lisa 2 Käiseembleemi kirjeldus
Lisa 3 Vangla peainspektori kraeilustuse kirjeldus
Lisa 4 Vormiriietuse varustusnormid ja esemete kandmisaeg
Lisa 5 Vanglaametnike eraldusmärgid


§ 31 Võlanõustamisteenustsaama õigustatud isik
14 Kuulmisnõustamisteenus
§ 40 Kuulmisnõustamisteenus
§ 50 Esmakordselt kooli mineva lapse toetus
§ 51 Hooldajatoetus
§ 52 Sissetulekust sõltuv sotsiaaltoetus
§ 53 Erakorraline toetus
RT IV, 27.09.2017, 1
Vastu võetud 21.09.2017 nr 11
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lõike 1, § 22 lõike 1 punkti 5 ja sotsiaalhoolekande seaduse § 14 lõike 1 alusel.
(1) Määrusega sätestatakse Kihelkonna valla (edaspidi vald) elanikele ja vältimatu abi korras isikutele, kes ajutiselt viibivad valla territooriumil, valla ja riigi eelarve vahenditest osutatava sotsiaalhoolekandelise abi (edaspidi ka abi) taotlemise tingimused ja kord ning rahastamine.
(2) Sotsiaalhoolekandeline abi on valla poolt korraldatav sotsiaalteenus (edaspidi ka teenus) ja makstav sotsiaaltoetus (edaspidi ka toetus).
(1) Kihelkonna Vallavalitsus (edaspidi vallavalitsus) osutab sotsiaalhoolekandelist abi üldjuhul taotluse alusel või abivajaduse ilmnemisel.
(2) Toetuste määrad kehtestab Kihelkonna Vallavolikogu oma määrusega iga-aastaselt pärast valla eelarve vastuvõtmist.
(3) Sotsiaalhoolekandelise abi andmine otsustatakse kümne tööpäeva jooksul alates taotluse, millele on lisatud kõik vajalikud dokumendid, esitamise päevast.
2) abivajava isiku ja tema seadusjärgsete ülalpidajate sissetulekud on piisavad, et tagada abivajava isiku sotsiaalhoolekandelise abi eest tasumine, so kolme kuu keskmine netosissetulek peale eluasemekulude maha arvestamist on suurem kui riiklik kehtestatud kahekordne toimetulekupiir pereliikme kohta;
(1) Valla poolt osutatavad sotsiaalteenused on:
17) vältimatu sotsiaalabi teenus.
2) last kasvataval isikul, kes vajab abi lapse eest hoolitsemisel ning lapsele turvalise ja toetava kasvukeskkonna loomisel;
3) isikul, kes vajab abi ning juhendamist igapäevastel olme- ja majapidamisküsimuste lahendamisel.
Isikliku abistaja teenust on õigus saada isikul, kellel on puudest tingitud vajadus kasutada füüsilist kõrvalabi igapäevaelu tegevustes.
(2) Teenuse saamiseks ei ole vaja esitada käesoleva määruse § 3 lõikes 1 nimetatud taotlust.
(1) Sotsiaaltransporditeenuse saamiseks esitab isik taotluse üldjuhul 3 tööpäeva enne teenuse vajadust.
§ 31. Võlanõustamisteenustsaama õigustatud isik
Lapsehoiuteenust on õigus saada raske või sügava puudega lapsel kuni selle kalendriaasta lõpuni, kui laps saab 18-aastaseks ja kelle elukoht on valla territooriumil.
Iseseisvat toimetulekut soodustava sotsiaalteenuse eesmärk on aidata taastada isiku iseseisvat toimetulekut ja aidata isik tagasi tööjõuturule.
14. jagu Kuulmisnõustamisteenus
§ 40. Kuulmisnõustamisteenus
(2) Kuulmisnõustamisteenuse määramise otsustab vastutav ametnik.
Perelepitusteenust saama õigustatud isikud on lapsevanemad, kes vajavad abi oma lapse elukorralduslikes küsimustes kokkuleppe saavutamiseks.
4) sissetulekust sõltuv sotsiaaltoetus;
(1) Toetust on õigus taotleda Kihelkonna vallas alaliselt elaval lapsevanemal, kes on vähemalt 6 (kuus) kuud enne lapse sündi rahvastikuregistrisse sisse kantud valla elanikuna ning tingimusel, et lapse esmaseks elukohaks on rahvastikuregistri andmetel vald.
(2) Toetus makstakse eestkostjale kui lapsel on määratud kohtuotsuse alusel eestkostja.
(4) Toetust ei maksta kui laps sünnib surnult.
§ 50. Esmakordselt kooli mineva lapse toetus
Toetust on õigus taotleda ühel lapsevanemal juhul, kui tema enda elukoht ja esmakordselt kooli mineva lapse elukoht on lapse esmakordsel kooli minemise aastal rahvastikuregistri andmetel hiljemalt 1. septembri seisuga Kihelkonna vald.
§ 51. Hooldajatoetus
Toetust määratakse raske ja sügava puudega isiku hooldajale, kes on määratud hooldajaks käesoleva määruse § 17 lõike 2 alusel vallavalitsuse korraldusega.
§ 52. Sissetulekust sõltuv sotsiaaltoetus
(2) Toetust on õigustatud saama isik, kelle eelmise kolme kuu keskmine netosissetulek peale kolme kuu eluaseme kulude maha arvestamist on väiksem kui riiklik kehtestatud kahekordne toimetulekupiir pereliikme kohta. Eluasemekuludeks loetakse sotsiaalhoolekande seaduse § 133 lõikes 5 loetletud kulud.
§ 53. Erakorraline toetus
(1) Määrusega tunnistatakse kehtetuks Kihelkonna Vallavolikogu 27.03.2013 määrus nr 7 „Sotsiaaltoetuste määramise, maksmise ja sotsiaalteenuste osutamise kord“.
(2) Määrusega tunnistatakse kehtetuks Kihelkonna Vallavolikogu 27.03.2013 määrus nr 8 „Sotsiaaltransporditeenuse osutamise kord Kihelkonna vallas“.
(3) Määrusega tunnistatakse kehtetuks Kihelkonna Vallavolikogu 08.02.2008 määrus nr 2 „Hooldajatoetuse määramise ja maksmise kord“.
(4) Määrusega tunnistatakse kehtetuks Kihelkonna Vallavolikogu 14.12.2009 määrus nr 19 „Riigi rahastatava lapsehoiuteenuse osutamise ning rahaliste vahendite ülejäägi kasutamise tingimused ja kord“.


text:
1. jaanuarist 2011 kuni 30. juunini 2012 kehtinud riigilõivuseaduse § 57 lõike 1 koostoimes sama seaduse lisaga 1 põhiseaduslikkuse kontroll – Riigi Teataja
1. jaanuarist 2011 kuni 30. juunini 2012 kehtinud riigilõivuseaduse § 57 lõike 1 koostoimes sama seaduse lisaga 1 põhiseaduslikkuse kontroll
RT I, 24.10.2012, 1
Vastu võetud 18.10.2012
3-4-1-15-12
Eesistuja Märt Rask, liikmed Tõnu Anton, Henn Jõks, Lea Kivi ja Lea Laarmaa
Harju Maakohtu 18. juuni 2012. aasta määrus tsiviilasjas nr 2-12-19832 ja Harju Maakohtu 22. juuni 2012. aasta määrus tsiviilasjas nr 2-12-24487
Tunnistada, et riigilõivuseaduse (RT I 2010, 21, 107; RT I, 25.06.2012, 3) § 57 lõige 1 koostoimes lisaga 1 (1. jaanuarist 2011 kuni 30. juunini 2012 kehtinud redaktsioonis) olid põhiseadusega vastuolus osas, milles tsiviilasjas hinnaga 319 558 eurot 24 senti kuni 383 469 eurot 89 senti tuli hagi esitamisel tasuda riigilõivu 14 060 eurot 56 senti, ja osas, milles tsiviilasjas hinnaga 575 204 eurot 83 senti kuni 639 116 eurot 48 senti tuli hagi esitamisel tasuda riigilõivu 19 173 eurot 49 senti.
1. Tsiviilasjas nr 2-12-19832 esitas OÜ Põltsamaa Graniit 18. mail 2012 kohtule AS-i Mecro vastu hagi, milles nõudis 632 145 euro suuruse ostuhinna tagastamist ja palus välja mõista 2891 euro 77 sendi suuruse intressi ning viivise. Hageja tasus hagiavalduse esitamisel riigilõivu 10 082 eurot 6 senti. Sellise suurusega nõudelt tuli hagi esitamisel tegelikult tasuda riigilõivuseaduse (RLS) § 57 lõike 1 ja lisa 1 alusel riigilõivu 19 173 eurot 49 senti. Hageja taotles sellises suuruses riigilõivu ette nägevate sätete põhiseadusega vastuolus olevaks tunnistamist ja hagi menetlusse võtmisel kohaldamata jätmist.
2. Harju Maakohus jättis 18. juuni 2012. aasta määrusega tsiviilasjas nr 2-12-19832 RLS § 57 lõike 1 koostoimes lisaga 1 asjassepuutuvas osas põhiseadusega vastuolu tõttu kohaldamata. Maakohus määras tasumisele kuuluvaks riigilõivuks 10 085 eurot 6 senti ja võttis hagi menetlusse. Harju Maakohtu määrus jõudis Riigikohtusse 22. juunil 2012.
3. Tsiviilasjas nr 2-12-24487 esitas AmberWood Invest OÜ 21. juunil 2012 Atex Corporation OÜ vastu hagi, milles nõudis 350 000 euro suuruse lepingulise kohustuse täitmist. Hagilt tasuti riigilõivu 2500 eurot. RLS § 57 lõike 1 ja lisa 1 alusel tuli sellise suurusega nõudelt tasuda hagi esitamisel riigilõivu 14 060 eurot 56 senti. Hageja taotles riigilõivu alandamist kuni 2500 euroni. Harju Maakohus järeldas sellest, et hageja palus tunnistada RLS § 57 lõike 1 koostoimes lisaga 1 alusel hagilt tasuda tuleva riigilõivu suuruse põhiseadusega vastuolus olevaks.
4. Harju Maakohus jättis 22. juuni 2012. aasta määrusega tsiviilasjas nr 2-12-24487 RLS § 57 lõike 1 koostoimes lisaga 1 asjassepuutuvas osas põhiseadusega vastuolu tõttu kohaldamata. Maakohus määras tasumisele kuuluvaks riigilõivuks 2500 eurot ja võttis hagi menetlusse. Harju Maakohtu määrus jõudis Riigikohtusse 3. juulil 2012.
5. Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium liitis 3. oktoobri 2012. aasta määrusega Harju Maakohtu 18. juuni 2012. aasta määrusega tsiviilasjas nr 2-12-19832 algatatud põhiseaduslikkuse järelevalve asja nr 3-4-1-15-12 ja Harju Maakohtu 22. juuni 2012. aasta määrusega tsiviilasjas nr 2-12-24487 algatatud põhiseaduslikkuse järelevalve asja nr 3-4-1-16-12 ühte menetlusse.
KOHTU MÄÄRUSED
6. Harju Maakohus lähtus määrustes tasumisele kuuluva riigilõivu põhiseadusvastasust tuvastades Riigikohtu riigilõive puudutavast praktikast. Juurdepääs õigusemõistmisele peab olema tegelikult tagatud, kuid asjassepuutuvas määras riigilõivud piiravad kohtusse pöördumise õigust ebaproportsionaalselt.
7. RLS lisa 1 tabelijärgse riigilõivu suuruseks on umbes 3% nõude suurusest, lisaks tuleb arvestada ka vajadusega esitada apellatsioonkaebus, millelt tasutakse riigilõivu samas määras. Oleks ebamõistlik eeldada, et isikud peaksid tsiviilõiguslikes suhetes osaledes jätma kohtukulude varuks vähemalt 6% neile kuuluva, lepinguga omandatava või võõrandatava vara väärtusest.
8. Üldjuhul peaks keskmine kohtusse pöörduja suutma ise tasuda riigilõivu. Võimalus taotleda menetlusabi ei tähenda, et lubamatut põhiõiguste riivet pole, kuna lõiv tuleb menetlusabi andmise korral tasuda hiljem (erand tsiviilkohtumenetluse seadustiku (TsMS) § 190 lõikes 7). Enamasti ei saa isik ka oodata kohtusse pöördumisega seni, kuni ta on kogunud riigilõivu tasumiseks vajaliku summa. Hagi esitamise aeg on piiratud aegumistähtaegadega, mitmete õigussuhete puhul on kehtestatud õigust lõpetavad tähtajad. Apellatsioonkaebuse esitamiseks tuleb raha riigilõivu tasumiseks leida 30 päeva jooksul. Samuti kannab hageja riigilõivu kostjalt tagasisaamise riski. Seejuures peab kohtulik kaitse olema tagatud ka siis, kui hagi edulootus ei ole 100% kindel, samuti peab olema kostjal võimalus vaielda hagile vastu siis, kui ta ei ole 100%-liselt veendunud hagi rahuldamata jäämises. Paljude kohtumenetluste tulemus selgub alles arutamise käigus, nt kui on selge, milliseid tõendeid õnnestus koguda.
9. Riigikogu põhiseaduskomisjon leiab, et maakohtus kohaldamata jäetud riigilõivumäärad on põhiseadusega vastuolus. Riigikogu on korduvalt juhtinud tähelepanu, et 30. juunini 2012 kehtinud riigilõivude suurused hagihinnalt olid ebaproportsionaalsed ning Eestis kehtiv riigilõivude regulatsioon vajas ülevaatamist ja korrastamist eesmärgiga jõuda paindlikuma regulatsioonini. 1. juulil 2012 jõustusid riigilõivuseaduse muudatused, millega alandati riigilõivumäärasid oluliselt. Seega on seadusandja leidnud, et riigilõivu legitiimseid eesmärke on võimalik saavutada ka madalamate riigilõivudega.
Tsiviilasja nr 2-12-19832 menetlusosalised
10. AS Mecro leiab, et riigilõivuseaduse asjassepuutuvad sätted ei ole põhiseadusega vastuolus. Harju Maakohus oleks pidanud neid kohaldama. Kohustus tasuda 19 173 eurot 49 senti riigilõivu ei riku hageja õigusi. Hageja jaoks ei piira seaduses sätestatud määras lõivu tasumine juurdepääsu õigusemõistmisele.
11. Kuna hageja ei ole riigi õigusabi taotlust esitanud, ei ole tal majanduslikust olukorrast tulenevalt probleeme RLS § 57 lõike 1 ja lisa 1 järgse riigilõivu tasumisega (TsMS § 181 lõige 1). Seega ei ole piiratud hageja põhiseaduse (PS) § 15 lõikes 1 sätestatud õigus pöörduda oma õiguste ja vabaduste rikkumise korral kohtusse. Kohtusse pöördumise õiguse takistuse korral oleks aga hagejal olnud võimalik taotleda riigilt menetlusabi (TsMS § 180 lõige 1) või vähemalt riigilõivu osadena tasumist TsMS § 181 lõike 31 alusel. Riigi menetlusabi saamise võimalusega riigilõivude osalise tasumise näol on eraõiguslikule juriidilisele isikule tagatud õigus tema kohta tehtud kohtu otsuse peale seadusega sätestatud korras edasi kaevata ka suhteliselt suurte riigilõivude korral.
12. OÜ Põltsamaa Graniit arvates riivab tema hagilt tasumisele kuuluva riigilõivu summa ebaproportsionaalselt PS § 15 lõikes 1 ja §-s 32 sätestatud põhiõigusi. Hageja hinnangul ei esine praegu asjaolusid, millest tulenevalt peaks põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi seisukoht erinema ja kohus otsustama teisiti, kui on olnud Riigikohtu senine praktika riigilõivuseaduse lisa 1 tabelis sätestatud riigilõivumäärade põhiseaduspärasuse hindamisel.
13. 12. aprillil 2011 tunnistas Riigikohus asjas nr 3-2-1-62-10 põhiseadusega vastuolus olevateks riigilõivuseaduse sätted, mis nägid ette kohustuse tasuda tsiviilasja hinna puhul üle 10 000 000 krooni lõivu 3% tsiviilasja hinnast, kuid mitte rohkem kui 1 500 000 krooni. Riigikohus määras sellise suurusega apellatsioonkaebuselt tasumisele kuuluva riigilõivu suuruseks põhiseadusvastaseks tunnistatud määrast viis korda väiksema lõivu, s.o 19 173 eurot 49 senti (300 000 krooni) (otsuse punkt 49). Selles kohtuasjas oli hageja põhinõue 31 500 000 krooni ja viivis 9 802 109 krooni 59 senti, sama suure summa kohta esitati ka apellatsioonkaebus. Praeguses asjas on hageja esitatud hagi põhinõue 632 145 eurot (9 890 919 krooni 96 senti) ehk kolm korda väiksem kui viidatud asjas nr 3-2-1-62-10. RLS § 57 lõike 1 ja selle lisa 1 tabeli järgi peab hageja tasuma aga lõivu tervelt 19 173 eurot 49 senti.
Tsiviilasja nr 2-12-24487 menetlusosalised
14. AmberWood Invest OÜ ja Atex Corporation OÜ Riigikohtule arvamusi ei esitanud.
15. Õiguskantsleri arvates oli RLS § 57 lõike 1 ja RLS lisa 1 koostoime regulatsioon praeguses asjas asjassepuutuvate riigilõivumäärade osas vastuolus PS §-dega 15 ja 11.
16. Õiguskantsler peab probleemseks madalama astme kohtute väljakujunenud praktikat määrata enne Riigikohtu otsust nende hinnangul põhiseaduspärase suurusega riigilõiv. Samas leiab õiguskantsler, et juhul, kui madalama astme kohtu määratud uus riigilõiv on mõõdupärase suurusega (st kaebuse esitamise ajal majanduslikult põhjendatud ja eesmärgipärane), võib mõista kohtu aktiivsust ja menetlusökonoomilist kaalutlust jätkata kohtumenetlust vaatamata põhiseaduslikkuse järelevalve algatamisele. Täielikult probleemivabaks ta sellist madalama astme kohtute väljakujunenud praktikat siiski ei pea, seda nendel juhtudel, kui tekib kahtlus kohtu määratud uue riigilõivu määra põhiseaduspärasuses (nt juhul, kui see erineb märkimisväärselt alates 1. juulist 2012 jõustunud ja varasemaga võrreldes tunduvalt väiksemast riigilõivu määrast või see ületab määra, mille Riigikohus on varem lugenud ülemäära kõrgeks). Nii peab õiguskantsler võimalikuks lahendust, kus kas praegusel või muul sarnasel juhtumil võib Riigikohus lõpuks leida, et ka madalama astme kohtu määratud uus riigilõiv ei ole põhiseaduspärase suurusega (või siis leida, et asjassepuutuva riigilõivu suurus on siiski põhiseaduspärane).
17. Tsiviilasjas nr 2-12-19832 Harju Maakohtu 18. juunil 2012 määratud riigilõiv 10 085 eurot 6 senti võib olla ikkagi ülemäära kõrge. Riigilõivu määr kui põhiõiguse piirang peab olema majanduslikult põhjendatud ning võimalikult leebe. Õiguskantsleri hinnangul tuleks praegusel juhul riigilõivu suuruse hindamisel arvestada seadusandja kaalutlusi Riigikogus 6. juunil 2012 vastu võetud ning 1. juulil 2012 jõustunud, varasemaga võrreldes tunduvalt madalamate riigilõivumäärade kehtestamisel. Uute riigilõivude suurused peaksid vastama kaasaja ehk 2012. aasta Eesti ühiskonna ja majanduse oludele ning saavutama seejuures soovitud eesmärgid. Ajal, mil maakohus määras 18. juunil 2012 tsiviilasjas nr 2-12-19832 uue ja põhiseaduspärase suurusega riigilõivu, oli juba teada seadusandja hinnang põhiseaduspärasele riigilõivu suurusele aastal 2012. Riigilõivuseaduse muudatuste kohaselt oleks riigilõivu määr olnud ca 5000 eurot ehk poole väiksem. Tsiviilasjas nr 2-12-24487 võttis Harju Maakohus 22. juunil 2012 uue ja kohtumääruse tegemise hetkel veel jõustumata, kuid alates 1. juulist 2012 kehtima hakanud riigilõivu määra aluseks põhiseaduspärase suurusega riigilõivu määramisel.
18. Justiitsminister pidas põhiseaduslikkuse järelevalve asjas nr 3-4-1-16-12 esitatud arvamuses selles asjas asjassepuutuvas määras riigilõivu põhiseaduspäraseks.
19. RLS lisas 1 sätestatud riigilõivumääradega sooviti need tsiviilasjade lahendamisel muuta võimalikult kulupõhiseks. Näiteks katsid kuni 31. detsembrini 2010 kehtinud riigilõivuseaduse riigilõivumäärad ligikaudu 90% tsiviilkohtumenetluse kuludest, millest tulenevalt ülejäänud 10% jäi maksumaksja kanda. Sellest järeldub ka RLS § 57 lõike 1 ja lisa 1 alusel kehtestatud riigilõivumäärade ratsionaalne põhjendus. Tulenevalt sellest, et tsiviilkohtumenetluses on kohtu rolliks õiguskaitse, õigusemõistmine ja õigusrahu pakkumine omavahel kokkuleppele mittejõudnud poolte vahel, tuleb lugeda põhjendatuks tsiviilvaidlustega seotud kulude katmise kohtuasja poolte kohtukuludest, selmet asetada see koormis maksumaksjaile.
20. Justiitsminister ei nõustu väitega, et lõivude kehtestamisega on loodud olukord, kus piiratakse isikul tema eeldatava ja seadusega kaitstud õiguse või huvi kaitseks kohtusse pöörduda ning seeläbi piiratakse isiku õigust tõhusale õiguskaitsele. Olukorras, kus on olemas õiguslik mehhanism maksejõuetu isiku riigilõivu tasumisest osaliselt või täielikult vabastamiseks (TsMS § 180 lõike 1 punktid 1 ja 2), ei saa pidada asjassepuutuvaid riigilõivumäärasid ebaproportsionaalseteks.
21. Rahandusminister vastas seoses põhiseaduslikkuse järelevalve asjaga nr 3-4-1-16-12, et kuna kohtumenetluses makstavate lõivudega seotud sätete väljatöötamiseks on pädev Justiitsministeerium, kellelt praeguses asjas on arvamus küsitud, ei esita rahandusminister eraldi seisukohta.
22. Riigilõivuseaduse (RT I 2010, 21, 107; RT I, 25.06.2012, 3) § 57 lõige 1:
23. Lisa 1 riigilõivuseaduse juurde RIIGILÕIVU TÄISMÄÄRAD AVALDUSE ESITAMISE EEST TSIVIILKOHTUMENETLUSES (EURODES) (1. jaanuarist 2011 kuni 30. juunini 2012)
24. Säte, mille põhiseaduspärasust Riigikohus hindab, peab olema põhivaidluse lahendamisel asjassepuutuv (põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seaduse § 14 lõige 2). Piirav või kohustav norm on asjassepuutuv siis, kui kohus peaks asja lahendades otsustama selle kehtetuse korral teisiti kui selle kehtivuse korral.
25. OÜ Põltsamaa Graniit ja AmberWood Invest OÜ esitasid Harju Maakohtule hagiavaldused. Maakohus otsustas 18. juuni 2012. aasta määrusega tsiviilasjas nr 2-12-19832 ja 22. juuni 2012. aasta määrusega tsiviilasjas nr 2-12-24487 hagide menetlusse võtmise üle. Tsiviilasjas on hagi menetlusse võtmise eeltingimuseks riigilõivu tasumine (TsMS § 147 lõike 1 esimene lause, § 371 lõike 1 punkt 10). Seega pidi Harju Maakohus hagide menetlusse võtmise otsustamisel (TsMS § 372, § 463 lõige 1) kontrollima, kas hagiavaldustelt on nõutud määras riigilõiv tasutud.
26. PS § 15 lõike 2 ja § 152 kohaselt peab kohus kontrollima kõiki sätteid, mida kohaldab. Harju Maakohus pidi hagide menetlusse võtmisel hindama ka seda, kas hagidelt tasuda tulevad riigilõivud on põhiseaduspärased. Seejuures ei ole oluline, kas OÜ-l Põltsamaa Graniit või AmberWood Invest OÜ-l on võimalik saada menetlusabi, kuna igal kohtusse pöördujal tuleb võtta risk, et olenemata menetlusabi saamisest tuleb tal lõpptulemusena riigilõiv siiski tasuda (Riigikohtu üldkogu 6. märtsi 2012. a otsus asjas nr 3-2-1-67-11, punkt 18.2) ja seega kohaldatakse tema suhtes riigilõivumäära sätestavat normi. Ka juhul, kui hageja taotleks menetlusabi ja kohus kasutaks TsMS § 181 lõikes 31 sätestatud võimalust riigilõivu ajatada, tuleks riigilõiv kokkuvõttes tasuda kogu summas. Samuti ei ole kummalgi hagejal võimalik saada riigi õigusabi (riigi õigusabi seaduse § 6 lõiked 3 ja 4), mille suhtes võiks saajal samuti olla hüvitamiskohustus (sama seaduse §-d 16 ja 25). Seetõttu saab Riigikohus hinnata kohaldamisele kuuluvate riigilõivumäärade põhiseaduslikkust.
27. Praegusel juhul tuleneb 19 173 euro 49 sendi ja 14 060 euro 56 sendi suuruse riigilõivu tasumise kohustus hagide esitamise hetkel (vastavalt 18. mail ja 21. juunil 2012) kehtinud RLS § 57 lõikest 1 koostoimes lisaga 1, mis määras, millist riigilõivu tuleb tasuda vastavalt kuni 639 116 euro 48 sendi ja kuni 383 469 euro 89 sendi suuruse hagihinna korral. Kui nimetatud normid oleksid olnud põhiseadusega vastuolus, ei tuleks hagidelt sellises suuruses riigilõivu tasuda.
28. Seega on praeguses asjas asjassepuutuv säte RLS § 57 lõige 1 koostoimes lisaga 1 (1. jaanuarist 2011 kuni 30. juunini 2012 kehtinud redaktsioonis) osas, milles tsiviilasjas hinnaga 319 558 eurot 24 senti kuni 383 469 eurot 89 senti tuli hagi esitamisel tasuda riigilõivu 14 060 eurot 56 senti, ja osas, milles tsiviilasjas hinnaga 575 204 eurot 83 senti kuni 639 116 eurot 48 senti tuli hagi esitamisel tasuda riigilõivu 19 173 eurot 49 senti.
29. Kuna asjassepuutuvad sätted on formaalselt põhiseaduspärased, siis analüüsib kolleegium nende sätete materiaalset põhiseaduspärasust.
30. Õiguse riive on selle kaitseala iga ebasoodus mõjutamine (vt nt Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 6. märtsi 2002. aasta otsus asjas nr 3-4-1-1-02, punkt 12). Hagilt tasutava riigilõivu määr ja selle tasumise kohustus riivab esmajoones PS § 15 lõike 1 esimeses lauses sätestatud igaühe põhiõigust kohtusse pöörduda. PS §-des 13-15 ette nähtud õigus kohtulikule kaitsele hõlmab nii isiku õigust pöörduda oma õiguste ja vabaduste rikkumise korral kohtusse kui ka riigi kohustust luua põhiõiguste kaitseks kohane kohtumenetlus, mis on õiglane ja tagab isiku õiguste tõhusa kaitse (vt nt Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 14. aprilli 2003. aasta otsus asjas nr 3-4-1-4-03, punkt 16). Tegemist on põhiõigusega, mis laieneb ka juriidilistele isikutele (PS § 9 lõige 2). Kui nõutavat lõivu ei ole tasutud ja isikut ei vabastata lõivu tasumise kohustusest, on asja menetlusse võtmine takistatud. Sellisel juhul ei kontrolli kohus ka isiku väidetud õiguste rikkumist.
31. PS § 15 lõike 1 esimeses lauses sätestatud kohtusse pöördumise põhiõiguse piiramise eesmärkidena on riigilõivude puhul legitiimsed õigusemõistmise kulutuste kandmisest osavõtu põhimõte ja menetlusökonoomia (Riigikohtu üldkogu 16. mai 2008. aasta otsus asjas nr 3-1-1-88-07, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika; Riigikohtu üldkogu 12. aprilli 2011. aasta otsus asjas nr 3-2-1-62-10, punkt 45; Riigikohtu üldkogu 6. märtsi 2012. aasta otsus asjas nr 3-2-1-67-11, punkt 25.5).
32. Hagilt hinnaga 319 558 eurot 24 senti kuni 383 469 eurot 89 senti riigilõivu 14 060 eurot 56 senti ja hagilt hinnaga 575 204 eurot 83 senti kuni 639 116 eurot 48 senti riigilõivu 19 173 eurot 49 senti tasumise nõue võib muu hulgas ära hoida põhjendamatute ja pahatahtlike hagide esitamist ning soodustab seega menetlusökonoomia eesmärki. Samuti katavad hagiavaldustelt sellises suuruses tasuda tulevad riigilõivud arvatavasti õigusemõistmise kulud selles kohtuastmes (vt Riigikohtu üldkogu 6. märtsi 2012. aasta otsus asjas nr 3-2-1-67-11, punkt 26.2), olles seega ka õigusemõistmise kulutuste kandmisest osavõtu eesmärgil sobivad abinõud.
33. Samas ei ole hagiavalduselt sellises suuruses tasuda tulevad riigilõivud vajalikud, kuna õigusemõistmise kulutuste kandmisest osavõtu ja menetlusökonoomia eesmärki on võimalik saavutada teiste, vähem koormavate abinõudega, mis on vähemalt sama efektiivsed kui praeguses määras riigilõivud. Riigikohtu üldkogu hindas 6. märtsi 2012. aasta otsuses asjas nr 3-2-1-67-11 kuni 31. detsembrini 2010 kehtinud RLS § 56 lõike 1 ja lisa 1 alusel hagiavalduselt hinnaga 5 000 000 (319 558 eurot 24 senti) kuni 6 000 000 krooni (383 469 eurot 89 senti) määratud 220 000 krooni (14 060 euro 56 sendi) suuruse riigilõivu põhiseaduslikkust, leides otsuse punktis 27, et tegemist ei olnud menetlusökonoomia ega õigusemõistmise kulutuste kandmisest osavõtu eesmärkidel vajaliku abinõuga.
34. Praeguses asjas hindab kolleegium hagiavaldustelt hinnaga 319 558 eurot 24 senti kuni 383 469 eurot 89 senti ja 575 204 eurot 83 senti kuni 639 116 eurot 48 senti tasuda tulevate riigilõivude 14 060 eurot 56 senti ja 19 173 eurot 49 senti põhiseaduspärasust. Üldiselt olid riigilõivuseaduse lisa 1 järgsed riigilõivud alates 1. jaanuarist 2009 kuni 30. juunini 2012 põhimõtteliselt samas määras hoolimata vääringust, milles need olid riigilõivuseaduse lisas 1 esitatud. Seejuures on praeguse põhiseaduslikkuse järelevalve menetluse aluseks olevas tsiviilasjas nr 2-12-19832 1. jaanuarist 2011 kuni 30. juunini 2012 kehtinud RLS lisa 1 tabeli alusel arvutatud riigilõiv 19 173 eurot 49 senti sama määr, mille Riigikohtu üldkogu tunnistas 6. märtsil 2012 asjas nr 3-2-1-67-11 põhiseadusega vastuolus olnuks riigilõivuseaduse eelmise redaktsiooni kehtivuse ajal 1. jaanuarist 2009 kuni 31. detsembrini 2010. Erinev on vaid vääring. Seetõttu on ka praeguses, 1. jaanuarist 2011 kuni 30. juunini 2012 kehtinud riigilõivumäärade põhiseaduslikkuse järelevalve asjas asjakohane lähtuda üldkogu viimases hagimenetluse riigilõivu puudutavas kohtuasjas esitatud seisukohtadest.
35. Vaadates üldist majanduslikku olukorda, ületavad RLS lisas 1 ettenähtud 14 060 euro 56 sendi ja 19 173 euro 49 sendi suurused riigilõivud praegusel juhul paarikümnekordselt (vastavalt 15,6 ja 21,3 kordselt) 2012. aasta Eesti keskmist brutokuupalga määra (Statistikaameti andmetel 2012. aasta II kvartalis 900 eurot) ning vastavalt ligi 48,5 ja 66 kordselt töötasu alammäära (Vabariigi Valitsuse 22. detsembri 2011. aasta määruse nr 169 „Töötasu alammäära kehtestamine" § 1 kohaselt 290 eurot).
36. Kolleegium on seisukohal, et menetluses ei esine asjaolusid, mille tõttu peaks otsustama teisiti, kui on olnud Riigikohtu senine praktika 1. jaanuarist 2009 kuni 30. juunini 2012 kehtinud riigilõivuseaduse lisas 1 sätestatud riigilõivude põhiseaduspärasuse hindamisel (vt ka Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 20. juuni 2012. aasta otsus asjas nr 3-4-1-9-12, kus tunnistati põhiseadusega vastuolus olevaks ja kehtetuks kuni 30. juunini 2012 kehtinud RLS § 57 lõige 1 koostoimes lisaga 1 osas, milles tsiviilasjas hinnaga 447 381 eurot 53 senti kuni 511 293 eurot 18 senti tuli hagiavalduselt tasuda riigilõivu 16 617 eurot 2 senti).
37. Kolleegiumi hinnangul ei ole ka praeguses asjas asjassepuutuvad riigilõivud eespool esitatud põhjustel vajalikud menetlusökonoomia ega õigusemõistmise kulutuste kandmisest osavõtu eesmärgi täitmiseks.
38. Riigikohus tunnistab põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seaduse § 15 lõike 1 punkti 5 alusel, et riigilõivuseaduse (RT I 2010, 21, 107; RT I, 25.06.2012, 3) § 57 lõige 1 koostoimes lisaga 1 (1. jaanuarist 2011 kuni 30. juunini 2012 kehtinud redaktsioonis) olid põhiseadusega vastuolus osas, milles tsiviilasjas hinnaga 319 558 eurot 24 senti kuni 383 469 eurot 89 senti tuli hagi esitamisel tasuda riigilõivu 14 060 eurot 56 senti ja milles tsiviilasjas hinnaga 575 204 eurot 83 senti kuni 639 116 eurot 48 senti tuli hagi esitamisel tasuda riigilõivu 19 173 eurot 49 senti.
39. Kolleegium selgitab, et 12. aprilli 2011. aasta üldkogu otsuses asjas nr 3-2-1-62-10, kus tunnistati põhiseadusevastaseks RLS lisa 1 viimases lauses sätestatud riigilõiv, leiti põhiseadusega kooskõlas olev riigilõiv tsiviilasjas esitatud apellatsioonkaebuse puhul lähima regulatsiooni põhimõttest lähtudes, võttes lõivu samal ajal, st kuni 31. detsembrini 2010 kehtinud RLS lisa 1 tabeli viimaselt realt (300 000 krooni) (otsuse punkt 51; vt ka tsiviilkolleegiumi 29. juuni 2012. aasta määrust asjas nr 3-2-1-58-12, punkt 12). Samas määras (19 173 eurot 49 senti) riigilõiv kehtis RLS lisa 1 tabeli viimasel real ka 1. jaanuarist 2011 kuni 30. juunini 2012. Riigikohus tunnistas selle praeguses asjas hagi esitamisel põhiseadusega vastuolus olevaks. 19 173 euro 49 sendi suurune lõiv tuli praeguses asjas tasuda nõudelt suuruses kuni 639 116 eurot 48 senti (st kuni 10 000 000 krooni). See lõivumäär oli asjas nr 3-2-1-62-10 põhiseaduspärane seal esitatud nõude puhul (konkreetsel juhul 31 500 000 krooni põhivõlana ja 9 802 109 krooni 59 senti viivisena; asjas nr 3-2-1-58-12 oli nõude suuruseks 50 000 000 krooni (3 195 582 eurot 40 senti)). Sama lõivumäär oli aga põhiseadusega vastuolus nõuete puhul, mille suurus jäi vahemikku 575 204 eurot 83 senti kuni 639 116 eurot 48 senti (9 000 000-10 000 000 krooni).
Märt Rask, Tõnu Anton, Henn Jõks, Lea Kivi, Lea Laarmaa

matches:
§ 57
§ 57
§ 57
§ 57
§ 57
§ 57
§ 57
§ 57
§ 190
§ 57
§ 181
§ 15
§ 180
§ 181
§ 15
kohus
Riigikohus
Riigikohus
§ 57
§ 57
Riigikohus
Riigikohus
§ 57
§ 180
§ 57
Riigikohus
§ 14
kohus
§ 147
§ 371
§ 372
§ 463
§ 15
§ 152
kohus
kohus
§ 181
§ 6
Riigikohus
§ 57
§ 57
§ 15
§ 9
kohus
§ 15
§ 56
§ 1
§ 57
Riigikohus
§ 15
§ 57
Riigikohus


text:
munitsipaalmaa erastamine
3-2-1-98-00 Riigikohus 25.09.2000
Maa tagastamata jätmise ja kompenseerimise korralduse vastuvõtmine pärast hagejale õiguste rikkumist ei jäta neid ilma ostueesõigusest.
3-2-1-52-00 Riigikohus 21.06.2000
Maareformiga seonduvate õigusaktide muutmise seaduse § 16 lg 9, MaaRS § 7 lg 6.
3-2-1-34-99 Riigikohus 18.03.1999
Õigustatud subjektil on MaaRS § 9 lg 7 kohaselt ehitise võõrandamisel selle omandamise eesõigus ka siis, kui ta ei ole nõudnud õigusvastaselt võõrandatud maa tagastamist, vaid on avaldanud soovi selle kompenseerimiseks.
3-2-1-38-97 Riigikohus 03.04.1997
Maareform, mis on osa omandireformist, võib lõppeda maa munitsipaliseerimisega. Pärast maareformi lõppemist maa munitsipaliseerimisega on kohalikul omavalitsusel õigus oma maad käsutada kooskõlas seadusega.
3-2-1-39-97 Riigikohus 26.03.1997
Maareformi seaduse ehitise ostueesõiguse kohta käivad sätted ei kuulu kohaldamisele enne vastavate sätete jõustumist ehitise võõrandamistehingutest tekkinud õigussuhetele.

matches:
Riigikohus
Riigikohus
§ 16
§ 7
Riigikohus
§ 9
Riigikohus
Riigikohus