text:
Eelotsusetaotlus – Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Kohtualluvus ning kohtuotsuste tunnustamine ja täitmine tsiviil- ja kaubandusasjades – Määrus (EL) nr 1215/2012 – Artikli 7 punkti 1 alapunkt a – Valikuline kohtualluvus lepinguid puudutavates asjades – Mõiste „lepinguid puudutavad asjad“ – Kinnisasja kaasomanike üldkoosoleku otsus – Kaasomanike kohustus tasuda kaasomanike ühisuse fondi selles otsuses kindlaks määratud iga-aastane makse – Hagi selle kohustuse täitmise nõudes – Lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatav seadus – Määrus (EÜ) nr 593/2008 – Artikli 4 lõike 1 punktid b ja c – Mõisted „teenuse osutamise leping“ ja „leping, mille esemeks on kinnisasjaõigus“ – Kinnisasja kaasomanike üldkoosoleku otsus kaasomandi eseme korrashoiu kulude kohta
Kohtuasjas C‑25/18,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Okrazhen sad – Blagoevgradi (Blagoevgradi regionaalne kohus, Bulgaaria) 19. detsembri 2017. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 16. jaanuaril 2018, menetluses
koosseisus: koja president J.–C. Bonichot, Euroopa Kohtu asepresident R. Silva de Lapuerta (ettekandja), kohtunikud C. Toader, L. Bay Larsen ja M. Safjan,
– Läti valitsus, esindajad: I. Kucina ja V. Soņeca,
– Euroopa Komisjon, esindajad: M. Wilderspin, M. Heller ja Y. Marinova,
olles 31. jaanuari 2019. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
1 Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tuleb tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT 2012, L 351, lk 1) artikli 7 punkti 1 alapunkti a ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määruse (EÜ) nr 593/2008 lepinguliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta („Rooma I“) (ELT 2008, L 177, lk 6) artikli 4 lõike 1 punkte b ja c.
2 Taotlus on esitatud ühelt poolt Brian Andrew Kerri ning teiselt poolt Pavlo Postnovi ja Natalia Postnova vahelises vaidluses selle üle, et viimased on jätnud tasumata iga-aastase makse teatava kortermaja kaasomanike ühisuse fondi, mille valitsemise eest vastutab majahaldur B. A. Kerr.
3 Määruse nr 1215/2012 põhjendustes 4, 15 ja 16 on märgitud:
„(4) Teatavad erinevused kohtualluvust ja kohtuotsuste täitmist käsitlevates siseriiklikes eeskirjades takistavad siseturu häireteta toimimist. Olulised on sätted, millega ühtlustatakse kollisiooninormid kohtualluvuse kohta tsiviil- ja kaubandusasjades ning tagatakse, et liikmesriigis tehtud kohtuotsuste vastastikune tunnustamine ja täitmine oleks kiire ja lihtne.
(15) Kohtualluvuse eeskirjad peaksid olema hästi prognoositavad ning lähtuma põhimõttest, et tavaliselt on kohtualluvus seotud kostja alalise elukohaga. Seepärast peaks alati olema tagatud kohtualluvus kostja elukoha alusel, välja arvatud teatavatel täpselt määratletud juhtudel, kui vaidluse sisu või poolte autonoomia eeldab teistsugust seost. Selleks et ühiseeskirjad oleksid läbipaistvamad ja et vältida vastuolulist kohtualluvust, peab juriidilise isiku alaline asukoht olema autonoomselt kindlaks määratud.
(16) Lisaks kostja alalisele elukohale peaks kohtualluvuse määramisel olema ka muid aluseid, mis toetuksid tihedale seosele kohtu ja menetluse vahel või aitaksid kaasa tõrgeteta õigusemõistmisele. Tihe seos peaks tagama õiguskindluse ja hoidma ära võimaluse, et kostja vastu esitatakse hagi liikmesriigi kohtusse, mida ta ei saanud mõistlikult ette näha. See on oluline eelkõige lepinguväliste võlasuhete puhul, mis tulenevad eraelu puutumatuse ja isikuõiguste rikkumisest, sealhulgas laimust.“
5 Määruse artiklis 7 on nähtud ette:
6 Sama määruse artikkel 24 on sõnastatud järgmiselt:
1) menetluste puhul, mille esemeks on kinnisasjaõigus või kinnisasja üür või rent, selle liikmesriigi kohtutele, kus asjaomane asi asub.
Määrus nr 593/2008
7 Määruse nr 593/2008 põhjendustes 7 ja 17 on märgitud:
„(7) Käesoleva määruse sisuline reguleerimisala ja sätted peaksid olema kooskõlas nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades („Brüssel I“) [EÜT 2001, L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42] ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. juuli 2007. aasta määrusega (EÜ) nr 864/2007 lepinguväliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta [(„Rooma II“) (ELT 2007, L 199, lk 40)].
(17) Valiku puudumisel kohaldatava õigusega seoses tuleks „teenuste osutamise“ ja „kaupade müügi“ mõistet tõlgendada samal viisil kui [määruse nr 44/2001] artiklit 5 kohaldades, niivõrd kuivõrd kaupade müük ja teenuste osutamine on selle määrusega hõlmatud. Kuigi frantsiisi- ja turustuslepingud on teenuse osutamise lepingud, kohaldatakse nende suhtes erinorme.“
8 Määruse nr 593/2008 artiklis 1 on sätestatud:
„1. Käesolevat määrust kohaldatakse seaduste konflikti korral lepingulistele võlasuhetele tsiviil- ja kaubandusasjades.
2. Käesoleva määruse reguleerimisalast jäetakse välja
f) küsimused, mida reguleerib äriühinguõigus ning muid juriidilisi isikuid ja organiseeritud isikute ühendusi käsitlev õigus, näiteks äriühingute ja muude juriidiliste isikute või organiseeritud ühenduste asutamine registreerimise teel või muul moel, nende õigus- ja teovõime, sisemine struktuur või lõpetamine ning osanike ja juhtide isiklik vastutus äriühingu, muu juriidilise isiku või ühenduse kohustuste eest;
9 Määruse artikli 4 lõikes 1 on sätestatud:
„Kui lepingu suhtes kohaldatavat õigust ei ole valitud vastavalt artiklile 3 ning ilma et see piiraks artiklite 5 kuni 8 kohaldamist, määratakse lepingute suhtes kohaldatav õigus kindlaks järgmiselt:
a) kauba müümise leping on reguleeritud selle riigi õigusega, kus on müüja harilik viibimiskoht;
b) teenuse osutamise leping on reguleeritud selle riigi õigusega, kus on teenuse osutaja harilik viibimiskoht;
c) leping, mille esemeks on kinnisasjaõigus või õigus kasutada kinnisasja, on reguleeritud kinnisasja asukohariigi õigusega;
10 P. Postnov ja N. Postnova, kelle alaline elukoht on Dublinis (Iirimaa), omandasid 30. mail 2008 sõlmitud müügilepingu alusel teatava Banskos (Bulgaaria) asuva kaasomandisse kuuluva kinnisasja ühe osana korteri.
11 Selle kinnisasja kaasomanike iga-aastastel üldkoosolekutel, mis toimusid jaanuaris 2013, jaanuaris 2014, veebruaris 2015, märtsis 2016 ja märtsis 2017, võeti vastu otsused kaasomanike ühisuse fondi tehtavate kaasomandi eseme korrashoiuks mõeldud iga-aastaste maksete kohta.
12 B. A. Kerr väidab hoone majahaldurina, et P. Postnov ja N. Postnova ei ole oma iga-aastaseid makseid täies ulatuses tasunud ning esitas Rayonen sad Razlogile (Razlogi rajoonikohus, Bulgaaria) hagi, milles nõudis neilt maksetele vastava summa väljamõistmist, millele lisandub viivis.
13 Rayonen sad Razlog otsustas hagiavalduse kohta tehtud määruses, et ta ei ole määruse nr 1215/2012 artikli 4 lõike 1 alusel pädev B. A. Kerri ning P. Postnovi ja N. Postnova vahelist vaidlust lahendama, kuna nende alaline elukoht on Dublinis (Iirimaa) ning selles sättes ette nähtud üldise kohtualluvuse eeskirjast erandite tegemise tingimused ei ole täidetud.
14 B. A. Kerr esitas selle määruse peale kaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtule.
15 Viimasel on kahtlusi seoses sellega, milline õiguslik olemus on kohustustel, mis tulenevad sellise juriidilise isiku staatuseta kogu nagu on kortermaja kaasomanike üldkoosolek otsusest.
16 Neil asjaoludel otsustas Okrazhen sad – Blagoevgrad (Blagoevgradi regionaalne kohus, Bulgaaria) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas otsustest, mille on võtnud vastu määratlemata isikute ühendus – millel puudub juriidilise isiku staatus ja mis on teatavate õiguste teostamiseks seaduses ette nähtud – liikmete häälteenamusega, aga mis on siduvad kõikidele, ka nendele liikmetele, kes hääletamisel ei osalenud, tuleneb „lepinguline kohustus“ seoses rahvusvahelise kohtualluvuse kindlaksmääramisega määruse [nr 1215/2012] artikli 7 punkti 1 alapunkti a alusel?
2. Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas selliste otsuste suhtes kohaldatava õiguse määramisel tuleb kohaldada määruse [nr 593/2008] lepinguliste võlasuhete suhtes kohaldatavat õigust käsitlevaid sätteid?
3. Kui vastus esimesele ja teisele küsimusele on eitav, siis kas selliste otsuste suhtes tuleb kohaldada […] määruse [nr 864/2007] lepinguväliste võlasuhete suhtes kohaldatavat õigust käsitlevaid sätteid ja milline nimetatud määruses märgitud lepinguvälise kohustuse õiguslik alus on asjakohane käesolevas asjas?
4. Kui vastus esimesele või teisele küsimusele on jaatav, siis kas juriidilise isiku staatuseta määratlemata isikute ühenduse otsuseid hoone korrashoiukulude kohta tuleb pidada „teenuse osutamise lepinguks“ määruse [nr 593/2008] artikli 4 lõike 1 punkti b tähenduses või „lepinguks, mille esemeks on kinnisasjaõigus“ või „õigus [asja] kasutada“ kohta sama määruse artikli 4 lõike 1 punkti c tähenduses?“
17 Esimese küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas määruse nr 1215/2012 artikli 7 punkti 1 alapunkti a tuleb tõlgendada nii, et vaidlust, mis käsitleb otsust maksekohustuse kohta, mille on teinud kortermaja kaasomanike üldkoosolek, millel puudub juriidilise isiku staatus ja mis on teatavate õiguste teostamiseks seaduses konkreetselt ette nähtud, ning mis on vastu võetud liikmete häälteenamusega, aga on siduv kõigile selle liikmetele, tuleb selle sätte tähenduses käsitada „lepinguid puudutava asjana“.
18 Käesoleval juhul tuleneb kohustus, mille täitmist nõutakse, kortermaja kaasomanike üldkoosoleku vastu võetud otsusest, millega määratakse kindlaks kinnisasja kaasomandi eseme korrashoiuks ette nähtud fondi tehtava iga-aastase makse suurus.
19 Kuna määrusega nr 1215/2012 tunnistati kehtetuks ja asendati määrus nr 44/2001, siis kehtib Euroopa Kohtu tõlgendus viimasena nimetatud määruse sätete kohta ka määruse nr 1215/2012 suhtes, kui nende kahe liidu õigusakti sätteid võib pidada samaväärseks (15. novembri 2018. aasta kohtuotsus Kuhn, C‑308/17, EU:C:2018:911, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika).
20 Seetõttu kehtib Euroopa Kohtu tõlgendus, mis puudutab määruse nr 44/2001 artikli 5 punkti 1, ka määruse nr 1215/2012 artikli 7 punkti 1 kohta, kuna neid sätteid võib pidada samaväärseks (15. juuni 2017. aasta kohtuotsus Kareda, C‑249/16, EU:C:2017:472, punkt 27).
21 Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt kujutab määruse nr 1215/2012 artiklis 4 sätestatud kohtualluvus, nimelt asja allumine selle liikmesriigi kohtutele, kelle territooriumil on kostjal alaline elukoht, endast üldpõhimõtet. Viidatud määrus sätestab erandina sellest üldpõhimõttest valikulise ja erandliku kohtualluvuse eeskirjad vaid ammendavalt loetletud juhtudeks, mil kostjat võib või tuleb – vastavalt asjaoludele – hageda teise liikmesriigi kohtus (7. märtsi 2018. aasta kohtuotsus E.ON Czech Holding, C‑560/16, EU:C:2018:167, punkt 26, ja 12. septembri 2018. aasta kohtuotsus Löber, C‑304/17, EU:C:2018:701, punkt 18).
22 Seetõttu tuleb määruses nr 1215/2012 sätestatud valikulise kohtualluvuse eeskirju tõlgendada kitsalt ja tõlgendus ei tohi minna kaugemale nimetatud määruses sõnaselgelt ette nähtud juhtudest (18. juuli 2013. aasta kohtuotsus ÖFAB, C‑147/12, EU:C:2013:490, punkt 31; 17. oktoobri 2013. aasta kohtuotsus OTP Bank, C‑519/12, ei avaldata, EU:C:2013:674, punkt 23, ja 14. juuli 2016. aasta kohtuotsus Granarolo, C‑196/15, EU:C:2016:559, punkt 18).
23 Seoses määruse nr 1215/2012 artikli 7 punkti 1 alapunktis a sätestatud valikulise kohtualluvuse eeskirjaga on Euroopa Kohus otsustanud, et lepingu sõlmimine ei ole kõnealuse sätte kohaldamise tingimus (28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus Kolassa, C‑375/13, EU:C:2015:37, punkt 38, ja 21. aprilli 2016. aasta kohtuotsus Austro-Mechana, C‑572/14, EU:C:2016:286, punkt 34).
24 Kuigi see säte ei eelda lepingu sõlmimist, on kohustuse kindlakstegemine asjaomase sätte kohaldamiseks siiski vajalik, kuna kohtualluvus määratakse selle sätte kohaselt paiga järgi, kus asjaomane kohustus täideti või tuleb täita. Seega ei saa mõistet „lepinguid puudutavad asjad“ kõnealuse sätte tähenduses mõista nii, et sellega peetakse silmas olukorda, kus pool ei ole võtnud vabatahtlikult teise poole ees mingit kohustust (14. märtsi 2013. aasta kohtuotsus Česká spořitelna, C‑419/11, EU:C:2013:165, punkt 46; 28. jaanuari 2015. aasta kohtuotsus Kolassa, C‑375/13, EU:C:2015:37, punkt 39, ja 21. aprilli 2016. aasta kohtuotsus Austro-Mechana, C‑572/14, EU:C:2016:286, punkt 35).
25 Järelikult eeldab määruse nr 1215/2012 artikli 7 punkti 1 alapunktis a lepinguid puudutavate asjade jaoks ette nähtud valikulise kohtualluvuse eeskirja kohaldamine selle õigusliku kohustuse kindlakstegemist, mille isik on endale vabatahtlikult teise isiku ees võtnud ja millel põhineb hageja nõue (14. märtsi 2013. aasta kohtuotsus Česká spořitelna, C‑419/11, EU:C:2013:165, punkt 47; 18. juuli 2013. aasta kohtuotsus ÖFAB, C‑147/12, EU:C:2013:490, punkt 33, ja 21. aprilli 2016. aasta kohtuotsus Austro-Mechana, C‑572/14, EU:C:2016:286, punkt 36).
26 Seoses 27. septembri 1968. aasta konventsiooni kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (EÜT 1972, L 299, lk 32) artikli 5 punktiga 1, mille sõnastus vastab määruse nr 1215/2012 artikli 7 punkti 1 omale, olgu märgitud, et olukorras, kus käesoleva kohtuotsuse punkti 19 kohaselt kehtib tõlgendus, mille Euroopa Kohus on andnud neist esimesena nimetatud sättele, ka teise suhtes, on Euroopa Kohus juba otsustanud, et kohustused, mille ese on raha maksmine ja mille alus tuleneb ühenduse ja tema liikmete vahelistest suhtest, kuuluvad „lepinguid puudutavate asjade“ alla selle sätte tähenduses, kuna ühendusse kuulumine loob selle liikmete vahel tiheda suhte, mis on samalaadne suhtega, mis tekib lepingupoolte vahel (22. märtsi 1983. aasta kohtuotsus Peters Bauunternehmung, 34/82, EU:C:1983:87, punktid 13 ja 15; 10. märtsi 1992. aasta kohtuotsus Powell Duffryn, C‑214/89, EU:C:1992:115, punkt 15, ning 20. jaanuari 2005. aasta kohtuotsus Engler, C‑27/02, EU:C:2005:33, punkt 47).
27 Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 54 aga märkis, on hoolimata sellest, et kaasomanike ühisusse kuulumise näeb ette seadus, asjaomase kinnisasja kaasomandi eseme haldamise üksikasjad vastaval juhul ette nähtud lepingus ning kaasomanike ühisusse astumine toimub korteri koos selle juurde kuuluva kaasomandi osa vabatahtliku omandamisega, mistõttu kaasomanike kohustust sellise korteriomanike ühisuse nagu põhikohtuasjas kõne all oleva ühisuse suhtes tuleb käesoleva kohtuotsuse punktis 25 viidatud kohtupraktika tähenduses käsitada vabatahtlikult võetud õigusliku kohustusena.
28 Asjaolu, kas see kohustus tuleneb üksnes kõnealusest omandamisest või samal ajal nii sellest omandamisest kui ka vastava kinnisasja kaasomanike ühisuse üldkoosoleku otsusest, ei oma selle kohustusega seotud vaidluses määruse nr 1215/2012 artikli 7 punkti 1 alapunkti a kohaldamise seisukohast tähtsust (vt analoogia alusel 22. märtsi 1983. aasta kohtuotsus Peters Bauunternehmung, 34/82, EU:C:1983:87, punkt 18).
29 Samuti ei oma nimetatud sätte kohaldamise seisukohast tähtsust asjaolu, et asjaomased kaasomanikud ei ole kõnealuse otsuse vastuvõtmises osalenud või on seisnud sellele vastu, vaid seaduse alusel on see otsus ja sellest tulenev kohustus siduvad ja nad peavad neid täitma, kuna saades kinnisasja kaasomanikuks ja olles kaasomanik nõustub iga kaasomanik alluma nii kõigile asjaomast kaasomanike ühisust reguleeriva õigusakti sätetele kui ka selle kinnisasja kaasomanike üldkoosoleku vastu võetud otsustele (vt selle kohta 10. märtsi 1992. aasta kohtuotsus Powell Duffryn, C‑214/89, EU:C:1992:115, punktid 18 ja 19).
30 Eelnimetatud kaalutlusi arvesse võttes tuleb esimesele küsimusele vastata, et määruse nr 1215/2012 artikli 7 punkti 1 alapunkti a tuleb tõlgendada nii, et vaidlust, mis käsitleb otsust maksekohustuse kohta, mille on teinud kortermaja kaasomanike üldkoosolek, millel puudub juriidilise isiku staatus ja mis on teatavate õiguste teostamiseks seaduses konkreetselt ette nähtud, ning mis on vastu võetud liikmete häälteenamusega, aga on siduv kõigile selle liikmetele, tuleb selle sätte tähenduses käsitada „lepinguid puudutava asjana“.
31 Kuna teine ja kolmas küsimus on esitatud vaid juhul, kui vastus esimesele küsimusele oleks olnud eitav, ei tule teisele ja kolmandale küsimusele vastata.
32 Oma neljandas küsimuses palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas vaidlust kortermaja kaasomanike üldkoosoleku otsusest tuleneva maksekohustuse üle, mis puudutab selle kinnisasja ühiste osade korrashoiu kulusid, tuleb käsitada vaidlusena teenuste osutamise lepingu üle määruse nr 593/2008 artikli 4 lõike 1 punkti b tähenduses või lepingu üle, mille esemeks on kinnisasjaõigus kõnealuse määruse artikli 4 lõike 1 punkti c tähenduses.
33 Kõigepealt olgu märgitud, et erand, millega määruse nr 593/2008 reguleerimisalast on artikli 1 lõike 2 punkti f alusel jäetud välja küsimused, mida reguleerib äriühinguõigus ning muid juriidilisi isikuid ja organiseeritud isikute ühendusi käsitlev õigus, näiteks äriühingute ja muude juriidiliste isikute või organiseeritud ühenduste asutamine registreerimise teel või muul moel, nende õigus- ja teovõime, sisemine struktuur või lõpetamine, ei hõlma teatava ühenduse, käesoleval juhul kortermaja kaasomanikest moodustatud ühenduse, keda esindab selle kinnisasja kaasomanike valitud kinnisasja valitseja, nõuet tasuda iga-aastane makse selle kinnisasja kaasomanike ühisuse fondi, mida reguleerib üldine lepinguõigus, vaid üksnes eelnimetatud äriühingute, ühenduste ja juriidiliste isikute korraldust.
34 Sellega seoses tuleb märkida, et nimetatud tõlgendust kinnitab ka Milano ülikooli professori Mario Giuliano ja Pariisi I ülikooli professori Paul Lagarde’i aruanne, mis käsitleb lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse konventsiooni (EÜT 1980, C 282, lk 1), mille kohaselt jäävad 19. juunil 1980. aastal Roomas allakirjutamiseks avatud lepinguliste kohustuste suhtes kohaldatava õiguse konventsiooni (EÜT 1980, L 266, lk 1; ELT 2005, C 169, lk 10), mis asendati liikmesriikide vahelistes suhetes määrusega nr 593/2008, kohaldamisalast välja kõikvõimalikud keeruka olemusega aktid, mis on vajalikud äriühingu asutamiseks või milles reguleeritakse selle sisekorda või lõpetamist, st dokumendid, mille suhtes kohaldatakse äriühinguõigust.
35 Sellest tulenevalt kohaldatakse määrust nr 593/2008 põhikohtuasjas käsitletava olukorra suhtes.
36 Vastavalt määruse nr 593/2008 põhjendusele 7 peaksid selle määruse sisuline reguleerimisala ja sätted olema määrusega nr 44/2001 kooskõlas. Kuna viimati nimetatud määrus tunnistati kehtetuks ja asendati määrusega nr 1215/2012, laieneb see kooskõlalisus ka nimetatud määrusele.
37 Siinkohal tuleb meenutada, et määruse nr 1215/2012 artikli 24 punkti 1 osas, milles nähakse kinnisasjaõigust või kinnisasja üüri või renti käsitlevate kohtuasjade puhul ette, et erandlik kohtualluvus on selle liikmesriigi kohtutel, kus asjaomane kinnisasi asub, on Euroopa Kohus täpsustanud, et see kohtualluvus ei hõlma kõiki kinnisasjaõigusi puudutavaid hagisid, vaid nende hulgast ainult selliseid, mis kuuluvad kõnealuse määruse kohaldamisalasse ning millega esiteks taotletakse kinnisasja ulatuse, koosseisu, omandi, valduse või kinnisasja koormavate muude asjaõiguste kindlaksmääramist ja teiseks nende õiguste omanike seisundist tulenevate õiguste kaitse tagamist (17. detsembri 2015. aasta kohtuotsus Komu jt, C‑605/14, EU:C:2015:833, punkt 26, ning 16. novembri 2016. aasta kohtuotsus Schmidt, C‑417/15, EU:C:2016:881, punkt 30).
38 Arvestades neid tegureid ning seda, et põhikohtuasja aluseks olev hagi ei kuulu ühegi nimetatud hagi alla, vaid põhineb kaasomanike ühisuse õigusele maksetele seoses kinnisasja kaasomandi eseme korrashoiuga, ei tule asjaomast hagi käsitada nii, et see puudutab lepingut, mille ese on kinnisasjaõigus määruse nr 593/2008 artikli 4 lõike 1 punkti c tähenduses.
39 Mis puutub mõistesse „teenused“ määruse nr 1215/2012 artikli 7 punkti 1 alapunkti b teise taande tähenduses, siis nähtub Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast, et see säte tähendab vähemalt seda, et lepingupool, kes teenust osutab, sooritab tasu eest mingi kindla tegevuse (23. aprilli 2009. aasta kohtuotsus Falco Privatstiftung ja Rabitsch, C‑533/07, EU:C:2009:257, punkt 29; 19. detsembri 2013. aasta kohtuotsus Corman-Collins, C‑9/12, EU:C:2013:860, punkt 37; 10. septembri 2015. aasta kohtuotsus Holterman Ferho Exploitatie jt, C‑47/14, EU:C:2015:574, punkt 57; 15. juuni 2017. aasta kohtuotsus Kareda, C‑249/16, EU:C:2017:472, punkt 35, ning 8. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Saey Home & Garden, C‑64/17, EU:C:2018:173, punkt 38).
40 Käesoleval juhul on eelotsusetaotluse esitanud kohtule esitatud hagi ese teatava makse tasumine neile kaasomanikele kuuluva kinnisasjaga kaasnevate kulude kandmiseks, mille summa on kindlaks määranud kaasomanike üldkoosolek.
41 Seetõttu tuleb põhikohtuasjas kõne all olevat vaidlust käsitada nii, et selle ese ei ole mitte kinnisasjaõigus määruse nr 593/2008 artikli 4 lõike 1 punkti c tähenduses, vaid teenuste osutamine nimetatud määruse artikli 4 lõike 1 punkti b tähenduses.
42 Neil asjaoludel tuleb neljandale küsimusele vastata, et määruse nr 593/2008 artikli 4 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et vaidlust, nagu on põhikohtuasjas käsitletav vaidlus kortermaja kaasomanike üldkoosoleku otsusest tuleneva maksekohustuse üle, mis puudutab selle kinnisasja ühiste osade korrashoiu kulusid, tuleb käsitada vaidlusena teenuste osutamise lepingu üle nimetatud sätte tähenduses.
1. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 7 punkti 1 alapunkti a tuleb tõlgendada nii, et vaidlust, mis käsitleb otsust maksekohustuse kohta, mille on teinud kortermaja kaasomanike üldkoosolek, millel puudub juriidilise isiku staatus ja mis on teatavate õiguste teostamiseks seaduses konkreetselt ette nähtud, ning mis on vastu võetud liikmete häälteenamusega, aga on siduv kõigile selle liikmetele, tuleb selle sätte tähenduses käsitada „lepinguid puudutava asjana“.
2. Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määruse (EÜ) nr 593/2008 lepinguliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta („Rooma I“) artikli 4 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et vaidlust, nagu on põhikohtuasjas käsitletav vaidlus kortermaja kaasomanike üldkoosoleku otsusest tuleneva maksekohustuse üle, mis puudutab selle kinnisasja ühiste osade korrashoiu kulusid, tuleb käsitada vaidlusena teenuste osutamise lepingu üle nimetatud sätte tähenduses.

matches: kohus Kohus Kohus Kohus kohus Kohus


RT I 1996, 13, 241
Vastu võetud 11. mail 1994. a. (RT I 1994, 40, 655), jõustunud 16. juunil 1994. a.
Muudetud 24. jaanuaril 1996. a. vastu võetud ja 29. veebruaril 1996. a. jõustunud seadusega (RT I 1996, 13, 240).
Terviktekst avaldatakse Vabariigi Valitsuse 24. oktoobri 1995. a. protokollilise otsuse (istungi protokoll nr. 76, päevakorrapunkt nr. 4) alusel.
2) heitvesi - kasutusel olnud ja loodusesse tagasi juhitav vesi;
8) reovesi - olmes või tootmises kahjutuspiiri ületavalt rikutud vesi; on heitvee alaliik;
17) veekogu - püsiv või ajutine voolava (vooluveekogu - jõgi, oja jm.) või aeglaselt liikuva (seisva) veega (seisuveekogu - meri, järv, veehoidla jm.) täidetud pinnavorm;
18) veekogu risustamine - veekogu seisundit ja kasutamist halvendavate esemete, prahi, pinnase vms. heitmine või sattumine veekogusse;
21) vee reostusavarii - vett reostava aine äkksattumine mere-, pinna- või põhjavette, mis võib kahjustada inimeste tervist, majandustegevust või loodust.
(2) Avalikult kasutatavate veekogude nimekirja kinnitab keskkonnaministri ettepanekul Vabariigi Valitsus.
Nimekirja ei lülitata:
(1) Vee erikasutusõigus tekib vee erikasutusloa alusel. Vee erikasutusloa koostisosa on saasteluba.
(2) Vee erikasutusluba on tähtajaline ja sellega määratakse vee kasutamise lubatud maht, tingimused ja kord ning veekasutaja õigused ja kohustused. Kui vee erikasutusega on hõlmatud üheaegselt mitu veekogu, määratakse erikasutuse lubatud maht ja tingimused ühtse veekasutusloaga veekogude ökoloogilise tasakaalu tingimusi järgides.
(3) Vee erikasutusloa kirjalik taotlus esitatakse veekasutuse asukohajärgsele loa väljaandjale. Loa väljaandmiseks vajaliku taotlusmaterjali koostab taotleja oma kulul.
(4) Kui vee erikasutus toimub võõral veekogul, peab erikasutuse taotleja saama veekogu omanikult eelneva nõusoleku või sõlmima temaga lepingu, välja arvatud käesoleva seaduse §-s 13 sätestatud juhul.
(5) Vee erikasutusloa väljaandja või keskkonnaminister võib nõuda loa andmisele eelnevat keskkonnaekspertiisi või loa kehtivusaja jooksul objekti audiitorkontrolli vee erikasutusloa taotleja või objekti valdaja kulul.
(6) Vee erikasutusloa andmisel arvestatakse vee kasutamise võimalust ühisveevärgi ja kanalisatsiooni kaudu. Kui kasutatav veevaru on piiratud, tagatakse esmajärjekorras elanike ning tervishoiu-, hoolekande-, õppe- ja kasvatusasutuste joogi- ja olmeveevajadus, samuti toiduainetööstuse veevajadus.
(7) Vee erikasutusluba ei anta, kui veevarud on piiratud ja ei ole tagatud vee säästlik kasutamine, vee kaitse reostamise ja liigvähendamise eest, veekogu kaitse risustamise eest ning vee- elustiku kaitse ja kui ohustatakse teisi majandusobjekte.
(8) Vee erikasutusloa tühistamise aluseks on käesolevas seaduses ja veekasutust ning -kaitset reguleerivates muudes õigusaktides sätestatud nõuete täitmata jätmine, sealhulgas vee erikasutusloa taotlemisel esitatud väär või eksitav teave, samuti järelevalveasutuste ettekirjutuste täitmata jätmine.
(9) Vee erikasutusloa väljaandja määrab ning erikasutusloa andmise ja tühistamise korra kehtestab keskkonnaminister.
(1) Veekogu avalik kasutamine on tasuta, kui seadusega ei ole sätestatud teisiti.
(2) Vee erikasutus on tasuline, välja arvatud:
1) vee võtmine põllumajandusliku maa niisutamiseks;
2) vee võtmine tiigikalakasvatuse tarbeks;
3) vooluveekogu tõkestamine tõkestusrajatisega;
4) vee võtmine isikliku majapidamise tarbeks põhjaveest ja veekogu omanikule kuuluvast veekogust. Isikliku majapidamise tarbeks saadavat vett ei tohi edasi müüa vee erikasutuse eest tasumata.
§ 111. Vee erikasutuse eest tasumise kord
(1) Vee erikasutuse tasust laekub 50% Keskkonnafondi ja 50% erikasutuse koha järgse valla või linna eelarvesse, välja arvatud käesoleva paragrahvi 8. lõikes sätestatud juhul. Piiriveekogude puhul laekub erikasutuse tasu Keskkonnafondi.
(2) Kohaliku omavalitsuse volikogu võib teha tasusoodustusi või vabastada vee erikasutusloa valdaja linna- või vallaeelarvesse laekuva tasu ulatuses.
(3) Vee kasutamine erikasutusloata tasustatakse erikasutuse viiekordse hinnaga. Viiekordne erikasutuse hind tasutakse ka erikasutusloaga lubatud kogusest rohkem kasutatud vee eest.
(4) Vee erikasutuse eest tasutakse neli korda aastas igale kvartalile järgneva kuu 25. kuupäevaks.
(5) Vee erikasutuse tasu koguvad riiklikud keskkonnateenistused, kes jaotavad laekunud tasu linna- ja vallaeelarvete ning Keskkonnafondi eelarve vahel.
(6) Vee erikasutuse eest tähtajaks tasumata jätmisel on isik kohustatud maksma viivist ööpäevas 0,15 protsenti tasumisele kuuluvast summast.
(7) Kui kasutaja on vee erikasutuse eest jätnud määratud tähtajaks tasumata, nõuab keskkonnateenistus tasumise tähtajast kolme kuu möödumisel võlasumma ja viivise sisse kohtu korras.
(8) Vette ja pinnasesse (suublasse) saasteainete viimise eest tasutakse saastekahju hüvitise seaduse (RT I 1994, 1, 2) alusel.
(9) Vee erikasutuse tasumäärad kehtestab Vabariigi Valitsus. Vee erikasutuse tasu arvutamise ja tasumise korra ning jaotumise kohalike eelarvete vahel kehtestab keskkonnaminister.
§ 12. Veeuuringud ja põhjaveevarude kinnitamine
(1) Teadusliku uurimistöö ja järelevalve eesmärgil veeuuringute tegemist või kontrollproovide võtmist veekogust ja põhjaveest ei saa maa või veekogu omanik keelata.
(2) Põhjaveehaarde eeluuringuid korraldab keskkonnaminister ja neid finantseeritakse Keskkonnafondist.
(3) Põhjaveevarude hindamine ja veeuuringud vees või pinnases olevate saasteainete koguste määramiseks, looduskeskkonna seisundi kontrollimiseks ja vee erikasutusloa koostamiseks tehakse keskkonnaministri kehtestatud korras.
(5) Põhjaveeuuringuteks on juriidilisel ja füüsilisel isikul vajalik põhjaveeuuringute litsents. Litsents väljastatakse Vabariigi Valitsuse poolt kehtestatud korras.
(6) Põhjaveevarude, sealhulgas mineraalveevarude määramiseks, uuringute ja ekspertiisi korraldamiseks moodustatakse põhjaveekomisjon. Põhjaveekomisjoni põhimääruse ja koosseisu kinnitab keskkonnaminister. Põhjaveevarud kantakse riiklikku registrisse keskkonnaministri otsuse alusel.
(1) Olmevesi on joogiks ja teisteks olmevajadusteks kasutatav vesi, mille kvaliteedinõuded kehtestab sotsiaalminister. Olmeveekasutust võib kohalik omavalitsus üldistes huvides piirata.
(4) Veekogu omanikult ei pea nõusolekut saama või temaga lepingut sõlmima omavalitsus, kes omab või valdab käesoleva seaduse jõustumise ajal töötavat olmeveehaaret voolu- või seisuveekogust. Selle omavalitsuse kasuks seatakse kasutusvaldus vee erikasutusõigusele, mis on kitsendatud olmevee võtmisele ja veekogu hooldamisele.
(5) Käesoleva paragrahvi 4. lõikes nimetatud kasutusvaldusest tulenevaid õigusi ja kohustusi teostab veehaaret omava või valdava omavalitsuse poolt määratud isik. Veekogu omanik ei tohi nõuda tasu kasutusvalduse seadmise eest ega takistada õiguse teostamist.
(6) Olmeveehaardesse kuuluvate veekogude nimekirja kinnitab keskkonnaminister veehaarete kaupa.
(4) Maa, maaparandussüsteemi või tehnorajatise omanikule tasub vooluvee tõkestamisega tekitatud kahju tõkestusehitise omanik. Tõkestusehitisega kalavarudele tekitatud kahju hüvitus kantakse Keskkonnafondi.
(1) Avalikult kasutatav veekogu on üldkasutatav veetee, kui selle kasutamist ei ole õigusaktiga piiratud või keelatud. Veekogul veesõidukiga liiklemise keelu või liikluskiiruse piirangu kehtestab omavalitsuse ettepaneku alusel maavanem. Nimetatud volitus ei laiene laevatatavatele veekogudele.
(3) Veeliiklust ei tohi keegi ohustada. Veetee tõkestamine on lubatud ainult paadisillaga ja tähistatud kalapüünisega. Veetee lubatud tõkestamise ulatus paadisillaga ja tähistatud kalapüünisega on kuni üks kolmandik veetee laiusest.
(31) Veesõidukite ja sadamate kasutamise nõuded ning veeliikluseeskirjad kehtestab Vabariigi Valitsus.
(4) Veekaitsenõuded maaparandussüsteemide ehitamisel ja ekspluateerimisel kehtestab keskkonnaminister.
(1) Ohtlikke jäätmeid ei tohi heita veekogusse ega paigutada põhjaveekihti.
(2) Inertseid jäätmeid ja täitematerjale võib veekogusse heita või põhjaveekihti paigutada Keskkonnaministeeriumi kehtestatud korras. Omavalitsuse haldusterritooriumil olevale veekogule annab selleks loa omavalitsus, teistele veekogudele Keskkonnaministeerium.
(1) Veekogu valgala ei tohi reostada naftasaaduste, kemikaalide, jäätmete ja muude reoainetega.
(2) Väetiste, reoveesetete ja silomahla laotusnormid ning tehnoloogilised abinõud reostuse vähendamiseks valgalal kehtestab keskkonnaminister.
(3) Joogiveeallikaks, lõheliste kudemis- või elupaigaks oleva veekogu või muul põhjusel vee kvaliteedi kaitseks erinõudeid vajava veekogu avalikku kasutamist või vee erikasutustingimusi võib kitsendada keskkonnaminister.
(1) Veehaarde sanitaarkaitseala on olmevee võtmise kohta ümbritsev maa- ja veeala, kus vee omaduste halvenemise vältimiseks ning veehaarderajatise kaitsmiseks kitsendatakse tegevust ja piiratakse liikumist.
(5) Sanitaarkaitseala võib ulatuda kuni 200 meetrini veevõtukohast, kui vett võetakse põhjaveekihist üle 500 m3 ööpäevas. Sellise sanitaarkaitseala piirid kehtestab veehaarde projekti alusel keskkonnaminister.
(6) Veehaarde sanitaarkaitseala moodustamise ja projekteerimise korra kehtestab keskkonnaminister. Nimetatud kord sätestab ka omavalitsuse informeerimist veehaarde sanitaarkaitseala moodustamisest.
(2) Põhjaveehaarde sanitaarkaitsealal laiusega kas üle 30 m või üle 50 m rakendatakse ranna ja kalda kaitse seadusega (RT I 1995, 31, 382) ranna ja kalda kasutamiseks sätestatud kitsendusi.
1) käesoleva paragrahvi 1. lõikes sätestatud kitsendusi Kirde- Eesti ja Narva linna veehaaretel Narva jõel ning Tallinna linna veehaarde osas Ülemiste järvel koos 90 m laiuse kaldavööndiga;
2) ranna ja kalda kaitse seadusega ranna ja kalda kasutamiseks sätestatud kitsendusi teistel veekogudel ja Tallinna linna veehaarde käesoleva lõike punktis 1 nimetamata veekogudel.
(5) Käesoleva paragrahvi 1. lõikes sätestatud kitsendustega veehaarde sanitaarkaitsealal ei ole kallasrada.
(2) Veekaitsevööndi ulatus ning majandustegevuse kitsendused veekaitsevööndis sätestatakse ranna ja kalda kaitse seadusega.
Veehaarde puurkaevu või puuraugu rajamise, konserveerimise või likvideerimise korra kehtestab keskkonnaminister.
VEEVARUDE ARVESTUS, VEESEIRE JA VEEKASUTUSKAVA
(1) Veevarude arvestust peetakse andmete pikaajaliseks hoidmiseks ja väljastamiseks vee hulga, taseme, kvaliteedi, kasutamise ja kasutajate kohta.
(2) Veevarude arvestust peetakse riiklikus registris veekatastrina riiklike registrite asutamist, kasutuselevõtmist, pidamist ja likvideerimist reguleerivas õigusaktis sätestatud korras.
(4) Veeseiresüsteem töötab üldistes huvides. Vaatluspunktide nimekirja, kinnisasja omaniku informeerimise korra ja vaatluste programmi kinnitab keskkonnaminister.
(1) Vee kaitse ja kasutamise abinõud kavandatakse planeeringuga.
(2) Keskkonnaministril on õigus nõuda vee kaitse ja kasutamise kavandamist majanduspiirkondade, veehaarete või valgalade kaupa planeerimis- ja ehitusseaduses (RT I 1995, 59, 1006) sätestatud korras.
(3) Majanduspiirkondade ja veehaarete vee kaitse ja kasutamise kavandamist finantseerib vee erikasutaja.
§ 39. Vastutus veeseaduse rikkumise eest
Veeseaduse ja vee kasutamist ning kaitset reguleerivate muude õigusaktide rikkumise eest kohaldatakse distsiplinaar-, haldus-, tsiviil- või kriminaalvastutust.
§ 392. Juriidilise isiku vastutus veeseaduse rikkumise eest
(1) Juriidilise isiku poolt vee võtmise eest vee erikasutusloata, kui see luba oli nõutav - määratakse rahatrahv kuni 10 000 krooni.
(2) Juriidilise isiku poolt vee erikasutusloas sätestatud nõuete rikkumise eest, kui samalaadse rikkumise eest on aasta jooksul tehtud järelevalveasutuse ettekirjutus rikkumise vältimiseks - määratakse rahatrahv kuni 50 000 krooni.
(3) Juriidilise isiku poolt naftasaaduste, kemikaalide ja muude ohtlike ainetega põhjaveekihi või veekogu saastamise eest, kui see oluliselt halvendas põhjaveekihi või veekogu looduslikke omadusi - määratakse rahatrahv kuni 100 000 krooni.
(4) Käesoleva paragrahvi 1.-3. lõikes nimetatud õiguserikkumise asjades on asja arutamise ja karistuse määramise õigus riikliku keskkonnateenistuse juhatajal, Looduskaitse Inspektsiooni peadirektoril, Mereinspektsiooni peadirektoril ja halduskohtunikul.
(5) Riikliku keskkonnateenistuse juhatajal, Looduskaitse Inspektsiooni peadirektoril ja Mereinspektsiooni peadirektoril on õigus käesoleva paragrahvi 1.-3. lõikes nimetatud õiguserikkumise asjades määrata rahatrahv kuni 10 000 krooni, sellest suuremat rahatrahvi võib kohaldada ainult halduskohtunik.
(6) Kui füüsiline isik, tegutsedes juriidilise isiku nimel või huvides, rikkus veeseaduses kehtestatud nõudeid, võib selle rikkumise asjas kohaldada karistust füüsilisele ja juriidilisele isikule samaaegselt selleks ettenähtud sanktsiooni piires.
(7) Juriidilise isiku õiguserikkumise asja menetlus toimub käesoleva seaduse §-des 392, 393 ja haldusõiguserikkumiste seadustikus (RT 1992, 21, 396; RT I 1995, 76-78, 1345; 83, 1441; 1996, 3, 56 ja 57) ettenähtud korras.
§ 393. Haldusõiguserikkumise protokolli koostamine
(1) Käesoleva seaduse §-s 392 sätestatud haldusõiguserikkumiste kohta võib protokolli koostada õigusaktiga sätestatud korras volitatud järelevalvetöötaja.
(2) Käesoleva paragrahvi 1. lõikes toodud haldusõiguserikkumise protokollis näidatakse:
1) protokolli koostamise aeg ja koht ning selle järelevalveasutuse nimetus ja aadress, kelle nimel protokoll koostatakse;
2) protokolli koostanud isiku ametinimetus ning ees- ja perekonnanimi;
3) haldusõiguserikkujaks olnud juriidilise isiku nimetus ja aadress ning tema pädeva esindaja ametikoht, ees- ja perekonnanimi;
4) haldusõiguserikkumise koht, aeg, kirjeldus ning rikkumisega põhjustatud materiaalse kahju ulatus;
5) viide käesoleva seaduse § 392 lõikele, mida rikuti ja mis näeb ette vastutuse selle õiguserikkumise eest;
6) haldusõiguserikkumist tõendavad materjalid, nagu tunnistajate seletused, ekspertiisid, analüüsid või teised asja lahendamiseks vajalikud materjalid;
7) haldusõiguserikkuja seletus ja teade, et haldusõiguserikkujale on selgitatud tema õigust kasutada õigusabi.
(3) Protokollile kirjutavad alla selle koostanud isik ja õiguserikkuja esindaja. Kui õiguserikkuja esindaja keeldub protokollile alla kirjutamast, teeb protokolli koostaja sellesse kande protokollile allakirjutamisest keeldumise kohta. Protokollile lisatakse õiguserikkuja esindaja kirjalikud märkused protokolli kohta.
(1) Järelevalvet vee kasutamise ja kaitse üle, välja arvatud vee terviseohutus, teostavad riiklikud keskkonnateenistused, Looduskaitse Inspektsioon ja Mereinspektsioon.
(2) Järelevalvet vee terviseohutuse üle teostatakse vastavalt rahvatervise seadusele (RT I 1995, 57, 978; 1996, 3, 56).
(3) Käesoleva paragrahvi 1. lõikes nimetatud asutuse järelevalvetöötajatel on õigus vee kasutamise ja kaitse tagamiseks teha järgmisi kohustuslikke ettekirjutusi:


text:
Riigilõivuseaduse § 57 lg 8 alates 1. juulist 2012 kehtivas redaktsioonis põhiseaduslikkuse kontroll – Riigi Teataja
Riigilõivuseaduse § 57 lg 8 alates 1. juulist 2012 kehtivas redaktsioonis põhiseaduslikkuse kontroll
RT I, 12.06.2014, 4
3-4-1-14-14
Eesistuja Priit Pikamäe, liikmed Tõnu Anton, Lea Kivi, Hannes Kiris ja Jaak Luik
Harju Maakohtu 21. veebruari 2014. a määrus tsiviilasjas nr 2-14-910
Tunnistada riigilõivuseaduse § 57 lg 8 alates 1. juulist 2012 kehtivas redaktsioonis põhiseadusega vastuolus olevaks ja kehtetuks osas, mis sätestab, et võlgniku, tema surma korral pärandvara suhtes pärija või pärandi hooldaja pankrotiavalduse, füüsilise isiku võlgade ümberkujundamise avalduse või tööõigussuhtest tuleneva nõude alusel töötaja poolt tööandja vastu pankrotiavalduse muul viisil esitamisel tuleb tasuda riigilõivu suuremas määras kui avalduse elektroonilisel esitamisel veebilehe www.e-toimik.ee kaudu.
1. Liliana Barinova esitas Harju Maakohtule 8. jaanuaril 2014 posti teel võlgniku pankrotiavalduse.
2. Harju Maakohus võttis 21. veebruari 2014. a määrusega L. Barinova pankrotiavalduse menetlusse. Kohus leidis, et kohtuasja lahendamisel on asjassepuutuv säte riigilõivuseaduse (RLS) § 57 lg 8, mille kohaselt tuleb võlgniku pankrotiavalduselt tasuda riigilõivu 10 eurot. Maakohus tunnistas RLS § 57 lg 8 põhiseaduse vastaseks osas, mille kohaselt võlgniku, tema surma korral pärandvara suhtes pärija või pärandi hooldaja pankrotiavalduse, füüsilise isiku võlgade ümberkujundamise avalduse või töötaja poolt tööandja vastu pankrotiavalduse esitamisel tööõigussuhtest tuleneva nõude alusel tuleb tasuda riigilõivu suuremas määras kui avalduse elektroonilisel esitamisel veebilehe www.e-toimik.ee kaudu, ja määras tasutavaks riigilõivuks 5 eurot.
3. Kohus oli seisukohal, et avalduselt tasutava riigilõivu määr riivab esmajoones PS § 15 lg 1 esimeses lauses sätestatud igaühe põhiõigust kohtusse pöörduda, PS §-s 32 sätestatud omandipõhiõigust ja PS §-s 12 tagatud võrdsuspõhiõigust. RLS § 57 lg 8 kohtleb erinevalt veebilehe www.e-toimik.ee kaudu ja muul viisil avalduse esitanud isikuid.
4. RLS § 57 lg 8 eesmärgiks on maakohtu hinnangul menetlusökonoomia. Kohus leidis, et riigilõivumäär, mis erineb veebilehe www.e-toimik.ee kaudu esitatava avalduse joaks ettenähtud määrast, ei ole proportsionaalne ega põhjendatud.
5. Riigikogu põhiseaduskomisjon on seisukohal, et RLS § 57 lg 8 on põhiseadusega kooskõlas. Komisjon märkis, et praegusel juhul ei ole riigilõivu soodus- ja täismäära erinevus märkimisväärne.
6. Õiguskantsler leiab, et RLS § 57 lg 8 on osas, mis näeb ette erineva suurusega riigilõivu määrad võlgniku pankrotiavalduse esitamiseks sõltuvalt kohtusse pöördumise viisist, vastuolus PS § 15 lg-ga 1, § 12 lg-ga 1 ja §-ga 11. Õiguskantsler märgib siiski, et praegusel juhul ei ole riigilõivude soodus- ja täismäära erinevus märkimisväärne, mistõttu võib abstraktse analüüsi tulemusena või elektroonilise e-toimiku edasiarendamisel jõuda ka järelduseni, et selline seadusandja meede on põhiseaduspärane. Õiguskantsleri hinnangul ei ole ka riigilõivu täismäär 10 eurot eraldiseisvana ülemäära kõrge piirang võlgniku pankrotiavalduse esitamiseks.
7. Justiitsminister on seisukohal, et RLS § 57 lg-s 8 kehtestatud riigilõivumäärade eristamine ei ole proportsionaalne ja on vastuolus PS § 12 lg-ga 1 osas, mille kohaselt võlgniku, tema surma korral pärandvara suhtes pärija või pärandi hooldaja pankrotiavalduse, füüsilise isiku võlgade ümberkujundamise avalduse või töötaja poolt tööandja vastu pankrotiavalduse esitamisel tööõigussuhtest tuleneva nõude alusel tuleb tasuda riigilõivu suuremas määras kui avalduse esitamisel veebilehe www.e-toimik.ee kaudu.
8. Riigilõivuseaduse (RT I 2010, 21, 107; RT I, 29.06.2012; RT I, 20.11.2013, 3) § 57 "Tsiviilkohtumenetluse toimingud" lg 8:
"(8) Võlgniku, tema surma korral pärandvara suhtes pärija või pärandi hooldaja pankrotiavalduse, füüsilise isiku võlgade ümberkujundamise avalduse või töötaja poolt tööandja vastu pankrotiavalduse esitamisel tööõigussuhtest tuleneva nõude alusel tasutakse riigilõivu 10 eurot. Kui nimetatud avaldus esitatakse elektrooniliselt veebilehe www.e-toimik.ee kaudu, tasutakse riigilõivu 5 eurot."
9. Säte, mille põhiseaduspärasust Riigikohus hindab, peab olema vaidluse lahendamisel asjassepuutuv (põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seaduse (PSJKS) § 14 lg 2).
10. Otsustades võlgniku pankrotiavalduse menetlusse võtmise üle, tunnistas Harju Maakohus 21. veebruari 2014. a määrusega tsiviilasjas nr 2-14-910 RLS § 57 lg 8 põhiseaduse vastaseks ja jättis kohaldamata. Avalduse menetlusse võtmise otsustamisel oli RLS § 57 lg 8 alates 1. juulist 2012 kehtivas redaktsioonis asjassepuutuv osas, mis sätestab võlgniku pankrotiavalduse muul viisil esitamisel kohustuse tasuda riigilõivu 10 eurot, kuid avalduse elektroonilisel esitamisel veebilehe www.e-toimik.ee kaudu 5 eurot.
11. Riigikohus on õigusselguse tagamise eesmärgil lugenud asjassepuutuvaks sätted, mis on vaidlustatud normiga tihedalt või lahutamatult seotud (vt Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 13. veebruari 2007. a otsus kohtuasjas nr 3-4-1-16-06, p 18; 9. aprilli 2008. a otsus kohtuasjas nr 3-4-1-20-07, p 16). Eeltoodust tulenevalt hindab kolleegium praeguses kohtuasjas RLS § 57 lg 8 põhiseaduspärasust tervikuna, mitte üksnes võlgniku pankrotiavalduse esitamisel tasutava riigilõivu osas.
12. Põhiõiguse riive on selle kaitseala iga ebasoodus mõjutamine (vt alates Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 6. märtsi 2002. a otsusest asjas nr 3-4-1-1-02, p 12). Kohtumenetluses avalduselt riigilõivu tasumise nõue ja selle määr riivavad PS § 15 lg 1 esimeses lauses tagatud igaühe põhiõigust pöörduda oma õiguste rikkumise korral kohtu poole (Riigikohtu üldkogu 6. märtsi 2012. a otsus asjas nr 3-2-1-67-11, p 22.1) ja PS §-s 32 tagatud omandipõhiõigust (vt Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 12. septembri 2013. a otsus kohtuasjas nr 3-4-1-26-13, p 18). Seejuures riivab RLS § 57 lg 8 intensiivsemalt nende isikute põhiõigusi, kes esitavad avalduse kohtule muul viisil kui avaliku e-toimiku kaudu (vt Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 10. detsembri 2013. a otsus kohtuasjas nr 3-4-1-20-13, p-d 48–49). Vaidlusalune RLS § 57 lg 8 riivab ka PS § 12 lg-s 1 tagatud võrdsuspõhiõigust, kuna kohtleb erinevalt isikuid, kes esitavad avalduse veebilehe www.e-toimik.ee kaudu, ja isikuid, kes esitavad sama hinnaga avalduse muul viisil.
13. Vaidlustatud säte kehtib alates 1. juulist 2012. XII Riigikogu seaduseelnõu 206 SE seletuskirja kohaselt on riigilõivumäärade kohtusse pöördumise viisist sõltuvusse seadmisel sihiks riigi ressursside säästlik ja otstarbekohane kasutamine, täpsemalt soov vähendada kohtute koormust tehnilise töö vähenemise kaudu, ja sel eesmärgil ka avaliku e-toimiku kasuks otsustama motiveerimine.
14. Kolleegium tunnistas 10. detsembri 2013. a otsuses kohtuasjas nr 3-4-1-20-13 põhiseaduse vastaseks ja kehtetuks RLS § 57 lg-d 1 ja 15 ning lisa 1 alates 1. juulist 2012 kehtivas redaktsioonis osas, mis sätestas tsiviilkohtumenetluses avalduse muul viisil esitamisel kohustuse tasuda riigilõivu suuremas määras kui avalduse elektroonilisel esitamisel veebilehe www.e-toimik.ee kaudu.
15. Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegium leidis selles otsuses, et avalduse esitamise viisist sõltuvate lõivumäärade eristamise eesmärgiks on menetlusökonoomia, mis tähendab tõhusat menetlust samal ajal riigi ressursside säästmisega. Kohtute tehnilise töö väidetav vähendamine ja elektrooniline asjaajamine ning väljaspool avalikku e-toimikut esitatud avaldustega kaasnevate võimalike lisakulude panemine menetlusosalistele saavad olla üksnes vahendid menetlusökonoomia saavutamiseks, mitte iseseisvad eesmärgid põhiõiguste piiramiseks. Menetlusosaliste osalemist õigusemõistmise kulutuste kandmises on Riigikohus küll pidanud riigilõivu tasumisel legitiimseks, kuid see ei saa alati õigustada isikute erinevat kohtlemist riigilõivu tasumisel. Sarnases olukorras olevate menetlusosaliste erinev kohtlemine lõivu tasumisel peab ülekaalukalt aitama kaasa tõhusamale menetluse toimumisele (Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 10. detsembri 2013. a otsus kohtuasjas nr 3-4-1-20-13, p 56).
16. Avalduse esitamise viisist sõltuvate lõivumäärade eristamine ei olnud Riigikohtu hinnangul sobiv vahend eesmärgi saavutamiseks. Kohtute tehnilise töökoormuse vähendamine ei suurenda menetlusökonoomiat, kui sellega ei vähene õigusemõistmisega kaasnev ressursikulu ühiskonnas tervikuna. Vahendi sobivuse paneb kahtluse alla eelkõige see, et TsMS § 56 annab võimaluse pidada tsiviilasjades toimikut paralleelselt ka paberil ning suurel osal menetlusosalistel puudub võimalus või oskus arvutit ja Internetti kasutada või võimalus anda digitaalallkirja (Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 10. detsembri 2013. a otsus kohtuasjas nr 3-4-1-20-13, p-d 60–65).
17. Tuginedes Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 10. detsembri 2013. a otsuses kohtuasjas nr 3-4-1-20-13 toodud õiguslikele põhjendustele ja juhindudes PSJKS § 15 lg 1 p-st 2, tunnistab Riigikohus RLS § 57 lg 8 põhiseaduse vastaseks ja kehtetuks osas, mis sätestab, et võlgniku, tema surma korral pärandvara suhtes pärija või pärandi hooldaja pankrotiavalduse, füüsilise isiku võlgade ümberkujundamise avalduse või tööõigussuhtest tuleneva nõude alusel töötaja poolt tööandja vastu pankrotiavalduse muul viisil esitamisel tuleb tasuda riigilõivu suuremas määras kui avalduse elektroonilisel esitamisel veebilehe www.e-toimik.ee kaudu.
Priit Pikamäe, Tõnu Anton, Lea Kivi, Hannes Kiris, Jaak Luik

matches:
§ 57
§ 57
§ 57
Kohus
§ 57
§ 57
Kohus
§ 15
§ 57
§ 57
Kohus
§ 57
§ 57
§ 15
§ 12
§ 57
§ 12
§ 57
Riigikohus
§ 14
§ 57
§ 57
Riigikohus
§ 57
§ 15
§ 57
§ 57
§ 12
§ 57
Riigikohus
§ 56
§ 15
Riigikohus
§ 57


Kõik Arvutid (637) Arvutite osad, lisaseadmed (776) Konsoolid (662) Olmeelektroonika (2244) Telefonid (939)
Kõik Konsoolid (237) Mängud (322) Muu (103)
Müüa: Telekamäng
23 Juuni, 14:47 Konsoolid Tartu
Müüa: Originaal PS4 koos puldi ja mängudega
23 Juuni, 12:16 Konsoolid Raplamaa
Müüa: PS4 pro + 2pulti + 4 mängu
23 Juuni, 00:58 Konsoolid Harjumaa
Müüa: Xbox one 500Gb + pult
22 Juuni, 21:35 Konsoolid Tallinn
Müüa: PlayStation 4 slim, PS4 slim 500GB + 13 mängu
22 Juuni, 16:10 Konsoolid Järvamaa
Müüa: Sony PSP koos mängudega
22 Juuni, 08:58 Konsoolid Tartu
22 Juuni, 08:54 Konsoolid Tartu
Müüa: Playstation 4, 7 mängu, 500 gb
21 Juuni, 20:17 Konsoolid Harjumaa
Müüa: XBOX 360 500GB + GTA 5 mäng
21 Juuni, 14:06 Konsoolid Tallinn
Müüa: VR Konsool Shinecon Bluetooth
Äri 21 Juuni, 13:15 Konsoolid Tartumaa
20 Juuni, 23:43 Konsoolid Viljandimaa
Müüa: PS3 slim 320Gb + pult ja mäng
20 Juuni, 22:25 Konsoolid Tallinn
Müüa: Xbox 360 250gb, 2x pulti, kinect, 9x mängu
20 Juuni, 17:25 Konsoolid Tallinn
Müüa: Playstation 4 (500gb) 143 mänguga
20 Juuni, 13:00 Konsoolid Tartumaa
Müüa: Xbox One S, 2 pulti, 15 mängu
19 Juuni, 23:41 Konsoolid Viljandimaa
Müüa: Müün/Vahetan Xbox one 1TB
19 Juuni, 19:14 Konsoolid Tallinn
Müüa: PS3 Ultra slim 500Gb + pult ja mäng
19 Juuni, 08:48 Konsoolid Tallinn
Müüa: PS3 Ultra slim 500Gb + 2 pulti ja mäng
19 Juuni, 08:47 Konsoolid Tallinn
Müüa: PlayStation 2 Slim + 5 Mängu
18 Juuni, 22:04 Konsoolid Võrumaa
Müüa: Xbox One 500GB, 2 pulti, 2 mängu
18 Juuni, 20:34 Konsoolid Tartu
Müüa: Xbox 360 Elite, White
18 Juuni, 20:25 Konsoolid Tartu
Müüa: M/V xbox one
18 Juuni, 16:57 Konsoolid Põlvamaa
18 Juuni, 16:19 Konsoolid Tallinn
Müüa: Xbox360 konsool koos mängudega
18 Juuni, 10:48 Konsoolid Viljandimaa
Müüa: Ps4
18 Juuni, 09:51 Konsoolid Järvamaa
Müüa: Nintendo wii konsool
17 Juuni, 14:30 Konsoolid Tartumaa
Müüa: PS3 500GB
17 Juuni, 11:56 Konsoolid Ida-Virumaa
17 Juuni, 08:18 Konsoolid Raplamaa
Müüa: Xbox 360 Slim 250Gb, 2 pulti, Kinect, mängud
16 Juuni, 21:13 Konsoolid Pärnu
Müüa: Xbox one X 1Tb komplekt
16 Juuni, 20:54 Konsoolid Tallinn
16 Juuni, 19:57 Konsoolid Tartumaa
16 Juuni, 14:39 Konsoolid Viljandimaa
Müüa: Xbox 360 500gb+ minecraft mäng
16 Juuni, 11:25 Konsoolid Harjumaa
16 Juuni, 09:23 Konsoolid Harjumaa
Müüa: Wii + 2 mängu
15 Juuni, 10:53 Konsoolid Harjumaa
Müüa: Xbox360
15 Juuni, 09:11 Konsoolid Võrumaa
Otsi Elektroonika : Konsoolid : KonsoolidKategooria


Elutähtsa teenuse infosüsteemide ning nendega seotud infovarade turvameetmed – Riigi Teataja
Elutähtsa teenuse infosüsteemide ning nendega seotud infovarade turvameetmed
Elutähtsa teenuse infosüsteemide ning nendega seotud infovarade turvameetmed - sisukord
§ 3 Kriitilise tegevuse sõltuvus infosüsteemist
§ 4 Turvameetmete rakendamine infoturbe halduse süsteemi alusel
§ 5 Turvaintsidendi toimumisest ja lahendamisest teavitamine
RT I, 09.08.2017, 3
Vastu võetud 03.08.2017 nr 133
Määrus kehtestatakse hädaolukorra seaduse § 41 lõike 3 alusel.
(1) Määrusega reguleeritakse elutähtsa teenuse osutamiseks kasutatavate infosüsteemide ja nendega seotud infovarade turvameetmete rakendamise korraldust.
(2) Määruse eesmärk on tagada elutähtsa teenuse osutamiseks kasutatavate infosüsteemide järjepideva toimimise suutlikkus ja taastamise võime pärast katkestust.
(3) Määrus, välja arvatud selle § 3, kohaldub lisaks elutähtsa teenuse osutajale ka muu teenuse osutajale, kui määruse nõuete rakendamise kohustus on sätestatud seaduses.
1) teenuse osutamise kriitiline tegevus (edaspidi kriitiline tegevus) – teenuse osutaja tegevus, mille puudumine toob kaasa teenuse katkestuse või häire;
2) infosüsteemi riskianalüüs – analüüs, mille käigus selgitatakse välja võimalikud ohud ja nõrkused infosüsteemile, hinnatakse ohtude realiseerumise tõenäosust ja nendega kaasnevaid kahjusid ning valitakse sobivad turvameetmed ohtude realiseerumise mõju vähendamiseks;
3) olulise mõjuga turvaintsident – teenuse osutamiseks kasutatava infosüsteemiga seotud sündmus, mis ohustab teenuse toimepidevust või toob kaasa teenuse katkestuse või häire või võib mõjutada teise teenuseosutaja teenuse osutamiseks vajaliku infosüsteemi toimimist;
4) oluline sõltuvus infosüsteemist – kriitilise tegevuse sõltuvus infosüsteemist, kui infosüsteemi, sealhulgas tööstusliku automaatjuhtimissüsteemi tõrge, võib põhjustada kriitilise tegevuse katkestuse või häire.
§ 3. Kriitilise tegevuse sõltuvus infosüsteemist
(1) Elutähtsa teenuse osutaja hädaolukorra seaduse § 38 lõike 3 punkti 1 alusel koostatavas toimepidevuse riskianalüüsis selgitatakse, kas ja millisel määral sõltub kriitilise tegevuse toimimine infosüsteemist.
(2) Kui kriitilise tegevuse sõltuvus infosüsteemist on oluline, kuid kriitilise tegevuse toimimise tagamiseks on alternatiivne lahendus, peab elutähtsa teenuse osutaja kirjeldama toimepidevuse riskianalüüsis hädaolukorra seaduse § 38 lõike 3 punktis 2 nimetatud ennetavaid meetmeid kriitilise tegevuse toimimise tagamiseks.
§ 4. Turvameetmete rakendamine infoturbe halduse süsteemi alusel
(1) Elutähtsa teenuse osutaja loob oma põhitegevusi ja riske arvestades infoturbe halduse süsteemi, mida ta rakendab, seirab ja vajadusel täiustab.
(2) Elutähtsa teenuse osutaja lähtub infoturbe halduse süsteemi rakendamisel vähemalt ühest järgnevast standardist, kui seadus ei sätesta teisiti:
1) EVS-ISO/IEC 27001 seeria infoturbe standard;
2) Vabariigi Valitsuse 20. detsembri 2007. a määrusega nr 252 „Infosüsteemide turvameetmete süsteem” kehtestatud infosüsteemide kolmeastmeline etalonturbe süsteem ISKE;
3) oma tegevusvaldkonnas kehtestatud infoturbe halduse erinõuded, mis tulenevad õigusaktist, välislepingust või muust lepingust ja on samaväärsed käesoleva lõike punktides 1 ja 2 nimetatud standarditega, ja heast tavast.
(3) Elutähtsa teenuse osutaja koostab valdkonna iseäralikke riske ja muid olulisi asjaolusid arvestades infosüsteemi riskianalüüsi.
(4) Elutähtsa teenuse osutaja rakendab käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud infosüsteemi riskianalüüsi alusel valitud infosüsteemi kaitseks ja teenuse toimepidevuse tagamiseks vajalikke turvameetmeid.
(5) Elutähtsa teenuse osutaja dokumenteerib rakendatud turvameetmed ja rakendamise protseduuri.
(6) Elutähtsa teenuse osutaja tagab turvameetmete rakendamisega vähemalt:
1) ligipääsu teenuse infosüsteemile vaid selleks õigustatud isikule;
2) õigustatud isiku turvalise tuvastamise;
3) kontrolljälje olemasolu, mis võimaldab tagantjärele kindlaks teha katkestuse toimumise aja ja muu kontrolliks või uurimiseks tähtsust omava asjaolu;
4) olulise mõjuga turvaintsidendi raporti olemasolu, mis sisaldab teenuse taastamise käiku pärast katkestust ja meetmeid katkestuse edasiseks vältimiseks;
5) elutähtsa teenuse osutamiseks vajalike andmete koopia säilitamise elektromagnetilise kiirguse eest kaitstud ruumis;
6) elutähtsa teenuse osutamiseks vajalike andmete salvestamisel andmekandjale tagama selle säilitamise asukohtades, mis on üksteisest piisaval kaugusel, arvestades võimalikke ohtusid ja nendest tulenevaid riske.
(7) Elutähtsa teenuse osutaja määrab isiku, kes vastutab turvameetmete rakendamise eest ning teavitab regulaarselt asutuse või ettevõtte juhti toimunud olulise mõjuga turvaintsidendist ja toimepidevuse häirest.
§ 5. Turvaintsidendi toimumisest ja lahendamisest teavitamine
(1) Elutähtsa teenuse osutaja teavitab olulise mõjuga turvaintsidendi toimumisest viivitamatult Riigi Infosüsteemi Ametit.
(2) Olulise mõjuga turvaintsidendi lahendamise järel edastab teenuse osutaja Riigi Infosüsteemi Ametile turvaintsidendi lahendamist kirjeldava raporti.
Elutähtsa teenuse osutaja ja muu teenuse osutaja, kui käesoleva määruse nõuete rakendamise kohustus on sätestatud seaduses, koostab määruse § 4 lõike 3 alusel infosüsteemi riskianalüüsi 1. juuliks 2018. a.


Pangandusgrupi väärtpaberiosaluste aruannete esitamise nõuded – Riigi Teataja
Pangandusgrupi väärtpaberiosaluste aruannete esitamise nõuded
Pangandusgrupi väärtpaberiosaluste aruannete esitamise nõuded - sisukord
2 Aruanded, nende koostamise põhimõtted ja esitamine
§ 3 Aruanded ja nende koostamine
§ 4 Aruandeperiood ja aruannete esitamise tähtajad
§ 5 Aruannete esitamine
§ 6 Määruse kohaldamine
RT I, 19.06.2018, 3
Vastu võetud 20.06.2017 nr 7
RT I, 21.06.2017, 27
jõustumine 24.06.2017
12.06.2018 RT I, 19.06.2018, 1 01.01.2019
Määrus kehtestatakse Eesti Panga seaduse § 2 lõike 2 punkti 7 ning krediidiasutuste seaduse § 91 lõike 3 alusel.
1) määruse § 3 lõikes 1 nimetatud aruannete (edaspidi aruanded) sisu- ja struktuurinõuded, mida tuleb järgida Euroopa Keskpanga määrusega (EL) nr 1011/2012 väärtpaberiosaluste statistika kohta (täiendatud Euroopa Keskpanga määrusega (EL) nr 2015/730 ja määrusega (EL) nr 2016/1384) ette nähtud artikkel 3a kohaste väärtpaberiosaluste andmete esitamisel;
2) määruse § 3 lõikes 1 nimetatud aruannete Eesti Pangale esitamise tähtajad ja kord.
Määrusega ette nähtud aruandeid on kohustatud koostama ja esitama Eestis tegutsevad pangandusgrupid, mis on määratletud Euroopa Keskpanga määruse (EL) nr 1011/2012 artikli 2 lõike 1 punktis b (edaspidi pangandusgrupid).
2. peatükk Aruanded, nende koostamise põhimõtted ja esitamine
§ 3. Aruanded ja nende koostamine
(1) Pangandusgrupid on kohustatud koostama ja Eesti Pangale esitama järgmised aruanded:
1) ISIN-koodita väärtpaberite aruanne koodiga 2230 (lisa 1);
2) väärtpaberite grupipõhine aruanne koodiga 2231 (lisa 2);
3) väärtpaberite üksusepõhine aruanne koodiga 2232 (lisa 3).
(2) Aruannete koostamisel tuleb lähtuda Euroopa Keskpanga määruse (EL) nr 1011/2012 (täiendustega) artiklis 3a sätestatud nõuetest.
(3) Määruse lisades 1–3 kasutatakse mõisteid Euroopa Keskpanga määruse (EL) nr 1011/2012 (täiendustega) II lisa tähenduses.
(4) Määruse lisas 1 nimetatud aruande koostamisel tuleb emitendi institutsionaalse sektori määratlemisel lähtuda mõistetest Eesti Panga presidendi 29. mai 2014. aasta määruse nr 7 „Krediidiasutuse bilansi täiendava aruandluse kehtestamine” tähenduses.
§ 4. Aruandeperiood ja aruannete esitamise tähtajad
(1) Aruannete aruandeperiood on kvartal.
(2) Aruanded esitatakse kahekümnendaks pangapäevaks pärast aruandeperioodi lõppu.
(1) Aruanded esitatakse Eesti Pangale elektrooniliselt XML-is (eXtensible Markup Language) vormindatud dokumentidena Eesti Panga presidendi 29. mai 2018. aasta määruse nr 4 „Aruannete elektroonilise esitamise nõuded” (RT I, 05.06.2018, 1) kohaselt.
[RT I, 19.06.2018, 1 - jõust. 01.01.2019]
(2) Pärast vigade tuvastamist või arvestuspõhimõtete muutmist esitatakse elektrooniliselt uued korrigeeritud aruanded.
(3) Aruannetes esitatav tekst ja tunnused ei või sisaldada järgmiseid sümboleid: >, <, &, ', ".
§ 6. Määruse kohaldamine
Määrust kohaldatakse aruannete koostamisele ja esitamisele alates aruandeperioodidest, mis lõpevad 30. septembril 2018.
Lisa 1 ISIN-koodita väärtpaberite aruanne
Lisa 2 Väärtpaberite grupipõhine aruanne
Lisa 3 Väärtpaberite üksusepõhine aruanne


Universaalteenuse osutamise kohustuse täitmisega seotud kulude hindamise ja hüvitamise kord – Riigi Teataja
Universaalteenuse osutamise kohustuse täitmisega seotud kulude hindamise ja hüvitamise kord - sisukord
§ 2 Kulude hüvitamise taotluse esitamise tingimused ja taotluse menetlemine
§ 3 Universaalteenuse osutamise kohustusega seotud kulude ja tulude aruanne
§ 4 Kulude koormavuse hindamine
§ 5 Hüvitise suurus
§ 6 Hüvitamise otsus
§ 7 Universaalteenuse osutamisega seotud ebamõistlikult koormavate kulude hüvitise väljamaksmine
RT I, 13.06.2014, 7
Vastu võetud 17.03.2006 nr 25
RTL 2006, 25, 451
Määrus kehtestatakse «Elektroonilise side seaduse» § 75 lõike 5 alusel.
Määrusega kehtestatakse universaalteenuse osutamise kohustuse täitmisega seotud ebamõistlikult koormavate kulude hindamise ja hüvitamise kord.
§ 2. Kulude hüvitamise taotluse esitamise tingimused ja taotluse menetlemine
(1) Universaalteenuse osutamise kohustusega sideettevõtjal (edaspidi universaalteenuse osutaja) on õigus esitada taotlus eelmisel majandusaastal universaalteenuse lepinguga määratud piirkonnas universaalteenuse osutamise kohustuse täitmisega seotud ebamõistlikult koormavate kulude hüvitamiseks (edaspidi taotlus).
1) universaalteenuse osutamise kohustuse piirkonnas olevate kõigi üldkasutatava telefonivõrguga ühenduste (edaspidi ühendus) arvu, sealhulgas universaalteenuse lepingu kehtivuse ajal lisandunud ühenduste arvu, universaalteenuse kohustuse täitmise tõttu lisandunud ühenduste arvu, nende ühenduste geograafilist paiknemist, märkides ära keskmise kauguse lähima telefonijaamani ja nende ühenduste vahendusel pakutavate kõigi sideteenuste mahtusid;
2) määruse §-s 3 esitatud metoodika alusel koostatud universaalteenuse osutamise kohustusega seotud kulude ja tulude aruannet;
3) selgitust, milliste ühenduste loomine oli tingitud universaalteenuse osutamise kohustuse täitmisest.
(3) Taotluse võib Tehnilise Järelevalve Ametile esitada üks kord aastas hiljemalt 31. juuliks.
(4) Tehnilise Järelevalve Ametil on õigus nõuda täiendavat teavet § 3 lõikes 2 nimetatud tulude ja kulude arvestuse õigsuse kontrollimiseks, juurdepääsu täiendavatele dokumentidele ning saada muud teavet.
(5) Tehnilise Järelevalve Amet vaatab taotluse läbi ja teeb otsuse kavandi universaalteenuse osutaja universaalteenuse kohustuse täitmisega seotud ebamõistlikult koormavate kulude hüvitamise või tehtud kulude mittehüvitamise kohta (edaspidi otsuse kavand) 90 päeva jooksul alates taotluse saamisest.
(6) Lõikes 5 nimetatud tähtaja kulgemine peatub Tehnilise Järelevalve Ameti taotluse täiendava teabe saamiseks esitamisest kuni nõutud teabe esitamiseni kuid mitte kauemaks kui 60 päevaks.
§ 3. Universaalteenuse osutamise kohustusega seotud kulude ja tulude aruanne
(1) Universaalteenuse osutamise kohustusega seotud kulude ja tulude aruanne peab sisaldama universaalteenuse lepinguga määratud piirkonnas pakutavate sideteenuste osutamise tulusid ja kulusid, mis on osaliselt või täielikult seotud elektroonilise side võrgu (edaspidi sidevõrk) kasutamisega selles piirkonnas.
(2) Aruanne peab hõlmama universaalteenuse osutamise kohustuse piirkonnas hüvitamist taotletaval perioodil tekkinud sideteenuste kulusid ja tulusid järgmiselt:
1) kõigi ühenduste kulud ja tulud;
2) universaalteenuse lepingu kehtivuse ajal loodud kõigi ühenduste kulud ja tulud;
3) universaalteenuse lepingu kehtivuse ajal universaalteenuse kohustuse täitmise tõttu loodud ühendusega lisandunud kulud ja tulud.
(3) Lõike 2 punktis 1 nimetatud kulud peavad hõlmama:
1) universaalteenuse osutamise kohustuse piirkonnas kõigi ühendustega seotud kõiki kulusid;
2) punktis 1 sätestatud ühenduste kaudu osutatavate kõikide sideteenuste kulusid teenuste lõikes.
(4) Lõike 2 punktis 2 nimetatud kulud peavad hõlmama:
1) universaalteenuse osutamise kohustuse piirkonnas universaalteenuse lepingu kehtivuse ajal loodud ühendustega seotud kõiki kulusid;
2) punktis 1 sätestatud ühenduse kaudu osutatavate kõikide sideteenuste kulusid teenuste lõikes.
(5) Lõike 2 punktis 3 nimetatud kulud peavad hõlmama:
1) universaalteenuse osutamise kohustuse piirkonnas universaalteenuse lepingu kehtivuse ajal universaalteenuse kohustuse täitmise tõttu loodud ühendustega seotud kõiki lisandunud kulusid;
2) punktis 1 sätestatud ühenduse kaudu osutatavate kõikide sideteenuste lisandunud kulusid teenuste lõikes.
(6) Universaalteenuse osutaja arvestab lõikes 2 nimetatud kulud järgneva valemi kohaselt:
Kulud = tegevuskulud + kulum + kapitalikulu
(7) Kapitalikulu arvutatakse maksude-eelse kaalutud keskmise kapitali hinna korrutamisel kapitalikasutuse mahuga ehk lõikes 2 toodud kuludele vastavate hüvitamist taotletava perioodi keskmise varade mahuga.
(8) Universaalteenuse osutaja kapitalikulude arvestus võib sisaldada mõistlikku kasumit. Tehnilise Järelevalve Amet hindab kasumi mõistlikkust ning teeb otsuse mõistliku kasumi suuruse kohta igal aastal, arvestades Euroopa Liidu elektroonilise side sektori keskmist analoogset näitajat ja Eesti eripära. Eesti eripära hinnatakse riigireitingute alusel.
(9) Universaalteenuse osutaja arvestab põhiliste sidevõrgu osade kulumi hindamisel järgmisi majanduslikult kasulikke kasutusaegasid:
1) sidevõrgu lülitusseadmed – 10 aastat;
2) sidevõrgu ülekandeliinid – 20 aastat;
3) sidevõrgu ülekandesüsteemid – 10 aastat;
4) liinirajatised – 20 aastat;
5) sidevõrgu haldamise seadmed – 6 aastat;
6) hooned – 25 aastat;
7) muud sidevõrgu osad – 10 aastat.
(10) Kulum leitakse vara maksumusest lineaarset kulumiarvestuse meetodit kasutades.
(11) Universaalteenuse osutaja esitab lõikes 2 nimetatud tulud lõikes 2 nimetatud kuludega samas jaotuses.
§ 4. Kulude koormavuse hindamine
(1) Taotlusega esitatud aruande ja täiendavalt saadud teabe alusel hindab Tehnilise Järelevalve Amet, kas universaalteenuse osutamise kohustuse täitmisega seotud kulud on ebamõistlikult koormavad.
(2) «Elektroonilise side seaduse» § 73 lõikes 1 sätestatud alustel määratud universaalteenuse osutaja kulud loetakse ebamõistlikult koormavaks, kui § 3 lõike 2 punktis 3 nimetatud:
1) kulud ei hõlma universaalteenuse osutamise kohustuseta tehtavaid tavapärase äritegevuse kulusid;
2) kulud ei hõlma kulusid, mis on tehtud enne universaalteenuse osutajaks määramist;
3) kulud on seotud universaalteenuse osutamise kohustusega;
4) kulud ühe ühenduse eest ei ületa universaalteenuse osutaja poolt avalikule konkursile või riigihankele esitatud universaalteenuse osutamise lisanduvaid kulusid ühe ühenduse eest;
5) paragrahvi 3 lõike 2 punktis 3 nimetatud tulud ühe ühenduse eest ei ole väiksemad kui universaalteenuse osutaja poolt avalikule konkursile või riigihankele esitatud universaalteenuse osutamisega kaasnevad tulud ühe ühenduse eest.
(3) «Elektroonilise side seaduse» § 73 lõikes 2 sätestatud alustel määratud universaalteenuse osutaja kulud ja tulud on põhjendatud juhul, kui § 3 lõike 2 punktis 3 nimetatud:
4) tulud ühe ühenduse eest ei ole väiksemad kui «Elektroonilise side seaduse» § 74 lõike 2 alusel majandus ja kommunikatsiooniministri poolt määratud universaalteenuse lõppkasutajalt võetav universaalteenuse taskukohane tasu;
5) kulud ühe ühenduse eest ei ole suuremad kui «Elektroonilise side seaduse» § 74 lõike 2 alusel majandus- ja kommunikatsiooniministri poolt määratud universaalteenuse lõppkasutajalt võetav universaalteenuse taskukohane tasu ja universaalteenuse lepingus sätestatud ühe ühenduse loomise eest maksimaalselt saadava tasu summa.
§ 5. Hüvitise suurus
(1) Kui Tehnilise Järelevalve Amet leiab pärast universaalteenuse osutamise kohustuse täitmisega seotud kulude põhjendatuse hindamist, et universaalteenuse osutamise kohustuse täitmine oli universaalteenuse osutajale ebamõistlikult koormav, hindab Tehnilise Järelevalve Amet taotletava hüvitise suurust.
(2) Universaalteenuse osutamise kohustuse täitmisega seotud ebamõistlikult koormavate kulude hüvitamine toimub universaalteenuse osutamise kohustusega sideettevõtjale üksnes ulatuses, milles universaalteenuse pakkuja poolt lõppkasutajalt võetav taskukohane tasu ei võimalda universaalteenuse osutamise kohustuse täitmisega seotud põhjendatud kulude katmist ja mõistliku kasumi saamist.
(3) Maksimaalselt makstavaks tasuks on universaalteenuse kohustuse täitmise tõttu loodud ühenduste arvu ja universaalteenuse lepingus sätestatud ühe ühenduse loomise eest maksimaalselt saadava tasu korrutis.
§ 6. Hüvitamise otsus
(1) Tehnilise Järelevalve Amet koostab otsuse kavandi, mis sisaldab informatsiooni:
1) kulude ja tulude põhjendatuse kohta;
2) kulude koormavuse kohta;
3) hüvitise suuruse kohta.
(2) Tehnilise Järelevalve Amet saadab otsuse kavandi taotluse esitanud universaalteenuse osutajale posti teel ja elektrooniliselt ning teeb otsuse kavandi avalikkusele kättesaadavaks oma veebilehel, jättes välja äri- ja riigisaladust sisaldava informatsiooni.
(3) Taotluse esitanud universaalteenuse osutajal on õigus esitada Tehnilise Järelevalve Ametile kirjalik arvamus otsuse kavandi kohta 20 päeva jooksul arvates otsuse kavandi kättesaamisest. Teistel huvitatud isikutel on õigus 15 päeva jooksul arvates otsuse kavandi avalikustamise päevast esitada selle kohta Tehnilise Järelevalve Ametile kirjalikke arvamusi.
(4) Tehnilise Järelevalve Amet teeb otsuse universaalteenuse osutaja universaalteenuse kohustuse täitmisega seotud ebamõistlikult koormavate kulude hüvitamise või tehtud kulude mittehüvitamise kohta (edaspidi otsus) 50 päeva jooksul arvates taotluse esitanud universaalteenuse osutaja poolt otsuse kavandi kättesaamisest. Tehnilise Järelevalve Amet arvestab otsuse tegemisel otsuse kavandi kohta esitatud arvamusi, nende mitte arvestamisel peab ta seda otsuses põhjendama.
(5) Tehnilise Järelevalve Amet edastab otsuse taotluse esitanud universaalteenuse osutajale posti teel. Tehnilise Järelevalve Amet teeb otsuse avalikkusele kättesaadavaks oma veebilehel viie tööpäeva jooksul alates otsuse tegemisele järgnevast päevast, jättes välja äri- ja riigisaladust sisaldava informatsiooni.
§ 7. Universaalteenuse osutamisega seotud ebamõistlikult koormavate kulude hüvitise väljamaksmine
(1) Universaalteenuse osutamisega seotud ebamõistlikult koormavad kulud hüvitatakse «Elektroonilise side seaduse» §-s 82 sätestatud universaalteenuse maksest.
(2) Kui väljamakstava hüvitise suurus jooksval eelarveaastal ületab eelmisest eelarveaastast jooksvasse eelarveaastasse üle kantud kasutamata jäänud maksete ja jooksval eelarveaastal riigieelarvesse laekunud universaalteenuse maksete summat, makstakse puuduv osa välja hiljemalt järgmisel eelarveaastal laekunud universaalteenuse makse arvel.
(3) Kui majandusaastal esitab taotluse mitu universaalteenuse osutajat, kelle puhul toimub kulude hüvitamine, arvutatakse hüvitise väljamakstavad osad proportsionaalselt hüvitamisele kuuluvate summadega võttes arvesse kõiki taotlusi.
(4) Kui otsus tehakse taotluse esitamisest erineval kalendriaastal, arvestatakse otsuse alusel hüvitamiseks ettenähtud summa maha otsuse tegemise aastal riigieelarves universaalteenuse osutaja ebamõistlikult koormavate kulude hüvitamiseks ettenähtud maksetest.
(5) Tehnilise Järelevalve Amet koostab hüvitise väljamaksmiseks maksegraafiku, arvestades laekuvate universaalteenuse maksete suurust ning teostab väljamakseid maksegraafiku alusel.
(6) Tehnilise Järelevalve Ametil on õigus teha hüvitise väljamakse kolmes osas alates otsuse tegemisest ühe kalendriaasta jooksul


text:
Kohtumenetlus kestab tavaliselt kas kauem või vähem aega. Menetluse pikalevenimine, mille põhjuseks on tavaliselt kohtumenetluses läbitavad eri etapid ja kohtuastmed, võib muuta taotletud õiguskaitse ebatõhusaks, sest kohtuotsuse tegemine ja seega ka jõustumine viibib. Seetõttu on seadusandja ette näinud hulga meetmeid, et tagada tõhus kohtulik kaitse.
Hagi tagamisega seotud küsimusi reguleerivad tsiviilkohtumenetluse seadustiku (TsMS) artiklid 389–404.
Vastavalt TsMS artiklile 391 on hagi tagamine lubatud, kui sellise ajutise meetmeta oleks hagejal võimatu või väga raske teostada kohtuotsusest tulenevaid õigusi ja kui: a) hagi toetavad kindlad dokumentaalsed tõendid või b) esitatakse tagatis kohtu määratud summas vastavalt kohustuste ja lepingute seaduse artiklitele 180 ja 181. Tagatist võidakse nõuda isegi kindlate dokumentaalsete tõendite olemasolu korral.
Seega on ajutiste meetmete kehtestamise peamiseks eelduseks ja kohustuslikuks tingimuseks oht, et hageja ei saa teostada oma õigusi, mis tulenevad kohtuotsusest, mis arvatavasti tehakse seoses tõenäoliselt põhjendatud nõudega.
Hagi tagamiseks peaks kohus hindama järgmiste eelduste olemasolu: hagi tagamise vajadus, hagi ning konkreetse juhtumi ja sõnaselgelt taotletava õiguskaitse jaoks asjakohase ja piisava ajutise meetme võimalik põhjendus, mille esitab hageja.
TsMS artikli 397 lõike 1 kohaselt nähakse seadusega ette järgmised ajutised meetmed:
1) kinnisvara arestimine;
2) vallasvara ja saadaolevate summade, sh äriühingu aktsiate arestimine;
3) muud kohtu määratud asjakohased meetmed, sh mootorsõiduki arestimine ja täitemenetluse peatamine.
Kohus võib ka kohaldada nõude summa ulatuses mitut ajutist meedet.
TsMS 34. peatüki kohaselt on hagi tagamine lubatud:
1) vastavalt TsMS artiklile 389 kõikide nõuete puhul kõikides menetluse etappides enne kohtuliku uurimise lõppu apellatsioonimenetluses;
2) vastavalt TsMS artiklile 390 saab kõiki nõudeid tagada isegi enne hagi esitamist.
Ajutiste meetmete kohaldamise taotlemine pooleliolevas kohtuasjas:
Hageja esitab avalduse kohtule, kes on pädev õigusvaidlust lahendama. Hagi tagamiseks peavad olema täidetud TsMS artiklis 391 sätestatud eeldused – hagi võimalik põhjendus, hagi tagamise vajadus (st oht, et kui hageja nõue rahuldatakse, ei ole võimalik seda kostjalt sisse nõuda) ja konkreetse meetme piisavus. TsMS artikli 391 lõike 2 punktis 3 on sätestatud, et kui tõendid on ebapiisavad, võib kohus oma äranägemisel ka nõuda enda määratud rahalise tagatise maksmist.
Hagi tagamine on lubatud isegi siis, kui menetlus on peatatud.
Tulevikus tekkiva nõude tagamise taotlemine
Avaldus esitatakse hageja alalise elukoha või selle koha järgsele kohtule, kus asub vara, millega hagi tagatakse. Kui ajutise meetmena taotletakse täitemenetluse peatamist, tuleb taotlus esitada täitmise koha järgsele pädevale kohtule.
Kui ajutisi meetmeid kohaldatakse seoses tulevikus tekkiva nõudega, kehtestab kohus hagi esitamise tähtaja, mis ei tohi olla pikem kui üks kuu. Sellise ajutise meetme kohaldamise olulised eeldused on samad mis ajutise meetme kohaldamise puhul pooleliolevas menetluses.
Avalduses tuleb ära märkida, millise ajutise meetme kohaldamist taotletakse ja nõude summa. Avaldus tuleb esitada olenevalt TsMS artiklis 104 sätestatud kohtualluvusest asjaomasele piirkondlikule või kohalikule kohtule.
Avalduse võib esitada asjaomane isik või tema esindaja või advokaat. Avalduse koopiat ei nõuta, sest vastaspoolele seda ei esitata.
Kohtu kehtestatud ajutiste meetmete kohaldamise eest vastutavad:
kinnisvara arestimine – kohtu kantselei;
võlgniku vallasvara ja saadaolevate summade arestimine – riiklik või eraõiguslik kohtutäitur, kes muu hulgas teavitab sellest kolmandaid isikuid, nt pankasid ja muid krediidiasutusi;
sõidukitega seotud ajutised meetmed – asjaomane liikluspolitseiteenistus;
täitemenetluse peatamine ajutise meetmena – hagi tagamise määruse koopia tuleks esitada täitemenetluse algatanud kohtutäiturile;
muud seaduses ettenähtud meetmed – isiku valitud asjaomane riiklik või eraõiguslik kohtutäitur.
Eelkirjeldatud ajutiste meetmete kohaldamise olulised eeldused on sätestatud TsMS artiklis 391.
Ülalpidamisnõude tagamine on lubatud isegi siis, kui see ei ole kooskõlas TsMS artikliga 391; sellisel juhul võib kohus kohaldada ajutisi meetmeid omal algatusel.
Samuti võidakse lubada hagi osalist tagamist, kuid ainult osas, mille kohta on esitatud piisavad tõendid.
Üldiselt saab ajutisi meetmeid kohaldada võlgniku mistahes vara suhtes. Rahalise nõude tagamine saadaolevate summade arestimisega, mille suhtes ei saa nõuet täitmisele pöörata, ei ole lubatud.
Vastavalt TsMS artikli 393 lõikele 1 ei ole riigi, riigiasutuse ja tervishoiuasutuste seaduse artikli 5 lõike 1 kohase tervishoiuasutuse vastu esitatud rahalise nõude tagamine lubatud.
Ajutisi meetmeid võib kohaldada järgmist liiki varade suhtes:
vallasvara;
sõidukid (arestimine);
täitemenetlused;
tulevase võlgniku konkreetsed varad seaduses sõnaselgelt sätestatud muudel juhtudel.
Kõik võlgniku poolt varaga tehtud käsutustehingud on kehtetud seoses võlausaldaja ja seotud võlausaldajatega. Kinnisvara puhul on kehtetud ainult need käsutustehingud, mis on tehtud pärast vara käsutamise keelumärke registrisse kandmist vastavalt TsMS artiklile 452.
TsMS artikkel 453 reguleerib nende õiguste võimalikku teostamatust, mis võlausaldaja ja seotud võlausaldajad on omandanud pärast vara käsutamise keelumärke registrisse kandmist ja arestimisteate saamist.
Vastavalt TsMS artiklile 401 võib tagatud nõuetega võlausaldaja esitada kolmanda vastutava isiku vastu hagi nende summade ja varade väljamõistmiseks, mida viimane keeldub vabatahtlikult loovutamast.
Vastavalt TsMS artiklile 514 koostoimes artikliga 401, kannab hagi tagamisega seotud kulud isik, kelle taotlusel ajutisi meetmeid kohaldatakse.
Hagi tagamist lubatakse põhimõttel, et pooleliolevas menetluses kohaldatakse asjaomast ajutist meedet enne, kui menetlus on lõpetatud jõustunud kohtuotsusega.
Kui ajutisi meetmeid kohaldatakse seoses tulevikus tekkiva nõudega, määrab kohus hagi esitamise tähtaja, mis ei tohi olla pikem kui üks kuu. Kui hagi esitamise kohta ettenähtud tähtaja jooksul ei ole tõendeid esitatud, tühistab kohus ajutised meetmed omal algatusel vastavalt TsMS artikli 390 lõikele 3.
Kui hagi, mille tagamiseks ajutisi meetmeid kohaldati, esitatakse (nagu seda tavaliselt tehakse), jäävad ajutised meetmed jõusse kuni menetluse lõpetamiseni.
TsMS artikkel 402 reguleerib ajutiste meetmete tühistamist. Selles artiklis on sätestatud, et huvitatud isik peab esitama avalduse, mille koopia tuleb edastada ajutiste meetmete kohaldamist taotlenud isikule. Viimane võib kolme päeva jooksul esitada vastuväite. Kohus tühistab ajutised meetmed kinnisel kohtuistungil pärast seda, kui ta on täielikult veendunud, et ajutiste meetmete kohaldamiseks ei ole enam põhjust või kui kostja on esitanud ettenähtud tähtaja jooksul tagatise hageja nõutud kogusumma ulatuses (TsMS artikli 398 lõige 2). Ajutiste meetmete tühistamise määruse saab edasi kaevata, esitades selle peale kaebuse ühe nädala jooksul.
Vastavalt TsMS artiklile 398 võib ajutiste meetmete asendamist lubada järgmiselt:
lõike 1 alusel: kohus võib ühe poole taotlusel ja pärast teise poole teavitamist ning võttes arvesse teise poole poolt kolme päeva jooksul pärast teavitamist esitatud vastuväiteid anda loa üht liiki ajutise meetme asendamiseks teist liiki ajutise meetmega.
lõike 2 alusel: rahaliselt hinnatava nõude tagamisel võib kostja teise poole nõusolekuta alati asendada lubatud tagatise lubadusega tasuda raha või muude väärtpaberitega vastavalt kohustuste ja lepingute seaduse artiklitele 180 ja 181.
TsMS artikli 398 lõigetes 1 ja 2 sätestatud juhtudel arestimine tühistatakse.
Seadus ei keela kostjal esitada hageja vastu hagi ajutiste meetmete tõttu kantud kahju hüvitamiseks, kui hagi, mille tagamiseks ajutisi meetmeid kohaldati, võetakse tagasi või seda ei esitata ettenähtud tähtaja jooksul ning kui kohtuasi lõpetatakse (TsMS artikkel 403).
Vastavalt TsMS artiklile 396 saab hagi tagamise määruse edasi kaevata, esitades selle peale kaebuse ühe nädala jooksul. Hageja jaoks algab see ühenädalane periood kohtumääruse kättesaamisel, samal ajal kui kostja jaoks (isiku, kelle suhtes ajutisi meetmeid kohaldati) algab tähtaeg päevast, mil kohtutäitur, kohtu kantselei või kohus edastas talle teate ajutiste meetmete kohaldamise kohta. Määruskaebuse koopia tuleb esitada vastaspoolele, kes peab sellele vastama ühe nädala jooksul.
Ajutiste meetmete kohaldamisest keeldumise määruse edasikaebamisel kostjale hageja määruskaebuse koopiat ei edastata.
Kui apellatsioonikohus jätab ajutiste meetmete kohaldamise või nende kohaldamisest keeldumise määruse jõusse, määruse peale kassatsioonkaebust esitada ei saa. Kui apellatsioonikohus on kohaldanud ajutisi meetmeid, mille kohaldamisest esimese astme kohus keeldus, võib apellatsioonikohtu otsuse edasi kaevata, esitades kassatsioonkaebuse kõrgemale kassatsioonikohtule, kui TsMS artiklis 280 sätestatud kassatsioonkaebuse esitamise tingimused on täidetud.
Kehtiva TsMS kohaselt saab edasi kaevata nii kohaldatud ajutised meetmed kui ka kohtu poolt ajutise meetme kohaldamise tingimusena määratud tagatise summa. Apellatsioonikohtule esitatud kaebus ei peata siiski ajutiste meetmete kohaldamist enne, kui kõrgem kohus on teinud otsuse apellatsioonkaebuse kohta ja ajutised meetmed tühistanud.
Viimati uuendatud: 03/01/2018

matches: kohus Kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus kohus kohus kohus kohus