Riigikontrolör Juhan Partsi vastus Riigikogu liikmete Jaanus Männiku ja Jaan Pööri arupärimisele Hüvitusfondi tegevuse kohta. Täiendavad küsimused ja vastused.
Riigikontrolör » Kõned ja esinemised » Arupärimistele vastamised
Kõned ja muud esinemised
Arupärimistele vastamised
Riigikogu liikmete kirjalikud küsimused
Riigikontrolli aastaraporti kõned
Seisukohti ja kommentaare
Ülesanded ja pädevus
Varasemad riigikontrolörid
Juhan Parts | 20.09.1999 | 0:00
[Väljavõte Riigikogu 20. septembri 1999. a. istungi stenogrammist]
Aseesimees Siiri Oviir
Aitäh, proua juhataja! Austatud Riigikogu!
Riigikogu liikmed härra Männik ja härra Pöör on pärinud minult aru, teemaks Hüvitusfond. Esitatud on seitse küsimust, millele ma ka alljärgnevalt vastan.
Esimene küsimus: kui palju, mis kujul ja millal aastate lõikes on eraldatud riigi vahendeid fondi bilanssi?
Vastan. Hüvitusfondi laekub vastavalt erastamisest laekuva raha kasutamise seadusele riigivara erastamisest 40%, munitsipaalvara erastamisest 25% ja riigimaa erastamisest 45%. Seisuga 31. detsember 1998 on erastamisest laekunud fondi põhikapitali 1,3 miljardit krooni.
Laekumine on toimunud aastate kaupa järgmiselt: 1993. aastal 81,4 miljonit krooni, 1994. aastal 205,2 miljonit krooni, 1995. aastal 268,2 miljonit krooni, 1996. aastal 243,5 miljonit krooni, 1997. aastal 268,9 ja 1998. aastal 235,2 miljonit krooni.
Teine küsimus: milline on fondi bilansimaht, möödunud aasta käive, kahjum, nende struktuur ning kahjumi ja käibe suhe?
Fondi bilansimaht oli 1998. aasta lõpu seisuga 1 miljard 447 miljonit krooni. Majandustegevuse tulem oli 370 miljoni krooni suurune kahjum. Fondi käibe mõistet ei kasutata, seega ei ole võimalik vastata küsimustele kahjumi ja käibe suhte kohta. Fond ei koostanud ka kasumiaruannet, seda asendab fondi liikumise aruanne. Liikumise aruanne ei sisalda, kui tõmmata paralleele äriühingu kasumiaruandega, kulusid, emiteeritud obligatsioonidele tehtud kulusid.
Vastus küsimusele fondi majandustegevuse tulemite kohta aastate kaupa on järgmine. Ma ütlen suurusjärkudes: 1993. aastal oli kasum 425 000 krooni, 1994. aastal 6 547 000 krooni, 1995. aastal 32 000 000 krooni, 1996. aastal 63 498 000 krooni, 1997. aastal 132 241 000 krooni. 1998. aastal oli kahjum 370 000 000 ehk siis kasum miinusmärgiga. Möödunud, 1998. aasta oli esimene kahjumiga lõppenud aasta Hüvitusfondi loos.
Halva majandustegevuse tagajärjel hävis 1998. aastal fondi kogu eelmistel aastatel teenitud 234,7 miljoni kroonine kasum ja fond kulutas oma tegevuseks täiendavalt erastamisest laekunud raha 135,3 miljonit krooni. Kahjumi struktuuri kohta märgiksin, et põhiliselt võib kahjumi tekkimise järgi liigitada järgmiselt.
Kõigepealt aktsiate müügist tekkinud realiseerimiskahjum 111 miljonit, aktsiate allahindlusest 186 miljonit, provisjonid pikaajalistelt investeeringutelt 119 miljonit ning tütar- ja sidusettevõtete allahindlus 26 miljonit. Seega suurusjärgus üle 400 miljoni krooni.
Kolmas küsimus, mis koosneb omakorda kolmest küsimusest.
Ma vastan allküsimuste kaupa.
Esimene allküsimus: millistel põhjustel kujunes fondi 1998. aasta tulemuseks kahjum, mis on võrreldav mõne ministeeriumi aastaeelarve mahuga?
Tooksin välja järgmised põhjused: majanduskeskkonna järsk muutus, nõukogu ja juhatuse juhtimisvead, sisekontrolli puudumine, vastutavate ametiisikute tegutsemine fondi ja obligatsiooniomanike huvide vastaselt, nõukogu ebapiisav järelevalve juhatuse üle ja juhatuse esimehe Arle Möldri ebapiisav järelevalve vastutavate ametiisikute tegevuse üle.
Sellise olukorra kujunemist on soodustanud osaliselt ka Hüvitusfondi seaduse ebaõnnestunud redaktsioon, mis ei taga nõukogu ja juhatuse tegevust finants- ja krediidiasutustele ning investeerimisfondidele esitatavate üldtunnustatud nõuete kohaselt. Need on üldised, kuid võib-olla olulisimad põhjused. Pisut konkreetsemalt.
Väärad strateegilised otsused. Fondi nõukogu kinnitas ebaõigetest eeldustest lähtuvalt fondi strateegia ja finantsplaani, mis jäeti õigeaegselt muutmata. Finantsplaani koostamise eelduste kohaselt oli oodatav börsiindeksi TALSE tase 1998. aasta lõpul 400 punkti, tegelik oli alla 100 punkti, 90,74.
Kaubeldavate aktsiate osakaal võis olla kuni 30% põhikapitalist, see tõstis oluliselt investeeringute portfelli riskiastet. Fondi majandustegevuse kahjumi tekkimise põhjustas mõlema eelduse sobimatus, liialt kõrge börsiaktsiate osakaal bilansis ja kukkuv börsiindeks.
Teine oluline kuluallikas oli provisjonide suurendamine pikematele investeeringutele 119 miljonit krooni. Provisjonide suurendamise tingis laenude andmine nõrga finantsseisundiga ettevõtetele. Finantsplaan kinnitati fondi nõukogus 23. jaanuaril 1998. aastal sellele vaatamata, et juba 1997. aasta oktoobrist oli alanud börsilangus ja liigne optimism aktsiaturgude arengu suhtes ei olnud 1998. aastal enam põhjendatud.
Vaatamata majanduskeskkonna muutumisele, finantsplaani aasta jooksul ei täpsustatud.
Mõned näited investeerimistegevuse tagajärjel tekkinud kahjumist. Fondi 1998. aasta kahjum kujunes peamiselt investeeringutega seotud kulude, eelkõige lühiajaliste väärtpaberitega seotud kahjumi ning provisjonikulu suurenemisest. Investeeringute kulu kasv 1997. aastaga võrreldes tulenes 1998. aastal alustatud lühiajaliste aktsiapositsioonide vähendamisest ehk siis aktsiate müügist tekkinud realiseerimiskahjumist (111 miljonit krooni) ning allahindlusest ehk turuhinda ümberarvestamisest (see oli auditeeritud andmetel 186 miljonit krooni).
Teine näide. Fond hoidis suuri osalusi börsil kaubeldavates ettevõtetes. Nimetan näidetena Rakvere Lihakombinaati, Normat, Hoiupanka, Ühispanka, Hansapanka. Nende aktsiapositsioonide kasumlik realiseerimine ei olnud kukkuva börsiindeksi puhul 1998. aastal enam võimalik. Lühiajaliste aktsiate realiseerimise kahju ning allahindlus tulenesid peamiselt Tallinna Börsi põhinimekirja aktsiate (nagu Hansapank, Ühispank) müügist ja ümberhindlusest. Siinjuures oli oluline kaal mõningatel suurtel tehingutel.
Näiteks Eesti Ühispangaga sõlmitud forward-tehingus kandis fond kahju 78 miljonit krooni, mis moodustus peamiselt Ühispanga, Norma, Tallinna Panga, Hansapanga ja teiste aktsiate allahindlusest ja realiseerimiskahjumist. AS Herald Holdinguga sõlmitud forvardtehingust AS Viru Rand aktsiatega sai fond kahju 32,9 miljonit krooni. Eesti Maapangaga sõlmitud tehingute aluslava allahindlus tõi kahjumit 21 miljonit krooni.
Kahjumi põhjuseks olid kahjum laenutegevusest. Toon selle kohta vaid mõned näited, mis on seotud suuremate summadega. Laenusumma Nordika Kinnisvarale 35 miljoni krooni ulatuses, mida on provisjoneeritud 17,5 miljoni krooni ulatuses. Laen AS Talinvestile 46 miljonit krooni, mida on provisjoneeritud 31 miljoni krooni ulatuses. Laen AS Parkimismajale 12,3 miljonit krooni, mida on provisjoneeritud 4,3 miljonit krooni.
Need oleksid mõned näited.
Kolmanda küsimuse teine allküsimus: kas, kuivõrd ja kelle poolt oli tegemist ebakompetentsuse ja hooletuse ning põhikirja ja seaduserikkumisega, kuritegelikkusega?
Ma vastan. Esiteks. Ei nõukogu ega ka juhatus ei ole suhtunud oma kohustustesse asjakohase ametialase hoolikuse ja asjatundlikkusega. Praeguseks on nõukogu ja juhatuse tegevus paranenud. See on kontsentreeritud kokkuvõte vastavast kontrollaktist ja peakontrolöri otsusest.
Teiseks. Olulisemad seaduse- ja põhikirjarikkumised on kajastatud kontrollaktis. Järgnevalt esitan mõned neist. Raamatupidamise korraldamise eest vastutanud juhatuse esimees Arle Mölder rikkus Ühispangaga tuletistehingute lõpetamisel 5. mail 1998. aastal raamatupidamise seaduse § 4 lõike 1 punkte 2 ja 3, § 5 lõike 10 ja § 7 lõike 1 nõudeid, sest oli jätnud eelnimetatud olulised tehingud nende toimumise momendil dokumenteerimata ja kirjeldamata.
Juhatuse liige Andres Männart rikkus Hüvitusfondi seaduse § 29 lõiget 3, kinnitades fondi nimel väärtpaberite tuletistehingu Ühispangaga ja eirates nõukogu kinnitatud investeerimispiiranguid, mille tagajärjel fond sai 78,3 miljonit krooni kahju.
Juhatus on esimees Möldri juhtimisel tegutsenud vastuolus Hüvitusfondi seaduse § 29 lõikega 5, sest ei ole juhindunud täpselt nõukogu korraldustest AS Talinvestile laenu andmisel, ja § 29 lõikega 6, sest ei teatanud kohe nõukogule fondi majandusliku seisundi olulisest halvenemisest, mis tulenes Ühispangaga sõlmitud raamlepingu alusel 1997. aasta lõpus sõlmitud tuletistehingutest.
Fondi põhikirja ja seaduse rikkumisena leidsid aset investeerimispiirangute mitmed ületamised. Seoses endise juhatuse tegevusega oli seisuga 31. detsember 1998 Eesti Ühispanka tehtud investeeringuid 321,5 miljonit krooni, mis on 24,7% fondi põhikapitalist. Fondi seaduse § 49 lõike 3 järgi ei tohi ühe krediidiasutuse hoiustesse ja tema emiteeritud võlakirjadesse tehtud investeeringud kokku olla suuremad kui 15% fondi põhikapitalist. 1998. aasta keskel ületas endine juhatus investeerimispiiranguid ka Hoiupanga ja Hansapanga aktsiate osas, vastavalt 43,6 miljonit krooni ja 63,3 miljonit krooni. Seisuga 31. detsember 1997 ületas fondi aktsiaportfell kehtestatud limiiti 48,5 miljonit krooni.
Kolmanda küsimuse kolmas allküsimus: kas, kelle või mille suhtes on algatatud (algatamisel) kohtuasjad?
Fondi juhatus esitas 30. juulil 1999. aastal, st käesoleval aastal avalduse Keskkriminaalpolitseile kriminaalasja algatamiseks maksuvabade äriühingutega tehtud tehingute uurimiseks.
Kuna Hüvitusfondi juhatus esitas ise avalduse kriminaalasja algatamiseks, ei pidanud Riigikontroll põhjendatuks esitada selles osas materjale kriminaalasja algatamiseks. Keskkriminaalpolitsei uurimisosakond algatas 10. augustil k.a asjakohase kriminaalasja § 161 tunnustel selle kohta, et 1997. aastal kuritarvitasid Hüvitusfondi endised juhatuse liikmed offshore-firmadega lepinguid sõlmides oma ametiseisundit.
Riigikontroll saatis kontrollakti koos dokumentaaltõenditega Tallinna Prokuratuuri ja Riigikontroll on ametiabi korras nõustanud ka prokuratuuri seisukoha võtmisel aktis toodud asjaolude, tehingute ning toimingute suhtes. Nii et see töö veel käib.
Neljas küsimus: millised kahjulikud (seadusvastased) lepingulised või lepinguta rahalised pandi-, rendi- või muud suhted on või olid fondil teiste institutsioonide, füüsiliste või juriidiliste isikutega, sh pankrotistunud Maapangaga?
Hüvitusfondi kontrollimise eesmärk oli eelkõige hinnata fondi põhieesmärgi täitmist, fondi juhtimist ja selgitada halva majandustegevuse põhjused. Tehinguid uuriti ainult selles kontekstis, mistõttu ei koostatud ammendavat nimekirja kahjulikest tehingutest.
Kontrollimise ajendiks olid ka fondi majandustegevuse halvenemine 1998. aastal, samuti Taani eksperdi Eigil Molgaardi Eesti Maapanga kohta koostatud aruandes kajastunud kahtlused fondi finantsjuhtimise suhtes. Kontrolliperiood hõlmas ajavahemikku 1. jaanuar 1998 kuni 31. detsember 1998.
Härra riigikontrolör, 15 minutit on täis.
Ma palun paar minutit lisaaega.
Kui keegi ei protesteeri, siis ma võin anda. Seadus ütleb rangelt, et 15 minutit. Keegi ei protesteeri. Palun, härra riigikontrolör!
Ma ei loetle muid tehinguid, olulisemaid tehinguid olen juba eespool käsitlenud.
Viies küsimus: kas ja kelle poolt on fondis esinenud ametiseisundi ja siseinfo kuritarvitusi, sealhulgas eeskätt suhetes pankrotistunud Maapangaga Maapanga kasuks või kahjuks?
Ka siin on vastus paljuski sarnane eelnenuga. Meil ei olnud püstitatud sellist kontrolliülesannet, et välja selgitada siseinfo või otseselt ametiseisundi kuritarvitamist.
Kõik, mis puudutab ametiisikute kuritarvitusi või võimalikke kriminaalkuritegude koosseise, kuulub edaspidi prokuratuuri ja politsei kompetentsi.
Kuues küsimus: kas ja milliseid probleeme näete fondi endise ja Maapanga pankrotieelse juhi Tiit Arge ning temaga seotud firmade tegevuses?
Vastus. Küsimus jääb arusaamatuks, sest Riigikontrolli pädevusse ei kuulu eraisikutele kuuluvate äriühingute tegevuse kontrollimine.
Viimane küsimus: milline osa ja vastutus on fondi äpardunud tehingutes nõukogul ja selle esimehel Jürgen Ligil?
Fondi nõukogu on vastutav fondi kogu tegevuse eest, sest nõukogu täidab fondi seaduse §-de 13 ja 14 alusel kõrgeima juhtimisorgani ja juhatuse tegevuse järelevalve funktsioone.
Nõukogu praeguse koosseisu volitused algasid 9. aprillil 1998. aastal. Põhilised otsused, mille tagajärjel tekkisid kahjumid 1998. aastal, olid tehtud varem.
Ka olid valdavad õiguserikkumised või muud rikkumised toime pandud Raoul Üksvärava juhitud eelmise nõukogu koosseisu ajal.
Jürgen Ligi tegutseb fondi nõukogu esimehena alates 9. aprillist 1998. Kuna nõukogu eelmises koosseisus oli Jürgen Ligi nõukogu liige, siis vastutab ta solidaarselt koos teiste nõukogu liikmetega.
Riigikontroll teostab järelevalvet avastatud puuduste kõrvaldamise üle. Hüvitusfondi juhatus on kohustatud Riigikontrollile esitama aruande avastatud puuduste kõrvaldamiseks ja õiguserikkumiste vältimiseks hiljemalt 1. oktoobriks 1999.
Pärast ametliku vastuse saamist Hüvitusfondi juhatuselt esitan Riigikogule vajaduse korral koos kontrollimaterjalidega ettepanekud Hüvitusfondi liikmete võimaliku tagasikutsumise otsustamiseks.
Tänan, härra riigikontrolör! Riigikogu liikmetel on võimalus esitada 20 minuti jooksul suulisi küsimusi. Härra Jaanus Männik, teie küsimus.
Aitäh, proua juhataja! Austatud härra riigikontrolör! Ma tänan vastuste eest! Need olid põhjalikud ja muidugi oli küsijate viga, et me esitasime võib-olla mitte teie kompetentsi puutuvaid asju, kuid küsimustik, nagu ka vastustest selgus, on võrdlemisi põnev.
Ma esitaksin veel ühe küsimuse. Te tõite välja ühe olulise halva laenu, Nordika Kinnisvarale antud 35-miljonilise laenu, mis hinnati poole madalamaks, 17,5 miljonile kroonile.
Kas te võite seda kommenteerida just selles kontekstis, et selle kindlustusfirma omanik oli endine Hüvitusfondi juht ja ka edasine Maapanga juht? Kas te neis seostes midagi ei märganud?
Mul ei ole täiendavaid kommentaare. Ma kardan, et ei ole otstarbekas praegu siin ette lugeda kirjeldusi, mis tehinguga oli tegemist. Ma tahan rõhutada ka seda, et kahjum, mis on välja toodud, ei tähenda veel, et see on kahjum reaalsuses.
See on praegu kajastatud bilansis sedavõrd, kuivõrd tõenäoline on selle laenu laekumine. Tänaseks on seda tõepoolest poole võrra provisjoneeritud.
Me püüame jätkuvalt jälgida Hüvitusfondi tegevust, kuidas ta oma varalisi nõudeid realiseerib. Ma arvan, et aja jooksul selgub, kui palju on võimalik sellest laenulepingust tagasi nõuda.
Tänan! Kolleeg Laine Tarvis.
Laine Tarvis
Suur tänu! Lugupeetud riigikontrolör! Te ütlesite, et möödunudaastase 370-miljonilise kahjumi põhjused olid halb majandustegevus ja juhtimisvead. Palun öelge, kas oli ka objektiivseid kahjumi põhjusi ja kui suur oli nende osatähtsus.
Ma arvan, et 1997. aasta n-ö börsikrahh oli siiski olulisim sündmus, mis tekitas selle kahjumi. Kui te panite tähele, siis suurem osa sellest numbrist on moodustunud aktsiate allahindlusest. Kuid samas tõin ma näiteid, kus oli selgelt omandatud liiga palju aktsiaid, ületades teatud mõttes ka seaduses ettenähtud piire.
Selle võrra oleks võinud vähendada. Me ei saa Hüvitusfondile ette heita seda, et nad omandasid mingi osa Tallinna Väärtpaberibörsil müüdavaid aktsiaid. Kahtlemata olid mitme projekti puhul määravad ka investeeringud ettevõtetesse, mille majanduslik seisund halvenes 1998. aasta augusti sündmuste tagajärjel, kui osaliselt katkes kaubavahetus Venemaaga.
Pean siin silmas näiteks AS Viru Randa, aga ka Talinvesti kaudu tehtud investeeringut ühte Leedu kalatehasesse.
Tänan! Jaanus Männik, teie teine küsimus. Riigikogu liikmetel on õigus esitada kaks küsimust.
Aitäh, proua juhataja! Austatud härra riigikontrolör! Te ei maininud seda täna, kuid te olete enne öelnud, et tuleks lõpetada erastamisraha kandmine fondi.
Ma küsin nii: kas seda võinuks teha ka juba varem või on just nüüd õige aeg lõpetada selle raha kandmine Hüvitusfondi? Või oleme seda sinna aegade jooksul juba n-ö ülearu kandnud? Milline on teie hinnang?
Ma ei oska praegu õhust võtta hinnangut selle kohta, kas seda oleks võinud teha varem. Juhin tähelepanu, et seda ei ole tehtud veel praegugi.
Põhjendus, mis oli meie ettepaneku alus, ei ole midagi n-ö meile igiomast, vaid seda arvamust jagavad Hüvitusfond ise, keskpank ja ka Rahandusministeerium.
Selgitada saab seda kõige lihtsamalt niimoodi, et Hüvitusfondi on laekunud raha suurusjärgus 1,4 miljardit krooni, aga mis puudutab n-ö põhitegevust, põhieesmärke, siis obligatsioone on emiteeritud vaid kolmandiku ulatuses ja veel on piisavalt n-ö rahalist mahtu neid emiteerida. Järelejäänud aja jooksul ei ole Eesti turg kindlasti võimeline vastu võtma miljardilisi koguseid obligatsioone, mistõttu ei ole mõtet sinna raha rohkem juurde panna.
Tänan! Urmas Laht, teie küsimus, palun!
Suur tänu, proua eesistuja! Lugupeetud riigikontrolör! Kuidas te hindate Rahandusministeeriumi ja Eesti Panga tegevust Hüvitusfondi järelevalvel ja suunamisel, oli see piisav või oleks pidanud midagi enam tegema? Kuidas see olukord oli?
Rahandusministeerium ja Eesti Pank esitavad nõukogusse ühe esindaja, aga me teame, et selliste nõukogudega on palju probleeme, sest me ei tea, keda liikmed seal täpselt esindavad ja millised volitused on esindatavad neile andnud. See on asja üks pool.
Teine pool on see, et nõukogu on siiski kollektiivne organ ja raske on kellegi vastutust esile tõsta. Juhin tähelepanu selle fondi üldse natuke ebaloogilisele juhtimisahelale, kus keegi ei vastutagi otseselt ja personaalselt parlamendi ees.
Rohkem küsida soovijaid ei ole. Tänan, härra riigikontrolör! Arupärijail on võimalus esineda kuni viieminutise kõnega puldist, kui on soovi.
Aitäh, proua juhataja! Austatud riigikontrolör ja kolleegid!
Ma ei kavatse pikalt rääkida ega aega viita, vaid kasutan veel kord pulti härra riigikontrolöri tänamiseks.
Ma arvan, meil oli võimalus veenduda, et käsitletav problemaatika on olulise tähtsusega. Et siin on probleeme ja n-ö musti auke küllalt palju, et siin on tegemist äärmiselt suurte rahadega.
On kahetsusväärne, et selle raha haldamise tulemused on olnud siiski küsimusi tekitavad. Möödunudaastane kahjum on sellises suurusjärgus, mis tekitab väga suuri küsimusi.
Ma arvan, et sellel käsitlusel on tähendus ka nende suurte asjade taustal, mis meie riigis vajaksid märksa enam tähelepanu ja märksa põhjalikumat süvenemist ning võib-olla põhjendatumat, lõpuni uurimist ning hinnangute andmist, sealhulgas õigusemõistmise viimastes või ainukestes instantsides, kohtutes.
Postitatud: 20.09.1999 0:00
Viimane muudatus: 16.11.2014 13:59
Viimane ülevaatus: 16.11.2014 13:59
Riigikontrolör Alar Karise vastus Riigikogu Vabaerakonna fraktsiooni liikmete arupärimisele Sisekaitseakadeemia kolimise mõttekuse asjus 13. märtsil 2017
Riigikontrolör Alar Karise vastus Riigikogu liikmete arupärimisele lennufirma Estonian Air pankrotistumise tagamaade kohta 22. veebruaril 2016
Riigikontrolör Alar Karise vastus Riigikogu liikmete arupärimisele auditi „Muuga konteinerterminali 17. kai rajamine“ põhjal tehtud järelduste kohta Tallinna Sadamas 19. oktoobril 2015. Täiendavad küsimused ja vastused.
Riigikontrolör Alar Karise vastus 28. septembril 2015 Riigikogu liikmete arupärimisele Kaitseministeeriumi riigihangete asjus. Täiendavad küsimused ja vastused.
Riigikontrolör Alar Karise vastus 13. oktoobril 2014 Riigikogu liikmete arupärimisele, mis käsitleb parvlaevaühenduse korraldamist mandri ning Saaremaa ja Hiiumaa vahel. Täiendavad küsimused ja vastused.
Riigikontrolör Mihkel Oviiri vastus 17. detsembril 2012 Riigikogus arupärimisele, mis käsitleb Integratsiooni ja Migratsiooni Sihtasutuse Meie Inimesed raha kasutamise otstarbekust. Täiendavad küsimused ja vastused.
Riigikontrolör Mihkel Oviiri vastus Riigikogus 3. detsembril 2012 arupärimisele Eesti Energia uute põlevkivienergiaplokkide rajamise kohta. Täiendavad küsimused ja vastused.
Riigikontrolör Mihkel Oviiri vastus maagaasiseaduse muutmise seaduse asjus esitatud arupärimisele 11. juunil 2012. Täiendavad küsimused ja vastused.
Riigikontrolör Mihkel Oviiri vastus arupärimisele omavalitsuste ja riigi funktsioonide piiritlemise asjus Riigikogus 16. mail 2011. Täiendavad küsimused ja vastused.
Riigikontrolör Mihkel Oviiri vastus arupärimisele Eesti Omanike Keskliidu rahastatud valimisreklaami asjus Riigikogus 8. novembrill 2010. Täiendavad küsimused ja vastused.
Riigikontrolör Mihkel Oviiri vastus arupärimisele Kliima- ja Energiaagentuuri asjus Riigikogus 20. septembril 2010. Täiendavad küsimused ja vastused.
Riigikontrolör Mihkel Oviiri vastus Riigikogu liikme Jüri Tamme arupärimisele 26. oktoobril 2009
Riigikontrolör Mihkel Oviiri vastus Riigikogu liikme Peeter Kreitzbergi arupärimisele mis käsitles Tallinnas politseiprefektuurile, Politseiametile ja ka Lõuna Politseiprefektuurile ruumide üürimist 2003. aastal. Täiendavad küsimused ja vastused.
Riigikontrolör Mihkel Oviiri vastus Riigikogu liikmete Andres Herkeli, Mart Laari, Tõnis Lukase ja Peeter Tulviste arupärimisele auditi "Eesti riigiasutuste tegevus Euroopa Liiduga liitumise ajaks üleliigsete suhkruvarude tekkimise vältimiseks" asjus. Täiendavad küsimused ja vastused.
Riigikontrolör Mihkel Oviiri vastus Riigikogu liikmete Tõnis Lukase, Helir-Valdor Seederi, Andres Herkeli, Tunne Kelami ja Peeter Tulviste arupärimisele riikliku viljareservi varguse kohta Rakvere Viljasalvest. Täiendavad küsimused ja vastused.
Riigikontrolöri asendaja Jüri Kõrge vastus Riigikogu liikmete Jaanus Männiku, Janno Reiljani ja Mai Treiali arupärimisele kuritegelike riisumiste ja raiskamiste kohta Kultuurkapitalis ja muudes valitsusasutustes. Täiendavad küsimused ja vastrused.
Riigikontrolöri asendaja Jüri Kõrge vastus Riigikogu liikmete Jaanus Männiku ja Janno Reiljani arupärimisele Riigi Kinnisvara Aktsiaseltsi moodustamise kooskõlast põhiseadusega. Täiendavad küsimused ja vastused.
Riigikontrolör Juhan Partsi vastus Riigikogu liikmete Jaanus Männiku, Jaan Pööri, Mai Treiali, Andres Variku, Tiit Toomsalu ja Jaanus Marrandi arupärimisele segaduste ja seadusetuse kohta liikluskindlustuses ning Liikluskindlustuse Fondis. Täiendavad küsimused ja vastused.
Riigikontrolör Juhan Partsi vastus Riigikogu liikme Edgar Savisaare arupärimisele Erastamisagentuuri tegevuse kohta seoses Eesti Raudtee erastamisega. Täiendavad küsimused ja vastused.
Riigikontrolör Juhan Partsi vastus Riigikogu liikme Kalev Kotkase arupärimisele toimetulekutoetuste maksmise kohta Tartu linnas. Täiendavad küsimused ja vastused.
Riigikontrolör Juhan Partsi vastus Riigikogu liikmete Mai Treiali ja Jaanus Männiku arupärimisele Eesti Liikluskindlustuse Fondi tegevuse seaduspärasuse kohta. Täiendavad küsimused ja vastused.
Riigikontrolör Juhan Partsi vastus Riigikogu liikme Jaanus Männiku arupärimisele Eesti Haigekassa nõukogu kohta. Täiendavad küsimused ja vastused.
Riigikontrolör Juhan Partsi vastus Riigikogu liikmete Andres Variku ja Jaan Pööri arupärimisele Maksuameti tegevuse kohta AS-i Tallinna Meretehas pankrotimenetluses. Täiendavad küsimused ja vastused.
Riigikontrolör Juhan Partsi vastus Riigikogu liikmete arupärimisele Ringhäälingunõukogu ja avalik-õigusliku ETV tegevjuhtide ümber kohta. Täiendavad küsimused ja vastused.
Riigikontrolör Juhan Partsi vastus Riigikogu liikme Jaana Padriku arupärimisele Riigikontrolli kontrollitulemuste realiseerimise kohta. Täiendavad küsimused ja vastused.


Eesti Vabariigi põhiseadus / paragrahv 76 Eesti Vabariigi põhiseadus
Puutumatus ehk immuniteet kitsamas mõttes on Riigikogu liikme ja seekaudu Riigikogu kui institutsiooni sõltumatuse tagatis. Kõige üldisemalt seisneb see selles, et teatud – põhiliselt väidetavale õigusrikkumisele järgnevate – riikliku sunni meetmete kohaldamine parlamendiliikme suhtes on tema ametiaja lõpuni keelatud või seatud sõltuvusse lisatingimustest, esmajoones parlamendi enese nõusolekust. Traditsiooniliselt tähendab puutumatus ennekõike seda, et parlamendiliiget ei tohi parlamendi nõusolekuta kinni pidada, vahistada ega talle süüdistust esitada. Saadikupuutumatus on ajutise iseloomuga menetlustakistus, mida tuleb eristada parlamendiliikme materiaalõiguslikust vastutamatusest ehk indemniteedist (vt § 62 komm). Parlamentaarne immuniteet on ajaloolistel põhjustel levinud paljudes õiguskordades, ehkki üksikasjades on selle sisu riigiti küllaltki erinev. Saadikupuutumatuse sätestasid ka 1920. a PS § 49 ja 1937. a PS §-d 79 ning 89 (vt komm 21). EIK on asunud seisukohale, et puutumatus aitab parlamendil saavutada oma ülesannete täitmisel täielikku iseseisvust, välistades poliitiliselt motiveeritud kriminaalmenetluse võimaluse ja kaitstes seega opositsiooni enamuse surve ja kuritarvituste eest (EIKo 03.12.2009, Kart vs. Türgi, p 90). Samas leidis Veneetsia komisjon 2014. a avaldatud raportis, et parlamendiliikme puutumatus ei ole tänapäevases toimivas demokraatias (häda)vajalik. Ehkki sellel võib mõnes riigis olla parlamendi ning eriti selle vähemuse kaitsel oma roll, kaasnevad parlamendiliikme puutumatusega tõsised probleemid, sh kuritarvituste oht. Seetõttu peaksid puutumatuse reeglid – kui neid üldse vajalikuks pidada – olema piiratud ja neid tuleks tõlgendada kitsalt. Ühtlasi andis komisjon riikidele rea soovitusi parlamentaarse immuniteedi reformimiseks. (Vt Euroopa Nõukogu Veneetsia komisjoni raport CDL-AD(2014)011-e parlamentaarse immuniteedi ulatuse ja äravõtmise kohta). Ülevaadet parlamendiliikme puutumatusest ja selle kujunemisloost vt ka Hent Kalmo. Riigikogu liikme puutumatus. – Juridica 2012, nr 8, lk 597–610.
Kuna PS § 61 lg 1 järgi algavad Riigikogu liikme volitused valimistulemuste väljakuulutamise päevast, siis samast päevast laieneb Riigikokku valitud isikule ka Riigikogu liikme immuniteet. Riigikogu asendusliikme immuniteet (KrMS § 3821 lg 3) tekib koos tema volitustega järgmisel päeval pärast Vabariigi Valimiskomisjoni või Riigikogu juhatuse otsust, millega vormistatakse tema asumine Riigikogu liikmeks (RKLS § 13 lg 3). Erinevalt Riigikogu liikme indemniteedist (vt § 62 komm) annab § 76 Riigikogu liikmele immuniteedi vaid ajaks, mil isik on Riigikogu liige, st Riigikogu liikme volituste lõppemisega lõpeb automaatselt ka tema puutumatus. Kriminaalmenetluses laieneb puutumatus Riigikogu liikmele sõltumata sellest, kas menetletav tegu on pandud toime enne isiku Riigikogu liikmeks asumist või Riigikogu liikmeks oleku ajal (KrMS § 3821 lg 2).
Riigikohtu tõlgenduse kohaselt näeb kommenteeritava paragrahvi esimene lause ette Riigikogu liikme üldise puutumatuse, teine lause reguleerib aga Riigikogu liikme puutumatust ühel konkreetsel juhtumil – tema “kriminaalvastutusele võtmisel” (RKPJKo 17.02.2014, 3-4-1-54-13, p 22). Seega on § 76 esimene ja teine lause üld- ja erinormi vahekorras.
Riigikogu liikme üldine puutumatus (ls 1) seisneb üldjuhul keelus kohaldada Riigikogu liikme suhtes teatud riikliku sunni meetmeid või teha seda ilma meetme kohaldajast sõltumatu otsustaja eel- või järelkontrollita (RKPJKo 17.02.2014, 3-4-1-54-13, p 39). Puutumatuse eesmärk on kindlustada seadusandliku võimu korrakohast toimimist ja takistada teiste võimuharude ebakohast sekkumist parlamendi töösse. See peab vältima Riigikogu liikmete meelevaldset ja üksnes täitevvõimu esindajate otsustustest lähtuvat allutamist sellistele riikliku sunni meetmetele, mis võivad oluliselt takistada rahvaesindaja ülesannete täitmist (RKPJKo 17.02.2014, 3-4-1-54-13, p 38). Riigikogu liikme üldine puutumatus võib kommenteeritava sätte mõtte kohaselt hõlmata kaitset väga erinevate sunnimeetmete eest ja seda nii kriminaalmenetluses kui ka väljaspool seda. Esmajoones ja peamiselt saavad rahvaesindaja ülesannete täitmist takistada sellised riikliku sunni abinõud, millega kaasneb Riigikogu liikmelt isikuvabaduse võtmine või selle piiramine, mis ei tähenda siiski seda, et Riigikogu liikme puutumatus ei võiks mõnikord laieneda ka juhtumitele, mis pole seotud saadikult isikuvabaduse võtmise ega selle piiramisega (RKPJKo 17.02.2014, 3-4-1-54-13, p-d 40–41). Teisalt ei peaks Riigikohtu viidatud seisukohast järeldama, nagu nõuaks kommenteeritav säte sõltumatu otsustaja eel- või järelkontrolli Riigikogu liikme isikuvabaduse mis tahes piirangu korral. Vähemalt üldjuhul ei kaitse puutumatus Riigikogu liiget maine kahjustamise eest (RKPJKo 17.02.2014, 3-4-1-54-13, p 54).
Põhiseadus ei ava Riigikogu liikme üldise puutumatuse täpsemat sisu, jättes seadusandjale küllaltki avara otsustusruumi küsimuses, milliseid sunnimeetmeid ja millises korras tohib Riigikogu liikme suhtes kohaldada (RKPJKo 17.02.2014, 3-4-1-54-13, p 38). Näiteks on üldjuhul seadusandja otsustada, kas Riigikogu liikme puutumatus hõlmab ka sõltumatut eelkontrolli Riigikogu liikme juures läbiotsimise toimetamiseks (RKPJKo 17.02.2014, 3-4-1-54-13, p-d 53–56). Samuti ei ole Riigikohus pidanud kommenteeritava paragrahvi esimese lausega vastuolus olevaks varem kehtinud seadust, mis ei näinud ette erikorda kriminaalasja menetleja poolt Riigikogu liikme e-kirjade väljanõudmiseks Riigikogu Kantseleilt (vt RKKKo 20.11.2015, 3-1-1-93-15, p 65; alates 1. jaanuarist 2015 sätestab sellise erikorra KrMS § 3822 lg 4). Seadusandja otsustusruum Riigikogu liikme puutumatuse sisustamisel ei ole siiski piiramatu. Ühelt poolt ei luba § 76 esimene lause kehtestada Riigikogu liikme puutumatust sedavõrd kitsa või ebatõhusana, et see moonutaks puutumatuse olemust, jättes kaitse alt välja selle instituudi tuuma. Teisalt ei võimalda demokraatliku õigusriigi ja riigivõimu seaduslikkuse põhimõtted ning põhiõigused muuta Riigikogu liikmeid puutumatuse instituudi abil karistamatuteks või anda neile õigusi, mis kahjustavad ebaproportsionaalselt avalikku korda või teiste isikute õigusi ja huve. Küsimus, kas seadusandja kujundatud Riigikogu liikme üldise puutumatuse instituut jääb eespool markeeritud piiridesse, allub põhiseaduslikkuse järelevalve kohtu kontrollile. (RKPJKo 17.02.2014, 3-4-1-54-13, p 38.) Seega võib Riigikogu liikme puutumatuse kaitseks kehtestatud kord osutuda põhiseadusvastaseks nii kaitseabinõude liigse nõrkuse (nt vahistamispiirangute puudumine) kui ka ülemäärase tugevuse (nt absoluutne vahistamiskeeld) korral.
Kaitseabinõud (erimenetlus) Riigikogu liikme puutumatuse tagamiseks võivad olla – ja mõnel juhul peavadki olema – eri sunnimeetmete puhul erinevad. See, kas, ja kui, siis milline erikord tuleb luua ühe või teise sunniabinõu kohaldamiseks Riigikogu liikme suhtes, et kommenteeritava paragrahvi esimese lause nõuded saaksid täidetud, oleneb ühelt poolt sellest, mil moel ja määral konkreetne meede rahvaesindaja ülesannete täitmist takistab, ja teisalt selle meetme olemusest ning eesmärgist. Mida suuremal määral abinõu Riigikogu liikme ülesannete täitmist ja seega ka Riigikogu tööd mõjutab, seda kõrgemaid nõudmisi tuleb puutumatuse tagamiseks esitada meetme kohaldamise eel- ja/või järelkontrollile. Samas ei tohi Riigikogu liikme puutumatus ebamõistlikult kahjustada meetme eesmärkide saavutamist. (RKPJKo 17.02.2014, 3-4-1-54-13, p-d 42–43.) Näiteks kui seadusandja kehtestaks korra, mille kohaselt eeldaks läbiotsimine Riigikogu liikme juures õiguskantsleri ettepanekul antud Riigikogu koosseisu enamuse nõusolekut, oleks see tõenäoliselt põhiseadusega vastuolus, sest selline erikord ohustaks ebamõistlikult menetlustoimingu eesmärki, muutes efektiivse läbiotsimise Riigikogu liikme juures võimatuks (vt ka RKPJKo 17.02.2014, 3-4-1-54-13, p 56).
Kommenteeritava paragrahvi esimene lause ei ole otsekohaldatav, vaid üksnes annab seadusandjale õiguse ja paneb talle kohustuse kehtestada Riigikogu liikme puutumatuse kaitseks kohane kord. Kehtivas õiguses määratlevad Riigikogu liikme üldise puutumatuse sisu ja ulatuse RKLS §-d 18–185 ja KrMS §-d 3821–3824. Nende sätete kohaselt seisneb Riigikogu liikme üldine puutumatus eeskätt järgnevas: (a) Riigikogu liiget ei saa tema enda eelneva nõusolekuta kohustada osalema haldus- ja tsiviilkohtumenetluses ega väärteomenetluses ega rakendada tema suhtes sundtoomist, kui see takistab Riigikogu liikme ülesannete täitmist; (b) väärteomenetluses võidakse Riigikogu liikme suhtes rakendada vahetut sundi määral, mis on vältimatult vajalik toimepandud väärteo fikseerimiseks; (c) väärteo eest mõistetud aresti kannab Riigikogu liige ajal, kui see ei takista tema osalemist Riigikogu töös; (d) Riigikogu liikme nõusolekuta võib tema suhtes rakendada Riigikogu liikme ülesannete täitmist takistavaid riikliku järelevalve erimeetmeid (KorS §-d 30–53) üksnes seaduses nimetatud kõrgendatud ohu korral; (e) Riigikogu hoonetes läbiotsimiseks ning sealt leitud asitõendite, dokumentide ja sidevahendite kaasaviimiseks ning Riigikogu serverites asuva Riigikogu liikme tööalase kirjavahetuse väljaandmiseks on vajalik riigi peaprokuröri taotluse alusel antud õiguskantsleri nõusolek (KrMS § 3822 lg 4); (f) Riigikogu liiget saab kahtlustatavana kinni pidada või sundpaigutada ekspertiisi tegemiseks raviasutusse või kohaldada tema suhtes tõkendina vahistamist, sundtoomist või aresti, kui selleks on saadud riigi peaprokuröri taotluse alusel antud Riigikogu põhiseaduskomisjoni nõusolek; (g) muud tõkendit peale vahistamise saab Riigikogu liikme suhtes kohaldada, samuti teostada läbiotsimist, läbivaatust ning vara aresti või teha jälitustoiminguid riigi peaprokuröri taotluse alusel antud Tallinna Ringkonnakohtu esimehe nõusolekul. Seadus ei sätesta erikorda Riigikogu liikme ametist kõrvaldamiseks (KrMS § 141). Sellest ei saa ilmselt siiski järeldada, nagu võiks Riigikogu liikmest kahtlustatava või süüdistatava ametist kõrvaldada üldises korras prokuratuuri taotlusel eeluurimiskohtuniku määruse või kohtumääruse alusel. Tulenevalt PS §-st 64 ei ole Riigikogu liikme ametist kõrvaldamine võimalik.
Seda, kas haldus-, tsiviilkohtu- või väärteomenetluses osalemine, menetlustoimingule allutamine või väärteokaristuse kandmine takistab “Riigikogu liikme ülesannete täitmist” või “osalemist Riigikogu töös” või kas on täidetud muud Riigikogu liikme kriminaalmenetlusvälisele menetlustoimingule allutamiseks vajalikud tingimused, otsustab menetleja ise. Spetsiaalset eel- või järelkontrolli, mida teeks menetlejast sõltumatu otsustaja, pole kõnealuste sunniabinõude kohaldamiseks ette nähtud. Siiski võib Riigikogu liige tugineda puutumatuse rikkumisele, vaidlustades menetleja otsustust üldises korras (kõrgema astme) kohtus. Mõistet “Riigikogu töö” tuleb tõlgendada kitsendavalt, lähtudes eeskätt RKKTS §-st 47. Parlamendiliikme puutumatuse praeguse korra arutelul Riigikogu täiskogus väljendas eelnõu algataja esindaja seisukohta, et näiteks kohtumine valijatega ei ole käsitatav Riigikogu liikme tööna, mis takistaks tema allutamist puutumatusega kaetud menetlus- või täitetoimingutele (vt XII Riigikogu stenogramm, VIII istungjärk, 20. november 2014, 4. päevakorrapunkt).
Riigikogu põhiseaduskomisjoni, Tallinna Ringkonnakohtu esimehe või õiguskantsleri nõusolekut ei ole tarvis Riigikogu liikme kahtlustatavana kinnipidamiseks või tõkendina vahistamise kohaldamiseks, sundtoomiseks, ekspertiisi tegemiseks raviasutusse sundpaigutamiseks, läbiotsimise ja läbivaatuse teostamiseks, vara arestiks, samuti menetlustoimingute tegemiseks ning Riigikogu serverites asuva Riigikogu liikme tööalase kirjavahetuse väljastamiseks, kui ta tabatakse esimese astme kuriteo toimepanemiselt (in flagrante delicto). Seda, kas konkreetsel juhtumil on tegemist “kuriteolt tabamisega” (võib osutuda vaieldavaks), otsustab menetlustoimingu tegemiseks pädev kriminaalasja menetleja.
Pärast seda, kui Riigikogu on andnud õiguskantsleri ettepanekul nõusoleku koostada oma liikme kohta süüdistusakt, pole selle Riigikogu liikme suhtes menetlustoimingute teostamiseks enam Riigikogu põhiseaduskomisjoni, õiguskantsleri ega Tallinna Ringkonnakohtu esimehe luba vaja. Seda tingimusel, et toiming tehakse, menetledes tegu, mis on Riigikogu loaga hõlmatud.
Riigikogu liige võib anda Tallinna Ringkonnakohtu esimehele, põhiseaduskomisjonile või õiguskantslerile kirjalikku taasesitamist võimaldavas vormis eelneva nõusoleku immuniteediga kaetud üksikute menetlustoimingute tegemiseks (RKLS § 18 lg 4 ls 2). Seadus ei täpsusta Riigikogu liikme sellise nõusoleku õiguslikke tagajärgi. Kõnealuse normi kehtestanud seaduse eelnõu (396 SE, Riigikogu XII koosseis) seletuskirja kohaselt pole Riigikogu liikme nõusoleku korral Tallinna Ringkonnakohtu esimehe, Riigikogu põhiseaduskomisjoni või õiguskantsleri nõusolekut menetlustoimingu tegemiseks enam vaja. Siiski on mõeldav ka tõlgendus, et Riigikogu liikme nõusolek menetlustoiminguga ei vabasta ringkonnakohtu esimeest, põhiseaduskomisjoni või õiguskantslerit kohustusest riigi peaprokuröri taotlus läbi vaadata ega välista erandjuhtudel ka taotluse rahuldamata jätmist (eeskätt siis, kui on alust kahelda, et Riigikogu liiget on nõusoleku andmiseks ebakohaselt survestatud). Võimalusel teha puutumatusega kaetud menetlustoiming Riigikogu liikme enda nõusolekul on praktikas siiski vähene tähtsus. Küsides menetlustoiminguks esmalt Riigikogu liikme enda nõusolekut ja asudes taotlema pädeva organi eriluba alles pärast Riigikogu liikme keeldumist, riskib prokuratuur enamikul juhtudel üllatusmomenti eeldava menetlustoimingu nurjumisega.
Riigikogu liikme puutumatus ühel konkreetsel juhtumil – tema kriminaalvastutusele võtmisel – seisneb kommenteeritava paragrahvi teise lause kohaselt nõudes, et selleks toiminguks peab olema õiguskantsleri ettepanekul antud Riigikogu koosseisu enamuse nõusolek (RKPJKo 17.02.2014, 3-4-1-54-13, p 22). Kõnealuse sätte mõte on tagada seadusandliku võimu korrakohane toimimine, vältides kriminaalmenetluse kasutamist poliitilise võitluse vahendina. Norm peab eeskätt tõkestama poliitiliselt motiveeritud valikulist õigusemõistmist Riigikogu liikmete üle. Viimast võidakse kasutada näiteks parlamendi tahte mõjutamiseks või poliitiliseks kättemaksuks. Ühtlasi võtab § 76 teine lause teistelt võimuharudelt võimaluse muuta õiguskantsleri ja Riigikogu nõusolekuta Riigikogu koosseisu (vt PS § 64 lg 2 p 2). Selliselt tagab § 76 teine lause vahetult ka demokraatia põhimõtet. (RKPJKo 17.02.2014, 3-4-1-54-13, p 26.) Samuti hõlmab sätte eesmärk parlamendivähemuse kaitset (RKPJKo 15.01.2016, 3-4-1-30-15, p 27).
Kehtiv kriminaalmenetlus- ega karistusõigus ei kasuta kriminaalvastutusele võtmise mõistet. Riigikohtu seisukoha järgi tuleb Riigikogu liikme kriminaalvastutusele võtmist kommenteeritava paragrahvi teise lause tähenduses vaadelda ajas kulgeva protsessina, mis algab Riigikogu liikme suhtes süüdistusakti koostamise (KrMS § 226 lg 1) või temaga kokkuleppe sõlmimisega (KrMS § 245) ja lõpeb kohtuotsuse jõustumise või kriminaalmenetluse lõpetamisega. See tähendab, et kui isik on Riigikogu liige juba kohtueelse menetluse lõpuleviimise ajal, on õiguskantsleri ettepanekul antud Riigikogu koosseisu enamuse nõusolek vajalik isiku suhtes süüdistusakti koostamiseks või temaga kokkuleppe sõlmimiseks. Kui aga isik süüdistusakti koostamise või temaga kokkuleppe sõlmimise ajal veel Riigikokku ei kuulu, ent tema volitused Riigikogu liikmena tekivad enne järgneva kriminaalmenetluse (kohtumenetluse) lõppu, algab Riigikogu liikme kriminaalvastutusele võtmine § 76 teise lause tähenduses menetleja esimese toiminguga, mis tehakse pärast süüdistatava Riigikogu liikme volituste tekkimist. Seega on sellise toimingu tegemiseks vaja ka õiguskantsleri ettepanekul antud Riigikogu nõusolekut. See ei puuduta menetleja toiminguid, mis on seotud immuniteedimenetluse alustamisega. (RKPJKo 17.02.2014, 3-4-1-54-13, p 32.)
Riigikogu liikme “kriminaalvastutusele võtmise” ehk tema kohta süüdistusakti koostamise täpsem kord on sätestatud KrMS § 3821 lg-tes 2 ja 3, §-des 3825–38210, RKLS §-s 185 ja RKKTS §-des 149–151. KrMS ei reguleeri otsesõnu Riigikogu nõusoleku andmist Riigikogu liikme kohta süüdistusakti koostamiseks olukorras, kus isikust saab Riigikogu liige pärast tema kohta süüdistusakti koostamist, kuid enne kriminaalmenetluse lõppu. Kohtupraktika kohaselt on Riigikogu liikme kohta süüdistusakti koostamise erikord aga kohaldatav ka selleks, et õiguskantsler ja Riigikogu saaksid otsustada, kas teha ettepanek ja anda nõusolek pärast süüdistusakti koostamist Riigikogu liikmeks saanud isiku suhtes kriminaalmenetluse (kohtumenetluse) jätkamiseks või mitte (RKPJKo 17.02.2014, 3-4-1-54-13, p 33; RKKKo 20.11.2015, 3-1-1-93-15, p 52). Samuti tuleb KrMS § 3825 jj mutatis mutandis kohaldada Riigikogu liikmega kokkuleppemenetluses kokkuleppe sõlmimiseks, ehkki seadus seda otsesõnu ette ei näe. Kokkuleppe sõlmimine kujul, nagu kehtiv kriminaalmenetlusõigus selle ette näeb, on kvalifitseeritav Riigikogu liikme kriminaalvastutusele võtmiseks kommenteeritava paragrahvi teise lause tähenduses (vt komm 13). Seda, et Riigikogu liikmega kokkuleppe sõlmimiseks peab olema õiguskantsleri ettepanekul antud Riigikogu koosseisu enamuse nõusolek, kinnitab ka RKLS § 18 lg 4. Osutatud säte ei võimalda Riigikogu liikmel immuniteedist loobuda, lubades tal anda nõusoleku vaid üksikuteks üldise puutumatusega kaetud menetlustoiminguteks.
Õiguskantsler esitab ettepaneku anda nõusolek Riigikogu liikme kohta süüdistusakti koostamiseks Riigikogule riigi peaprokuröri kirjaliku põhjendatud taotluse alusel. Õiguskantsler tutvub vajaduse korral kriminaaltoimiku materjaliga ja kujundab oma arvamuse, vältides tõendite hindamist. Õiguskantsler on õigustatud ja kohustatud jätma ettepaneku Riigikogule tegemata üksnes juhul, kui süüdistuse esitamine oleks “ilmselgelt põhjendamatu” (vt ka § 139 komm 33). Õiguskantsleri ettepaneku arutelu Riigikogus algab selle esitaja ettekandega, millele järgnevad Riigikogu liikmete küsimused ettekandjale ja läbirääkimised. Riigikogu liige, kelle kohta süüdistusakti koostamiseks nõusoleku andmist arutatakse, võib soovi korral esineda kuni viieminutise sõnavõtuga. Õiguskantsleri ettepaneku toetamiseks on nõutav Riigikogu koosseisu häälteenamus (51 poolthäält).
Seadus ei sätesta kriteeriume, millest lähtuvalt peaks Riigikogu otsustama, kas anda nõusolek oma liikme kohta süüdistusakti koostamiseks või temaga kokkuleppemenetluses kokkuleppe sõlmimiseks. Tulenevalt parlamentaarse immuniteedi olemusest oleks kommenteeritava paragrahvi mõttega vastuolus, kui Riigikogu hakkaks otsust tehes hindama tõendeid või andma oma liikme väidetavale teole karistusõiguslikku hinnangut. See on kriminaalasja lahendava kohtu ülesanne. Kuriteokahtluse tõendatuse ja materiaalõigusliku põhjendatuse sisuline hindamine parlamendis võiks viia ka süütuse presumptsiooni rikkumiseni. Põhiseaduse mõttega oleks enim kooskõlas, kui Riigikogu keelduks nõusoleku andmisest vaid juhul, kui on alust arvata, et tegemist on poliitiliselt motiveeritud kriminaalmenetlusega Riigikogu liikme ebaõiglaseks süüdistamiseks (fumus persecutionis). Sellist tõlgendust toetab ka Veneetsia komisjoni seisukoht (vt komm 1), mille kohaselt peaks parlamendiliikme puutumatus jääma püsima (ära võtmata) vaid siis, kui on põhjust kahtlustada, et menetleja otsustuses parlamendiliikmele süüdistus esitada on parteipoliitiline komponent.
Riigikogu nõusolek oma liikme kohta süüdistusakti koostamiseks laieneb vaid õiguskantsleri taotluses märgitud teole. Süüdistusakti koostamine mõne muu teo osas eeldab Riigikogu uut nõusolekut (KrMS § 38210 lg 1), teole antava õigusliku hinnangu muutmine aga mitte (KrMS § 38210 lg 3). Otsustamaks, kas muudetud või täiendatud süüdistuses kirjeldatud tegu on sama, mille osas Riigikogu süüdistusakti koostamiseks nõusoleku andis, tuleb lähtuda samadest kriteeriumidest nagu PS § 23 lg-s 3 sätestatud teo mõiste sisustamisel (vt nt RKKKo 18.01.2010, 3-1-1-57-09, p-d 16–18 ja 25.02.2014, 3-1-1-10-14, p 7 jj). Ühe jätkuva teo osategude (vt nt RKKKo 01.04.2004, 3-1-1-4-04, p 13) lisandumine süüdistusse Riigikogu uut nõusolekut ei eelda. Riigikohus on pidanud kommenteeritava paragrahvi teise lausega sarnaselt sõnastatud PS § 153 lg 1 eesmärki mitteteenivaks seda, kui iga uue ilmsiks tulnud kuriteoepisoodi osas või kuriteo tehiolude mõningase muutumise tõttu tuleks taotleda uut luba immuniteeti omava isiku kriminaalvastutusele võtmiseks. Kriminaalvastutusele võtmise ettepanekus osutamata teona tuleb seega mõista üksnes tegu (süüdistust), mis olemuslikult erineb teost, mille osas on kriminaalvastutusele võtmiseks luba antud (nt pistise võtmise asemel süüdistus mõrvas või mootorsõiduki joobeseisundis juhtimise asemel süüdistus valimiste võltsimises vms). (RKKKo 05.05.2003, 3-1-1-42-03, p 25.) KrMS § 38210 lg 1 välistab siiski võimaluse esitada Riigikogu liikmele Riigikogu täiendava loata süüdistust uues iseseisvas teos, isegi, kui selle teo kvalifikatsioon on sama mis Riigikogu loaga kaetud teol.
Riigikogu otsus anda nõusolek oma liikme kohta süüdistusakti koostamiseks kehtib edasi ka pärast seda, kui samal isikul tekivad volitused Riigikogu järgmise koosseisu liikmena, st Riigikogu uue koosseisu nõusolek sama isiku sama teo kohta süüdistusakti koostamiseks (kriminaalmenetluse jätkamiseks) pole vajalik (KrMS § 3826 lg 5, vt ka RKKKo 20.11.2015, 3-1-1-93-15, p-d 46–51). Sama põhimõte kehtib ka üksikute menetlustoimingute tegemiseks antud loa puhul (KrMS § 3822 lg 7).
On diskuteeritav, kas Riigikogu liige saab tema kohta süüdistusakti koostamiseks nõusoleku andmise või sellest keeldumise kohta tehtud Riigikogu otsuse vaidlustada. PSJKS § 16 kohaselt võib isik, kes leiab, et Riigikogu otsusega on rikutud tema õigusi, esitada Riigikohtule taotluse tühistada Riigikogu otsus. Riigikogu otsus anda süüdistusakti koostamiseks nõusolek ei saa Riigikogu liikme õigusi rikkuda, sest Riigikogu liikme puutumatus on kehtestatud parlamendi kui institutsiooni kaitseks, subjektiivseid õigusi kommenteeritavast paragrahvist parlamendiliikmele ei tulene. Seevastu Riigikogu keeldumine süüdistusakti koostamiseks nõusoleku andmiseks võtab Riigikogu liikmelt võimaluse kaitsta kohtumenetluses (PS § 15 lg 1) enda au ja head nime (PS § 17) ning vältida olukorda, kus ta jääks oma saatuse suhtes liiga kauaks ebakindlasse olukorda, mis kuriteokahtluse püsimisega paratamatult kaasneb (vt ka RKKKo 30.06.2014, 3-1-1-14-14, p 593). Seega riivab Riigikogu keeldumine süüdistusakti koostamiseks nõusoleku andmisest Riigikogu liikme subjektiivseid õigusi, mistõttu peaks Riigikogu liikmel olema võimalik seda otsust PSJKS §-s 16 jj ette nähtud korras vaidlustada. Riigikogu liikme kaebuse alusel saab Riigikohus kontrollida, kas saadikupuutumatuse kaitse kaalub konkreetsel juhul üles Riigikogu liikme subjektiivsete õiguste riive. Selleks tuleb hinnata ühelt poolt keeldumise teadaolevate põhjuste kooskõla immuniteedi eesmärgiga ja nende põhjuste kaalukust ning teiselt poolt seda, kuivõrd rasked tagajärjed on keeldumisel Riigikogu liikme jaoks. Riigikogu otsuse tühistamine tuleb kõne alla näiteks juhul, kui süüdistusakti koostamiseks nõusoleku andmisest keeldumine näib olevat tingitud soovist, et kuriteokahtlus opositsioonilise rahvasaadiku suhtes jääks tema (ja tema erakonna) mainekahju süvendamiseks püsima pikemaks ajaks, või kui on alust arvata, et keeldumisega survestatakse saadikut Riigikogust tagasi astuma. Õiguskantsleri otsustust keelduda Riigikogu liikme kohta süüdistusakti koostamiseks nõusoleku andmiseks ettepaneku tegemisest võiks Riigikogu liikmel olla võimalik vaidlustada kohustamiskaebusega (HKMS § 37 lg 2 p 2) halduskohtumenetluses. Ükski teine isik ega organ peale puudutatud Riigikogu liikme enda ei saa tema kriminaalvastutusele võtmise kohta käivaid õiguskantsleri ja Riigikogu otsustusi vaidlustada. Muu hulgas ei saa seda teha Riigikogu liikme väidetavas kuriteos kannatanu (KrMS § 37 lg 1), sest kannatanul ei ole subjektiivset õigust nõuda riigilt tema õigusi kahjustanud isiku kriminaalkorras süüditunnistamist ja karistamist (vt nt RKKKm 22.06.2009, 3-1-1-47-09, p 17). Tallinna Ringkonnakohtu esimehe määrus või Riigikogu põhiseaduskomisjoni või õiguskantsleri otsus Riigikogu liikme suhtes üldise puutumatusega kaetud menetlustoimingu tegemise lubamiseks või sellest keeldumiseks tõenäoliselt vaidlustatav ei ole.
Õiguskantsleri keeldumine kommenteeritavas paragrahvis ja KrMS §-s 3826 nimetatud ettepaneku tegemisest, nagu ka Riigikogu keeldumine nõusoleku andmisest oma liikme kohta süüdistusakti koostamiseks või temaga kokkuleppe sõlmimiseks ei tähenda seda, et kriminaalmenetlus Riigikogu liikme suhtes tuleks lõpetada. Süüdistusakt on võimalik koostada pärast Riigikogu liikme volituste lõppu, arvestades eriti asjaolu, et KarS § 81 lg 61 ja RKLS § 181 lg 1 kohaselt peatub kuriteo aegumine, kui Riigikogu liige on kuriteo toimepanemises kahtlustatav. Kriminaalmenetluse sisuline seiskumine Riigikogu liikme ametiaja lõpuni võib tähendada küll seda, et väidetava kuriteo tõendamine osutub raskeks või isegi võimatuks. Välistatud ei ole aga ka seegi, et riigi peaprokurör esitab õiguskantslerile uue taotluse, kui põhjused, millele tuginedes õiguskantsler varasema taotluse tagastas (KrMS § 3826 lg-d 3 ja 4), on kõrvaldatavad ja kõrvaldatud. Kuna Riigikogu oma liikme kriminaalvastutusele võtmiseks nõusoleku andmata jätmist ei põhjenda, on Riigikogu keelduva otsuse korral korduvtaotluse ja õiguskantsleri uue ettepaneku esitamise võimalikkus küsitavam, ehkki mitte täiesti välistatud.
1920. a PS § 49 lg 1 sätestas: “Ilma Riigikogu nõusolekuta ei või tema liiget vangistada, välja arvatud juhtumised, mil ta on tabatud kuriteolt. Niisugusel juhtumisel antakse vangistusest teada ühes selle põhjustega mitte hiljemini kui 48 tunni kestes Riigikogu Juhatusele, kes paneb selle ette Riigikogule otsustamiseks järgmisel koosolekul.” Lõige 2 andis Riigikogule õiguse oma liikmele määratud vangistuse või muu kitsenduse edasi lükata kuni Riigikogu istungjärgu vaheajani või volituste lõpuni. 1937. a PS § 79 lg 1 sätestas: “Ilma Riigivolikogu nõusolekuta ei või tema liiget vangistada, välja arvatud juhud, kui ta on tabatud süüteolt. Vangistamisest ja selle põhjustest teatatakse mitte hiljemini kui neljakümne kaheksa tunni kestel Riigivolikogu juhatusele, kes esitab selle Riigivolikogule otsustamiseks järgmisel koosolekul.” Lõige 2 andis Riigivolikogule õiguse oma liikmeile määratud vangistust või muid kitsendusi edasi lükata kuni Riigivolikogu istungjärgu vaheajani või volituste lõpuni. Paragrahv 89 nägi ette, et § 79 kohaldatakse vastavalt ka Riiginõukogule ja tema liikmeile.


Kuusalu valla külavanema statuut | Sõnumitooja
Kuusalu valla külavanema statuut
Sõnumitooja 27.03.2019
Määrus kehtestatud kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 58 lõike 3 alusel.
§ 1. Üldsätted
(1) Külavanem on ühe või mitme küla elanike ühiste huvide esindaja ning kohaliku omavalitsuse koostööpartner külas. Ta juhindub oma tegevuses ja lepingute sõlmimises küla ühistest seisukohtadest ja küla arengukavast, omavalitsuse otsustest, määrustest ja kehtivast üldplaneeringust ning Eesti Vabariigi seadustest.
(2) Hääleõiguslik külaelanik on vähemalt 16-aastane rahvastikuregistrijärgne selle küla elanik.
(3) Käesolevas määruses küla, külaelaniku ja külavanema kohta sätestatu kehtib ka alevike, alevike elanike ja alevikuvanemate kohta.
§ 2. Külavanemale esitatavad nõudmised
(1) Külavanem peab olema Kuusalu valla täisealine teovõimeline registrijärgne elanik.
(2) Külavanem võidakse valida ka mitmele külale.
(3) Külavanem on ühiskondlik amet, mida sellesse valitud isik täidab vabatahtlikult ning tuginedes külaelanike usaldusele.
§ 3. Küla koosolek
(1) Küla koosoleku võib kokku kutsuda külavanem või vähemalt kolm täisealist külaelanikku. Kui külas elab alla 10 inimese, piisab koosoleku kokku kutsumiseks ühe kolmandiku külaelanike taotlusest.
(2) Küla koosolekust peab olema ette teatatud vähemalt kaks nädalat enne koosoleku toimumist.
(3) Küla koosoleku kutse edastab(avad) koosoleku kokkukutsuja(d). Kutses näidatakse ära koosoleku toimumise aeg, koht ja päevakord. Koosoleku kutse edastatakse kõikidele hääleõiguslikele külaelanikele nende elektronposti aadressile, viimase puudumisel paberkandjal postkastidesse; samuti teavitatakse koosoleku toimumisest küla teadete tahvli(te)l, kui see on olemas, kohalikus ajalehes ja Kuusalu valla kodulehel.
(4) Küla koosolek on otsustusvõimeline kui:
1) külas, kus on hääleõiguslikke külaelanikke alla 51, võtab koosolekust osa vähemalt pool hääleõiguslikest külaelanikest;
2) külas, kus on hääleõiguslikke külaelanikke 51 kuni 199, võtab koosolekust osa vähemalt 25 hääleõiguslikku külaelanikku;
3) külas, kus on hääleõiguslikke külaelanikke 200 ja enam, võtab koosolekust osa vähemalt 50 hääleõiguslikku külaelanikku;
4) kui toimub mitme küla ühine koosolek, peab kvooruminõue olema täidetud iga asustusüksuse puhul.
(5) Kui küla koosolekul ei osale käesoleva paragrahvi lõikes 4 nõutud arv külaelanikke, otsustatakse samal koosolekul uue, sama päevakorraga koosoleku toimumise päev, mis ei või olla varem kui 14 päeva pärast.
(6) Esimesel koosolekul mitteosalenud külaelanikke teavitatakse uue koosoleku toimumisest käesoleva paragrahvi lõikes 3 sätestatud korra kohaselt vähemalt 7 päeva enne uue koosoleku toimumise päeva. Esimesel koosolekul osalejad loetakse uue koosoleku toimumisest informeerituks ning neile uut kutset saatma ei pea.
(7) Kui koosoleku otsustusvõimetus kvoorumi puudumise tõttu selgub pärast koosoleku toimumist, teavitatakse kõiki külaelanikke uue koosoleku toimumisest käesoleva paragrahvi lõikes 3 sätestatud korra kohaselt vähemalt 7 päeva enne uue koosoleku toimumise päeva.
(8) Korduv, sama päevakorraga toimuv küla koosolek on pädev vastu võtma otsuseid, sõltumata koosolekul esindatud hääleõiguslike külaelanike arvust.
(9) Hääleõiguslik külaelanik võib volitada teise hääleõigusliku külaelaniku ennast küla koosolekul esindama. Volikiri peab olema allkirjastatud ja sisaldama volitaja nime, isikukoodi, volitatava nime ja volikirja kehtivusaega.
§ 4. Külavanema valimine
(1) Külavanem valitakse poolthäälteenamusega küla koosolekul, millest võtab osa Kuusalu Vallavalitsuse määratud esindaja (edaspidi valla esindaja).
(2) Juhul kui valla esindaja esitatakse külavanema kandidaadiks, ei saa ta olla valla esindajaks küla koosolekul.
(3) Külavanema valimiste läbiviimiseks moodustatakse vähemalt kolmeliikmeline valimiskomisjon, millesse peab kuuluma valla esindaja. Valimiskomisjon korraldab küla koosolekul külavanema valimised.
(4) Külavanema kandidaat või kandidaadid seatakse üles külaelanike poolt.
(5) Külavanema kandidaat peab olema nõus oma kandidatuuri ülesseadmisega, juhul kui kandidaat ei viibi koosolekul, peab nõusolek olema kirjalik.
(6) Külavanem valitakse üldjuhul salajasel hääletamisel. Kui koosolekul seatakse üles vaid üks kandidaat, võib valimine toimuda ka avalikul hääletusel, kui sellega on nõus kõik koosolekust osa võtvad inimesed.
(7) Igal hääleõiguslikul külaelanikul on üks hääl.
(8) Juhul, kui külavanem ei osutu valituks esimeses hääletamise voorus, toimub kohapeal teine hääletamise voor, kus saab hääletada esimeses voorus kahe enim hääli saanud külavanema kandidaadi vahel.
(9) Kui ka teises voorus ei saavuta kumbki kandidaat poolthäälte enamust, kutsutakse mitte varem kui 14 päeva pärast külavanema valimiseks kokku uus küla koosolek.
(10) Mitme küla ühise külavanema valimise korral osutub külavanem valituks ainult nendes külades, kus ta kogub vajaliku häälteenamuse.
(11) Külavanem kinnitatakse Kuusalu vallavalitsuse korraldusega, mille aluseks on küla koosoleku protokoll ja koosolekul osalejate allkirjadega nimekiri.
§ 5. Külakogu. Külavanema asendamine
(1) Külakogu on inimeste grupp, kes on volitatud abistama ning asendama külavanemat tema kohustuste täitmisel.
(2) Külakogu võib moodustada külavanema ettepanekul tema volituste ajaks küla elanikest ja/või külaseltsi liikmetest ja/või külas kinnisvara omavate isikute hulgast.
(3) Külakogu kinnitatakse külaelanike poolthäälte enamusega üldjuhul samal küla koosolekul, kus valitakse külavanem. Kui külakogu moodustamiseks kutsutakse kokku eraldi koosolek, kehtivad selle kvoorumile käesoleva määruse paragrahvi 3 lõikes 4 sätestatud nõuded.
(4) Külavanema asendamine toimub ainult külavanema poolt antava kirjaliku volituse alusel.
(5) Külavanemat saab asendada ainult esindatavas külas elav isik.
§ 6. Külavanema õigused ja kohustused
(1) Külavanemale antakse Kuusalu valla poolt külavanema märk ning külavanema soovil tellitakse tema kodusele postiaadressile alates valimisele järgnevast kuust ajaleht Sõnumitooja.
(2) Külavanemal on õigus:
1) teha küla koosolekule ettepanek moodustada külakogu;
2) esindada külaelanikke omavalitsuses, riigiasutustes ja muudes institutsioonides;
3) kutsuda kokku küla koosolekuid ja algatada lahendamiseks külaelu küsimusi, mis ei ole vastuolus seadustega ning vallavolikogu ja -valitsuse õigusaktidega;
4) teha ettepanekuid külaelanike huve puudutavate küsimuste arutamiseks kohalikus omavalitsuses, avaldada arvamust küla probleemide lahendamiseks;
5) taotleda ja kasutada küla nimel rahalisi vahendeid lähtudes küla koosolekul kinnitatud otsustest;
6) teha ettepanek valla osaüldplaneeringu algatamiseks;
7) saada omavalitsuselt oma tegevuseks vajalikku teavet;
8) teha külaelanikele märkusi ja juhtida tähelepanu probleemidele, mis puudutavad heakorda, avalikku käitumist jne;
9) jälgida külas loodusressursside säästlikku kasutamist ning sekkuma vajadusel;
10) saada vallavalitsuselt/volikogult/volikogu komisjonilt teavet tema poolt esindatavat küla puudutavate küsimuste lahendamise käigust.
(3) Külavanema kohustused on:
1) organiseerida külas ühistegevust ning ärgitada külaelanikke koostööle;
2) edastada külaelanike ühised soovid ja ettepanekud kohalikule omavalitsusele ja muudele institutsioonidele;
3) võimaldada külaelanikele omavalitsusest ja mujalt tulnud külaelanikke puudutava informatsiooni kättesaamist;
4) teavitama omavalitsust küla probleemidest;
5) aidata organiseerida töid õnnetusjuhtumite ja eriolukordade puhul kuni erialase abi saamiseni;
6) esitama vähemalt 5 külaelaniku kirjalikul nõudmisel kirjaliku aruande oma eelneva aasta tegevuse kohta, mis avaldatakse ka Kuusalu valla kodulehel;
7) teha koostööd vallavalitsuse hallatavate asutustega, et lahendada küla eluga seonduvaid küsimusi;
8) külavanema kohalt tagasi astudes, kutsuda eelnevalt kokku küla koosoleku uue külavanema valimiseks;
9) teha sisulist koostööd külakogu liikmetega ning kaasata neid külavanema tööga seotud tegevustesse.
(4) Vallavalitsuse poolt külavanemale pandud ülesannete täitmine külavanema poolt sätestatakse vastava lepinguga, milles märgitakse ära ka hüvitis külavanemale vallavalitsuse ülesannete täitmise eest.
§ 7. Külavanema volituste kestus. Külavanema ülesannetest vabastamine
(1) Külavanema ülesannetest vabastamine toimub seoses:
1) külavanema tagasiastumisega. Külavanem ja/või külakogu korraldab enne külavanema volituste lõppemist küla koosoleku uue külavanema valimiseks;
2) küla koosoleku algatusega. Külavanema ülesannetest vabastamist võib taotleda küla koosolek, mis on kokku kutsutud samadel alustel kui on toimunud külavanema valimine. Külavanem vabastatakse küla koosolekul toimuval avalikul hääletusel poolthäälte enamusega. Samal koosolekul valitakse külale tagasikutsutud külavanema asemel uus külavanem. Juhul, kui külavanema vabastamise poolt ei anta piisavalt hääli, ei saa kolme kuu jooksul külavanemat küla koosoleku algatusel püüda uuesti tagandada;
3) külavanema elukoha muutusega, kui selle tagajärjel muutub külavanema registrijärgne kohalik omavalitsus;
4) seoses jõustunud kriminaalkaristusega.
(2) Külavanem vabastatakse Kuusalu vallavalitsuse korraldusega, mille aluseks on:
1) külavanema isiklik avaldus ja koosoleku protokoll, kui külavanema vabastamine toimub külavanema algatusel;
2) küla koosoleku protokoll, kui külavanema vabastamine toimub küla koosoleku algatusel;
3) karistusregistris avaldatud teade jõustunud karistusest, kui vabastamine toimub seoses kriminaalkaristusega;
4) valla registripidaja esildis, kui vabastamine toimub seoses külavanema elukoha muutusega.
(3) Kui külavanem vabastatakse seoses kriminaalkaristuse, elukoha muutuse või surmaga, teavitab Kuusalu vallavalitsus valla veebilehel, küla teadetetahvlil ja kohalikus ajalehes külavanema volituste lõppemisest ning teeb külaelanikele ettepaneku kutsuda kokku küla koosolek, kus viiakse läbi uued külavanema valimised vastavalt käesolevale statuudile.
(4) Külavanemal, kelle volitused on lõppenud, on võimalus uuesti külavanemaks kandideerida ning olla valitud piiramatu arv kordi.
§ 8. Määruse kehtetuks tunnistamine
Käesoleva määrusega tunnistatakse kehtetuks volikogu 28.05.2014 määrus nr 18 „Kuusalu külavanema statuut“.
§ 9. Rakendussätted
(1) Määrus jõustub kolmandal päeval pärast Riigi Teatajas avaldamist.
(2) Määrus rakendub tagasiulatuvalt alates 1. jaanuar 2019.
Kinnitatud 31. detsembril 2018 Kuusalu volikogu otsusega.
Eelmine uudisKolgaküla mälumängu neljas voor
Järgmine uudisIda-Harju Koostöökoja taotlusvoor
Seljakotiga Usbekistanis – kohtuvad Nõukogude aeg, Lääs, iidne idamaa ja Eesti 90ndad
„Eakatele peaks nooremate kõrval tööd jätkuma.“


Kutselise kalapüügi loa taotlemisel esitatavate dokumentide loetelu, kalapüügiloa andmise, kehtivuse peatamise ning kehtetuks tunnistamise kord, kalapüügivõimaluste arvutamise metoodika ja kalapüügiloa taotluse ning kalapüügiloa vormid – Riigi Teataja
Kutselise kalapüügi loa taotlemisel esitatavate dokumentide loetelu, kalapüügiloa andmise, kehtivuse peatamise ning kehtetuks tunnistamise kord, kalapüügivõimaluste arvutamise metoodika ja kalapüügiloa taotluse ning kalapüügiloa vormid
Kutselise kalapüügi loa taotlemisel esitatavate dokumentide loetelu, kalapüügiloa andmise, kehtivuse peatamise ning kehtetuks tunnistamise kord, kalapüügivõimaluste arvutamise metoodika ja kalapüügiloa taotluse ning kalapüügiloa vormid - sisukord
§ 2 Kutselise kalapüügi loa taotlemine
§ 3 Kutselise kalapüügi loa taotlemisel esitatavad dokumendid
§ 4 Püügivõimaluste jaotamine
§ 5 Ajaloolise püügivõimaluse arvutamine
§ 6 Ümardamine
§ 7 Püügivõimaluse jaotamine erijuhtudel
§ 8 Püügivõimaluste jaotamise otsuse tegemine
§ 9 Püügivõimaluste jaotamise otsuse tegemise aeg
§ 10 Püügivõimaluste vähendamine
§ 11 Kalurite nimekiri
§ 12 Kutselise kalapüügi luba
§ 13 Kutselise kalapüügi loa tingimused
§ 14 Kutselise kalapüügi loa andmine
§ 15 Kutselise kalapüügi loas nimetatud kalalaeva või kaluri asendamine
§ 16 Kutselise kalapüügi loa kehtivuse peatamine ja kehtetuks tunnistamine
RT I, 22.11.2017, 10
Vastu võetud 17.11.2017 nr 164
Määrus kehtestatakse kalapüügiseaduse § 42 lõike 6, § 51 lõike 2 ja § 591 lõike 4 alusel.
(1) Nõukogu määruse (EÜ) nr 1224/2009, millega luuakse ühenduse kontrollisüsteem ühise kalanduspoliitika eeskirjade järgimise tagamiseks, muudetakse määrusi (EÜ) nr 847/96, (EÜ) nr 2371/2002, (EÜ) nr 811/2004, (EÜ) nr 768/2005, (EÜ) nr 2115/2005, (EÜ) nr 2166/2005, (EÜ) nr 388/2006, (EÜ) nr 509/2007, (EÜ) nr 676/2007, (EÜ) nr 1098/2007, (EÜ) nr 1300/2008, (EÜ) nr 1342/2008 ning tunnistatakse kehtetuks määrused (EMÜ) nr 2847/93, (EÜ) nr 1627/94 ja (EÜ) nr 1966/2006 (ELT L 343, 22.12.2009, lk 1–50), artiklis 7 ning komisjoni rakendusmääruse (EL) nr 404/2011, millega kehtestatakse nõukogu määruse (EÜ) nr 1224/2009 (millega luuakse ühenduse kontrollisüsteem ühise kalanduspoliitika eeskirjade järgimise tagamiseks) üksikasjalikud rakenduseeskirjad (ELT L 112, 30.04.2011, lk 1–153), artiklis 4 nimetatud kalapüügiloa andmisel kohaldatakse selles määruses sätestatut niivõrd, kuivõrd nõukogu määrus (EÜ) nr 1224/2009 ja komisjoni rakendusmäärus (EL) nr 404/2011 ei sätesta teisiti.
(2) Nõukogu määruse (EÜ) nr 1006/2008, mis käsitleb ühenduse kalalaevadele loa andmist püügitegevuseks ühenduse vetest väljaspool ning kolmandate riikide laevade juurdepääsu ühenduse vetele ja millega muudetakse määruseid (EMÜ) nr 2847/93 ja (EÜ) nr 1627/94 ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EÜ) 3317/94 (ELT L 286, 29.10.2008, lk 33–44), artikli 2 punktis h nimetatud kalapüügiloa andmisel kohaldatakse selles määruses sätestatut niivõrd, kuivõrd nõukogu määrus (EÜ) nr 1006/2008 ei sätesta teisiti.
§ 2. Kutselise kalapüügi loa taotlemine
(1) Kalapüügiseaduse § 39 lõikes 1 nimetatud kalalaeva kalapüügiloa ja sama seaduse § 41 lõikes 1 nimetatud kaluri kalapüügiloa (edaspidi koos kutselise kalapüügi luba) taotluse järgmiseks aastaks esitab kutselise kalapüügi loa taotleja (edaspidi taotleja) Veterinaar- ja Toiduametile jooksval aastal ajavahemikus 1. septembrist 1. detsembrini.
(2) Kui valdkonna eest vastutav minister on pikendanud kutselise kalapüügi loa taotluse esitamise tähtaega, esitab taotleja taotluse järgmiseks aastaks Veterinaar- ja Toiduametile valdkonna eest vastutava ministri määratud tähtaja jooksul.
(3) Jooksvaks aastaks kehtestatud püügivõimaluse, välja arvatud esmakordselt kehtestatud püügivõimaluse kasutamiseks võib taotleja esitada kutselise kalapüügi loa taotluse Veterinaar- ja Toiduametile sama aasta jooksul igal ajal, kui:
1) kehtestatud püügivõimalus on suurem kui sama liiki püügivõimalus, mis jaotati vastavalt taotlustele;
2) kalapüügiseaduse § 51 lõike 7 kohaselt avaneb täiendavalt sama liiki püügivõimalus, mis jaotati vastavalt taotlustele;
3) püügivõimalus on saadud kasutamiseks jooksval aastal kalapüügiseaduse § 58 või § 59 kohaselt;
4) ajalooline püügiõigus on jooksval aastal omandatud kalapüügiseaduse § 60 kohaselt;
5) taotleja on omandanud püügiõiguse väljaspool Eesti Vabariigi jurisdiktsiooni asuval veealal Eesti Vabariigist sõltumata;
6) väljaspool Eesti Vabariigi jurisdiktsiooni asuval veealal ei ole püügivõimalused piiratud.
(4) Kalapüügiseaduse § 55 lõike 3 kohaselt vabanenud püügivõimaluse kasutamiseks võib taotleja esitada kutselise kalapüügi loa taotluse Veterinaar- ja Toiduametile sama aasta 31. augustini.
(5) Kalapüügiseaduse § 591 lõike 4 kohaselt teiselt riigilt kasutada saadud püügivõimaluse ja jooksvaks aastaks esmakordselt kehtestatud püügivõimaluse kasutamiseks esitab taotleja kutselise kalapüügi loa taotluse Veterinaar- ja Toiduametile ametlikus võrguväljaandes Ametlikud Teadaanded teatatud tähtaja jooksul.
(6) Kalapüügiks kutselise kalapüügi vahendiga eraomandis oleval veekogul, mis ei ole määratud avalikult kasutatavaks, võib veekogu omanik esitada kaluri kalapüügiloa taotluse Veterinaar- ja Toiduametile igal ajal.
§ 3. Kutselise kalapüügi loa taotlemisel esitatavad dokumendid
(1) Kalalaeva kalapüügiloa taotleja esitab Veterinaar- ja Toiduametile järgmised dokumendid:
2) meresõiduohutuse seaduse §-s 17 nimetatud merekõlblikkuse tunnistus või kalalaeva vastavuse tunnistus;
3) dokument, mis tõendab, et kalalaev on taotleja seaduslikus valduses, kui taotleja ei ole taotluses nimetatud kalalaeva omanik;
4) dokument, mis tõendab, et taotleja omab ajaloolist püügiõigust või on saanud püügivõimaluse kalapüügiseaduse §-de 58 ja 59 alusel kasutada, kui asjakohast dokumenti ei ole Veterinaar- ja Toiduametile varem esitatud;
5) kalapüügiõiguse omandamist tõendav dokument, kui püügivõimalus on omandatud väljaspool Eesti Vabariigi jurisdiktsiooni oleval veealal Eesti Vabariigist sõltumata.
(2) Kaluri kalapüügiloa taotleja esitab Veterinaar- ja Toiduametile järgmised dokumendid:
2) dokument, mis tõendab, et taotleja omab ajaloolist püügiõigust või on saanud püügivõimaluse kalapüügiseaduse § 58 alusel kasutada, kui asjakohast dokumenti ei ole Veterinaar- ja Toiduametile varem esitatud.
(3) Kui taotleja soovib saada kutselise kalapüügi luba talle asjaomaseks aastaks püügivõimaluse jaotuse otsusega eraldatud, kuid kutselise kalapüügi loaga välja võtmata püügivõimaluse kasutamiseks, esitab ta Veterinaar- ja Toiduametile avalduse ning üksnes need kutselise kalapüügi loa andmiseks vajalikud andmed ja dokumendid, mida ta ei ole Veterinaar- ja Toiduametile asjaomase aasta kohta varem esitanud.
(4) Kui taotleja, kellele on asjaomaseks aastaks püügivõimaluse jaotuse otsusega eraldatud püügivõimalus, soovib saada kutselise kalapüügi luba kalapüügiseaduse §-de 58 ja 59 alusel kasutada saadud püügivõimaluse kasutamiseks, esitab ta Veterinaar- ja Toiduametile avalduse ning üksnes need kutselise kalapüügi loa andmiseks vajalikud andmed ja dokumendid, mida ta ei ole Veterinaar- ja Toiduametile asjaomase aasta kohta varem esitanud.
(5) Taotleja esitab Veterinaar- ja Toiduametile lõike 1 punktides 2–5 ja lõike 2 punktis 2 nimetatud dokumendi originaali, notariaalselt kinnitatud ärakirja või ametlikult kinnitatud ärakirja. Kui taotleja soovib dokumendi originaali tagastamist, teeb Veterinaar- ja Toiduamet dokumendi ärakirja, kinnitab ametlikult selle õigsust ning tagastab dokumendi originaali taotlejale.
(6) Eraomandis oleva veekogu, mis ei ole määratud avalikult kasutatavaks, omanik esitab Veterinaar- ja Toiduametile lisas 2 toodud vormi kohase avalduse.
§ 4. Püügivõimaluste jaotamine
(1) Kui veeala püügivõimalused võimaldavad rahuldada kutselise kalapüügi lubade taotlused täies ulatuses, jaotatakse püügivõimalused taotlejate vahel vastavalt taotlustele.
(2) Kui veeala püügivõimalused ei võimalda kutselise kalapüügi lubade taotluste rahuldamist täies ulatuses, jaotatakse püügivõimalused nende taotlejate vahel, kes on eelmisel kolmel aastal selle veeala püügivõimalusi õiguspäraselt omandanud.
(3) Püügivõimalusi ei jaotata taotlejate vahel, kellele ei või asjaomaseks aastaks kutselise kalapüügi luba anda.
(4) Lõikes 2 sätestatud juhul arvutab Veterinaar- ja Toiduamet taotlejale, kellele võib asjaomaseks aastaks anda kutselise kalapüügi loa, ajaloolise püügiõiguse alusel asjaomaseks aastaks eraldatava püügivõimaluse (edaspidi ajalooline püügivõimalus).
(5) Ajaloolist püügivõimalust ei arvutata, kui lubatud püügivõimalused on kehtestatud blokk-kvoodina nii, et Eesti Vabariigile eraldi ei ole püügivõimalust eraldatud või kui Euroopa Liidu määrusega on kehtestatud mitmele liikmesriigile ühine kvoot.
§ 5. Ajaloolise püügivõimaluse arvutamine
(1) Veterinaar- ja Toiduamet arvutab taotleja poolt eelmise kolme aasta jooksul õiguspäraselt omandatud püügivõimaluste summa. Summa arvutatakse valemi järgi:
T = topv1 + topv2 + topv3
T – taotleja poolt eelmise kolme aasta jooksul õiguspäraselt omandatud püügivõimaluste summa;
topv1 – taotleja poolt esimesel püügivõimaluste jaotamisel arvesse mineval aastal õiguspäraselt omandatud püügivõimalused;
topv2 – taotleja poolt teisel püügivõimaluste jaotamisel arvesse mineval aastal õiguspäraselt omandatud püügivõimalused;
topv3 – taotleja poolt kolmandal püügivõimaluste jaotamisel arvesse mineval aastal õiguspäraselt omandatud püügivõimalused.
(2) Veterinaar- ja Toiduamet arvutab kõigi taotlejate poolt eelmise kolme aasta jooksul õiguspäraselt omandatud püügivõimaluste summade alusel eelmise kolme aasta jooksul õiguspäraselt omandatud püügivõimaluste kogusumma. Kogusumma arvutatakse valemi järgi:
Sn = T1 + T2 + . . . + T n–1 + Tn
Sn – kõigi taotlejate poolt eelmisel kolmel aastal õiguspäraselt omandatud püügivõimaluste kogusumma;
T1 – esimese taotleja poolt eelmise kolme aasta jooksul õiguspäraselt omandatud püügivõimaluste summa;
T2 – teise taotleja poolt eelmise kolme aasta jooksul õiguspäraselt omandatud püügivõimaluste summa;
Tn – n taotleja poolt eelmise kolme aasta jooksul õiguspäraselt omandatud püügivõimaluste summa;
n – taotlejate arv.
(3) Veterinaar- ja Toiduamet arvutab taotleja osaku kõikide taotlejate poolt eelmise kolme aasta jooksul õiguspäraselt omandatud püügivõimaluste kogusummast (edaspidi ajaloolise püügiõiguse osak), mis näitab taotleja poolt eelmise kolme aasta jooksul õiguspäraselt omandatud püügivõimaluste suhet kõigi sama püügivõimaluse taotlejate eelmisel kolmel aastal õiguspäraselt omandatud püügivõimalustesse. Osak arvutatakse valemi järgi:
O – ajaloolise püügiõiguse osak.
(4) Ajaloolise püügiõiguse osaku alusel arvutab Veterinaar- ja Toiduamet taotleja ajaloolise püügivõimaluse. Ajalooline püügivõimalus arvutatakse valemi järgi:
APV = O × LPV
APV – ajalooline püügivõimalus;
LPV – asjaomaseks aastaks lubatud püügivõimalused.
§ 6. Ümardamine
Ajaloolise püügiõiguse osaku arvutamisel ja ajaloolise püügivõimaluse ümardamisel arvestatakse järgmist:
1) osaku viies koht pärast koma ümardatakse neljanda kohani;
2) osakut alla 0,0001 ei arvestata;
3) ajaloolise püügivõimaluse puhul ümardatakse püügivahendite ja püügipäevade arv täisarvuni ning väljapüügimahu puhul tonnides ümardatakse kolmas koht pärast koma teise kohani;
4) kui esimene ärajäetav number on 5 või suurem, siis ümardatakse viimane allesjääv number ülespoole.
§ 7. Püügivõimaluse jaotamine erijuhtudel
(1) Kui püügivõimaluse jaotamine ajaloolise püügiõiguse alusel ei ole täielikult võimalik, sest ajaloolise püügiõiguse alusel jaotatav lubatud püügivõimalus on väiksem kui ümardamise tulemusena saadud ajalooliste püügivõimaluste summa, eraldatakse taotlejale tema kohta arvutatud ajaloolise püügivõimaluse täisarvuline osa. Taotlejale ei eraldata ümardamise tulemusena saadud ajaloolist püügivõimalust osas, mis ületab lubatud püügivõimalust.
(2) Kui kõikidele asjaomastele taotlejatele on lõike 1 alusel eraldatud ajaloolise püügivõimaluse täisarvuline osa, kuid ajaloolise püügiõiguse alusel jaotatav lubatud püügivõimalus ei ole ammendunud, eraldatakse see taotlejatele, kelle ajaloolise püügivõimaluse täisarvulist osa ületav osa (edaspidi püügivõimaluse murdosa) arvutatuna neli kohta pärast koma on suurem. Ühele taotlejale ei eraldata rohkem kui üks lubatud püügivõimaluse täisarvuline osa.
(3) Kui mitme taotleja püügivõimaluse murdosa arvutatuna neli kohta pärast koma on võrdne, eraldatakse lubatud püügivõimaluse täisarvuline osa, kui need taotlejad on sõlminud omavahel kirjaliku kokkuleppe (edaspidi kokkulepe) lubatud püügivõimaluse täisarvulise osa kasutamise kohta. Kokkuleppes peavad sisalduma vähemalt järgmised andmed:
1) kokkuleppe sõlminud taotlejate nimed ja kontaktandmed;
2) püügivõimaluse kasutamise kokkuleppe sisu, sealhulgas püügivahendi kasutamise aeg, kui seda soovitakse jaotada ajaliselt.
(4) Lõikes 3 sätestatud juhul edastab Veterinaar- ja Toiduamet nendele taotlejatele, kelle püügivõimaluse murdosa arvutatuna neli kohta pärast koma on võrdne, viie tööpäeva jooksul ajaloolise püügivõimaluse arvutamise päevast arvates asjakohase kirjaliku teate, milles on märgitud taotlejale arvutatud ajalooline püügivõimalus ning teiste asjaomaste taotlejate nimed ja kontaktandmed.
(5) Kokkulepe edastatakse Veterinaar- ja Toiduametile 15 tööpäeva jooksul arvates lõikes 4 nimetatud kirjaliku teate edastamisest.
(6) Kui kokkulepet Veterinaar- ja Toiduametile ei saadeta, jäetakse püügivõimalused asjakohases osas eraldamata.
§ 8. Püügivõimaluste jaotamise otsuse tegemine
(1) Veterinaar- ja Toiduamet teeb püügivõimaluste jaotamise otsuse elektrooniliselt. Andmed püügivõimaluste jaotamise kohta kannab Veterinaar- ja Toiduamet kutselise kalapüügi registrisse.
(2) Kui püügivõimalused jaotatakse ilma ajaloolise püügivõimaluse arvutuseta, märgitakse püügivõimaluste jaotamise otsuses taotlejate nimed ja neile eraldatud püügivõimalused.
(3) Kui püügivõimalused jaotatakse ajaloolise püügivõimaluse arvutuse alusel, märgitakse püügivõimaluste jaotamise otsuses taotlejate nimed, ajaloolise püügiõiguse osakute suurused ning taotlejatele eraldatud ajaloolised püügivõimalused.
(4) Kui taotleja taotletud püügivõimalus on väiksem tema kohta arvutatud ajaloolisest püügivõimalusest, eraldatakse taotlejale ajalooline püügivõimalus taotletud mahus. Püügivõimaluste jaotamise otsuses märgitakse nii taotleja kohta arvutatud ajalooline püügivõimalus kui ka talle eraldatud ajalooline püügivõimalus.
§ 9. Püügivõimaluste jaotamise otsuse tegemise aeg
(1) Veterinaar- ja Toiduamet teeb järgmise aasta püügivõimaluste jaotamise otsuse hiljemalt jooksva aasta 30. detsembriks. Kui valdkonna eest vastutav minister on kutselise kalapüügi loa taotluse esitamise tähtaega pikendanud, teeb Veterinaar- ja Toiduamet püügivõimaluste jaotamise otsuse 15 tööpäeva jooksul taotluste esitamise tähtaja lõppemisest arvates.
(2) Kalapüügiseaduse §-s 48 sätestatud juhul teeb Veterinaar- ja Toiduamet asjakohaste püügivõimaluste jaotamata osa kohta püügivõimaluste jaotamise otsuse 15 tööpäeva jooksul Euroopa Liidu või Vabariigi Valitsuse poolt püügivõimaluste kehtestamisest arvates, kuid mitte enne lõikes 1 nimetatud otsuse tegemist.
(3) Paragrahvi 2 lõike 3 punktides 1, 2 ja 4 sätestatud juhul teeb Veterinaar- ja Toiduamet püügivõimaluste jaotamise otsuse 15 tööpäeva jooksul taotluse esitamisest arvates.
(4) Kui esmakordselt kehtestatud püügivõimalused jaotatakse vastavalt taotlustele, teeb Veterinaar- ja Toiduamet püügivõimaluste jaotamise otsuse 15 tööpäeva jooksul taotluste esitamise tähtaja lõppemisest arvates, kuid mitte enne lõikes 1 nimetatud otsuse tegemist.
(5) Kui esmakordselt kehtestatud püügivõimalused müüakse enampakkumisel, teeb Veterinaar- ja Toiduamet püügivõimaluste jaotamise otsuse 15 tööpäeva jooksul ostuhinna tasumisest arvates, kuid mitte enne lõikes 1 nimetatud otsuse tegemist.
(6) Veterinaar- ja Toiduamet saadab püügivõimaluste jaotamise otsuse viivituseta taotleja taotluses näidatud elektronposti aadressil. Kui taotleja soovib saada kutselise kalapüügi loa paberärakirja, toimetab Veterinaar- ja Toiduamet selle taotlejale viivituseta kätte haldusmenetluse seaduse §-s 26 või §-s 28 sätestatud korras.
§ 10. Püügivõimaluste vähendamine
(1) Kui kalapüüki reguleeriv välisriik või rahvusvaheline organisatsioon või Euroopa Liit vähendab väljaspool Eesti Vabariigi jurisdiktsiooni oleval veealal püügivõimalusi (edaspidi vähendatav püügivõimalus), vähendab Veterinaar- ja Toiduamet vajaduse korral ka taotlejatele eraldatud püügivõimalusi.
(2) Kui vähendatav püügivõimalus jaotati taotlejate vahel ajaloolise püügivõimaluse arvutuse alusel, arvutab Veterinaar- ja Toiduamet §-de 5–7 alusel taotlejatele uue ajaloolise püügivõimaluse, lähtudes kalapüüki reguleeriva välisriigi või rahvusvahelise organisatsiooni või Euroopa Liidu poolt vähendatud püügivõimalusest.
(3) Kui püügivõimalus, mida tuleb vähendada, jaotati taotlejate vahel nende taotluste alusel, vähendab Veterinaar- ja Toiduamet isikute püügivõimalusi proportsionaalselt neile eraldatud püügivõimalustega.
(4) Kui vähendatav püügivõimalus müüdi enampakkumisel, vähendab Veterinaar- ja Toiduamet taotlejale eraldatud püügivõimalust järgmise valemi järgi:
VEPV – taotleja poolt enampakkumisel ostetud vähendatud püügivõimalus;
VPV – vähendatud püügivõimalus;
EPO – taotleja poolt enampakkumisel ostetud püügivõimalus (püügipäevade, isendite, tonnide või püügivahendite arv);
EPV – enampakkumisel müüdud püügivõimalus kokku.
(5) Veterinaar- ja Toiduamet teeb taotlejale eraldatud püügivõimaluste vähendamise otsuse 15 päeva jooksul arvates kalapüüki reguleeriva välisriigi või rahvusvahelise organisatsiooni või Euroopa Liidu poolt püügivõimaluste vähendamisest.
(6) Püügivõimaluste vähendamise otsuse tegemisele kohaldatakse püügivõimaluste jaotamise otsuse tegemise kohta sätestatut.
§ 11. Kalurite nimekiri
(1) Kui kaluri kalapüügiloa taotleja, kellele on püügivõimaluste jaotamise otsusega eraldatud püügivõimalus, ei ole ise kalur, esitab ta pärast otsuse teatavaks tegemist Veterinaar- ja Toiduametile nende kalurite nimekirja (edaspidi kalurite nimekiri), kelle kandmist kaluri kalapüügiloale ta taotleb.
(2) Kalurite nimekiri peab sisaldama järgmisi andmeid:
1) kaluri ees- ja perekonnanimi;
2) kaluri isikukood;
3) kaluri kontaktandmed;
4) kalapüügiloale, millele kalur kantakse, märgitavad andmed püügivahendite (ettenähtud juhtudel lubatud kalakoguste), kaluri kalapüügiloa kehtivusaja, püügiaja ja -koha kohta ning § 13 lõikes 4 sätestatud juhul andmed kalalaeva kohta;
5) kaluri kalapüügiloa taotleja ärinimi ja äriregistri kood;
6) kaluri kalapüügiloa taotleja kinnitus, et nimekirja kantud kalurid omavad rannakaluri neljandale tasemele vastavat kutsekvalifikatsiooni kutseseaduse tähenduses või on nende kutsekvalifikatsiooni tunnustatud välisriigi kutsekvalifikatsiooni tunnustamise seaduse kohaselt.
(3) Kui kaluri kalapüügiloale kantavaid kalureid on kuni kolm, esitatakse lõikes 2 nimetatud andmed nende kohta kaluri kalapüügiloa taotlusel.
(4) Kui kaluri kalapüügiloa taotleja on esitanud Veterinaar- ja Toiduametile lõikes 2 nimetatud andmed, lähtutakse kaluri kalapüügiloa andmisel esitatud püügivõimaluste jaotusest.
§ 12. Kutselise kalapüügi luba
(1) Kutselise kalapüügi luba antakse taotlejale, kellele on püügivõimaluste jaotamise otsusega eraldatud püügivõimalus või kes on saanud püügivõimaluse jooksval aastal kasutamiseks teise riigi ettevõtjalt või kes kasutab väljaspool Eesti Vabariigi jurisdiktsiooni asuval veealal püügivõimalusi, mis ei ole piiratud.
(2) Kutselise kalapüügi luba antakse iga kalalaeva või kaluri kohta eraldi, välja arvatud juhul, kui taotleja soovib ühele loale kanda mitu sama püügivahendiga püüdvat kalurit.
(3) Ühe kalendriaasta jooksul võib taotlejale eraldatud püügivõimaluste kasutamiseks sama kaluri abil või sama kalalaevaga anda mitu piiratud kehtivusajaga kutselise kalapüügi luba.
(4) Samal veealal sama püügivahendi kasutamiseks ei anta mitut üheaegselt kehtivat kaluri kalapüügi luba.
(5) Samal veealal samaliigilise püügivõimaluse kasutamiseks sama kalalaevaga ei anta mitut üheaegselt kehtivat kalalaeva kalapüügi luba.
(6) Kui kutselise kalapüügi loaga on antud õigus kasutada mitut erinevat püügivõimalust, millest ühe väljapüügimaht täitub, siis antakse loa omajale ammendumata püügivõimaluste kasutamiseks uus kutselise kalapüügi luba.
§ 13. Kutselise kalapüügi loa tingimused
(1) Kutselise kalapüügi luba antakse püügivõimaluste jaotamise otsusega taotlejale eraldatud püügivõimaluste ning kalapüügiseaduse §-de 58 ja 59 alusel kasutada saadud püügivõimaluste piires.
(2) Kutselise kalapüügi loaga määratakse kindlaks kalapüügiseaduse § 42 lõikes 7 nimetatud tingimused.
(3) Kui taotlejale püügivõimaluste jaotamise otsusega eraldatud püügipäevade arv ületab ühe laeva kohta 365 päeva, ei kanta taotlejale asjakohasel aastal antavatele kutselise kalapüügi lubadele kokku ühe laeva kohta üle 365 püügipäeva.
(4) Kui kaluri kalapüügiluba antakse kastmõrraga räimepüügiks või põhjanoodaga lestapüügiks kalalaevaga, mille üldpikkus on vähemalt kümme meetrit, kantakse kaluri kalapüügiloale selle kalalaeva nimi, pardanumber ja kutselise kalapüügi registri sisenumber.
(5) Kui taotleja on omandanud kalapüügiõiguse väljaspool Eesti Vabariigi jurisdiktsiooni asuval veealal Eesti Vabariigist sõltumata, kantakse kutselise kalapüügi loale kalapüügi koht ja kalapüügiõiguse omandamise alus.
§ 14. Kutselise kalapüügi loa andmine
(1) Veterinaar- ja Toiduamet annab taotlejale kutselise kalapüügi loa pärast kalapüügiõiguse tasu maksmist vähemalt keskkonnatasude seaduse § 37 lõike 4 punktis 3 sätestatud ulatuses, kuid mitte varem kui kolme päeva möödumisel püügivõimaluste jaotamise otsuse tegemisest.
(2) Kui taotleja soovib talle eraldatud püügivõimaluse võtta kutselise kalapüügi loa alusel välja osaliselt, annab Veterinaar- ja Toiduamet taotlejale kutselise kalapüügi loa alusel püügivõimaluse kasutada soovitud ulatuses.
(3) Veterinaar- ja Toiduamet annab lisas 3 toodud vormi kohase kalalaeva kalapüügiloa ja lisas 4 toodud vormi kohase kaluri kalapüügiloa elektrooniliselt. Veterinaar- ja Toiduamet kannab kutselise kalapüügi loa andmed kutselise kalapüügi registrisse.
(4) Kui kutselise kalapüügi luba antakse kalapüügiks väljaspool Eesti Vabariigi jurisdiktsiooni oleval veealal, lisab Veterinaar- ja Toiduamet kutselise kalapüügi loale selle tõlke inglise keelde.
(5) Veterinaar- ja Toiduamet saadab kutselise kalapüügi loa viivituseta taotleja poolt taotluses näidatud elektronposti aadressil. Kui taotleja soovib saada kutselise kalapüügi loa paberärakirja, toimetab Veterinaar- ja Toiduamet selle taotlejale viivituseta kätte haldusmenetluse seaduse §-s 26 või §-s 28 sätestatud korras.
§ 15. Kutselise kalapüügi loas nimetatud kalalaeva või kaluri asendamine
(1) Kalalaeva kalapüügiloas nimetatud kalalaeva asendamiseks esitab kutselise kalapüügi loa omaja Veterinaar- ja Toiduametile asjakohase avalduse ning § 3 lõike 1 punktides 2 ja 3 nimetatud dokumendid.
(2) Kaluri kalapüügiloas nimetatud kalalaeva asendamiseks esitab kutselise kalapüügi loa omaja Veterinaar- ja Toiduametile asjakohase avalduse ning § 3 lõike 1 punktis 3 nimetatud dokumendi.
(3) Kaluri kalapüügiloas nimetatud kaluri asendamiseks esitab kutselise kalapüügi loa omaja Veterinaar- ja Toiduametile asjakohase avalduse ning § 11 lõike 2 punktides 1–6 nimetatud andmed.
(4) Lõigetes 1–3 nimetatud avalduse alusel uue kutselise kalapüügi loa andmisele kohaldatakse kutselise kalapüügi loa andmise kohta sätestatut.
§ 16. Kutselise kalapüügi loa kehtivuse peatamine ja kehtetuks tunnistamine
(1) Veterinaar- ja Toiduamet peatab kutselise kalapüügi loa kehtivuse kalapüügiseaduse § 44 lõikes 2 sätestatud juhul.
(2) Veterinaar- ja Toiduamet tunnistab kutselise kalapüügi loa kehtetuks kalapüügiseaduse § 44 lõikes 3 sätestatud juhul.
(3) Veterinaar- ja Toiduamet teeb kutselise kalapüügi loa kehtivuse peatamise ja kehtetuks tunnistamise otsuse loa omajale viivituseta teatavaks haldusmenetluse seaduse 1. peatüki 7. jaos sätestatud korras.
(4) Veterinaar- ja Toiduamet kannab andmed kutselise kalapüügi loa kehtivuse peatamise ja kehtetuks tunnistamise kohta viivituseta kutselise kalapüügi registrisse.
Vabariigi Valitsuse 12. detsembri 2000. a määrus nr 412 „Kutselise kalapüügi lubade taotlemisel esitatavate dokumentide loetelu, kalapüügilubade andmise, kehtetuks tunnistamise ning kehtivuse peatamise kord ja kalapüügilubade vormid” tunnistatakse kehtetuks.
Määrus jõustub 1. detsembril 2017. a.
Lisa 1 Kalalaeva kalapüügiloa taotlus
Lisa 2 Kaluri kalapüügiloa taotlus
Lisa 3 Kalalaeva kalapüügiluba
Lisa 4 Kaluri kalapüügiluba


Milliseid andmeid võib tööle kandideerivalt isikult küsida?
Kuigi kandideerimisfaasis töötleb tööandja kandidaadi andmeid kandidaadi nõusoleku alusel, seab Töölepingu seadus (TLS) § 11 sellele piirangu: nõuda võib ainult neid andmeid, mille suhtes tööandjal on õigustatud huvi. Seega ei saa ka kandidaadi nõusolekuga õigustada selliste andmete nõudmist, mille vastu tööandjal õigustatud huvi puudub.
Tööandja õigustatud huvi puudumist eeldatakse eelkõige küsimuste puhul, mis puudutavad ebaproportsionaalselt töölesoovija eraelu või mis ei ole seotud sobivusega pakutavale töökohale. Õigustatud huvi puudumise eeldamine tähendab seda, et vaidluse korral on õigustatud huvi tõendamise kohustus tööandjal.
Õigustatud huvi tuleb Andmekaitse Inspektsiooni hinnangul hinnata lähtuvalt konkreetsest töösuhtest, võttes arvesse täidetava ametikoha nõudeid. Lisaks kirjalikele dokumentidele, nagu õigusaktid, ametijuhend ja tööleping, võivad nõuded ametikoha suhtes tuleneda ka näiteks kutse- või tegevusalal kehtivatest tavadest ning käitumiskoodeksitest.
TLS seletuskirjas märgitakse, et äratuntavaks oluliseks huviks on töölepingu puhul näiteks füüsiline vastupidavus, kui see on töö tegemise üks eelduseid. TLS seletuskirja kohaselt saab sellisteks küsimusteks, mille vastu tööandjal eelduslikult huvi ei ole, pidada muuhulgas küsimusi pereplaneerimise, veendumuste ja hobide kohta.
Ka Andmekaitse Inspektsioon nõustub, et üldjuhul ei tohiks tööandjal hobide vastu õigustatud huvi esineda, kuid täiesti välistatud see ilmselt tõesti pole. Küll aga ei saa õigustused hobide kohta küsimuste esitamiseks olla üldist laadi, vaid peavad olema objektiivselt põhjendatud ning ametikoha nõuetega seostatavad. Näiteks asjaolu, et kandidaadile meeldib krossi sõita või langevarjuhüppeid harrastada, ei saa olla Andmekaitse Inspektsiooni hinnangul tööandja õigustatud huviks lihtsalt sel põhjusel, et tööandja saab sellest teha järelduse, et töötaja võib tihti (vigastuste tõttu) haiguslehele jääda.
On avaldatud arvamust, et hobid võivad hästi iseloomustada kandidaadi isikut ning anda eeliseid töökoha saamisel - näiteks innovatiivse või loova meeskonnaliikme otsingutel võivad omapärased hobid olla heaks indikaatoriks. Andmekaitse Inspektsioon kahtleb, kas sellist põhjendust saab siiski käsitleda õigustatud huvina. Andmekaitse Inspektsiooni hinnangul peaksid esinema siiski konkreetsemad seosed hobide ning ametikoha nõuete vahel.
Hobid ja harjumused võivad Andmekaitse Inspektsiooni hinnangul olla tööandja õigustatud huvi objektiks näiteks juhul, kui ametiga selgelt kaasneb märkimisväärne avalik huvi töötaja isiku vastu või kui töötaja peab olema oluliseks eeskujuks (näiteks kooli direktor). Sellisel juhul peaks huvi piirduma ainult selliste hobide ja harjumuste väljaselgitamisega, mis ametiga ühiskonnas üldiselt tunnustatud moraalikriteeriumite kohaselt kokku ei sobi.
Avaldatud on arvamust, et pearaamatupidaja kohale kandideerijate puhul on oluline teada, ega pole tegemist nt kasiinosõltlasega. Kasiinosõltuvus ei ole siiski kindlasti enam hobi, vaid haigus (ja seega kuulub delikaatsete isikuandmete hulka). Ka Euroopa Andmekaitseinspektor leiab, et kohustuslikuks ei tohiks teha vastamist küsimusele tööga mitteseotud oskuste, sportimise ja sotsiaalsete tegevuste kohta. Samas aktsepteeritakse vajadust selgitada välja kandidaadi sobivus ka pikemas perspektiivis, võttes arvesse võimalikku karjääriarengut.
Praktikas on tihti huvi tuntud ka selle vastu, kas tööandjal on õigus nõuda lisaks kooli lõpudiplomile ka hinnetelehte. Hinnetelehed kehtivad ainult koos diplomiga, aga mitte vastupidi. Diplom kehtib ka ilma hinneteleheta. Seega ei saa põhjendada hinnetele nõudmist sellega, et diplom ilma hinneteleheta ei kehti. Kas aga tööandjal võiks olla õigustatud huvi lisaks diplomile ka hinnetelehe vastu, tuleb hinnata konkreetse ameti seisukohast. Hinnetelehel on kajastatud läbitud õppeained ning näiteks ameti pidamiseks vajaliku õppeaine läbimise tõendamiseks võib hinnetelehte nõudmine olla Andmekaitse Inspektsiooni hinnangul õigustatud.
Andmed, mille suhtes tööandjal ei peaks reeglina õigustatud huvi olema, langevad paljuski kokku ka selle loeteluga, mille alusel ei tohi kandidaate töölevärbamisel diskrimineerida. Võrdse kohtlemise seaduse § 2 kohaselt ei tohi töötaja valimisel eelistusi teha rahvuse (etnilise kuuluvuse), rassi, nahavärvuse, usutunnistuse, veendumuste, vanuse, puude, ega seksuaalse sättumuse alusel.
Põhiseaduse § 12 keelab lisaks diskrimineerimise ka keele, päritolu ning varalise ja sotsiaalse seisundi tõttu. Ametiühingute seaduse § 19 keelab tööotsija õiguste piiramise töötajate huvide esindamise tõttu või sõltuvalt tema kuulumisest või mittekuulumisest ametiühingusse või muust seaduslikust ametiühingualasest tegevusest.
Samas näiteks kui keeleoskus on ametikoha kvalifikatsiooninõuete osa, on andmete nõudmine keeleoskuse kohta siiski õigustatud; naisbaleriini värbamisel on tema sugu oluline; poliitilised vaated omavad tähtsust erakonna kontori töötajate puhul, aga mitte autojuhina töötamiseks; usuline kuuluvus võib omada tähtsust religioosse ajalehe peatoimetaja puhul.
Foto (mis ju muuhulgas annab infot ka isiku rassilise kuuluvuse kohta) vastu saab Andmekaitse Inspektsiooni hinnangul olla õigustatud huvi töökohtade puhul, kus välimus ongi tõepoolest määrava tähtsusega, nt modellid, konkreetse filmirolli osatäitja. Lisaks õigustatud huvi olemasolu nõudele peab kandidaatide isikuandmete töötlemisel järgima kõiki Isikuandmete kaitse seaduse (IKS) nõudeid, sh IKS § 6 punktides 2 ja 3 sätestatud minimaalsuse ja eesmärgipärasuse nõuet. Kõikide küsitavate andmete puhul peab tööandja endale aru andma, kas andmed on ikka tõesti valiku tegemisel vajalikud ning kas just sellises ulatuses.
Näiteks väärteo- ja kriminaalkaristuste osas saab tööandjal Andmekaitse Inspektsiooni hinnangul õigustatud huvi olla reeglina vaid kehtivate karistuste vastu ning ainult selliste süütegude osas, mis omavad tähtsust konkreetse ametikoha puhul. Vales kohas sõidutee ületamine või parkimisnõuete rikkumine on väärteokorras karistatav, kuid selliste süütegude vastu ei ole Andmekaitse Inspektsiooni hinnangul õigustatud huvi tööandjal, kui ta palkab endale raamatupidajat või koristajat.
Õigustatud huviks ei saa Andmekaitse Inspektsiooni hinnangul pidada soovi teada saada, kas „kandidaat on ikka aus inimene“ või kas talle saab usaldada „vara käitlemist“. Õigustatud huvi kandidaadi poolt varavastaste kuritegude sooritamise kohta info saamiseks sõltub kindlasti sellest, milliste varaliste väärtustega on tegemist ning kuidas käitlemine toimub (kas töötaja töötab üksi ilma järelevalveta või koos teiste kolleegidega, kas tööd tehakse kliendi juuresolekul).
Neid reegleid tuleb silmas pidada ükskõik mis viisil kandidaadilt andmete küsimisel, sh ka juba töökuulutuses nõutavate andmete loetlemisel, küsimuste ankeedi koostamisel, töövestluse läbiviimisel. Seejuures ei ole vahet, kas värbamist toimetab tööandja ise või kasutab ta selleks tööjõuvahendusfirmat.
Tööandja ei saa eeldada, et töötaja oskab hinnata adekvaatselt, mille vastu tööandjal on põhjendatud huvi ja mida küsib tööandja selleks, et selgitada välja kõige „mugavam“ töötaja. Seepärast on oluline, et tööandja selgitaks küsimuste esitamisel, mis eesmärgil ta midagi küsib, kuidas see on tulevase tööga seotud. Andmete töötlemise eesmärgi selge ja täpse määratlemise nõue tuleneb tegelikult otseselt ka IKSist (§ 6 p 2).
Selgitamise kasu on mõlemapoolne – kandidaat saab aru, mis eesmärgil temalt andmeid küsitakse ning väheneb oht, et ta peab ekslikult küsimust põhjendamatuks ning seetõttu ei anna tõest infot. Kui tööandja ei selgita, mis põhjusel ta andmeid küsib, peaks kandidaat küsimusi hindama mõistlikkuse põhimõttest (VÕS § 7) lähtudes – milliste asjaolude vastu võiks olla õigustatud huvi samas olukorras heas usus tegutseval isikul.
Andmekaitse Inspektsioon nõustub Euroopa andmekaitseasutuste töörühma seisukohaga, et töösuhtes tööandja kohustuste täitmiseks vajalike andmete kogumine juba kandideerimisfaasis ei ole õigustatud. Tööle värbamise protsessis saab olla õigustatud huvi ainult selliste asjaolude vastu, mille põhjal tehakse tööle värbamise otsus.
Seega ei või tööandja küsida kõikidelt kandidaatidelt nende pangarekvisiite, alaealiste laste olemasolu, ametiühingu liikmeksolekut põhjendusega, et tööandjana on tal vaja andmeid, et palka maksta, ametiühingu liikmemakse kinni pidada ning lapsevanematele täiendavaid puhkusepäevi anda. Selliste andmete küsimine on õigustatud ainult sellelt, kelle tööandja on välja valinud ja otsustanud tööle võtta.
Kokkuvõttes: tööandjal on õigus nõuda tööle kandideerijalt vaid selliseid andmeid, mis on vajalikud värbamisotsuse tegemise faasis ja mille teadmiseks eksisteerib tööandja õigustatud huvi seostatuna konkreetse töösuhte iseloomuga ja täidetava ametikoha nõuetega.