Riigikogu ToimetisedEelmised numbridNr 24Karistusjärgne kinnipidamine põhiseaduse vastane, mis saab edasi?
Riigikohtu kriminaalkolleegiumi nõunik
Riigikohtu üldkogu tunnistas asjas nr 3-4-1-16-10 karistusjärgse kinnipidamise põhiseaduse vastaseks. Eesti on taas olukorras, kus tuleb otsida vastust küsimusele, mida teha (ohtlike) korduvkurjategijatega.
Enne kui sellele küsimusele vastata, oleks paslik heita pilk probleemi õiguslikule taustale.
Riigi ülesanne on tagada isikute turvalisus. Kuritegevuse ärahoidmise ja sellega võitlemise eesmärki täidab karistusõigus, mille raames rakendatav karistus kaitseb ühiskonna põhiväärtusi ja õiguskorda kahel viisil: tehtud ülekohtu eest tasudes ehk kätte makstes (see on repressiivselt) ja uut ülekohut ära hoides (preventiivselt) (Sootak 2003, 19).
Tänapäeval on valitsevaks karistusõiguse mudeliks kujunenud süükaristusõigus, mille puhul kuriteole järgneva karistuse liik ja määr sõltuvad eelkõige teo toimepanija süüst. Harjumus-, sõltuvus- ja veendumuskuritegevuse leviku tõttu on jõutud aga tõdemuseni, et ainuüksi süüst lähtuv karistus ei suuda karistusõiguse kaitse-eesmärki täita (Verfassungsmäßigkeit … 1996, 122 jj). Nimelt vanglast vabanenud isikud, kes on oma süü riigi ees lunastanud, on kohati siiski ühiskonnale ohtlikud. Ja nii seistaksegi küsimuse ees: mida teha, kui isiku ohtlikkus on süüst suurem? Süükaristusõiguse raames on vastuseks sellele küsimusele välja kujunenud monistlik ja dualistlik lahendusvariant.
Monistliku lähenemise korral ühendatakse isikule mõistetavas karistuses nii isiku süü kui ka ohtlikkus. Monistlikku süsteemi kasutavate riikide (Venemaa, ka endine Nõukogude Liit, Läti, Poola, Norra, Rootsi, Belgia, Suurbritannia, USA, Kanada; vt ka Sootak 2007, 186) karistusseadustikes on üldiselt säte, mis võimaldab korduvkurjategijatele, kes oma kuritegeliku kalduvuse tõttu kindlusega külgneva tõenäosusega ka tulevikus õigushüvesid raskelt kahjustavad (Lackner, Kühl 2007, § 66 äärenumber 15), määrata karmima karistuse. Sellega mõistetakse isikule karistus, milles sisaldub konkreetse teo süü ja juba eelnevate kuritegudega nii-öelda tõendatud ohtlikkus. Kriitiliselt tuleb monistliku lähenemise kohta märkida, et selliselt mõistetud karistus on küll õiglane ja arvestab ühiskonna turvalisuse vajadust, kuid selle karistuse kohaldamise põhistust on raske jälgida. Ka on süüdistataval end seetõttu raskem kohtus kaitsta (Sootak 2008): karistusest ei nähtu, kui suure osa sellest moodustab sanktsioon konkreetse teo toimepanemise eest ning kui suure osa teo toimepanijas peituv ohtlikkus.
Dualistlik süsteem
Dualistliku süsteemi puhul eristatakse karistust, mille ülemmäära määrab ära isiku süü, ja preventiivset mittekaristuslikku meedet, mille eesmärk on uute raskete kuritegude ärahoidmine. Dualistlike süsteemide esindajatena võib välja tuua saksa õigusperekonda kuuluvad Austria, Šveitsi ja Liechtensteini, dualistlikku lähenemist kasutavad Prantsusmaa, Tšehhi, Slovakkia, Ungari, Taani, Holland, Hispaania, Itaalia, San Marino ja Jaapan (Kindhäuser et al 2005, § 61, äärenumber 6-7; vt ka Euroopa Inimõiguste Kohtu 17.12.2009 otsus asjas nr 19359/04, M vs Saksamaa, lk 116).
Karistuslike ja mittekaristuslike meetmete eraldamine näitab, et vabaduse võtmisel on muu alus kui süü lunastamine ja üldine õigusnormi kehtivuse kindlustamine (Frisch 2008, 533–534). Siin seisneb ka dualistliku süsteemi eelis monistliku ees, kus isikule mõistetud karistuses pole tihti võimalik määrata süü ja ohtlikkuse osakaalu.
Eestis on isiku karistamise alus süü
Eestis on karistusseadustiku § 56 lõikes 1 sätestatust tulenevalt isiku karistamise alus süü. Võimalust mõjutada süüdlast karistusega edaspidi hoiduma süütegude toimepanemisest saab kaaluda üksnes süüga määratud karistuse raames. Pole aga võimalik silmas pidada isiku mõjutamise eesmärki tema isikut arvestamata (Sootak, Pikamäe 2002, § 56 kommentaar 7; vt ka RKKKo 3-1-1-40-04, p-d 7–8). Veelgi enam, karistuse mõistmisel mängib rolli ka samalaadsete õigusrikkumiste toimepanemise põhjendatud prognoos ehk teisisõnu isiku ohtlikkus (tuletatav: RKÜKo 3-1-1-37-07, p 23). Seega võib väita, et 2002. aastal jõustunud karistusseadustiku originaalne sanktsioonisüsteem järgis monistlikku suunda. Seda suunda muudeti otsustavalt 2009. aasta juunis, kui Riigikogu võttis vastu karistusseadustiku, kriminaalmenetluse seadustiku ja vangistusseaduse muutmise seaduse (jõustus 24.07.2009), millega kehtestati mittekaristuslike mõjutusvahenditena karistusjärgne käitumiskontroll ja karistusjärgne kinnipidamine.
Karistusjärgne kinnipidamine on dualistlikku õigusjärelmite süsteemi rakendavate riikide vastus küsimusele, mida teha, kui isiku ohtlikkus on süüst suurem. Tegemist on karistuse kõrvale mõistetava preventiivse mittekaristusliku meetmega, mille abil peetakse ühiskonna turvalisuse tagamiseks ohtlikke isikuid vanglas (või muus eriasutuses) kinni pärast seda, kui nad on (süü)karistuse täielikult ära kandnud (Saar 2009, 115). Karistusjärgse kinnipidamise mittekaristuslikkus ilmneb selles, et meede ei ole vastus toimepandud kuriteole (riigi vastus toimepandud süüteole on harilikult karistus), vaid selle eesmärk on hoida ära uusi võimalikke kuritegusid. Karistusjärgse kinnipidamise kestus võib olla nii tähtajatu (see on kinnipidamine kuni ohtlikkuse äralangemiseni, näiteks Taani, Itaalia, San Marino, Slovakkia ja Šveits; Strafgesetzbuch-Nomos, § 61 äärenumber 6-7) kui ka tähtaegne. Mitmes riigis võib karistusjärgset kinnipidamist kohaldada näiteks maksimaalselt kümneks aastaks, teatavate mööndustega oli karistusjärgne kinnipidamine piiratud kümne aastaga ka karistusseadustiku §-s 87² (vt ka Austria karistusseadustiku § 25 lõige 1 – http://www.ris.bka.gv.at/GeltendeFassung.wxe?Abfrage=Bundesnormen&Gesetzesnummer=10002296 (17.10. 2011); Liechtensteini karistusseadustiku § 25 lõige 1 – http://www.llv.li/stgb-01-01-08.doc-3.pdf (17.10.2011)).
Kuna karistusjärgne kinnipidamine on nn ultima ratio meede, kohaldatakse seda ainult erandjuhtudel. Erandite filtreerimiseks eeldab karistusjärgse kinnipidamise rakendamine esmalt formaalsete eelduste olemasolu – kuriteo iseloom, mõistetava vangistuse määr, varem toimepandud kuriteod ja nende eest kohaldatud karistused (vt Riigikohtu üldkogu 21.06.2011 otsusega põhiseadusevastaseks tunnistatud karistusseadustiku § 87² lõige 2). Karistusjärgse kinnipidamise puhul on formaalsete kohaldamistingimuste täitmise korral peale materiaalse eelduse kõige olulisem isikust ühiskonnale lähtuva ohu tuvastamine. Kuna me ei tea, kuidas käitub kurjategija tulevikus (tulevik on alati ebaselge), siis tuleb süütegusid, mida kurjategija paneb toime tulevikus, prognoosida tema varasema käitumise põhjal (Frisch 2008, 536). Nimelt isiku eelnevad teod peavad andma võimaluse tõsiselt karta, et isik võib tulevikus toime panna uusi teisi kahjustavaid tegusid: vabadusekaotusliku mõjutusvahendi rakendamine on põhjendatud ainult siis, kui uute kuritegude või õigusrikkumiste toimepanemise oht on reaalne – üksnes uute kuritegude toimepanemise võimalusele või pelgalt kuritegevushirmule reageerimine on õigusriiklikult lubamatu (Sootak 2007, 184).
Karistusjärgne kinnipidamine riivab intensiivselt sellele allutatud isiku õigust vabadusele ja isikupuutumatusele, seetõttu on karistusjärgse kinnipidamise instituut olnud erialakirjanduses elava diskussiooni objekt. Karistusjärgse kinnipidamise põhiseaduspärasuse teemaline vaidlus on käsitletavat instituuti pidevalt varjuna jälitanud. 2010. aasta lõpus jõudis vaidlus ka Riigikohtusse, päädides 21.06.2011 tehtud otsusega, mis sunnib Eesti karistusjärgse kinnipidamise mudelist rääkima juba minevikuvormis.
Riigikohus tunnistas karistusjärgse kinnipidamise põhiseaduse vastaseks
Järgnevalt peatume lühidalt Riigikohtu üldkogu olulisematel põhistustel karistusjärgse kinnipidamise põhiseaduse vastaseks tunnistamisel. Üldkogu asus seisukohale, et karistusjärgne kinnipidamine on vastuolus juba põhiseaduse § 20 lõike 2 punktidega 1 ja 3, see tähendab karistusjärgse kinnipidamise kui niisuguse kohaldamiseks puudub üldse põhiõiguslik alus. Seetõttu ei puuduta me edaspidi karistusjärgse kinnipidamise määratlematusega seonduvaid seisukohti, millest kõnelemise eeltingimuseks oleks ju see, et karistusjärgset kinnipidamist kui õiguse instituuti peetaks üldse võimalikuks.
Niisiis leidis Riigikohtu üldkogu, et põhiseaduse § 20 lõike 2 punkti 1 alusel ei ole lubatav karistusseadustiku § 872 lõikes 2 sätestatud karistusjärgse kinnipidamise vormis vabaduse võtmine. Kummalisel kombel käsitles üldkogu vastuolu põhiseaduse § 20 lõike 2 punktidega 1 ja 3 küll üksnes lisaks karistusjärgse kinnipidamise piisaval tasemel määratlematuse tõttu põhiseaduse § 23 lõikega 1 vastuolus olevaks tunnistamisele. Niisugust seisukohta põhistades märkis üldkogu, et põhiseaduse § 20 lõike 2 punkti 1 lauseosa “süüdimõistva kohtuotsuse […] täitmiseks” õigustab isikuvabaduse võtmist, mis otseselt tuleneb isiku süüdimõistmisest konkreetse kuriteo toimepanemise eest. See säte ei anna alust karistusseadustiku § 872 lõikes 2 sätestatud karistusjärgsele kinnipidamisele, sest karistusjärgsel kinnipidamisel ei ole põhiseaduse § 20 lõike 2 punktis 1 nõutavat seost isiku süüdimõistmisega. Karistusjärgset kinnipidamist ei kohaldata kitsalt konkreetse teo toimepanemise eest süüdimõistmise tulemusena, vaid see määratakse lisaks konkreetse kuriteo eest määratud karistusele, lähtudes isiku kuritegelikust kalduvusest. Seega on karistusjärgsel kinnipidamisel sisuline seos üksnes prognoosiga isiku ohtlikkuse kohta, mitte süüdimõistmise endaga, nagu nõuab põhiseaduse § 20 lõike 2 punkt 1. Isiku kuritegelikust kalduvusest tulenev ohtlikkus on ainus asjaolu, millele kohus peab karistusjärgset kinnipidamist kohaldades sisulise hinnangu andma. Üldkogu asus seisukohale, et üksnes vormilisest seosest kuriteo toimepanemise ja süüdimõistmisega ei piisa põhiseaduse § 20 lõike 2 punkti 1 nõuete täitmiseks (RKÜKo 3-4-1-16-10, p 84).
Veel leidis üldkogu, et karistusjärgset kinnipidamist ei saa õigustada ka põhiseaduse § 20 lõike 2 punkt 3, sest see säte õigustab üksnes isiku kinnipidamist või vahistamist kui akuutset reaktsiooni konkreetse kuriteo toimepanemise ohule. Põhiseaduse § 20 lõike 2 punkt 3 ei anna alust vabaduse võtmiseks ebamäärastel preventiivsetel ega karistuslikel eesmärkidel (ibid, p 89).
Üldkogu selgitas ka enda arusaama, milline on karistusseadustiku § 872 lõikes 2 sätestatud karistusjärgse kinnipidamise põhiseadusevastaseks ja kehtetuks tunnistamise mõju õiguskorrale, märkides, et otsuses märgitu ei mõjuta karistusseadustiku § 56 kohaldamist. Samuti ei tähenda karistusseadustiku § 872 lõikes 2 sätestatud karistusjärgse kinnipidamise kehtetuks tunnistamine seda, et kalduvuskurjategijatest tulenevale ohule ei oleks võimalik vastata olemasolevat sanktsioonisüsteemi ja muid meetmeid edasi arendades (ibid, p-d 91–93).
Riigikohtu üldkogu otsusele tehtavast võimalikust kriitikast hoolimata tuleb möönda, et Roma locuta est, causa finita est; reaalsus on, et ohtlike korduvkurjategijate ohjeldamisele tuleb leida senisest erinev lahendus. Kuidas edasi? Millised võimalused on, arvestades üldkogu otsuse põhistusi, ohjata ohtlike korduvkurjategijate probleemi?
Esmalt tuleb muidugi tõdeda, et Riigikohus ei välista karistusväliseid meetmeid täielikult, lubades karistusjärgselt rakendada käitumiskontrolli ja mööndes isegi võimalust muuta kontrollimise tingimusi senisest rangemaks. Juba ühes varasemas otsuses on üldkogu aktsepteerinud ka kuriteos süüdi tunnistatud isiku omandipõhiõiguse piiranguid preventiivsetel kaalutlustel väljaspool talle mõistetud formaalset karistust (vt RKÜKo 3-1-1-37-07, p 23).
Tagasitee dualismile
Üks on ometi selge. Riigikohtu tõlgendus välistab vähemalt kehtiva põhiseaduse raames dualistlikul lähenemisel isikuvabadust võtvate meetmete rakendamise. Kuna põhiseaduse § 20 lõikes 2, mis sätestab ammendavalt isikuvabaduse võtmise alused, ei leidu alust süüdimõistetud isikult vabaduse võtmiseks lisaks talle karistusseadustiku § 56 järgi mõistetud vangistusele, eeldaks karistusjärgse kinnipidamise instituudi rakendamine põhiseaduse täiendamist vastavat õigustust andva sättega. See on põhiõiguste kontekstis teoreetiliselt võimalik, sest karistusjärgne kinnipidamine on olemuslikult rahvusvahelise õigusega kooskõlas ja komistuskiviks osutubki vaid põhiseaduse § 20 lõike 2 punktile 1 riigisisesi antud kitsendav tõlgendus. Euroopa Inimõiguste Kohus ei ole sääraste karistusjärgse kinnipidamise vahendite rakendamises näinud inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 5 lõike 1 rikkumist. Vastupidist seisukohta on väljendanud Rait Maruste (2010, 126–129). Maruste poolt Euroopa Inimõiguste Kohtu 17.12.2009 otsusele asjas M vs Saksamaa antud tõlgendust on autorite arvates igati põhjendatult kritiseerinud Sten Lind (2010, 296, 303). Meede ei ole välistatud ka ühegi teise rahvusvahelise õiguse normi või põhimõtte alusel.
Kehtiva sanktsioonisüsteemi võimalused
Püüdes siiski kahe jalaga maa peale jääda, käsitleme võimalikke arenguteid kehtiva põhiseaduse raames. Esimene tee on lähtuda olemasolevast karistusseadustiku sanktsioonisüsteemist (koos kitsendusega, mille Riigikohtu üldkogu lõi). Pidades silmas vangistust, tuleb selle lahenduse kohaselt üld- ja ka eripreventiivsed meetmed, sealhulgas toimepanijast lähtuva ohu neutraliseerimine, realiseerida isikule mõistetava karistuse raames. Selle seisukoha toetuseks võib tuua asjaolu, et karistusseadustik teatud mõttes juba lahendab rea raskete kuritegude puhul korduvate toimepanijate ohutustamise probleemi. Sätestades korduvuse mitmete kuritegude juures raskendava koosseisutunnusena, hõlmab seadusandja toimepanijast lähtuva ohu ja näeb sellest lähtuvalt ette ka karmima karistusmäära. (Võrdle näiteks karistusmäärasid vägistamise põhikoosseisu ja kvalifitseeritud koosseisu puhul: karistusseadustiku § 141 lõige 1 näeb karistusena ette ühe- kuni viieaastase vangistuse, samas lõige 2 sätestab karistusena kuue- kuni viieteistaastase vangistuse.)
Kas selline lähenemine võimaldab optimaalselt arvestada vajadusega tagada ühiskonna turvalisus? Vajadus karistusjärgse kinnipidamise instituudi järele kujunes seoses üldiselt liberaliseerunud sanktsioonipoliitikaga ja teosüüst tuleneva karistuse piiride üsna madalal tasemel määratlemisega. Isegi arvestades korduva kuriteo kui kvalifitseeritud koosseisu eest ette nähtavaid rangemaid sanktsioonimäärasid, ei ole need piisavad, et tagada ühiskonnale kaitset harjumus-, veendumus- ja sõltuvuskurjategijate eest, sest karistuse tähtaeg on piisavalt lühike, et karistuse ära kandnud süüdimõistetul avaneks võimalus õiguskorda üha uuesti ja uuesti rünnata. Nendest kaalutlustest tulenevalt võib välja tuua veel mõned võimalikud arengustsenaariumid.
Kõigepealt võib pakkuda välja veel ühe lahenduse kehtiva sanktsioonisüsteemi raames. Kõrvalepõikena tuleb nentida tõsiasja, et paraku puudub Eestis endiselt käepärane võimalus saada statistikat kuritegude eest mõistetud karistuste võrdleva raskuse kohta kuriteoliikide lõikes. Kuid ka kohtuotsuste pealiskaudsel vaatlemisel on ilmne, et korduvalt raskeid kuritegusid toime pannud isikutele mõistetavad karistused jäävad enamjaolt siiski alla sanktsiooni keskmise määra, ka isikute puhul, keda iseloomustavad andmed võinuks anda alust karistusjärgseks kinnipidamiseks. Näiteks kohtulahendite registris karistusseadustiku § 114 koosseisu alusel süüdi tunnistatud isikute kohta tehtud otsingu tulemusel ilmnes, et mõistetud karistuse määr jäi tunduvalt alla sanktsiooni keskmise määra. Otsingu parameetrite kohaselt olid valimis karistusseadustiku § 114 järgi tehtud kohtuotsused ajavahemikus 1. jaanuar 2009 – 10. oktoober 2011. (Tuleb märkida, et kõik vaadeldud otsused ei ole küll veel seadusjõustunud.) Täiendavate tingimustena pidid süüdistatavad olema teo toimepanemise ajal täisealised, varem vägivallakuritegude eest karistatud või pidi arutatav asi hõlmama lisaks mõrvale veel muid raskeid vägivallakuritegusid. Nii kujunenud valimisse jäi 13 süüdistatavat. Ühte süüdistatavat karistati eluaegse vangistusega. Tähtajalise vangistusega karistatud 12 isiku keskmiseks karistuse raskuseks oli kümme aastat vangistust, kusjuures üksnes neljal juhul ületas mõrva eest mõistetud karistus sanktsiooni keskmist määra 14 aastat vangistust. Ka korduvatele vägistajatele mõistetud karistused jäävad kohtute infosüsteemist (KIS) nähtuvalt tüüpiliselt allapoole sanktsiooni keskmist määra.
Asudes seisukohale, et raske kuriteo eest süüditunnistamisel seab vabaduse võtmisele piiri isiku süü suurus, tuleb küsida, kas süü kui karistuse mõistmise seisukohast kvantifitseeritava nähtuse peaks üldiselt ümber hindama. Süüst lähtuval karistusel ei ole üht, universaalset määra. See on alati kokkuleppeline, sõltudes konkreetsest ühiskonnast ja selle väärtushinnangutest (Sootak 2007, 116; vt ka RKÜKo asjas 3-4-1-9-03 p 21). Seadusandja määratud karistusraamide piires on teosüüle vastava karistusvahemiku kindlaksmääramine praktika otsustada. Kui seadusandja on näiteks vägistamise kvalifitseeritud koosseisu eest karistusena ette näinud vangistuse kuuest kuni viieteistkümne aastani, siis selle piires on teo toimepanijale karistuse mõistmine kohtu otsustada. Eeltoodust nähtuvalt on kohtupraktikas karistusmäära teatud standard välja kujunenud. Jutt käibki sellest, et õiguspraktikas põhimõtteliselt muuta lähenemist kvalifitseeritud teokoosseisu realiseerinud (või üksnes konkreetselt korduvkuriteo?) toimepanija süü suuruse hindamisele ja sellest tulenevalt talle karistuse mõistmisele. Seega, kui praegu mõistetakse mõrva (see on tapmise kvalifitseeritud koosseisu) eest enamasti vangistus ligikaudu kümme aastat või vägistamise kvalifitseeritud koosseisu eest vangistus ligi üheksa ja pool aastat, siis võib küsida, kas mitte leppida edaspidiseks kokku kvalifitseeritud tapmise või vägistamise eest sanktsiooni ülempiirile tunduvalt lähedasema karistuse mõistmist.
Kriitiliselt tuleks märkida, et selline lähenemine ei võimalda piisava selgusega eristada tulevikku silmas pidades ohtlikke ja vähem ohtlikke kurjategijaid ning tooks paratamatult kaasa sanktsioonimäärade üldise tõusu. Seetõttu ei saa nimetatud lahendust kuidagi toetada.
Eriosaline lahendus
Süü suurusele vastavate karistusmäärade ümberhindamine osutuks puht praktiliselt väga keeruliseks, sest see eeldaks ju nii prokuröride kui ka kohtunike kõikehõlmava kokkuleppe saavutamist – hinnata korduvkurjategijate puhul teosüüd sanktsiooni ülemmäärale senisest lähedasemas määras. Valmisolek niisuguseks mõttemalli muutmiseks on aga küsitav. Seadusandja saab küsimuse lahendada korduvkurjategijatele nende ohtlikkust arvestava õigusjärelmi kohaldamisega üldosaliselt või eriosaliselt.
Eriosalise lähenemisviisi tuum on luua valitud kuriteokoosseisude juurde ka kvalifitseeritud koosseisuga võrreldes palju kõrgema karistuse alam- ja ülemmääraga eriti kvalifitseeritud koosseis, näiteks karistusseadustiku §-le 141 (vägistamine) kolmanda lõike lisamine, milles sätestataks nn sarivägistaja vastutus. Sarivägistajat võiks käsitada sarnaselt karistusseadustiku § 199 lõike 2 punktis 9 sätestatud süstemaatiliselt vargusi toime paneva isikuga. Kohtupraktikas on varguse puhul asutud seisukohale, et süstemaatiliselt toimepanduks saab pidada sellist kuritegu, mis koosneb vähemalt kolmest episoodist. Lisaks on vajalik, et isiku poolt toime pandud teod on omavahel seotud, näiteks kui isik sooritab süütegusid väljakujunenud harjumusest lähtuvalt (vt RKKKo 3-1-1-87-09, p 10). See tähendaks korduvkurjategijate puhuks karistuste automaatset raskendamist. Just seksuaalse enesemääramise vastaste süütegude juures on sellist meetodit mõnedes õiguskordades ka kasutatud (vrd näiteks Saksamaa Strafgesetzbuch § 176 ja § 176 a – http://www.gesetze-im-internet.de/stgb/BJNR001270871.html (17.10.2011); USA Massachusettsi osariigi üldised seadused, IV osa, ptk 265 artiklid 23 ja 23b – http://www.malegislature.gov/Laws/GeneralLaws/PartIV/TitleI/Chapter265 (17.10.2011)).
Kirjeldatud lähenemine on täielikult kooskõlas nii üldkogu tõlgendusega põhiseaduse § 20 lõike 2 punktile 1 kui ka §-le 23. Süüdimõistetult vabaduse võtmine toimuks rangelt formaalse karistuse vormis ja üksnes konkreetse kuriteokoosseisu realiseerimise eest. Samuti ei tekiks probleemi praktikute seas üksmeele saavutamisega – rangete sanktsioonidega koosseisud oleks neile ju seadusandja poolt lihtsalt ette antud. Samas pole raske märgata, et see mudel tähendaks süüdimõistetute olukorra tunduvat raskendamist võrreldes põhiseadusevastaseks tunnistatud karistusjärgse kinnipidamise kohaldamise võimalusega, sest nõuaks väga repressiivsete järelmite kohaldamist ka isikutele, kelle toimepandud teod tooksid kohtunikule vabama hindamisruumi jätmise korral kaasa palju kergema sanktsiooni.
Üldosaline lahendus
Üldosaline lahendusvõimalus oleks artikli esimeses osas kirjeldatud monistliku süsteemi põhimõtete senisest ulatuslikum rakendamine karistusseadustiku üldosa tasandil. Ühes variandis tähendaks see karistusseadustiku § 56 muutmist retsidiivi silmas pidavalt ja korduvkurjategijate puhuks karistuse mõistmise aluste hulka iseseisva tunnusena isiku ohtlikkuse kriteeriumi lisamist – võimalust mõista isikule ohtlikkuse kaalutlustel raskem karistus. Erinevus praegusest karistusseadustiku § 56 lõike 1 redaktsioonist seisneks selles, et ohtlikkus saaks karistuse mõistmisel iseseisva tähenduse, mitte ei oleks pelgalt süüle vastava karistuse raames konkreetse karistuse kindlaksmääramise alus. Kõne alla võiks tulla ka karistusseadustiku karistuse mõistmise peatüki täiendamine sätetega, mis näeksid ette raskemad karistusmäärad korduvalt süütegusid toime pannud isikutele. Arvestades asjaolu, et korduvus on paljude karistusseadustiku süüteokoosseisude kvalifitseeriv tunnus, tähendaks selline lahendus kas eriosas kvalifitseeritud koosseisudest korduvuse kaotamist või siis üldosaliselt raskema sanktsioonimäära ettenägemist isikutele, kes panevad samalaadse kuriteo toime vähemalt kolmandat korda või koguni süstemaatiliselt (kvalifitseeritud retsidiiv).
Analoogilised lähenemised on mitmetes õiguskordades ka kasutusel. Radikaalses vormis leiab retsidiivist tuleneva karistuse raskendamise mitmetes Ameerika Ühendriikide osariikides nn kolme löögi seaduste alusel (habitual offenders laws, three strikes and you’re out). Kolme löögi seadused kehtivad näiteks Arkansases, Kalifornias, Colorados, Connecticutis, Floridas, Georgias jm, kokku pooltes osariikides (Clark et al 1997. – https://www.ncjrs.gov/pdffiles/165369.pdf (18.10.2011)). Isik, kes on kolmel korral pannud toime kuriteo, mõistetakse pikaks tähtajaks vangi. Osariigiti on karistuste tähtajad erinevad. Erinevad ka nõuded sellele, milliste kuritegude eest võib raskendatud karistuse mõista. Nii näiteks võib Kalifornias kolmandaks, otsustavaks kuriteoks olla ükskõik milline kuritegu, ka väheoluline vargus (California Penal Code Section 667. – http://law.onecle.com/california/penal/667.html (18.10.2011)). Kirjeldatud nn kolme löögi seadused on loomulikult kujukas näide sellest, milline karistusõigus õigusriigis ei peaks olema. Kuid on ka vähem hüsteerilisi näiteid. Venemaa, Austria ja Liechtensteini karistusseaduses on süütegude korduv toimepanemine karistust raskendav asjaolu (Austria ja Liechtensteini Strafgesetzbuch § 33; Venemaa Уголовный кодекс § 63 – http://www.ukru.ru (17.10.2011); sarnane regulatsioon Hispaania karistusseadustikust – §-d 74–76¸ Taani karistusseadustikust – § 83 jm). Tõsi, nende riikide karistusseadustes puuduvad meie karistusseadustikule iseloomulikud kvalifitseeritud koosseisud süüteo korduva toimepanemise tunnusel. Prantsusmaa karistusseadustikus mõistetakse aga korduvalt raske kuriteo toimepanemisel süüdlasele karistus kõrgendatud määras (Prantsuse code pénal artiklid 132-8-132-11. – http://www.legifrance.gouv.fr/telecharger_pdf.do?cidTexte=LEGITEXT000006070719 (17.10.2011)).
Kas üldosalised manööverdused tagaks põhiõigusi karistusjärgse kinnipidamisega võrreldes paremini? Artikli autorid nii ei arva, sest kumbki mainitud variant ei võimalda sarnaselt dualistliku süsteemiga selekteerida ja seetõttu võivad need kaasa tuua lihtsalt karistuste üldise karmistamise korduvkurjategijate puhul. Karistusseadustiku § 56 modifitseerimisel piirataks rängalt isikuvabadust ikkagi pelgalt üldkogu etteheidetud “ebamäärase prognoosi” alusel. Kuna tegemist oleks karistuse osaga, siis tähendaks see tegelikult isegi süüdimõistetu olukorra raskendamist karistusjärgse kinnipidamisega võrreldes. Karistusjärgselt kinnipeetavatele kui mittekaristuslikule meetmele allutatutele tuli proportsionaalsuse printsiibist lähtuvalt tagada privilegeeritud seisund, võrreldes karistust kandvate isikutega. Vaieldav on loomulikult see, kas vangistusseaduse peatükis 51 karistusjärgse kinnipidamise täideviimise kohta sätestatu olnuks proportsionaalsuse põhimõtte realiseerimiseks piisav. Karistusjärgse kinnipidamise instituut nägi ette meetmele allutatute osalemise süvendatud resotsialiseerimise programmides. Ka selle puhul möönavad autorid, et kriitika on õigustatud: rehabilitatsiooniprogramme tuleks rakendada kõigi kinnipeetavate suhtes ja karistusjärgsetele kinnipeetavatele puudusid eriprogrammid. Karistusjärgne kinnipidamine oli seega lihtsalt karistuse pikendus. Karistusjärgne kinnipidamine võimaldas isiku vabastada siis, kui ta ohtlikkus ära langes. Kandes aga karistust, ei mängi ohtlikkuse äralangemine mingit rolli – süüdi tunnistatu saab panustada vaid karistuse kandmiselt üldkorras ennetähtaegsele vabastamisele. Karistusjärgse kinnipidamise korral oli isik karistuse kandmisega võrreldes eelisseisus ka karistusandmete kustutamise seisukohast, sest viibides karistusjärgsel kinnipidamisel, kulges karistusseadustiku § 25 sätete järgi karistusandmete kustumise tähtaeg. Seevastu karistust kandval isikul see tähtaeg veel ei kulge. Märkimist väärib seegi, et ka nn kolme löögi seaduse leebema variandi kehtestamine oleks vastuolus Eesti karistusõiguse üldiselt liberaliseeruva ja võimalikult vähe represseeriva arengusuunaga.
Eeltoodu valguses tõusetukski lähemal vaatlusel karistusseadustiku §-le 56 iseseisva karistamise alusena ohtlikkuse lisamise variandi juures potentsiaalse probleemina võimalik vastuolu Riigikohtu üldkogu seisukohtadega. Meenutagem veel, et üldkogu hinnangul “karistusjärgsel kinnipidamisel on sisuline seos üksnes prognoosiga isiku ohtlikkuse kohta. Isiku kuritegelikust kalduvusest tulenev ohtlikkus on ainus asjaolu, millele kohus peab karistusjärgset kinnipidamist kohaldades sisulise hinnangu andma. […] PS § 20 lg 2 punkt 1 ei anna alust võtta isikult vabadus üksnes isiku ohtlikkuse tõttu [artikli autorite esiletõst]. Ainult vormilisest seosest kuriteo toimepanemise ja süüdimõistmisega ei piisa PS § 20 lg 2 p 1 nõuete täitmiseks.” Üldkogu on niivõrd järsu seisukohavõtuga ilmselgelt väljunud kohtu volituste piiridest. Eeltooduga on otsustatud, et põhiseadusele vastab üksnes süükaristusõiguse mudel ning suuresti välistatud sotsiaalse kaitse karistusõigusliku kontseptsiooni rakendamise võimalus. Siin tuleb nõustuda riigikohtunik Priit Pikamäe eriarvamuses väljendatud kriitikaga, mille kohaselt üldkogu enamuse arusaam, et kuriteole järgnevateks õigusjärelmiteks on üksnes seadusandja poolt formaalselt karistustena määratletud mõjutusvahendid, mitte aga muud sanktsioonid, sealhulgas mittekaristuslikud mõjutusvahendid, kujutab endast kohtuvõimu asumist seadusandja rolli, mis ei ole kooskõlas põhiseaduse § 146 teises lauses sätestatuga, mille kohaselt on kohus õigusemõistmisel seotud seadusega (RKÜKo 3-4-1-16-10, riigikohtunik Priit Pikamäe eriarvamus, p 2.2.). Eriarvamuses väljendatud mõtet tuleb veelgi edasi arendada. Kui põhiseaduse § 20 lõike 2 punkt 1 ei anna alust võtta isikult vabadus üksnes isiku ohtlikkuse tõttu, on ilmne, et ka olukorras, kus seadusandja paigutaks ohtlikkuse hindamise karistusseadustiku 4. peatükki – seega formaalsete karistuste kohaldamise aluste hulka –, läheks ohtlikkus iseseisva karistuse mõistmise või selle raskendamise alusena ikkagi vastuollu üldkogu eelviidatud seisukohaga. Selgi juhul oleks seos süüdimõistmise ja õigusjärelmi vahel üldkogu argumentidest nähtuvalt ainult vormiline ning sisuline seos on üksnes isiku ohtlikkuse kohta tehtava prognoosi ja karistuse vahel (RKÜKo 3-4-1-16-10, p 84). Seega on üldkogu tegelikult seadusandjale ette kirjutanud, et süüdimõistetu suhtes tehtav ohuhinnang ei või olla talle mõistetava ükskõik kuidas formuleeritud vangistusliku järelmi iseseisev alus.
Karistusseadustiku karistuse mõistmise peatükki kvalifitseeritud retsidiivi puhuks karistusmäärasid raskendavatele erisätetele Riigikohtu üldkogu eeltoodud seisukohad siiski ei laieneks, sest need ei oleks determineeritud mitte tulevikku suunatud prognoosiga toimepanija ohtlikkuse kohta, vaid minevikulise faktiga, et ta on korduvalt teatud liiki kuritegusid toime pannud. Jäägu lugeja otsustada, kas sellisel lähenemisel võiks olla eeliseid karistusjärgse kinnipidamisega võrreldes ning kas see võiks nimetatut asendada.
Artikli autorite arvates ei ole Riigikohtu üldkogu järeldused karistusjärgse kinnipidamise mittevastavuse kohta põhiseaduse § 20 lõike 2 punktile 1 veenvad ning seavad kohati kahtluse alla kehtiva karistusõiguse süsteemi tervikuna. Üldkogu kevadise lahendi valguses leiame end taas küsimuse ees, mida teha, kui isiku ohtlikkus on tema süüst suurem. Praegune sanktsioonisüsteem sellele probleemile lahendust pakkuda ei suuda, sest kehtiv süükaristusõiguse mudel ei võimalda karistuse mõistmisel piisavalt arvestada isiku ohtlikkusega. Katsed sanktsioonisüsteemi raames korduvkurjategijate karistusi raskendada päädiksid karistuste repressiivsuse üldise tõusuga ning oleksid seetõttu ebasoovitavad. Võimalike lahendustena võib karistusseadustikku sisse viia kas eriosalised muudatused (eriti kvalifitseerivad koosseisud korduvkurjategijate jaoks) või modifitseerida karistusseadustiku üldosa (täiendada § 56 lõiget 1 või lisada kvalifitseeritud retsidiivi puhuks karistamise erisätted), võimaldamaks rakendada monistliku lähenemise pakutavaid võimalusi. Paraku ei ole kumbki neist lahendusvariantidest puudusteta.
Clark, J., Austin, J., Henry, D. Alan (1997). Three Strikes and You’re Out: A Review of State Legislation. National Institute of Justice. Research in Brief. September. – https://www.ncjrs.gov/pdffiles/165369.pdf (18.10.2011).
Frisch, W. (2008). Karistusjärgse kinnipidamise põhialused ja põhiküsimused. – Juridica, nr 8, lk 531–538.
Kindhäuser, U., Neumann, U., Paeffgen, H.-U. (2005). Nomos-Kommentar zum Strafgesetzbuch. 2. Aufl. Bd 1. Baden Baden: Nomos.
Lackner, K., Kühl, K. (2007). Strafgesetzbuch. Kommentar, 26. Aufl. München: Beck.
Lind, S. (2010). Kas karistusjärgne kinnipidamine on õigusriigis lubamatu? – Juridica, nr 4, lk 296–303.
Maruste, R. (2010). Veel kord karistusjärgsest kinnipidamisest, seekord Strasbourgi kohtu silmade läbi. – Juridica, nr 2, lk 126–129.
Saar, J. (2009). Karistusjärgne kinnipidamine ja Eesti kriminaalpoliitika. – Juridica, nr 2, lk 114–123.
Sootak, J. (2007). Sanktsiooniõigus. Tallinn: Juura.
Sootak, J. (2008). Nõukogude tont jälle platsis. – Eesti Päevaleht, 6. okt. – http://www.epl.ee/artikkel/443964 (16.10.2011).
Sootak, J., Pikamäe, P. (2002). Karistusseadustik. Kommenteeritud väljaanne. Tallinn: Juura.
Verfassungsmäßigkeit der Sicherungsverwahrung. – Neue Zeitschrift für Strafrecht Rechtsprechungsreport, 1996/IV.


Notar võib tulenevalt NotS § 37 lg 1 p-st 3 asjast huvitatud isiku taotlusel ametitoimingu tegemise kuni 10 päevaks edasi lükata, kui taotleja soovib kohtus vaidlustada notari ametitoimingu sisusse puutuvat fakti või õigust. Notaril on alus ametitoimingu tegemise peatamiseks, kui asjast huvitatud isik on õigeaegselt kohtus vaidlustanud ametitoimingu sisusse puutuvat fakti või õigust.
Ametitoimingu tegemise, edasilükkamise või sellest keeldumise peab notar otsustama põhjendamatu viivituseta. TõS § 4 järgi on notaril õigus ja kohustus keelduda ametitoimingu tegemisest üksnes juhul, kui osalise vajaliku õigus-, teo- või otsusevõime või esindusõiguse puudumine on selge. Kui notaril puudub võimalus osaleja või esindaja suhtes tekkinud kahtluste paikapidavust tuvastada, märgib notar TõS § 10 lg 3, § 11 lg-te 1 ja 2 ning § 12 lg 3 kohaselt nimetatud asjaolu notariaalakti ja tõestab taotleja nõudel tehingu oma kahtlustele vaatamata. Kui notaril ei ole ka oma ametist tulenevat nõuetekohast hoolsust üles näidates võimalik tõsikindlalt välja selgitada notariaaltoimingu tegemisel tähtsust omava asjaolu esinemine või puudumine, ei või notar keelduda ametitoimingu tegemisest.
TõS § 36 lg-dest 2 ja 3 järeldub, et notar ei vastuta otseselt osalejate nimekirja ja hääletusprotokolli õigsuse eest. See tähendab, et notar ei kontrolli oma initsiatiivil aktsiatest tuleneva hääleõiguse olemasolu. Sellist kontrolli oleks notaril ka praktiliselt võimatu läbi viia, sest valitsev mõju on dünaamiline ja võib sõltuvalt asjaosaliste tegudest hetkega muutuda (vt ka Riigikohtu 01.11.2004 otsuse nr 3-2-1-89-04, p 34). Notaril ei ole reeglina võimalik otsustada hääleõiguse puudumise üle ka juhtudel, kui väidetakse valitseva mõju olemasolu kokkuleppe alusel kooskõlastatult tegutsevate isikute kaudu.
Aktsiatest tuleneva hääleõiguse olemasolu või puudumist tuleb hinnata üldkoosoleku toimumise aja seisuga. Notar saab üldkoosoleku protokolli tõestamise otsustamisel hinnata aktsiatest tuleneva hääleõiguse küsimust üksnes juhul, kui talle esitatakse vastavad dokumendid, ja tingimusel, et puudub vaidlus aktsiate hääleõiguslikkuse üle.
Notar tohib tõestada üksnes selle üldkoosoleku protokolli, millel ta on ise osalenud. Otsustamine selle üle, milline protokoll vastab üldkoosoleku tegelikule käigule, ei kujuta ega saa kujutada endast notari poolt üldkoosoleku otsustele õigusliku hinnangu andmist ega vaidluse lahendamist aktsiate hääleõiguslikkuse üle.
Asutuse või ametiisiku toiming saab rikkuda kaebuse esitaja õigusi üksnes siis, kui toiming lisaks õigusvastasusele toob kaasa ka kaebaja õiguste lõppemise või kitsendamise.
Tulenevalt Asjaõigusseaduse § 92 lg.-st 1 läheb omand ehitise kui vallasasja suhtes üle omandaja ja võõrandaja vahelise omandi üleandmise kokkuleppe alusel, mitte notari poolt kokkuleppe tõestamise toimingu tulemusel. Seega ei saa see toiming rikkuda AS Epp omandiõigust.
Notari poolt lepingu tõestamise toiming ei ole notari poolt tsiviil-, perekonna- ega tööõigussuhtes tehtud toiming. Järelikult on halduskohus pädev hindama selle toimingu õiguspärasust.
Kui tehing tehakse esindaja kaudu, peab notar Notariaadiseaduse § 47 lg. 3 ja Notariaaltoimingute tegemise korra p. 50 lg. 1 kohaselt kontrollima esindaja volitusi. See, et volituse olemasolu tuleb kindlaks teha tsiviilõigussuhteid reguleerivate normide alusel, ei ole aluseks halduskohtulikust kontrollist loobumiseks.


Määrus kehtestatakse Kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 6 lõike 1, Teeseaduse § 25 lõike 3 alusel ja kooskõlas Majandus- ja kommunikatsiooniministri 17. detsembri 2002 määruse nr 45 Tee seisundinõuded" § 2 lõikega 1, 13. mai 2004 määrusega nr 132 Teehoiutööde tehnoloogianõuded" § 1 ja Tallinna Linnavalitsuse 15. oktoobri 2003 määrusega nr 96 kinnitatud Tallinna tänavate liigitusega.
§ 1. Tallinna Kommunaalametil korraldada heakorratöid käesoleva määruse lisas loetletud tänavatel, kõnniteedel, jalgrattateedel, sildadel, viaduktidel, parklates, ühissõidukipeatuste ootealadel ja teemaal asuvatel haljasaladel.
(1) korraldada heakorratöid kõikide linnaosade valitsuste haldusterritooriumil asuvatel linna omandis olevatel tänavatel, kvartalisisestel teedel, kõnniteedel, parklates ja haljasaladel, välja arvatud käesoleva määruse paragrahvis 1 nimetatud;
(2) sõlmida vajadusel omavahel täiendavaid kokkuleppeid heakorratööde paremaks korraldamiseks ja linnaosade piirialadel puhastuspiiride täpsustamiseks.
§ 3. Tallinna Kommunaalametil anda üle linnaosade valitsustele kehtivad lepingud kõrvaltänavate hoolduse kohta kolmepoolse kokkuleppe alusel hiljemalt 31. augustiks 2007.
§ 4. Tallinna Kommunaalametil anda käesoleva määruse paragrahvis 2 lõikes 1 nimetatud ülesannete täitmiseks vajalikud kulud linnaosade valitsustele läbi alaeelarve muudatuse.
§ 5. Tallinna Kommunaalamet ja linnaosade valitsused vastutavad linna omandis olevate teede heakorratööde nõuetekohase korraldamise eest vastavalt käesoleva määrusega kindlaksmääratud tööjaotusele riigi ja Tallinna õigusaktidega kehtestatud korras.
§ 6. Tunnistada kehtetuks Tallinna Linnavalitsuse 21. detsembri 2005 määrus nr 126 "Tallinna linna omandis olevatel teedel ja teemaal asuvatel haljasaladel heakorratööde korraldamine".
Lisa Tallinna Kommunaalameti poolt puhastusele kuuluvate tänavate loetelu


Perioodi 2007–2013 tehnilise abi meetmete ja horisontaalse tehnilise abi meetme toetuse andmise ning kasutamise tingimused ja kord – Riigi Teataja
Perioodi 2007–2013 tehnilise abi meetmete ja horisontaalse tehnilise abi meetme toetuse andmise ning kasutamise tingimused ja kord
Perioodi 2007–2013 tehnilise abi meetmete ja horisontaalse tehnilise abi meetme toetuse andmise ning kasutamise tingimused ja kord - sisukord
§ 6 Projekti omafinantseeringu määr
2 ABIKÕLBLIKKUSE PERIOODIGA 01.01.2007–31.12.2007 PROJEKTIDE TAOTLUSTE MENETLEMINE
§ 10 Taotluse esitamine ja läbivaatamine
§ 11 Taotluse rahuldamine
§ 12 Taotluse muudatustest teavitamine ja taotluse rahuldamise otsuse muutmine
3 ABIKÕLBLIKKUSE PERIOODIGA 01.12.2007–31.08.2015 PROJEKTIDE TAOTLUSTE MENETLEMINE
§ 13 Taotleja
§ 15 Toetuse saaja
§ 16 Toetuse summa vähendamine või suurendamine
§ 17 Toetuse väljamaksmine tasutud ja osaliselt tasutud kuludokumentide alusel
§ 18 Toetuse väljamaksmine ettemakse taotluse alusel
RT I, 06.05.2014, 10
Vastu võetud 30.04.2007 nr 30
RTL 2007, 40, 688
jõustumine 14.05.2007
18.07.2007 RTL 2007, 61, 1102 29.07.2007
03.04.2008 RTL 2008, 29, 430 14.04.2008, rakendatakse alates 1.01.2008
16.12.2009 RTL 2009, 96, 1432 01.01.2010, osaliselt 1.01.2011
13.04.2011 RT I, 19.04.2011, 4 22.04.2011
29.04.2014 RT I, 06.05.2014, 1 09.05.2014
[RT I, 19.04.2011, 4 - jõust. 22.04.2011]
Käesoleva määrusega sätestatakse horisontaalse tehnilise abi meetme, elukeskkonna arendamise rakenduskava tehnilise abi meetme, majanduskeskkonna arendamise rakenduskava tehnilise abi meetme ja inimressursi arendamise rakenduskava tehnilise abi meetme (edaspidi kõik meetmed koos tehniline abi) raames antava struktuuritoetuse (edaspidi toetus) andmise, toetuse taotluse (edaspidi taotlus) menetlemise ja toetuse väljamaksmise ning toetuse kasutamise tingimused ja kord.
[RTL 2007, 61, 1102 - jõust. 29.07.2007]
Tehnilise abi raames toetuse andmise eesmärk on tagada rakenduskavade ning vajadusel ka «Perioodi 2004–2006 struktuuritoetuse seaduse» § 2 lõike 2 punktis 1 nimetatud arengukava (edaspidi arengukava) ja ühtekuuluvuspoliitika 2014+ tõhus ja tulemuslik elluviimine, sealhulgas:
1) tõsta toetuse andmist korraldavate asutuste töövõimekust ning tagada nende kvaliteetne töö toetuse andmisel ja väljamaksmisel;
2) tagada taotluste kvaliteetne hindamine;
3) teostada tulemuslikku seiret rakenduskavade või arengukava elluviimise üle;
4) hinnata rakenduskavade või arengukava elluviimist;
5) teostada uuringuid toetuse andmise asjakohasuse, mõju ning toetuse kasutamise võimaluste kohta;
6) tagada tõhus järelevalve, audit ja kontroll toetuse kasutamise üle;
7) teavitada toetuse taotlejaid (edaspidi taotleja) ja avalikkust toetuse taotlemise ja kasutamise võimalustest;
8) tõsta toetuse saajate võimekust toetuse kasutamisel.
(1) Toetatakse tegevusi, mis on otseselt vajalikud rakenduskavade ja tehnilise abi meetmete eesmärkide saavutamiseks. Vajadusel toetatakse tegevusi, mis on otseselt vajalikud arengukava rakendamiseks ja eesmärkide saavutamiseks ning ühtekuuluvuspoliitika 2014+ ettevalmistamiseks.
(11) Kui tegevus on seotud kahe või enama rakenduskava rakendamisega, rahastatakse tegevust horisontaalse tehnilise abi meetmest. Kui tegevus on seotud ühe rakenduskava rakendamisega, rahastatakse tegevust vastava rakenduskava tehnilise abi meetmest.
[RT I, 06.05.2014, 1 - jõust. 09.05.2014]
(2) Horisontaalse tehnilise abi meetme raames antakse toetust alljärgnevatele tegevustele:
1) toetuse andmise ettevalmistamine, sealhulgas toetust puudutava teabe edastamine potentsiaalsetele taotlejatele, taotlejate nõustamine sobiva rahastamisallika leidmisel ja projektiidee vormistamisel ning toetuse andmise ja väljamaksmisega seotud tegevuste ja protseduuride ettevalmistamine toetuse andmist korraldavates asutustes;
2) toetuse andmiseks, väljamaksmiseks ja aruandluseks vajalikud tegevused toetuse andmist korraldavates asutustes;
3) taotluste hindamine ja rahuldamisele kuuluvate taotluste väljavalimine;
4) toetuste andmise ja kasutamise hindamine;
[RTL 2009, 96, 1432 - jõust. 01.01.2011]
5) toetuste andmise ja kasutamise seire;
6) toetuse andmise ja kasutamise üle järelevalve, auditi ja kontrolli teostamine;
7) komisjonide ja töörühmade koosolekute korraldamine;
8) toetuse andmist ja kasutamist käsitlevate seminaride, koolituste ja muude toetuse andmist ning kasutamist tutvustavate ürituste korraldamine toetuse andmist korraldavate asutuste teenistujatele ja töötajatele, toetuse taotlejatele ning toetuse saajatele ning sellesisulistel üritustel osalemine;
9) toetuse andmise ja kasutamise uuringud;
10) toetuse andmise ja kasutamisega seotud teavitamistegevused, sealhulgas veebilehtede loomine, toimetamine ja hooldus, teavitamine trükimeedias ning tele- ja raadiokanalites, info- ja reklaammaterjalide väljaandmine ning teabepäevade korraldamine;
11) toetuse andmise ja kasutamise arvestuseks ning toetuse väljamaksmiseks infosüsteemide soetamine ja paigaldamine ning nende kasutamiseks vajalike tehniliste vahendite hankimine;
12) toetuse andmise ja kasutamisega seotud dokumentide säilitamine.
(3) Elukeskkonna arendamise rakenduskava, majanduskeskkonna arendamise rakenduskava ning inimressursi arendamise rakenduskava tehnilise abi meetmete raames antakse toetust alljärgnevatele tegevustele:
1) rakenduskava elluviimise hindamine;
2) rakenduskava seirekomisjoni koosoleku ettevalmistamine ja läbiviimine;
3) rakenduskava elluviimist toetava uuringu teostamine;
4) rakenduskava tegevustest teavitamine, sealhulgas toetuse andmist ja kasutamist tutvustava veebilehe loomine, toimetamine ja hooldamine, teavitamine trükimeedias, tele- ja raadiokanalites, info- ja reklaammaterjalide väljaandmine ning teabepäeva korraldamine.
(4) Lisaks lõikes 3 nimetatud tegevustele antakse elukeskkonna arendamise rakenduskava tehnilise abi meetme raames toetust alljärgnevatele tegevustele:
1) [Kehtetu - RTL 2008, 29, 430 - jõust. 14.04.2008 - rakendatakse alates 1.01.2008]
2) ekspertabi toetuse andmise ning kasutamisega seotud küsimuste lahendamiseks.
Projekti abikõlblikkuse periood algab riigi jooksvale eelarveaastale eelneva aasta 1. novembril, kuid mitte varem kui 2007. aasta 1. jaanuaril ning lõpeb hiljemalt 2015. aasta 31. detsembril.
[RTL 2009, 96, 1432 - jõust. 01.01.2010]
1) kulud on seotud määruse § 3 lõigetes 2 ja 3 sätestatud tegevuste elluviimisega;
2) [Kehtetu - RTL 2009, 96, 1432 - jõust. 01.01.2010]
3) kuludokumendi koostamise kuupäev jääb taotluses sätestatud abikõlblikkuse perioodi või sellele järgneva 45 kalendripäeva sisse, kui kulude tekkimise aluseks olevad tegevused toimusid projekti abikõlblikkuse perioodil.
(2) Horisontaalse tehnilise abi meetme raames on abikõlblikud järgmised kulud:
1) määruse § 3 lõigetes 2–4 nimetatud tegevustega seotud teenistujate ja töötajate ning ekspertide personalikulud ja värbamiskulud;
2) täistööajaga töötavate toetuse andmise ja kasutamisega seotud teenistujate ja töötajate töökohtade sisustusele tehtavad laua, tooli, lambi, kappide, riiulite ning laua- ja mobiiltelefoni soetamise kulud;
3) toetuse andmisega ja kasutamisega seotud teenistujate ja töötajate üldkulud vastavalt «Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seaduse» § 21 lõike 2 alusel kehtestatud korras sätestatule;
4) taotleja või toetuse saaja kohta vajaliku informatsiooni või taotluse kontrollimiseks teabenõude esitamisega seotud kulud;
5) toetuse andmisega seotud teenistujate ja töötajate teenistuslähetuste ja töölähetuste päevaraha, majutus- ja transpordikulu õigusaktides kehtestatud maksustamisele mittekuuluva piirmäära ulatuses ning välislähetuse reisikindlustuskulu;
6) toetuse andmise ja kasutamisega seotud tõlkekulud;
7) ruumide ja presentatsioonitehnika rendikulud toetuse andmise ja kasutamisega seotud koosolekute, seminaride ja muude toetuse andmist ning kasutamist tutvustavate ürituste läbiviimiseks;
8) osalejate toitlustamiskulu ning esineja, välja arvatud toetuse andmisega seotud teenistuja ja töötaja, majutus- ja transpordikulu muus õigusaktis kehtestatud maksustamisele mittekuuluva piirmäära ulatuses ning reisikindlustuskulu toetuse andmise ja kasutamisega seotud koosolekutel, seminaridel ja muude toetuse andmist ning kasutamist tutvustavatel üritustel osalemisel;
9) koolitusteenuse ostmise kulud toetuse saajate, toetuse andmisega seotud teenistujate ja töötajate koolitamiseks;
10) toetuse andmise ja kasutamisega seotud hindamise kulu;
11) toetuse andmise ja kasutamisega seotud audititeenuse ostmise kulud;
12) toetuse andmise ja kasutamisega seotud uuringu kulu;
13) toetuse andmise ja kasutamisega seotud teabematerjalide soetamise, paljundamise, toimetamise, kujundamise, trükkimise ja avaldamise ning tehnika ja varustuse ostmise kulud;
14) toetuse andmist ja kasutamist tutvustavate tele- ja raadiosaadete produtseerimisega seotud kulud;
15) toetuse andmist ja kasutamist tutvustavate veebilehtede loomise, toimetamise ja hooldusega seotud kulud;
16) toetuse andmise ja kasutamisega seotud tarkvara ja riistvara soetamise ja paigaldamisega seotud kulud ning riistvara rentimise ja hooldamisega seotud kulud;
17) kulud erisoodustuselt «Tulumaksuseaduse» § 48 lõike 4 mõistes tasutavale maksule käesolevas lõikes nimetatud kulude puhul;
18) toetuse andmise ja kasutamisega seotud dokumentide arhiveerimiskulu;
19) kohtumenetlusega seotud kulud, välja arvatud vastaspoole ja kolmanda isiku kohtumenetlusega seotud kulud.
(3) Elukeskkonna arendamise rakenduskava, majanduskeskkonna arendamise rakenduskava ja inimressursi arendamise rakenduskava tehnilise abi meetmete raames on abikõlblikud järgmised kulud:
1) rakenduskavaga seotud hindamise kulu;
2) rakenduskava seirekomisjoni koosoleku ning rakenduskava teavitamistegevuse läbiviimiseks renditud ruumi ja presentatsioonitehnika rendikulu;
3) rakenduskava seirekomisjoni koosolekul ja teavitamisüritusel osaleja toitlustamiskulu;
4) rakenduskava teavitamisega ja seirekomisjoniga seotud tõlkekulu;
5) majutus- ja transpordikulu rakenduskava seirekomisjoni koosolekul osalemiseks ning rakenduskava teavitamistegevuse läbiviimiseks;
6) rakenduskavaga seotud uuringu kulu;
7) teabematerjalide soetamise, paljundamise, toimetamise, kujundamise, trükkimise ja avaldamise kulud rakenduskava seirekomisjoni koosolekute või rakenduskava teavitamistegevuste läbiviimiseks;
8) rakenduskava tutvustava tele- ja raadiosaate produtseerimise kulu;
9) rakenduskava tutvustava veebilehe loomise, toimetamise ja hoolduse kulu;
10) kulud erisoodustuselt «Tulumaksuseaduse» § 48 lõike 4 mõistes tasutavale maksule käesolevas lõikes nimetatud kulude puhul.
(31) Toetuse saaja kooskõlastab uuringu ja hindamisega seotud lähteülesande korraldusasutusega e-posti teel. Uuringu või hindamise võib läbi viia enne korraldusasutuse kooskõlastust.
(4) Lisaks lõikes 3 nimetatud abikõlblikele kuludele on elukeskkonna arendamise rakenduskava tehnilise abi meetme raames abikõlblikud järgmised kulud:
2) [Kehtetu - RTL 2008, 29, 430 - jõust. 14.04.2008 - rakendatakse alates 1.01.2008]
3) [Kehtetu - RTL 2008, 29, 430 - jõust. 14.04.2008 - rakendatakse alates 1.01.2008]
4) [Kehtetu - RTL 2008, 29, 430 - jõust. 14.04.2008 - rakendatakse alates 1.01.2008]
5) [Kehtetu - RTL 2008, 29, 430 - jõust. 14.04.2008 - rakendatakse alates 1.01.2008]
6) ekspertide palgakulu ja värbamiskulu toetuse andmise ning kasutamisega seotud küsimuste lahendamisel;
7) toetuse andmise ning kasutamisega seotud ekspertteenuse ostmise kulud;
8) ekspertide teenistuslähetuste ja töölähetuste päevaraha, majutus- ja transpordikulud toetuse andmise ning kasutamisega seotud küsimuste lahendamisel;
9) [Kehtetu - RTL 2008, 29, 430 - jõust. 14.04.2008 - rakendatakse alates 1.01.2008]
§ 6. Projekti omafinantseeringu määr
(1) Projekti omafinantseeringu määr horisontaalse tehnilise abi meetme raames peab olema vähemalt 15% projekti kogueelarvest.
(2) Projekti omafinantseering elukeskkonna arendamise rakenduskava, majanduskeskkonna arendamise rakenduskava ja inimressursi arendamise rakenduskava tehnilise abi meetmete raames ei ole kohustuslik.
Määruse alusel korraldusasutusele esitatud dokumente taotlejale ja toetuse saajale ei tagastata.
2. peatükk ABIKÕLBLIKKUSE PERIOODIGA 01.01.2007–31.12.2007 PROJEKTIDE TAOTLUSTE MENETLEMINE
(1) Tehnilise abi raames võivad taotlejaks olla riigiasutused või eraõiguslikud juriidilised isikud, kes vastavalt «Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seaduse» §-dele 7–11 täidavad korraldusasutuse, makseasutuse, auditeeriva asutuse, rakendusasutuse või rakendusüksuse ülesandeid.
(2) Lisaks lõikes 1 nimetatud asutustele ja isikutele võib taotlejaks olla Tööturuamet kui «Perioodi 2004–2006 struktuuritoetuse seaduse» alusel rakendusüksuse ülesandeid täitev asutus rakendusüksuse ülesannete täitmisega seotud kulude osas.
1) taotlus on esitatud määruse lisas 1 toodud taotlusvormil ja taotlusele lisatav eelarve on määruse lisas 2 toodud vormil;
3) taotlejaks on §-s 8 nimetatud asutus või isik;
4) taotluse on allkirjastanud taotleja või tema esindusõiguslik isik;
5) taotluses sisalduva projekti eelarves nimetatud kulud vastavad käesoleva määruse §-s 5 loetletud kuludele;
6) taotluses sisalduva projekti eelarves toodud kulud vastavad käesoleva määruse lisas 3 sätestatud tehnilisest abist rahastatavate kulude piirmääradele;
7) taotluses sisalduva projekti eelarve on põhjendatud ja realistlik ning sisaldab nõutavat omafinantseeringut.
§ 10. Taotluse esitamine ja läbivaatamine
(1) Taotlus esitatakse korraldusasutusele, kes kontrollib taotluse nõuetele vastavust.
(2) Korraldusasutus võib projekti kulude vastavuse ning projekti eelarve põhjendatuse kontrollimiseks küsida taotlejalt täiendavat teavet. Teabe esitamiseks määrab korraldusasutus taotlejale vähemalt nelja tööpäeva pikkuse tähtaja. Kui taotleja täiendavat teavet tähtajaks ei esita, on korraldusasutusel õigus loobuda taotluse menetlemisest nende tegevuste või kulude suhtes, mille kohta lisateavet ei esitatud.
(3) Kui taotluses esineb §-s 9 toodud nõuetest tulenevaid puudusi, esitab korraldusasutus taotlejale nõude puuduvate andmete või dokumentide esitamiseks või esitatud andmetes või dokumentides sisalduvate puuduste kõrvaldamiseks. Puuduste kõrvaldamiseks määrab korraldusasutus taotlejale vähemalt seitsme tööpäeva pikkuse tähtaja.
(1) Kõigi nõuetele vastavate taotluste kohta teeb rahandusminister taotluse täieliku rahuldamise otsuse.
(2) Kui taotleja ei ole käesoleva määruse § 10 lõike 3 kohaselt taotlusest puudusi kõrvaldanud, tehakse taotluse rahuldamata jätmise otsus.
(3) Kui käesoleva määruse § 9 punktides 1–4 toodud tingimused on täidetud, kuid osa projekti eelarves toodud kuludest ei vasta käesoleva määruse §-s 5 loetletud kuludele, rahuldatakse taotlus ainult abikõlblike kulude osas.
(4) Rahandusminister teeb otsuse taotluse täieliku rahuldamise, osalise rahuldamise või rahuldamata jätmise kohta 25 tööpäeva jooksul pärast taotluse esitamist. Taotluse menetlemise tähtaega võib pikendada puuduste kõrvaldamiseks ette nähtud tähtaja võrra.
(5) Koopia taotluse täieliku rahuldamise, osalise rahuldamise või rahuldamata jätmise otsusest saadetakse toetuse taotlejale kirjalikult.
§ 12. Taotluse muudatustest teavitamine ja taotluse rahuldamise otsuse muutmine
(1) Taotluse rahuldamise otsust võib muuta, kui esineb vähemalt üks järgmistest asjaoludest:
1) lisandub täiendav tegevus;
2) muutub projekti abikõlblikkuse periood;
3) väheneb projekti eelarve.
(2) Taotluse rahuldamise otsuse muutmiseks esitab toetuse saaja sellekohase taotluse korraldusasutusele, teavitades kirjalikult muudatusest ja põhjendades muudatuse vajalikkust.
(3) Rahandusminister teeb taotluse rahuldamise otsuse muutmise või muutmisest keeldumise otsuse 20 tööpäeva jooksul projekti muutmise taotluse esitamise päevast arvates.
(4) Rahandusminister keeldub taotluse rahuldamise otsuse muutmisest, kui toetuse saaja taotletavad muudatused ei ole vastavuses käesoleva määruse §-ga 9.
(5) Koopia taotluse rahuldamise otsuse muutmisest või muutmisest keeldumise otsusest saadetakse toetuse saajale kirjalikult.
3. peatükk ABIKÕLBLIKKUSE PERIOODIGA 01.12.2007–31.08.2015 PROJEKTIDE TAOTLUSTE MENETLEMINE
§ 13. Taotleja
(1) Tehnilise abi raames võib taotlejaks olla ministeerium, kes vastavalt «Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seaduse» §-des 7–11 sätestatule täidab korraldusasutuse, makseasutuse, auditeeriva asutuse, rakendusasutuse või rakendusüksuse ülesandeid.
[RT I, 01.11.2010, 1 - jõust. 01.01.2011]
(2) Rakendusasutus taotleb tehnilise abi vahendeid ka oma meetme või prioriteetse suuna rakendusüksusele.
(3) Lisaks lõikes 1 nimetatud asutustele ja isikutele võib taotlejaks olla Tööturuamet kui «Perioodi 2004–2006 struktuuritoetuse seaduse» alusel rakendusüksuse ülesandeid täitev asutus rakendusüksuse ülesannete täitmisega seotud kulude osas.
(4) Sotsiaalministeerium kui «Perioodi 2004–2006 struktuuritoetuse seaduse» meetme 1.3 ja Euroopa Ühenduse Algatuse EQUAL rakendusüksuse ülesannete täitja alates 1. maist 2009. a, võib taotleda rakendusüksuse ülesannete täitmisega seotud kulusid.
(1) Toetust taotletakse vastavalt «Riigieelarve seaduses» sätestatud riigieelarve eelnõu koostamise korrale.
(2) Rakendusasutus esitab tema valitsemisalas olevate toetuse saajate eelarved ja nende muudatused toetuse ja omafinantseeringu suuruse kohta meetmete lõikes kümne tööpäeva jooksul pärast iga-aastase riigieelarve jõustumist kirjalikult korraldusasutusele lisas 8 kehtestud vormil.
§ 15. Toetuse saaja
(1) Tehnilise abi raames võivad toetuse saajaks olla toetuse andmist korraldava asutuse ülesandeid täitvad asutused või isikud ning teised rakendusüksuse ja rakendusasutuse ülesannete täitmisel kaasatud asutused või isikud.
(2) Lisaks lõikes 1 nimetatud asutustele ja isikutele võib toetuse saajaks olla Tööturuamet kui «Perioodi 2004–2006 struktuuritoetuse seaduse» alusel rakendusüksuse ülesandeid täitev asutus rakendusüksuse ülesannete täitmisega seotud kulude osas.
(3) Lisaks lõikes 1 nimetatud asutustele ja isikutele võib toetuse saajaks olla Sotsiaalministeerium kui «Perioodi 2004–2006 struktuuritoetuse seaduse» meetme 1.3 ja Euroopa Ühenduse Algatuse EQUAL rakendusüksuse ülesannete täitja rakendusüksuse ülesannete täitmisega seotud kulude osas.
§ 16. Toetuse summa vähendamine või suurendamine
(1) Toetuse summa vähendamine toimub vastavalt «Riigieelarve seaduses» sätestatud riigieelarve muutmise korrale.
(2) Toetuse summat võib suurendada iga-aastases riigieelarve seaduses sätestatud tingimustel.
§ 17. Toetuse väljamaksmine tasutud ja osaliselt tasutud kuludokumentide alusel
(1) Toetuse väljamaksmiseks tasutud ja osaliselt tasutud kuludokumentide alusel esitab toetuse saaja korraldusasutusele väljamakse taotluse lisas 4 toodud vormil ning kuludokumentide nimekirja.
1) tehingute puhul, mille abikõlblik kulu ilma käibemaksuta on vähemalt 6392 eurot, sõlmitud lepingu või garantiikirja koopia, lepingu ja garantiikirja puudumisel koopia väljastatud arvest;
2) tehingute puhul, mille abikõlblik kulu ilma käibemaksuta on vähemalt 6392 eurot, tasumist tõendavad dokumendid;
3) dokumendi, mis sisaldab projekti kuludesse kantavate transpordi-, side- ja üldkulude summat ning nende arvutamise metoodikat;
4) töötasu esmakordsel hüvitamiseks esitamisel või töötasu muutumisel koopia töölepingust või avaliku teenistuja ametisse nimetamise käskkirjast või muust dokumendist, millega määratakse kindlaks töötasu suurus, ning koopia kinnitatud ametijuhendist või muust dokumendist, mis tõendab, et viiakse ellu toetatavaid tegevusi;
5) töötasu korral töötasu ja maksude arvestust selgitav dokument;
6) vajadusel muud korraldusasutuse poolt nõutud dokumendid.
(3) Väljamakse tegemiseks osaliselt tasutud kuludokumentide alusel esitab toetuse saaja koos väljamakse taotlusega järgmised kulusid tõendavad dokumendid:
2) dokumendi, mis sisaldab projekti kuludesse kantavate transpordi-, side- ja üldkulude summat ning kulude arvutamise metoodikat;
3) töötasu esmakordsel hüvitamiseks esitamisel või töötasu muutumisel koopia töölepingust või avaliku teenistuja ametisse nimetamise käskkirjast või muust dokumendist, millega määratakse kindlaks töötasu suurus, ning koopia kinnitatud ametijuhendist või muust dokumendist, mis tõendab, et viiakse ellu toetatavaid tegevusi;
4) töötasu korral töötasu ja maksude arvestust selgitav dokument;
5) omafinantseeringu tasumist tõendavad dokumendid;
(4) Korraldusasutus kontrollib toetuse saaja esitatud väljamakse taotlust ja sellele lisatud kuludokumente.
(5) Kui toetuse saaja esitatud väljamakse taotlus on puudulik, teavitab korraldusasutus toetuse saajat puudustest seitsme tööpäeva jooksul väljamakse taotluse esitamisest arvates, määrates toetuse saajale tähtaja puuduste kõrvaldamiseks. Väljamakse tegemiseks peab toetuse saaja esitama parandatud väljamakse taotluse või lisainformatsiooni esitatud väljamakse taotluse kohta.
(6) Väljamakse taotlus peab sisaldama kulusid, mis on toetuse saaja poolt tasutud viimase 90 kalendripäeva jooksul. Väljamakse taotluse esitamisel osaliselt tasutud kuludokumentide alusel peab taotlus sisaldama kulusid, mille osas on tasutud omafinantseeringu osa. Põhjendatud juhtudel ja kokkuleppel korraldusasutusega võib väljamakse taotluses kajastada eelmisest väljamakse taotlusest välja jäänud kulusid.
(7) Kui kuludokumentide nimekirjas olevad kulud on abikõlblikud, makstakse toetus korraldusasutuse poolt toetuse saajale välja või loetakse ära kasutatuks ning esitatakse toetuse saaja poolt uus osaliselt tasutud kuludokumentide alusel makstav väljamakse taotlus vastavalt «Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seaduse» § 23 lõike 4 alusel kehtestatud korrale.
(8) Toetuse saaja esitab korraldusasutusele tasutud ja osaliselt tasutud kuludokumentide alusel väljamakstavate kulude prognoosi järgmisel kuul väljamaksmisele kuuluvate summade kohta elektrooniliselt hiljemalt jooksva kalendrikuu 20. kuupäeval.
§ 18. Toetuse väljamaksmine ettemakse taotluse alusel
(1) Riigiasutusest toetuse saajale makstakse toetust ainult ettemakse taotluse alusel.
(2) Ettemakse taotlemisel esitab toetuse saaja korraldusasutusele ettemakse taotluse lisas 6 ja ettemakse taotluse prognoosi lisas 7 toodud vormidel.
(3) Ettemakse taotlus koos järgmise kolme kuu kulude prognoosiga esitatakse korraldusasutusele ametliku kirjaga märtsi, juuni, septembri ja detsembri 20. kuupäevaks. Kui toetuse saaja ei soovi järgmise kolme kuu jaoks ettemakset, esitab ta korraldusasutusele e-postiga vastavasisulise teate.
(4) Ettemakse taotluse alusel makstudtoetuse abikõlblike kulude tõendamiseks esitab toetuse saaja korraldusasutusele kuludokumentide nimekirja ning käesoleva määruse § 17 lõikes 2 nimetatud kuludokumendid ja tasumist tõendavad dokumendid ametliku kirjaga ettemakse andmisele järgneva neljanda kuu 15. kuupäevaks. Korraldusasutuselt ametlikult saadud nõusolekul võib toetuse saaja põhjendatud juhtudel taotleda kuludokumentide ja tasumist tõendavate dokumentide esitamist kord poole aasta jooksul.
(5) Abikõlblike kulude tõendamisel loetakse ettemaksed ärakasutatuks väljamaksmise järjekorras.
(6) Korraldusasutus kontrollib toetuse saaja esitatud ettemakse taotlust, kuludokumente ja tasumist tõendavaid dokumente.
(7) Kui toetuse saaja esitatud ettemakse taotlus või kuludokumentide nimekiri on puudulik, teavitab korraldusasutus toetuse saajat puudustest seitsme tööpäeva jooksul ettemakse taotluse või kuludokumentide nimekirja saamisest arvates, määrates toetuse saajale tähtaja puuduste kõrvaldamiseks. Toetuse saaja peab esitama parandatud ettemakse taotluse, kuludokumentide nimekirja ja lisainformatsiooni korraldusasutuse määratud tähtajaks.
(8) Kui ettemaksest tehtud kulud on abikõlblikud, loetakse ettemakse ärakasutatuks vastavalt «Perioodi 2007–2013 struktuuritoetuse seaduse» § 23 lõike 4 alusel kehtestatud korrale.
(9) Korraldusasutus võib arvestada kasutamata ettemakse jäägi järgmise ettemakse taotluse summast maha.
(1) Käesoleva määruse § 2 ja § 3 lõigete 1 ja 11 muudatusi, millega lisatakse toetatavate tegevuste hulka ühtekuuluvuspoliitika 2014+ ettevalmistamisega seotud tegevused, rakendatakse tagasiulatuvalt 2010. aasta jaanuarist.
(2) Käesoleva määruse 2014. aasta aprillis jõustunud muudatusi rakendatakse tagasiulatuvalt 2014. aasta 1. jaanuarist.
[Kehtetu - RTL 2009, 96, 1432 - jõust. 01.01.2010]
[Kehtetu - RTL 2008, 29, 430 - jõust. 14.04.2008, rakendatakse alates 1.01.2008]


text:
Kontsessioonilepingu tühisuse tuvastamine on võimalik ka üldalustel | Advokaadibüroo TRINITI – teeb teisiti ja teeb ära!
Ramil Pärdi 2012-11-14
Riigikohus tegi 5.11.2012 otsuse, milles kokkuvõtvalt ütles, et kui kontsessiooni andmisel on oluliselt rikutud Euroopa Liidu toimimise lepingu (ELTL) põhimõtteid, saab kontsessioonilepingu tühisust tuvastada ka siis, kui riigihangete seadus (RHS) seda otseselt ette ei näe. Sellega kinnitas Riigikohus muuhulgas taaskord üle Euroopa Liidu õiguse ülimuslikkuse Eesti siseriikliku õiguse suhtes. Samuti võib lahendist järeldada, kui terava ja tugeva kontrolli all on avalike ressursside kasutamine ning selleks kasutatav menetlus.
Kehtiv riigihangete seaduse regulatsioon
RHS § 4 lg 2 teise lause kohaselt ei mõjuta seaduses sätestatud nõuete järgimata jätmine hankelepingu kehtivust, kui käesolevas seaduses ei ole sätestatud teisiti. RHS § 69 lõiked 1 ning 11 sätestavad loetelu olukordadest, millal on hankeleping tühine.
Lühidalt kokkuvõttes tähendab see, et hankeleping (sh kontsessioonileping) on tühine üksnes juhul, kui on rikutud teatavaid hankemenetluse reegleid ning RHS näeb sellise rikkumise tulemusena ette hankelepingu tühisuse. Sellisel juhul võib isik, kelle õiguseid hankemenetluse reeglite rikkumine on kahjustanud, esitada hankelepingu tühisuse tuvastamise nõude.
Eelmainitud lahendis on Riigikohus autori hinnangul oluliselt laiendanud huvitatud isikute võimalusi kontsessioonilepingute tühisuse tuvastamise nõuete esitamiseks. Nimelt on Riigikohus leidnud, analüüsides muuhulgas ka Euroopa Kohtu praktikat ja seisukohti, et kui kontsessiooni andmisel on oluliselt rikutud ELTL (ennekõike selle artiklite 49 ja 56) ning neil põhinevat RHS § 3, ning RHS sätete kohaselt justkui ei olekski sellisel juhul võimalik sellise kontsessioonilepingu tühisust tuvastada, võib tühisuse tuvastamise nõude esitada üldseaduse – tsiviilseadustiku üldosa seaduse (TsÜS) § 87 – alusel.
Sellise nõude esitamise õiguse avardamist toetab muuhulgas Euroopa Kohtu seisukoht, mille kohaselt peab ELTL’i rikkumisele vastanduma tõhus kohtulik õiguskaitsevahend. Samas on siiski oluline tähele panna, et sellise õiguse kasutamine on sõltuv teatud kindlate eelduste esinemisest ning seda ei saa kasutada kergekäeliselt. Muuhulgas on Riigikohus rõhutanud, et üldalustel – st TsÜS § 87 alusel – kontsessioonilepingu tühisuse tuvastamise nõude esitamise õigus võib olla isikul, kelle õiguseid RHS sätete mittejärgimine rikub.
Selleks, et tagada nii pakkujate kui ka hankija huvide kaitse, on väga oluline viia kogu hankemenetlus algusest lõpuni läbi kooskõlas nii RHS kui ka Euroopa Liidu õigus nõuete kohaselt. Kui siiski menetluse käigus on rikutud menetlusreegleid ja nõudeid, tuleks asjast huvitatud isikul kindlasti kaaluda võimalikke hankemenetluse vaidlustamise võimalusi ning tema õiguste ilmsel rikkumisel ka esitada asjakohane nõue.

matches:
Riigikohus
Riigikohus
§ 4
§ 69
Riigikohus
Riigikohus
§ 3
§ 87
Riigikohus
§ 87


Põhimäärus, arengukavad, planeering
Linnavolikogu komisjonid
Linnavalitsus, ametid, osakonnad
Narva linna majandusaasta aruanded
Avaldused ja blanketid
Linna osalusega ettevõtted
Linna osalusega sihtasutused
Linnavolikogu otsused ja määrused
Otsused 2019
Otsused 2018
Otsused 2017
Otsused 2016
Otsused 2015
Otsused 2012
Otsused 2011
Linnavalitsuse õigusaktid
Kuidas vältida huvide konflikti kohalikus omavalitsuses?
Kontaktinfo ja infopäring
Avalehele » Linnakodanikule » Kohalik omavalitsus » Linnavolikogu otsused ja määrused
Linnavolikogu otsused
→ Volikogu õigusaktid dokumendiregistris.
► 2019 ► 2018 ► 2017 ► 2016 ► 2015 ► 2014 ► 2013 ► 2012 ► 2011
Narva Linnavolikogu kehtivad määrused
Narva Linnavolikogu 29.08.2019 määrus nr 18
"Narva Linnavalitsuse Linnamajandusameti põhimäärus"
Narva Linnavolikogu 29.08.2019 määrus nr 17
"Narva Linnavalitsuse Arhitektuuri- ja Linnaplaneerimise Ameti põhimäärus"
Narva Linnavolikogu 29.08.2019 määrus nr 16
"Narva Linna Arenduse ja Ökonoomika Ameti põhimäärus"
Narva Linnavolikogu 29.08.2019 määrus nr 15
"Narva Linnaarhiivi põhimäärus"
Narva Linnavolikogu 29.08.2019 määrus nr 14
"Narva Linnavalitsuse Rahandusameti põhimäärus"
Narva Linnavolikogu 20.06.2019 määrus nr 13
"Narva linna kultuuristrateegia 2030 kinnitamine"
Narva Linnavolikogu 21.03.2019 määrus nr 6
"Projekti "Uus elu sinu hoovile" raames korteriühistute toetamise kord"
Narva Linnavolikogu 21.03.2019 määrus nr 5
"Narva linna kaevetööde eeskiri"
Narva Linnavolikogu 21.03.2019 määrus nr 4
"Välireklaami paigaldamiseks linnavara kasutusse andmise kord"
Narva Linnavolikogu 21.03.2019 määrus nr 3
"Välireklaami paigaldamise eeskiri"
Narva Linnavolikogu 24.01.2019 määrus nr 1
"Narva linna taksoveonõuded"
Narva Linnavolikogu 20.12.2018 määrus nr 23
"Narva linna 2019. aasta eelarve kinnitamine"
Narva Linnavolikogu 20.12.2018 määrus nr 22
"Ida-Viru maakonna arengustrateegia 2019-2030+ ja selle tegevuskava heakskiitmine"
Narva Linnavolikogu 29.11.2018 määrus nr 21
"Hädaolukorra seaduse § 37 tulenevate kohustuste delegeerimine"
Narva Linnavolikogu 25.10.2018 määrus nr 18
"Alustavate ettevõtjate projektide kaasfinantseerimise kord"
Narva Linnavolikogu 14.06.2018 määrus nr 12
Narva Linnavolikogu 14.06.2018 määrus nr 11
"Esimesse klassi mineva lapse toetuse maksmise kord Narva linnas"
Narva Linnavolikogu 19.04.2018 määrus nr 9
"Eluruumi kohandamise toetuse määramise kord Narva linnas"
Narva Linnavolikogu 19.04.2018 määrus nr 8
"Projekti „Kodulinn kaunimaks“ raames korteriühistute toetamise kord"
Narva Linnavolikogu 22.03.2018 määrus nr 6
"Narva avalik tasuline parkimisala ja parkimistasu"
Narva Linnavolikogu 25.01.2018 määrus nr 3
"Asendus- ja järelhooldusteenuse osutamise kord Narva linnas"
Narva Linnavolikogu 25.01.2018 määrus nr 2
"Matusetoetuse määramise ja maksmise kord Narva linnas"
Narva Linnavolikogu 10.08.2017 määrus nr 11
"Narva linna eelarvest spordiklubidele ja eraõiguslikele spordikoolidele toetuse eraldamise kord"
Narva Linnavolikogu 18.05.2017 määrus nr 8
"Raske ja sügava puudega lastele sotsiaalteenuste rahastamiseks eraldatud vahendite kasutamise kord"
Narva Linnavolikogu 20.04.2017 määrus nr 6
"Narva linnas spordiväljakute ehitamise toetamise kord"
Narva Linnavolikogu 20.04.2017 määrus nr 5
"Narva linnas laste mänguväljakute ehitamise toetamise kord"
Narva Linnavolikogu 20.04.2017 määrus nr 4
"Narva linnas kvartalisiseste teede renoveerimise finantseerimise tingimused ja kord"
Narva Linnavolikogu 23.03.2017 määrus nr 3
"Sotsiaal- või tervishoiuvaldkonnas tegutsevatele mittetulundusühingutele tegevustoetuse andmise kord Narva linnas"
Narva Linnavolikogu 23.03.2017 määrus nr 2
"Narva linnaliinidel sõidupiletihindade kehtestamine"
Narva Linnavolikogu 17.11.2016 määrus nr 26
"Rehabilitatsiooniteenuse osutamise kord Narva linnas"
Narva Linnavolikogu 17.11.2016 määrus nr 25
Narva Linnavolikogu 17.11.2016 määrus nr 24
Narva Linnavolikogu 09.06.2016 määrus nr 15
"Linnatoetuse maksmise kord Narva linnas"
Narva Linnavolikogu 19.05.2016 määrus nr 13
"Narva üldhariduskooli medaliga lõpetajatele toetuse andmise kord"
Narva Linnavolikogu 21.04.2016 määrus nr 10
"Täiendavate sotsiaaltoetuste maksmise kord Narva linnas"
Narva Linnavolikogu 24.03.2016 määrus nr 7
"Sõidusoodustuste kehtestamine Narva linnas"
Narva Linnavolikogu 25.02.2016 määrus nr 5
"Narva Keskraamatukogu kasutamise eeskiri"
Narva Linnavolikogu 28.08.2015 määrus nr 26
"Narva linna omandis olevale kinnisasjale hoonestusõiguse seadmise kord"
Narva Linnavolikogu 18.06.2015 määrus nr 24
"Linnavolikogu tööst osavõtu eest makstava tasu suurus ja selle maksmise kord"
Narva Linnavolikogu 18.06.2015 määrus nr 21
"Narva munitsipaalharidussüsteemi arengukava 2015-2020 kinnitamine"
Narva Linnavolikogu 21.05.2015 määrus nr 18
"Narva linna teede ja tänavate sulgemise maks"
Narva Linnavolikogu 21.05.2015 määrus nr 17
"Narva linnas avaliku ürituse korraldamise ja pidamise kord"
Narva Linnavolikogu 23.04.2015 määrus nr 15
"Tugiisiku teenuse osutamise kord Narva linnas"
Narva Linnavolikogu 23.04.2015 määrus nr 13
"Nõuded ametnike haridusele, töökogemusele, teadmistele ja oskustele"
Narva Linnavolikogu 23.04.2015 määrus nr 12
"Narva Linnakantselei põhimääruse kinnitamine"
Narva Linnavolikogu 26.03.2015 määrus nr 10
"Tervishoiuteenuste osutamisega seotud kulude hüvitamise kord"
Narva Linnavolikogu 26.03.2015 määrus nr 9
"Aiandusühistutele rahalise toetuse väljamaksmise kord"
Narva Linnavolikogu 26.03.2015 määrus nr 8
"Narva linnapiirkonna jätkusuutliku arengu strateegia 2014-2025 kinnitamine"
Narva Linnavolikogu 26.03.2015 määrus nr 6
"Pedagoogide töötasustamise kord"
Narva Linnavolikogu 26.02.2015 määrus nr 4
"Narva linna Sotsiaalabiameti põhimäärus"
Narva Linnavolikogu 29.01.2015 määrus nr 2
"Narva linna ametiasutuste teenistujate palgajuhend"
Narva Linnavolikogu 18.12.2014 määrus nr 26
"Täisealisele isikule hoolduse seadmise ja hooldaja määramise ning hooldajatoetuse maksmise kord"
Narva Linnavolikogu 25.09.2014 määrus nr 19
"Reklaamimaksumäärus"
Narva Linnavolikogu 14.08.2014 määrus nr 16
"Narva linna Sotsiaalabiameti hallatavate asutuste Laste Varjupaiga ja Narva linna Sotsiaalhoolekandekeskuse tegevuse lõpetamine ning Narva linna Sotsiaalabiameti hallatava asutuse Narva Hooldekodu ümberkorraldamine"
Narva Linnavolikogu 17.04.2014 määrus nr 10
„Korruptsioonivastase seaduse rakendamine“
Narva Linnavolikogu 20.03.2014 määrus nr 8
„Ruumiandmete seadusest tulenevate ülesannete delegeerimine“
Narva Linnavolikogu 20.03.2014 määrus nr 7
„Geodeetiliste mõõdistus- ja uurimistöödega seotud kohaliku omavalitsuse ülesannete delegeerimine Narva Linnavalitsusele“
Narva Linnavolikogu 20.02.2014 määrus nr 6
“Koduteenuste osutamise tingimused ja kord Narva linnas“
Narva Linnavolikogu 20.02.2014 määrus nr 4
„Sünnitoetuse maksmise kord Narva linnas“
Narva Linnavolikogu 23.01.2014 määrus nr 1
„Põhikooli- ja gümnaasiumiseadusega kooli pidaja pädevusse antud ülesannete lahendamise delegeerimine Narva Linnavalitsusele“
Narva Linnavolikogu 28.11.2013 määrus nr 27
„Narva Linnavolikogu esimehele ja aseesimehele ning Narva Linnavalitsuse liikmetele makstava tasu suurus ja maksmise kord“
Narva Linnavolikogu 26.09.2013 määrus nr 24
„Maamaksumäära kehtestamine“
Narva Linnavolikogu 26.09.2013 määrus nr 23
„Eluruumi alaliste kulude piirmäärade kehtestamine toimetulekutoetuse määramisel“
Narva Linnavolikogu 21.03.2013 määrus nr 14
„Narva Linnavolikogu ja Narva Linnavalitsuse liikmete teenistuslähetusse saatmise kord“
Narva Linnavolikogu 21.03.2013 määrus nr 12
„Laste varjupaigateenuse osutamise tingimused ja kord Narva linnas“
Narva Linnavolikogu 21.03.2013 määrus nr 10
„Võlanõustamise teenuse osutamise kord Narva linnas“
Narva Linnavolikogu 21.03.2013 määrus nr 9
„Õigusalase nõustamise teenuse osutamise kord Narva linnas“
Narva Linnavolikogu 24.01.2013 määrus nr 1
„Narva Muuseumi põhimäärus“
Narva Linnavolikogu 22.11.2012 määrus nr 27
„Hoolekandeasutusse paigutamise kord Narva linnas“
Narva Linnavolikogu 22.11.2012 määrus nr 24
„Narva Linnavalitsuse Arhitektuuri- ja Linnaplaneerimise Ameti stipendiumi taotlemise, määramise ja maksmise kord“
Narva Linnavolikogu 22.11.2012 määrus nr 23
„Maamaksust vabastamise kord Narva linnas“
Narva Linnavolikogu 20.09.2012 määrus nr 20
„Narva Noorteparlamendi põhimäärus“
Narva Linnavolikogu 23.08.2012 määrus nr 14
„Puuetega lapse hooldajale hooldajatoetuse määramise ja maksmise kord“
Narva Linnavolikogu 21.06.2012 määrus nr 12
„Narva Linnaarhiivi põhimäärus“
Narva Linnavolikogu 17.05.2012 määrus nr 9
„Narva linnas korraldatud jäätmeveo rakendamise kord“
Narva Linnavolikogu 17.05.2012 määrus nr 8
„Narva jäätmehoolduseeskiri“
Narva Linnavolikogu 08.09.2011 määrus nr 8
„Narva linna reservfondist raha eraldamise ja kasutamise kord“
Narva Linnavolikogu 26.05.2011 määrus nr 6
„Narva linna haldusterritooriumil projektlaagri pidamise tingimused ja kord ning projektlaagri pidamise loa väljastamise kord“
Narva Linnavolikogu 10.02.2011 määrus nr 2
Narva Linnavolikogu 25.11.2010 määrus nr 40
„Narva munitsipaalkoolide hoolekogude moodustamise ja töö kord“
Narva Linnavolikogu 23.09.2010 määrus nr 31
„Koolieelse lasteasutuse seaduse § 24² lõikes 3 lasteasutuse pidaja pädevusse ning põhikooli- ja gümnaasiumiseaduses kooli pidaja pädevusse antud ülesannete lahendamise delegeerimine Narva Linnavalitsusele“
Narva Linnavolikogu 30.06.2010 määrus nr 26
„Supiköögiteenuse osutamise kord Narva linnas“
Narva Linnavolikogu 17.06.2010 määrus nr 23
„Kindla elukohata isikutele teenuste osutamise kord“
Narva Linnavolikogu 06.05.2010 määrus nr 20
„Kohanime määramise kord“
Narva Linnavolikogu 06.05.2010 määrus nr 19
„Narva linnavara registri pidamise kord“
Narva Linnavolikogu 11.02.2010 määrus nr 6
„Narva linna eelarvest mittetulundustegevuseks sotsiaalsfääris toetuse andmise kord“
Narva Linnavolikogu 21.01.2010 määrus nr 2
„Põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 28 lõikes 3 kooli pidaja pädevusse antud ülesande lahendamise delegeerimine Narva Linnavalitsusele“
Narva Linnavolikogu 06.08.2009 määrus nr 26
„Narva endistele linnapeadele toetuse maksmise tingimused ja kord“
Narva Linnavolikogu 06.08.2009 määrus nr 24
"Pakendiseaduses kohalikule omavalitsusele pandud ülesannete delegeerimine"
Narva Linnavolikogu 18.06.2009 määrus nr 23
„Munitsipaaleluruumide üürile andmise ja kasutamise kord“
Narva Linnavolikogu 26.02.2009 määrus nr 5
„Narva linna Sümfooniaorkestri põhimäärus“
Narva Linnavolikogu 15.05.2008 määrus nr 29
„Narva linna jäätmevaldajate registri põhimäärus“
Narva Linnavolikogu 27.03.2008 määrus nr 23
„Noorteprojektide linnaeelarvest toetamise tingimused ja kord“
Narva Linnavolikogu 27.03.2008 määrus nr 22
"Narva Keskraamatukogu põhimäärus"
Narva Linnavolikogu 06.03.2008 määrus nr 20
„Raieloa andmise tingimused ja kord“
Narva Linnavolikogu 06.03.2008 määrus nr 19
„Narva linna taksoveo eeskiri“
Narva Linnavolikogu 06.03.2008 määrus nr 16
"Narva linna heakorra eeskiri"
Narva Linnavolikogu 14.02.2008 määrus nr 10
"Messitoetuse eraldamise kord"
Narva Linnavolikogu 17.01.2008 määrus nr 6
"Narva linna koolieelsete munitsipaallasteasutuste muude kulude vanemate poolt kaetava osa määra kehtestamine"
Narva Linnavolikogu 17.01.2008 määrus nr 5
"Huvikooli seaduse § 6 lõigetes 1 ja 3, § 7 lõikes 2, § 9 lõikes 5, § 10 lõigetes 4, 5 ja 6, § 11 lõikes 1, § 13 lõikes 1, § 14 lõikes 2 ja lõike 3 punktis 8, § 15 lõikes 1, § 17 lõigetes 1 ja 2, § 22 lõikes 22 ja pedagoogide atesteerimise tingimuste ja korra § 4 lõike 1 punktis 1 kooli pidaja pädevusse antud ülesannete lahendamise delegeerimine Narva Linnavalitsusele"
Narva Linnavolikogu 18.12.2007 määrus nr 46
„Narva Linnavolikogu kantselei põhimäärus“
Narva Linnavolikogu 26.09.2007 määrus nr 36
„Narva linna arengukava 2008-2021 kinnitamine“
Narva Linnavolikogu 16.08.2007 määrus nr 33
„Linnaelanike küsitluse läbiviimise kord“
Narva Linnavolikogu 16.06.2007 määrus nr 31
„Narva arengustrateegia 2020 kinnitamine“
Narva Linnavolikogu 15.03.2007 määrus nr 9
„Narva linna munitsipaalkoolide õpilaste koolilõuna toetuse kasutamise tingimused ja kord“
Narva Linnavolikogu 28.09.2006 määrus nr 42
„Narva linna arengudokumentide menetlemise kord“
Narva Linnavolikogu 24.08.2006 määrus nr 34
„Linnavara kõlbmatuks tunnistamise, mahakandmise ja hävitamise kord“
Narva Linnavolikogu 03.08.2006 määrus nr 33
„Narva linna väärteoasjade registri asutamine ja selle põhimääruse kinnitamine“
Narva Linnavolikogu 03.08.2006 määrus nr 31
„Veevarustuse ja reovee ärajuhtimise teenuse hinna reguleerimise kord“
Narva Linnavolikogu 03.08.2006 määrus nr 30
„Ühisveevärgi ja –kanalisatsiooniga kasutamise eeskiri“
Narva Linnavolikogu 03.08.2006 määrus nr 29
„Ühisveevärgi ja –kanalisatsiooniga liitumise eeskiri“
Narva Linnavolikogu 29.06.2006 määrus nr 25
„Ettevõtlusinkubatsiooniteenuste osutamise projektide toetamise kord“
Narva Linnavolikogu 01.06.2006 määrus nr 22
„Munitsipaalsete põhikoolide ja gümnaasiumide arengukavade kinnitamise korraldamine“
Narva Linnavolikogu 20.04.2006 määrus nr 16
„Narva Linnavolikogu töökord“
Narva Linnavolikogu 20.04.2006 määrus nr 15
„Koolieelsete lasteasutuste arengukavade kinnitamise korraldamine“
Narva Linnavolikogu 20.04.2006 määrus nr 14
„Tänava- ja turukaubanduse ning kauba või teenuse avalikul üritusel müügi kord“
Narva Linnavolikogu 21.06.2005 määrus nr 20
„Linnavara eeskiri“
Narva Linnavolikogu 09.06.2005 määrus nr 18
„Linnavara võõrandamise kord“
Narva Linnavolikogu 17.03.2005 määrus nr 14
„Linnavarakasutusse andmise kord“
Narva Linnavolikogu 23.12.2004 määrus nr 61
„Narva linna omandis olevate eluruumide valdamise, kasutamise ja käsutamise kord“
Narva Linnavolikogu 23.12.2004 määrus nr 58
„Munitsipaaleluruumide sisekorra eeskiri kinnitamine“
Narva Linnavolikogu 21.10.2004 määrus nr 48
„Transiittranspordi liiklemise kord Narva linnas“
Narva Linnavolikogu 30.09.2004 määrus nr 46
„Väikese sissetulekuga perekondade laste toitlustamise toetuse määra kinnitamine üldhariduskoolides ja koolieelsetes lasteasutustes“
Narva Linnavolikogu 20.05.2004 määrus nr 25
„Mittetulundusühingute ja sihtasutuste projektide kaasfinantseerimise korra kinnitamine“
Narva Linnavolikogu 29.04.2004 määrus nr 20
„Narva Linnavalitsuse, kui kaubandusteenuse korraldaja, poolt väljaantava müügipileti hinna kehtestamine“
Narva Linnavolikogu 15.01.2004 määrus nr 1
„Üüri piirmäära kehtestamine“
Narva Linnavolikogu 04.09.2003 määrus nr 39
„Ühiselamute ruumide üürile andmise kohta“
Narva Linnavolikogu 19.06.2003 määrus nr 34
„Narva linnas koerte ja kasside pidamise eeskirja kinnitamine“
Narva Linnavolikogu 08.05.2003 määrus nr 26
„Narva linnaeelarvest Narva kultuuriseltside toetuste eraldamise korra kinnitamine“
Narva Linnavolikogu 16.01.2003 määrus nr 1
„Pärandi vastuvõtmise korra kinnitamine“
Narva Linnavolikogu 20.03.2002 määrus nr 111
„Narva linna pärimisõiguste delegeerimine Narva Linnavalitsusele“
Narva Linnavolikogu 13.02.2002 määrus nr 103
„Soojusenergia arvestuse juhendi kinnitamine“
Narva Linnavolikogu 17.10.2001 määrus nr 88
„Turismiseaduses kohalikule omavalitsusele pandud ülesannete delegeerimine“
Narva Linnavolikogu 27.09.2000 määrus nr 49
„Narva teeregistri asutamine“
Narva Linnavolikogu 29.06.2000 määrus nr 36
„Narva Linna Põhimääruse kinnitamine“
Narva Linnavolikogu 15.03.2000 määrus nr 16
„Mitteeluruumiga elamu asukohta arvestava koefitsiendi määramine“
Narva Linnavolikogu 15.03.2000 määrus nr 15
„Mitteeluruumide erastamine avalikul enampakkumisel“
Narva Linnavolikogu 15.09.1999 määrus nr 117
„Narva Linna Aukodaniku nimetuse omistamise kohta“
Narva Linnavolikogu 02.09.1999 määrus nr 113
„Narva Linna Aukodaniku Põhimääruse rakendamise korra kohta“
Narva Linnavolikogu 19.05.1999 määrus nr 99
„Narva jõe sadama arengukava kinnitamisest“
Narva Linnavolikogu 03.03.1999 määrus nr 88
„Aktsiaseltsi Narva Soojusvõrk“ asutamise kohta“
Narva Linnavolikogu 10.02.1999 määrus nr 86
„Narva Linnavalitsuse Rahandusameti põhimääruse kinnitamise kohta“
Narva Linnavolikogu 27.01.1999 määrus nr 80
„Peremeheta ehitise hõivamise kord Narva linnas“ kinnitamise kohta
Narva Linnavolikogu 16.12.1998 määrus nr 77
„Sotsiaalabiameti kaudu erivajadustega isikute ühiskondlikele ühingutele rahaliste vahendite eraldamise korra kinnitamine“
Narva Linnavolikogu 16.12.1998 määrus nr 76
„Sotsiaalabiameti poolt vähekindlustatud isikute toitlustamise organiseerimise korra kinnitamine“
Narva Linnavolikogu 16.12.1998 määrus nr 75
„Sotsiaalabiameti kaudu ühekordse materiaalse abi osutamise korra kinnitamine“
Narva Linnavolikogu 16.12.1998 määrus nr 74
„Linnaliinide teenindamise liinilubade väljastamine“
Narva Linnavolikogu 14.01.1998 määrus nr 33
„Toetuse andmise korra kinnitamise kohta Narva linna põhikoolides, gümnaasiumides, koolieelsetes lasteasutustes ja munitsipaal huvikoolides“
Narva Linnavolikogu 14.01.1998 määrus nr 32
„Linna lipu ja vapi kasutamise korra kinnitamise kohta“
Narva Linnavolikogu 17.12.1997 määrus nr 27
„Narva linna mitteasutatud munitsipaaleluruumide ostueesõigusega erastamise korra kinnitamine“
Narva Linnavolikogu 26.06.1997 määrus nr 16
„AS Heakorrastus Põhimääruse uue redaktsiooni kinnitamise kohta“
Narva Linnavolikogu 26.06.1997 määrus nr 15
„Omavalitsusasutuste ametiisikute osalemisest munitsipaalsete äriühingute juhtkonnas“
Narva Linnavolikogu 21.05.1997 määrus nr 13
„Omandireformi alusel kohaliku omavalitsuse reservfondist eraldamise ja rahaliste vahendite kasutamise korra kinnitamise kohta“
Narva Linnavolikogu 19.02.1997 määrus nr 4
„Narva linnavolikogu liikme rinnamärgi ja tunnistuse Põhimääruse kinnitamise kohta“
Narva Linnavolikogu 22.05.1996 määrus nr 90
„Tänukirja ja Aumärgiga autasustamise Põhikirja kinnitamise kohta“
Narva Linnavolikogu 17.04.1996 määrus nr 86
„Narva linna kui avalik-õigusliku juriidilise isiku esindamise kord“
Narva Linnavolikogu 26.03.1996 määrus nr 83
„Lisatingimuste kohta Narva linna munitsipaaleluruumide erastamisel avaliku oksjoni teel“
Narva Linnavolikogu 08.02.1995 määrus nr 38
„Põhimääruse Narva Linna Aukodaniku kinnitamise kohta“
Narva Linnavolikogu 19.01.1994 määrus nr 1
„Narva linna lippudest“


3 ASENDUSKARISTUSE KOHALDAMINE JA KURITEOGA TEKITATUD KAHJU HINDAMINE
§ 2895 Nooremale kui kaheksateistaastasele isikule määratud käitumiskontrolli tähtaja pikendamine
§ 2896 Noorema kui kaheksateistaastase isiku noortekodus või kasvatuse eritingimusi vajavate õpilaste koolis viibimise tähtaja pikendamine
§ 2897 Mõjutusvahendi asendamine
§ 16 Kriminaalkoodeksi ja haldusõiguserikkumiste seadustiku kehtetuks tunnistamine
§ 801 Rahatrahvi sissenõudmise kord
§ 802 Rahatrahvi tasumise tähtaeg
§ 803 Rahatrahvi asendamine arestiga
§ 804 Täitemenetluse lõpetamine rahatrahvi sissenõudes kohtuotsuse ja kohtuvälise menetleja otsuse täitmise aegumise tõttu
§ 805 Täitemenetluse lõpetamine rahatrahvi sissenõudes füüsilise isiku surma või juriidilise isiku lõppemise korral
§ 821 Halduskohtu otsuste ja määruste täitmise kord
§ 822 Väärteoasjas määratud menetluskulude ja muude avalik-õiguslike rahaliste sissenõuete täitmise kord
§ 823 Konfiskeerimise otsuse täitmine väärteoasjades
§ 911 Rahalise karistuse ja varalise karistuse sissenõudmise kord
§ 912 Rahalise karistuse ja varalise karistuse tasumise tähtaeg
§ 913 Rahalise karistuse ja varalise karistuse tasumata jätmise tagajärjed
§ 914 Täitemenetluse lõpetamine rahalise karistuse ja varalise karistuse sissenõudes kohtuotsuse aegumise tõttu
§ 915 Täitemenetluse lõpetamine rahalise karistuse või varalise karistuse sissenõudes füüsilise isiku surma tõttu või rahalise karistuse sissenõudes juriidilise isiku lõppemise korral
§ 916 Kriminaalmenetluse kulude ja muude avalik-õiguslike rahaliste sissenõuete täitmise kord
§ 24 Kriminaalhooldusseaduses (RT I 1998, 4, 62) tehakse järgmised muudatused:
§ 64 Liitkaristuse mõistmine
§ 65 Liitkaristuse hilisem mõistmine
§ 200 Röövimine
§ 3762 Kvaliteedinõuetele mittevastava vedelkütuse ebaseaduslik käitlemine
28.06.2002 otsus nr 200


Avaliku teabe seaduse muutmise ja sellega seonduvalt teiste seaduste muutmise seadus – Riigi Teataja
22.12.2015 otsus nr 719
Vastu võetud 15.12.2015
§ 1. Arhiiviseaduse muutmine
Arhiiviseaduse § 10 täiendatakse lõikega 11 järgmises sõnastuses:
„(11) Arhivaali digitaalne kujutis, digitaalne arhivaal ning arhivaali, arhivaali digitaalset kujutist ja digitaalset arhivaali kirjeldavad andmed, mille autoriõigused või autoriõigusega kaasnevad õigused kuuluvad seaduse või tehingu alusel Rahvusarhiivile, on taaskasutatavad avaliku teabe seaduses sätestatud tingimustel ja korras, arvestades käesoleva seaduse ja autoriõiguse seadusega ettenähtud erisusi.”.
1) paragrahvi 2 lõike 1 punkti 3 täiendatakse pärast sõnu „riikliku järelevalve” sõnadega „ja haldusjärelevalve”;
2) paragrahvi 2 lõike 2 punkti 2 täiendatakse pärast sõna „kehtestamise” sõnadega „ja teabe taaskasutamise”;
3) paragrahvi 31 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Teabe taaskasutamine on füüsilise või juriidilise isiku poolt sellise avaliku teabe kasutamine, mille üldist kasutamist ei ole seadusega või seadusega kehtestatud korras piiratud (edaspidi avaandmed), ärilisel või mitteärilisel eesmärgil, mis ei lange kokku algse eesmärgiga, mille jaoks see teave avalikke ülesandeid täites saadi või loodi. Teabevaldajate vahel teabe vahetamine oma avalike ülesannete täitmiseks ei ole teabe taaskasutamine.”;
4) paragrahvi 31 täiendatakse lõigetega 3–9 järgmises sõnastuses:
„(3) Teabe üldiseks kasutamiseks andmisel peab olema tagatud isiku eraelu puutumatus, autoriõiguste kaitse, riigi julgeoleku kaitse, ärisaladuse ja muu juurdepääsupiiranguga teabe kaitse. Enne teabe üldiseks kasutamiseks andmist peab teabevaldaja hindama teabe üldisele kasutamisele piirangute kehtestamise vajadust.
(9) Teabevaldaja võib anda teabe üldiseks kasutamiseks tingimusteta või seada selle üldisele kasutamisele tingimusi autoriõiguse seaduses sätestatud litsentsi abil. Litsents ei tohi taaskasutamist põhjendamatult piirata ega kahjustada konkurentsi. Teabevaldaja avaldab litsentsi oma veebilehel.”;
5) paragrahvi 6 täiendatakse pärast sõna „saamiseks” sõnadega „või taaskasutamiseks”;
6) paragrahvi 8 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(3) Avaandmetele juurdepääs hõlmab ka õigust seda teavet taaskasutada. Kui teabevaldaja on seadnud teabe üldisele kasutamisele tingimusi litsentsi abil, siis tuleb teavet kasutada vastavalt litsentsi tingimustele.”;
7) paragrahvi 12 täiendatakse lõikega 21 järgmises sõnastuses:
„(21) Isikuga seotud dokumente, mis on juba kantud teise andmekogusse ja millele on isiku juurdepääs tagatud, ei pea dokumendiregistrisse kandma.”;
8) paragrahvi 12 täiendatakse lõikega 31 järgmises sõnastuses:
„(31) Kui asutusele saabunud dokumentide saatja või asutusest väljastatud dokumentide saaja on füüsiline isik, siis ei märgita dokumendiregistri avalikus vaates teavet, mis võimaldaks füüsilist isikut tuvastada.”;
9) paragrahvi 14 täiendatakse lõikega 21 järgmises sõnastuses:
„(21) Kui teabenõudja taotleb teabele juurdepääsu taaskasutamise eesmärgil, teavitab ta sellest teabevaldajat.”;
10) paragrahvi 25 täiendatakse lõigetega 5 ja 6 järgmises sõnastuses:
„(5) Teabevaldaja, kes peab katma olulise osa oma avalike ülesannete täitmisest tulenevatest või teabe valdamisega seonduvatest kuludest, võib teabe taaskasutamisse andmise eest saadava tulu hulka lisaks käesoleva paragrahvi lõikes 4 nimetatud kuludele arvata ka mõistliku investeeringutulu. Mõistlikuks investeeringutuluks on kuni viis protsenti üle Euroopa Keskpanga põhirefinantseerimisoperatsioonidele kohaldatava fikseeritud intressimäära, kui seaduses ei ole sätestatud teisiti.
(6) Kui teabe taaskasutamise eest võetakse tasu, avaldab teabevaldaja vähemalt iga kolme aasta järel tasu arvutamise alused ja korraldab vajaduse korral tasude ümberhindamise.”;
11) paragrahvi 28 lõike 1 punkt 14 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„14) riikliku järelevalve, haldusjärelevalve ja teenistusliku järelevalve käigus tehtud ettekirjutused ning otsused nende jõustumisest alates;”;
12) paragrahvi 28 lõiget 1 täiendatakse punktiga 312 järgmises sõnastuses:
„312) avalikustamisele kuuluvad avaandmed, teave avaandmete kättesaadavuse ja vajaduse korral litsentside kohta;”;
13) paragrahvi 29 lõiked 3 ja 4 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
„(3) Käesoleva seaduse § 28 lõike 1 punktides 1–4, 7, 8, 10–13, 15–24, 26, 27, 311 ja 312 nimetatud teave on avaandmed, mille peab teabevaldaja avalikustama käesoleva seaduse § 31 lõikes 4 sätestatud viisil.
(4) Käesoleva seaduse § 28 lõike 1 punktides 5, 6, 9, 14, 25, 28, 29, 31 ja 32 nimetatud teabe üldisele kasutamisele piirangute seadmisel lähtub teabevaldaja käesoleva seaduse §-s 31 sätestatust ning avalikustab üldiseks kasutamiseks antava teabe käesoleva seaduse § 31 lõikes 4 sätestatud viisil.”;
14) paragrahvi 29 täiendatakse lõigetega 5 ja 6 järgmises sõnastuses:
„(5) Käesoleva seaduse § 28 lõike 1 punktis 30 nimetatud teabe üldisele kasutamisele piirangute seadmisel lähtub käesoleva seaduse § 434 lõikes 1 nimetatud teabevaldaja käesoleva seaduse §-s 31 sätestatust ning avalikustab üldiseks kasutamiseks antavad andmekogu andmed (edaspidi andmekogu avaandmed) juhul, kui see on võimalik ja asjakohane, ajakohasena ning viisil ja vormis, mis võimaldab andmekogu avaandmed alla laadida tervikliku andmekogumina koos metaandmetega masinloetaval kujul ning avatud vormingus. Kui andmekogu avaandmete masinloetavale kujule või avatud vormingusse viimine ei ole võimalik või see nõuab ebaproportsionaalselt suuri pingutusi, tagab teabevaldaja andmekogu avaandmete avalikustamise nende algkujul või mis tahes muus vormingus.
(6) Käesoleva paragrahvi lõikes 5 nimetatud andmekogu avaandmed peavad olema juurdepääsetavad Eesti teabevärava kaudu.”;
15) paragrahvi 35 lõike 1 punktis 2 asendatakse sõnad „riikliku järelevalve menetluse” sõnadega „riikliku järelevalve, haldusjärelevalve ja teenistusliku järelevalve menetluse”;
16) paragrahvi 35 lõiget 1 täiendatakse punktiga 31 järgmises sõnastuses:
„31) teabe sisejulgeoleku tagamise, riigikaitsepoliitika kujundamise, riigikaitse korraldamise, sealhulgas riigi sõjalise kaitse planeerimise, ettevalmistamise ja juhtimise, või riigisaladuse ja salastatud välisteabe kaitse korraldamisega tegeleva teabevaldaja struktuuriüksuse ülesannete ja koosseisu, ametniku ja töötaja ning tema ülesannete kohta, kui sellise teabe avalikuks tulek ohustaks riigi julgeolekut või riigisaladuse ja salastatud välisteabe kaitset;”;
17) paragrahvi 35 lõike 1 punktis 51 asendatakse sõna „politsei” sõnaga „uurimisasutuse”;
18) paragrahvi 36 lõike 1 punkti 12 täiendatakse pärast sõna „riikliku” sõnadega „järelevalve, haldusjärelevalve”;
19) paragrahvi 38 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(3) Asutusesiseseks kasutamiseks mõeldud teabeks tunnistatud teabele on juurdepääsuõigus riigi ja kohaliku omavalitsuse ametnikul või töötajal oma ametiülesannete täitmiseks. Seda teavet ei tohi edastada kolmandatele isikutele juurdepääsupiirangu kehtestanud asutuse loata.”;
20) paragrahvi 38 täiendatakse lõikega 31 järgmises sõnastuses:
„(31) Kui seadusega sätestatud juhul taotletakse avalike ülesannete täitmiseks juurdepääsu asutusesiseseks kasutamiseks mõeldud teabeks tunnistatud teabele, teatatakse teabevaldajale teabele seaduses sätestatud juurdepääsu alus ja eesmärk.”;
21) paragrahvi 40 lõiget 2 täiendatakse pärast sõna „riiklikku” sõnadega „järelevalvet, haldusjärelevalvet”;
22) paragrahvi 43 lõiked 1 ja 2 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Teabevaldaja peab rakendama organisatsioonilisi, füüsilisi ja infotehnilisi turvameetmeid, et kaitsta asutusesisese teabe:
(2) Organisatsioonilisi, füüsilisi ja infotehnilisi turvameetmeid tuleb rakendada asutusesisese teabe kaitseks olenemata teabe vormingust nii digitaalkujul kui ka paberkandjal teabe osas.”;
23) paragrahvi 43 täiendatakse lõikega 3 järgmises sõnastuses:
„(3) Vabariigi Valitsus võib määrusega kehtestada asutusesisese teabe tervikluse, käideldavuse ja konfidentsiaalsuse kaitseks rakendatavate organisatsiooniliste, füüsiliste ja infotehniliste turvameetmete loetelu.”;
24) paragrahvi 432 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Riigi infosüsteemi kuuluvad andmekogud, mis on infosüsteemi andmevahetuskihiga liitunud ja riigi infosüsteemi haldussüsteemis registreeritud, ning andmekogude pidamist kindlustavad süsteemid.”;
25) paragrahvi 439 lõige 5 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(5) Andmevahetus riigi infosüsteemi kuuluvate andmekogudega ja riigi infosüsteemi kuuluvate andmekogude vahel toimub läbi infosüsteemi andmevahetuskihi.”;
26) paragrahvi 439 täiendatakse lõikega 6 järgmises sõnastuses:
„(6) Käesoleva paragrahvi lõikes 5 toodu ei piira andmevahetust infosüsteemide andmevahetuskihil muude juriidiliste isikute vahel.”;
27) paragrahvi 45 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Andmekaitse Inspektsioon teostab teabevaldajate üle riiklikku ja haldusjärelevalvet nende poolt:
3) andmekogude asutamisel, kasutuselevõtmisel, pidamisel, ümberkorraldamisel ja lõpetamisel.”;
28) paragrahvi 45 lõige 3 tunnistatakse kehtetuks;
29) paragrahvi 531 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Riigi Infosüsteemi Amet teostab haldus- ja riiklikku järelevalvet infosüsteemide turvameetmete süsteemi rakendamise ning infosüsteemide andmevahetuskihiga liitumise üle.”;
30) paragrahvi 531 lõiget 2 täiendatakse pärast arvu „31” arvuga „32”;
31) paragrahvi 581 lõiked 5 ja 6 muudetakse ning sõnastatakse järgmiselt:
„(5) Käesoleva paragrahvi lõike 4 esimest lauset ei kohaldata andmekogude riiklikus registris registreeritud, kuid infosüsteemi andmevahetuskihiga liitumata andmekogule.
(6) Riigi infosüsteemi haldussüsteemis registreeritud või käesoleva paragrahvi lõike 4 kohaselt registreerituks loetud ja infosüsteemi andmevahetuskihiga liitunud andmekogu loetakse riigi infosüsteemi kuuluvaks andmekoguks.”;
32) paragrahvi 582 lõige 1 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(1) Teabevaldaja avalikustab käesoleva seaduse §-s 28 nimetatud avaandmed lähtuvalt käesoleva seaduse §-s 29 sätestatust hiljemalt 2016. aasta 1. veebruariks.”;
33) paragrahvi 582 lõiked 2 ja 3 tunnistatakse kehtetuks;
34) seaduse normitehniline märkus muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„1 Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2003/98/EÜ avaliku sektori valduses oleva teabe taaskasutamise kohta (ELT L 345, 31.12.2003, lk 90–96) ja Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2013/37/EL, millega muudetakse direktiivi 2003/98/EÜ avaliku sektori valduses oleva teabe taaskasutamise kohta (ELT L 175/1, 27.06.2013, lk 1‒8).”.
§ 3. Eesti Rahvusraamatukogu seaduse muutmine
Eesti Rahvusraamatukogu seaduse § 6 täiendatakse lõikega 11 järgmises sõnastuses:
„(11) Digitaalne teavik, teaviku digitaalne kujutis ning digitaalset teavikut, teaviku digitaalset kujutist ja teavikut kirjeldavad andmed, mille autoriõigused või autoriõigusega kaasnevad õigused kuuluvad seaduse või tehingu alusel Rahvusraamatukogule, on taaskasutatavad avaliku teabe seaduses sätestatud tingimustel ja korras, arvestades käesoleva seaduse ja autoriõiguse seadusega ettenähtud erisusi.”.
§ 4. Elektroonilise side seaduse muutmine
1) paragrahvi 133 pealkirja täiendatakse pärast sõnu „Riiklik järelevalve” sõnadega „ja haldusjärelevalve”;
2) paragrahvi 133 lõikes 4 asendatakse sõna „Järelevalvet” sõnadega „Riiklikku järelevalvet ja haldusjärelevalvet”.
§ 5. Isikuandmete kaitse seaduse muutmine
Isikuandmete kaitse seaduses tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 1 lõike 2 punkti 2 täiendatakse pärast sõna „järelevalve” sõnadega „ja haldusjärelevalve”;
2) paragrahvi 321 täiendatakse pärast tekstiosa „32,” tekstiosaga „49,”.
§ 6. Muuseumiseaduse muutmine
1) paragrahvi 16 lõige 3 muudetakse ja sõnastatakse järgmiselt:
„(3) Digitaalne museaal, museaali digitaalne kujutis ning museaali, digitaalset museaali ja museaali digitaalset kujutist kirjeldavad andmed, mille autoriõigused või autoriõigusega kaasnevad õigused kuuluvad seaduse või tehingu alusel muuseumile, on taaskasutatavad avaliku teabe seaduses sätestatud tingimustel ja korras, arvestades käesoleva seaduse ja autoriõiguse seadusega ettenähtud erisusi ning viidates museaalile ja muuseumile, mille muuseumikogusse kasutatav digitaalne museaal või museaali digitaalne kujutis kuulub.”;
2) paragrahvi 20 lõike 3 punkti 5 täiendatakse pärast sõna „kulupõhine” tekstiosaga „, millele võib lisada mõistliku investeeringutulu.”.
§ 7. Rahvaraamatukogu seaduse muutmine
Rahvaraamatukogu seaduse § 15 täiendatakse lõikega 22 järgmises sõnastuses:
„(22) Digitaalne teavik, teaviku digitaalne kujutis ning digitaalset teavikut, teaviku digitaalset kujutist ja teavikut kirjeldavad andmed, mille autoriõigused või autoriõigusega kaasnevad õigused kuuluvad seaduse või tehingu alusel rahvaraamatukogule, on taaskasutatavad avaliku teabe seaduses sätestatud tingimustel ja korras, arvestades käesoleva seaduse ja autoriõiguse seadusega ettenähtud erisusi.”.


text:
Valeandmete esitamine investeeringutoetuse saamiseks - Pluss
Valeandmete esitamine investeeringutoetuse saamiseks
https://www.riigikohus.ee/et/lahendid?asjaNr=3-3-1-4-17
Riigikohtu 22.06.2017 lahend nr 3-3-1-4-17
ELÜPS § 62 lg 2 p 4
Kaebaja esitas Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Ametile (PRIA) taotluse investeeringutoetuse saamiseks. PRIA jättis taotluse rahuldamata. Halduskohus tühistas PRIA otsuse ja kohustas PRIA-t taotlust uuesti läbi vaatama. PRIA otsustas taotluse teist korda rahuldamata jätta. Kaebaja esitas taotluse halduskohtule. Halduskohus rahuldas kaebuse, tühistas PRIA otsuse ja kohustas PRIA-t taotluse uuesti läbi vaatama. PRIA esitas apellatsioonkaebuse, mille ringkonnakohus rahuldas osaliselt, tühistades halduskohtu otsuse ja saatis asja halduskohtule uueks arutamiseks. Halduskohus jättis kaebuse rahuldamata. Kaebaja esitas apellatsioonkaebuse, mille kohus jättis rahuldamata. Kaebaja esitas kassatsioonkaebuse Riigikohtule.
1. 28.02.2013 kehtima hakanud Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seaduse (ELÜPS) § 62 lg 2 p 4 järgi teadliku valeandmete esitamise korral taotluse rahuldamata jätmiseks ei piisa üksnes tuvastamisest, et ükskõik millised taotluses esitatud andmed on ebaõiged ja isik sellest teadlik.
2. ELÜPS § 62 lg 2 p 4 tuleb tõlgendada selliselt, et andmed, mille ebaõigsus toob kaasa taotluse rahuldamata jätmise, peavad olema esitatud taotleja või taotluse õigusaktiga kehtestatud nõuetele vastavusele kohta. Igal juhul peab tegemist olema andmetega, mille esitamist taotlejalt sõnaselgelt nõutakse. Üksnes sellisel juhul annab taotleja andmeid teadlikult ja sihikindlalt, kui esitab nõutud andmed.
3. Praegusel juhul ei ole kaebaja esitanud valeandmeid ja ELÜPS § 62 lg 2 p 4 kohaldamise eeldused on täitmata.
Riigikohus rahuldas kassatsioonkaebuse, tühistas haldus- ja ringkonnakohtu otsused ning tegi uue otsuse, millega kohustas PRIA-t taotlust uuesti läbi vaatama.

matches:
§ 62
kohus
§ 62
§ 62
§ 62
Riigikohus