Eesti Vabariigi põhiseadus / paragrahv 33 Eesti Vabariigi põhiseadus
Kodu on puutumatu. Ei tohi tungida kellegi eluruumi, valdusse ega töökohta ega neid ka läbi otsida, välja arvatud seadusega sätestatud juhtudel ja korras avaliku korra, tervise või teiste inimeste õiguste ja vabaduste kaitseks, kuriteo tõkestamiseks, kurjategija tabamiseks või tõe välja selgitamiseks kriminaalmenetluses.
Paragrahv ei ole sõnastatud igaühe õigusena, kuid seda tuleb siiski tõlgendada selle eesmärgist ja kodu puutumatuse olemusest ning kujunemisloost lähtudes igaühe õigusena, mitte üksnes objektiivse printsiibina. Mõnevõrra vaieldav on, kas paragrahvi esimeses ja teises lauses sätestatul saab teha vahet, st kas kodu puutumatus annab isikule laiema kaitse kui keeld sinna tungida ja kodu läbi otsida. Tuleks asuda seisukohale, et kõik muu kodu kaitsega seonduv, mis ei tulene teisest lausest, on juba kaetud §-dega 26, 28 ja 32, mistõttu sellisel eristamisel ei ole mõtet, ning esimene lause väljendab kaitstavat huvi üldistatult, teiste sõnadega. Sätte esimene lause sätestab õiguse kodu puutumatusele ning selle piiramise lubatavad tingimused on sätestatud paragrahvi teises lauses. Õigus kodu puutumatusele hõlmab üldlevinud käsitluse järgi mitte ainult kodu kui inimese peamist eluruumi, vaid, nagu teise lause sõnastusest nähtub, laiemalt füüsilist ruumi, mida igaüks võib üldlevinud arusaamade järgi pidada tema isiklikuks alaks, kuhu avalik võim ega kolmandad isikud tema loata üldjuhul ei tohi tungida. PS § 33 ei sätesta õigust kodule (õigust saada ja omada kodu), küll aga keelab selle olemasolul sinna tungimise.
Ajalooliselt on kodu puutumatuse õigus üks esimestest üldtunnustatud inimõigustest, sisaldudes nt USA konstitutsiooni 4. paranduses, mille tõlgendus mõistab kodu samuti laialt nagu Eesti põhiseaduseski ning nõuab läbiotsimiseks enamasti kohtu luba. Kohtu luba läbiotsimiseks on vajalik ka paljudes Euroopa riikides. Kodaniku- ja poliitiliste õiguste rahvusvaheline pakt märgib, et kellegi korteripuutumatusele ei tohi meelevaldselt või ebaseaduslikult kallale kippuda (art 17).
Õigus kodu austamisele sisaldub ka EIÕK art-s 8 koos õigusega sellele, et austataks isiku era- ja perekonnaelu ning korrespondentsi saladust. EIK tõlgendab EIÕK art 8 laiemalt ka nii, et selle kaitsealas on õigus olemasoleva kodu säilitamisele, st art 8 piiranguks peetakse ka eluruumi lammutamist (vt nt lahendid McCann vs.Ühendkuningriik, Zehentner vs.Austria ja Kay jt vs.Ühendkuningriik), sh ebaseaduslikult ehitatud elamu lammutamist (EIKo 21.04.2016 Ivanova ja Cherkezov vs.Bulgaaria). EL põhiõiguste harta art 7 sätestab, et igaühel on õigus sellele, et austataks tema era- ja perekonnaelu, kodu ja edastatavate sõnumite saladust. Sätte sõnastus lähtub EIÕK tekstist.
Euroopa Inimõiguste Kohus tõlgendab kodu mõistet avaralt. Üldjuhul tähistatakse selle terminiga kohta, kus isik alaliselt elab. Kodu mõistet on laiendatud ka suvilale ja haagissuvilale. Kohtuasjas Buckley vs.Ühendkuningriik ei soostunud kohus väitega, et art 8 kaitsealas on vaid kodu, mis on õiguspäraselt loodud (otsus 25.09.1996). Kohus on laiendanud kodu mõiste ka ametiruumidele, mis on enam kooskõlas EIÕK prantsuskeelse tekstiga, kus sisalduv sõna domicile on sisult avaram kui ingliskeelne sõna home. Kutsetöö või äriga võib väga hästi tegelda ka isiku eravalduses (vt otsus Niemietz vs.Saksamaa, 16.09.1992). Alates Sociéte Colas Est jt vs. Prantsusmaa otsusest (16.06.2002) hõlmab kodu mõiste EIK käsitluses ka äriühingu ruume. Selline tõlgendus vastab ka § 33 teise lause sõnastusele.
PS-s on kodu mõiste sõnastatud avaramalt kui EIÕK-s, kuid arvestades EIK praktikat, ei ole nende terminite erinevus suur. Peamine erinevus võib olla töökoha hõlmamises, arvestades, et EIK praktikas ei ole sigalat peetud “koduks” (Leveau vs.Prantsusmaa), küll aga võib see olla töökoht, milles ametnike viibimiseks peab PS §-st 33 tulenevalt olema seaduslik alus ja piisav vajadus, mis peab olema seotud eeskätt avaliku korra kaitse vajadusega. Teises lauses nimetatakse eluruumi, valdust ja töökohta. Töökoha ja sellega seotud valduse kaitsmine §-ga 33, mitte ettevõtlusvabadusega (§ 31) on õigustatud nii § 33 teise lause sõnastusega kui ka asjaoluga, et §-s 33 sätestatud põhiõiguse piiramise tingimused on kitsamad kui §-s 31 sätestatud põhiõiguse piiramise tingimused, kus seadusandja otsustusruum on avaram.
Eluruumina on vaadeldav igasugune ruum, kus isik alaliselt või ajutiselt elab. Nii nagu ka EIK praktikas, ei saa eluruumi mõistet siduda õiguspäraselt püstitatud ja isiku poolt õiguslikul alusel kasutatava ehitise või selle osaga, vaid lähtuda tuleb tegelikust olukorrast, kus eluruumiks võib olla vara, mida isik aeg-ajalt kasutab eluruumina ja millel pole muud funktsiooni. Ühel isikul võib olla mitu sellist eluruumi, mida koduna PS § 33 tähenduses kaitstakse. EIK praktikas on peetud koduks ka mustlaslaagrit, kuid mitte eluruumi, mida isik alles kavatseb hakata kasutama elamiseks. Oluline on isiku ja ruumi vaheline püsiv side.
Valduse mõistet §-s 33 ei saa samastada AÕS §-s 32 toodud valduse mõistega. PS-s kasutataval valduse mõistel on iseseisev tähendus. Valdus on koondmõiste, mille tähistamiseks eri seadustes kasutatakse ise sõnu: maatükk kinnisasja tähenduses (AÕS § 8); maatükk, ehitis või ruum, kus toimub majandus- või kutsetegevus (MKS § 72); hoone, ruum, sõiduk või piirdega ala (KarS § 266; KrMS § 91; JAS § 26); piiratud või tähistatud kinnisasi, ehitis, eluruum või ruum (KorS § 50). Töökoht on selline hoone või muu ehitis või selle osa, kus isik töötab. Valduse ja töökoha mõisted võivad mõnel juhul kattuda. Kodu puutumatuse kaitseala piiritlemiseks pole eluruumi, valduse ja töökoha mõistete vahetegu oluline. Samas ei ole kinnipeetava kasutuses olevat vanglakambrit tema koduks PS § 33 tähenduses peetud. Erihooldekodude patsientide kasutuses olevate ruumide või lastekodude eluruumide kuulumine § 33 kaitsealasse on siiski võimalik, arvestades seal elavate isikute tihedat seost eluruumiga ja põhiõiguste kaitseala laia tõlgendamise vajadust isiku huvide tõhusamaks kaitseks. Küsitav on, kas § 33 kaitseb ka isikut virtuaalses keskkonnas. Praktikas sellele küsimusele vastust ei ole antud. Pigem tuleks sellele küsimusele vastata eitavalt ja kaitsta elektrooniliste andmekandjate puutumatust eraelu puutumatuse kaudu. Kodu peaks hõlmama eelkõige füüsilist ruumi, millega isikul on tihe side; arvutisüsteemi läbivaatus seondub kitsalt konkreetse esemega, mitte lähima elukeskkonnaga, ning selle puutumatuse eesmärk on kaitsta isiku eraelu avaliku võimu sekkumise eest.
Õigus kodu puutumatusele on nii Eesti kodanikel kui ka Eestis viibivatel välisriikide kodanikel ja kodakondsuseta isikutel. Kodu puutumatuse õigus laieneb ka juriidilistele isikutele (vt RKPJKo 04.11.1993, III-4/1-4/93).
Kodu puutumatus kaitseb isikut esmajoones sissetungimise ja läbiotsimise eest, mida kommenteeritav paragrahv ka otsesõnu nimetab. Riive võib seisneda politsei poolt elaniku tahte vastaselt eluruumi sisenemises ja eluruumi läbivaatuse tegemises, takistamata kõrvaliste isikute pääsemist koju (RKHKo 03.11.2015 3-3-1-36-15). Riigikohus on käsitlenud kodu puutumatust ka eluruumi valduse väljanõudmise kontekstis täitemenetluses, mõtestades PS § 33 õigust õigusena eluruumile (RKTKm 11.11.2015, 3-2-1-122-15, p 25 jj). Kodu puutumatuse riived ei ammendu siiski nimetatud tegevustega. Kodu puutumatust riivavad eluruumi lammutamine (vt nt EIKo 21.04.2016 Ivanova ja Cherkezov vs.Bulgaaria) ja eluruumist väljatõstmine (vt nt EIK lahendid asjades Yordanova jt vs.Bulgaaria, Bjedov vs.Horvaatia, McCann vs.Ühendkuningriik, Zehentner vs.Austria ja Kay jt vs.Ühendkuningriik), sh avaliku võimu poolt eluruumi kasutada andmise lõpetamine (EIKo 29.05.2012 Bjedov vs.Horvaatia) ja avalikule võimule kuuluvalt kinnisasjalt sinna ebaseaduslikult elama asunud isikute minemaajamine (EIKo 17.10.2013 Winterstein jt vs.Prantsusmaa), ning pealtkuulamis- ja jälgimisseadmete abil eluruumis, valduses või töökohas toimuva jälgimine ilma neisse kohtadesse sisenemata, samuti selliselt saadud andmete hilisem kasutamine (RKPJKo 24.03.2014 3-4-1-42-13, p-d 39–40). Mõjutused, mis halvendavad elukvaliteeti kodus, on kaitstavad §-dega 26, 28 ja 32.
PS lubab sekkuda kodu puutumatuse õigusse seadusega sätestatud juhtudel ja korras avaliku korra, tervise või teiste inimeste õiguste ja vabaduste kaitseks, kuriteo tõkestamiseks, kurjategija tabamiseks või tõe väljaselgitamiseks kriminaalmenetluses. Erinevalt §-st 26, mis kaitseb perekonna- ja eraelu puutumatust, ei ole kodu puutumatust riivata võiva eesmärgina nimetatud kõlbluse kaitset (vt ka § 26 komm). Arvestades aga, et kodu puutumatust võib piirata avaliku korra kaitseks ning avaliku korra mõistet tõlgendatakse seejuures laialt (vt II ptk sissejuhatus, komm 8.2), siis ei ole sellel erisusel märkimisväärset tähtsust.
Seadus lubab kodu puutumatust riivata kurjategija tabamiseks või tõe väljaselgitamiseks kriminaalmenetluses. KrMS annab uurijale õiguse läbi otsida hoone, ruum, sõiduk või piirdega ala, et leida asitõendina kasutatav või konfiskeeritav objekt, kriminaalasja lahendamiseks vajalik dokument, asi või isik või kriminaalmenetluses arestitav vara või laip või tabada tagaotsitav (§ 91). Läbiotsimise toimetamiseks on nõutav kohtu- või prokuratuuri määrus. Läbiotsimise kõrval näeb KrMS ette võimaluse siseneda valdaja tahte vastaselt hoonesse, ruumi, sõidukisse või piirdega alale mõne muu menetlustoimingu (näiteks vaatluse või kahtlustatava kinnipidamise) tegemiseks (KrMS § 911). Seadus nõuab prokuratuuri või kohtuluba nii nagu läbiotsimise korral, välja arvatud juhul, kui sisenetakse laiba või sündmuskoha vaatluseks vahetult laiba leidmise või kuriteo toimepanemise järel või isiku kahtlustatavana kinnipidamiseks vahetult pärast kuriteo toimepanemist. Kommenteeritava paragrahvi teise lause järgi õigustavad sarnast kodu puutumatuse riivet kriminaalmenetluse eesmärgid. Seadusandja on laiendanud kriminaalmenetluse mõistet ka väärteomenetlusele, sest väärteomenetluse seadustik annab ka kohtuvälisele menetlejale maakohtuniku loal õiguse teostada läbiotsimist (§ 35).
Eeskätt läbiotsimise puhul joonistub välja kodu puutumatuse tihe seotus eraelu puutumatusega (PS § 26). PS §-de 26 ja 33 kaitsealade piiritlemisel tuleb silmas pidada, et kui näiteks eluruumi sissetungimisega ja seal teostatavate otsingutega riivatakse vaieldamatult kodu puutumatust, siis otsingute tulemusel äravõetud tõendusmaterjali (nt server, nutiseadmed, päevik, kirjad) töötlemine edasises menetluses jääb juba eraelu puutumatuse alasse.
Seadusliku aluse olemasolu läbiotsimiseks ei taga iseenesest sekkumise kooskõla põhiseadusega. Hinnata tuleb läbiotsimise sobivust, vajalikkust ja mõõdukust. EIK praktika rõhutab, et läbiotsimise ja võetuse vajalikkuse üle demokraatlikus ühiskonnas otsustamisel on oluline, et riigisisene õigus ja praktika näeks ette kohased ja tõhusad kaitsevahendid kuritarvituste ja omavoli vastu. Selle hindamisel tuleb esiteks arvesse võtta, kas loa on andnud kohus ning kas läbiotsimine põhineb põhjendatud kahtlusel, ja teiseks, kas loa ulatus on põhjendatult piiratud (vt Wieser ja Bicos Beteiligungen GmBH vs.Austria, 16.10.2007). Samuti on EIK osutanud vajadusele võtta arvesse teo raskust, asjaolusid, mis tingisid läbiotsimise ning läbiotsimisega puutumuses oleva isiku reputatsiooni võimaliku kahjustamise ulatust (vt Buck vs.Saksamaa, 28.04.2005).
KrMS kohaselt on läbiotsimine lubatav üldjuhul kohtu eelneval loal; seaduses piiritletud tingimustel võib loa läbiotsimiseks anda prokuratuur, kuid sel juhul tuleb sellest teatada esimese tööpäeva jooksul eeluurimiskohtunikule, kes otsustab läbiotsimise lubatavaks tunnistamise määrusega ilma kohtu loata (§ 91 lg-d 3, 5 ja 6). Eeluurimiskohtuniku määrust, millega ta ei luba läbiotsimist, prokuratuur vaidlustada ei saa (RKKKm 03.10.2016, 3-1-1-63-16). Läbiotsimise toimetamise õigus on seotud osaliselt ka teo iseloomu ja raskusega – nii on näiteks KrMS § 91 lg-s 3 viidatud kuritegude kataloogi (vt komm 11) mittekuuluva kuriteo uurimisel võimalik läbiotsimine üksnes kohtu eelneval loal. Kui haldusmenetluses ruumide läbivaatus kuigi sageli paljudes riikides kohtu luba ei vaja, siis kriminaalmenetluses ongi regulatsioon selles osas tavaliselt rangem. EIK praktikas iseenesest peetakse lubatavaks ka hilisema (a posteriori) kohtuliku kontrolli olemasolu ega nõuta eelnevat kohtu luba, kuid sellistel juhtudel peavad läbiotsimise ja ruumi sisenemise alused olema seaduses piisava üksikasjalikkusega sätestatud (vt nt EIKo asjas Harju vs.Soome, edasiste viidetega).
Läbiotsimised selliste konfidentsiaalsuskohustust omavate elukutsete esindajate ruumides nagu advokaat, notar, vaimulik ja arst on õigusriigis lubatud vaid erandjuhtudel. Nii on advokaadile usaldatud andmed konfidentsiaalsed ja õigusteenuse osutamisega seotud andmekandjad puutumatud (AdvS § 43). Ka NotS sätestab, et notar on kohustatud saladuses hoidma talle ametitegevusega seoses teatavaks saanud andmeid (§ 3). Läbiotsimine ja võetus advokaadi- või notaribüroos seab ohtu advokaadi ja notari ning nende kliendi teabevahetuse konfidentsiaalsuse. KrMS sätestab erisused vaid notari- ja advokaadibüroo ning ajakirjanduslikul eesmärgil informatsiooni töötleva isiku juures läbiotsimiseks; sellisel juhul on läbiotsimiseks nõutav eeluurimiskohtuniku või kohtu luba. Notaribüroo või advokaadibüroo läbiotsimise juures peab viibima notar või advokaat, kelle juures läbi otsitakse. Kui nad ei saa juures viibida, peab läbiotsimise juures viibima notari asendaja või teine sama advokaadibüroo kaudu teenust osutav advokaat, selle võimatuse korral teine notar või advokaat (KrMS § 91).
Advokaadiga sarnast kaitset pole ette nähtud kohtunikule, kuid kohtuniku tööruumide läbiotsimisel tuleb tagada nõupidamistoa saladus. Samuti tuleb käituda allikakaitse kui ajakirjandusliku sõnavabaduse nurgakivi kaitse eesmärgil ajakirjandusväljaannete toimetuste või ajakirjanike valduse läbiotsimisel, isegi kui seadusega ei ole sätestatud ulatuslikumaid piiranguid nimetatud kohtadesse sisenemiseks ja nende läbiotsimiseks.
Riigikohus on asunud seisukohale, et kuna PS § 76 esimesest lausest ei tule seadusandjale kohustust näha ette erikorda (erapooletu otsustaja eelkontroll) kõigiks Riigikogu liikmega seotud paikades toimuvateks läbiotsimisteks, siis saaks Riigikogu liikme juures toimuvaks läbiotsimiseks kehtestatud erikorda pidada põhiseaduspäraseks vaid juhul, kui see ei ohusta ebamõistlikult menetlustoimingu eesmärki (RKPJKo 17.02.2014, 3-4-1-54-13, p-d 53–56). Kõnealusel juhul nõudis kontekst põhiseaduspärasuse hindamiseks ka PS § 76 (Riigikogu liikme puutumatus) arvestamist. Alates 2015. a on siiski tõstetud Riigikogu liikme juures läbiotsimise tegemise garantiisid ja selleks peab loa andma Tallinna Ringkonnakohtu esimees; läbiotsimiseks Riigikogu hoonetes ning Riigikogu serverites on vaja õiguskantsleri nõusolek (KrMS § 3822).
Kodu puutumatust võib riivata jälitustoiming, mida kasutatakse kriminaalmenetluses, kui tõendite kogumine muude menetlustoimingutega on välistatud või oluliselt raskendatud. Jälitustoimingute teostamine on piiratud kuritegudega, mis on loetletud KrMS § 1262 lg-s 2. Kuritegude nimistu sisaldab eeskätt esimese astme kuritegusid ning raskemaid peitkuritegusid. Jälitustoimingute tegemisel on lubatud varjatult siseneda hoonesse, ruumi, sõidukisse, piirdega alale või arvutisüsteemi juhul, kui see on vältimatult vajalik jälitustoimingu eesmärgi saavutamiseks, kusjuures varjatuks loetakse teise isiku valdusesse sisenemine ka siis, kui sisenemisel on pettuse teel loodud teadvalt tegelikest asjaoludest ebaõige ettekujutus ning valdaja ei oleks tegelikke asjaolusid teades nõusolekut sisenemiseks andnud. Sisenemine on lubatud, kui see on vajalik seoses isiku, asja või paikkonna varjatult jälgimisega, võrdlusmaterjali varjatult kogumisega, esmauuringute varjatud tegemisega, asja varjatud läbivaatuse, selle varjatult asendamise, teabe salajase pealtvaatamise või -kuulamisega või politseiagendi kohaldamisega (KrMS § 1263 lg-d 5 ja 6). Varjatult sisenemiseks on sel juhul vajalik eeluurimiskohtuniku luba (KrMS § 1264 lg 5). KrMS võimaldab teha jälitustoiminguid teatud kindlates piirides (ja seega ka nende tarbeks varjatult siseneda) lisaks kriminaalmenetluses tõendite kogumisele ka tagaotsimise eesmärgil, konfiskeerimismenetluses ja kuriteo ettevalmistamise kohta teabe kogumiseks (KrMS § 1262 lg 1).
Kodu puutumatust võidakse riivata ka haldusmenetluses. Siingi on EIK praktika kohaselt nõutavad otsuse tegemisel isiku õiguste kaalumine ja eriti kodu kaotuse juhtumite korral sellise kaalutlusotsuse tõhus kohtulik kontroll. Kodu puutumatust vähem intensiivselt riivavatel juhtudel ei ole kohtupraktika nõudnud kohtuliku eelkontrolli olemasolu. Vaadeldav põhiõigus nõuab aga, et isikule oleks tagatud hilisem tõhus kohtulik kontroll kasutatud abinõu põhjendatuse ja lubatavuse hindamiseks.
Üldine valdusesse sisenemise ja selle läbivaatuse õigus on politseil KorS §-de 50 ja 51 alusel ning selles sätestatud eesmärgid vastavad avaliku korra kaitse, tervise, teiste inimeste õiguste ja vabaduste kaitse ning kuriteo tõkestamise eesmärkidele. Vaid erandjuhtudel on sisenemine ja läbivaatus lubatud ilma valdaja juuresolekuta. Selline õigus on ka abipolitseinikul (APolS §16 lg 1). Valduse läbivaatuseks, v.a äriruumi läbivaatuseks selle tööajal, kui isiku põhiõiguste intensiivsemaks riiveks (vt RKHKo 3-3-1-36-15) on vajalik kohtu luba (KorS § 51 lg 2).
JAS annab kaitsepolitsei ja teabeameti ametnikule õiguse läbi otsida julgeolekuasutuse juhi korraldusel isiku ruum, hoone, piirdega ala, sõiduk või arvutisüsteem, kui see on vajalik julgeoleku tagamiseks või kui on olemas piisavad andmed ettevalmistatava või toimepandava kuriteo kohta ning kui andmete kogumine on vajalik kuriteo tõkestamiseks (JAS § 26 lg 2). Neid toiminguid võib julgeolekuasutus volitada toimetama lisaks ametnikule salajasele koostööle kaasatud isiku (JAS § 26 lg 4). Seadus annab julgeolekuasutuse juhile avara kaalutlusruumi ning läbiotsimine ei nõua kohtuniku luba. Seejuures ei ole nõutav isiku, kelle §-s 33 sätestatud õigust piiratakse, kohalviibimine või tema teadmine piirangust. Siiski näeb JAS ette halduskohtu loa nõude, kui on vaja varjatult siseneda ruumi, hoonesse, piirdega alale, sõidukisse või arvutisüsteemi teabe varjatud kogumiseks, salvestamiseks või selleks vajalike tehniliste abivahendite paigaldamiseks ja eemaldamiseks (JAS § 26 lg 3 p 5, § 27). Kui KorS § 50 lg 5 näeb ette tingimusteta teavitamiskohustuse valdusesse sisenemisest juhul, kui isikut ennast juures ei viibi, siis JAS § 29 võimaldab isiku teavitamist ka hiljem, eluruumi või valdusesse sisenemise eesmärgi saavutamise kaitseks. Küll aga ei või isikut teavitamata jätta. EIK praktikas on korduvalt pööratud tähelepanu vajadusele tagada kodu puutumatuse riive korral tõhusad õiguskaitsevõimalused, sh võimalus pöörduda kohtusse, ning peetud vajalikuks kodu puutumatuse piirangu menetluse detailset sätestamist seadusega (vt nt EIKo 21.04.2016 Ivanova ja Cherkezov vs.Bulgaaria ja 15.02.2011 Harju vs.Soome edasiste viidetega).
MKS annab maksuhalduri ametnikule maksude kogumise tagamiseks õiguse siseneda vaatluse eesmärgil maatükile, ehitisse või ruumidesse, kus toimub maksukohustuslase majandus- või kutsetegevus. Maksuhalduri ametnikul ei ole aga õigust teostada läbiotsimist, avada lukustatud ruume või panipaiku ega siseneda eluruumidesse neis elavate isikute tahte vastaselt (§ 72).
Õiguse valdusse sisenemiseks või selle läbivaatuseks annavad TKS § 62, AS § 491, TubS § 33, TuOS § 39, KemS § 39, KonkS § 541, VäetS § 30 ja LoKS § 601 Tarbijakaitseameti, Tervisekaitseameti, Tööinspektsiooni, Veterinaar- ja Toiduameti, Maksu- ja Tolliameti, Tehnilise Järelevalve Ameti, Konkurentsiameti, Päästeameti, Põllumajandusameti, Lennuameti, Veeteede Ameti, Keskkonnainspektsiooni, Kaitseministeeriumi ja kohaliku omavalitsuse ametnikule. Kõigil neil juhtudel tuleb õigustust kodu puutumatuse riiveks otsida avaliku korra kaitse laiast tõlgendusest (vt II ptk sissejuhatust ja § 26 komm 14). Ka mitmetes muudes seadustes on antud pädevatele ametiisikutele õigus siseneda valdusesse avaliku korra kaitseks.
Lisaks kodu puutumatuse riive seaduslikule alusele peab riive olema proportsionaalne (vt II ptk sissejuhatus ja § 11 komm). Kohtuasjas McLeod vs.Ühendkuningriik (otsus 23.09.1998) leidis EIK, et politsei sisenemine kaebaja majja rahu rikkumise ärahoidmiseks ei olnud kooskõlas EIÕK art-ga 8. Politsei sisenes majja selleks, et ära hoida vahejuhtumid, mis oleksid võinud tekkida seetõttu, et kaebaja endine abikaasa püüdis majast ära viia esemeid. Sedastati, et sekkumise eesmärk oli korratuse või kuriteo ärahoidmine, kuid vahendid, mida politsei kasutas, olid selle eesmärgiga ebaproportsionaalsed. Politsei ei teinud kindlaks, kas endisel abikaasal oli õigus kaebaja koju siseneda. Kui politseile sai teatavaks, et kaebaja ise ei ole kodus, ei oleks politseiametnikud tohtinud majja siseneda, sest neile pidanuks olema selge, et korratuse või kuriteo oht on väike või olematu. EIKo 18.07.2006 Keegan vs.Ühendkuningriik käsitletud juhul tungisid politseinikud korterisse, et läbi otsida röövimises kahtlustava isiku korter, kuigi kahtlusalune oli lahkunud eluruumist juba pool aastat tagasi ja selles elasid uued üürnikud. Kohus heitis ette, et politsei ei uurinud enne eluruumi sisenemist piisavalt, kas kahtlusalune elab endiselt selles eluruumis. Asjaolu, et politsei tegevus pole tahtlikult õigusvastane, ei ole alati otsustava tähtsusega kodu puutumatuse õiguspärasuse hindamisel.
Lisaks eesmärgile kaitsta isikut võimude meelevaldse sekkumise eest kodu puutumatusse on vaadeldaval sättel ka eesmärk kaitsta isiku õigust riigi positiivsele tegevusele, et tagada kodu puutumatuse kaitse kolmandate isikute sekkumise eest.
Riigi positiivne tegevus väljendub eelkõige selles, et kodu puutumatuse tagamiseks nähakse ette karistusõiguslikud kaitsevahendid. KarS tunnistab süüteoks omavolilise sissetungi võõrasse hoonesse, ruumi, sõidukisse või piirdega alale (§ 266, vt nt RKKKo 29.04.2011, 3-1-1-23-11), ebaseadusliku läbiotsimise või väljatõstmise (§ 314) ning ebaseadusliku jälitustegevuse ja teabe varjatud kogumise (§ 315). Eluruumi või valdusse omavoliline sissetungimine võib tekitada hädakaitseseisundi, mis võib õigustada kahju tekitamist sissetungijale (vt RKKKo 25.03.2004, 3-1-1-17-04). Samuti tuleb avaliku võimu organi poolt valdusse sisenemise või selle läbivaatuse ajal ja järel tagada, et kõrvalised isikud ei pääseks valdusse ilma elaniku loata.
Lisaks karistusõiguse ja haldusõiguse normidele kaitsevad kodu kui valduse puutumatust ka eraõiguse normid. VÕS sätestab võimaluse isiklike õiguste kahjustamise korral õigusevastase käitumisega nõuda tekitatud kahju hüvitamist (53. ptk).


text:
14. märts 2019(*)
Eelotsusetaotlus – Konkurents – ELTL artikkel 101 – Selle artikliga keelatud kokkuleppega tekitatud kahju hüvitamine – Hüvitist maksma kohustatud isikute kindlakstegemine – Õigussubjektide järgnemine –Mõiste „ettevõtja“ – Majandusliku järjepidevuse kriteerium
Kohtuasjas C‑724/17,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Korkein oikeuse (Soome kõrgeim kohus) 19. detsembri 2017. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 22. detsembril 2017, menetluses
koosseisus: koja president A. Arabadjiev (ettekandja), Euroopa Kohtu asepresident R. Silva de Lapuerta teise koja kohtuniku ülesannetes, kohtunikud E. Levits, M. Berger ja P. G. Xuereb,
kohtusekretär: ametnik L. Carrasco Marco,
arvestades kirjalikku menetlust ja 16. jaanuari 2019. aasta kohtuistungil esitatut,
– Vantaan kaupunki, esindajad: asianajaja N. Mickelsson ja asianajaja O. Hyvönen,
– Skanska Industrial Solutions Oy, esindajad: asianajaja A. P. Mentula ja asianajaja T. Väätäinen,
– NCC Industry Oy, esindajad: asianajaja I. Aalto-Setälä, asianajaja M. Kokko, asianajaja M. von Schrowe ja asianajaja H. Koivuniemi,
– Asfaltmix Oy, esindajad: asianajaja S. Hiltunen, asianajaja A. Laine ja asianajaja M. Blomfelt,
– Soome valitsus, esindajad: J. Heliskoski ja S. Hartikainen,
– Euroopa Komisjon, esindajad: C. Vollrath, H. Leupold, G. Meessen ja M. Huttunen,
olles 6. veebruari 2019. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
1 Eelotsusetaotluses palutakse tõlgendada ELTL artiklit 101 ja liidu õiguse tõhususe põhimõtet normide seisukohast, mida kohaldatakse Soome õiguskorras liidu konkurentsiõiguse rikkumisest tulenevatele kahju hüvitamise hagidele.
2 Taotlus esitati vaidluses, mille üks pool on Vantaan kaupunki (Vantaa linn, Soome) ja teine pool Skanska Industrial Solutions Oy, NCC Industry Oy ja Asfaltmix Oy ning mille ese on Soome asfalditurul tegutsenud kartelli tekitatud kahju hüvitamine.
3 Vastavalt kahjuhüvitise seaduse 412/1974 (vahingonkorvauslaki 412/1974) 2. jaotise paragrahvile 1 on iga isik, kes tahtlikult või hooletusest teisele isikule kahju tekitab, kohustatud selle kahju hüvitama.
4 Nimetatud seaduse 6. jaotise § 2 kohaselt vastutavad juhul, kui kahju tekitasid kaks või enam isikut või kui kaks või enam isikut on kohustatud hüvitama sama kahju, need isikud solidaarselt.
5 Vastavalt Soome õigusele, mis reguleerib aktsiaseltse, on iga aktsiaselts eraldiseisev juriidiline isik oma vara ja kohustustega.
6 1994. aastast 2002. aastani tegutses Soome asfalditurul kartell (edaspidi „asjasse puutuv kartell“). See kartell, mis puudutas turu jagamist, hindade kindlaksmääramist ja kindlahinnalistel hangetel pakkumuste esitamist, hõlmas kogu seda liikmesriiki ja võis mõjutada ka liikmesriikidevahelist kaubandust. Kartellis osalesid muu hulgas Lemminkäinen Oyj, Sata-Asfaltti Oy, Interasfaltti Oy, Asfalttineliö Oy ja Asfaltti-Tekra Oy.
7 Asfaltti-Tekra, kelle ärinimeks sai 1. novembril 2000 Skanska Asfaltti Oy, omandas 22. märtsil 2000 kõik Sata-Asfaltti aktsiad. Sata-Asfaltti lõpetati 23. jaanuaril 2002 vabatahtliku likvideerimismenetluse teel, mille käigus anti äriühingu majandustegevus 13. detsembril 2000 üle Skanska Asfalttile. Ka viimati nimetatud äriühing osales kartellis. 9. augustil 2017 sai tema ärinimeks Skanska Industrial Solutions (edaspidi „SIS“).
8 Interasfaltti oli äriühingu Oy Läntinen Teollisuuskatu 15 sajaprotsendiline tütarettevõtja. NCC Finland Oy omandas 31. oktoobril 2000 kõik Läntinen Teollisuuskatu 15 aktsiad. Interasfaltti ühendati 30. septembril 2002 äriühinguga Läntinen Teollisuuskatu 15, mille ärinimeks sai ühtlasi Interasfaltti. NCC Finland jagunes 1. jaanuaril 2003 kolmeks uueks äriühinguks. Üks nendest, NCC Roads Oy omandas kõik Interasfaltti aktsiad. Interasfaltti lõpetati 31. detsembril 2003 vabatahtliku likvideerimismenetluse teel, mille käigus anti äriühingu majandustegevus 1. veebruaril 2003 üle äriühingule NCC Roads. Viimati nimetatud äriühingu ärinimeks sai 1. mail 2016 NCC Industry (edaspidi „NCC“).
9 Siilin Sora Oy, mille ärinimeks sai 17. oktoobril 2000 Rudus Asfaltti Oy, omandas 20. juunil 2000 kõik Asfalttineliö aktsiad. Asfalttineliö lõpetati 23. jaanuaril 2002 likvideerimismenetluse teel, mille käigus anti tema majandustegevus 16. veebruaril 2001 üle äriühingule Rudus Asfaltti. Viimati nimetatud äriühingu ärinimeks sai 10. jaanuaril 2014 Asfaltmix.
10 Kilpailuvirasto (konkurentsiamet, Soome) taotles 31. märtsil 2004 trahvi määramist seitsmele asfaldisektoris tegutsevale äriühingule. 29. septembri 2009. aasta otsusega määras Korkein hallinto-oikeus (Soome kõrgeim halduskohus) majandusliku järjepidevuse kriteeriumile tuginedes, mida Euroopa Kohus oma kohtupraktikaga tunnustab, muu hulgas SIS‑le tema enda ja Sata-Asfaltti tegevuse eest, NCC‑le Interasfaltti tegevuse eest ja Asfaltmixile Asfalttineliö tegevuse eest rahatrahvid kilpailunrajoituslaki (konkurentsipiirangute vastase seaduse) ning EÜ artikli 81 (nüüd ELTL artikkel 101) rikkumise eest.
11 Korkein hallinto-oikeuse (Soome kõrgeim halduskohus) selle kohtuotsuse alusel esitas Vantaa linn, kes oli sõlminud Lemminkäineniga asfalteerimistööde lepingud aastateks 1998 kuni 2001, 2. detsembril 2009 käräjäoikeusele (esimese astme kohus, Soome) kahju hüvitamise hagi muu hulgas SIS, NCC ja Asfaltmixi vastu, väites, et need kolm äriühingut on solidaarselt vastutavad talle seoses asfalteerimistöödega tekkinud lisakulu eest, sest asjasse puutuva kartelli tõttu oli ta asfalteerimistööde eest maksnud liiga kõrget hinda. SIS, NCC ja Asfaltmix väitsid vastu, et nad ei vastuta kahju eest, mille on tekitanud õiguslikult iseseisvad äriühingud, kes selles kartellis olid osalenud, ja et kahjuhüvitise nõuded oleks tulnud esitada nende äriühingute likvideerimismenetluses.
12 Käräjäoikeus (esimese astme kohus) mõistis kahjuhüvitise välja SIS‑lt nii tema enda kui Sata-Asfaltti tegevuse eest, NCC‑lt Interasfaltti tegevuse eest ja Asfaltmixilt Asfalttineliö tegevuse eest. See kohus asus seisukohale, et olukorras, mis esines põhikohtuasjas, oli isikul, kellele on liidu konkurentsiõiguse rikkumisega kahju tekitatud, praktiliselt võimatu või ülemäära raske saavutada Soome õigusnormide alusel, mis reguleerivad vastutust ja äriühinguid, selle rikkumisega tekitatud kahju hüvitamine. Ta leidis, et ELTL artikli 101 tõhususe tagamiseks tuleb selle kahju hüvitamise eest vastutuse omistamisele kohaldada majandusliku järjepidevuse põhimõtet sama moodi, nagu seda tehakse trahvide määramisel.
13 Hovioikeus (apellatsioonikohus, Soome), kellele esitati apellatsioonkaebus, asus seisukohale, et tõhususe põhimõte ei saa seada kahtluse alla Soome tsiviilvastutuse normide põhiprintsiipe ja et trahvide määramisel kohaldatavat majandusliku järjepidevuse kriteeriumit ei saa ilma täpsema sellekohase korra või normideta rakendada kahju hüvitamise hagi puhul. Seetõttu jättis see kohus Vantaa linna nõuded rahuldamata nii osas, milles need olid esitatud SIS vastu Sata-Asfaltti tegevuse tõttu, kui ka osas, milles need olid esitatud NCC ja Asfaltmix vastu.
14 Vantaa linn esitas hovioikeuse (apellatsioonikohus) otsuse peale kassatsioonkaebuse Korkein oikeusele (Soome kõrgeim kohus).
15 Viimati nimetatud kohus märgib, et Soome õigus ei näe ette norme, mis reguleeriksid vastutuse omistamist kahju eest, mis on tekitatud liidu konkurentsiõiguse rikkumisega niisuguses olukorras nagu see, mis esineb põhikohtuasjas. Soome õiguses kehtestatud tsiviilvastutuse normides lähtutakse põhimõttest, et vastutav on üksnes kahju tekitanud õigussubjekt. Juriidiliste isikute puhul saab sellest põhimõttest erandi teha ja jätta juriidilise isiku sõltumatusega arvestamata. Kuid seda saab teha ainult siis, kui asjasse puutuvad ettevõtjad on õigusvastaselt või kunstlikult kasutanud seaduse alusel tekkiva vastutuse vältimiseks ära kontserni struktuuri, ettevõtjate vahelisi suhteid või aktsionäri kontrolli.
16 Eelotsusetaotluse esitanud kohus täheldab, et Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et igal isikul on õigus nõuda ELTL artikli 101 rikkumisega tekitatud kahju hüvitamist, kui kahju ja rikkumise vahel on põhjuslik seos, ja et iga liikmesriigi sisemise õiguskorraga tuleb kehtestada selle õiguse teostamiseks vajalikud normid.
17 Kuid väidetavalt ei nähtu sellest kohtupraktikast selgelt, kas isikud, kes vastutavad sellise kahju hüvitamise eest, tuleb kindlaks määrata ELTL artikli 101 vahetu kohaldamise alusel või iga liikmesriigi sisemise õiguskorraga kehtestatud korra alusel.
18 Kui isikud, kes vastutavad ELTL artikli 101 rikkumisega tekitatud kahju hüvitamise eest, tuleb kindlaks määrata selle artikli vahetu kohaldamisega, tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul selgitada, kes on need isikud, kellele võib omistada vastutuse selle rikkumise eest.
19 Selles küsimuses on võimalik lähtuda kas konkurentsinorme rikkunud õigussubjekti isikulisest vastutusest või neid norme rikkunud „ettevõtja“ vastutusest ELTL artikli 101 tähenduses. Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et kui mitmest juriidilisest isikust koosnev ettevõtja rikub konkurentsinorme, peab ta isikliku vastutuse põhimõtte alusel selle rikkumise eest ka vastutama. Selle kohtupraktika kohaselt on võimalik omistada vastutus ELTL artikli 101 rikkumise eest üksusele, kes jätkas rikkumise toime pannud üksuse majandustegevust, kui viimane on lõpetatud.
20 Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et kui isikuid, kes vastutavad ELTL artikli 101 rikkumisega tekitatud kahju hüvitamise eest, ei tule kindlaks määrata selle artikli vahetu kohaldamisega, peab ta asjasse puutuva kartelli tõttu tekkinud kahju hüvitama kohustatud isiku kindaks määrama Soome õigusnormide ja liidu õiguse tõhususe põhimõtte alusel.
21 Selles suhtes on nimetatud kohtul tekkinud küsimus, kas see põhimõte tähendab, et vastutus liidu konkurentsiõiguse rikkumise eest tuleb omistada äriühingule, kellele läksid üle kartellis osalenud lõpetatud äriühingu aktsiad ja kes jätkas tema majandustegevust. Seetõttu tekib küsimus, kas tõhususe põhimõttega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, nagu need, millele viidati käesoleva kohtuotsuse punktis 15, ja juhul, kui vastus sellele küsimusele on jaatav, siis kas on võimalik asuda seisukohale, et äriühingu, kes jätkas kartellis osalenud äriühingu majandustegevust, vastutus tekib ainult siis, kui nendest äriühingutest esimene aktsiate omandamise ajal teadis või pidi teadma, et teine äriühing on niisuguse rikkumise toime pannud.
22 Neil tingimustel otsustas Korkein oikeus (Soome kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1) Kas küsimusele, kes vastutab ELTL artiklit 101 rikkuva tegevusega tekitatud kahju hüvitamise eest, tuleb vastata viidatud sätte vahetu kohaldamise alusel või liikmesriigi õigusnormide alusel?
2) Kui vastutavad isikud tuleb kindlaks määrata vahetult ELTL artikli 101 alusel, siis kas kahjuhüvitist on kohustatud maksma isikud, kes on hõlmatud viidatud sättes nimetatud mõistega „ettevõtja“? Kas kahju hüvitamiseks kohustatud isikute kindlaksmääramisel kohaldatakse samu põhimõtteid, mida kohaldas Euroopa Kohus trahve puudutavates kohtuasjades vastutava isiku kindlaksmääramisel ja mille kohaselt võib vastutus tuleneda eelkõige kuuluvusest samasse majandusüksusesse või majanduslikust järjepidevusest?
3) Kui vastutavad isikud tuleb kindlaks määrata liikmesriigi õigusnormide alusel, siis kas liidu õiguse tõhususe nõudega on vastuolus liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette, et äriühing, kes on pärast ELTL artiklit 101 rikkuvas kartellis osalenud äriühingu kõikide aktsiate omandamist kõnealuse äriühingu lõpetanud ja selle majandustegevust jätkanud, ei pea hüvitama lõpetatud äriühingu konkurentsiõigust rikkuva tegevusega tekitatud kahju, kuigi hüvitise saamine lõpetatud äriühingult oleks praktiliselt võimatu või ülemäära raske? Kas tõhususe nõudega on vastuolus liikmesriigi õigusnormide selline tõlgendus, mille kohaselt tekib kahju hüvitamise kohustus tingimusel, et ettevõtja kõnealune restruktureerimine oli õigusvastane või toimus kunstlikult eesmärgiga vältida konkurentsiõiguse rikkumise eest kahju hüvitamise kohustust või oli muul viisil ebaaus või et äriühingule oli restruktureerimise läbiviimisel konkurentsiõiguse rikkumine vähemasti teada või oleks pidanud teada olema?“
23 Oma esimeses ja teises eelotsuse küsimuses, mida tuleb analüüsida koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas ELTL artiklit 101 tuleb tõlgendada nii, et niisuguses olukorras, nagu see, mis esineb põhikohtuasjas, kus kõik aktsiad selle artikliga keelatud kartellis osalenud äriühingutes on omandanud teised äriühingud, kes on esimesed äriühingud lõpetanud, kuid jätkanud nende majandustegevust, saab aktsiad omandanud äriühinguid pidada vastutavaks kartelliga tekitatud kahju eest.
24 Selle kohta tuleb meenutada, et ELTL artikli 101 lõikel 1 ja artiklil 102 on vahetu õigusmõju eraõiguslike isikute vahelistele suhetele ja nendest sätetest tulenevad isikutele õigused, mida siseriiklikud õiguskorrad peavad kaitsma (5. juuni 2014. aasta kohtuotsus Kone jt, C‑557/12, EU:C:2014:1317, punkt 20 ja seal viidatud kohtupraktika).
25 Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale oleks ELTL artikli 101 täielik toime ja eriti selle artikli lõikes 1 sätestatud keelu kasulik mõju kaheldav, kui igaüks, kellele konkurentsi piirava või kahjustava lepingu või tegevusega kahju on tekitatud, ei saaks talle tekitatud kahju hüvitamist nõuda (5. juuni 2014. aasta kohtuotsus Kone jt, C‑557/12, EU:C:2014:1317, punkt 21 ja seal viidatud kohtupraktika).
26 Nii on igal isikul õigus nõuda talle tekitatud kahju hüvitamist, kui kahju ja ELTL artikliga 101 keelatud kokkuleppe või tegevuse vahel on põhjuslik seos (5. juuni 2014. aasta kohtuotsus Kone jt, C‑557/12, EU:C:2014:1317, punkt 22 ja seal viidatud kohtupraktika).
27 Selles valdkonnas liidu regulatsiooni puudumisel tuleb aga iga liikmesriigi sisemise õiguskorraga kehtestada normid, kuidas teostada õigust nõuda ELTL artikliga 101 keelatud kokkuleppest või tegevusest tuleneva kahju hüvitamist, järgides nende normide kehtestamisel võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtet (5. juuni 2014. aasta kohtuotsus Kone jt, C‑557/12, EU:C:2014:1317, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika).
28 Kuid nagu märkis sisuliselt ka kohtujurist oma ettepaneku punktides 60–62, reguleerib liidu õigus otseselt küsimust, kuidas määrata kindlaks üksus, kes on kohustatud ELTL artikli 101 rikkumisega tekitatud kahju hüvitama.
29 Nimelt tuleneb ELTL artikli 101 lõike 1 sõnastusest, et selles artiklis kehtestatud keelu rikkuja määratlemiseks otsustasid asutamislepingute autorid kasutada mõistet „ettevõtja“ (vt selle kohta 27. aprilli 2017. aasta kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, C‑516/15 P, EU:C:2017:314, punkt 46).
30 Lisaks tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et liidu konkurentsiõigus on suunatud ettevõtjate tegevusele (vt selle kohta 11. detsembri 2007. aasta kohtuotsus ETI jt, C‑280/06, EU:C:2007:775, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 18. detsembri 2014. aasta kohtuotsus komisjon vs. Parker Hannifin Manufacturing ja Parker-Hannifin, C‑434/13 P, EU:C:2014:2456, punkt 39 ja seal viidatud kohtupraktika).
31 Kuna aga vastutus liidu konkurentsiõiguse normide rikkumisega tekitatud kahju eest on isiklikku laadi, peab rikkumisega tekitatud kahju eest vastutama neid norme rikkunud ettevõtja.
32 Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et isikud, kellel tuleb hüvitada ELTL artikliga 101 keelatud kokkuleppe või tegevusega tekitatud kahju, on ettevõtjad selle sätte tähenduses, kes on osalenud selles kokkuleppes või tegevuses.
33 Seda tõlgendust ei sea kahtluse alla Euroopa Komisjoni argument, mille ta esitas kohtuistungil ja mille kohaselt tuleneb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. novembri 2014. aasta direktiivi 2014/104/EL teatavate eeskirjade kohta, millega reguleeritakse liikmesriikide õiguse kohaseid kahju hüvitamise hagisid liikmesriikide ja Euroopa Liidu konkurentsiõiguse rikkumise korral (ELT 2014, L 349, lk 1) artikli 11 lõikest 1 – mis näeb ette, et liikmesriigid tagavad, et ettevõtjad, kes on rikkunud konkurentsiõigust ühiselt, vastutavad solidaarselt konkurentsiõiguse rikkumisega tekitatud kahju eest –, et iga liikmesriigi sisemise õiguskorraga tuleb võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtet järgides kindlaks määrata isik, kes selle kahju on kohustatud hüvitama.
34 Nimelt ei reguleeri direktiivi 2014/104 nimetatud säte – kusjuures see direktiiv ei ole põhikohtuasja asjaoludele ajalise kehtivuse alusel kohaldatav – mitte seda kahju hüvitama kohustatud isikute kindlaksmääramist, vaid vastutuse jaotust nende isikute vahel ega anna seega liikmesriikidele pädevust seda ise kindlaks määrata.
35 Vastupidi, see säte kinnitab, nagu teeb ka direktiivi 2014/104 artikkel 1 „Reguleerimisese ja kohaldamisala“ lõike 1 esimene lause, et liidu konkurentsiõiguse rikkumisega tekitatud kahju hüvitamise eest vastutavad just nimelt „ettevõtjad“, kes selle rikkumise on toime pannud.
36 Kuid samas tuleb tähelepanu juhtida sellele, et mõiste „ettevõtja“ ELTL artikli 101 tähenduses hõlmab majandustegevusega tegelevat iga üksust, sõltumata selle üksuse õiguslikust vormist ja rahastamisviisist (11. detsembri 2007. aasta kohtuotsus ETI jt, C‑280/06, EU:C:2007:775, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
37 Sellest mõistest tuleb antud kontekstis aru saada nii, et see osundab majandusüksusele, isegi kui õiguslikult koosneb see mitmest füüsilisest või juriidilisest isikust (27. aprilli 2017. aasta kohtuotsus Akzo Nobel jt vs. komisjon, C‑516/15 P, EU:C:2017:314, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika).
38 Mis puudutab ettevõtja restruktureerimise olukorda, nagu see, mis esineb põhikohtuasjas, kus liidu konkurentsiõiguse rikkumise toime pannud isik on lõpetatud, siis tuleb meenutada, et kui üksust, kes niisuguse rikkumise on toime pannud, õiguslikult või organisatsiooniliselt muudetakse, ei pruugi selle tagajärjel tekkida uut ettevõtjat, kes ei vastuta eelneva üksuse konkurentsiõiguse normide vastase käitumise eest, kui need kaks üksust on majanduslikus mõttes samad (vt selle kohta 11. detsembri 2007. aasta kohtuotsus ETI jt, C‑280/06, EU:C:2007:775, punkt 42; 5. detsembri 2013. aasta kohtuotsus SNIA vs. komisjon, C‑448/11 P, ei avaldata, EU:C:2013:801, punkt 22, ning 18. detsembri 2014. aasta kohtuotsus komisjon vs. Parker Hannifin Manufacturing ja Parker-Hannifin, C‑434/13 P, EU:C:2014:2456, punkt 40).
39 Nii ei ole isikliku vastutuse põhimõttega vastuolus rikkumise eest vastutuse omistamine äriühingule, kes on ühendav ühing rikkumise toime pandud äriühingu suhtes, kui viimane lõpetatakse (5. detsembri 2013. aasta kohtuotsus SNIA vs. komisjon, C‑448/11 P, ei avaldata, EU:C:2013:801, punkt 23 ja seal viidatud kohtupraktika).
40 Lisaks on Euroopa Kohus täpsustanud, et liidu konkurentsinormide tõhusa rakendamise huvides võib olla vajalik nende normide rikkumise eest vastutuse omistamine isikule, kes omandab rikkumise toime pandud ettevõtja, kui viimane on lõpetatud seetõttu, et ta on ühendatava ühinguna omandajaga ühinenud ja omandajale ühendava ühinguna lähevad üle tema vara ja kohustused, sealhulgas vastutus liidu õiguse rikkumise eest (5. detsembri 2013. aasta kohtuotsus SNIA vs. komisjon, C‑448/11 P, ei avaldata, EU:C:2013:801, punkt 25).
41 Selle kohta märgib Asfaltmix sisuliselt, et käesoleva kohtuotsuse punktides 36–40 meenutatud kohtupraktika on välja kujunenud juhtumite alusel, kus komisjon on määranud trahve nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 [ELTL] artiklites [101 ja 102] sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (ELT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) artikli 23 lõike 2 alusel ning see kohtupraktika ei ole kohaldatav niisuguste kahju hüvitamise hagide korral, nagu see, mis on esitatud põhikohtuasjas.
42 Selle argumendiga ei saa nõustuda.
43 Nimelt nagu märgitud käesoleva kohtuotsus punktis 25, tagab igaühe õigus nõuda ELTL artikliga 101 keelatud kokkuleppe või tegevusega tekitatud kahju hüvitamist selle artikli täieliku toime, eriti selle artikli lõikes 1 sätestatud keelu kasuliku mõju.
44 See õigus tugevdab nimelt liidu konkurentsinormide toimivust ja aitab pärssida sageli salajasi kokkuleppeid või tegevust, mis võivad konkurentsi piirata või kahjustada, aidates nii kaasa tõhusa konkurentsi säilitamisele Euroopa Liidus (5. juuni 2014. aasta kohtuotsus Kone jt, C‑557/12, EU:C:2014:1317, punkt 23 ja seal viidatud kohtupraktika).
45 Niisiis, nagu märkis sisuliselt ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 80, moodustavad liidu konkurentsiõiguse rikkumisega tekitatud kahju hüvitamise hagid lahutamatu osa selle õiguse jõustamise süsteemist, mille eesmärk on hoida ära ettevõtjate konkurentsivastane tegevus ja pärssida nende tahet niisuguse tegevusega tegeleda.
46 Seetõttu, kui liidu konkurentsiõiguse rikkumisega tekitatud kahju eest vastutavad ettevõtjad saaksid hoida vastutusest kõrvale lihtsalt oma isiku muutmisega restruktureerimise, võõrandamise või teiste õiguslike või organisatsiooniliste muudatuste teel, ei suudetaks saavutada selle süsteemi eesmärki ega tagada nende normide soovitavat toimet (vt analoogia alusel 11. detsembri 2007. aasta kohtuotsus ETI jt, C‑280/06, EU:C:2007:775, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).
47 Eeltoodust tuleneb, et mõistel „ettevõtja“ ELTL artikli 101 tähenduses, mis on Euroopa Liidu õiguse autonoomne mõiste, ei saa olla erinevat ulatust olukorras, kus komisjon määrab trahve määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 alusel, ja olukorras, kus liidu konkurentsiõiguse rikkumise tõttu esitatakse kahju hüvitamise hagi.
48 Põhikohtuasjas nähtub eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud teabest, et SIS, NCC ja Asfaltmix omandasid kõik aktsiad vastavalt Sata-Asfalttis, Interasfalttis ja Asfalttineliös, st asjasse puutuvas kartellis osalenud äriühingutes, ja seejärel, olles algatanud vabatahtlikud likvideerimismenetlused aastatel 2000, 2001 ja 2003, võtsid üle vastavalt nende äriühingute kogu majandustegevuse ja lõpetasid nad.
49 Eeltoodust nähtub – kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu lõplikust hinnangust, mille käigus on kaalutud kõiki asjakohaseid asjaolusid, ei tulene teisiti –, et majanduslikust aspektist on esmalt SIS, NCC ja Asfaltmix ja teisalt vastavalt Sata-Asfaltti, Interasfaltti ja Asfalttineliö samad üksused, sest kolm viimati nimetatud äriühingut on juriidiliste isikutena eksisteerimise lõpetanud.
50 Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et SIS‑le, NCC‑le ja Asfaltmixile on vastavalt Sata-Asfaltti, Interasfaltti ja Asfalttineliö järglastena läinud üle kolme viimati nimetatud äriühingu vastutus asjasse puutuva kartelliga tekitatud kahju eest, kuna nad tagasid juriidiliste isikutena viimati nimetatud äriühingute majandusliku järjepidevuse.
51 Arvestades kõiki eespool esitatud kaalutlusi tuleb esimesele ja teisele küsimusele vastata, et ELTL artiklit 101 tuleb tõlgendada nii, et niisuguses olukorras, nagu see, mis esineb põhikohtuasjas, kus kõik aktsiad selle artikliga keelatud kartellis osalenud äriühingutes on omandanud teised äriühingud, kes on esimesed äriühingud lõpetanud, kuid jätkanud nende majandustegevust, saab aktsiad omandanud äriühinguid pidada vastutavaks kartelliga tekitatud kahju eest.
52 Võttes arvesse esimesele ja teisele küsimusele antud vastust, ei ole kolmandale küsimusele vaja vastata.
Taotlus piirata käesoleva kohtuotsuse ajalist kehtivust
53 Kohtuistungil palus NCC Euroopa Kohtul piirata käesoleva kohtuotsuse ajalist kehtivust, kui kohus peaks asuma seisukohale, et nende isikute kindlaksmääramisel, kes on kohustatud hüvitama liidu konkurentsiõiguse rikkumisega tekitatud kahju, tuleb kohaldada majandusliku järjepidevuse kriteeriumit.
54 Oma taotluses väitis NCC, et see tõlgendus ei olnud ootuspärane, et see annab asjakohastele normidele tagasiulatuva jõu ja et see tekitab ettevõtjate tegevusele tagajärgi, mida ei saa ette näha.
55 Selles osas tuleb meenutada, et Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et tõlgendus, mille Euroopa Kohus talle ELTL artikliga 267 antud pädevust kasutades liidu õigusnormile annab, selgitab ja täpsustab selle sätte tähendust ja ulatust nii, nagu seda peab või oleks pidanud mõistma ja kohaldama alates selle jõustumise hetkest. Sellest järeldub, et kohus võib ja peab kohaldama õigusnormi selles tõlgenduses isegi õigussuhetele, mis on tekkinud ja rajatud enne tõlgendamistaotluse kohta tehtud otsust, kui muu hulgas on täidetud tingimused, mis lubavad selle sätte kohaldamist pädevas kohtus vaidlustada (22. septembri 2016. aasta kohtuotsus Microsoft Mobile Sales International jt, C‑110/15, EU:C:2016:717, punkt 59 ja seal viidatud kohtupraktika).
56 Euroopa Kohus võib liidu õiguskorrale omast õiguskindluse üldpõhimõtet kohaldades vaid erandjuhtudel piirata kõikide huvitatud isikute võimalust tugineda mõnele tema tõlgendatud õigusnormile, et vaidlustada heauskselt loodud õigussuhteid. Selleks et sellist piiramist lubada, peavad olema täidetud kaks peamist tingimust, nimelt puudutatud isikute heausksus ja tõsiste probleemide tekkimise oht (22. septembri 2016. aasta kohtuotsus Microsoft Mobile Sales International jt, C‑110/15, EU:C:2016:717, punkt 60 ja seal viidatud kohtupraktika).
57 Konkreetsemalt on Euroopa Kohus kasutanud seda lahendust vaid väga selgetel asjaoludel, kui esines raskete majanduslike tagasilöökide tekkimise oht, mis tulenes eelkõige õiguspäraselt kehtivaks peetud õigusnormide alusel heas usus loodud õigussuhete suurest arvust, ning kui ilmnes, et objektiivne ja märkimisväärne ebakindlus liidu õigusnormide reguleerimisala suhtes, mis võis olla tingitud ka teiste liikmesriikide või komisjoni käitumisest, viis selleni, et eraõiguslikud isikud ja siseriiklikud ametiasutused tegutsesid liidu õigusnormide vastaselt (22. septembri 2016. aasta kohtuotsus Microsoft Mobile Sales International jt, C‑110/15, EU:C:2016:717 punkt 61 ja seal viidatud kohtupraktika).
58 Kuna käesolevas asjas ei ole NCC oma väiteid millegagi põhjendanud, ei ole ta tõendanud, et käesoleva kohtuotsuse punktis 56 nimetatud kriteeriumid on juhtumi puhul täidetud.
59 Käesoleva kohtuotsuse ajalist kehtivust ei ole seega vaja piirata.
60 Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
ELTL artiklit 101 tuleb tõlgendada nii, et niisuguses olukorras, nagu see, mis esineb põhikohtuasjas, kus kõik aktsiad selle artikliga keelatud kartellis osalenud äriühingutes on omandanud teised äriühingud, kes on esimesed äriühingud lõpetanud, kuid jätkanud nende majandustegevust, saab aktsiad omandanud äriühinguid pidada vastutavaks kartelliga tekitatud kahju eest.

matches:
§ 2
Kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
kohus
Kohus
kohus
Kohus
kohus
Kohus
kohus
Kohus
Kohus


RT I, 29.12.2012, 30
Määrus kehtestatakse „Tsiviilkohtumenetluse seadustiku” § 601 lõike 5, § 336 lõigete 3 ja 6, § 482 lõike 4 ja § 484 lõike 3, „Äriseadustiku” § 4 lõike 6, § 33 lõike 14, § 67 lõike 4 punktide 1 ja 4, § 1391 lõike 1, § 151 lõike 2, § 318 lõike 51, § 520 lõike 42 ja § 541 lõigete 2–4, „Erakonnaseaduse” § 81 lõike 6, „Mittetulundusühingute seaduse” § 76 ja § 111 lõike 2, „Notariaadiseaduse” § 57 punkti 1, „Kinnistusraamatuseaduse” § 1 lõike 3 punkti 1 ja § 7717 lõike 2 ning „Abieluvararegistri seaduse” § 1 lõike 21 alusel.
Lisa 5 [Kehtetu - RT I, 13.04.2011, 1 - jõust. 28.05.2011]
Lisa 6 [Kehtetu - RT I, 13.04.2011, 1 - jõust. 28.05.2011]
Lisa 17 [Kehtetu - RT I, 22.12.2010, 3 - jõust. 01.01.2011]