text:
Riigikogu ToimetisedEelmised numbridNr 8Riiklik järelevalve vajab suuremat tähelepanu
Tallinna Tehnikaülikooli õiguse instituudi lektor
Riikliku järelevalve küsimust lahendamata ei saa Eesti nüüdisaegset ja tõhusalt toimivat avalikku haldust.
Avalik haldus viib ellu avalikku võimu. Eesti Vabariigi põhiseadus ning seetõttu kogu avalik võim Eestis on üles ehitatud võimude lahususe põhimõttele. Riigivõim koosneb seadusandlikust, täidesaatvast ja kohtuvõimust. Võimude lahusus on üks õigusriigi tunnuseid. Riigivõimul on põhiseadusest tulenev kohustus tagada igaühe õiguste ja vabaduste kaitse. Seadusandja ülesanne on kehtestada selleks vajalikke ja selgelt formuleeritud regulatsioone, täidesaatev võim peab tagama nende täitmise ning kohtuvõim seaduslikkuse järelevalve.
Riiklik järelevalve on täidesaatva võimu funktsioon. See tähendab, et kui seadusandja kehtestab reeglid mingile tegevusele, siis täidesaatva võimu ülesanne on kontrollida nendest kinnipidamist, kohaldades samal ajal vajaduse korral ka riiklikku sundi ja tegutsedes seega poliitilise juhtimise alusel rahva heaolu ja edu nimel. Seega etendavad demokraatliku, tulemusliku ja nüüdisaegse avaliku halduse loomisel tähtsat osa tõhusad ja kvaliteetsed kontroll- ja järelevalvemehhanismid.
Euroopa avaliku halduse ühe olulise printsiibina (usaldusväärsuse ja ennustatavuse, avatuse ja läbipaistvuse, tõhususe ja mõjususe kõrval) on nimetatud vastavuse põhimõtet. See tähendab, et mis tahes haldusorgan peab oma tegevusest aru andma teistele – haldus-, seadusandlikule või kohtuvõimule – ning ükski neist ei tohi jääda väljapoole teiste tehtavat kontrolli ja järelevalvet. Vastavuse printsiibi elluviimine nõuabki tõhusaid kontroll- ja järelevalvemehhanisme (Euroopa avaliku halduse… 2000, 8-14). Riiklikul järelevalvel on selles tähtis osa.
Rahvusvaheliselt ei ole riiklikku järelevalvet kui üht avaliku halduse funktsiooni reguleeritud, samuti ei ole Euroopa Liit kehtestanud mingeid üldisi reegleid liikmesriikide kontroll- ja järelevalvemehhanismidele. Iga riik otsustab riigis kehtiva (õigus)kultuuri ja väljakujunenud tavade kohaselt ise, kuidas toimivat kontrolli ja järelevalvet tagada. Küll näeb aga Euroopa Liidu õigus ette kohustuslikud tingimused, et Euroopa Liidu printsiibid oleksid vastavates valdkondades tagatud. See, milliseid vahendeid selleks kasutada, on enamasti jäetud riigi enda otsustada.
Haldussüsteemid ühtlustuvad
Kuigi Euroopa Liidu tasandil ei ole kehtestatud avalikule haldusele otseseid nõudeid (administrative acquis), on liidul olemas üksikud meetmed liikmesriikide halduse kaudseks mõjutamiseks. Üks selline vahend on liikmesriikide kohustus täita ülesandeid, mis tulenevad nende liikmesusest. Need ülesanded on Euroopa Liidu määruste, direktiivide ja otsuste täitmine, Euroopa Liidu korrektne rahastamine, millele lisandub liikmesriigi enda huvi Euroopa Liidu otsuste vastuvõtmises tulemuslikult osaleda. Teine kaudne mõjutusvahend on nn põhiõiguste austamise nõue, mis tuleneb Euroopa Inimõiguste Hartast (European Convention of Human Rights) (European Union Enlargement… 2000, 21).
Vaatamata liikmesriikide suveräänsusele avaliku halduse struktuuride loomisel ning riigi detsentraliseerimismudelite valikul on näha liikmesriikide avaliku halduse süsteemide sarnastumist, mis tuleneb õigustikus ettenähtud kaupade vaba liikumise integratsiooni ja Euroopa Kohtu otsuste alusel tekkinud Euroopa Liidu õiguse täitmise tulemuslikkuse tagamisest. Paul Craig viitab riikide avaliku õiguse süsteemide (Eestis sel juhul avaliku õiguse kui õiguse põhivaldkonna) lähenemisele, põhjendades seda sellega, et Euroopa Liidu õigus ise on saanud inspiratsiooni liikmesriikide õigustest (Craig 1994, 110). Euroopa integratsiooni Rotterdami konverentsist alates viidatakse Euroopa haldusruumile, mida iseloomustab haldussüsteem, mis on võimeline rakendama Euroopa Liidu õigust ning vastab järgmistele omadustele: demokraatlik, ettearvatav, usaldatav, õigusriigile suunatud, proportsionaalne, läbipaistev ja tõhus (Prokurovska 2001, 165).
Seega lähendavad Euroopa Liidu liikmesriigid oma haldussüsteeme. Seda nõuab ühinemine Euroopa haldusruumiga. Ühise haldusruumi loomine ei tähenda aga liikmesriikidele mingeid erikohustusi. Euroopa Liit on seni lähtunud ning kavatseb ka edaspidi lähtuda põhimõttest, et liikmesriikide suhtes luuakse võimalikult vähe otsest poliitikat. Liikmesriikide ülesandeks jääb peamiselt ikkagi nende liikmesusest tulenevate kohustuste täitmine (European Union Enlargement… 2000, 21).
Halduse kvaliteet ja ühtlane institutsiooniline areng on alles viimastel aastatel muutunud Euroopa Liidu laienemise võtmeküsimuseks. Tihti oleneb halduse kvaliteet riikide täitevvõimu struktuuride tõhususest (Péteri 2002). Kuid haldussuutlikkuse suurendamine ja institutsiooniline ülesehitamine ei hõlma ainult institutsioonide arengut ja nende juhtide kutsemeisterlikkuse kasvu, vaid ka detsentraliseerimist, määrates põhimõtted üleriigiliste ja kohalike valitsuste vahelistes suhetes ning luues toimiva koostöö riigi juhtorganite ja kolmanda sektori vahel. Iga üksiku liikmesriigi halduse kvaliteet ei ole seega enam siseküsimus, vaid sel on otsene ning kasvav mõju teistele liikmesriikidele. Administratiivne võimekus muutub seetõttu Euroopa Liidu liikmesriikidele aina tähtsamaks nõudeks (European Union Enlargement… 2000, 21).
Kontseptuaalne virvarr
Nagu mainitud, on administratiivse võimekuse tähtis osa riiklik järelevalve. Riiklikule järelevalvele kui täidesaatva võimu funktsioonile paneb aluse vastav õiguslik regulatsioon, mille aluseks omakorda võib pidada õigusteoreetilist baasi. Mandri-Euroopa haldusmudeli domineerimine Kesk- ja Ida-Euroopa riikides tähendab, et peaaegu kõik poliitikavahendid vajavad rakendamiseks õiguslikku alust (Poliitika vahendite tõhustamine… 2002, 9).
Õiguse ja poliitika tihe seotus väljendub järgnevas: ühelt poolt on õigus riigi poliitika väljendus ja selle tulemus, teiselt poolt riigi poliitika elluviimise vahend. Õigusnormis kirja pandud reeglid on riigi vastavate poliitikate sisu. Enamik avaliku halduse funktsioone on õiguslikult reguleeritud haldusõigusega. Riikliku järelevalve teoreetiliseks aluseks on haldusõigusega kehtestatud põhimõtted. Haldusõiguse professor Kalle Merusk on rõhutanud haldusõiguse süsteemsuse tähtsust: “Haldusõigus peab olema süsteemne, s.t süsteemsus peab haarama kõik vastavad allikad, neid ühtselt hindama ning tagama orgaaniliselt tervikliku halduskorra. Süsteemsus võimaldab ületada üksikregulatsioonide ja vastavate eriseaduste isoleerituse ning kindlustab nende sisulise seotuse. See annab orientiirid, õiguslike seoste põhisuunad ja kujundab vastavad struktuurid. Süsteemne haldusõigus on õigusmõistete, regulatsioonide, printsiipide ja institutsioonide ühtsus. See tagab, et üksikküsimuste otsustamisel ei pea hakkama lahendama printsipiaalseid õiguslikke probleeme” (Merusk 1998, 170-172).
Käesoleva artikli autor nõustub täielikult professor Meruskiga, et praegusel arenguetapil jääb Eesti haldusõigusel puudu just süsteemsusest. Eriti puudutab see haldusõiguse eriosa, s.o eriseadusi, mille eelnõud valmivad eri ministeeriumides ja ametkondades, kus valitseb kontseptuaalne virvarr. Ühed ametnikud on ammutanud ideid Saksamaalt, teised Inglismaalt, kolmandad lähtunud Skandinaavia maade eeskujust. Kokku tuleb selline eklektika, et paratamatult tekib tunne, nagu oleks Eestis tegemist mitme üksteisest suuresti erineva haldusõigusega (Merusk 1998, 170-172).
Näiteks ei tohiks tekkida küsimusi seaduses riikliku järelevalve organi määratlemisega või normide kollisiooniga. Kuid vaatame näiteks hasartmänguseaduse paragrahvi 24, kus öeldakse, et järelevalvet hasartmängude korraldamise üle teevad politseiametnikud ja hasartmängu järelevalve asutuse ametnikud. Seaduse ühestki sättest aga ei tulene, mis on hasartmängu järelevalve asutus.
Ühtne määratlus puudub
Riikliku järelevalve aluseks on need õigusnormid, mis vastavat järelevalve liiki kindlas eriseaduses reguleerivad. Tulenevalt haldusõiguse jagunemisest üld- ja eriosaks, kuuluvad sellised normid eriossa, reguleerides konkreetses seaduses käsitletud valdkonda. Samal ajal ei saa aga riikliku järelevalve kui ühe avaliku halduse funktsiooni kirjeldamisel kõrvale jätta haldusõiguse üldossa kuuluvaid norme, mis kehtestavad üldised põhimõtted riiklikule järelevalvele ja mida kohaldatakse igasuguse haldusvõimu rakendamisel, samuti õigusteooriat, mis peaks määratlema riikliku järelevalve olemuse. Eestis on riikliku järelevalve küsimus selles vallas puudulik. Eesti õigusteoorias ega kehtivas õiguses pole riikliku järelevalve ühtset määratlust (legaaldefinitsiooni) ega selle korraldamise üldisi aluseid. Sellele probleemile on juhtinud tähelepanu mitu autorit (Sarapuu 1997, 186-189, Koolmeister, Orion 1998, 382-389, Mark jt 2003).
Laiemat teoreetilist käsitlust on leidnud riiklik järelevalve kui halduse sisemine kontroll.
Halduse kontrolli kui nähtust on õiguskirjanduses defineeritud järelevalvena avaliku administratsiooni üle, mille eesmärk on haldustoimingute kvaliteedi kindlakstegemine ja vajaduse korral selle parandamine, ning mis kujutab endast eri vormide ja institutsioonide ning meetodite kogumit. Sõltuvalt sellest, kas haldust kontrollitakse haldusorganisatsioonis eneses või väljaspool haldusorganisatsiooni, võib vahet teha halduse sisemise ehk internse kontrolli ja halduse välise ehk eksternse kontrolli vahel (Merusk, Koolmeister 1995, 115).
Halduse sisemise kontrolliga tegelevad halduse enda ametiasutused ja haldusametnikud. Selline kontroll jaguneb omakorda teenistuslikuks järelevalveks, riiklikuks järelevalveks ja enesekontrolliks (Merusk, Koolmeister 1995, 116-119).
Riiklikuks järelevalveks eeltoodud liigituses nimetatakse halduse sisemist kontrolli. See seisneb asutuste, ametnike ja teiste institutsioonide kontrollimises nende ametiasutuste poolt, mis ei ole kontrollitavatega alluvus- ehk subordinatsioonisuhtes. Selline järelevalve tähendab kontrolli haldustoimingute õiguspärasuse (seaduslikkuse) üle (Merusk, Koolmeister 1995, 117-119). Välise kontrolliga tegelevad väljaspool haldusorganisatsiooni asuvad ametiasutused, ametnikud ja teised subjektid. Välise kontrolli alaliikidena eristatakse poliitilist, arvestus- ja kohtulikku kontrolli (Merusk, Koolmeister 1995, 120-127). Siia kuulub ka õiguskantsleri tehtav kontroll.
Õigusteoreetiliselt käsitlemata, teises tähenduses kasutatavat riiklikku järelevalvet võib iseloomustada järgmiselt. Haldusõigus tunneb järgmisi riigi ja teiste avalik-õiguslike isikute rakendatava järelevalve vorme:
järelevalve haldusülesannete täitmise üle, mis omakorda jaguneb alluvuskorras tehtavaks ehk teenistuslikuks järelevalveks ning väljaspool alluvussuhteid seadusega sätestatud riigi pädeva järelevalveasutuse järelevalveks teiste haldusülesandeid täitvate isikute (või ka järelevalveasutuse alluvuses mitte olevate riigiasutuste) haldusülesannete täitmise üle;
riigi (või teatud juhtudel ka muu isiku) järelevalve isikute tegevuse üle, mis ei seisne haldusülesannete täitmises, näiteks muinsuskaitse, keskkonna, tarbijakaitse, hasartmängude jm vallas.
Järelevalvet isikute tegevuse üle, mis ei seisne haldusülesannete täitmises, on Vabariigi Valitsuse seaduses nimetatud samuti riiklikuks järelevalveks (§ 75). Säärane ühe mõiste kasutamine kahes eri tähenduses on eksitav, kindlasti ei näita see head õigus- ega halduskultuuri ning raskendab riikliku järelevalve kui nähtuse olemuse mõistmist ja analüüsi, samuti sellele hinnangu andmist ja järelevalve tulemuslikumaks muutmist.
Vaatamata õigusteoreetilisele puudulikkusele võib riikliku järelevalve olemust selgitada selle õiguslikult paika pandud korralduse organisatsiooni kaudu.
Riikliku järelevalve korralduse organisatsioon
Käesolevas artiklis käsitletakse edaspidi riiklikku järelevalvet järelevalve tähenduses isikute tegevuse üle, mis ei ole haldusülesannete täitmine.
Vabariigi Valitsuse seaduse § 75 lõige 1 sätestab, et konkreetse üksikjuhtumi riiklikus järelevalves teevad ettekirjutusi ning langetavad otsuseid ministeeriumide riikliku järelevalve ametnikud, ameti või inspektsiooni peadirektor, samuti ameti või inspektsiooni ja nende kohalike ametiasutuste riikliku järelevalve ametnikud. Lõike 2 kohaselt määratakse ametnike riikliku järelevalve pädevus ja ettekirjutuste tegemise ning otsuste väljaandmise kord eraldi seadusega.
Vabariigi Valitsuse seaduse nimetatud sätet aluseks võttes võib tuletada riikliku järelevalve korralduse organisatsiooni mõiste. Täidesaatva riigivõimu tipus asub Vabariigi Valitsus. Valitsus täidab koordineerimis- ja järelevalvefunktsiooni täidesaatvate riigivõimuasutuste üle. Nende kompetentside vorm ja sisu on eri asutuste puhul erinev ning oleneb põhiseaduse ja seaduste regulatsioonidest. Erandid on Eesti Pank ja kohalikud omavalitsused. Seega piirdub Vabariigi Valitsuse pädevus üksnes valitsusasutustega (põhiseaduse § 87 lõige 2). Valitsusasutused rakendavad otseselt täidesaatvat riigivõimu ja kuuluvad riigi haldusorganisatsiooni.
Vabariigi Valitsuse seaduse §-ist 75 tuleneb, et ministeeriumides, ametites ja inspektsioonides ning nende kohalikes ametiasutustes on teenistuses riikliku järelevalve ametnikud. Ametniku mõiste on defineeritud avaliku teenistuse seaduses, mille kohaselt ametnik on ametiasutuses ette nähtud ametikohale nimetatud või valitud isik ning ametnikud jagunevad riigi- ja kohaliku omavalitsuse ametnikeks (§ 6). Mõistet “riikliku järelevalve ametnik” avaliku teenistuse seadus ei kasuta. Ainsa viite riiklikule järelevalvele võib leida avaliku teenistuse seaduse § 1 lõikest 2, mis sätestab riigiameti mõiste. Viidatud sätte kohaselt loetakse riigiametis töötamiseks muu hulgas ka töösuhet riikliku järelevalve institutsioonis ette nähtud valitaval või nimetataval ametikohal avaliku teenistuse seaduse või muu seaduse alusel.
Ametid ja inspektsioonid on ministeeriumide valitsemisalas. See tähendab subordinatsioonisuhet, mis seisneb selles, et ollakse aruandekohustuslikud ministeeriumi ees, mille valitsemisalasse kuulutakse. Ametite ja inspektsioonide asumine ministeeriumide valitsemisalas näitab nende kohta valitsusasutuste süsteemis, õiguslik tähendus seoses haldustoimingutega on sellel vaid teenistusliku järelevalve puhul, mille sisu on valitsusasutuste ja nende hallatavate riigiasutuste tegevuse seaduslikkuse ja otstarbekuse kontroll.
Vabariigi Valitsuse seaduse § 95 lõike 2 kohaselt tunnistab minister kehtetuks ametite ja inspektsioonide peadirektorite toiminguid, mis ei ole vastavuses põhiseaduse, muude seaduste, Vabariigi Valitsuse määruste ja korralduste ning ministri määruste ja korraldustega. Vastavalt Vabariigi Valitsuse seaduse § 93 lõikele 6 ei laiene teenistusliku järelevalve kord riikliku järelevalve toimingutele ega riikliku sunni kohaldamisel antud otsustele. Riikliku järelevalve toimingute ning riikliku sunni kohaldamisel tehtud otsuste üle järelevalve ning kaebuste ja protestide lahendamise kord sätestatakse eraldi seadustega (Vabariigi Valitsuse seaduse § 93 lõige 7). Viidatakse eriseadustele, kus peale riikliku järelevalve reguleeritava valdkonna üle sätestatakse ka kaebuste ja protestide lahendamise kord riikliku järelevalve korraldust ja tegevust puudutava üldseaduse puudumisel, mida järelevalve erivaldkondi käsitletavad aktid ei asenda (Koolmeister, Orion 1998, 389).
Eriline õiguslik seisund riiklikus järelevalves on Finantsinspektsioonil, mis nime poolest on küll inspektsioon, kuid õiguslikult autonoomse pädevusega ja oma eelarvega Eesti Panga juures asuv asutus (Finantsinspektsiooni seaduse § 4).
Takistuseks reeglite puudumine
Valitsusasutuste kõrval, kes rakendavad otseselt täidesaatvat riigivõimu ja kuuluvad riigi haldusorganisatsiooni, on suur osa ka avaliku halduse kandjatel, kellel on täidesaatva riigivõimu ülesanded, kuid kes ei kuulu haldusorganisatsiooni (teostavad kaudset riigihaldust (Eesti Vabariigi põhiseadus… 2002, 435)). Siia kuulub näiteks ka küsimus riigi järelevalve funktsiooni üleandmisest eraõiguslikele isikutele.
Riikliku järelevalve ülesannet võib delegeerida seaduse, seaduse alusel välja antud haldusakti või halduslepingu alusel kohaliku omavalitsuse üksusele, avalik-õiguslikule juriidilisele isikule, eraõiguslikule juriidilisele või füüsilisele isikule (halduskoostöö seaduse § 3). Artikli autori arvates on halduskoostöö seaduse §-s 3 ja Vabariigi Valitsuse seaduse §-s 75 sätestatud omavaheline seos problemaatiline, sest tõstatab küsimuse eraõigusliku isiku kaasamise võimalikkusest, lähtudes asjaolust, et Vabariigi Valitsuse seadus sätestab isikud, kellel on õigus teha ettekirjutusi ja otsuseid (nendeks on ametnikud), halduskoostöö seadus aga annab õiguse delegeerida riiklik järelevalve eraõiguslikule isikule. Kuidas nimetatud tähenduses mõista riikliku järelevalve ülesannet? Kas see hõlmab ka ettekirjutuste ja otsuste tegemise õigust või mitte?
Riigifunktsioonide erasektorile üleandmine võib toimuda eri mudelite kaudu (vt Merusk 2000; Annus 2002), kuid praktikas ei ole nende kasutamine võimufunktsioonide üleandmisel eriti levinud. Üks põhjusi on vaieldamatult reeglite puudumine, millele tuginedes üleandmist korraldada. Küsimus on seotud seaduslikkuse põhimõttega avaliku halduse vallas, põhinedes printsiibil, et haldustegevus peab tulenema õigusnormidest.
Igal ametkonnal oma meetmed
Haldusõigus peab olema dünaamiline, s.t arvestama tegelikus elus toimivate protsessidega ja neile operatiivselt reageerima, ning olema suunatud reformidele ja haldustegevuse moderniseerimisele (Merusk 1998, 170). Haldusõiguse puhul on väga tähtis side riigi ülesannete ja eesmärkidega ning sellest tulenevalt ka avaliku haldusega.
Riiklik järelevalve kui kontroll- ja järelevalvemehhanismi tähtis osa, mis tagab nüüdisaegse avaliku halduse, vajab senisest tunduvalt suuremat tähelepanu. Seoses globaliseerumisega on palju viidatud vajadusele ühtlustada kontrollsüsteeme, sest riik üksi ei suuda enam võidelda õigusrikkumistega – seda eriti majandustegevuses, mis ületab Interneti kaudu riigipiire. Eestis on järelevalvesüsteem vigane juba riigi tasandil. Kui suudetakse anda mingi pilt riiklikust järelevalvest kui haldusorganisatsioonivälisest kontrollist, siis kindlasti kaasneksid sellega viited mitmele küsimusele, mis on seotud kirjeldatava probleemiga. Samal ajal on autor veendunud riikliku järelevalve kui avaliku halduse funktsiooni küsimuse tähtsuses haldusruumis ning näeb tungivat vajadust sellele laiemat tähelepanu tõmmata. 2003. aastal teoks saanud 27. Eesti õigusteadlaste päevadel juhiti ettekannetes ja diskussioonides samuti tähelepanu vajadusele keskenduda rohkem riikliku järelevalve küsimusele, kuid tundub, et praktikas esilekerkivad probleemid selles vallas on killustunud. Iga ametkond teab oma probleeme ja püüab neid lahendada, kuid kui puuduvad üldised põhimõtted, võidakse minna vastuollu seadustega, muutes õiguslikud toimingud tühiseks.
Justiitsministeeriumi arengustrateegias aastani 2003 on kirjas, et Eesti majandusarengu tähtsa küsimusena tuleb lähemal ajal taas päevakorda võtta majandushaldusõiguse reform. Eesti majandushaldusõigust iseloomustab praegu kõige rohkem kaootilisus. Üheselt on reguleerimata, milline on riigi ja milline kohaliku omavalitsuse pädevus majandustegevuse korraldamisel ning järelevalvamisel. Selgelt piiritlemata on samuti riigi täitevvõimu institutsioonide pädevus. Puudub riigi keskne ning ühtne lähenemine majandustegevuse kontrollimisse.
Kui Eesti järelevalvepoliitikas tekkivate põhiprobleemidena nähakse haldusorgani pädevuse õiguslikku reguleerimist, pööramata erilist tähelepanu üldise mudeli muutmise võimalikkusele, siis teistes riikides ei peljata järelevalveküsimuste lahendamist usaldada ka võimalikult madala tasandi järelevalvajatele ning antakse neile ülesannete lahendamisel päris suur autonoomia. Efekti ei saavutata ainult järelevalve õigusliku korrastatusega, kaasata tuleb eri teadusharusid, et teha muudatusi senises järelevalvemudelis.
Umbmäärasus kahjustab õiguskindlust
Eesti Vabariigi Riigikohus on oma otsuses märkinud järgmist: legislatiiv- ja haldusfunktsioonid peavad olema eristatud ja täpselt määratud ning neid tuleb täita kooskõlas põhiseaduse ja õigusteoorias tunnustatud põhimõtetega. Pädevuse umbmäärasus, samuti pädevuse ületamine kahjustab üldist õiguskindlust ja loob ohu, et rikutakse põhiseaduses sätestatud riigiehituslikke põhimõtteid ning igaühe õigusi ja vabadusi (Eesti Vabariigi põhiseadus… 2002, 85).
Artikli autori arvates tuleks riikliku järelevalve küsimuses alustada selle üldiste piiride määramisega, lugedes riikliku järelevalve õigusinstituudiks või ehk isegi õiguseks, mis loob järelevalvepoliitika eeldused ja kehtestab selle piirid. Riiklik järelevalve, kuuludes õigusharuliselt haldusõigusse, sisaldab haldusõigusele omast reguleerimisvahendit – imperatiivset reguleerimisvahendit -, mida iseloomustab ettekirjutuste domineerimine ühiskondlike suhete õiguslike mõjutusvahendite kompleksis.
Riiklik järelevalve tuleks selgelt määratleda, sealhulgas kasutada mõistet riiklik järelevalve ainult ühes tähenduses, ning sellest tulenevalt kõrvaldada vastuolud seadustes. Riikliku järelevalve korralduse organisatsiooni puhul tuleks teha põhjalik analüüs järelevalve funktsioonidega haldusorganite kohta: kes valvavad ja mille üle, milline on nende pädevus, kas ülesandeid dubleeritakse, kas on põhjendatud funktsioonide ühendamine või eraldamine, kuidas ja milliseid järelevalvefunktsioone anda eraõiguslikele isikutele jne.
Riiklik järelevalve on valdkond, mille korrastamisel ei piisa üksnes õiguslikest vahenditest, arvesse tuleb võtta ka teisi teadusharusid. Selles kajastub ilmekalt haldusõiguse spetsiifika. Omavahel on seotud majandus- ja õigusküsimused, halduspoliitika ja järelevalve korralduslik külg, Eesti õigus ning Euroopa Liidu õigus jne. Arvestades haldusõiguse eriosa mahukust, on riikliku järelevalve põhjalik analüüsimine vaieldamatult aeganõudev ning keeruline töö. Kuid riikliku järelevalve küsimust lahendamata ei ole Eestil võimalik jõuda nüüdisaegse ja tõhusalt toimiva avaliku halduseni.
Annus, T. (2002). Riigi funktsioonide delegeerimine eraõiguslikele isikutele kohtutäiturite näol. – Juridica, nr 4.
Craig P. P. (1994). Administrative Law. 3rd ed. London: Sweet and Maxwell.
Eesti Vabariigi põhiseadus: kommenteeritud väljaanne (2002). Tallinn: Juura.
Euroopa avaliku halduse printsiibid. (2000). SIGMA kogumik nr 27. [Tallinn]: EV Riigikantselei.
European Union Enlargement and the Open Society Agenda: Local Government and Public Administration (2000). Local Government and Public Service Reform Initiative. Budapest.
Joamets, K. (2001). Internetihasartmängu poolt või vastu. – Juridica, nr 2.
Joamets, K., Kukrus, A. (2002). The Implications of EU Accession to Estonian Gambling Market. – Euroopa Liiduga liitumise mõju Eesti majanduspoliitikale. X teadus- ja koolituskonverentsi ettekanded-artiklid (Tartu-Värska, 27.-29. juuni 2002). Berlin, Tallinn.
Justiitsministeeriumi arengustrateegia aastani 2003. Tallinn: Justiitsministeerium.
Koolmeister, I., Orion, K. (1998). Haldussund kehtivas õiguses. – Juridica, nr 8.
Mark, M., Raa, R., Siibak, K., Tupits, A. (2003). Eesti pangandusõiguse alused. Õpik õigus- ja majandusteaduskonna üliõpilastele. Tallinn: Juura.
Merusk, K. (1998). Riigihalduse õiguslik regulatsioon. – Juridica, nr 4.
Merusk, K. (2000). Avalike ülesannete eraõiguslikele isikutele üleandmise piirid. Konstitutsiooni- ja haldusõiguse aspekte. – Juridica, nr 8.
Merusk, K., Koolmeister, I. (1995). Haldusõigus. Õpik Tartu Ülikooli õigusteaduskonna üliõpilastele. [Tallinn]: Juura.
Péteri, G. (2002). Mastering Decentralization and Public Administration Reforms in Central and Eastern Europe. Budapest: Local Government and Public Service Reform Initiative.
Poliitika vahendite tõhustamine mõjude hindamise abil. SIGMA kogumik nr 31(2002). OECD. EV Riigikantselei.
Prokurovska, S. (2001). Structural and Organizational Reform: The Experience of Latvia. – Upravljanje decentralizacijom i reformom javne uprave – radni materjali. Zagreb: Hrvatski pravni centar (Croatian Law Centre) and Local Government and Public Service Reform Initiative.
Sarapuu, M. (1997). Kontroll võimu teostavate ametnike üle. – Juridica, nr 4.

matches:
§ 75
§ 87
§ 1
§ 95
§ 93
§ 93
§ 4
§ 3
Riigikohus


text:
Elegantne kohtulahend: käibemaks - Raamatupidaja
Elegantne kohtulahend: käibemaks
22. märts 2010 07:22
Tallinna Ringkonnakohus teeb maksuasjades head tööd. Alles hiljuti sai lugeda Eesti Maksumaksjate Liidu vanemjuristi Martin Hubergi maksu-uudist sellest, et Põhja maksu- ja tollikeskus kaotas käibemaksuvaidluse ostuboonuse arvetel näidatud käibemaksu mahaarvamise keelamise tõttu.
Riigikohus ei võtnud nimelt maksuhalduri kaebust menetlusse ja seega jõustus 7.10.2009 lahend nr 3-08-1863. Nüüd siis uus käibemaksulahend ja jälle sama stsenaarium - esimene kohtuaste otsustab maksuhalduri kasuks, teine maksumaksja kasuks ja Riigikohus menetlusluba maksuhaldurile ei anna.
Täpsemalt, 23. veebruaril jõustus Tallinna Ringkonnakohtu 16.12.2009 otsus haldusasjas nr 3-08-1702, mis lubas Swedbank Liising AS-il (endine Hansa Liising Eesti AS) sisendkäibemaksuna maha arvata sõidukite taastusremonditeenuse ostmisel makstud käibemaksu.
Tegemist oli tulise vaidlusega ja selle põhjustas kapitali- või kasutusrendi tingimustel liisinguklientide kasutusse antud sõidukite remondi korraldamine selliste kaskokindlustuse juhtumite korral, kus tehti otsus sõiduki taastamise kasuks. See toimus koostöölepingu alusel sellisel viisil, et kindlustusselts maksis kindlustushüvitisena liisinguandjale kui soodustatud isikule rendieseme taastamise väärtuse netosummas (ilma käibemaksuta) ja liisinguandja omakorda tasus remonditeenuse remondiettevõttele ja arvas talle esitatud arvel kajastatud käibemaksu täies ulatuses maha sisendkäibemaksuna. Arve tasumine garanteeriti liisinguandja poolt garantiikirjaga.
Põhja maksu- ja tollikeskuse arvates oli tegemist kindlustusseltsi ja liisinguandja vahel kokkulepitud “skeemiga”, mille eesmärgiks oli hoida kokku käibemaksukulusid kindlustusseltsi tasemel seoses sõiduki taastamise kohustusega. Maksuhalduri seisukoht oli, et liisinguandja kui liisingueseme omaniku huvi asja säilimise vastu ei ole aluseks remondiarvete kajastamiseks maksuarvestuses ja nende alusel sisendkäibemaksu mahaarvamiseks.
Ringkonnakohus lahendas vaidluse lihtsalt ja elegantselt. Kõigepealt elimineeris kohus need asjaolud, mis olid vaidluse käigus ülesse kerkinud, kuid jäid ebaoluliseks. Seejärel ja kõige tähtsama asjaoluna tõdes kohus, et sõidukite taastusremondi teenuse ostmine oli seotud liisinguandja ettevõtlusega, sest liisinguvara omanikul jäi hoolimata sellest, et sõidukid polnud tema valduses, alles majanduslik huvi tagada asja väärtuse säilimine, sest liisinguvara võis asjaoludest tingituna jääda ka liisinguandjale. Seetõttu oli sisendkäibemaksu mahaarvamine käibemaksuseaduse § 29 lg 1 alusel õigustatud. Samalaadne põhimõte oli kajastatud ka kohtu poolt viidatud Riigikohtu lahendi nr 3-3-1-92-08 (Brevin) punktis 8, mis puudutas kinnisasja omaniku poolt vara säilitamiseks ja korrashoidmiseks tehtud kulutusi ja nendelt makstud käibemaksu mahaarvamist.
Lõpuks andis kohus hinnangu ka väidetavale “skeemile”, mille aluseks oli koostööleping. Lühidalt, kohus viitas vastukaaluks maksuhalduri väidetele Riigikohtu otsuse nr 3-3-1-23-09 alusel, et maksumaksjal puudub kohustus tegeleda äritegevusega selliselt, et riigi käibemaksutulu oleks võimalikult suur - seda eeldusel, et tehingu vorm vastab tema majandustegevuse tegelikule sisule. Seega ei näinud kohus probleemi ka koostöölepingus, kuna olemuslikult oli taastusremondi kulude kandmine liisinguvõtja ettevõtluse huvides.
Ringkonnakohtu antud lahendiga on võimalik tutvuda lähemalt SIIN.
Lemmi Kann, Ain Veide
URL: http://www.raamatupidaja.ee/uudised/2010/03/22/elegantne-kohtulahend-kaibemaks

matches:
Riigikohus
Riigikohus
kohus
§ 29
kohus
kohus
kohus


Huvitegevuse toetusfondi kasutamise kord – Riigi Teataja
Huvitegevuse toetusfondi kasutamise kord
Huvitegevuse toetusfondi kasutamise kord - sisukord
§ 2 Toetuse taotlus
§ 5 Toetuse eraldamine
RT IV, 05.12.2018, 41
Vastu võetud 23.11.2018 nr 64
Määrus kehtestatakse noorsootööseaduse § 151, § 152, kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lõike 1 ja § 22 lõike 1 punkti 5 alusel.
(1) Huvitegevuse toetusfondi kasutamise korraga (edaspidi Fond) kehtestatakse Valga valla eelarvest eraldatava huvihariduse ja huvitegevuse ringide edasiarendamise ja uute huvihariduse ja huvitegevuse ringide käivitamiseks toetuse taotlemise, menetlemise, eraldamise ja eraldamisest keeldumise, toetuse kasutamise ning aruandluse esitamise kord.
(2) Fondist on võimalik toetust taotleda Valga vallas tegutsevatel mittetulundusühingutel, Valga valla haridusasutustel, Valga valla allasutustel ja muudel ühingutel, kes tegelevad noortega vanuses 7 kuni 19 eluaastat.
(3) Taotlusi saavad esitada mittetulundusühingud ja muud ühingud, millel on täidetud alljärgnevad tingimused:
1) mittetulundusühing või muu ühing tegutseb Valga vallas;
2) mittetulundusühingul või muul ühingul on esitatud majandusaasta aruanne seadusest tulenevaks tähtajaks;
3) mittetulundusühingul või muul ühingul ei ole äriregistri andmetel kustutamishoiatust;
4) mittetulundusühingul või muul ühingul ei ole riiklike maksude võlga ega tähtajaks tasumata jäetud maksusummalt arvestatud intressivõlga maksukorralduse seaduse tähenduses;
5) mittetulundusühingul või muul ühingul ei ole Valga valla ees kohalike maksude võlgnevusi ja muid võlgnevusi.
(4) Taotlusi saavad esitada Valga vallas tegutsevad mittetulundusühingud, Valga valla haridusasutused, Valga valla allasutused ja muud ühingud, kes põhimääruse järgi tegelevad noortega või noortevaldkonnas.
(5) Taotlusi saavad esitada Valga vallas tegutsevad mittetulundusühingud, Valga valla haridusasutused, Valga valla allasutused ja muud ühingud, kes taotlemise hetkel ei ole saanud rahastust muude tegevuste alt Valga vallas kehtivast huvihariduse ja huvitegevuse kavast.
(6) Taotlusi saavad esitada Valga vallas tegutsevad mittetulundusühingud, Valga valla haridusasutused, Valga valla allasutused ja muud ühingud, kes on esitanud eraldatud toetuste kasutamise kohta aruanded.
(7) Muud ühingud on käesoleva määruse mõistes ühingud, mis on asutatud mitteärilisel otstarbel.
§ 2. Toetuse taotlus
(1) Toetust saavad taotleda käesoleva määruse § 1 lõikes 2 nimetatud mittetulundusühingud, asutused ja muud ühingud.
(2) Toetuse saamiseks esitab taotleja Valga Vallavalitsusele (edaspidi Vallavalitsus) vormikohase taotluse, mida saab esitada Vallavalitsuse poolt kehtestatud tähtaegadel, millest antakse teada valla kodulehel.
(3) Taotluse esitamise viimase päeva sattumisel riiklikule pühale või nädalavahetusele, on esitamise tähtajaks sellele järgnev esimene tööpäev.
(4) Taotluste esitamisega võtab käesolevas määruse § 1 lõikes 2 nimetatud mittetulundusühing, asutus või muud ühing kohustuse täita käesolevas määruses toodud tingimusi.
(5) Toetuse taotluse vormi kehtestab Vallavalitsus.
(1) Fondist saab taotleda kahte liiki toetusi: olemasoleva huvitegevuse või huvihariduse ringi edasiarendamiseks või uue huvitegevuse või huvihariduse ringi käivitamiseks.
(2) Olemasoleva huvitegevuse või huvihariduse ringi edasiarendamiseks saab taotleda toetust järgmistele tegevustele:
1) osalustasu vähendamiseks sh vajaduspõhine toetus osalustasude kulude katmiseks;
2) vajalike õppevahendite soetamiseks;
3) huvialaringi laiendamiseks sh teenuse mahu kasvatamiseks;
4) juhendaja ja/või osalejate transpordikulude katmiseks;
5) huvitegevuse või huvihariduse jaoks vajalike ruumide rendiks;
6) juhendajate tasude katmiseks.
(3) Uue huvitegevuse või huvihariduse ringi käivitamiseks saab taotleda toetust järgmistele tegevustele:
1) juhendajate tasude katmiseks;
2) juhendaja ja/või osalejate transpordikulude katmiseks;
3) huvitegevuse või huvihariduse jaoks vajalike ruumide rendiks;
4) vajalike õppevahendite soetamiseks.
(4) Toetust ei saa taotleda järgmistele tegevustele:
1) ehitustegevuseks;
2) ruumide ostuks ja kontoriruumide rendiks;
3) sõiduvahendite ostuks;
4) hoonete ja ruumide majandamiskulude eest tasumiseks.
(1) Vallavalitsuse kultuuri- ja haridusteenistus (edaspidi kultuuri- ja haridusteenistus) vaatab 15 (viieteistkümne) tööpäeva jooksul läbi tähtajaks esitatud taotluse, kontrollib dokumentide vastavust ja õigsust, hindab taotluse vastavust toetuse eraldamise põhimõtetele ning tingimustele. Puuduste esinemisel taotluses informeerib kultuuri- ja haridusteenistus sellest taotlejat. Puuduste kõrvaldamiseks antakse aega kuni 3 (kolm) tööpäeva.
(2) Eelkontrollitud dokumendid esitab kultuuri- ja haridusteenistus noorte omaalgatuslike projektide hindamise komisjonile (edaspidi Komisjon) ülevaatamiseks ja ettepaneku tegemiseks.
(4) Taotlused, mis ei ole esitatud Vallavalitsuse kehtestatud tähtajaks, jäetakse rahuldamata.
(5) Kultuuri- ja haridusteenistusel on õigus küsida taotlejalt lisainformatsiooni ja nõuda taotlejalt täiendavaid andmeid ning dokumente.
§ 5. Toetuse eraldamine
(1) Toetuse eraldamise, eraldamisest keeldumise ja toetuse suuruse otsustab Vallavalitsus korraldusega Komisjoni ettepanekul hiljemalt 1 (ühe) kuu jooksul taotluse esitamisest.
(4) Aruande kinnitab/jätab kinnitamata Komisjon.
(5) Aruande vormi kehtestab Vallavalitsus.
Vallavalitsusel on õigusteostada käesoleva määruse § 1 lõikes 2 nimetatud mittetulundusühingute, asutuste ja muude ühingute üle kontrolli eraldatud toetuse kasutamise ning esitatud andmete õigsuse kohta.
(1) Tunnistada kehtetuks Valga Linnavolikogu 29. septembri 2017 määrus nr 71 „Huvitegevuse toetusfondi kasutamise kord”.


RTL 2002, 128, 1867
Vastu võetud 06.11.2002 nr 3
Määrus kehtestatakse «Konkurentsiseaduse» (RT I 2001, 56, 332; 93, 565; 2002, 61, 375; 63, 387; 82, 480; 87, 505) § 26 lõike 5 ning «Vabariigi Valitsuse seaduse ja teiste seaduste muutmise seadus seonduvalt Majandusministeeriumi ning Teede- ja Sideministeeriumi ühendamisega» (RT I 2002, 87, 505) § 2 lõike 9 alusel.
§ 1. Määruses sisalduva juhendiga sätestatakse koondumise teate (edaspidi teade) ja sellele lisatud dokumentide esitamise kord.
TEATE ESITAJAD
§ 2. Koondumisest teatavad selleks kohustatud koondumise osalised:
1) ettevõtjate ühinemisel «Äriseadustiku» (RT I 1995, 26–28, 355; 1998, 91–93, 1500; 1999, 10, 155; 23, 355; 24, 360; 57, 596; 102, 907; 2000, 29, 172; 49, 303; 55, 365; 57, 373; 2001, 34, 185; 56, 332 ja 336; 89, 532; 93, 565; 2002, 3, 6; 35, 214; 53, 336; 63, 388; 61, 375; 63, 387 ja 388) tähenduses koondumise osalised ühiselt;
2) ühe ettevõtja poolt valitseva mõju omandamisel teise ettevõtja või tema osa üle valitsevat mõju omandav ettevõtja;
3) ettevõtjate poolt ühiselt valitseva mõju omandamisel kolmanda ettevõtja või tema osa üle ühist valitsevat mõju omandavad ettevõtjad ühiselt;
4) füüsiline isik, kes juba omab vähemalt ühe ettevõtja üle valitsevat mõju, valitseva mõju omandamisel teise ettevõtja või tema osa üle;
5) füüsilised isikud ühiselt, kes juba omavad vähemalt ühe ettevõtja üle valitsevat mõju, valitseva mõju omandamisel teise ettevõtja või tema osa üle;
6) ettevõtjad või füüsilised isikud ühiselt nende poolt ühise ettevõtja asutamisel;
7) väärtpaberite avaliku ostupakkumise teel ettevõtja üle valitseva mõju omandamisel pakkumist tegev isik.
ESITATAVA TEATE SISU
§ 3. Isikute andmed
(1) Käesoleva määruse §-s 2 nimetatud teatamiskohustusega isikud esitavad enda kohta järgmised andmed:
4) telefoni ja faksi number ning e-posti aadress;
5) esindaja (nimi, amet, aadress, telefoni ja faksi number ning e-posti aadress);
6) kontaktisik või volitatud isik (nimi, amet, aadress, telefoni ja faksi number ning e-posti aadress).
(2) Teiste koondumise osaliste kohta esitatakse järgmised andmed:
(3) Ettevõtja või isiku kohta, kes loobub valitsevast mõjust teise ettevõtja või tema osa üle, esitatakse teates:
§ 4. Koondumise kirjeldus
(1) Teates tuleb märkida koondumise viis vastavalt «Konkurentsiseaduse» §-le 19.
4) tehingueelne ja -järgne omandisuhe ja valitseva mõju struktuur;
5) ülevaade koondumiseni viinud asjaoludest ja eesmärkidest.
(3) Ühise ettevõtja asutamisel esitatakse lisaks lõikes 2 nimetatud teabele järgmised andmed:
2) ühise ettevõtja äritegevuse iseloomustus;
3) ühise ettevõtja olulisemad kliendid ja tarnijad;
§ 5. Koondumise osaliste käive
(1) Käibe kohta esitatakse andmed vastavalt «Konkurentsiseaduse» §-le 24 ja majandus- ja kommunikatsiooniministri määrusega kinnitatud käibe arvutamise juhendile.
(2) Käibe kohta esitatakse järgmised andmed:
1) iga koondumise osalise eelmise majandusaasta ülemaailmne käive;
2) iga koondumise osalise eelmise majandusaasta käive Eestis.
(3) Kui koondumisele eelnenud aruandlusperiood on olnud erinev kui 12 kuud või kui koondumise osaline on pärast aruandlusperioodi lõppu osalenud mõnes teises koondumises, siis esitatakse selgitus käibe arvestamise kohta.
(4) Kui koondumisele eelnenud kahe aasta jooksul on käesoleva määruse §-s 2 nimetatud koondumise osaline saavutanud valitseva mõju teise ettevõtja või selle osa üle «Konkurentsiseaduse» § 24 lõigetes 4 ja 5 sätestatud viisil, siis esitatakse selgitus käibe arvutamise kohta.
(5) Kui koondumise osaline või temaga samasse kontserni kuuluv ettevõtja on aruandlusperioodil saanud riigiabi «Konkurentsiseaduse» § 30 lõike 1 tähenduses, siis esitatakse andmed riigiabi laadi ja määra kohta ning selgitus, kas riigiabi arvestati koondumise osalise või temaga samasse kontserni kuuluva ettevõtja käibe hulka.
§ 6. Osalus ja valitsev mõju
(1) Iga koondumise osalisega samasse kontserni kuuluvate ettevõtjate kohta esitatakse loetelu. Kui need ettevõtjad tegutsevad käesoleva määruse § 7 lõigetes 3 ja 4 nimetatud kaubaturgudel, siis esitatakse teave iga ettevõtja ja koondumise osalise vahelise valitseva mõju iseloomu ja teostamise vahendite kohta.
(2) Lisaks lõikes 1 nimetatud teabele esitatakse andmed:
1) iga koondumise osalise ja temaga samasse kontserni kuuluva ettevõtja kohta, kes kahe eelmise aasta jooksul on omandanud valitseva mõju ettevõtjate üle, kes tegutsevad käesoleva määruse § 7 lõikes 3 nimetatud kaubaturgudel;
2) iga koondumise osalise ja temaga samasse kontserni kuuluva ettevõtja kohta, kellel on vähemalt 10-protsendiline osalus ettevõtjas, kes tegutseb käesoleva määruse § 7 lõikes 3 nimetatud kaubaturgudel;
3) iga koondumise osalise ja temaga samasse kontserni kuuluva ettevõtja juhtimisorganite liikmete kohta, kes kuuluvad mõne teise ettevõtja juhtimisorganitesse, kes tegutseb käesoleva määruse § 7 lõikes 3 nimetatud kaubaturgudel.
§ 7. Andmed kaubaturgude kohta
(1) Esitatakse andmed kaubaturgude kohta, mis võimaldavad kindlaks määrata need tooted ja teenused, mis konkureerivad või võivad konkureerida koondumise osaliste poolt valmistatud, hangitud või tarnitud kaupade ja teenustega.
(2) Andmed esitatakse lähtudes «Konkurentsiseaduse» §-s 3 sätestatud kaubaturu mõistest.
(3) Esitatakse andmed kaubaturgude kohta, mida koondumine mõjutab (edaspidi mõjutatud kaubaturud), järgmiselt:
1) iga kaubaturu kohta, kus tegutseb vähemalt kaks koondumise osalist või nendega samasse kontserni kuuluvat ettevõtjat ning koondumine viib vähemalt 15-protsendilise turuosani (horisontaalsed suhted);
2) iga kaubaturu kohta, kus tegutseb üks koondumise osaline või temaga samasse kontserni kuuluv ettevõtja ning mis on tootmise või kauba turustamise eelneval või järgneval tasandil seotud kaubaturuga, kus tegutseb koondumise teine osaline või temaga samasse kontserni kuuluv ettevõtja. Andmed tuleb esitada, kui koondumise osaliste või nendega samasse kontserni kuuluvate ettevõtjate turuosad on eelneval või järgneval kaubaturul kokku vähemalt 25 protsenti (vertikaalsed suhted).
(4) Esitatakse andmed muude kaubaturgude kohta, mis on seotud lõikes 3 sätestatud kaubaturgudega. Nimetatakse põhjused, miks sellele kaubaturule kuuluvaid tooteid ei peaks arvestama lõikes 3 nimetatud kaubaturgudel.
(5) Esitatakse hinnang iga mõjutatud kaubaturu mahu kohta rahaliselt (realiseerimise netokäive) ja koguseliselt viimase kolme aasta lõikes ning antakse hinnang, kuidas iga mõjutatud kaubaturg võiks areneda järgnevatel aastatel. Lisatakse teabe aluseks olevad dokumendid.
(6) Esitatakse hinnang iga lõikes 4 nimetatud kaubaturu mahu kohta rahaliselt (realiseerimise netokäive) ja koguseliselt viimase kolme aasta lõikes ning antakse hinnang, kuidas nimetatud kaubaturg võiks areneda järgnevatel aastatel. Lisatakse teabe aluseks olevad dokumendid.
(7) Esitatakse andmed iga koondumise osalise ja temaga samasse kontserni kuuluva ettevõtja käibe kohta igal mõjutatud kaubaturul rahaliselt (realiseerimise netokäive) ja koguseliselt ning antakse hinnang koondumise osalise ja temaga samasse kontserni kuuluva ettevõtja turuosa kohta igal mõjutatud kaubaturul viimase kolme aasta lõikes. Lisatakse teabe aluseks olevad dokumendid.
(8) Nimetatakse viis olulisemat konkurenti igal mõjutatud kaubaturul ning antakse hinnang nende turuosa kohta kolme viimase aasta lõikes. Kui võimalik, nimetatakse iga konkurendi puhul tema ärinimi, aadress, telefoni ja faksi number ning e-posti aadress, kontaktisiku nimi ja amet. Lisatakse teabe aluseks olevad dokumendid.
(9) Esitatakse andmed viie olulisema kliendi kohta, kes ei kuulu koondumise osalisega samasse kontserni, igal mõjutatud kaubaturul. Iga kliendi puhul nimetatakse ärinimi, aadress, telefoni ja faksi number ning e-posti aadress, kontaktisiku nimi ja amet. Samuti esitatakse andmed iga kliendi ostude osakaalu kohta lõikes 7 määratletud käibest kolme viimase aasta lõikes.
(10) Esitatakse andmed viie olulisema tarnija kohta, kes ei kuulu koondumise osalisega samasse kontserni, igal mõjutatud kaubaturul. Iga tarnija puhul nimetatakse ärinimi, aadress, telefoni ja faksi number ning e-posti aadress, kontaktisiku nimi ja amet. Samuti esitatakse andmed iga tarnija tarnete osakaalu kohta iga koondumise osalise ja temaga samasse kontserni kuuluva ettevõtja hankest kokku igal mõjutatud kaubaturul kolme viimase aasta lõikes.
(11) Esitatakse andmed väliskaubanduse osatähtsuse kohta, sealhulgas antakse hinnang impordi ja ekspordi väärtuse kohta rahaliselt (realiseerimise netokäive) ja koguseliselt igal mõjutatud kaubaturul päritolu- ja sihtkohamaa kohta eraldi. Koondumise osalise ja temaga samasse kontserni kuuluvate ettevõtjate osatähtsus impordis ja ekspordis. Andmed esitatakse kolme viimase aasta lõikes. Samuti antakse hinnang kvootide, tollimaksude, transpordikulude ja muude seadusandlike tegurite mõju kohta impordile. Lisatakse teabe aluseks olevad dokumendid.
1) teate esitajale teadaolevate ettevõtjate kohta, kes on viimase kolme aasta jooksul alustanud äritegevust mõjutatud kaubaturgudel, või ettevõtjate kohta, kes on sama aja jooksul sealt lahkunud;
(13) Esitatakse andmed üldiste asjaolude kohta igal mõjutatud kaubaturul, sealhulgas:
1) kaubaturu arengufaas, kaupade nõudluse ja pakkumise struktuur ja nende eeldatav areng järgneva kolme aasta jooksul;
2) kaupade pakkumise turustuskanalid ja teenindusvõrgud ning vertikaalse koostöö laad ja ulatus;
3) klientide eelistuste ja tarbimisharjumuste tähtsus;
4) klientide jagunemine eri rühmadesse ja nende rühmade iseloomulikud jooned;
5) avaliku sektori tähtsus kliendina;
6) klientide ja tarnijate koondumise aste ja selle mõju koondumise osalise tegevusvabadusele;
7) uurimistöö ja tootearenduse tähtsus ja osakaal käibest kaubaturul üldiselt ja koondumise osalistel;
8) ainuõiguslike turustuslepingute ja teiste pikaajaliste lepingute tähtsus;
9) kehtiv hinnatase igal mõjutatud kaubaturul võrreldes geograafiliselt lähedaste kaubaturgude hinnatasemega;
10) muud asjaolud, mis on olulised koondumisele hinnangu andmisel.
§ 8. Koondumise mõju kaubaturule
(1) Esitatakse hinnang koondumise mõjust mõjutatud kaubaturgudele.
§ 9. Kuulumine ettevõtjate ühendustesse
(1) Nimetatakse kodu- ja välismaised ettevõtjate ühendused, mille liikmeks on mõjutatud kaubaturul tegutsev koondumise osaline.
(2) Lõikes 1 nimetatud ettevõtjate ühenduste kohta esitatakse nimi, aadress, telefoni ja faksi number, e-posti aadress ning kontaktisik.
§ 10. Koondumisega seotud konkurentsipiirangud
Teates nimetatakse koondumise jõustamise aluseks olevates lepingutes või muudes dokumentides sisalduvad koondumisega otseselt seotud ja selle jõustamiseks vajalikud konkurentsipiirangud nende esinemisel ja põhjendus konkurentsipiirangute vajalikkuse kohta.
§ 11. Muud koondumisega seotud asjaolud
Muude koondumisega seotud asjaolude kohta esitatakse ettepanekud koondumisega otseselt seotud tingimuste ja kohustuste osas, kui antud koondumine võib tekitada või tugevdada turguvalitsevat seisundit, mis oluliselt kahjustab konkurentsi kaubaturul.
§ 12. Teate esitamine
(1) Konkurentsiametile esitatakse teade ja «Konkurentsiseaduse» § 26 lõikes 2 nimetatud dokumendid (edaspidi lisatud dokumendid) ühes eksemplaris.
(2) Teade peab sisaldama teavet vastavalt käesoleva määruse 3. peatüki sätetele.
(3) Teade ja sellele lisatud dokumendid esitatakse eesti keeles. Kokkuleppel Konkurentsiametiga võib teatele lisatud dokumendid esitada mõnes muus keeles.
(4) Kokkuleppel Konkurentsiametiga võivad lisatud dokumendid olla ärakirjad, mille vastavust originaalile kinnitab nende esitaja oma allkirjaga. Ärakirja esitamise korral on Konkurentsiametil õigus nõuda algdokumenti ärakirja õigsuse kontrollimiseks.
(5) Koondumise osalise kirjaliku taotluse alusel võib Konkurentsiameti peadirektor või tema asetäitja vastavalt «Konkurentsiseaduse» § 26 lõikele 8 vabastada koondumise osalise mõnede andmete ja dokumentide esitamise kohustusest, kui need ei ole vajalikud antud koondumise menetlemisel.
(6) Teatel peab olema selle esitamise kuupäev ja allkiri. Teatele alla kirjutanud ettevõtja(te) või isiku(te) esindaja esitab oma volitusi tõendava dokumendi.
(7) Ühisel teatamisel esitatakse üks teade ning koondumise osalised volitavad end esindama ühel esindajal.
§ 13. Teate esitamise kuupäev
(2) Kui teade ja lisatud dokumendid ei vasta «Konkurentsiseaduse» § 26 lõigetes 1 kuni 4 sätestatud nõuetele ja käesolevale juhendile, loetakse teade mitteesitatuks.
(3) Kui teates sisalduv teave ja lisatud dokumendid on mittetäielikud, teatab Konkurentsiameti peadirektor või tema asetäitja sellest teatajale kirjalikult ning võib määrata tähtaja teate puuduste kõrvaldamiseks. Sellisel juhul loetakse teade esitatuks kuupäevast, mil kogu käesoleva määruse 3. peatükis sätestatud teave ja lisatud dokumendid on saadud, välja arvatud käesoleva määruse § 12 lõikes 5 kirjeldatud juhul.
§ 14. Teates sisalduvad ärisaladused
(1) Konkurentsiametil ei ole õigust ilma teate esitaja nõusolekuta avaldada teisele isikule teates ja sellele lisatud dokumentides sisalduvaid ärisaladusi ega neid avalikustada.
(2) Teate esitaja peab selgelt piiritlema teabe ja lisatud dokumendid, mida ta käsitleb ärisaladusena, tehes neile vastava märke või esitades selle teabe eraldi lisana. Ärisaladuseks ei loeta andmeid koondumise osaliste kohta, koondumise kirjeldust, andmeid koondumise osaliste eelmise majandusaasta käibe kohta, andmeid koondumise osalistega samasse kontserni kuuluvate ettevõtjate ja ettevõtjate valitseva mõju ja osaluse kohta teistes ettevõtjates.
Rahandusministri 27. augusti 2001. a määrus nr 75 «Koondumise teate esitamise juhend» (RTL 2001, 105, 1451) tunnistatakse kehtetuks.


Õiguskantsleri seadus
Riigikogu 25.02.1999 seadus; jõustumiskuupäev 01.06.1999
redaktsioon 01.01.2019 [RT I, 03.07.2018, 16]
15.11.2000 RT I 2000, 92, 597 01.01.2001
17.04.2001 RT I 2001, 43, 240 01.09.2001
06.06.2001 RT I 2001, 58, 353 12.07.2001
13.03.2002 RT I 2002, 30, 176 06.04.2002
29.01.2003 RT I 2003, 20, 119 15.03.2003
11.02.2003 RT I 2003, 23, 142 01.01.2004
14.12.2005 RT I 2005, 73, 565 08.01.2006
18.01.2007 RT I 2007, 11, 52 18.02.2007
16.12.2009 RT I 2010, 1, 2 01.01.2012, jõustub Riigikogu XII koosseisu volituste alguspäeval, jõustumisaeg muudetud 01.01.2012; jõustumisaeg osaliselt muudetud 01.01.2013 [RT I, 28.12.2011, 1]; jõustumisaeg muudetud 01.01.2014 [RT I, 29.12.2012, 1]
22.04.2010 RT I 2010, 19, 101 13.05.2010
17.02.2011 RT I, 09.03.2011, 1 19.03.2011
03.05.2012 RT I, 29.05.2012, 2 08.06.2012
09.12.2014 RT I, 22.12.2014, 2 01.01.2015
13.06.2018 RT I, 03.07.2018, 14 01.01.2019
RT I 1999, 29, 406
jõustumine 01.06.1999
§ 1. Õiguskantsleri ülesanded
(1) Õiguskantsler on oma tegevuses sõltumatu ametiisik, kes teostab järelevalvet seadusandliku ja täidesaatva riigivõimu ning kohaliku omavalitsuse õigustloovate aktide Eesti Vabariigi põhiseadusele (edaspidi põhiseadus) ja seadustele vastavuse üle.
(2) Õiguskantsler analüüsib seaduste muutmise, uute seaduste vastuvõtmise ja riigiasutuste töö kohta talle tehtud ettepanekuid ning esitab vajaduse korral Riigikogule ettekande.
(3) Õiguskantsler teeb Riigikogule ettepaneku Riigikogu liikme, Vabariigi Presidendi, Vabariigi Valitsuse liikme, riigikontrolöri, Riigikohtu esimehe ja Riigikohtu liikme kriminaalvastutusele võtmiseks vastavalt seadusele.
(31) Õiguskantsler teeb Euroopa Parlamendi presidendile ettepaneku Eestist valitud Euroopa Parlamendi liikmelt Euroopa Ühenduste privileegide ja immuniteetide protokolliga ettenähtud immuniteedi võtmiseks.
(4) Õiguskantsler teeb Riigikohtu üldkogule taotluse tunnistada Vabariigi President kestvalt võimetuks oma ülesandeid täitma.
(5) Õiguskantsler lahendab eraõiguslike isikute vahel diskrimineerimise üle tekkinud vaidluse põhiseaduse ning teiste seaduste alusel.
(6) Õiguskantsler teostab järelevalvet õigusaktide välislepingutele vastavuse üle.
[RT I 2007, 11, 52 - jõust. 18.02.2007]
(7) Õiguskantsler on piinamise ning muu julma, ebainimliku või inimväärikust alandava kohtlemise ja karistamise vastase konventsiooni fakultatiivse protokolli artiklis 3 sätestatud riigi ennetusasutus.
(8) Õiguskantsler täidab tulenevalt lapse õiguste konventsiooni artiklist 4 lapse õiguste kaitse ja edendamise ülesandeid.
[RT I, 09.03.2011, 1 - jõust. 19.03.2011]
(9) Õiguskantsler teostab järelevalvet põhiõiguste ja -vabaduste järgimise üle täidesaatva riigivõimu asutuste poolt varjatult isikuandmete ja nendega seonduva teabe kogumise, töötlemise, kasutamise ja järelevalve korraldamisel.
[RT I, 22.12.2014, 2 - jõust. 01.01.2015]
(10) Õiguskantsler täidab inimõiguste kaitse ja edendamise ülesandeid, lähtudes ÜRO Peaassamblee 1993. aasta 20. detsembri resolutsioonist nr 48/134 "Inimõiguste kaitse ja edendamise riiklike asutuste staatuse ja toimimise põhimõtted".
[RT I, 03.07.2018, 14 - jõust. 01.01.2019]
(11) Õiguskantsler täidab tulenevalt puuetega inimeste õiguste konventsiooni artikli 33 lõikest 2 konventsiooni rakendamise edendamise, kaitse ja seire ülesandeid.
§ 2. Õiguskantsleri osavõtt Riigikogu ja Vabariigi Valitsuse istungitest
(1) Õiguskantsler võib sõnaõigusega osa võtta Riigikogu ja Vabariigi Valitsuse istungitest.
(2) Õiguskantslerile saadetakse Riigikogu ja Vabariigi Valitsuse istungite päevakorrad koos arutusele tulevate õigusaktide eelnõudega.
§ 3. Riigikogu liikme arupärimine
Õiguskantsler vastab Riigikogu liikme arupärimisele seadusega sätestatud korras.
§ 4. Õiguskantsleri ülevaade Riigikogule
Õiguskantsler esitab kord aastas Riigikogule aastaülevaate temale käesoleva seadusega pandud ülesannete täitmise kohta.
[RT I, 29.05.2012, 2 - jõust. 08.06.2012]
2. peatükk ÕIGUSKANTSLERI STAATUS
§ 5. Õiguskantsleri ametisse nimetamine
Õiguskantsleri nimetab ametisse Riigikogu Vabariigi Presidendi ettepanekul seitsmeks aastaks.
§ 6. Õiguskantslerile esitatavad nõuded
(1) Õiguskantsler peab olema kõrgete kõlbeliste omadustega teovõimeline Eesti kodanik, kes valdab vabalt riigikeelt.
(2) Õiguskantsleril peab olema akadeemiline kõrgharidus õigusteaduses ning ta peab olema kogenud ja tunnustatud jurist.
§ 61. Õiguskantsleri kandidaadi julgeolekukontroll
<!- START 6b1 -!>
(1) Õiguskantsleri kandidaat peab enne õiguskantsleriks nimetamist läbima julgeolekukontrolli, välja arvatud juhul, kui ta omab kehtivat juurdepääsuluba täiesti salajase taseme riigisaladusele juurdepääsuks või kui ta on kandidaadiks saamise ajal ametikohal, millel on ametikohajärgne õigus juurdepääsuks kõigile riigisaladuse tasemetele.
(2) Õiguskantsleri kandidaadi staatuse omandab isik, kellele Vabariigi President on teinud ametisse kandideerimise ettepaneku ja kes on andnud kirjaliku nõusoleku kandideerimiseks.
(3) Õiguskantsleri kandidaadi julgeolekukontrolli teostab Kaitsepolitseiamet julgeolekuasutuste seaduses ettenähtud korras.
(4) Julgeolekukontrolli läbimiseks esitab õiguskantsleri kandidaat Vabariigi Presidendi Kantselei kaudu Kaitsepolitseiametile riigisaladusele juurdepääsu loa taotleja täidetud ankeedi ja kirjaliku nõusoleku, millega lubatakse julgeolekukontrolli teostaval asutusel saada julgeolekukontrolli teostamise ajal tema kohta teavet füüsilistelt ja juriidilistelt isikutelt ning riigi- ja kohaliku omavalitsuse asutustelt ja organitelt.
(5) Kaitsepolitseiamet edastab julgeolekukontrolli tulemusena kogutud andmed Vabariigi Presidendile kolme kuu jooksul, arvates käesoleva paragrahvi lõikes 4 nimetatud dokumentide saamisest, lisades oma arvamuse õiguskantsleri kandidaadi vastavuse kohta riigisaladusele juurdepääsu loa saamise tingimustele.
(6) Kui õiguskantsleri volitused on lõppenud ennetähtaegselt, tuleb julgeolekukontroll õiguskantsleri kandidaadi suhtes teostada ühe kuu jooksul, arvates käesoleva paragrahvi lõikes 4 nimetatud dokumentide saamisest. Vabariigi Valitsuse julgeolekukomisjoni loal võib julgeolekukontrolli teostamise tähtaega pikendada ühe kuu võrra, kui esinevad riigisaladuse ja salastatud välisteabe seaduse § 33 lõike 4 punktis 1 või 2 nimetatud asjaolu või on ühe kuu jooksul võimalik punktis 3 või 4 nimetatud asjaolu ilmnemine.
(7) Julgeolekukontrolli käigus kogutud andmetele tuginedes võib õiguskantsleri kandidaadi ametisse nimetada üheksa kuu jooksul alates ajast, kui julgeolekukontrolli teostanud asutus julgeolekukontrolli käigus kogutud teabe Vabariigi Presidendile edastas. Nimetatud tähtajast hiljem võib õiguskantsleri kandidaadi ametisse nimetada pärast uue julgeolekukontrolli läbimist.
<!- END 6b1 -!>
§ 7. Õiguskantsleri ametivanne
(1) Õiguskantsler astub ametisse Riigikogu ees enda nimetamisele järgneval täiskogu töönädalal järgmise ametivande andmisega:
«Tõotan jääda ustavaks Eesti rahvale, Eesti Vabariigile ja tema põhiseaduslikule korrale ning oma südametunnistuse järgi, kooskõlas Eesti Vabariigi põhiseaduse ja seadusega, täita erapooletult kõiki neid kohustusi, milleks amet mind kohustab.»
(2) Ametivande tekstile kirjutab õiguskantsler alla ja seda hoitakse õiguskantsleri ametisoleku ajal Riigikogu Kantseleis, pärast ametist lahkumist aga Riigiarhiivis.
§ 8. Õiguskantsleri volituste lõppemine
Õiguskantsleri volitused loetakse lõppenuks:
1) käesoleva seaduse §-s 5 tähendatud seitsmeaastase tähtaja möödumise päevast;
2) tema ametist tagasiastumise päevast;
3) tema kestva võimetuse korral üle kuue kuu järjest täita oma ametiülesandeid - Riigikohtu üldkogu otsuse jõustumise päevast;
4) tahtlikult toimepandud kuriteo eest süüdi mõistva kohtuotsuse jõustumise päevast;
5) ettevaatamatuse tõttu toimepandud kuriteo eest süüdi mõistva kohtuotsuse, millega on ette nähtud vabaduskaotuslik karistus, jõustumise päevast;
§ 9. Õiguskantsleri tagasiastumine
Ametist tagasiastumisest teatab õiguskantsler Vabariigi Presidendile vähemalt neli kuud ette.
§ 10. Õiguskantsleri kestev võimetus täita oma ametiülesandeid
(1) Kui õiguskantsler on haiguse tõttu või muul põhjusel kuus kuud järjest kestvalt võimetu täitma oma ametiülesandeid, esitab Vabariigi President Riigikohtule põhjendatud taotluse tunnistada seda oma otsusega.
(3) Riigikohtu üldkogu otsus, millega õiguskantsler tunnistatakse kestvalt võimetuks täitma oma ametiülesandeid, jõustub väljakuulutamise päeval.
(4) Jõustunud Riigikohtu üldkogu otsus vabastab õiguskantsleri ametist.
§ 11. Õiguskantsleri kriminaalvastutusele võtmine
(1) Õiguskantsleri saab kriminaalvastutusele võtta ainult Vabariigi Presidendi ettepanekul Riigikogu koosseisu enamuse nõusolekul.
(2) Õiguskantsleri volitused peatuvad Riigikogu otsuse päevast anda nõusolek õiguskantsleri kriminaalvastutusele võtmiseks.
(3) Õiguskantsleri volitused taastuvad õigeksmõistva kohtuotsuse või ettevaatamatuse tõttu toimepandud kuriteo eest süüdi mõistva kohtuotsuse jõustumise päevast (välja arvatud tema karistamisel vabadusekaotusega) või kriminaalmenetluse lõpetamise päevast tema kriminaalasjas.
(4) Õiguskantsler on ametist tagandatud:
1) tahtlikult toimepandud kuriteo eest süüdi mõistva jõustunud kohtuotsuse jõustumise päevast;
2) ettevaatamatuse tõttu toime pandud kuriteo eest süüdi mõistva kohtuotsuse, millega on ette nähtud vabaduskaotuslik karistus, jõustumise päevast.
(5) Õiguskantsleri kriminaalvastutusele võtmise kord on sätestatud kriminaalmenetluse seadustikus.
§ 111. Õiguskantsleri juurdepääs riigisaladusele ja salastatud välisteabele
(1) Õiguskantsleril on ametikohajärgne õigus juurdepääsuks riigisaladusele ja salastatud välisteabele Eesti Vabariigi põhiseaduse ja seadustega ning nende alusel antud õigusaktidega talle pandud ülesannete täitmiseks.
(2) Kui välislepingu kohaselt on julgeolekukontrolli läbiviimine salastatud välisteabele juurdepääsu õiguse andmise kohustuslik eeltingimus, teostatakse julgeolekukontroll ka õiguskantsleri suhtes.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 2 nimetatud julgeolekukontrolli läbimiseks täidab õiguskantsler riigisaladusele juurdepääsu loa taotleja ankeedi ja allkirjastab nõusoleku, millega lubab julgeolekukontrolli teostaval asutusel saada julgeolekukontrolli teostamise ajal enda kohta teavet füüsilistelt ja juriidilistelt isikutelt ning riigi- ja kohaliku omavalitsuse asutustelt ja organitelt, ning esitab need Riigikogu julgeolekuasutuste järelevalve komisjonile.
(4) Riigikogu julgeolekuasutuste järelevalve komisjon määrab õiguskantsleri suhtes julgeolekukontrolli teostava asutuse, kellele ta edastab käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud dokumendid.
(5) Julgeolekukontrolli asutus esitab õiguskantsleri suhtes teostatud julgeolekukontrolli käigus kogutud andmed kolme kuu jooksul, arvates käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud dokumentide saamisest, Riigikogu julgeolekuasutuste järelevalve komisjonile otsustamiseks, kas õiguskantsler on julgeolekukontrolli läbinud. Salastatud välisteabe juurdepääsusertifikaat väljastatakse riigisaladuse ja salastatud välisteabe seaduses ettenähtud korras.
(6) Õiguskantsleril ei ole juurdepääsu salastatud välisteabele või riigisaladusele, mis puudutab:
1) salajasele koostööle kaasatud isikut;
2) julgeolekuasutuse tegevuse salajasel või täiesti salajasel tasemel salastatud meetodeid;
3) julgeolekuasutuse poolt teabe kogumist julgeolekuasutuste seaduse §-s 25 või 26 sätestatud viisil, kui see ei ole veel lõppenud;
4) julgeolekuasutuste rahvusvahelisi ühisoperatsioone või välisriigi või rahvusvahelise organisatsiooni poolt edastatud teavet, kui teabe edastaja ei ole juurdepääsuks nõusolekut andnud.
§ 12. Õiguskantsleri tegevuse piirangud
(1) Õiguskantsler ei tohi ametisoleku ajal:
2) osaleda erakondade tegevuses;
3) kuuluda äriühingu juhatusse, nõukogusse või järelevalveorganisse;
4) osaleda ettevõtluses, välja arvatud tema enda isiklikud investeeringud ning nendelt saadavad protsendid ja dividendid, samuti talle kuuluva vara käsutamisest saadav tulu.
(2) Õiguskantsler võib tegelda teadusliku ja pedagoogilise tööga, kui see ei takista tema ametiülesannete täitmist.
§ 13. Õiguskantsleri vaikimiskohustus
Õiguskantsler on kohustatud hoidma riigisaladust, salastatud välisteavet, ärisaladust ja pangasaladust ning mitte avaldama talle teatavaks saanud andmeid üksikisiku perekonna ja eraelu kohta ning muid andmeid, mille avalikustamine on seadusega keelatud.
§ 14. Õiguskantsleri ametihüved
(1) Õiguskantsleri ametipalk määratakse kõrgemate riigiteenijate ametipalkade seadusega.
(21) [Kehtetu - RT I, 29.03.2012, 3 - jõust. 01.01.2013]
(22) [Kehtetu - RT I, 29.03.2012, 3 - jõust. 01.01.2013]
(23) [Kehtetu - RT I, 29.03.2012, 3 - jõust. 01.01.2013]
(51) Õiguskantslerile makstakse iga kuu 20 protsenti ametipalgast esinduskuludeks.
(6) Õiguskantsleril, kelle volitused on lõppenud käesoleva seaduse § 8 punkti 1 ja haiguse tõttu punkti 3 alusel, on õigus hüvitisele kuue kuu ametipalga määra ulatuses.
3. peatükk JÄRELEVALVE ÕIGUSTLOOVATE AKTIDE PÕHISEADUSLIKKUSE JA SEADUSLIKKUSE ÜLE
§ 15. Õigustloova akti põhiseadusele ja seadusele vastavuse kontrolli menetluse alustamine
(1) Igaühel on õigus pöörduda avaldusega õiguskantsleri poole seaduse või mõne muu õigustloova akti põhiseadusele ja seadusele vastavuse kontrollimiseks. Avaldaja esitab avalduses põhjendused, milles ta näeb õigusakti vastuolu põhiseaduse või seadusega.
(2) Õiguskantsler võib alustada menetlust ka omal algatusel.
§ 151. Õigustloova akti põhiseadusele ja seadusele vastavuse kontrolli avalduse menetlemine
(1) Õiguskantsler vaatab õigustloova akti põhiseadusele ja seadusele vastavuse kontrollimiseks esitatud avalduse läbi käesoleva seaduse 4. peatüki 1. ja 2. jaos sätestatud korras, arvestades käesolevas peatükis sätestatud erisusi.
(2) Õiguskantsler võib jätta avalduse läbi vaatamata, kui esineb käesoleva seaduse § 25 lõikes 2 või lõike 3 punktides 1, 2, 4 ja 5 nimetatud asjaolu või kui menetlemiseks puudub oluline avalik huvi.
§ 16. Õigustloova akti esitamise kohustus
[Kehtetu - RT I 2010, 19, 101 - jõust. 13.05.2010]
§ 17 <!- END 16 -!> . Ettepanek õigustloova akti kooskõlla viimiseks
Kui õiguskantsler leiab, et õigustloov akt kas täielikult või osaliselt ei vasta põhiseadusele või seadusele, teeb ta akti vastu võtnud organile ettepaneku see akt või selle säte 20 päeva jooksul põhiseaduse ja seadusega kooskõlla viia.
§ 18. Ettepanek õigustloova akti kehtetuks tunnistamiseks
(1) Kui õigustloova akti vastuvõtnud organ ei ole 20 päeva jooksul, arvates õiguskantsleri ettepaneku saamise päevast, akti või selle sätet põhiseaduse või seadusega kooskõlla viinud, teeb õiguskantsler Riigikohtule ettepaneku tunnistada õigustloov akt või selle säte kehtetuks.
(11) Kui õiguskantsler leiab, et rahvahääletusele pandav seaduseelnõu, välja arvatud põhiseaduse muutmise seaduse eelnõu, või muu riigielu küsimus on vastuolus põhiseadusega või Riigikogu on rahvahääletuse korraldamise otsuse vastuvõtmisel oluliselt rikkunud kehtestatud menetluskorda, teeb ta Riigikogu otsuse saamisest alates 14 päeva jooksul Riigikohtule ettepaneku tühistada Riigikogu otsus seaduseelnõu või muu riigielu küsimuse rahvahääletusele panemise kohta.
(2) Õiguskantsleri osalemise korra ning õigused põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluses sätestab seadus.
[RT I 2002, 30, 176 - jõust. 06.04.2002]
4. peatükk JÄRELEVALVE PÕHIÕIGUSTE JA -VABADUSTE JÄRGIMISE ÜLE
[RT I 2003, 23, 142 - jõust. 01.01.2004]
§ 19. Õigus pöörduda õiguskantsleri poole
(1) Igaühel on õigus pöörduda oma õiguste kaitseks õiguskantsleri poole taotlusega kontrollida, kas riigiasutus, kohaliku omavalitsuse asutus või organ, avalik-õiguslik juriidiline isik või avalikke ülesandeid täitev füüsiline või eraõiguslik juriidiline isik (edaspidi järelevalvealune asutus) järgib põhiõiguste ja -vabaduste tagamise põhimõtet ning hea halduse tava.
(2) Igaühel on õigus pöörduda õiguskantsleri poole lepitusmenetluse läbiviimiseks, kui ta leiab, et füüsiline või eraõiguslik juriidiline isik on teda diskrimineerinud:
1) soo,
2) rassi,
3) rahvuse (etnilise kuuluvuse),
4) nahavärvuse,
5) keele,
6) päritolu,
7) usutunnistuse või usulise veendumuse,
8) poliitilise või muu veendumuse,
9) varalise või sotsiaalse seisundi,
10) vanuse,
11) puude,
12) seksuaalse suundumuse või
13) muu seaduses nimetatud diskrimineerimistunnuse tõttu.
(3) [Kehtetu - RT I, 29.05.2012, 2 - jõust. 08.06.2012]
§ 20. Õiguskantsleri menetluse vormivabadus ja eesmärgipärasus
(1) Kui seadus ei sätesta menetlustoimingu vormi ja muid üksikasju, määrab toimingu vormi ja üksikasjad õiguskantsler, lähtudes eesmärgipärasuse, tõhususe, lihtsuse ja kiiruse põhimõttest ning vältides isikule üleliigsete kulutuste ja ebameeldivuste tekitamist.
(2) Õiguskantsler võib volitada käesolevas peatükis õiguskantslerile ettenähtud toiminguid sooritama õiguskantsleri asetäitja-nõuniku või nõuniku.
§ 21. Uurimispõhimõte ja erialaasjatundja
(1) Õiguskantsler selgitab välja menetletavas asjas olulise tähendusega asjaolud ja vajaduse korral kogub tõendeid omal algatusel.
(2) Õiguskantsler võib küsida asja lahendamiseks erialaasjatundja arvamust.
§ 22. Taandamine
Õiguskantsleri asetäitja-nõunik või nõunik taandab enda asja menetlemisest, kui ta kahtleb oma erapooletuses. Asetäitja-nõuniku või nõuniku taandamiseks esitab avaldaja või vastustaja taotluse õiguskantslerile. Taotlust peab põhjendama.
§ 23. Avalduse esitamine
(1) Avaldaja esitab avalduse isiklikult või volitatud esindaja kaudu.
(2) Lepitusmenetluses diskrimineerimisvaidluse lahendamiseks võib esindajaks olla ka isik, kellel on õigustatud huvi jälgida võrdse kohtlemise nõuete täitmist.
(3) Avalduses esitatakse järgmised andmed:
1) avaldaja nimi, postiaadress ja isikukood või sünnikuupäev;
2) avaldaja õigusi väidetavalt rikkunud asutuse nimetus või isiku nimi (edaspidi vastustaja);
3) avalduses käsitletud tegevuse piisavalt selge kirjeldus.
(4) Avaldaja esindaja lisab avaldusele esindusõigust tõendava dokumendi.
(5) Kui avaldus ei vasta lõigetes 3 ja 4 esitatud nõuetele ja puudust on võimalik kõrvaldada, küsib õiguskantsler avaldajalt täiendavaid selgitusi või annab avaldajale tähtaja puuduse kõrvaldamiseks.
(6) Avaldajal on õigus esitada avaldus suuliselt. Sel juhul vormistab avalduse kirjalikult õiguskantsler.
(7) Statistilistel eesmärkidel võib õiguskantsler küsida avaldajalt ka muid kui käesoleva paragrahvi lõikes 3 loetletud andmeid. Avaldajal on õigus andmete esitamisest keelduda.
(8) Õiguskantsler võib tunnistada avalduse ja selle andmed asutusesiseseks kasutamiseks mõeldud teabeks, kui seda taotleb avaldaja või kui õiguskantsler leiab, et avaldusele juurdepääsu on vaja piirata isikute õiguste ja vabaduste kaitseks.
§ 24. Avalduse edastamine
Kui õiguskantslerile esitab avalduse kinnipeetav, ajateenija või psühhiaatriahaiglas, ööpäevaringset erihoolekandeteenust osutavas asutuses, väljaspool kodu ööpäevaringset üldhooldusteenust osutavas asutuses, turvakodus või asenduskodus viibiv isik, edastab asjaomane asutus selle viivitamata oma kulul adressaadile sisu kontrollimata.
§ 25. Avalduse läbi vaatamata jätmine
(1) Õiguskantsler jätab avalduse läbi vaatamata, kui avalduse lahendamine ei kuulu tema pädevusse.
(2) Avaldusealuses asjas ei tohi olla jõustunud kohtuotsust, süüteomenetlust või kohtumenetlust lõpetavat määrust või kohtuvälise menetleja otsust väärteomenetluses ega samaaegselt toimuda kohtumenetlust, süüteomenetlust või kohtueelset kohustuslikku kaebemenetlust.
(3) Õiguskantsler võib jätta avalduse läbi vaatamata, kui:
1) avaldus ei vasta käesolevas seaduses sätestatud nõuetele ja avaldaja on jätnud puuduse tähtaja jooksul kõrvaldamata;
2) avaldus on ilmselgelt alusetu;
3) avaldus on esitatud pärast ühe aasta möödumist ajast, kui isik sai või pidi saama teada oma õiguste rikkumisest;
4) isikul on võimalus esitada vaie või kasutada muid õiguskaitsevahendeid või kui isik jättis sellise võimaluse kasutamata;
5) kui toimub vaidemenetlus või muu mittekohustuslik kohtueelne menetlus.
(4) Õiguskantsler võib edastada avalduse lahendamiseks asjakohasele järelevalveorganile, kui see on avaldaja õiguste kaitseks otstarbekas. Avaldajat teavitatakse avalduse edastamisest. Delikaatseid isikuandmeid sisaldava avalduse võib edastada üksnes avaldaja nõusolekul. Järelevalvealune asutus teavitab avalduse lahendamisest õiguskantslerit.
(5) Õiguskantsler teeb avalduse läbi vaatamata jätmise avaldajale kirjalikult teatavaks. Teates tuleb avalduse läbi vaatamata jätmist põhjendada.
§ 26. Menetluse alustamine
Kui õiguskantsler võtab avalduse menetlusse, teeb ta selle avaldajale teatavaks ja nimetab teates toimingud, mida ta avalduse menetlemiseks on teinud või peab vajalikuks teha.
§ 27. Vaba juurdepääs, kontrollkäik ja ametiabi
(1) Õiguskantsleril on asja menetlemise käigus vaba juurdepääs järelevalvealuste asutuste ning lepitusmenetluse poolte valduses olevatele dokumentidele ja muule materjalile ning kohtadele. Asutus või isik peab võimaldama õiguskantsleril tingimusteta ja viivitamata saada asutuse või isiku valduses olevaid dokumente ja muid materjale ning pääseda asjaomasesse kohta.
(2) Õiguskantsleril on õigus teha kontrollkäiku vanglasse, väeossa, arestimajja, kinnipidamiskeskusesse, rahvusvahelise kaitse taotlejate majutuskeskusesse, Politsei- ja Piirivalveameti ametiruumidesse, kus ajutiselt majutatakse rahvusvahelise kaitse taotlejaid, psühhiaatriahaiglasse, ööpäevaringset erihoolekandeteenust osutavasse asutusesse, erivajadustega õpilaste kooli, väljaspool kodu ööpäevaringset üldhooldusteenust osutavasse hoolekandeasutusse, turvakodusse, asenduskodusse ja muusse järelevalvealusesse asutusse. Kontrollkäiku võib teha ka ette teatamata ning sellele võib kaasata erialaasjatundjaid ja tõlke.
(3) Järelevalvealune asutus tagab õiguskantslerile kontrollkäigu ajal:
1) vaba juurdepääsu teabele, mis on vajalik, et kontrollida, kas järelevalvealune asutus järgib põhiõiguste ja -vabaduste tagamise põhimõtet ning hea halduse tava;
2) vaba juurdepääsu teabele, mis käsitleb järelevalvealuses asutuses viibivaid isikuid ning nende kinnipidamistingimusi ja asukohta;
3) ligipääsu järelevalvealuse asutuse hoonetesse ja territooriumile;
4) võimaluse vestelda iga järelevalvealuses asutuses viibiva piiratud õigustega isikuga ning järelevalvealuse asutuse personaliga ilma teiste isikute juuresolekuta.
(4) Järelevalvealune asutus osutab õiguskantslerile menetluses ametiabi.
§ 28. Teabe nõudmine
Õiguskantsleril on õigus nõuda oma ülesannete täitmiseks vajalikku teavet. Järelevalvealune asutus, lepitusmenetluse pooled ning muud isikud ja asutused edastavad teabe õiguskantsleri määratud tähtaja jooksul.
§ 29. Seletuse võtmine
Õiguskantsler võib nõuda, et järelevalvealune asutus ja lepitusmenetluse pooled annavad avalduse asjas kirjaliku seletuse. Asutus või isik täidab nõude õiguskantsleri määratud tähtaja jooksul.
§ 30. Ütluse võtmine
(1) Õiguskantsler võib menetluses võtta ütluse isikult, kelle kohta on andmeid, et ta teab asjas tähtsust omavaid asjaolusid ning on võimeline andma nende kohta õigeid ütlusi.
(2) Kriminaalmenetluse seadustiku §-des 71-73 nimetatud isik võib keelduda ütluse andmisest, välja arvatud juhul, kui seda soovib isik, kelle kohta andmeid avaldatakse.
(3) Ütlust andma kutsutud isik on kohustatud ilmuma õiguskantsleri kutse peale. Kutses esitatakse isiku kohta järgmised andmed:
2) ilmumise aeg ja koht;
3) selgitus, mis asjas, kellena ja mis eesmärgil isik välja kutsutakse;
4) ilmumata jäämise tagajärgede kirjeldus.
§ 31. Erialaasjatundja, tõlgi ja tunnistaja kulude hüvitamine
(1) Kui õiguskantsleri menetlusse kaasatud erialaasjatundja või tõlgi töö ei kuulu tema ametikohustuste hulka, tasustatakse erialaasjatundjat või tõlki õiguskantsleri eelarvest.
(2) Kui õiguskantsleri kaasatud tunnistaja tööandja ei ole riik ega muu järelevalvealune asutus, makstakse isikule töölt või igapäevategevusest eemalviibimise eest hüvitist õiguskantsleri eelarvest tsiviilkohtumenetluse seadustikus sätestatud alustel ja korras.
(3) Menetluses osalev isik või asutus võib kaasata menetlusse erialaasjatundja, tõlgi või tunnistaja ka oma kulul.
§ 32. Menetletava juhtumi avalikustamine
(1) Õiguskantsleril on õigus teha menetletava avalduse sisu ja menetluse lõpptulemus teatavaks massiteabevahendis või muul viisil, avalikustamata andmeid, mis võimaldavad isikute tuvastamist.
(2) Õiguskantsler võib avalikustada ütluse andmisest põhjendamatult keeldujate nimed.
2. jagu Järelevalve õiguspärasuse ja hea halduse tava järgimise üle
§ 33. Järelevalve ulatus
Õiguskantsler kontrollib, kas järelevalvealune asutus järgib põhiõiguste ja -vabaduste tagamise põhimõtet ja hea halduse tava.
§ 34. Menetluse alustamine
(1) Õiguskantsler alustab menetlust isiku avalduse alusel või omal algatusel.
(2) [Kehtetu - RT I, 29.05.2012, 2 - jõust. 08.06.2012]
(3) Kui õiguskantsler alustab menetlust omal algatusel, teatab ta asjaomasele asutusele menetluse alustamise põhjuse ja eesmärgi.
§ 35. Õiguskantsleri tegevuse takistamine
(1) Õiguskantsleri tegevuse takistamine on:
1) õiguskantsleri eest tema ülesannete täitmiseks vajaliku teabe varjamine, teabe andmisest kõrvalehoidmine või teabe andmisest alusetu keeldumine;
2) seletuse või ütluse andmisest kõrvalehoidmine või seletuse või ütluse andmisest alusetu keeldumine;
3) puuduliku või ebaõige seletuse, ütluse või teabe andmine;
4) vaba juurdepääsu teostamise takistamine.
(2) Õiguskantsleril on õigus taotleda selle ametiisiku suhtes distsiplinaarmenetluse algatamist, kes takistab õiguskantsleri või tema nõuniku tegevust.
(3) Õiguskantsler võib tegevuse takistamisest teavitada avalikkust.
§ 351. Menetluse lõpp
(1) Õiguskantsleri menetlus lõpeb õiguskantsleri seisukohavõtuga, milles ta annab hinnangu selle kohta, kas järelevalvealuse asutuse tegevus on õiguspärane ja hea halduse tava nõuetega kooskõlas.
(2) Õiguskantsler võib kritiseerida, anda soovitusi ja muul viisil väljendada oma arvamust, samuti teha ettepaneku rikkumise kõrvaldamiseks.
(3) Õiguskantsleri seisukoht tehakse avaldajale ja menetluses osalenud järelevalvealusele asutusele kirjalikult teatavaks. Seisukoht on lõplik ega ole kohtus vaidlustatav.
§ 352. Õiguskantsleri ettepaneku täitmise tagamine
(1) Õiguskantsleri soovituse või ettepaneku saanud asutus teatab õiguskantslerile tema määratud tähtaja jooksul, kuidas on soovitust või ettepanekut järgitud.
(2) Õiguskantsleril on õigus esitada oma soovituse või ettepaneku täitmise kohta järelepärimisi. Järelepärimise saanud asutus vastab viivitamata.
(3) Kui õiguskantsleri soovitust või ettepanekut ei täideta või järelepärimisele ei vastata, võib õiguskantsler teha selle kohta ettekande asutuse üle järelevalvavale asutusele, Vabariigi Valitsusele või Riigikogule.
(4) Õiguskantsler võib soovitusest või ettepanekust ja selle täitmisest või mittetäitmisest teavitada avalikkust.
§ 353. Tasuta õigusabi ja riigilõivust vabastamine
[Kehtetu - RT I, 29.05.2012, 2 - jõust. 08.06.2012]
<!- START 35b3 -!>
§ 35 <!- END 35b3 -!> 4. Seaduserikkumisest teatamine
<!- START 35b4 -!>
Kui õiguskantsler leiab, et ametiisik on rikkunud põhiseadust või seadust, teatab ta sellest kirjalikult uurimisorganile või muule pädevale organile ning vajaduse korral edastab neile asjakohased andmed ja dokumendid.
<!- END 35b4 -!>
3. jagu Lepitusmenetlus diskrimineerimisvaidluse lahendamiseks
§ 355. Diskrimineerimisvaidluse lahendamise pädevus
<!- START 35b5 -!>
(1) Õiguskantsler kontrollib füüsilise või eraõigusliku juriidilise isiku tegevust ning viib läbi lepitusmenetluse isiku avalduse alusel, kes leiab, et teda on diskrimineeritud § 19 lõikes 2 nimetatud tunnuse tõttu.
(2) Õiguskantsleri pädevusse ei kuulu avaldus, mis käsitleb füüsilise või eraõigusliku juriidilise isiku tegevust:
1) registreeritud põhikirjaga usuühendustes usu tunnistamisel ja viljelemisel või vaimulikuna töötamisel;
2) perekonna- või eraelu suhetes;
3) pärimisõiguse teostamisel.
<!- END 35b5 -!>
§ 356. Õiguskantsleri poole pöördumise tähtaeg
<!- START 35b6 -!>
Õiguskantsler võib jätta esitatud avalduse läbi vaatamata, kui see on esitatud pärast nelja kuu möödumist ajast, mil isik sai väidetavast diskrimineerimisest teada või oleks pidanud teada saama.
<!- END 35b6 -!>
§ 357. Lepitusmenetluse alustamine
<!- START 35b7 -!>
(1) Pärast avalduse menetlusse võtmist edastab õiguskantsler avalduse ärakirja vastustajale, kelle tegevus on avalduses vaidlustatud, ning määrab tähtaja kirjaliku vastuse esitamiseks. Kirjalikus vastuses võib vastustaja teha ettepaneku vaidlus lahendada.
(2) Õiguskantsler edastab lõikes 1 nimetatud kirjaliku vastuse ärakirja avaldajale. Avaldaja teatab määratud tähtaja jooksul õiguskantslerile, kas ta nõustub vastustaja lahendusettepanekuga.
(3) Kui avaldaja nõustub lõikes 2 nimetatud lahendusettepanekuga ja lahendus loob õiglase tasakaalu poolte õiguste vahel, loeb õiguskantsler avalduse lahendatuks ja lõpetab menetluse.
<!- END 35b7 -!>
§ 358. Menetluse läbiviimine
<!- START 35b8 -!>
(1) Lepitusmenetluse käigus peetav istung on kinnine. Lepitusmenetluse dokumente ega teavet ei avalikustata.
(2) Lepitusmenetluse andmeid võib avalikustada §-s 32 ettenähtud viisil.
(3) Seletuste ja suuliste ütluste võtmine ning vaba juurdepääsu kasutamine protokollitakse haldusmenetluse seaduse §-s 18 ettenähtud korras.
<!- END 35b8 -!>
§ 359. Avalduse läbivaatamine istungil
<!- START 35b9 -!>
(1) Isiku avalduse võib vaadata läbi istungil avaldaja ja vastustaja või nende esindajate juuresolekul. Õiguskantsler võib kohustada pooli isiklikult ilmuma.
(2) Õiguskantsler määrab istungi toimumise aja ja koha ning teeb need teatavaks avaldajale ja vastustajale.
(3) Istungit juhatab õiguskantsler, kes:
1) selgitab avalduse sisu ja asjakohaseid õigusnorme;
2) annab avaldajale võimaluse esitada oma seisukoht ja selle põhjendused;
3) annab vastustajale võimaluse esitada oma seisukoht, kas ta tunnistab avaldaja väiteid või vaidleb neile vastu.
(4) Istungil tutvutakse dokumentidega ja muude tõenditega ning hinnatakse neid. Õiguskantsleri nõusolekul võib istungile kutsuda ja seal ära kuulata tunnistajaid ja erialaasjatundjaid.
(5) Istung protokollitakse haldusmenetluse seaduse §-s 18 ettenähtud viisil.
<!- END 35b9 -!>
§ 3510. Lepitusmenetluse lõppemine
<!- START 35b10 -!>
Lepitusmenetlus lõppeb, kui:
1) see katkestatakse,
2) kokkuleppele ei jõuta või
3) õiguskantsler kinnitab kokkuleppe.
<!- END 35b10 -!>
§ 3511. Lepitusmenetluse katkestamine
<!- START 35b11 -!>
(1) Lepitusmenetlus katkestatakse, kui:
1) avaldaja edastab õiguskantslerile kirjaliku teate selle kohta, et ta loobub esitatud avaldusest,
2) vastustaja ei esita §-s 357 nimetatud kirjalikku vastust õiguskantsleri määratud tähtaja jooksul või teatab vastuses, et ta keeldub lepitusmenetluses osalemast või
3) avaldaja või vastustaja jätab õiguskantsleri määratud tähtaja jooksul menetlustoiminguid mõjuva põhjuseta sooritamata, keeldub nende sooritamisest või takistab lepitusmenetluse korraldamist muul viisil.
(2) Lepitusmenetluse katkestamisest teatab õiguskantsler avaldajale ja vastustajale kirjalikult.
<!- END 35b11 -!>
§ 3512. Vaidluse lahendamise ja kokkuleppe sõlmimise ettepanek
<!- START 35b12 -!>
(1) Õiguskantsler teeb ettepaneku lahendada vaidlus ja sõlmida kokkulepe lepitusmenetluse pooltele teatavaks istungi lõpus või teatab istungil tähtaja, mille jooksul ta teeb ettepaneku avaldajale ja vastustajale teatavaks.
(2) Ettepanek väljendab õiguskantsleri põhjendatud seisukohta, mis tal on diskrimineerimise kohta kujunenud menetluse käigus kogutud tõendite ja tuvastatud asjaolude alusel. Ettepanekus võib soovitada vastustajal sooritada asjakohaseid toiminguid ning võtta meetmeid hüvitise maksmiseks ja avaldaja õiguste taastamiseks. Õiguskantsler võib teha vastustajale ettepaneku hüvitada erialaasjatundja, tõlgi või tunnistaja mõistlikud kulud, mida on teinud või peab tegema avaldaja.
(3) Õiguskantsler selgitab pooltele §-s 3514 nimetatud kokkuleppe kinnitamise tagajärgi.
(4) Avaldaja ja vastustaja võivad õiguskantsleri ettepaneku saamisest alates 10 tööpäeva jooksul esitada õiguskantsleri ettepaneku kohta oma seisukoha, mis väljendab nõustumist või mittenõustumist ettepanekus tooduga. Seisukoha esitamata jätmist käsitatakse ettepanekuga nõustumisena.
<!- END 35b12 -!>
§ 3513. Kokkuleppe kinnitamine
<!- START 35b13 -!>
(1) Kui avaldaja ja vastustaja nõustuvad õiguskantsleri ettepanekuga, kinnitab õiguskantsler kokkuleppe ja teeb selle pooltele kirjalikult teatavaks.
(2) Kui avaldaja või vastustaja ei nõustu õiguskantsleri ettepanekuga, sedastab õiguskantsler, et kokkulepet ei saavutatud, ning teeb selle pooltele kirjalikult teatavaks.
<!- END 35b13 -!>
§ 3514. Kokkuleppe täitmine
<!- START 35b14 -!>
(1) Õiguskantsleri kinnitatud kokkulepe on lepitusmenetluse pooltele täitmiseks kohustuslik. Kokkulepe täidetakse kokkuleppe ärakirja saamise päevale järgnevast päevast alates 30 päeva jooksul, kui kokkuleppes ei ole määratud teist tähtaega.
(2) Kui kokkulepet ei ole lõikes 1 nimetatud tähtaja jooksul täidetud, võib avaldaja või vastustaja esitada õiguskantsleri kinnitatud kokkuleppe kohtutäiturile täitmiseks täitemenetluse seadustikuga sätestatud korras.
<!- END 35b14 -!>
§ 3515. Kohtusse pöördumine
<!- START 35b15 -!>
(1) Kui lepitusmenetlus on katkestatud või kui õiguskantsler on sedastanud, et kokkuleppele ei ole jõutud, on avaldajal õigus teate saamisest alates 30 päeva jooksul pöörduda oma õiguste kaitseks kohtusse või seadusega ettenähtud kohtueelse menetluse organisse.
(2) Õiguskantsleri kinnitatud kokkulepe on lõplik ega ole kohtus vaidlustatav, välja arvatud juhul, kui õiguskantsler on oluliselt rikkunud lepitusmenetluse normi, mis mõjutas või võis mõjutada kokkuleppe sisu.
(3) Kaebuse halduskohtusse õiguskantsleri poolt lepitusmenetlusnormi olulise rikkumise tuvastamiseks võib esitada 30 päeva jooksul kokkuleppe kinnitamise teatavakstegemisest alates.
(4) Kui kohus tuvastab õiguskantsleri poolt lepitusmenetluse normi olulise rikkumise, mis mõjutas või võis mõjutada kokkuleppe sisu, loetakse õiguskantsleri kinnitatud kokkulepe tühiseks ning isikul on õigus kohtuotsuse jõustumisest alates 30 päeva jooksul pöörduda oma õiguste kaitseks kohtusse.
<!- END 35b15 -!>
4. jagu Õiguskantsleri tegevus võrdõiguslikkuse ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamisel
§ 3516. Võrdõiguslikkuse ja võrdse kohtlemise põhimõtte edendamine
<!- START 35b16 -!>
Võrdõiguslikkuse ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamiseks täidab õiguskantsler järgmisi ülesandeid:
1) analüüsib, kuidas mõjutab õigusaktide kohaldamine ühiskonna liikmete seisundit;
2) teavitab Riigikogu, Vabariigi Valitsust, valitsusasutusi, kohaliku omavalitsuse asutusi ja organeid ning teisi asjast huvitatud isikuid ja avalikkust võrdõiguslikkuse ja võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamisest;
3) teeb Riigikogule, Vabariigi Valitsusele, valitsusasutustele, kohaliku omavalitsuse asutustele ja organitele ning tööandjatele ettepanekuid õigusaktide muutmiseks;
4) võrdõiguslikkuse ja võrdse kohtlemise põhimõtte järgimise huvides arendab koostööd, mida üksikisikud ning juriidilised isikud ja asutused teevad siseriiklikul ja rahvusvahelisel tasandil;
5) koostöös teiste isikutega edendab võrdse kohtlemise ja võrdõiguslikkuse põhimõtet.
<!- END 35b16 -!>
5. peatükk ÕIGUSKANTSLERI KANTSELEI
§ 36. Õiguskantsleri Kantselei
(1) Õiguskantsleri Kantselei on õiguskantslerit kui põhiseaduslikku institutsiooni teenindav asutus.
(2) Õiguskantsler kantselei juhina kehtestab kantselei ja selle struktuuriüksuste põhimäärused, struktuuri ning teenistuskohtade koosseisu ja võib kehtestada teenistuskohtade liigituse teenistusgruppideks.
(21) Õiguskantsler kehtestab ametnike haridusele, töökogemusele, teadmistele ja oskustele esitatavad nõuded, mis on vajalikud teenistusülesannete täitmiseks, ning ametnike värbamise, valiku, hindamise, arendamise ja koolituse korra.
(3) Õiguskantsler otsustab kantselei ametnikele ja töötajatele allkirjaõiguse andmise ja selle ulatuse.
(4) Õiguskantsleri Kantselei registreeritakse riigi- ja kohaliku omavalitsuse asutuste riiklikus registris selle registri põhimääruses sätestatud korras.
(5) [Kehtetu - RT I, 29.05.2012, 2 - jõust. 08.06.2012]
§ 37. Õiguskantsleri asetäitja-nõunik
(1) Õiguskantsleri ettepanekul nimetab Riigikogu kaks õiguskantsleri nõunikku õiguskantsleri asetäitja-nõuniku ametisse. Õiguskantsleri asetäitja-nõunik annab ametisse astumisel käesoleva seaduse §-s 7 tähendatud ametivande.
(2) Kui õiguskantsler ei saa oma ametiülesandeid ajutiselt täita, samuti õiguskantsleri volituste lõppemisel käesoleva seaduse §-s 8 märgitud alustel, täidab õiguskantsleri ülesandeid kuni uue õiguskantsleri ametisse astumiseni üks õiguskantsleri asetäitja-nõunikest vastavalt õiguskantsleri poolt kindlaksmääratud asendamiskorrale.
(3) Õiguskantsleri nõunik vabastatakse õiguskantsleri asetäitja-nõuniku ametist:
1) tema ametist tagasiastumise päevast;
2) kui ta on kestvalt üle kuue kuu järjest võimetu täitma oma ülesandeid, õiguskantsleri ettepanekul uue õiguskantsleri asetäitja-nõuniku ametisse astumise päevast;
3) uue õiguskantsleri poolt esitatud uue õiguskantsleri asetäitja-nõuniku ametisse astumise päevast;
§ 371. Õiguskantsleri asetäitja-nõuniku kandidaadi julgeolekukontroll
(1) Õiguskantsleri asetäitja-nõuniku kandidaat peab enne asetäitja-nõunikuks nimetamist läbima julgeolekukontrolli, välja arvatud juhul, kui ta omab kehtivat juurdepääsuluba täiesti salajase taseme riigisaladusele juurdepääsuks või kui ta on kandidaadiks saamise ajal ametikohal, millel on ametikohajärgne õigus juurdepääsuks kõigile riigisaladuse tasemetele.
(2) Õiguskantsleri asetäitja-nõuniku kandidaadi staatuse omandab isik, kellele õiguskantsler on teinud ametisse kandideerimise ettepaneku ja kes on andnud kirjaliku nõusoleku kandideerimiseks.
(3) Õiguskantsleri asetäitja-nõuniku kandidaadi julgeolekukontrolli teostab Kaitsepolitseiamet julgeolekuasutuste seaduses ettenähtud korras.
(4) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud julgeolekukontrolli läbimiseks täidab õiguskantsleri asetäitja-nõuniku kandidaat riigisaladusele juurdepääsu loa taotleja ankeedi ja allkirjastab nõusoleku, millega lubab julgeolekukontrolli teostaval asutusel saada julgeolekukontrolli teostamise ajal enda kohta teavet füüsilistelt ja juriidilistelt isikutelt ning riigi- ja kohaliku omavalitsuse asutustelt ja organitelt, ning esitab need Õiguskantsleri Kantselei kaudu Kaitsepolitseiametile.
(5) Kaitsepolitseiamet edastab julgeolekukontrolli tulemusena kogutud andmed Õiguskantsleri Kantseleile kolme kuu jooksul, arvates käesoleva paragrahvi lõikes 4 nimetatud dokumentide saamisest, lisades oma arvamuse õiguskantsleri asetäitja-nõuniku kandidaadi vastavuse kohta riigisaladusele juurdepääsu loa saamise tingimustele.
(6) Julgeolekukontrolli käigus kogutud andmetele tuginedes võib õiguskantsleri asetäitja-nõuniku kandidaadi ametisse nimetada üheksa kuu jooksul alates ajast, kui julgeolekukontrolli teostanud asutus julgeolekukontrolli käigus kogutud teabe Õiguskantsleri Kantseleile edastas. Nimetatud tähtajast hiljem võib õiguskantsleri asetäitja-nõuniku kandidaadi ametisse nimetada pärast uue julgeolekukontrolli läbimist.
§ 372. Õiguskantsleri asetäitja-nõuniku juurdepääs riigisaladusele ja salastatud välisteabele
(1) Õiguskantsleri asetäitja-nõunikul on ametikohajärgne õigus juurdepääsuks riigisaladusele ja salastatud välisteabele Eesti Vabariigi põhiseaduse ja seadustega ning nende alusel antud õigusaktidega talle pandud ülesannete täitmiseks.
(2) Kui välislepingu kohaselt on julgeolekukontrolli läbiviimine salastatud välisteabele juurdepääsu õiguse andmise kohustuslik eeltingimus, teostatakse julgeolekukontroll ka õiguskantsleri asetäitja-nõuniku suhtes.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud julgeolekukontrolli läbimiseks täidab õiguskantsleri asetäitja-nõunik riigisaladusele juurdepääsu loa taotleja ankeedi ja allkirjastab nõusoleku, millega lubab julgeolekukontrolli teostaval asutusel saada julgeolekukontrolli teostamise ajal enda kohta teavet füüsilistelt ja juriidilistelt isikutelt ning riigi- ja kohaliku omavalitsuse asutustelt ja organitelt, ning esitab need Õiguskantsleri Kantselei kaudu Riigikogu julgeolekuasutuste järelevalve komisjonile.
(4) Riigikogu julgeolekuasutuste järelevalve komisjon määrab õiguskantsleri asetäitja-nõuniku suhtes julgeolekukontrolli teostava asutuse, kellele ta edastab käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud dokumendid.
(5) Julgeolekukontrolli asutus esitab õiguskantsleri asetäitja-nõuniku suhtes teostatud julgeolekukontrolli käigus kogutud andmed kolme kuu jooksul, arvates käesoleva paragrahvi lõikes 3 nimetatud dokumentide saamisest, Riigikogu julgeolekuasutuste järelevalve komisjonile otsustamiseks, kas õiguskantsleri asetäitja-nõunik on julgeolekukontrolli läbinud. Salastatud välisteabe juurdepääsusertifikaat väljastatakse riigisaladuse ja salastatud välisteabe seaduses ettenähtud korras.
(6) Õiguskantsleri asetäitjal-nõunikul ei ole juurdepääsu salastatud välisteabele või riigisaladusele, mis puudutab:
§ 38. Õiguskantsleri nõunik
(1) Õiguskantsleri nõunikuks võib nimetada isiku, kellel on kõrgharidus.
(2) Õiguskantsleri nõunikud on nooremnõunik, nõunik ja vanemnõunik.
(3) Õiguskantsleri nooremnõunikuks võib nimetada isiku, kellel on kõrgharidus või kes seda omandab.
(31) Õiguskantsleri nõunikuks võib nimetada kõrgharidusega isiku, kes on töötanud kohtunikuna, notarina, vandeadvokaadina või kõrgkooli õppejõuna vähemalt kolm aastat või olnud muus avalikus teenistuses vähemalt kolm aastat.
(4) Õiguskantsleri vanemnõunikuks võib nimetada isiku, kes on töötanud õiguskantsleri nõunikuna, kohtunikuna, notarina, vandeadvokaadina või kõrgkooli õppejõuna vähemalt viis aastat või olnud muus avalikus teenistuses vähemalt viis aastat.
(5) Õiguskantsler võib määrata mõne kitsama põhiõiguste valdkonna kontrollimisega tegelema kindla nõuniku.
(6) Õiguskantsler võib määrata nõunikke maakondadesse.
§ 39. Õiguskantsleri asetäitja-nõuniku ja nõuniku tegevuspiirangud
(1) Õiguskantsleri asetäitjale-nõunikule laienevad käesoleva seaduse §-des 12 ja 13 sätestatud piirangud.
(2) Õiguskantsleri nõunikule laienevad käesoleva seaduse § 12 lõike 1 punktides 1 ja 2, lõikes 2 ning §-s 13 sätestatud piirangud. Õiguskantsleri nõunik võib õiguskantsleri loal olla käesoleva seaduse § 12 lõike 1 punktis 1 sätestatud ametis, kui ametikoha sisuks on teaduslik või pedagoogiline töö.
(3) Õiguskantsleri nõunik võib õiguskantsleri nõusolekul väljaspool teenistuskohustusi tegutseda töölepingu või teenuste osutamise lepingu alusel, tegutseda ettevõtjana, olla täisosanik täis- või usaldusühingus või olla juriidilise isiku juhtimis- või kontrollorgani liige, välja arvatud juhul, kui sellele kõrvaltegevusele kuluva tööjõu maht või laad takistab korrapärast teenistuskohustuste täitmist või kui kõrvaltegevus võib kaasa tuua teenistuskohustuse rikkumise, takistada avaliku võimu ülesannete täitmist või kahjustada selle mainet.
§ 40. Töö tasustamine
Õiguskantsleri asetäitjate-nõunike, nõunike ning kantselei ametnike ja töötajate tööd tasustatakse avaliku teenistuse seaduse ja töölepingu seaduse alusel.
§ 41. Õiguskantsleri asetäitja-nõuniku ametipension
§ 42 <!- END 41 -!> . Õiguskantsleri Kantselei eelarve
(1) Õiguskantsleri Kantselei eelarve kinnitab õiguskantsler, lähtudes riigieelarvest.
(2) Konsultandi, tõlgi ja erialaasjatundja tasu maksmise korra kehtestab õiguskantsler.
§ 43. Riigikogu ja Vabariigi Presidendi poolt nimetatavate riigiametnike ametipalkade seaduse muutmine
§ 431. Õigus õiguskantsleri ametipensionile
<!- START 43b1 -!>
Õigus õiguskantsleri ametipensionile vanaduspensioniea saabumisel on isikul, kes on:
1) 2013. aasta 1. jaanuariks töötanud õiguskantslerina vähemalt viis aastat;
2) 2013. aasta 1. jaanuaril ametis õiguskantslerina ja kes töötab sellel ametikohal vähemalt viis aastat.
<!- END 43b1 -!>
§ 432. Õigus õiguskantsleri ülalpeetava toitjakaotuspensionile
<!- START 43b2 -!>
Õigus toitjakaotuspensionile on õiguskantsleri ülalpidamisel olnud töövõimetul pereliikmel 2013. aasta 1. jaanuaril ametis oleva õiguskantsleri surma korral ametis oleku ajal.
<!- END 43b2 -!>
§ 433. Õigus õiguskantsleri asetäitja-nõuniku ametipensionile
<!- START 43b3 -!>
Õigus õiguskantsleri asetäitja-nõuniku ametipensionile vanaduspensioniea saabumisel on isikul, kes on:
1) 2013. aasta 1. jaanuariks töötanud vähemalt 20 aastat õiguskantsleri asetäitjana-nõunikuna, kohtunikuna, notarina, vandeadvokaadina, kõrgkooli õppejõuna või avalikus teenistuses, sealhulgas vähemalt viis aastat õiguskantsleri asetäitjana-nõunikuna;
2) 2013. aasta 1. jaanuaril ametis õiguskantsleri asetäitjana-nõunikuna ja kellel on selleks ajaks täitunud vähemalt 50 protsenti mõlemast käesoleva paragrahvi punktis 1 sätestatud ametipensioni saamiseks vajalikust staažist ning kellel pensionile jäämise ajaks täituvad nimetatud staažid;
3) 2013. aasta 1. jaanuaril kohtunik, notar, vandeadvokaat, kõrgkooli õppejõud või avalikus teenistuses ja kellel on selleks ajaks täitunud vähemalt viieaastane õiguskantsleri asetäitja-nõuniku staaž ja vähemalt 50 protsenti 20-aastasest staažist õiguskantsleri asetäitjana-nõunikuna, kohtunikuna, notarina, vandeadvokaadina, kõrgkooli õppejõuna või avalikus teenistuses ning kellel pensionile jäämise ajaks täitub nimetatud staaž.
<!- END 43b3 -!>
§ 434. Õiguskantsleri ametipensioni suurus
<!- START 43b4 -!>
Õiguskantsleri ametipensioni suurus on 70 protsenti õiguskantsleri ametipalgast, mis kehtis päeval, millest alates ametipension määratakse.
<!- END 43b4 -!>
§ 435. Õiguskantsleri ülalpeetava toitjakaotuspensioni suurus
<!- START 43b5 -!>
Õiguskantsleri surma korral igale tema ülalpidamisel olnud töövõimetule pereliikmele makstava toitjakaotuspensioni suurus on 17,5 protsenti õiguskantsleri ametipalgast, mis kehtis päeval, millest alates toitjakaotuspension määratakse. Õiguskantsleri pereliikmete toitjakaotuspensionid kokku ei tohi ületada 52,5 protsenti õiguskantsleri ametipalgast nimetatud kuupäeval.
<!- END 43b5 -!>
§ 436. Õiguskantsleri asetäitja-nõuniku ametipensioni suurus
<!- START 43b6 -!>
Õiguskantsleri asetäitja-nõuniku ametipensioni suurus on 65 protsenti õiguskantsleri asetäitja-nõuniku ametipalgast, mis kehtis päeval, millest alates ametipension määratakse.
<!- END 43b6 -!>
§ 437. Ametipensioni ja toitjakaotuspensioni määramine ning maksmine
<!- START 43b7 -!>
(1) Ametipensionile ja toitjakaotuspensionile kohaldatakse riikliku pensionikindlustuse seaduse sätteid, arvestades käesoleva seaduse erisusi.
(3) Ametipensioni ja toitjakaotuspensioni see osa, mis ületab riikliku pensionikindlustuse seaduse alusel arvutatava vanaduspensioni või toitjakaotuspensioni, makstakse riigieelarvest Õiguskantsleri Kantselei eelarve kaudu.
(5) Ametipensioni ei maksta õiguskantsleri ja õiguskantsleri asetäitja-nõuniku töötamisel sellele ametipensionile õigust andval ametikohal või Riigikogu liikmena, Vabariigi Presidendina, Vabariigi Valitsuse liikmena, Riigikohtu esimehe või liikmena, kaitseväe juhatajana, riigikontrolörina või Eesti Panga presidendina.
(6) Ametipensioni ei maksta õiguskantsleri ametist tagandamisel või õiguskantsleri asetäitja-nõuniku ametikohalt vabastamisel avaliku teenistuse seaduse § 91, 92, 94 või 95 alusel, välja arvatud avaliku teenistuse seaduse § 15 punktis 4 sätestatud asjaoludel või süüdimõistva kohtuotsuse jõustumise tõttu.
(8) Kui isikule maksti käesolevas seaduses sätestatud ametipensioni, siis lõpetatakse pensioni maksmine kohtuotsuse jõustumise kuule järgnevast kuust. Käesolevas paragrahvis sätestatud ametipensionile õiguse kaotamise korral säilib isikul õigus taotleda pensioni üldistel alustel.
(9) Kohus on kohustatud kümne tööpäeva jooksul kohtuotsuse jõustumisest arvates kirjalikult teavitama Sotsiaalkindlustusametit asjaolust, mille tõttu kaob isikul õigus õiguskantsleri või õiguskantsleri asetäitja-nõuniku ametipensionile.
<!- END 43b7 -!>
§ 44. Seaduse jõustumine
(1) Käesolev seadus jõustub 1. juunil 1999. aastal ja samast päevast tunnistatakse kehtetuks õiguskantsleri tegevuse korraldamise seadus.
(2) Enne käesoleva seaduse jõustumist õiguskantslerile esitatud avalduste menetlemine lõpetatakse varem kehtinud korras.