Kokku: 156| Näitan: 1 - 20
2-18-3445/46 Riigikohtu tsiviilkolleegium 18.03.2020
Ühenduse disainimääruse art-s 110 sätestatud üleminekusäte näeb ette nn „parandamistingimuse“. (p 16)
Vt ka Euroopa Kohtu 20. detsembri 2017. a otsus liidetud kohtuasjades nr C-397/16 ja nr C-435/16 Acacia ja D’Amato, p-d 50, 68 ja 81. (p 17)
Ühenduse registreeritud disainilahendust sisaldava koostisosa importimine on lubatud, kui see toimub kooskõlas „parandamistingimusega“. (p 26.1)
Ühenduse disainimääruse art 110 lg 1 sõnastusest ja Euroopa Kohtu ülalviidatud lahenditest nähtub, et „parandamistingimus“ kohaldub järgmistel tingimustel: 1) koostisosa, mille puhul disainilahendust kasutatakse, on ühenduse disainilahendusega kaitstud ning vastab ühenduse disainimääruse art-s 4 sätestatud kaitsetingimustele (vt otsuse p-d 59-61); 2) tegemist on „mitmeosalise toote koostisosaga“ (vt otsuse p-d 59 ja 63-65); 3) mitmeosalise toote koostisosa kasutatakse (ühenduse disainimääruse art 19 lg 1 tähenduses) selle mitmeosalise toote „parandamisel“ (vt otsuse p-d 59 ja 68-70); 4) mitmeosalist toodet parandatakse „tema esialgse välimuse taastamiseks“ (vt otsuse p-d 59 ja 71-77); 5) erandile tuginev isik täidab hoolsuskohustust, et tarneahelas järgnevad kasutajad täidaksid ühenduse disainimääruse art 110 lg-s 1 ette nähtud tingimusi (vt otsuse p-d 83-89). (p 18)
Sõiduauto velg on „mitmeosalise toote koostisosa“ ühenduse disainimääruse art 110 lg 1 tähenduses (vt nr C-397/16 ja nr C-435/16 Acacia ja D’Amato, p 66).
Kuna „parandamistingimus“ piirab ühenduse disainilahenduse omaniku õigusi, peab selle kohaldamise eelduste täidetust tõendama piirangule tuginev isik. (vt nr C-397/16 ja nr C-435/16 Acacia ja D’Amato, p-d 20 j 24.3)
Euroopa Kohtu juhiste kohaselt tähendab hoolsuskohustuse täitmine eelkõige seda, et isik teavitab tarneahelas järgnevaid kasutajaid selge ja nähtava märkega tootel, selle pakendil, kataloogides või müügidokumentidel ühelt poolt asjaolust, et asjaomane koostisosa sisaldab ühenduse disainilahendust, mis ei kuulu talle, ja teiselt poolt, et vastav koostisosa on mõeldud kasutamiseks üksnes mitmeosalise toote parandamisel tema esialgse välimuse taastamiseks (samas, p 86). Teiseks peab ta sobivate, eelkõige lepinguliste abinõude abil tagama, et tarneahelas järgnevad kasutajad ei kasuta koostisosa eesmärgil, mis on vastuolus art 110 lg 1 tingimustega (samas, p 87). Lõpuks peab ta jätma koostisosa müümata juhul, kui ta teab või on mõistlik, et ta oleks kõiki asjaolusid arvestades pidanud teadma, et seda koostisosa ei kasutata kooskõlas art 110 lg-s 1 ette nähtud tingimustega (samas, p 88). (p 24.1)
Importija, kes müüb imporditud koostisosi ise edasi, peab tõendama hoolsuskohustuse täitmiseks ka seda, et nimetatud müük toimub kooskõlas „parandamistingimusega“. (vt nr C-397/16 ja nr C-435/16 Acacia ja D’Amato, p-d 83-85, 89). (p-d 24.1 ja 26.2)
Kui ühenduse disainilahenduse väidetav rikkumine on toime pandud Eestis, on rikkumise lõpetamise nõude õiguslik alus ühenduse disainimääruse art 89 lg 1 p a, mitte VÕS § 1055 lg 1. (p 25.2-25.3)
Edasisest rikkumisest hoidumise nõude õigusliku alusena saab käsitada ühenduse disainimääruse art 89 lg 1 p a kõrval vastavalt p-le d ka VÕS § 1043 koosmõjus § 1045 lg 1 p-ga 5 ning § 1055 lg-ga 1 ja lg 3 p-ga 1. VÕS § 1043 koos § 1045 lg 1 p-ga 5 ning § 1055 lg-ga 1 ja lg 3 p-ga 1 võimaldavad nõuda ka õigusi rikkuvatest tegevustest tulevikus hoidumist. (p-d 25.4 ja 29.2)
Hageja õigusi rikkuvate kaupade hävitamise nõude õiguslik alus vastavalt ühenduse disainimääruse art 89 lg 1 p-le d on VÕS § 1043 koos § 1045 lg 1 p-ga 5 ning § 1055 lg-ga 1 ja lg 3 p-ga 2. (p 25.5)
Olukorras, kus kohus on tuvastanud hageja disainilahenduse õiguste rikkumise, saab hageja VÕS § 1055 lg 3 p 2 järgi nõuda rikkumise kõrvaldamiseks tema õigusi rikkuvate kaupade suhtes mõistlike abinõude rakendamist, muu hulgas nende hävitamist, tagasivõtmist või lõplikku eemaldamist turustusvõrgust. Selle nõude lahendamisel tuleb aga arvestada VÕS § 1055 lg-st 4 tuleneva proportsionaalsuse nõudega. Viidatud säte näeb ette, et lg 3 p-s 2 nimetatud abinõude rakendamist võib nõuda, kui rikkumise raskus on proportsionaalne kohaldatava abinõu raskuse ning kolmandate isikute õiguste ja huvidega. Rikkumise tõkestamiseks kaupade hävitamise abinõu proportsionaalsuse hindamise kohustus tuleneb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. a direktiivi 2004/48/EÜ, intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta, art 10 lg 1 p-st c koos lg-ga 3. Need sätted põhinevad omakorda intellektuaalomandi õiguste kaubandusaspektide lepingu (RT II 1999, 22, 123) art-l 46. (p 28.1)
Selleks tuleb muu hulgas hinnata, kas rikkumise lõpetamist ja hageja õiguste kaitset on võimalik saavutada mõne muu tõhusa, kuid kostjat vähem koormava abinõuga. (p 28.2)
2-15-7163/191 Riigikohtu tsiviilkolleegium 19.02.2020
Menetlusväline isik, kellele kuuluv vara arestiti pankrotivara tagamiseks ekslikult, ei saa esitada hagi tagamisega tekitatud kahju hüvitamise nõuet TsMS § 391 alusel. Sellist võimalust ei tulene menetlusvälisele isikule ka TsMS § 391 lg 1 alates 17. detsembrist 2018 kehtivast redaktsioonist, mis paneb hagi tagamist taotlenud poolele kohustuse hüvitada ka kolmandale isikule tekitatud kahju.
Tsiviilkohtumenetluse seadustikus on mõistet „kolmas isik“ läbivalt kasutatud üksnes menetlusosalise tähenduses (TsMS § 198 lg 1 p 1 ja §-d 212-216).
Menetlusvälisel isikul, kelle vara arestiti ekslikult, pidades seda pankrotivõlgnikule kuuluvaks, võib olla õigus nõuda vara arestimisega tekitatud kahju hüvitamist VÕS § 1043 jj alusel. (p 14)
Olukorras, kus hagejale kuuluv vara arestiti ekslikult pankrotiavalduse tagamiseks, saab VÕS § 1045 lg 1 p 5 mõttes õigusvastane tegu olla kahju tekitaja niisugune tegevus, mis tõi kaasa hageja omandiõiguse alusetu kitsendamise, mh võimaluse kaotuse enda omandit vabalt kasutada ja käsutada. Seejuures ei tule õigusvastase teona käsitada hagi tagamise avalduse esitamist ennast, vaid asjaolu, et kahju tekitaja kasutas temale kättesaadavat menetluslikku abinõu viisil, mis tõi menetlusvälisele isikule kaasa õigusvastase tagajärje. Kuna TsMS §-s 391 sätestatud alused on kahju hüvitamise erikoosseis (vt Riigikohtu 6. juuni 2018. a otsus tsiviilasjas nr 2-15-4981/106, p 13), ei pea menetlusvälise isiku kahju õigusvastase tekitamise sätete alusel esitatud kahju hüvitamise nõude lahendamisel andma hinnangut hagi tagamise eeldustele. (p 15)
Kui menetlusväline isik (hageja) nõuab pankrotimenetluses enda nõude tunnustamist, mis tuleneb hagejale õigusvastaselt kahju tekitamisest, siis ei pruugi PankrS § 106 lg 1 alusel esitatud hagi kostja(d) kattuda kahju tekitaja(te)ga VÕS § 1043 jj tähenduses. Sellisel juhul on põhjendatud esitada kahju hüvitamise nõude tunnustamiseks hagi võlgniku pankrotihalduri ja nõudele vastu vaielnud võlausaldaja vastu. (p 16)
Deliktiline vastutus võib tuleneda ka kaitsenormi rikkumisest VÕS § 1043, § 1045 lg 1 p 7, lg 3 ja § 1050 järgi. Sellise vastutuse kohaldamiseks peab hageja esile tooma kaitsenormi VÕS § 1045 lg 1 p 7 mõttes ja tõendama, et kahju tekitanud isik on seda rikkunud (vt Riigikohtu 12. detsembri 2016. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-132-16, p 16 koos viidetega varasemale praktikale).
Deliktiline vastutus võib tuleneda ka VÕS § 1043 ja § 1045 lg 1 p 8 järgi, kui hageja tõendab, et kahju tekitanud isikule saab ette heita tahtlikku heade kommete vastast käitumist. Seejuures piisab teo õigusvastasuse tuvastamiseks sellel alusel, kui kahju tekitaja mõistis oma käitumise õigusvastasust ja möönis, et see võib hagejale kaasa tuua kahju (Riigikohtu 2. novembri 2016. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-101-16, p 17; 15. aprilli 2015. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-18-15, p 10). (p 18)
Menetlusvälisel isikul, kelle vara arestiti ekslikult, pidades seda pankrotivõlgnikule kuuluvaks, võib olla õigus nõuda vara arestimisega tekitatud kahju hüvitamist VÕS § 1043 jj alusel, kui ta tõendab kahju tekitaja teo, kahju, põhjusliku seose teo ja kahju vahel ning teo õigusvastasuse. Kui tal (hagejal) on need asjaolud tõendanud, siis on kostja(te)l vastutusest vabanemiseks võimalik tõendada, et kahju tekitanud isik ei olnud õigusvastase teo toimepanekus süüdi.
Hageja suhtes saab õigusvastaseks pidada asjaolu, et vara arestimisega takistati tal teostada omandiõigust temale kuuluva vallasvara suhtes, ilma et selleks oleks olnud seadusest tulenevat alust. Kahju tekitaja tegevust tuleks hinnata lähtuvalt sellest, missugused tema toimingud ja käitumine tõid kaasa menetlusvälise isiku omandiõigusesse sekkumise. Kahju tekitaja ei vabaneks vastutusest ainuüksi põhjendusel, et hagi tagamise abinõude kohaldamise määruse tegi kohus. Hagi tagamisel või esialgse õiguskaitse abinõude kohaldamisel kontrollib kohus taotluses esitatut üksnes esialgselt põhistatuse tasandil. Niisuguse taotluse esitamine ja sellele tuginemine enne asjaolude sisulist kohtulikku kontrollimist on tagamisabinõude kohaldamist taotlenud poole risk.
Kui hagejale kuuluv vara arestiti alusetult, saab ta põhjusliku seose esinemiseks tõendada, et arestimiseta ei oleks kahju sellises ulatuses tekkinud, sest tal oleks olnud võimalik talle kuuluv vara maha müüa või hoida ära selle väärtuse vähenemine. (p 14)
Kahju tekitaja võib vastutusest vabaneda, kui ta tõendab kas VÕS § 1045 lg-s 2 sätestatud õigusvastasust välistavate asjaolude esinemist, VÕS § 1050 lg 1 kohaselt käibekohustuse (välise hoolsuse) järgimist või füüsilisest isikust kahju tekitaja korral VÕS § 1050 lg-s 2 ning § 1052 lg-tes 1 ja 2 sätestatud vastutust välistavate subjektiivsete asjaolude esinemist. VÕS § 1050 lg 1 järgi saab eeldada kahju tekitaja hooletust, st et kahju tekitaja jättis oma käibekohustuse täitmata. Küll aga võib kahju tekitaja vabaneda vastutusest, kui ta tõendab, et järgis temalt oodatavat objektiivset hoolsuskohustust ehk käibekohustust (Riigikohtu 29. novembri 2017. a otsus tsiviilasjas nr 2-14-56641/69, p-d 18 ja 18.1).
Kostjatel on võimalik hageja nõude tunnustamisele vastu vaieldes ühtlasi tõendada, et vara arestimisel järgis kahju tekitaja käibes vajalikku hoolt (VÕS § 1050 lg 1 ja § 104 lg-d 3 ja 4). Hagi tagamise abinõude kohaldamist taotledes peab isik näitama üles mõistlikku hoolsust ning veenduma kohasel määral, et arestitav vara kuulub kohustatud isikule ja et ei ole menetlusvälistele isikutele kahju tekkimise ohtu. (p 17)
Tsiviilkohtumenetluse seadustikus on mõistet „kolmas isik“ läbivalt kasutatud üksnes menetlusosalise tähenduses (TsMS § 198 lg 1 p 1 ja §-d 212-216). (p 13)
Deliktiline vastutus võib tuleneda kaitsenormi rikkumisest VÕS § 1043, § 1045 lg 1 p 7, lg 3 ja § 1050 järgi. Sellise vastutuse kohaldamiseks peab hageja esile tooma kaitsenormi VÕS § 1045 lg 1 p 7 mõttes ja tõendama, et kahju tekitanud isik on seda rikkunud (vt Riigikohtu 12. detsembri 2016. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-132-16, p 16 koos viidetega varasemale praktikale).
Kahju tekitaja võib vastutusest vabaneda, kui ta tõendab kas VÕS § 1045 lg-s 2 sätestatud õigusvastasust välistavate asjaolude esinemist, VÕS § 1050 lg 1 kohaselt käibekohustuse (välise hoolsuse) järgimist või füüsilisest isikust kahju tekitaja korral VÕS § 1050 lg-s 2 ning § 1052 lg-tes 1 ja 2 sätestatud vastutust välistavate subjektiivsete asjaolude esinemist. VÕS § 1050 lg 1 järgi saab eeldada kahju tekitaja hooletust, st et kahju tekitaja jättis oma käibekohustuse täitmata. Küll aga võib kahju tekitaja vabaneda vastutusest, kui ta tõendab, et järgis temalt oodatavat objektiivset hoolsuskohustust ehk käibekohustust (Riigikohtu 29. novembri 2017. a otsus tsiviilasjas nr 2-14-56641/69, p-d 18 ja 18.1). (p 17)
2-17-17140/47 Riigikohtu tsiviilkolleegium 19.03.2019
PS § 38
Selleks, et kohustada VÕS § 1047 lg 4 alusel kostjat hageja kohta avaldatud faktiväiteid ümber lükkama, tuleb tuvastada, kellele kõrvalistest isikutest kostja ja mil viisil neid faktiväiteid avaldas.
Vähemalt juhtudel, kus meediaväljaanded väidetavalt kajastasid kostja varem antud intervjuus avaldatud andmeid, ei saa teda lugeda nendes kajastustes avaldatud andmete avaldajaks ning seega ei kohaldu nendel juhtudel VÕS § 1047 lg 4. VÕS § 1047 lg 4 kohaldamine eeldab ka seda, et selle sätte kohaldamine oleks kostja kui avaldaja jaoks võimalik. (p 11)
Kui kostjat ei saa pidada avaldajaks, kellelt saaks VÕS § 1047 lg 4 alusel nõuda ebaõigete andmete ümberlükkamist või avalduse tegemist ümberlükkamiseks, kuid kes põhjustas ebaõigete andmete avaldamisega samade andmete avaldamise teise isiku poolt ning kui tema tegevus oli õigusvastane VÕS § 1045 lg 1 p 6 ja § 1047 lg-te 2 ja 3 järgi, on hagejal õigus nõuda kostjalt kahju jätkuva tekkimise ärahoidmiseks vajalike toimingute tegemist VÕS § 1055 lg 1 alusel. Näiteks võib nõuda avalduse esitamist meediaväljaannetele, kus kostja teatab, et hageja kohta esitatud andmed on valed ning ta taotleb andmete ümberlükkamist enda kulul. Eeltoodu ei välista hageja võimalikke nõudeid (sh VÕS § 1047 lg 4 järgi) meediaväljaande kui hageja kohta ebaõigete andmete avaldaja vastu. (p 12)
Põhjusliku seose tuvastamisel tuleb kohaldada nn conditio sine qua non-põhimõtet. Selle põhimõtte kohaselt loetakse ajaliselt eelnev sündmus hilisema sündmuse põhjuseks, kui ilma esimese sündmuseta poleks ajaliselt hilisemat sündmust toimunud. Selleks saab kasutada elimineerimise meetodit, mille abil jäetakse kostja väidetav tegu mõtteliselt kõrvale ja uuritakse, kas kahjulik tagajärg oleks ilma selleta saabunud. Kui kahjulik tagajärg oleks ikkagi saabunud, pole isiku käitumine kahju põhjuseks (vt Riigikohtu 8. jaanuari 2013. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-173-12, p 18; 8. juuni 2016. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-42-16, p 19). (p 21.1)
Põhjuslik seos ei pea avalduma vahetu seosena õigusvastase teo ja tagajärje (kahju) vahel, vaid võib seisneda põhjusahelas (sündmuste jadas), mille isik oma kohustuste rikkumisega loob (Riigikohtu 10. detsembri 2003. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-125-03, p 27; vt ka 7. oktoobri 2015. a otsus haldusasjas nr 3-3-1-11-15, p 12). (p 21.2)
Isiku käitumise õigusvastasuse tuvastamine VÕS § 1045 lg 1 p 8 alusel eeldab, et isikule saaks ette heita tahtlikku heade kommete vastast käitumist. Teo õigusvastasus VÕS § 1045 lg 1 p 8 järgi eeldab seega seda, et kahju tekitaja oleks käitunud heade kommete vastaselt ning subjektiivsest küljest oleks tema tegu iseloomustanud tahtlus. VÕS § 104 lg 5 järgi on tahtlus õigusvastase tagajärje soovimine võlasuhte tekkimisel, täitmisel või lõpetamisel. Õigusvastasuse tuvastamiseks VÕS § 1045 lg 1 p 8 järgi piisab sellest, kui isik mõistis oma käitumise õigusvastasust ja möönis, et see võib tuua teisele isikule kaasa kahju (Riigikohtu 15. aprilli 2015. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-18-15, p 10; 2. novembri 2016. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-101-16, p 17; 12. detsembri 2016. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-132-16, p 16). Käitumise õigusvastasuse mõistmine tähendab seda, et isik saab aru oma käitumise heade kommete vastasusest. See omakorda eeldab, et isik on teadlik nendest elulistest asjaoludest, mis toovad kaasa tema käitumise vastuolu heade kommetega. (p 13.2)
Hooletus ei täida VÕS § 1045 lg 1 p 8 koosseisu, mis eeldab tahtlust. Tahtlus on seotud eeskätt subjektiivsete tunnustega - teadlikkus käitumise õigusvastasusest ja sellise tagajärje soovimine, hooletus aga valdavalt objektiivsete tunnustega - kohaste nõuete mittejärgimisega (vt Riigikohtu 12. detsembri 2012. a otsus haldusasjas nr 3-3-1-23-12, p 14). Isik ei saa soovida oma heade kommete vastase käitumisega teisele isikule kahju tekitada VÕS § 1045 lg 1 p 8 ja § 104 lg 5 tähenduses olukorras, kus ta ei ole teadlik asjaoludest, mis toovad kaasa tema käitumise heade kommete vastasuse ega mõista seega oma tegevuse õigusvastasust. (p 13.3)
VÕS § 1045 lg 1 p 7 ja lg 3 tuleneva kohustuse rikkumine on seatud sõltuvusse rikutud sätte kaitse-eesmärgist, st igal konkreetsel juhul tuleb analüüsida, kas hageja kaitsmine ja temal tekkinud kahju ärahoidmine oli kostja rikutud sätte (kaitsenormi) eesmärk. (Vt Riigikohtu 20. juuni 2012. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-169-11, p 13)
Kuna teo õigusvastasuse tõendamise koormus lasub kannatanul, siis peab hageja juhul, kui ta tahab tõendada kostja teo õigusvastasust VÕS § 1045 lg 1 p 7 ja lg 3 järgi, tõendama kostjat kohustava sätte olemasolu ning ka selle, et selle sätte vähemalt üheks eesmärgiks oli kaitsta kannatanut kahju eest, mille eest ta kostjalt hüvitist nõuab (vt Riigikohtu 17. detsembri 2012. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-161-12, p 11). (p 14.1) TsMS § 279 lg-st 2 tuleneb isikule kohustus esitada kohtule dokument, mis on koostatud õigete andmete põhjal. (p 14.3)
TsMS § 279 lg 2 kujutab endast deliktiõiguslikku kaitsenormi VÕS § 1045 lg 1 p 7 tähenduses. Säte kaitseb selle menetluse menetlusosaliste, mille raames kohus nõuab TsMS § 279 lg 2 järgi andmete põhjal dokumendi koostamist ja kohtule esitamist, ning eelkõige vastava taotluse esitanud isiku huve ja õigustatud ootust, et kohtule esitatavad andmed on õiged ning neile on võimalik kooskõlas nende andmete kogumise eesmärgiga tugineda. TsMS § 279 lg-st 2 tulenev kohustus esitada kohtule õigete andmete alusel koostatud dokument ei täida üksnes õigusemõistmise eesmärke, tagamaks, et kohus teeb lahendi õigete asjaolude põhjal. TsMS § 279 lg 2 järgi õigeid andmeid sisaldava dokumendi koostamise ja kohtule esitamise kohustuse eesmärk on VÕS § 1045 lg 3 tähenduses mh kaitsta dokumendi kogumist taotlenud isikut ja teisi menetlusosalisi kahju eest, mis neile võib tekkida tulenevalt sellest, et nad dokumendis sisalduvatele andmetele põhjendatult, kooskõlas dokumendi väljanõudmise eesmärgiga tuginevad. Eelnev kehtib ka juhul, kui kohus nõuab dokumendi esitamist eeltõendamismenetluses. (p 14.4)
Põhjusliku seose olemasolu ei tähenda, et kannatanule tuleb hüvitada igasugune ja rikkumisega ükskõik kui kauges seoses olev negatiivne tagajärg. Vaatamata põhjusliku seose olemasolule kostja teo ja hageja kahju vahel (VÕS § 127 lg 4) ei pruugi kostja kahju tekitamise eest lõppkokkuvõttes deliktiõiguslikult vastutada juhul, kui õigusvastase teo tegemise keelu eesmärk ei olnud sellise kahjuliku tagajärje ärahoidmine, nagu hagejal esines (vt Riigikohtu 26. septembri 2006. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-53-06, p 13; 7. oktoobri 2015. a otsus haldusasjas nr 3-3-1-11-15, p 12). Vajadus arvestada hüvitatava kahju ulatuse kindlaksmääramisel selle kohustuse või sätte eesmärki, mille rikkumise tagajärjel kahju hüvitamise kohustus tekkis, tuleneb VÕS § 127 lg-st 2, seadusest tuleneva kohustuse rikkumise korral ka VÕS § 1045 lg-st 3. Seejuures tuleb keelu eesmärgi kindlakstegemisel muu hulgas arvestada sellega, kuivõrd ettenähtav oli kahjulik tagajärg mõistlikule isikule (vt Riigikohtu 26. septembri 2006. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-53-06, p 13). Muu hulgas on viidatud sätete alusel piiratud teoga liialt kauges põhjuslikus seoses oleva tagajärje eest hüvitise määramine (vt ülalviidatud otsus haldusasjas nr 3-3-1-11-15, p 12). (p 15.1)
TsMS § 279 lg 2 kaitse-eesmärk hõlmab kannatanu kaitsmist sellise kahju eest, mis kohtule esitatud ebaõigete andmete põhjal vale isiku vastu hagi esitamisega tüüpiliselt kaasnevad, sealhulgas hagi esitamisega kaasnevad mõistlikud menetluskulud ning hagist põhjendatult loobumise tõttu hageja kanda jäetavad teise poole menetluskulud. Selliste kulude tekkimine on kaitsenormi rikkumisega kaasneva riski realiseerumise korral objektiivselt ettenähtav. (p 15.2)
2-17-833/45 Tartu Ringkonnakohtu tsiviilkolleegium 23.04.2018
Kostjatel kui korteriomanikel on käibekohustus tagada teiste isikute ohutus korterelamu kõnniteel liikumisel, kuna tegemist on üldkasutatava kõnniteega ja elamu asub südalinnas, mistõttu liigub kõnnitel eelduslikult rohkem inimesi kui nt äärelinnas asuva korterelamu kõnniteel. Käibekohustus hõlmab muuhulgas ka libeduse tõrjumist kõnniteel. On üldteada, et eesti kliimas esineb sõltuvalt aastaajast libedust ning see on potentsiaalseks tervisekahju tekkimise teguriks, millega mõistlik korteriomanik saab ja peab arvestama.
Kostjad on käibekohustust rikkunud, jättes libeduse mõistliku aja jooksul tõrjumata. Mõistliku aja mõiste sisustamisel tuleb arvestada seda, et eesti kliimale on iseloomulik novembrikuus kiiresti tekkiv libedus, samuti ka seda, et kõnnitee oli libe sellisel kellaajal, mil jalakäijaid on eelduslikult rohkem, seega võis libedus ohustada mitmeid inimesi. Käibekohustuse nõuetekohast täitmist saaks jaatada olukorras, kus majahoidjaga sõlmitud leping kohustaks majahoidjat tegema libedusetõrjet vajadusel ka päeval. Samuti on võimalik kokku leppida, et seda teeb mõni korteriomanik.
2-16-8916/41 Tartu Ringkonnakohtu tsiviilkolleegium 08.03.2018
Isikul, kelle kohta on avaldatud ebaõigeid andmeid, on lisaks VÕS §-st 1043 tulenevale kahju hüvitamise nõudele võimalik VÕS § 1047 lg 4 kohaselt nõuda ka ebaõigete andmete ümberlükkamist. Eelduseks on seejuures üksnes ebaõigete andmete avaldamine; rikkumise õigusvastasus ei ole VÕS § 1047 lg 4 kohaldamisel oluline. Ebaõigete andmete avaldamine võib osutuda VÕS § 1047 lg-te 1, 2 ja 3 tingimuste esinemisel õiguspäraseks. Seega on ebaõigete andmete ümberlükkamise kohustus sätestatud seaduses objektiivse vastutusena, sõltumata andmete avaldamise õigusvastasusest ja avaldaja süüst (p 11).
Ebaõigete andmete avaldamist võib nõuda kannatanu ning ebaõigete andmete avaldamise ümberlükkamist saab nõuda avaldamise eest vastutavalt isikult. Ebaõigete andmete avaldamise eest kannab deliktiõiguslikku vastutust andmete avaldaja (p 7).
Facebooki grupis avaldatud postitusi saab pidada avaldamiseks VÕS § 1046 ja 1047 tähenduses, kuivõrd postitamisega tehakse sõnum teatavaks kolmandale isikule või isegi kõigile Facebooki kasutajatele ligipääsetavaks, st avalikuks (p 8).
2-15-7363/66 Tartu Ringkonnakohtu tsiviilkolleegium 13.02.2018
Kõige üldisemalt tähendab käibekohustus ohu loonud või ohtlikku olukorda kontrolliva isiku hoolsuskohustust, s.o kohustust võtta kasutusele kõik mõistlikult vajalikud ja sobilikud abinõud, et kaitsta teisi isikuid ja nende õiguslikult kaitstud hüvesid ohu realiseerumise eest. Seega tuleb kohtul iga üksikjuhtumi puhul selgitada, kas kahju tekitajal oli juhtumi asjaolusid arvestades käibekohustus kannatanule kahju tekitamise ärahoidmiseks. Kahju tekitaja käibekohustuse olemasolule võib viidata mh see, et realiseerunud oht oli tema mõjualas, tema tegevus tekitas teises isikus usalduse ja lõi talle ettekujutuse, et tegevus on ohutu või et kahju tekitaja kontrollib täielikult ohtu, samuti see, et kahju tekitaja taotles oma tegevusega majandusliku kasu saamist (p 13).
Tanklapidaja käibekohustuse hulka kuulub kohustus tagada üldine heakord ja turvalisus ettevõtte territooriumil, sh eelkõige piirkondades, kus kliendid vm isikud tavapäraselt liiguvad kas sõidukitega või jalgsi. See hõlmab libeduse tõrjumist aladel, mida sageli kasutatakse jalgsi liikumiseks ettevõttesse (kauplusse) sisenemiseks või sealt väljumisel (p 14).
Kuna VÕS § 1045 lg 1 p 7 ja p 4 ei ole teineteist välistavad, on hagejal õigus nõuda õigusvastaselt tekitatud mittevaralise kahju hüvitamist mõlema sätte alusel. Vt mittevaralise kahju hüvitamise kohta viidatud sätete alusel Riigikohtu 29. märtsi 2017. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-153-16, p 17.4; Riigikohtu 26. novembri 2010. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-83-10, p 14; Riigikohtu 18. veebruari 2015. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-159-14, p 13. vt Riigikohtu 26. juuni 2013. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-18-13, p 12-13). (p 10-12 ja 17)
IKS § 11 lg 1 piirab teiste sama seaduse sätete kohaldamist, kuid ei ole ise seaduslik alus andmete töötlemiseks ning sellest sättest ei tulene, et juba avalikustatud isikuandmete töötlemiseks ei peaks olema seaduslikku alust (vt Riigikohtu 12. juuni 2012. a otsus asjas nr 3-3-1-3-12, p 23 ja Riigikohtu 18. veebruari 2015. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-159-14, p 14). (p 15). IKS § 11 lg-s 2 sätestatud erand on rakendatav vaid juhul, kui koos esinevad kõik viidatud sättes nimetatud kolm tingimust: avalikustamiseks on ülekaalukas avalik huvi, see on kooskõlas ajakirjanduseetika põhimõtetega ning andmesubjekti ei kahjustata ülemäära (vt Riigikohtu 18. veebruari 2015. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-159-14, p 14). Vt IKS § 11 lg 2 kohaldamise kohta ka Riigikohtu 23. märtsi 2016. a otsus haldusasjas nr 3-3-1-85-15, p 19-21 ja 23; Riigikohtu 26. juuni 2013. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-18-13, p 15. Ringkonnakohus ei ole kaalunud, kas vaidlusalust artiklit arvestades on sellel, kas hageja on avaliku elu tegelane või mitte, asjas tähtsust. Nimelt ei seostu hageja isikuandmete avaldamine ilmselt artikli sisu ja eesmärgiga. Ringkonnakohtul tuleb vastata eelkõige küsimusele, kas hageja kohta avaldatu seostus avaliku huviga (avaldatu aitas kaasa ühiskondlikule debatile) või mitte, ning anda sellest tulenevalt hinnang avaliku huvi ülekaalukuse kohta.(p 16)
VÕS § 134 lg 2 järgi tuleb kahjustatud isikule tema isikuõiguse rikkumisest tekkinud kahju hüvitamise kohustuse olemasolu korral maksta mittevaralise kahju hüvitiseks mõistlik rahasumma. (vt Riigikohtu 26. juuni 2013. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-18-13, p-d 20, 22, 28-29).
Juhul kui kostja on hageja isikuõigusi rikkunud, ei ole kostjal hagejale mittevaralise kahju hüvitamise kohustust ainult olukorras, kus hageja on esitanud kostja vastu TsMS § 368 lg 1 järgi üksnes tuvastushagi ning ta ei nõua mittevaralise kahju hüvitamist (vt ka Riigikohtu 29. märtsi 2017. a otsus tsiviilasjas nr 3-2-1-153-16, p 19.2). (p 18)
Kui kohaliku omavalitsuse ja lapsevanema vahel on sõlmitud lasteaiateenuse osutamise leping ning laps saab vigastada, siis tuleb rikkumise tõendamiseks välja tuua konkreetne lepingurikkumisena käsitatav tegu või tegevusetus. See, et kohalik omavalitsus ei taganud laste elu ja tervise eest hoolitsemist ja lapse heaolu kaitset lasteasutuses, on üldsõnaline rikkumine ja sellest ei selgu, mida kohalikule omavalitsusele ette heidetakse. (p 15)


text:
27. oktoober 2016 ( *1 )
P. D’Oultremont jt, esindaja: advokaat J. Sambon,
Fédération de l’énergie d’origine renouvelable et alternative ASBL (EDORA), esindajad: advokaadid J. Sohier, S. Rodrigues, L. Levi, A. Blot ja M. Chomé,
Belgia valitsus, esindajad: J. Van Holm, M. Jacobs ja S. Vanrie, keda abistas advokaat P. Moërynck,
Prantsusmaa valitsus, esindajad: D. Colas ja J. Traband,
Madalmaade valitsus, esindajad: M. K. Bulterman, B. Koopman ja J. Langer,
Euroopa Komisjon, esindajad: O. Beynet ja C. Hermes,
Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 27. juuni 2001. aasta direktiivi 2001/42/EÜ teatavate kavade ja programmide keskkonnamõju hindamise kohta (EÜT 2001, L 197, lk 30; ELT eriväljaanne 15/06, lk 157) artikli 2 punkti a ja artikli 3 lõike 2 punkti a.
Eelotsusetaotlus esitati P. D’Oultremont jt ning Région wallonne’i (Vallooni piirkond, Belgia) vahelise kohtuvaidluse raames, mille ese on küsimus, kas on kehtiv Vallooni piirkonna valitsuse 13. veebruari 2014. aasta otsus, millega nähakse ette vähemalt 0,5 MW koguvõimsusega tuuleparkide valdkondlikud tingimused, millega muudetakse Vallooni piirkonna valitsuse 4. juuli 2002. aasta otsust (millega kehtestatakse keskkonnaluba käsitleva 11. märtsi 1999. aasta dekreedi kohane menetlus ja selle erinevad rakendusmeetmed) ning muudetakse Vallooni piirkonna valitsuse 4. juuli 2002. aasta otsust (millega kehtestatakse selliste projektide nimekiri, mille puhul tuleb mõju hinnata, ning klassifitseeritud käitiste ja tegevuste nimekiri) (arrêté portant conditions sectorielles relatives aux parcs d’éoliennes d’une puissance totale supérieure ou égale à 0,5 MW, modifiant l’arrêté du Gouvernement wallon du 4 juillet 2002 relatif à la procédure et à diverses mesures d’exécution du décret du 11 mars 1999 relatif au permis d’environnement et modifiant l’arrêté du Gouvernement wallon du 4 juillet 2002 arrêtant la liste des projets soumis à étude d’incidences et des installations et activités classées; Moniteur belge, 7.3.2014, lk 20263, edaspidi „13. veebruari 2014. aasta otsus“).
Espoos (Soome) 26. veebruaril 1991 allkirjastatud Piiriülese keskkonnamõju hindamise konventsioon (edaspidi „Espoo konventsioon“) kiideti Euroopa Ühenduse nimel heaks 24. juunil 1997 ning see jõustus sama aasta 10. septembril.
Espoo konventsiooni artikli 2 lõikes 7 on sätestatud:
Espoo konventsiooni keskkonnamõju strateegilise hindamise protokollile (edaspidi „Kiievi protokoll“) kirjutas 21. mail 2003 Euroopa Ühenduse nimel Kiievis (Ukraina) alla komisjon. See konventsioon kiideti heaks nõukogu 20. oktoobri 2008. aasta otsusega 2008/871/EÜ (ELT 2008, L 308, lk 33).
Kiievi protokolli artikli 13 lõikes 1 on sätestatud:
Euroopa Ühenduse nimel nõukogu 17. veebruari 2005. aasta otsusega 2005/370/EÜ (ELT 2005, L 124, lk 1) heaks kiidetud keskkonnainfo kättesaadavuse ja keskkonnaasjade otsustamises üldsuse osalemise ning neis asjus kohtu poole pöördumise konventsioon (edaspidi „Århusi konventsioon“) käsitleb samuti keskkonnamõju hindamist.
Selle konventsiooni artiklis 6 on sätestatud eeskirjad, mis puudutavad üldsuse osalemist tegevusteks loa andmisel. Konventsiooni artiklid 7 ja 8 käsitlevad vastavalt üldsuse osalemist seoses kavade, programmide ja poliitikaga ning seoses määruste ja muude üldkohustuslike eeskirjadega.
Direktiivi 2001/42 põhjenduses 4 on märgitud:
Direktiivi 2001/42 artikkel 1 „Eesmärgid“ näeb ette järgmist:
Direktiivi 2001/42 artikkel 2 on sõnastatud järgmiselt:
kavad ja programmid – kavad ja programmid, kaasa arvatud need, mida kaasrahastab Euroopa [Liit], ja nende mis tahes muudatused:
Sama direktiivi artiklis 3 „Reguleerimisala“ on sätestatud:
mis on koostatud põllumajanduse, metsanduse, kalanduse, energeetika, tööstuse, veonduse, jäätmehoolduse, veemajanduse, telekommunikatsiooni, turismi, asulaplaneerimise või maakasutuse valdkonnas ja millega luuakse raamistik tulevase nõusoleku saamiseks projektidele, mis on loetletud [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiivi 2011/92/EL teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (ELT 2012, L 26, lk 1; selle direktiiviga tunnistati kehtetuks ja asendati alates 17. veebruarist 2012 direktiiv 85/337)] I ja II lisas; või
8. augusti 1980. aasta institutsionaalsete reformide eriseaduse (loi spéciale de réformes institutionnelles, Moniteur belge, 15.8.1980, lk 9434) artikli 6 lõike 1 punkti II kohaselt on keskkonnakaitse alal pädevad vaid piirkonnad.
Vallooni piirkonnas võeti direktiiv 2001/42 siseriiklikkusse õigusesse osaliselt üle keskkonnaseadustiku (code de l’environnement, Moniteur belge, 9.7.2004, lk 54654) I raamatu artiklitega D.52 jj, nagu nähtub selle seadustiku artiklist D.51/1.
Keskkonnaseadustiku I raamatu artikkel D.6 määratleb punktis 13 „kavad ja programmid“ järgmiselt: „otsused, välja arvatud [Vallooni piirkonna maakasutuse, linnaplaneerimise, kultuuripärandi ja energia seadustikus (code wallon de l’aménagement du territoire, de l’urbanisme, du patrimoine et de l’énergie, Moniteur belge, 19.5.1984, lk 6939; parandus: Moniteur belge, 25.5.1984, lk 7636)] nimetatud otsused, ning nende muudatused, mille eesmärk on määrata kindlaks kas keskkonnakvaliteediga seonduva ühe või mitme erieesmärgi saavutamiseks kavandatud tegevuste või toimingute kindlaksmääratud jada või siis ühe või mitme piirkonna või teatava ala otstarve või kaitsekord eeskätt selleks, et luua raamistik nõusoleku saamiseks seal teatavate tegevuste teostamiseks, ja:
mille koostab ja/või võtab vastu piirkondliku või kohaliku tasandi asutus või mille koostab asutus selleks, et selle võtaks vastu Vallooni piirkonna parlament või valitsus;
ning mis on ette nähtud dekreedi, määruse või muu haldusnormiga.
Vallooni piirkonna valitsuse 11. märtsi 1999. aasta dekreet keskkonnaloa kohta (décret relatif au permis d’environnement, Moniteur belge, 8.6.1999, lk 21114; parandus: Moniteur belge, 22.12.1999, lk 48280; edaspidi „11. märtsi 1999. aasta dekreet“) näeb artiklis 2 ette, et dekreedi eesmärk on „ tagada saastuse vältimise ja kontrolli komplekssest lähenemisviisist lähtuvalt inimeste või keskkonna kaitse ohu, häiringute või ebamugavuste eest, mida käitis võib otseselt või kaudselt põhjustada selle käitamise ajal või pärast seda“.
Selle dekreedi artikkel 4 sätestab:
valitsuse määratud asutustele regulaarselt esitatavat järgmist teavet:
käitise heited;
keskkonnakahju piiramiseks võetud meetmed;
Dekreedi artiklis 5 on sätestatud:
13. veebruari 2014. aasta otsuse artiklis 1 on sätestatud:
13. veebruari 2014. aasta otsuse III peatükis „Käitamine“ sisalduvas artiklis 5 on sätestatud:
Otsuse samas III peatükis sisalduv artikkel 9 on sõnastatud järgmiselt:
Sama otsuse III peatükis sisalduv artikkel 10 näeb ette järgmist:
päike paistab päev läbi (ilm on kogu aeg selge);
tuulegeneraatorid töötavad katkematult (tuul puhub alati tuulegeneraatorite tööks vajaliku kiirusega ning tuulegeneraatorid on 100% töövalmis);
tuulegeneraatorite rootorid on päikesekiirtega alati ristiasendis.
13. veebruari 2014. aasta otsuse V peatüki „Müra“ I osa „Helitugevuse määrad“ sisaldab muu hulgas artiklit 20, kus on määratletud tuulepargi tekitatava müra piirmäärad, ja artiklit 21, kus on määratletud piirmäärad pidades silmas nn „maakasutuse planeerimise“ piirkondi, st geograafilisi alasid, mille on plaani alusel määratlenud pädevad asutused lähtudes nende kasutusest (elamupiirkonnad, põllumajanduspiirkonnad, majandustegevuse piirkonnad ja muud piirkonnad).
Vallooni piirkonna valitsus kehtestas 21. veebruaril 2013„viiteraamistiku“, mida muudeti hiljem sama aasta juulis ning mis määratleb tuulegeneraatorite Vallooni piirkonda paigaldamise soovitused. Seda raamistikku täiendas kaart, millega taheti pakkuda planeerimise raamistikku Vallooni piirkonna tuulegeneraatorite programmi rakendamiseks „2020. aastaks“ ning mida nimetati „viitekaardiks“. Selle kaardi kohta koostati keskkonnaaruanne.
Kõigis Vallooni piirkonna kohalikes omavalitsusüksustes viidi ajavahemikul 16. september kuni 30. oktoober 2013 läbi rahvaküsitlus. Selle küsitluse raames avalikkusele tutvumise eesmärgil kättesaadavaks tehtud dokumentide hulgas olid ka käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis nimetatud dokumendid, st viiteraamistik, viitekaart ja keskkonnaaruanne.
Sellele vaatamata ei võetud viiteraamistikku ega viitekaarti lõplikult vastu.
Vahepeal võttis Vallooni piirkonna valitsus vastu 13. veebruari 2014. aasta otsuse.
P. D’Oultremont jt esitasid 6. mail 2014 eelotsusetaotluse esitanud kohtule kaebuse, milles palusid selle otsuse tühistada. Oma kaebuse toetuseks tuginevad P. D’Oultremont jt muu hulgas sellele, et kõnealune otsus ei ole kooskõlas direktiivi 2001/42 sätetega, kuivõrd Vallooni piirkond võttis otsuse vastu, ilma et selle sätteid puudutavas oleks läbi viidud keskkonnamõju hindamist ega üldsuse osalemise menetlust.
Vallooni piirkond ja põhikohtuasjas menetlusse astunud Fédération de l’énergie d’origine renouvelable et alternative ASBL (EDORA) leiavad omakorda, et kõnealune otsus ei ole hõlmatud mõistega „kavad ja programmid“ selle direktiivi tähenduses.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et vaatamata täpsustustele, mis Euroopa Kohus esitas 17. juuni 2010. aasta otsuses Terre wallonne ja Inter-Environnement Wallonie (C‑105/09 ja C‑110/09, EU:C:2010:355), ei ole kaheldamatult selge, kas 13. veebruari 2014. aasta otsuse sätted on hõlmatud mõistega „kavad ja programmid“.
See kohus on seisukohal, et asja teeb eriliselt keerukaks asjaolu, et kõnealuse otsuse sätted on lahutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 24 nimetatud viiteraamistikust ja tuulegeneraatorite paigaldamise alade kaardist, ning asjaolu, et sellest tulenevalt jäävad kõnealused sätted vähemalt osaliselt ilma tuuleenergia tootmise raamistiku programmilisest sisust.
Sellest vaatepunktist ei määratleta tema väitel 13. veebruari 2014. aasta otsusega „terviklikku raamistiku“, st tuuleparkide käitamist reguleerivat kooskõlastatud meetmete kogumit, mille eesmärk on keskkonnakaitse. Eelotsusetaotluse esitanud kohus on aga seisukohal, et eeskätt tuulegeneraatorite tööst tingitud müra ja stroboskoopilist efekti käsitlevate kõnealuse otsuse sätete arvesse võtmine lubade andmisel määratleb sellegipoolest tingimata ära selle, kuhu tuleb tuulegeneraatorid elamute suhtes paigaldada.
Kui lähtuda määratlusest, mille piirkonna seadusandja on andnud mõistele „kavad ja programmid“ keskkonnaseadustiku I raamatu artikli D.6 punktis 13, ei kujuta valdkondlikud tingimused juhul, kui need on lahutatud viiteraamistikust ja tuulegeneraatorite paigaldamiseks kõige paremini sobivaid alasid kirjeldavast kaardist, eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul eraldivõetuna „keskkonnakvaliteediga seonduva erieesmärgi saavutamiseks vahendite järk-järgulise ja kindlaksmääratud rakendamise protsessi“.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab veel, et 13. veebruari 2014. aasta otsuses kehtestatud valdkondlikud tingimused ei määratle ka ühe või mitme piirkonna või teatava ala otstarvet ega kaitsekorda. Need kehtivad kõigi tuuleparkide suhtes olenemata nende asukohast; muutuvad vaid müra normtasemed, mis sõltuvad valdkonna kavas esitatud alade jaotusest.
Selle kohtu arvates näib direktiivi 2001/42 I ja II lisast koostoimes 17. juuni 2010. aasta kohtuotsuse Terre wallonne ja Inter-Environnement Wallonie (C‑105/09 ja C‑110/09, EU:C:2010:355) punktiga 47 aga tulenevat, et kava või programm peab kindlasti seonduma geograafiliselt piiratud piirkonnaga, milleks võivad näiteks olla „põllumajanduses lämmastiku säästva käitlemise raames kindlaks tehtud tundlikud alad“ nõukogu 12. detsembri 1991. aasta direktiivi 91/676/EMÜ veekogude kaitsmise kohta põllumajandusest lähtuva nitraadireostuse eest (EÜT L 375, lk 1; ELT eriväljaanne 15/02, lk 68) tähenduses, millest oli konkreetselt juttu selles kohtuotsuses.
Neil asjaoludel otsustas Conseil d’État (Belgia kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma küsimusega sisuliselt teada saada, kas direktiivi 2001/42 artikli 2 punkti a ja artikli 3 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et selline regulatiivne otsus, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mis sisaldab erinevaid sätteid tuulegeneraatorite paigaldamise kohta, mida tuleb järgida halduslubade andmisel selliste käitiste rajamiseks ja käitamiseks, on hõlmatud mõistega „kavad ja programmid“ direktiivi tähenduses.
Alustuseks on oluline meenutada, et direktiivi 2001/42 põhjendusest 4 tuleneb, et keskkonnamõju hindamine on tähtis vahend keskkonnakaalutluste integreerimisel teatavate kavade ja programmide koostamisse ja vastuvõtmisse.
Järgmiseks, nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 34, tuleb mõiste „kavad ja programmid“ piiritlemisel teistest meetmetest, mis direktiivi 2001/42 esemelisesse kohaldamisalasse ei kuulu, lähtuda selle direktiivi artiklis 1 sätestatud põhieesmärgist, mis on tagada, et hinnatakse tõenäoliselt olulise keskkonnamõjuga kavade ja programmide keskkonnamõju (vt selle kohta kohtuotsus, 28.2.2012, Inter-Environnement Wallonie ja Terre wallonne, C‑41/11, EU:C:2012:103, punkt 40 ja seal viidatud kohtupraktika).
Arvestades direktiivi eesmärgiga, mis seisneb keskkonnakaitse kõrge taseme tagamises, tuleb seetõttu tõlgendada laialt sätteid, mis piiritlevad direktiivi kohaldamisala, ja eeskätt sätteid, milles sätestatakse direktiiviga hõlmatud aktide määratlused (vt selle kohta kohtuotsused, 22.3.2012, Inter-Environnement Bruxelles jt, C‑567/10, EU:C:2012:159, punkt 37, ja 10.9.2015, Dimos Kropias Attikis, C‑473/14, EU:C:2015:582, punkt 50).
Seoses direktiivi 2001/42 artikli 2 punktiga a tuleb märkida, et selles sättes antud mõiste „kavad ja programmid“ määratlus seab topelttingimuse, et need peab ühelt poolt koostama ja/või vastu võtma riigi, piirkondliku või kohaliku tasandi asutus või koostama asutus vastuvõtmiseks parlamendi või valitsuse õigusloomemenetluse kaudu, ja teiselt poolt, et need peavad olema nõutud siseriiklike õigusnormidega.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu tuvastatud asjaoludest ilmneb, et 13. veebruari 2014. aasta otsuse koostas ja võttis vastu piirkondliku tasandi asutus, konkreetselt Vallooni piirkonna valitsus, ning et see otsus on nõutud 11. märtsi 1999. aasta dekreedi sätetega.
Ilma et see piiraks direktiivi 2001/42 artikli 3 lõike 3 kohaldamist, näeb selle artikli lõike 2 punkt a omakorda ette, et keskkonnamõju hinnatakse kõigi kavade ja programmide puhul, mis on koostatud muu hulgas energeetika valdkonnas ja millega luuakse raamistik tulevase nõusoleku saamiseks projektidele, mis on loetletud direktiivi 2011/92 I ja II lisas.
Ühtemoodi on aga selge nii see, et 13. veebruari 2014. aasta otsus käsitleb energeetika valdkonda, kui see, et otsus aitab määratleda raamistikku tuuleparkide projektide teostamiseks Vallooni piirkonnas, kusjuures need projektid kuuluvad direktiivi 2011/92 II lisas loetletud projektide hulka.
Seoses mõistega „kavad ja programmid“ tuleb märkida, et ehkki need peavad loomulikult katma teatava territooriumi, on ometigi tõsi see, et ei direktiivi 2001/42 artikli 2 punkti a ega artikli 3 lõike 2 punkti a sõnastusest ei tulene, et selliste kavade või programmide eesmärk peab olema konkreetse territooriumi planeerimine. Nimelt ilmneb nende sätete sõnastusest, et nendega peetakse laiemalt silmas territooriumide või piirkondade planeerimist üldiselt.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu tuvastatud asjaolude kohaselt käsitleb 13. veebruari 2014. aasta otsus aga Vallooni piirkonna kogu territooriumi ning selles ette nähtud müra piirmäärad on selle territooriumiga otseselt seotud, kuivõrd need määratakse kindlaks vastavalt sellele, milliseks kasutuseks konkreetne geograafiline piirkond on määratud.
Seoses asjaoluga, et 13. veebruari 2014. aasta otsus ei määratle väidetavalt piisavalt terviklikku raamistikku tuulegeneraatorite sektorit puudutavas osas, on oluline meenutada, et direktiivi 2001/42 artikli 2 punktis a ja artikli 3 lõike 2 punktis a sätestatud kriteeriumide hindamisel selleks, et selgitada välja, kas selline otsus, nagu on kõne all põhikohtuasjas, võib olla selle mõistega hõlmatud, tuleb arvesse võtta eeskätt selle direktiivi eesmärki, mis on – nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 39 – tagada, et hinnatakse tõenäoliselt olulise keskkonnamõjuga otsuste keskkonnamõju.
Nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 55, on lisaks vaja takistada direktiivist 2001/42 tulenevatest kohustustest kõrvale hoidmise võimalike strateegiate kasutamist, mis võivad väljenduda meetmete osadeks jagamises, vähendades nii direktiivi kasulikku mõju (vt selle kohta kohtuotsus, 22.3.2012, Inter-Environnement Bruxelles jt, C‑567/10, EU:C:2012:159, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika).
Selle eesmärgiga arvestades olgu märgitud, et mõiste „kavad ja programmid“ hõlmab mis tahes akti, mis asjaomase sektori suhtes kohaldatavaid eeskirju ja kontrollimenetlusi määratledes kehtestab tõenäoliselt olulise keskkonnamõjuga projektile või projektidele loa andmise ja selle või nende teostamise kriteeriumide ja tingimuste arvestatava suurusega kogumi (vt selle kohta kohtuotsus, 11.9.2012, Nomarchiaki Aftodioikisi Aitoloakarnanias jt, C‑43/10, EU:C:2012:560, punkt 95 ja seal viidatud kohtupraktika).
Käesoleval juhul tuleb meenutada, et 13. veebruari 2014. aasta otsus käsitleb eeskätt tehnilisi norme, käitamistingimusi (eeskätt stroboskoopiline efekt), õnnetuste ja tulekahju ärahoidmist (muu hulgas tuulegeneraatori peatamine), helitugevuse määrasid, taastamist ning tuulegeneraatorite garanteerimist. Sellised sätted on piisavalt olulised ja ulatuslikud selleks, et määratleda asjaomase sektori suhtes kohaldatavad tingimused ning nende abil tehtud eeskätt keskkonnakaitse alased valikud määratlevad tingimused, mis kehtivad tulevase nõusoleku saamiseks tuuleparkide rajamise ja käitamise konkreetsetele projektidele.
Lõpetuseks teeb Prantsusmaa valitsus Århusi konventsiooni ja Kiievi protokolli alusel ettepaneku teha vahet mõistel „kavad ja programmid“ ning mõistel „üldine regulatsioon“, kusjuures just viimase alla kuulub tema arvates 13. veebruari 2014. aasta otsus, millest tulenevalt see jääb välja direktiivi 2001/42 kohaldamisalast.
Sellega seoses tuleb rõhutada, et ühelt poolt nähtub direktiivi artikli 2 punkti a esimese taande sõnastusest endast (mida kinnitab selles tähenduses käesoleva kohtuotsuse punktis 49 viidatud kohtupraktika), et mõiste „kavad ja programmid“ võib hõlmata seaduse või määrusena kehtestatud normatiivakte.
Nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 70, on direktiiv 2001/42 teiselt poolt Århusi konventsioonist ja Kiievi protokollist erinev, sest ei sisalda just nimelt erisätteid üldise poliitika või regulatsiooni kohta, mis vajaksid eristamist „kavadest ja programmidest“.
Eespool toodud kaalutlustest tuleneb, et esitatud küsimusele tuleb vastata, et direktiivi 2001/42 artikli 2 punkti a ja artikli 3 lõike 2 punkti a tuleb tõlgendada nii, et selline regulatiivne otsus, nagu on kõne all põhikohtuasjas ja mis sisaldab erinevaid sätteid tuulegeneraatorite paigaldamise kohta, mida tuleb järgida halduslubade andmisel selliste käitiste rajamiseks ja käitamiseks, on hõlmatud mõistega „kavad ja programmid“ selle direktiivi tähenduses.

matches: kohus Kohus kohus kohus kohus kohus


Määrus kehtestatakse «Ravimiseaduse» (RT I 2005, 2, 4) § 17 lõike 1 ja § 19 lõike 5 alusel.
2) Ravimiameti eriluba (edaspidi eriluba) nõudva kauba sisse- ja väljaveo tingimused ja kord, sh sisse- või väljaveoks eriloa taotlemise, eriloa väljastamise, sisse- või väljaveost teavitamise tingimused ja kord ning meditsiinilisel või teaduslikul eesmärgil kasutatava inim- või loomset päritolu kudede, rakkude ja organite puhul tingimused, mille korral on nende sisse- või väljaveoks nõutav eriloa olemasolu või Ravimiameti teavitamine;
3) reisija poolt ravimite meditsiinilisel eesmärgil isiklikuks või temaga kaasasolevate loomade tarbeks kaasavõtmise ja ravimite posti teel saatmise tingimused;
4) müügiloata ravimi kasutamiseks arsti või veterinaararsti meditsiiniliselt põhjendatud kirjaliku taotluse vormid.
2) ravimi valmistamiseks kasutatavad toimeained.
2) kliinilises uuringus kasutatavad ravimid;
(4) Kui müügiloa hoidja on määranud ravimit sissevedava vastavat tegevusluba omava isiku või isikud, võib seda ravimit sisse vedada üksnes määratud isik.
(6) Meditsiinilisel või teaduslikul eesmärgil kasutatavate inim- või loomset päritolu kudede, rakkude ja organite sisse- ja väljaveoks ei ole nõutav Ravimiameti eriluba ega teavitamine, kui:
1) nimetatud kaupu ei kasutata raviotstarbel või ravimpreparaatide valmistamiseks ja
2) nimetatud kaupade kogus ühes katsutis või viaalis ei ületa 20 milliliitrit või üldkogusena ühes saadetises 1 kilogrammi.
(3) Kui imporditavaid ravimeid ei kasutata Eestis, peab taotlusel olema vastav kinnitus.
(4) Müügiloata ravimi sisseveol «Ravimiseaduse» § 21 lõikes 1 nimetatud juhul tuleb taotluses märkida Ravimiametis arsti või veterinaararsti esitatud ravimi kasutamisloa saamise taotlusele antud number.
(5) Kliinilise uuringu ravimite sisse- ja väljaveoks eriloa taotlemisel esitatavateks andmeteks on:
4) selgitus eriluba nõudva kauba kasutamise otstarbe kohta.
10) koodikeskuse kood.
2) toimeaine(d) ja selle (nende) sisaldus;
4) ravimi manustamisviis;
6) tootja;
7) ravimi kogus kuni 12 kuu vajaduseks;
8) meditsiiniline põhjendus ravimi kasutamise vajaduse kohta;
9) patsiendi perekonnanimi, kui ravimit taotletakse konkreetse patsiendi jaoks;
10) ravimit väljastava apteegi andmed ning veterinaararsti taotluse puhul apteegi või ravimite hulgimüügiettevõtte andmed (nimi, aadress, telefon, faks, e-post).
(2) Lõikes 1 nimetatud taotlus esitatakse määruse lisas 7 või 8 toodud vormis.
(3) «Ravimiseaduse» § 21 lõigetes 7 ja 8 nimetatud juhtudel peab taotlus müügiloata ravimi kasutamiseks sisaldama lõike 1 punktides 1–8 nimetatud andmeid.
(4) «Ravimiseaduse» § 21 lõike 7 punktis 1 nimetatud juhul tuleb lisada taotletav diagnoos ning vastav rahvusvahelise haiguste klassifikaatori kood. Meditsiiniline põhjendus peab olema üksikasjalik ning kajastama taotletava diagnoosiga seisundi ravi kõiki viise ning taotletava ravimi efektiivsust ja ohutust võrreldes teiste raviviisidega. Põhjendus peab olema varustatud viidetega avaldatud teaduslikele uuringutele, lisada tuleb uuringute publikatsioonide koopiad.
(5) Taotluses peavad olema märgitud arsti või veterinaararsti nimi ja kontaktandmed (töökoht, töökoha aadress, arsti kood, veterinaararstil tegevusloa number, telefon, e-post) ning taotlus peab olema kinnitatud allkirja ja kuupäevaga. «Ravimiseaduse» § 21 lõike 7 punktis 1 nimetatud juhul peab taotluse kinnitama erialaorganisatsiooni esindamisõigust omav isik.
(1) Eestisse saabuv ja Eestist lahkuv reisija võib kaasa võtta ravimeid, mida ta kasutab meditsiinilisel eesmärgil isiklikuks või temaga kaasasolevate loomade tarbeks.
(2) Ravimiameti loata võib isiklikuks tarbeks kaasa võtta kuni viis erineva nimetusega ravimpreparaati, iga ravimpreparaati kuni viis jaemüügipakendit ning kaasasolevate loomade tarbeks kuni viis erineva nimetusega ravimpreparaati, iga ravimpreparaati kuni kolm jaemüügipakendit.
(3) Jaemüügipakendi suurus on tahketel ravimvormidel kuni 100 ühikut, infusioonilahustel ja suukaudsetel lahustel 500 ml, süstitavatel ravimvormidel 10 ampulli või viaali, välispidistel ravimitel 200 ml või 200 g, droogidel 100 g. Ravimid peavad olema tootja pakendis.
(4) Psühhotroopseid ravimeid võib ilma Ravimiameti loata kaasa võtta kuni kahenädalaseks ning narkootilisi ravimeid kuni ühenädalaseks raviks vajalikus koguses. Ravimitega peab kaasas olema arsti, loomadel kasutatavate ravimite puhul veterinaararsti teatis ravimite vajaduse kohta.
(5) Kui kaasavõetavate ravimite kogus ületab lõikes 2 või 3 nimetatud kogust, tuleb Ravimiameti luba taotleda kõikide kaasavõetavate ravimite jaoks.
(6) Ravimite postiga saatmine välismaale või Eestisse võib toimuda ainult eraisiku poolt eraisikule. Postiga saatmisel võib ühes saadetises Ravimiameti loata olla kuni viis lõikes 3 nimetatud suurusega avamata jaemüügipakendit. Ravimid peavad olema tootja pakendis.
(7) Kui posti teel saadetavate ravimite kogus ületab lõigetes 3 või 6 nimetatud kogust, tuleb Ravimiameti luba taotleda kõikidele saadetises olevatele ravimitele.
(8) Postiga ei või saata narkootilisi ja psühhotroopseid aineid ja neid sisaldavaid ravimeid ning täisverd ja verekomponente.
(9) Ravimiameti loa saamiseks tuleb lõigetes 5 ja 7 kirjeldatud juhtudel esitada järgmised andmed:
2) andmed lähte- või sihtriigi kohta;
4) kui saadetises on retseptiravimid, tuleb loa taotlusele lisada arsti, loomadel kasutatavate ravimite puhul veterinaararsti teatis ravimite vajaduse kohta.
(10) Ravimite postimüük ja interneti teel tellitud ravimite kättetoimetamine posti teel või kullerposti teenusega on keelatud.
Sotsiaalministri 18. veebruari 2005. a määruse nr 31 «Ravimiameti eriluba nõudva kauba sisse- ja väljaveo ning ravimite isiklikuks tarbimiseks kaasavõtmise või posti teel saatmise tingimused ja kord, erilubade vormid ning Ravimiameti eriluba nõudvate kaupade loetelu»
Kehtib kuni: pp-kk-aaaa
Eriloa nr: S-xxxx/ppkkaa
ERILUBA NÕUDVA KAUBA SISSEVEOLUBA
Ravimiamet lubab Eestisse sisse vedada järgmisi eriluba nõudvaid kaupu nimetatud kogustes:
Kauba saatja:
Kauba saaja:
Kaupade loetelu ja kogused:
ERILUBA NÕUDVA KAUBA VÄLJAVEOLUBA
Ravimiamet lubab Eestist välja vedada järgmisi eriluba nõudvaid kaupu nimetatud kogustes:
Eriloa nr: S-xxxxK/ppkkaaaa
KLIINILISE UURINGU RAVIMI SISSEVEOLUBA
Ravimiamet lubab Eestisse sisse vedada järgmisi kliinilise uuringu ravimeid nimetatud kogustes:
Kliinilise uuringu viitenumber:
Eriloa nr: V-xxxxK/ppkkaaaa
KLIINILISE UURINGU RAVIMI VÄLJAVEOLUBA
Ravimiamet lubab Eestist välja vedada järgmisi kliinilise uuringu ravimeid nimetatud kogustes:
Expiration date: dd-mm-yyyy
Authorization No: I-xxxxN/ddmmyy
On behalf of the Republic of Estonia, the State Agency of Medicines, in the meaning of the national legislation and the International Conventions on Narcotic Drugs and Psychotropic Substances, hereby authorizes the following import:
Quantity and designation of the substances or preparations:
Quantity and designation of narcotic drug or psychotropic substance contained:
On behalf of the State Agency of Medicines
Authorization No: E-xxxxN/ddmmyyyy
On behalf of the Republic of Estonia, the State Agency of Medicines, in the meaning of the national legislation and the International Conventions on Narcotic Drugs and Psychotropic Substances, hereby authorizes, with reference to the Import Authorization mentioned below, the following export:
The substance(s) and/or preparation(s) mentioned in this export
authorization has (have) been imported during the
____________ quarter of ____________
in the amounts indicated
only in the amount of ______________
Faks: 7 374 142
1. Taotletava ravimi nimetus
1.1. Toimeaine(te) nimetus 1.2. Ravimvorm ja toimeaine sisaldus
1.3. Manustamisviis 1.4. Kogus pakendis
1.5. Ravimi tootja 2. Ravimi kogus (kuni 12 kuu vajadus)
3. Taotluse meditsiiniline põhjendus (selgitus, miks ei ole võimalik kasutada müügiloaga ravimit, millised ravimid on osutunud ebaefektiivseks või põhjustanud ravi katkestama sundinud kõrvaltoimeid jmt)
4. Arsti kinnitus
Käesolevaga kinnitan, et ravimit kasutatakse minu poolt ravitava inimese ravis.
Patsiendi perekonnanimi: _______________________________________________
Käesolevaga kinnitan, et ravimit kasutatakse tervishoiu- või hoolekandeasutuses, mille ravitöö või farmakoteraapia eest olen vastutav.
Tervishoiu- või hoolekandeasutuse nimi: ____________________________________
Taotleja ametikoht: ___________________________________________________
Kuupäev Arsti nimi Allkiri Arsti kood
Arsti kontaktandmed: aadress, telefon ja e-post
5. Täitmiseks apteegis
Apteegi nimi ja aadress, telefon, faks, e-post:
6.6. Täitmiseks Ravimiametis Taotluse nr
Ravimi kuuluvus ATC-klassifikatsiooni alusel:
Ravimiameti otsus:
(Kuupäev) (Nimi) (Allkiri)
müügiloata ravimi veterinaarseks kasutamiseks
3. Taotluse põhjendus (selgitus, miks ei ole võimalik kasutada müügiloaga ravimit jmt)
4. Veterinaararsti kinnitus
Käesolevaga kinnitan, et ravim on ette nähtud minu järelevalve all olevate loomade raviks.
Veterinaararsti nimi
Kuupäev Allkiri Tegevusloa number
5. Ravimit väljastava hulgimüügiettevõtte ja/või apteegi andmed
Tel: Faks: e-post:
6. Täitmiseks Ravimiametis Taotluse nr
RAVIMIAMETI ERILUBA NÕUDVATE KAUPADE LOETELU, KOOS VASTAVATE KOMBINEERITUD NOMENKLATUURI 2005 KAUBAPOSITSIOONIDEGA
1211 30 00 kokalehed
1211 40 00 magunavarred (unimaguna ürt)
ex 1301 90 00 kanep ja selle töötlemisproduktid
1302 11 00 oopium
ex 1302 19 90 kanep ja selle töötlemisproduktid
ex 1302 39 00 kanep ja selle töötlemisproduktid
2905 51 00 etakloorvinüül
ex 2918 19 80 naatriumoksübutüraat
ex 2921 30 99 propüülheksedriin
2921 46 00 amfetamiin
etüülamfetamiin
ex 2921 49 80 etitsüklidiin (PCE)
2922 14 00 dekstropropoksüfeen
ex 2922 19 80 alfametadool
alfatsetüülmetadool
ex 2922 29 00 broolamfetamiin
2922 31 00 amfepramoon
ex 2922 39 00 isometadoon
2922 44 00 tilidiin
ex 2922 49 95 amineptiin
ex 2922 50 00 alfametüülamiinoetüülketoon
2924 11 00 meprobamaat
2924 24 00 etinamaat
ex 2924 29 95 diampromiid
heksapropümaat
2925 12 00 glutetimiid
2926 30 00 fenproporeks
2932 95 00 tetrahüdrokannabinoolid (kõik isomeerid)
ex 2932 99 70 tenamfetamiin
ex 2932 99 85 DMHP
1-(3,4-dimetoksüfenüül)-2-propaanamiin
N-etüül-1-(3,4-dimetoksüfenüül)-2-propaanamiin
N-etüül-1-(3,4-metüleendioksüfenüül)-2-butaanamiin (MDP-2-EB)
N-etüül-1-(3,4-metüleendioksüfenüül)-3-butaanamiin (MDP-3-EB)
N-hüdroksüül-1-(3,4-metüleendioksüfenüül)-2-butaanamiin (MDP-2-OHB)
N-hüdroksüül-1-(3,4-metüleendioksüfenüül)-3-butaanamiin (MDP-3-OHB)
N-metüül-1-(3,4-dimetoksüfenüül)-2-propaanamiin
N-metüül-1-(3,4-metüleendioksüfenüül)-2-butaanamiin (MDP-2-MB, MBDB)
N-metüül-1-(3,4-metüleendioksüfenüül)-3-butaanamiin (MDP-3-MB, MBDB)
N,N-dimetüül-1-(3,4-dimetoksüfenüül)-2-propaanamiin
N,N-dimetüül-1-(3,4-metüleendioksüfenüül)-2-butaanamiin (MDP-2-MMB)
N,N-dimetüül-1-(3,4-metüleendioksüfenüül)-3-butaanamiin (MDP-3-MMB)
1-(3,4-metüleendioksüfenüül)-2-butaanamiin (MDP-2-B)
1-(3,4-metüleendioksüfenüül)-3-butaanamiin (MDP-3-B)
2933 33 00 alfentanüül
2933 39 10 ketobemidoonhüdrokloriid
ex 2933 39 99 alfameprodiin
beetahüdroksümetüülfentanüül
metüülfentanüül
petidiini vaheprodukt B, C
remifentanüül
2933 41 00 levorfanool
ex 2933 49 90 butorfanool
2933 53 allobarbitaal
2933 53 10 barbitaal
ex 2933 54 00 aprobarbitaal
2933 55 00 meklokvaloon
2933 72 00 klobasaam
metüülprüloon
2933 91 alprasolaam
2933 91 10 kloordiasepoksiid
ex 2933 99 90 etonitaseen
rolitsüklidiin (PHP, PCPY)
ex 2934 10 00 klometiasool
2934 91 00 aminoreks
sufentanüül
ex 2934 99 90 alfametüültiofentanüül
metüültiofentanüül
2937 Hormoonid, prostaglandiinid, tromboksaanid ja leukotrieenid, looduslikud või sünteesitud; nende derivaadid ja struktuurianaloogid, k.a modifitseeritud ahelaga polüpeptiidid, mida kasutatakse eeskätt hormoonidena
2939 Looduslikud või sünteesitud taimsed alkaloidid, nende soolad, eetrid, estrid ja muud derivaadid
2941 Antibiootikumid
3001 Näärmed ja muud kuivatatud organid (pulbrina või muul kujul); organoteraapias kasutatavad näärmete, muude organite ja nende eritiste ekstraktid; hepariin, selle soolad; organoteraapiaks ja profülaktikaks kasutatavad mujal nimetamata inim- või loomorganismist pärit ained
3002 Inimveri; ravi, profülaktika või diagnostika otstarbel ettevalmistatud loomaveri; antiseerumid ja muud verefraktsioonid ning modifitseeritud immunoloogilised tooted, k.a need, mis on saadud biotehnoloogiliste menetluste abil; vaktsiinid, toksiinid (v.a mikroorganismide kultuurid)
3003 Ravis või profülaktikas kasutatavad kahest või enamast komponendist kokkusegatud ravimid (v.a rubriikide 3002, 3005 ja 3006 ravimid), kindlatesse doosidesse jaotamata ja jaemüügiks pakendamata
3004 Ravis või profülaktikas kasutatavad komponentidest kokkusegatud või ühekomponendised ravimid, väljamõõdetud doosidena (k.a transdermaalse manustamise süsteemi abil kasutatavad doosid) või jaemüügipakendis (v.a rubriikide 3002, 3005 ja 3006 tooted)
3006 30 00 kontrastained röntgenoloogilisteks uuringuteks; patsiendile manustatavad diagnostilised reaktiivid
3006 60 hormoonidel, muudel rubriigi 2937 toodetel või spermitsiididel põhinevad keemilised rasestumisvastased vahendid
3006 80 00 ravimijäätmed


text:
Kullavere, Luua, Pikknurme ja Saadjärve jahipiirkonna moodustamine – Riigi Teataja
Kullavere, Luua, Pikknurme ja Saadjärve jahipiirkonna moodustamine
Kullavere, Luua, Pikknurme ja Saadjärve jahipiirkonna moodustamine - sisukord
§ 1 Kullavere jahipiirkonna pindala ja piirikirjeldus
§ 2 Luua jahipiirkonna pindala ja piirikirjeldus
§ 3 Pikknurme jahipiirkonna pindala ja piirikirjeldus
§ 4 Saadjärve jahipiirkonna pindala ja piirikirjeldus
RT I, 29.07.2011, 23
Vastu võetud 28.04.2004 nr 34
RTL 2004, 56, 934
19.07.2011 RT I, 29.07.2011, 1 01.08.2011
Määrus kehtestatakse «Jahiseaduse» § 6 lõike 3 alusel.
[RT I, 29.07.2011, 1 - jõust. 01.08.2011]
§ 1. Kullavere jahipiirkonna pindala ja piirikirjeldus
(1) Kullavere jahipiirkonna pindala on 43 060 hektarit.
(2) Kullavere jahipiirkonna piirikirjeldus on järgmine:
Kullavere rendijahipiirkonna piir kulgeb Mustvee jõe ja Mustvee linna piiri ristumiskohast mööda Mustvee linna piiri Peipsi järveni; sealt mööda Peipsi järve rannajoont Kodavere ojani, mis on ühtlasi Jõgeva maakonna piir (jahipiirkonna juurde kuulub Peipsi järve akvatooriumi osa, mis ulatub 200 meetri kaugusele rannajoonest); edasi mööda Kodavere oja Mustvee–Kallaste maanteeni ning mööda Mustvee–Kallaste maanteed Kadrina–Kodavere maanteeni; teeristist mööda Kadrina–Kodavere maanteed Punikvere teeni ning mööda Punikvere teed Kasahstani kraavini; siitpeale mööda Kasahstani kraavi Ööbiku sihini, jätkudes mööda Ööbiku sihti Halliku metskonna kvartali 476 lõunasihini; edasi mööda Halliku metskonna kvartalite 476 ja 475 lõunasihti Kadrina ojani; sealt mööda Kadrina oja Viljuse–Karjamõisa teeni, jätkudes mööda Viljuse–Karjamõisa teed Kaasiku–Viljuse teeni; teeristist mööda Kaasiku–Viljuse teed Alatskivi–Pala maanteeni ning mööda Alatskivi–Pala maanteed Alatskivi metskonna kvartali AK001 põhjasihini; seejärel mööda Alatskivi metskonna kvartali AK001 põhjasihti Konnakaevu kinnistu põhjanurgani; sealt mööda Konnakaevu kinnistu loode- ja läänepiiri Haneaugu kinnistu idapiirini; siitpeale mööda Haneaugu kinnistu ida- ja kagupiiri Kruusa kinnistu kagu piirini, jätkudes mööda Kruusa kinnistu kagupiiri Verbo kinnistu kagupiirini ning mööda piiri Verbo kinnistu kagu- ja edelapiiri Alatskivi metskonna kvartali AK007 põhjasihini; edasi mööda Alatskivi metskonna kvartalite AK007 ja AK006 põhjasihti, kvartali AK006 läänesihti, kvartali AK006 lõunasihti, kvartalite AK011, AK015, AK014, AK018, AK021, AK023, AK025, AK028 ja AK031 läänesihti, kvartalite AK030 ja AK029 põhjasihti Vara metskonna kvartali VA041 idasihini; sealt mööda Vara metskonna kvartalite VA041 ida- ja põhjasihti, kvartalite VA023 ja VA012 idasihti, kvartalite VA012, VA011, VA010 ja VA009 põhjasihti, kvartali VA009 läänesihti, kvartali VA020 loodesihti, kvartalite VA019 ja VA008 kirdesihti, kvartali VA008 põhjasihti, kvartalite VA008 ja VA018 loodesihti, kvartalite VA0017, VA007, VA006, VA003 ja VA002 loodesihti, kvartalite VA002, VA001, KV013 ja KV012 põhjasihti Kogreküla peakraavini; seejärel mööda Kogreküla peakraavi Kääpa jõeni ning mööda Kääpa jõge Kaiu järveni, mööda Kaiu järve ja Papi järve lõunakallast Uhmardu jõeni; sealt mööda Uhmardu jõge Tartu–Jõhvi maanteeni; jätkudes mööda Tartu–Jõhvi maanteed Vanassaare–Palamuse maanteeni; teeristist mööda Vanassaare–Palamuse maanteed Kudina–Varbevere maanteeni ning mööda Kudina–Varbevere maanteed Palamuse–Voore maanteeni; edasi mööda Palamuse–Voore maanteed Kallivere teeni ning mööda Kallivere teed Saare ja Palamuse valla vahelise piirini; sealt mööda valdadevahelist piiri Kullavere jõeni ning mööda Kullavere jõge Torma ja Saare valla vahelise piirini; seejärel mööda Torma ja Saare valla vahelist piiri Ahtme–Tartu kõrgepingeliini trassini ning mööda Ahtme–Tartu kõrgepingeliini trassi Jõgeva–Mustvee kõrgepingeliini trassini; seejärel mööda Jõgeva–Mustvee kõrgepingeliini trassi Mustvee jõeni ning mööda Mustvee jõge Mustvee linna piirini.
§ 2. Luua jahipiirkonna pindala ja piirikirjeldus
(1) Luua jahipiirkonna pindala on 13 460 hektarit.
(2) Luua jahipiirkonna piirikirjeldus on järgmine:
Luua jahipiirkonna piir läheb Kivimäe–Pikkjärve maantee ja Pikkjärve oja ristumiskohast mööda Kivimäe–Pikkjärve maanteed Vaidavere–Luua–Palamuse maanteeni; teeristist mööda Vaidavere–Luua–Palamuse maanteed Kudina–Maarja maanteeni ning mööda Kudina–Maarja maanteed Kudina–Vanassaare maanteeni, jätkudes mööda Kudina–Vanassaare maanteed Jõhvi–Tartu maanteeni; sealt mööda Jõhvi–Tartu maanteed Uhmardu jõeni ning mööda Uhmardu jõge Papi järveni; siitpeale mööda Papi ja Kaiu järve lõunakallast Kääpa jõeni ning mööda Kääpa jõge Luua metsakooli kvartali 109 idasihini; seejärel mööda Luua metsakooli kvartalite 109, 118, 127, 138, 146, 162, 172, 180, 189, 197, 204 ja 207 idasihti ning kvartalite 207 ja 206 lõunasihti Vara metskonna kvartali KV114 põhjasihini; siitpeale mööda Vara metskonna kvartali KV114 ja KV0113 põhjasihti ning kvartali KV0113 idasihti Pataste–Vara maanteeni, jätkudes mööda Pataste–Vara maanteed Kirjasoo peakraavini ning mööda Kirjasoo peakraavi Jõusa kraavini; edasi mööda Jõusa kraavi Pataste–Nigula maanteeni ning mööda Pataste–Nigula maanteed Jõusa–Reinu maanteeni; teeristist mööda Jõusa–Reinu maanteed Tartu–Mustvee maanteeni, jätkudes mööda Tartu–Mustvee maanteed Amme jõeni; edasi mööda Amme jõge Elistvere järveni, jätkudes jõe mõttelise pikendusena üle Elistvere järve Nava oja väljavooluni; sealt mööda Nava oja Elistvere–Kaiavere–Luua maanteeni ning mööda Elistvere–Kaiavere–Luua maanteed Kaiavere–Praaklima–Nava teeni; teeristist mööda Praaklima–Sudiste–Nava teed Nava ojani, jätkudes mööda Nava oja Pikkjärve järveni; edasi mööda Pikkjärve järve idakallast Pikkjärve ojani ning mööda Pikkjärve oja Kivimäe–Pikkjärve maanteeni.
§ 3. Pikknurme jahipiirkonna pindala ja piirikirjeldus
(1) Pikknurme jahipiirkonna pindala on 22 580 hektarit.
(2) Pikknurme jahipiirkonna piirikirjeldus on järgmine:
Pikknurme jahipiirkonna piir Tallinna–Tartu maanteel Neanurmest mööda Tallinna–Tartu maanteed Pikknurme metskonna kvartali 126 (1998. a metsakorraldus) edelanurgani; sealt mööda Pikknurme metskonna kvartalite 126, 120, 112, 96, 55 ja 48 läänesihti Pööra–Hundi teeni, jätkudes mööda Pööra–Hundi teed Pikknurme jõeni ning mööda Pikknurme jõge allavoolu Putke ojani; edasi mööda Putke oja Pikknurme–Saduküla–Jõgeva maanteeni; sealt mööda Pikknurme–Saduküla–Jõgeva maanteed Jõgeva–Puurmani maanteeni ning mööda Jõgeva–Puurmani maanteed 600 meetrit Puurmani poole külavaheteeni, jätkudes mööda külavaheteed Härjanurme sillani Pedja jõel; edasi mööda Pedja jõge Tõrve sillani Puurmani–Koogi maanteel, seejärel mööda Puurmani–Koogi maanteed Koogini; Koogilt mööda Koogi–Laeva maanteed Tupaka teeni ning mööda Tupaka teed Tupaka kraavini; edasi mööda Tupaka kraavi Alam-Pedja looduskaitseala piirini (RT I 1999, 97, 862), jätkudes mööda Alam-Pedja looduskaitseala piiri Pikknurme jõeni; sealt mööda Pikknurme jõge Tallinna–Tartu maanteeni; seejärel mööda Tallinna–Tartu maanteed Umbusi teeristini; Umbusi teeristist mööda Umbusi–Pikknurme maanteed Umbusini, jätkudes mööda Umbusi–Neanurme maanteed Neanurmeni Tallinna–Tartu maanteel.
§ 4. Saadjärve jahipiirkonna pindala ja piirikirjeldus
(1) Saadjärve jahipiirkonna pindala on 8360 hektarit.
(2) Saadjärve jahipiirkonna piirikirjeldus on järgmine:
Saadjärve jahipiirkonna piir läheb Laeva–Koogi–Visusti maantee ja Pilu tee ristumiskohast mööda Laeva–Koogi–Visusti maanteed Visusti–Tabivere maanteeni, jätkudes mööda Visusti–Tabivere maanteed Laeva jõeni ning mööda Laeva jõge Pirusi peakraavi suudmeni; edasi mööda Pirusi peakraavi Tabivere ja Palamuse valla vahelise piirini; sealt mööda valdade vahelist piiri Tallinna–Tartu raudteeni ning mööda raudteed endise Jõgeva–Tartu maanteeni; seejärel mööda endist Jõgeva–Tartu maanteed Nava–Mullavere maanteeni; teeristist mööda Nava–Mullavere maanteed Pihlakamäe teeni ning mööda Pihlakamäe teed Nava–Praaklima–Kaiavere teeni; siitpeale mööda Nava–Praaklima–Kaiavere teed Elistvere–Kaiavere–Luua maanteeni; seejärel mööda Elistvere–Kaiavere–Luua maanteed Nava ojani ning mööda oja Elistvere järveni, jätkudes oja mõttelise pikendusena üle Elistvere järve Amme jõe väljavooluni Elistvere järves; sealt mööda Amme jõge Tartu–Mustvee maanteeni ning mööda Tartu–Mustvee maanteed Juula teeni; teeristist mööda Juula teed Elistvere–Lähte maanteeni ning mööda Elistvere–Lähte maanteed Saluküla kraavini; siitpeale mööda Saluküla kraavi Soitsjärveni, jätkudes mõttelise sirgjoonena Soitsjärve poolitava sirgeni; sealt mööda Soitsjärve poolitavat sirget Toominga kinnistu lõunapiirini; seejärel mööda Toominga kinnistu lõunapiiri Pastimetsa teeni; edasi mööda Pastimetsa teed Saadjärveni, jätkudes mõttelise sirgjoonena üle Saadjärve Muda jõe suudmeni Saadjärves; Muda jõe suudmest mööda Muda jõge Suurevälja kraavini, jätkudes mööda Suurevälja kraavi Jora teeni ning mööda Jora teed Muda peakraavini; sealt mööda Muda peakraavi Laeva metskonna kvartali CK008 põhjasihini; seejärel mööda Laeva metskonna kvartalite CK008 ja CK007 põhjasihti, kvartali CK0020 edelasihti, kvartalite CK039 ja CK038 loodesihti Kõnnujõe kraavini; sealt mööda Kõnnujõe kraavi Pilu teeni ning mööda Pilu teed Laeva–Koogi–Visusti maanteeni.
§ 5. [Kehtetu - RTL 2009, 11, 131 - jõust. 01.02.2009]

matches:
§ 1
§ 2
§ 3
§ 4
§ 6
§ 1
§ 2
§ 3
§ 4
§ 5


text:
Veokorraldaja kvalifikatsiooninõuded, koolituskursuse õppekava, koolitustunnistuse vorm ning kõrgkoolide ja nendes ettevalmistatavate erialade loetelu, mille lõpetajale antud kõrgkoolidiplom tõendab piisavaid teadmisi veokorraldaja koolituskursuse õppekavas loetletud ainetes – Riigi Teataja
Veokorraldaja kvalifikatsiooninõuded, koolituskursuse õppekava, koolitustunnistuse vorm ning kõrgkoolide ja nendes ettevalmistatavate erialade loetelu, mille lõpetajale antud kõrgkoolidiplom tõendab piisavaid teadmisi veokorraldaja koolituskursuse õppekavas loetletud ainetes
Veokorraldaja kvalifikatsiooninõuded, koolituskursuse õppekava, koolitustunnistuse vorm ning kõrgkoolide ja nendes ettevalmistatavate erialade loetelu, mille lõpetajale antud kõrgkoolidiplom tõendab piisavaid teadmisi veokorraldaja koolituskursuse õppekavas loetletud ainetes - sisukord
§ 2 Tasulise veoseveo veokorraldaja teadmised ja praktilised oskused
§ 3 Õppekava ülesanne
RT I, 09.03.2012, 1
Vastu võetud 29.02.2012 nr 19
Määrus kehtestatakse „Autoveoseaduse” § 7 lõike 7 alusel.
Määrus reguleerib ühenduse tegevusloa alusel korraldatava tasulise veoseveo veokorraldaja koolitamist, sätestab temale kvalifikatsiooninõuded, koolituskursuse õppekava, ametipädevust tõendava tunnistuse vormi ning kõrgkoolide ja nendes ettevalmistatavate erialade loetelu, mille lõpetajale antud kõrgkoolidiplom on aluseks isikule pädevuse tunnistuse andmiseks.
§ 2. Tasulise veoseveo veokorraldaja teadmised ja praktilised oskused
(1) Tsiviilõiguse küsimustes peab veokorraldaja:
1) tundma „Autoveoseadust” ja selle alamakte ning nendest tulenevaid õigusi, kohustusi ja vastutust;
2) tundma „Võlaõigusseadust”, eelkõige autovedude puhul kasutatavaid põhilisi lepinguliike ning nendest tulenevaid õigusi ja kohustusi;
4) olema suuteline hindama oma kliendi nõuet, mis käsitleb hüvitist veose kaotsimineku või rikkumise eest veo ajal või kohaletoimetamise hilinemise eest ning aru saama sellise nõude mõjust lepingulistele kohustustele;
5) teadma rahvusvahelisest kaupade autoveolepingu konventsioonist (CMR) tulenevaid eeskirju ja kohustusi;
6) tundma välisriikides tegutsemise, sealhulgas kabotaažvedude, nõudeid.
(2) Majandusõiguse küsimustes peab veokorraldaja:
1) teadma äriühingute eri vorme ning nende asutamise, registreerimise, tegevusalade muutmise ja tegevuse lõpetamise korda;
2) teadma veonduse alal kehtivaid nõudeid, õigusi, kohustusi, vastutust ja pankroti tagajärgi.
(3) Tööõiguse küsimustes peab veokorraldaja:
1) teadma „Töölepingu seaduse” sätteid;
2) tundma töö-, sõidu- ja puhkeaja valdkonnas kohaldatavaid õigusakte, eelkõige Nõukogu määruse (EMÜ) nr 3821/85 autovedudel kasutatavate sõidumeerikute kohta (EÜT L 370, 31.12.1985, lk 8–21), Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 561/2006, mis käsitleb teatavate autovedusid käsitlevate sotsiaalõigusnormide ühtlustamist ja millega muudetakse nõukogu määrusi (EMÜ) nr 3821/85 ja (EÜ) nr 2135/98 ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrus (EMÜ) nr 3820/85 (ELT L 102, 11.4.2006, lk 1–14), ja „Liiklusseaduse” sätteid ning kõnealuste õigusaktide kohaldamise praktikat;
3) teadma autojuhi töö-, sõidu- ja puhkeaja nõudeid ning oskama neid juhtide töö planeerimisel kasutada;
4) teadma rahvusvahelisel autoveol sõidukil töötava meeskonna tööalase kokkuleppe (AETR) nõudeid ja oskama neid praktikas rakendada;
5) teadma töö- ja keskkonnaohutusega seotud tööandja ning töövõtja vahelisi vastastikuseid õigusi, kohustusi ja vastutust;
6) tundma pensioniga seotud õigusakte, pensionite liike, määrasid ja väljamaksmise korda;
7) teadma autovedudega seotud sotsiaalinstitutsioonide, sealhulgas ametiühingute, töönõukogude, usaldusisikute ja tööinspektorite ülesandeid ja tegevust;
8) teadma töövaidluste lahendamise võimalusi ja korda.
(4) Maksuõiguse küsimustes peab veokorraldaja:
1) teadma ettevõtluse maksustamise korda, maksuliike ja vastutuse küsimusi maksude ebaõige tasumise eest;
2) teadma maksuvabu teenuseid;
3) teadma sõidukite eri maksudega maksustamise aluseid;
4) teadma välisriikides taristu, näiteks teed, sillad ja tunnelid, kasutamise eest võetavaid makse ja sellekohase informatsiooni hankimise võimalusi.
(5) Äri- ja finantstegevuse juhtimise küsimustes peab veokorraldaja:
1) teadma erinevaid maksevahendeid ja -meetodeid ning nendega seotud erisusi;
2) teadma erinevaid krediidivorme ja nendest tulenevaid kohustusi;
3) teadma bilansi koostamise põhimõtteid ja oskama bilanssi tõlgendada;
7) teadma ettevõtte tegevuse kuluelemente ja olema võimeline arvestama kulusid ühe sõiduki, kilomeetri, reisi või tonni kohta;
9) teadma turunduse, reklaami ja avalike suhete põhimõtteid, kaasa arvatud transporditeenuse müügi edendamist ja klientide andmebaasi ettevalmistamist;
10) teadma ettevõtte tegevusega seotud riske ja nende riskide hindamist ning kindlustusliike;
11) teadma autoveol rakendatavat elektroonilist andmeedastuse- võimalusi;
12) oskama esitada veoteenuse eest arveid;
13) peab teadma tarneklauslite (Incoterms) tähendust ja mõju.
(6) Turule pääsu küsimustes peab veokorraldaja:
1) teadma tasulise ja oma kulul autoveo korraldamise nõudeid, eelkõige Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1071/2009, millega kehtestatakse ühiseeskirjad autoveo-ettevõtja tegevusalal tegutsemise tingimuste kohta ja tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiiv 96/26/EÜ (ELT L 300, 14.11.2009, lk 51–71) ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1072/2009, rahvusvahelisele autoveoturule juurdepääsu käsitlevate ühiseeskirjade kohta (ELT L 300, 14.11.2009, lk 72–87) kohaldamise praktilisi meetmeid;
2) tundma autoveo ettevõtja asutamise korda;
3) teadma dokumente, mida nõutakse veoseveo teenuste korraldamisel, ja oskama neid käsitleda;
4) tundma autoveo teenuste turu korraldust, veoste käitlemist ja logistikat;
5) teadma piiriformaalsusi, tollidokumente ja TIR-märkmikku ning nende kasutamisest tekkivaid kohustusi ja vastutust.
(7) Tehniliste standardite ja vedude korraldamise küsimustes peab veokorraldaja:
1) teadma liikmesriikide sõidukite kaalu ja mõõtmeid reguleerivaid eeskirju ning korda, mida tuleb järgida suur- ja raskeveoste veo puhul;
3) teadma sõiduki tüübikinnituse, registreerimise ja tehnoülevaatuse korda;
5) teadma meetmeid, mida tuleb rakendada müra ja keskkonnasaaste vähendamiseks;
6) tundma eri tüüpi kaubakäitlus- ja laadimisvahendeid ning olema võimeline andma juhiseid kaupade peale- ja mahalaadimiseks;
7) oskama korraldada kombineeritud vedu;
8) oskama korraldada ohtlike veoste (ADR) ja jäätmete vedu ning teadma ohutusnõuniku kvalifikatsiooninõudeid;
9) oskama korraldada kiiresti riknevate toiduainete (ATP) vedu;
10) oskama korraldada elusloomade vedu.
(8) Liiklusohutuse küsimustes peab veokorraldaja:
2) oskama rakendada abinõusid, et tagada autojuhtide poolt liikmesriikide liiklusalaste õigusaktide nõuete järgimine, eelkõige seoses kiiruspiirangute, sõidueesõiguste, liiklusmärkide ja tulede kasutamisega;
4) teadma meetmeid, mida rakendada, õnnetusjuhtumi või liiklusalaste õigusaktide nõuete tõsise rikkumise kordumise vältimiseks;
5) peab teadma liikmesriikides kehtivaid liikluspiiranguid ja -keelde.
§ 3. Õppekava ülesanne
Veokorraldaja koolituskursuse õppekava määrab veokorraldaja koolitamise korralduslikud alused, kohustuslikud õppeained, nende mahud ja nõuded õppetulemuste hindamisele.
4) rahvusvaheline kaupade autoveolepingu konventsioon (CMR) ja sellest tulenevad kohustused;
5) riikidevahelised autoveoalased kokkulepped ja veondustegevus välisriikides, sealhulgas kabotaažveod.
1) tööleping, selle sõlmimine, muutmine ja lõpetamine ning töötasu, lisatasu, ületunnitasu, tasuline puhkus ja tasude väljamaksmise kord;
2) juhi töö-, sõidu- ja puhkeaja valdkonnas kohaldatavad õigusaktid, sealhulgas määrus (EMÜ) nr 3821/85, määrus (EÜ) nr 561/2006 ja „Liiklusseadus”;
4) rahvusvahelisel autoveol sõidukil töötava meeskonna tööalane kokkulepe (AETR) ning selle rakendamine;
7) autovedudega seotud sotsiaalpartnerite (ametiühingud, töönõukogud, usaldusisikud, tööinspektorid jne) ülesanded ja tegevus;
4) välisriikides taristu, näiteks teed, sillad ja tunnelid, kasutamise eest võetavad maksud ja tasud.
1) maksevahendid ja -meetodid, näiteks sularaha, krediitkaardid, võlakirjad, vekslid, pangaülekanded;
2) krediidivormid, näiteks arvelduskrediit, laen, garantii, hüpoteek, liising, rentimine, faktooring, ja nendest tulenevad kohustused;
3) ettevõtte bilanss;
4) ettevõtte kasumiaruanne;
10) ettevõtja tegevusega seotud riskid ja riskide hindamine ning kindlustuse liigid, näiteks vastutus-, vara-, õnnetusjuhtumi-, liiklus-, veosekindlustus;
11) elektrooniline andmete edastamine, töötlemine, säilitamine, sealhulgas elektroonilise andmeedastuse, sõiduki jälgimise ja teekonna planeerimise süsteemid;
12) veoseveo teenuste eest arveldamine;
13) tarneklauslid.
3) veoseveol vajalikud dokumendid, näiteks sõiduki dokumendid, sõidumeeriku salvestuslehed, kindlustus;
4) veoturu korraldus, veoste käitlemine ja logistika;
5) piiriformaalsused, tollidokumendid ja TIR-märkmikud ning nende kasutamisest tekkivad kohustused ja vastutus.
5) sõiduki poolt tekitatud müra ja keskkonnasaaste vähendamine;
6) eri tüüpi kaubakäitlus- ja laadimisvahendid ning protseduurid ja instruktsioonid kaupade peale- ja mahalaadimiseks;
7) kombineeritud vedude tehnika;
8) ohtlike veoste (ADR) ja jäätmete veo korraldamine ning ohutusnõuniku kvalifikatsiooninõuded ja ametisse nimetamine;
9) kiiresti riknevate toiduainete veo (ATP) korraldamine;
10) elusloomade veo korraldamine.
(1) Veokorraldaja koolitamist teostab Majandus- ja Kommunikatsiooniministeeriumi poolt tunnustatud õppeasutus, kes omab taseme ja täienduskoolituse kogemust autotranspordi valdkonnas.
(2) Ühenduse tegevusloa alusel korraldatava tasulise veoseveo eest vastutava veokorraldaja koolituskursuse kestus peab koolitamisel olema 76 õppetundi.
(3) Lõikes 2 nimetaud koolituse läbimiseks peab riigisisese veoseveo korraldamise eest vastutava isiku ametialase pädevuse tõendamise tunnistust omav isik läbima täienduskoolituse kestusega 20 õppetundi.
(4) Täienduskoolitus peab käsitlema § 4 lõike 1 punktides 4 ja 5, lõike 3 punktis 4, lõike 4 punktis 4, lõike 6 punktis 5, lõike 7 punktides 8 ja 9 ning lõike 8 punktis 5 toodud õppekava teemasid.
(1) Õppekava läbimiseks peab isik sooritama veokorraldaja koolituskursuse õppekavas ettenähtud õppeaineid hõlmava kirjaliku lõpueksami.
(2) Koolitust teostav õppeasutus annab käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud tunnistuse ka isikule, kes:
1) vastavalt „Autoveoseaduse” § 7 lõikele 4 ei pea läbima õppeasutuses veokorraldaja koolituskursust, kuid on õppeasutuses edukalt sooritanud § 6 lõike 1 kohase eksami;
2) vastavalt „Autoveoseaduse” § 7 lõikele 5 on lõpetanud Tallinna Tehnikaülikooli autotehnika või transpordi ja logistika erialal või samasuunalisel varem õppekavas olnud erialal või Tallinna Tehnikakõrgkooli logistika erialal, mida tõendatakse vastava kõrgkooli diplomiga.
Veokorraldaja tunnistus vormistatakse A4 formaadis paberil arvestades Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EÜ) nr 1071/2009 lisades II ja III toodud nõudeid.
Teede ja sideministri 22. septembri 2000. a määrus nr 75 „Veoseveo eest vastutava isiku kvalifikatsiooninõuete, koolituskursuse õppekava, koolitustunnistuse vormi ning kõrgkoolide ja nendes ettevalmistatavate erialade loetelu, mille lõpetajale antud kõrgkoolidiplom tõendab piisavaid teadmisi veoseveo eest vastutava isiku koolituskursuse õppekavas loetletud ainetes, kinnitamine” (RTL 2000, 103, 1624; 2008, 102, 1451) tunnistatakse kehtetuks.
Lisa Veoseveo veokorraldaja ametipädevuse tunnistuse vorm

matches:
§ 2
§ 3
§ 7
§ 2
§ 3
§ 4
§ 7
§ 6
§ 7


Koolieelse lasteasutuse õppe- ja kasvatustegevuse alaste kohustuslike dokumentide loetelu ja nende täitmise kord – Riigi Teataja
Koolieelse lasteasutuse õppe- ja kasvatustegevuse alaste kohustuslike dokumentide loetelu ja nende täitmise kord - sisukord
§ 2 Lasteasutuse õppe- ja kasvatustegevuse alased kohustuslikud dokumendid
§ 3 Lasteasutuse õppe- ja kasvatustegevuse alaste kohustuslike dokumentide pidamine
§ 4 Lasteasutuse tegevuskava sisseseadmine ja selle täitmise üldnõuded
§ 5 Õppe- ja kasvatustegevuse päeviku sisseseadmine ja selle täitmise üldnõuded
§ 6 Koolivalmiduskaardi sisseseadmine ja selle täitmise üldnõuded
RT I, 20.02.2018, 32
Vastu võetud 31.08.2011 nr 44
RT I, 02.09.2011, 1
jõustumine 05.09.2011
Määrus kehtestatakse «Koolieelse lasteasutuse seaduse» § 32 alusel.
Käesoleva määrusega sätestatakse koolieelse lasteasutuse (edaspidi lasteasutus) õppe- ja kasvatustegevuse alaste kohustuslike dokumentide loetelu ja nende täitmise kord.
§ 2. Lasteasutuse õppe- ja kasvatustegevuse alased kohustuslikud dokumendid
Lasteasutuse õppe- ja kasvatustegevuse alased kohustuslikud dokumendid on:
1) lasteasutuse tegevuskava;
2) õppe- ja kasvatustegevuse päevik;
3) koolivalmiduskaart.
§ 3. Lasteasutuse õppe- ja kasvatustegevuse alaste kohustuslike dokumentide pidamine
(1) Lasteasutuse õppe- ja kasvatustegevuse alaseid kohustuslikke dokumente peetakse elektrooniliselt või paberkandjal.
(2) Lasteasutuse õppe- ja kasvatustegevuse alased kohustuslikud dokumendid sisaldavad käesolevas määruses nõutavat andmestikku. Elektrooniliselt peetav dokument on osaliselt ja tervikuna paberkandjale väljatrükitav.
(3) Elektrooniliselt peetavast dokumendist tehakse iga õppeaasta kohta 31. augusti seisuga väljatrükk paberkandjale või varundatakse andmekandjale. Väljatrüki või varundatud dokumendi allkirjastab lasteasutuse direktor paberkandjal või digitaalselt.
§ 4. Lasteasutuse tegevuskava sisseseadmine ja selle täitmise üldnõuded
(1) Lasteasutuse tegevuskava on dokument, milles määratletakse lasteasutuse ühe õppeaasta tegevuskava, lähtudes lasteasutuse arengukavast ja õppekavast, õppeaasta üldeesmärkidest ja eelmise õppeaasta sisehindamise tulemustest.
(2) Lasteasutuse tegevuskavas määratletakse lasteasutuse arengukava valdkondadest tulenevalt eesmärgid, tegevused, vastutajad ja tähtajad.
(3) Lasteasutuse tegevuskava kinnitab lasteasutuse direktor enne õppeaasta algust. Lasteasutuse tegevuskava täitmise kindlustab lasteasutuse direktor.
(4) Lasteasutuse tegevuskava säilitatakse viis aastat.
§ 5. Õppe- ja kasvatustegevuse päeviku sisseseadmine ja selle täitmise üldnõuded
(1) Õppe- ja kasvatustegevuse päevik (edaspidi päevik) on lasteasutuse õppe- ja kasvatustegevuse dokument, milles määratletakse andmed rühma laste ja nende vanemate (eestkostjate) ning õppe- ja kasvatustegevuse kohta ühel õppeaastal. Igal rühmal on oma päevik.
(2) Päeviku igale rühmale kinnitab lasteasutuse direktor allkirjaga päeviku viimasel leheküljel enne õppeaasta algust.
(3) Õpetaja kannab päevikusse:
1) andmed lapse kohta, sh lapse nimi, sünniaeg ja elukoht;
2) andmed vanemate (eestkostjate) kohta, sh vanemate nimed ja kontaktandmed;
3) õppeaasta eesmärgid ja põhimõtted nende täitmiseks;
4) andmed läbiviidud õppe- ja kasvatustegevuste kohta.
(4) Käesoleva paragrahvi lõike 3 punktides 1-3 nimetatud andmed kannab päevikusse rühmaõpetaja enne õppeaasta algust.
(5) Käesoleva paragrahvi lõike 3 punktis 4 nimetatud andmed kannab päevikusse õppe- ja kasvatustegevust läbiviiv õpetaja samal päeval.
(6) Päeviku täitmise üle teostavad kontrolli lasteasutuse direktor ja õppealajuhataja.
(7) Päevikut säilitatakse viis aastat.
§ 6. Koolivalmiduskaardi sisseseadmine ja selle täitmise üldnõuded
(1) Koolivalmiduskaart on dokument, milles kirjeldatakse laste, kes on saanud enne käimasoleva aasta 1. oktoobrit seitsmeaastaseks või kelle vanemad taotlevad põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 7 lõike 5 alusel koolikohustuslikust east noorema lapse kooli õppima asumist või kellel on koolivälise nõustamismeeskonna soovitusel koolikohustus ühe õppeaasta võrra edasi lükatud põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 9 lõike 3 alusel, arengu tulemusi üldoskustes ning õppe- ja kasvatustegevuse valdkondades lähtuvalt koolieelse lasteasutuse riiklikust õppekavast, tuues välja lapse tugevused ja arendamist vajavad küljed.
(2) Koolivalmiduskaardi allkirjastavad selle koostamisel osalenud isikud, sh õpetaja, tugispetsialist, vanem (eestkostja) ja lasteasutuse direktor või selleks volitatud isik.
(3) Koolivalmiduskaardi vormi kehtestab lasteasutuse direktor lasteasutuse õppekavas.
(4) Koolivalmiduskaardile märgitakse lapse lasteasutuses viibitud ajaperiood.
(5) Koolivalmiduskaardile kantud käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud andmeid säilitab lasteasutus viis aastat.


text:
Riigilõivuseaduse § 57 lg 5 alates 1. juulist 2012 kehtivas redaktsioonis põhiseaduslikkuse kontroll – Riigi Teataja
Riigilõivuseaduse § 57 lg 5 alates 1. juulist 2012 kehtivas redaktsioonis põhiseaduslikkuse kontroll
RT I, 30.05.2014, 8
Vastu võetud 26.05.2014
3-4-1-12-14
Eesistuja Priit Pikamäe, liikmed Lea Kivi, Hannes Kiris, Indrek Koolmeister ja Jaak Luik
Riigilõivuseaduse § 57 lg 5 alates 1. juulist 2012 kehtivas redaktsioonis põhiseaduslikkuse kontroll osas, mis sätestab Euroopa täitekorralduse tõendi väljaandmiseks avalduse muul viisil esitamisel kohustuse tasuda riigilõivu suuremas määras kui avalduse elektroonilisel esitamisel veebilehe www.e-toimik.ee kaudu
Harju Maakohtu 9. aprilli 2014. a määrus tsiviilasjas nr 2-08-55988
Tunnistada riigilõivuseaduse § 57 lg 5 alates 1. juulist 2012 kehtivas redaktsioonis põhiseadusega vastuolus olevaks ja kehtetuks osas, mis sätestab Euroopa täitekorralduse tõendi väljaandmiseks avalduse muul viisil esitamisel kohustuse tasuda riigilõivu suuremas määras kui avalduse elektroonilisel esitamisel veebilehe www.e-toimik.ee kaudu.
1. Era Liisingu Inkassoteenused Aktsiaselts esitas 18. märtsil 2014 Harju Maakohtule e-posti teel avalduse Euroopa täitekorralduse tõendi väljastamiseks, tasudes riigilõivu 10 eurot.
2. Harju Maakohus tunnistas 9. aprilli 2014. a määrusega RLS § 57 lg 5 põhiseadusega vastuolus olevaks ja jättis kohaldamata osas, mis sätestab, et Euroopa täitekorralduse tõendi väljaandmise avalduse muul viisil esitamisel tuleb tasuda riigilõivu suuremas määras (25 eurot) kui avalduse esitamisel veebilehe www.e-toimik.ee kaudu (10 eurot).
3. Kohus leidis, et RLS § 57 lg 5 on kohtuasja lahendamisel asjassepuutuv säte, kuna vähem kui 25 euro suuruse riigilõivu tasumisel avalduse esitamisel teisiti kui elektrooniliselt veebilehe www.e-toimik.ee kaudu tuleks kohtul tsiviilkohtumenetluse seadustiku (TsMS) § 3401 lg-st 1 tulenevalt nõuda riigilõivu tasumist seaduses sätestatud suuruses. Nõuetekohase riigilõivu tasumata jätmisel oleks kohus pidanud keelduma TsMS § 3401 lg 2 ja § 371 lg 1 p 10 alusel avalduse menetlusse võtmisest.
4. Kohus oli seisukohal, et avalduselt tasutava riigilõivu määr riivab esmajoones PS § 15 lg 1 esimeses lauses sätestatud igaühe põhiõigust kohtusse pöörduda, PS §-s 32 sätestatud omandipõhiõigust ja PS §-s 12 tagatud võrdsuspõhiõigust. RLS § 57 lg 5 kohtleb erinevalt isikuid, kes esitavad avalduse hagita menetluses läbivaadatavas asjas e-toimiku kaudu, ja isikuid, kes esitavad avalduse muul viisil.
5. RLS § 57 lg 5 eesmärgiks on maakohtu hinnangul menetlusökonoomia. Kohus oli seisukohal, et avalduse esitamisel teisiti kui elektrooniliselt veebilehe www.e-toimik.ee kaudu suurema riigilõivu nõudmine ei ole menetlusökonoomia eesmärgi saavutamiseks vajalik abinõu.
6. Riigikogu põhiseaduskomisjon on seisukohal, et RLS § 57 lg 5 on põhiseadusega kooskõlas. Komisjon märkis, et praegusel juhul ei ole riigilõivu soodus- ja täismäära erinevus märkimisväärne.
7. Avaldaja nõustub Harju Maakohtu 9. aprilli 2014. a otsuses toodud põhjendustega RLS § 57 lg 5 põhiseadusvastasuse kohta.
8. Õiguskantsler leiab, et RLS § 57 lg 5 on osas, mis näeb ette erineva suurusega riigilõivu määrad avalduse esitamisel Euroopa täitekorralduse tõendi väljaandmiseks sõltuvalt kohtusse pöördumise viisist, vastuolus PS § 15 lg-ga 1, § 12 lg-ga 1 ja §-ga 11.
9. Justiitsminister on seisukohal, et RLS § 57 lg-s 5 kehtestatud riigilõivumäärade eristamine ei ole proportsionaalne ja on vastuolus PS § 12 lg-ga 1 osas, mis sätestab Euroopa täitekorralduse tõendi väljaandmise avalduse muul viisil esitamisel kohustuse tasuda riigilõivu suuremas määras kui avalduse esitamisel elektrooniliselt veebilehe www.e-toimik.ee kaudu.
10. Riigilõivuseaduse (RT I 2010, 21, 107; RT I, 29.06.2012; RT I, 20.11.2013, 3) § 57 "Tsiviilkohtumenetluse toimingud":
11. Säte, mille põhiseaduspärasust Riigikohus hindab, peab olema vaidluse lahendamisel asjassepuutuv (põhiseaduslikkuse järelevalve kohtumenetluse seaduse (PSJKS) § 14 lg 2).
12. Harju Maakohus tunnistas RLS § 57 lg 5 põhiseaduse vastaseks ja jättis kohaldamata 9. aprilli 2014. a määrusega tsiviilasjas nr 2-08-55988, vaadates hagita menetluses läbi avaldaja avaldust Euroopa täitekorralduse tõendi väljaandmiseks. Kolleegium leiab, et avaldaja avalduse lahendamisel Harju Maakohtus oli RLS § 57 lg 5 alates 1. juulist 2012 kehtivas redaktsioonis asjassepuutuv säte osas, mis sätestab Euroopa täitekorralduse tõendi väljaandmiseks avalduse muul viisil esitamisel kohustuse tasuda riigilõivu 25 eurot, kuid avalduse elektroonilisel esitamisel veebilehe www.e-toimik.ee kaudu 10 eurot.
13. Põhiõiguse riive on selle kaitseala iga ebasoodus mõjutamine (vt alates Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 6. märtsi 2002. a otsusest asjas nr 3-4-1-1-02, p 12). Kohtumenetluses avalduselt riigilõivu tasumise nõue ja selle määr riivavad PS § 15 lg 1 esimeses lauses tagatud igaühe põhiõigust pöörduda oma õiguste rikkumise korral kohtu poole (Riigikohtu üldkogu 6. märtsi 2012. a otsus asjas nr 3-2-1-67-11, p 22.1) ja PS §-s 32 tagatud omandipõhiõigust (vt Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 12. septembri 2013. a otsus kohtuasjas nr 3-4-1-26-13, p 18). Seejuures riivab RLS § 57 lg 5 intensiivsemalt nende isikute põhiõigusi, kes esitavad avalduse kohtule muul viisil kui avaliku e-toimiku kaudu (vt Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 10. detsembri 2013. a otsus kohtuasjas nr 3-4-1-20-13, p-d 48–49). Vaidlusalune RLS § 57 lg 5 riivab ka PS § 12 lg-s 1 tagatud võrdsuspõhiõigust, kuna kohtleb erinevalt isikuid, kes esitavad avalduse veebilehe www.e-toimik.ee kaudu, ja isikuid, kes esitavad sama hinnaga avalduse muul viisil.
17. Avalduse esitamise viisist sõltuvate lõivumäärade eristamine ei olnud Riigikohtu hinnangul sobiv vahend eesmärgi saavutamiseks. Kohtute tehnilise töökoormuse vähendamine ei suurenda menetlusökonoomiat, kui sellega ei vähene õigusemõistmisega kaasnev ressursikulu ühiskonnas tervikuna. Vahendi sobivuse paneb kahtluse alla eelkõige see, et TsMS § 56 annab võimaluse pidada tsiviilasjades toimikut paralleelselt ka paberil ning suurel osal menetlusosalistel puudub võimalus või oskus arvutit ja Internetti kasutada või võimalus anda digitaalallkirja (otsuse p-d 60–65).
18. Tuginedes Riigikohtu põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 10. detsembri 2013. a otsuses kohtuasjas nr 3-4-1-20-13 toodud õiguslikele põhjendustele ja juhindudes PSJKS § 15 lg 1 p-st 2, tunnistab Riigikohus RLS § 57 lg 5 põhiseaduse vastaseks ja kehtetuks osas, mis sätestab Euroopa täitekorralduse tõendi väljaandmiseks avalduse muul viisil esitamisel kohustuse tasuda riigilõivu suuremas määras kui avalduse elektroonilisel esitamisel veebilehe www.e-toimik.ee kaudu.
Priit Pikamäe, Lea Kivi, Hannes Kiris, Indrek Koolmeister, Jaak Luik

matches:
§ 57
§ 57
§ 57
§ 57
§ 57
Kohus
§ 57
§ 3401
kohus
§ 3401
§ 371
Kohus
§ 15
§ 57
§ 57
Kohus
§ 57
§ 57
§ 57
§ 15
§ 12
§ 57
§ 12
§ 57
Riigikohus
§ 14
§ 57
§ 57
§ 15
§ 57
§ 57
§ 12
§ 56
§ 15
Riigikohus
§ 57