text:
Language of document : Bulgarian Spanish Czech Danish German Estonian Greek English French Italian Latvian Lithuanian Hungarian Maltese Dutch Polish Portuguese Romanian Slovak Slovene Finnish Swedish Croatian ECLI:EU:C:2014:19
23. jaanuar 2014(*)
Kohtuasjas C‑537/11,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Tribunale di Genova (Itaalia) 18. juuni 2011. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 21. oktoobril 2011, menetluses
koosseisus: koja president L. Bay Larsen, Euroopa Kohtu asepresident K. Lenaerts neljanda koja kohtuniku ülesannetes, kohtunikud M. Safjan, J. Malenovský (ettekandja) ja A. Prechal,
arvestades kirjalikus menetluses ja 18. septembri 2013. aasta kohtuistungil esitatut,
– Manzi ja Compagnia Naviera Orchestra, esindajad: advokaadid A. Rossi ja S. Dameri ning solicitor B. O’Connor,
– Itaalia valitsus, esindaja: G. Palmieri, keda abistas avvocato dello Stato G. Albenzio,
– Euroopa Parlament, esindajad: I. Anagnostopolou, L. Visaggio ja J. Rodrigues,
– Euroopa Liidu Nõukogu, esindajad: K. Michoel, S. Barbagallo ja M. Moore,
– Euroopa Komisjon, esindajad: S. Boelaert, S. Petrova. L. Pignataro-Nolin ja L. Prete,
1 Eelotsusetaotlus käsitleb nõukogu 26. aprilli 1999. aasta direktiivi 1999/32/EÜ, mis käsitleb väävlisisalduse vähendamist teatavates vedelkütustes ja millega muudetakse direktiivi 93/12/EMÜ (EÜT L 121, lk 13; ELT eriväljaanne 13/24, lk 17), (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. juuli 2005. aasta direktiiviga 2005/33/EÜ; ELT L 191, lk 59) (edaspidi „direktiiv 1999/32”) artikli 2 punkti 3g ja artikli 4a lõike 4 tõlgendamist.
2 Taotlus on esitatud kohtuvaidluses, mille üks pool on M. Manzi ja Compagnia Naviera Orchestra ja teine pool Capitaneria di Porto di Genova (Genova (Itaalia) sadamakapteni osakond) ning vaidluse ese on halduskaristus, mis määrati M. Manzile ja Compagnia Naviera Orchestrale laevakütuse maksimaalse väävlisisalduse ületamise eest.
3 Londonis 2. novembril 1973 allakirjutatud rahvusvaheline konventsioon laevadelt pärineva merereostuse vältimise kohta, mida on täiendatud 17. veebruari 1978. aasta protokolliga (edaspidi „MARPOL 73/78 konventsioon”), kehtestab merereostuse vastast võitlust käsitlevad eeskirjad.
4 Londonis 26. septembril 1997 allakirjutatud protokolliga, millega muudeti 1973. aasta rahvusvahelist konventsiooni laevadelt pärineva merereostuse vältimise kohta (muudetud 1978. aasta protokolliga), (edaspidi „1997. aasta protokoll”) täiendati konventsiooni VI lisaga „Eeskirjad laevade põhjustatud õhureostuse vältimise kohta” (edaspidi „VI lisa”).
5 Euroopa Liidu 25 liikmesriiki on 1997. aasta protokolli osalisriigid. Tšehhi Vabariik, Ungari ja Austria Vabariik ei ole seda protokolli heaks kiitnud.
6 Põhikohtuasja asjaolude asetleidmise ajal nägi VI lisa reegli 14 punkt 1 ette, et väljaspool vääveloksiidide heitkoguste kontrolli piirkondi ei tohi laeval kasutatava kütuse väävlisisaldus ületada 4,5 massiprotsenti.
7 Direktiivi 1999/32 põhjendused 1, 3 ja 8 on sõnastatud järgmiselt:
„(1) [...] ühenduse keskkonnapoliitika eesmärk ja põhimõte [...] on eelkõige tõhusalt kaitsta kõiki inimesi tunnustatud ohtude eest, mis tulenevad vääveldioksiidiheitmetest, ning kaitsta keskkonda, vältides kriitilist saastekoormust ja saastetaset ületavat väävli sadestumist;
(3) vääveldioksiidiheitmetel on märkimisväärne osa ühenduse hapestumisprobleemis; vääveldioksiidil on ka otsene mõju inimeste tervisele ja keskkonnale;
(8) õlis ja söes vähesel hulgal looduslikult esinevat väävlit on aastakümnete jooksul peetud vääveldioksiidiheitmete valdavaks allikaks, need heitmed on happevihmade peamised tekitajad ning paljudes linna‑ ja tööstuspiirkondades esineva õhusaaste suurimad põhjustajad”.
8 Sama direktiivi artikli 1 lõige 1 sätestab:
„Käesoleva direktiivi eesmärk on vähendada teatavate vedelkütuste põletamisel tekkivaid vääveldioksiidiheitmeid ning sel teel nõrgendada kõnealuste heitmete kahjulikku toimet inimestele ja keskkonnale.”
9 Nimetatud direktiivi artikli 2 punkt 3f täpsustab, et direktiivis kasutatakse mõistet:
„reisilaev – iga laev, mis veab rohkem kui 12 reisijat; kusjuures reisijaks loetakse iga isikut, välja arvatud:
i) kapten ja laevapere liikmed või muud isikud, kes on laeva huvides tööle võetud või laeva pardal tegevad, ja
ii) alla 1‑aastased lapsed”.
10 Direktiivi 1999/32 artikli 2 punkt 3g sätestab, et direktiivis kasutatakse mõistet:
„liinivedu – reisilaevade järjestikused ülesõidud kahe või enama sama sadama vahel või ilma vahepeatuseta järjestikused ülesõidud väljumise ja saabumisega ühes ja samas sadamas kas
i) avaldatud sõiduplaani alusel või
ii) nii regulaarselt või sageli, et ülesõite võib pidada süstemaatilisteks”.
11 Direktiivi artikli 4a lõige 4 näeb ette:
„Liikmesriigid võtavad kõik vajalikud meetmed tagamaks, et liiniveol, mis toimub ühenduse sadamatesse või sadamatest, opereeritavad reisilaevad ei kasutaks [alates 11. augustist 2006] nende territoriaalvetes, majandusvööndites ja heitkoguste kontrolli piirkondades enam laevakütuseid, mille väävlisisaldus ületab 1,5% massist. Liikmesriigid on käesolevate sätete rakendamise eest vastutavad vähemalt laevade osas, mis sõidavad nende lipu all, ja kõikide lippude all sõitvate laevade osas ajal, mil laevad viibivad nende sadamates.”
12 Itaalia õigusesse võeti direktiivi 1999/32, mis käsitleb väävlisisalduse vähendamist laevakütuses, sätted üle 3. aprilli 2006. aasta seadusandliku dekreedi nr 152 (GURI nr 88 regulaarne lisa, 14.4.2006) artiklitega 295 ja 296; seadusandlikku dekreeti nr 152, muudeti muu hulgas 6. novembri 2007. aasta seadusandliku dekreediga nr 205, millega rakendatakse laevakütuse väävlisisalduse osas direktiivi 2005/33/EÜ, millega muudetakse direktiivi 1999/32/EÜ (GURI nr 261 regulaarne lisa, 9.11.2007; edaspidi „seadusandlik dekreet nr 152/2006”).
13 Genova sadamakapteni osakond tuvastas 13. juulil 2008 Genova sadamas, et Panama lipu all sõitev kruiisilaev MSC Orchestra kasutab laevakütust, mille väävlisisaldus ületab 1,5 massiprotsenti.
14 Genova sadamakapteni osakonna ettekirjutusega nr 166/2010 määrati selle laeva kaptenile M. Manzile ja omanikule Compagnia Naviera Orchestrale solidaarselt halduskaristus seadusandliku dekreedi nr 152/2006 artiklite 295 ja 296 rikkumise eest.
15 M. Manzi ja Compagnia Naviera Orchestra esitasid selle ettekirjutuse peale kaebuse, milles nad väitsid, et:
– direktiiv 1999/32 ja VI lisa on omavahel laevakütuse maksimaalse väävlisisalduse suuruse osas vastuolus;
– MARPOL 73/78 konventsiooni ja 1997. aasta protokolli osalisriigi lipu all sõitval MSC Orchestral on õigus kasutada alla 4,5 massiprotsenti väävlit sisaldavat kütust, kui ta viibib mõnes sama protokolli osalisriigi sadamas, kõnealusel juhul Itaalia Vabariigis, ja;
– direktiivi 1999/32 artikli 4a lõige 4 ja seega ka seadusandlik dekreet nr 152/2006, millega see õigusnorm võeti siseriiklikkuse õigusesse üle, on kohaldatavad üksnes „liinivedusid” tegevatele laevadele, mille hulka ei kuulu kruiisilaevad.
16 Neil asjaoludel otsustas Tribunale di Genova menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas direktiivi 1999/32 artiklit 4a [...], mille vastuvõtmisel arvestati [...] VI lisa jõustumisega, tuleb tõlgendada hea usu rahvusvahelisest põhimõttest ning ühenduse ja liikmesriikide lojaalse koostöö põhimõttest lähtudes nii, et selles artiklis ette nähtud laevakütuste väävlisisalduse piirmäära 1,5 massiprotsenti ei kohaldata sellise riigi lipu all sõitvate laevade suhtes, kes ei ole [liidu] liige ning on alla kirjutanud MARPOL 73/78 konventsioonile, mis peatuvad sellise liikmesriigi sadamas, kes on samuti alla kirjutanud [...] VI lisale?
2. Kui direktiivi 1999/32 artiklit 4a [...] ei tule tõlgendada esimeses küsimuses kirjeldatud moel, siis kas nimetatud artiklit tuleb osas, milles see näeb ühenduse sadamast või ühenduse sadama kaudu liiniveoga tegelevate reisilaevade kasutatavate kütuste väävlisisalduse piirmääraks 1,5 mahuprotsenti ette ka laevade puhul, mis sõidavad sellise riigi lipu all, kes ei ole [liidu] liige ning on alla kirjutanud [...] konventsiooni VI lisale, mille kohaselt kohaldatakse väljaspool väävliheite kontrolli piirkondi väävlisisalduse piirmäära 4,5 massiprotsenti, pidada õigusvastaseks, kuivõrd see on kehtestatud, rikkudes rahvusvahelise õiguse pacta sunt servanda üldpõhimõtet ning samuti ühenduse ja liikmesriikide lojaalse koostöö põhimõtet, sundides liikmesriike, kes on VI lisa ratifitseerinud ja sellele alla kirjutanud, rikkuma kohustusi, mis neil on teiste [...] VI lisale alla kirjutanud riikide ees?
3. Kas direktiivi 1999/32 [...] artikli 2 punkti 3g kohast mõistet „liinivedu” tuleb tõlgendada nii, et „liinivedudega” tegelevate laevade hulka tuleb lugeda ka kruiisilaevad?”
17 Kolmanda küsimusega, mida tuleb käsitleda kõigepealt, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas silmas pidades direktiivi 1999/32 artikli 2 punktis 3g esitatud „liiniveo” kriteeriumi, kuulub selline kruiisilaev, nagu on kõne all põhikohtuasjas, nimetatud direktiivi artikli 4a lõike 4 kohaldamisalasse.
18 Selles osas tuleb märkida, et erinevad kruiisilaevad peavad selleks, et neile saaks kohaldada direktiivi 1999/32 artikli 4a lõikega 4 kehtestatud korda, vastama reisilaevadele kohaldatavale „liiniveo” kriteeriumile, mis on sätestatud direktiivi artikli 2 punktis 3g. Vaidlust ei ole küsimuses, et kruiisilaevad kuuluvad viimati nimetatud laevade kategooriasse.
19 Viidatud sättes esitatud esimese tingimuse kohaselt teenindab reisilaev regulaarliini, kui ta teeb „järjestikusi ülesõite kahe või enama sama sadama vahel” või „ilma vahepeatuseta järjestikusi ülesõite väljumise ja saabumisega ühes ja samas sadamas”.
20 Kruiisilaev vastab seega esimesele tingimusele, kui ta kui ta ristleb vahepeatusteta, lõpetades oma lähtesadamas.
21 Et teha kindlaks, kas kruiisilaev võib vastata nimetatud esimesele tingimusele ka juhtudel, mida ei ole eelmises punktis nimetatud, tuleb hinnata, kas sellist laeva võib käsitada „kahe või enama sama sadama vahel ülesõite” tegeva laevana.
22 Põhikohtuasja kaebajad väidavad esiteks, et selline kruiisilaev, nagu on kõne all põhikohtuasjas, ei tee „ülesõite”. Nende väitel ei osta kruiisireisijad tegelikult reisipaketti mitte selleks, et neid veetaks ühest kohast teise, vaid nad teevad seda laiemal huvireisimise eesmärgil ja osutatavad teenused hõlmavad ka nende inimeste meelelahutust.
23 Direktiivi 1999/32 artikli 2 punktis 3g kasutatud mõiste „ülesõit” sellise tõlgendusega ei saa siiski nõustuda.
24 Nimelt tuleb märkida, et kruiisilaevad veavad reisijaid ühest sadamast teise selleks, et nad saaksid külastada neid sadamaid ja erinevaid nende läheduses asuvaid kohti. Tulenevalt asjaolust, et liidu õiguslooja ei ole mingil moel täpsustanud veo eesmärke, ei ole neil eesmärkidel direktiivi 1999/32 artikli 2 punkti 3g seisukohast lähtudes tähtsust. Seega tuleb järjestikusi ülesõite turismi eesmärgil käsitada üleveona selle sätte mõttes.
25 Kuna direktiivi eesmärk on kaasa aidata inimeste tervise ja keskkonna kaitsele vääveldioksiidiheitmete, seal hulgas meretranspordil tekkinud heitmete vähendamisega, siis ei saa seda järeldust kummutada asjaolu, et kruiisilaeva reisijad tarbivad neil ülesõitudel selliseid täiendavaid teenuseid nagu majutus, toitlustus ja meelelahutus.
26 Teiseks väidavad põhikohtuasja kaebajad, et selline laev, nagu käsitletakse põhikohtuasjas, ei tee ülesõite „kahe või enama sama sadama vahel” tulenevalt sellest, et esiteks langeb lähtesadam kokku sihtsadamaga ja teiseks, kuna sageli tuleb ette, et teekonnal ettenähtud vahepeatused jäetakse tegemata ja samas ei ole välistatud, et reisijate turismiga seotud nõudmisel tehakse peatusi, mida ei olnud ette nähtud.
27 Sellise argumentatsiooniga ei saa nõustuda.
28 Selleks, et kruiisilaevaga tehtavad ülesõidud vastaksid vahepeatustega transpordi eelduseks olevale kriteeriumile „ülesõidud kahe või enama sama sadama vahel”, peab kruiisilaev liikuma vähemalt kahe „sama sadama vahel”. Samuti tuleb kahe või enama sama sadama vahelist huvireisi käsitada veona kahe „sama sadama” vahel.
29 Nimelt kuulub seda liiki huvireiside teekonnal olevate sadamate nimekirja vähemalt kaks sadamat, mida ei jäeta külastamata, ja need on lähte‑ ja sihtsadam. Seega toimub vedu nende kahe „sama sadama” vahel ning seda isegi juhul, kui vedu lõpeb lähtesadamas.
30 Lisaks olgu märgitud, et sellist tõlgendust kinnitab direktiivi 1999/32 aluseks olev eesmärk, mida on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 25. Nimelt ei muuda asjaolu, kas kruiisilaev saabub lähtesadamasse tagasi või mitte, selle tekitatud vääveldioksiidiheitmete kogust.
31 Järelikult ei ole vahepeatuste korral direktiivi 1999/32 artikli 2 punkti 3g kohase mõiste „ülesõit” puhul tähtsust küsimusel, kas mõned paketi ostmise ajal plaanis olnud peatused jäeti tegemata ja kas nende asemel tehti teisi plaaniväliseid vahepeatusi.
32 Sellest kaalutlusest tuleneb, et kruiisilaev, mis teeb vahepeatustega ülesõite, mis toimuvad kahe erineva sadama vahel või lõpevad lähtesadamas, teostab käsitletava sätte tähenduses ülesõite samade sadamate vahel.
33 Vastavalt direktiivi 1999/32 artikli 2 punktis 3g esitatud teisele tingimusele, mis on kumulatiivne koos esimese tingimusega, peab reisilaev tegema järjestikusi ülesõite, vahepeatustega või ilma, nii regulaarselt või sageli, et ülesõite võib pidada süstemaatilisteks.
34 See tingimus on täidetud muu hulgas juhul, kui laevandusettevõtja teeb avaliku pakkumuse, milles on nimekiri merereisidest, mis toimuvad kruiisilaeva pardal selle ettevõtja võimalustele ja üldsuse nõudlusele vastava sagedusega, ja üldiselt kindlaksmääratud lähte‑ ja saabumisaegadega ning huvitatud isikud võivad vabalt valida selle ettevõtja pakutavate erinevate huvireiside vahel.
35 Järelikult tuleb kolmandale eelotsuse küsimusele vastata, et selline kruiisilaev, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kuulub – silmas pidades direktiivi 1999/32 artikli 2 punktis 3g esitatud „liiniveo” kriteeriumi – nimetatud direktiivi artikli 4a lõike 4 kohaldamisalasse tingimusel, et ta teeb vahepeatustega või ilma nendeta huvireise, mis lõpevad lähtesadamas või mõnes muus sadamas, kui neid huvireise korraldatakse kindla sagedusega, konkreetsetel kuupäevadel ja üldiselt kindlaksmääratud lähte‑ ja saabumisaegadega ning huvitatud isikud võivad vabalt valida selle ettevõtja pakutavate erinevate huvireiside vahel; ning nende asjaolude kontrollimine on liikmesriigi kohtu ülesanne.
36 Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas rahvusvahelise õiguse pacta sunt servanda üldpõhimõttest ning ELL artikli 4 lõike 3 esimese lõigu kohasest ühenduse ja liikmesriikide lojaalse koostöö põhimõttest lähtuvalt on direktiivi 1999/32 artikli 4a lõige 4 kehtiv, arvestades asjaolu, et direktiivi viidatud säte võib kaasa tuua VI lisa rikkumise ja sundida nii 1997. aasta protokolli osalisriike eirama teiste osalisriikide suhtes võetud kohustusi.
37 Kõigepealt olgu märgitud, et direktiivi 1999/32 artikli 4a lõike 4 kehtivust ei saa hinnata VI lisa alusel, sest liit ei ole ühinenud MARPOL 73/78 konventsiooni ega selle VI lisaga, ja see ei ole tema suhtes siduv (vt analoogia alusel 3. juuni 2008. aasta otsus kohtuasjas C‑308/06: Intertanko jt, EKL 2008, lk I‑4057, punktid 47 ja 52).
38 Kõnealuse artikli 4a lõike 4 kehtivust ei saa hinnata ka rahvusvahelise õiguse pacta sunt servanda üldpõhimõttest lähtuvalt, sest seda kohustuslikku põhimõtet kohaldatakse üksnes nende rahvusvahelise õiguse subjektide suhtes, kes on asjaomase rahvusvahelise kokkuleppe osalised ja kelle suhtes on viimati nimetatu seetõttu siduv.
39 Lisaks ei ole ilmnenud, et VI lisa kujutaks endast rahvusvahelises õiguses tunnustatud tavaõiguse üldnormide väljendust, mis iseenesest on liidu institutsioonidele siduvad ja kuuluvad liidu õiguskorda (vt selle kohta 25. veebruari 2010. aasta otsus kohtuasjas C‑386/08: Brita, EKL 2010, lk I‑1289, punkt 42).
40 Viimaks tuleb nentida, et eespool viidatud kohtuotsuse Intertanko jt punktides 47–52 esitatud põhimõtetest – mille kohaselt ei saa direktiivi 1999/32 kehtivust hinnata VI lisa alusel – ei saa mööda hiilida, viidates ELL artikli 4 lõike 3 esimese lõigu kohase lojaalse koostöö põhimõtte väidetavale rikkumisele.
41 Neil asjaoludel tuleb teisele küsimusele vastata, et ei rahvusvahelise õiguse pacta sunt servanda üldpõhimõttest ega ELL artikli 4 lõike 3 esimese lõigu kohasest ühenduse ja liikmesriikide lojaalse koostöö põhimõttest lähtuvalt ei saa hinnata direktiivi 1999/32 artikli 4a lõike 4 kehtivust, arvestades asjaolu, et direktiivi viidatud säte võib kaasa tuua VI lisa rikkumise ja sundida nii 1997. aasta protokolli osalisriike eirama teiste osalisriikide suhtes võetud kohustusi.
42 Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, milline mõju on VI lisal direktiivi 1999/32 artikli 4a lõike 4 ulatusele, arvestades rahvusvahelise õiguse üldpõhimõtet, mille kohaselt tuleb rahvusvahelisi kokkuleppeid täita ja tõlgendada heast usust lähtudes.
43 MARPOL 73/78 konventsioonile lisati 1997. aasta protokolliga VI lisa. Muu hulgas sisaldab see reeglit 14, mille punkt 1 näeb ette, et laeval kasutatava kütuse väävlisisaldus ei tohi ületada 4,5 massiprotsenti.
44 Direktiivi 1999/32 artikli 4a lõige 4 sätestab, et laevakütuste maksimaalne väävlisisaldus ei tohi ületada 1,5 massiprotsenti. Nimetatud artikkel ega ükski teine selle direktiivi säte ei viita maksimaalse väävlisisalduse osas VI lisale.
45 Selles küsimuses on Euroopa Kohus juba otsustanud, et isegi kui liit ei ole mõne rahvusvahelise kokkuleppega ühinenud, siis tuleneb asjaolust, et kõik liidu liikmesriigid on selle osalisriigid, et see kokkulepe võib liidu õiguse tõlgendamisel siiski omada tähtsust, eelkõige kokkuleppe kohaldamisalasse kuuluvate teiseste õigusnormide seisukohalt. Seega peab Euroopa Kohus kõnealuste sätete tõlgendamisel viimati nimetatuga arvestama (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Intertanko jt, punktid 49–52).
46 Seega ei saa seda kohtupraktikat üle kanda rahvusvahelisele kokkuleppele, millega üksnes mõned liikmesriigid on ühinenud ja mõned seevastu ei ole.
47 Nimelt tähendaks teisese õiguse tõlgendamine, arvestades sellist rahvusvahelisest kokkuleppest tulenevat kohustust, mis ei ole kõigile liikmesriikidele siduv, selle kohustuse ulatuse laiendamist neile liikmesriikidele, kes ei ole sellise kokkuleppe osalised. Samas tuleb sellise kokkuleppe seisukohast viimati nimetatuid käsitada „kolmandate riikidena”. Samuti poleks selline laiendamine kooskõlas rahvusvahelise õiguse üldpõhimõttega lepingute suhtelise toime kohta, mille kohaselt rahvusvahelised lepingud ei saa luua kohustusi ega õigusi kolmandatele riikidele (pacta tertiis nec nocent nec prosunt).
48 Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et ta on kohustatud nimetatud põhimõtet järgima, kuna see kujutab endast rahvusvahelise tavaõiguse normi, mis iseenesest on liidu institutsioonidele siduv ja kuulub liidu õiguskorda (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Brita, punktid 42–44).
49 Pealegi ei oleks selline teisese õiguse tõlgendus kooskõlas ELL artikli 4 lõike 3 esimese lõigu kohase lojaalse koostöö põhimõttega.
50 Käesoleval juhul on 1997. aasta protokolli puhul tegemist rahvusvahelise kokkuleppega, millega üksnes mõned liidu liikmesriigid on ühinenud.
51 Järelikult ei saa Euroopa Kohus direktiivi 1999/32 artikli 4a lõiget 4 tõlgendada, arvestades VI lisa ja täpsemalt selle reegli 14 punkti 1.
52 Neil asjaoludel ei saa Euroopa Kohtus rahvusvahelise õiguse hea usu üldpõhimõttele tuginemine tulemusi anda.
53 Isegi kui oletada, et Euroopa Kohus võiks direktiivi 1999/32 artikli 4a lõiget 4 tõlgendada, arvestades VI lisas ettenähtud väävlisisaldust, siis selles osas piisab märkimisest, et silmas pidades kõnealuse lisaga järgitavat eesmärki, mida väljendab isegi selle pealkiri, milleks on laevade põhjustatud õhureostuse vältimine, siis ei ole kõnealune säte selle eesmärgiga vastuolus osas, milles see säte kehtestab laevakütuse väävlisisaldusele madalama piirmäära, kui on ette nähtud selle lisaga.
54 Eeltoodut arvestades tuleb esimesele eelotsuse küsimusele vastata, et Euroopa Kohtu ülesanne ei ole otsustada, milline mõju on VI lisal direktiivi 1999/32 artikli 4a lõike 4 ulatusele.
1. Selline kruiisilaev, nagu on kõne all põhikohtuasjas, kuulub – silmas pidades nõukogu 26. aprilli 1999. aasta direktiivi 1999/32/EÜ, mis käsitleb väävlisisalduse vähendamist teatavates vedelkütustes ja millega muudetakse direktiivi 93/12/EMÜ (muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. juuli 2005. aasta direktiiviga 2005/33/EÜ) artikli 2 punktis 3g esitatud „liiniveo” kriteeriumi – nimetatud direktiivi artikli 4a lõike 4 kohaldamisalasse tingimusel, et ta teeb vahepeatustega või ilma nendeta huvireise, mis lõpevad lähtesadamas või mõnes muus sadamas, kui neid huvireise korraldatakse kindla sagedusega, konkreetsetel kuupäevadel ja üldiselt kindlaksmääratud lähte‑ ja saabumisaegadega ning huvitatud isikud võivad vabalt valida selle ettevõtja pakutavate erinevate huvireiside vahel; ning nende asjaolude kontrollimine on liikmesriigi kohtu ülesanne.
2. Ei rahvusvahelise õiguse pacta sunt servanda üldpõhimõttest ega ELL artikli 4 lõike 3 esimese lõigu kohasest ühenduse ja liikmesriikide lojaalse koostöö põhimõttest lähtuvalt ei saa hinnata direktiivi 1999/32 (muudetud direktiiviga 2005/33) artikli 4a lõike 4 kehtivust, arvestades asjaolu, et kõnealuse direktiivi viidatud säte võib kaasa tuua Londonis 2. novembril 1973 allakirjutatud rahvusvahelise konventsiooni laevadelt pärineva merereostuse vältimise kohta (täiendatud 17. veebruari 1978. aasta protokolliga) VI lisa rikkumise ja sundida nii Londonis 26. septembril 1997 allakirjutatud 1997. aasta protokolli, millega muudetakse 1973. aasta rahvusvahelist konventsiooni laevadelt pärineva merereostuse vältimise kohta (muudetud sellele lisatud 1978. aasta protokolliga), osalisriike eirama teiste osalisriikide suhtes võetud kohustusi.
3. Euroopa Liidu Kohtu ülesanne ei ole otsustada, milline mõju on VI lisal direktiivi 1999/32 (muudetud direktiiviga 2005/33) artikli 4a lõike 4 ulatusele.

matches: kohus kohus kohus Kohus Kohus Kohus Kohus


text:
Euroopa maksekäsk | Juristaitab
Juhul kui Teie võlgnik elab või omab vara mõnes teises Euroopa Liidu liikmesriigis v.a. Taanis ning Teil on soov võlg kätte saada, siis üks võimalikest lahendustest on pöörduda välisriigi kohtu poole Euroopa maksekäsu saamiseks.
Kui Teil on olemas juba Eesti kohtu poolt tehtud kohtuotsus ning soovite seda täita välisriigis, soovitame Teil uurida teemat Kohtuotsuse tunnustamine ja täitmine välismaal.
Euroopa maksekäsumenetlust reguleerib Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus (EÜ) nr 1896/2006, millega luuakse Euroopa maksekäsumenetlus. Määrus allkirjastati 12.12.2006 Strasbourgis ning see jõustus 12.12.2008. Määrust kohaldatakse kõikidele Euroopa Liidu liikmesriikidele v.a. Taani. Määruse teksti leiate siit.
Määruse eesmärgiks on:
lihtsustada ja kiirendada menetlust ning vähendada menetluskulusid vaidlustamata rahalisi nõudeid käsitlevate piiriüleste juhtumite korral, luues Euroopa maksekäsumenetluse,
lubada Euroopa maksekäskude vaba ringlust kõikjal liikmesriikides, kehtestades miinimumstandardid, mille järgimine võimaldab maksekäsu täitmise liikmesriigis vältida mis tahes ebavajalikke vahemenetlusi enne maksekäsu tunnustamist ja täitmist.
Käesolevat määrust kohaldatakse piiriüleste juhtumite korral tsiviil- ja kaubandusasjades igat liiki kohtutes või erikohtutes. Määrust ei kohaldata:
maksu-, tolli- või haldusasjade ega riigi vastutuse suhtes;
abielusuhetest tulenevate varaliste õiguste, testamentide ja pärimise suhtes;
pankrotimenetluste, maksejõuetute äriühingute või teiste juriidiliste isikute likvideerimismenetluste, kohtulike kokkulepete, kompromissi tegemise ja muude sarnaste menetluste suhtes;
lepinguvälistest kohustustest tulenevate nõuete suhtes, välja arvatud kui:
pooled on nende osas sõlminud kokkuleppe või kui on tunnistatud võla olemasolu,
nad on seotud kindlaksmääratud võlgadega, mis tulenevad vara ühisest omandist.
Määruses tähendab mõiste "piiriülene juhtum" juhtumit, mille korral vähemalt ühe poole alaline elu- või asukoht või peamine elukoht on muus liikmesriigis kui selles, kus asub avaldusega tegelev kohus. Alaline elu- või asukoht määratakse kindlaks vastavalt EÜ 22. detsembri 2000. aasta määruse nr 44/2001 (nn. Brüssel I määrus) artiklitele 59 ja 60, mille teksti leiate siit.
Euroopa maksekäsumenetlus kehtestatakse sellise kindla rahasumma sissenõudmiseks, mille tasumise tähtaeg on Euroopa maksekäsu avalduse esitamise ajaks saabunud.
Kui võlgnik elab mõnes Euroopa Liidu liikmesriigis v.a. Taani (edaspidi välisriik), tuleb kohtuotsuse tunnustamiseks esitada Euroopa maksekäsu avaldus vastava välisriigi pädevale kohtule vastavalt võlgniku elukohale. Pädeva kohtu andmed leiate siit, valides vastava välisriigi.
Kuivõrd igas riigis on aktsepteerivad kohtud Euroopa maksekäsu vorme ainult teatud keeltes, siis on iga riik Euroopa Komisjonile teatanud need keeled ning Komisjon on selle info muutnud internetist kättesaadavaks. Selleks peate avama selle lehe ning valima Teid huvitava riigi.
Lisaks on Komisjon välja töötanud Euroopa maksekäsu avalduse kasutajasõbraliku ning kergelt täidetava elektroonilise vormi. Selleks avage see leht, avanenud nimistust valige Vorm A - Euroopa maksekäsu avaldus ning valige kaardilt Teid huvitav riik ja vajutage nupule „Alustage“. Täitke avaldus nii põhjalikult kui võimalik, samm 11-ni jõudes on valik „Valige keel, milles te soovite PDF-vormi koostada“, kus esimesed eraldatud valikud on Teie poolt valitud välisriigi poolt aktsepteeritud keelte nimistu, valige üks neist ning vajutage „Loo PDF fail“. Seejärel avaneb Teile Adobe Reader’i formaadis tõlgitud Euroopa maksekäsu avaldus. Selleks, et antud blankett avaneks, on vajalik Adobe Reader programmi olemasolu arvutis. Programmi saate alla laadida siit.
Printige ning allkirjastage tõlgitud Euroopa maksekäsu avaldus.
Euroopa maksekäsu avalduse edastamiseks eelnevalt väljaselgitatud pädevale kohtule on lisaks vajalik tõlkida võlanõue olemasolu kinnitav dokument välisriigi poolt aktsepteeritud keelde. Tõlge peab olema kinnitatud tõlkebüroo, notari või vandetõlgi poolt.
Olles kokkukogunud vajalikud dokumendid ning tõlked, edastage need posti teel pädevale kohtule. Eelnevalt soovitame endale jätta kõigist asjakohastest dokumentidest koopiad.
Euroopa maksekäsu avalduse saanud kohus otsustab avalduse alusel nii kiiresti kui võimalik, kas määruses sätestatud tingimused on täidetud ning kas nõue tundub olevat põhjendatud. Sellist läbivaatamist võib teostada automatiseeritud menetluse abil.
Kui kohus nõuab, et nõude esitaja avaldust täiendaks või parandaks, nimetab kohus tähtaja, mida ta peab antud olukorras kohaseks. Kohus võib kasutada oma kaalutlusõigust nimetatud tähtaja pikendamiseks.
Kohus lükkab avalduse tagasi, kui:
ei ole täidetud artiklites 2, 3, 4, 6 ja 7 sätestatud tingimused,
nõue on selgelt põhjendamatu,
nõude esitaja ei saada oma vastust kohtu poolt täpsustatud tähtajaks,
nõude esitaja ei nõustu kohtu ettepanekuga avaldust muuta.
Nõude esitajat teavitatakse tagasilükkamise põhjustest. Avalduse tagasilükkamist ei saa vaidlustada. Avalduse tagasilükkamine ei takista nõude esitajat esitamast uut Euroopa maksekäsu avaldust või kasutamast selleks liikmesriigi õiguse kohast muud menetlust.
Kui määruses nimetatud tingimused on täidetud, annab kohus nii kiiresti kui võimalik ja tavaliselt 30 päeva jooksul avalduse esitamise kuupäevast välja Euroopa maksekäsu. 30-päevase ajavahemiku hulka ei loeta aega, mis kulus nõude esitajal avalduse täiendamiseks, parandamiseks või muutmiseks.
Euroopa maksekäsk antakse välja koos avalduse vormi koopiaga. See ei sisalda nõude esitaja poolt tüüpvormi A 1. ja 2. liites esitatud teavet.
Euroopa maksekäsus teatatakse kostjale, et tal on võimalik:
maksta nõude esitajale maksekäsus osutatud summa,
keelduda maksekäsu täitmisest, esitades päritoluriigi kohtusse vastuväite, mis on saadetud 30 päeva jooksul alates maksekäsu kostjale kättetoimetamisest.
Euroopa maksekäsus teavitatakse kostjat sellest, et:
maksekäsk anti välja ainult nõude esitaja poolt esitatud teabe põhjal, mille õigsust kohus ei ole kontrollinud;
juhul kui kohtule ei esitata vastuväidet vastavalt artiklile 16, muutub maksekäsk täidetavaks;
kui esitatakse vastuväide, jätkub menetlus päritoluliikmesriigi pädevates kohtutes tavalise tsiviilkohtumenetluse korras, välja arvatud juhul, kui nõude esitaja on sõnaselgelt taotlenud sel juhul menetluse lõpetamist.
Kostja võib päritoluriigi kohtule esitada vastuväite Euroopa maksekäsu suhtes, kasutades selleks ettenähtud tüüpvormi F, mis edastatakse talle koos Euroopa maksekäsuga. Vastuväide saadetakse 30 päeva jooksul alates maksekäsu kostjale kättetoimetamisest. Kostja märgib vastuväites, et ta vaidlustab nõude, ilma et ta peaks seda põhjendama. Vastuväide esitatakse kas paberkandjal või kasutades muid, sealhulgas elektroonilisi sidevahendeid, mida päritoluliikmesriik aktsepteerib ning mis on päritoluriigi kohtule kättesaadavad.
Kui vastuväide esitatakse artikli 16 lõikes 2 sätestatud tähtaja piires, jätkub menetlus päritoluliikmesriigi pädevates kohtutes tavalise tsiviilkohtumenetluse korras, välja arvatud juhul, kui nõude esitaja on sõnaselgelt taotlenud sel juhul menetluse lõpetamist. Nõude esitajale teatatakse, kas kostja on vastuväite esitanud, ning samuti üleminekust tavalisele tsiviilkohtumenetlusele.
Kui apellatsiooniperiood möödub, võttes arvesse aega, mis on piisav vastuväite kohalejõudmiseks, ei ole vastuväidet päritoluriigi kohtule esitatud, tunnistab kohus viivitamata Euroopa maksekäsu täidetavaks, kasutades selleks ettenähtud tüüpvormi G. Kohus kontrollib kättetoimetamise kuupäeva. Kohus saadab täidetavaks tunnistatud Euroopa maksekäsu nõude esitajale.
Päritoluliikmesriigis täidetavaks muutunud Euroopa maksekäsku tunnustatakse ja täidetakse teistes liikmesriikides ilma vajaduseta täidetavust tõendada ning ilma võimaluseta vaidlustada selle tunnustamist. Seega juhul kui võlgnik peaks nõuet täitmata kolima mõnda teise liikmesriiki, ei pea protseduuri kordama.
Pärast jõustumise tähtaja möödumist on kostjal õigus taotleda Euroopa maksekäsu läbivaatamist päritoluliikmesriigi pädevas kohtus (tingimusel, et kostja tegutseb viivitamata), kui:
maksekäsk toimetati kätte kättesaamistõendita,
maksekäsku ei toimetatud kätte piisavalt aegsasti, mis ei võimaldanud kostjal temast olenemata põhjustel oma kaitset korraldada,
kostjat takistasid nõude vaidlustamisel vääramatu jõud või temast sõltumatud erakorralised asjaolud või
kui käesolevas määruses sätestatud nõudeid arvesse võttes anti maksekäsk välja selgelt valesti, või muudel erandlikel asjaoludel.
Kui kohus lükkab kostja avalduse tagasi, kuna läbivaatamiseks ei anna alust ükski lõigetes 1 ja 2 osutatud põhjustest, jääb Euroopa maksekäsk jõusse. Kui kohus otsustab, et läbivaatamine on õigustatud ühel lõigetes 1 ja 2 sätestatud põhjustest, muutub Euroopa maksekäsk tühiseks.
Ilma et see piiraks käesoleva määruse sätete kohaldamist, reguleerib täitemenetlust maksekäsu täitmise liikmesriigi õigus. Infot täitemenetlusest ning täitevasutustest välisriigis võite leida siit valides paremalt tulbast Teid huvitava riigi lipp.
Euroopa maksekäsu täitmiseks edastage välisriigi kohtutäiturile järgnevad dokumendid:
päritoluriigi kohtus täidetavaks tunnistatud Euroopa maksekäsu koopia, mis vastab selle ehtsuse kindlakstegemiseks vajalikele tingimustele,
vajadusel Euroopa maksekäsu tõlge maksekäsu täitmise liikmesriigi ametlikku keelde või, kui kõnealuses liikmesriigis on mitu ametlikku keelt, selles kohas, kus maksekäsu täitmist taotletakse, toimuvate kohtumenetluste ametlikku keelde või ühte ametlikest keeltest vastavalt asjaomase liikmesriigi õigusele, või muusse keelde, mille aktsepteerimisest maksekäsu täitmise liikmesriik on teatanud. Tõlke tõestab isik, kes on selleks pädev ühes liikmesriigis.
Kostja avalduse alusel keeldub maksekäsu täitmise liikmesriigi pädev kohus Euroopa maksekäsku täitmisest, kui Euroopa maksekäsk on vastuolus mis tahes liikmesriigis või kolmandas riigis vastu võetud varasema otsuse või korraldusega, eeldusel et:
varasem otsus või määrus käsitles samu asjaolusid samade osapoolte vahel,
varasem otsus või määrus vastab tingimustele, mis on vajalikud selle tunnustamiseks maksekäsu täitmise liikmesriigis ning
vastuolu ei olnud võimalik esitada vastuväitena päritoluliikmesriigi kohtumenetluse käigus.
Avalduse alusel keeldutakse maksekäsu täitmisest samuti juhul, kui kostja on nõude esitajale maksnud Euroopa maksekäsuga ette nähtud summa.
Kui Teil tekib pärast välisriigi kohtule Euroopa maksekäsu avalduse edastamist küsimusi või probleeme, võite alati esitada kohtule otse või Justiitsministeeriumi Rahvusvahelise õigusabi talituse kaudu järelepärimise, et teada saada kaugel asjaga ollakse.

matches: kohus kohus kohus Kohus Kohus kohus kohus kohus Kohus Kohus kohus kohus kohus


text:
Euroopa Inimõiguste Kohus otsuse valitseb Jõustumatuid Venemaa - Tagajärjed Jukose Investment vahekohtuotsuste
Kodu / vahekohtu Teave / Euroopa Inimõiguste Kohus otsuse valitseb Jõustumatuid Venemaa - Tagajärjed Jukose Investment vahekohtuotsuste
13/01/2017 kõrval IAA Network
edasi 19 jaanuar 2017, Venemaa Konstitutsioonikohus otsustas, et riik ei ole kohustatud järgima Euroopa Inimõiguste Kohus ("Inimõiguste") Kohtuotsus Jukose juhtum, mis sõlmitakse ligikaudu 1.9 miljardit hüvitist ettevõte (suurim Euroopa Inimõiguste ajalugu), sest Venemaa rikub Euroopa inimõiguste konventsiooni ("EIÕK").
Asjakohasus Inimõiguste otsuse Jukose Investment Vahekohtumenetlused ja nende endiselt käimas täitemenetlus kinnituseks on asjaolu, et ta hoiab seda viidatud esildised ja kohtuotsused. Meie eelmine kommentaare Jukose afääri võib leida siin.
Euroopa Inimõiguste Kohus otsuse, Erinevalt vahekohtu, ei teinud järelduse ebaseadusliku sundvõõrandamise. See tegi, Kuid, välistada soodsalt Hageja väited, et see oli väärkohelnud Vene ametivõimud, leides, et täitemenetlus viidi läbi ebaproportsionaalselt nende deklareeritud eesmärk (maksukogumine) ja tulemuseks ettevõtte kokkukukkumist. See kujutas endast rikkumist artikli 1 Esimese lisaprotokolli EIÕK (Vara kaitse). Kuigi Jukose pälvis lihtsalt rahulolu, kohtuotsus paradoksaalselt peetakse võidu Venemaa, kuna Euroopa Inimõiguste ei nõustunud Hageja argument, et riik tegutses pahauskselt ja kuritarvitas oma võimu pankrotistunud Jukose läbi ettekääne maksukogumise.
Vastupidiselt on artikli 46 EIÕK, umbes lõplikkust ja siduvat iseloomu Euroopa Inimõiguste kohtuotsuste iga kaasatud liikmesriikide, Venemaa Konstitutsioonikohus otsustas, et riik oli mitte tegelikult kohustatud rakendama kohtuotsuse ja kompenseerida Jukose, kuna kohtuotsus ei ole kooskõlas Venemaa põhiseaduse. Kohus väidetavalt tugines eeldusele, et jõustamise otsuse tähendaks enneolematu koormust riigieelarvele, mis oli vastuolus võrdsuse ja õigluse. Selle otsuse, Euroopa Kohus tegi selgeks eelisõiguse Venemaa suveräänsust ja siseriiklike õigusaktidega üle EIÕK.
Võttes arvesse käimasolevat võitlust Jukose aktsionärid teostada oma Investment Awards mitmes jurisdiktsioonis Euroopas ja välismaal, Vene konstitutsioonikohtu leid võib veelgi nõrgestada endiste aktsionäride positsiooni.
Kuid, kuna Konstitutsioonikohus ei arutaksid Euroopa Inimõiguste, kuid ainult siduvat laadi otsuse, täitemenetluse investeerimisrahastu Awards ei mõjuta. See tundub olevat punkti, et Venemaa kaitsja on ka tegemisel, kuna see võimaldaks tal tugineda autoriteetne sõlmimist Euroopa Inimõiguste et Venemaa ei tegutsenud pahauskselt.
Kokkuvõtteks, Konstitutsioonikohtu otsus, kuigi oodata, on veel üks takistus endises äriühingu aktsionärid katsed saada oma hüvituse. Endiselt käimas katsed mitmes jurisdiktsioonis jõustamiseks eri vahekohtu, vaatamata mõned neist tühistamist siseriiklike kohtute, viitab sellele, et investeering Vahekohtu võib pakkuda rohkem võimalusi leevendust otsima kui kohtuotsuse Euroopa Inimõiguste Kohus, vähemalt Venemaa.
Anastasia Choromidou, Aceris seaduse SARL
Filed Under: vahekohtu Teave, Arbitraazi, arbitraažireeglitele, Inimõiguste Euroopa Inimõiguste Kohus, Rahvusvahelise Vahekohtu Research, Venemaa vahekohtu

matches: Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus Kohus


Määrus kehtestatakse «Maareformi seaduse» § 25 lõike 6 alusel.
(1) Maa munitsipaalomandisse andmise otsustab «Maareformi seaduse» § 28 lõike 1 punktides 1, 3, 4, 5, 7 ja 8 nimetatud maa osas munitsipaalomandisse taotletava maa asukoha järgne maavanem ning sama paragrahvi lõikes 2 nimetatud maa osas Vabariigi Valitsus.
(2) Kui ühe maaüksusena taotletakse munitsipaalomandisse nii «Maareformi seaduse» § 28 lõike 1 punktis 1, 3, 4, 5, 7 või 8 nimetatud maad kui ka sama paragrahvi lõikes 2 nimetatud maad, siis otsustab maa munitsipaalomandisse andmise Vabariigi Valitsus.
(1) Õigusvastaselt võõrandatud maa, mida taotletakse munitsipaalomandisse «Maareformi seaduse» § 28 lõike 1 punkti 5 või lõike 2 alusel ja mille kohta on esitatud maa tagastamise avaldus, munitsipaalomandisse andmine otsustatakse pärast õigusvastaselt võõrandatud maa tagastamise avalduse lahendamist.
(3) Maa, mille munitsipaalomandisse andmist taotletakse «Maareformi seaduse» § 28 lõike 1 punkti 4, 5, 7 või 8 alusel ja millel asub õiguslikul alusel püstitatud ehitis, munitsipaalomandisse andmisel arvestatakse «Asjaõigusseaduse rakendamise seaduse» § 13 lõike 3 kolmandas lauses sätestatut.
(4) Kui kohalik omavalitsusüksus taotleb «Maareformi seaduse» § 28 lõike 1 punkti 1 alusel maa munitsipaalomandisse andmist ehitise kaasomanikuna, siis otsustatakse maa munitsipaalomandisse andmine pärast maa teistele kaasomanikele tagastamise või erastamise otsustamist.
8) andmed teiste isikute taotluste kohta selle maa ostueesõigusega erastamiseks, tagastamiseks või riigi omandisse jätmiseks;
2) väljavõte detailplaneeringust, selle puudumisel üldplaneeringust. Detailplaneeringu puudumisel ei lisata väljavõtet üldplaneeringust juhul, kui maad taotletakse munitsipaalomandisse «Maareformi seaduse» § 28 lõike 1 punkti 1 alusel. 1. juulini 2007. a ei ole üldplaneeringu väljavõtte esitamata jätmine valla, mille üldplaneering on kehtestamata, munitsipaalomandisse andmise taotluse läbi vaatamata jätmise aluseks;
4) munitsipaalomandisse antava maa asukoha järgse kohaliku omavalitsusüksuse arvamus maa munitsipaalomandisse andmise kohta juhul, kui maa munitsipaalomandisse taotlejaks ei ole maa asukoha järgne kohalik omavalitsusüksus. Arvamust ei esitata juhul, kui maad taotletakse munitsipaalomandisse «Maareformi seaduse» § 28 lõike 1 punkti 1 alusel.
(1) Maavanem või keskkonnaminister kontrollib esitatud dokumentide vastavust «Maareformi seaduses» ning käesolevas määruses kehtestatud nõuetele, samuti kontrollitakse taotletava maa vajalikkust riigile õigusaktidega pandud ülesannete täitmiseks, välja arvatud juhul, kui maad taotletakse munitsipaalomandisse «Maareformi seaduse» § 28 lõike 1 punkti 1 alusel. Maavanemal või keskkonnaministril on õigus nõuda taotluse läbivaatamise ajal maa taotlejalt, seniselt kasutajalt, tagastamise või erastamise õigustatud subjektilt, samuti teistelt isikutelt ja riigiasutustelt täiendavate andmete, dokumentide, selgituste ja kirjalike seisukohtade esitamist.
(4) Maa munitsipaalomandisse andmise toimik säilitatakse maavalitsuses või Maa-ametis.


Saneerimisseadus – Riigi Teataja
Süstemaatiline liigitus: KOHTUMENETLUSÕIGUS → Maksejõuetusmenetlus
Saneerimisseadus (lühend - SanS)
Saneerimisseadus - sisukord
§ 2 Ettevõtte saneerimine
§ 4 Tsiviilkohtumenetluse seadustiku kohaldamine
§ 5 Kohtualluvus
§ 6 Lepingu lõpetamise kokkuleppe tühisus
2 SANEERIMISMENETLUSE ALGATAMINE
§ 7 Saneerimisavaldus
§ 8 Saneerimismenetluse algatamise eeldused
§ 9 Ettevõtja vanne
§ 10 Saneerimismäärus
§ 11 Saneerimismenetluse algatamise tagajärjed
§ 12 Saneerimisteade
§ 13 Nõudega mittenõustumine
§ 14 Ettevõtja kaasaaitamiskohustus
3 SANEERIMISNÕUSTAJA
§ 15 Saneerimisnõustaja
§ 16 Saneerimisnõustaja ülesanded
§ 17 Saneerimisnõustaja vastutus
§ 18 Saneerimisnõustaja tasu ja kulutuste hüvitamine
§ 19 Saneerimisnõustaja vabastamine
4 SANEERIMISKAVA KOOSTAMINE, VASTUVÕTMINE JA KINNITAMINE
§ 20 Saneerimiskava koostamine ja võlausaldajatele tutvumiseks esitamine
§ 21 Saneerimiskava
§ 22 Nõude ümberkujundamine
§ 23 Saneerimiskava vastuvõtmise koosoleku teade ja üleskutse esitada seisukoht saneerimiskava vastuvõtmiseks
§ 24 Saneerimiskava vastuvõtmine
§ 25 Hääletusprotokoll
§ 26 Võlausaldaja avaldus saneerimiskava kinnitamata jätmiseks
§ 27 Saneerimisnõustaja arvamus
§ 28 Vastuvõetud saneerimiskava kinnitamine
§ 29 Vastuvõtmata saneerimiskava kinnitamise avaldus
§ 30 Vastuvõtmata saneerimiskava kinnitamise avalduse rahuldamine
§ 31 Ekspert
§ 32 Eksperdi õigused ja kohustused
§ 33 Eksperdi tasu ja kulutuste hüvitamine
§ 34 Eksperdi vabastamine
§ 35 Eksperdi vastutus
§ 36 Vastuvõtmata saneerimiskava kinnitamine
§ 37 Saneerimiskava kinnitamise määrus
5 SANEERIMISMENETLUSE LÕPPEMINE
§ 38 Saneerimismenetluse lõppemise alused
§ 39 Saneerimismenetluse ennetähtaegne lõpetamine
§ 40 Saneerimismenetluse lõpetamine ettevõtja avalduse alusel ja eelduse äralangemise korral
§ 41 Saneerimismenetluse lõpetamine vara raiskamise ja võlausaldajate huvide kahjustamise korral
§ 42 Saneerimismenetluse lõpetamine saneerimiskava tähtpäevaks esitamata jätmise tõttu
§ 43 Saneerimismenetluse lõpetamine nõude ebaselguse tõttu
§ 44 Saneerimismenetluse ennetähtaegse lõpetamise tagajärjed
6 SANEERIMISKAVA KEHTIVUS, TÜHISTAMINE JA SANEERIMISMENETLUSELE JÄRGNEV PANKROTIMENETLUS
§ 45 Saneerimiskava kinnitamise üldised tagajärjed
§ 46 Saneerimiskava kehtivuse välistamine
§ 47 Hagimenetlus ja täitemenetlus saneerimiskava kehtivuse ajal
§ 48 Viivis ja leppetrahv saneerimiskava kehtivuse ajal
§ 49 Pankrotiavaldus saneerimiskava kehtivuse ajal
§ 50 Järelevalve saneerimiskava täitmise üle
§ 51 Saneerimiskava tühistamine
§ 52 Pankrotimenetluse väljakuulutamine
§ 53 Saneerimiskava täitmise tähtaja möödumise tagajärjed
§ 54 Pärimisseaduse muutmine
RT I, 26.06.2017, 35
1) ettevõtja kaasaaitamiskohustuse rikkumise tõttu – käesoleva seaduse § 14 lõike 3 kohaselt;
2) kui ettevõtja jätab tasumata saneerimisnõustaja või eksperdi tasu ja kulutuste katteks deposiidina selleks ettenähtud kontole kohtu määratud summa – käesoleva seaduse § 18 lõike 1 või § 30 lõike 4 kohaselt;
3) saneerimiskava kinnitamata jätmise tõttu – käesoleva seaduse § 28 lõike 5 kohaselt;
4) vastuvõtmata saneerimiskava kinnitamise avalduse rahuldamata jätmisel – tulenevalt käesoleva seaduse § 30 lõikest 6;
5) vastuvõtmata saneerimiskava kinnitamata jätmisel – tulenevalt käesoleva seaduse § 37 lõikest 2;
6) ettevõtja avalduse alusel – käesoleva seaduse § 40 lõike 1 kohaselt;
7) saneerimismenetluse algatamise eelduste äralangemise korral – käesoleva seaduse § 40 lõike 2 kohaselt;
8) ettevõtja vara raiskamise või võlausaldajate huvide kahjustamise korral – käesoleva seaduse § 41 kohaselt;
9) saneerimiskava tähtpäevaks esitamata jätmise tõttu – käesoleva seaduse § 42 kohaselt;
10) nõude ebaselguse tõttu – käesoleva seaduse § 43 kohaselt.


RTL 2008, 77, 1068
Vastu võetud 12.09.2008 nr 48
Määrus kehtestatakse «Sotsiaalhoolekande seaduse» § 124 lõike 3, § 157 lõigete 2 ja 4 ning § 158 lõike 6, «Ravikindlustuse seaduse» § 52 lõike 4, «Riikliku pensionikindlustuse seaduse» § 16 lõike 11, § 39 ja § 40 lõike 2, «Puuetega inimeste sotsiaaltoetuste seaduse» § 16 lõike 3 alusel ning kooskõlas «Sotsiaalhoolekande seaduse» § 1114 lõikega 2, «Puuetega inimeste sotsiaaltoetuste seaduse» § 23 lõikega 2 ja «Ohvriabi seaduse» § 62 lõikega 5.
§ 1. Sotsiaalministri 31. detsembri 2001. a määruses nr 167 «Riikliku pensioni määramise, ümberarvutamise ja maksmise juhend» (RTL 2002, 9, 89; 2007, 47, 841) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 16 lõike 1 punktis 4 asendatakse sõna «arstliku» sõnaga «Sotsiaalkindlustusameti»;
2) paragrahvi 16 lõike 4 punktis 3 asendatakse sõna «ekspertarsti» sõnadega «eri- või perearsti»;
3) paragrahvist 21 jäetakse välja sõna «arstlik»;
4) paragrahvi 42 lõikest 1 jäetakse välja sõna «arstlikuks».
§ 2. Sotsiaalministri 3. jaanuari 2002. a määruse nr 3 «Töövõime kaotuse protsendi määramise juhend» (RTL 2002, 9, 92; 2006, 49, 906) pealkiri sõnastatakse järgmiselt:
«Töövõime kaotuse protsendi määramise kord».
§ 3. Sotsiaalministri 26. septembri 2002. a määruses nr 114 «Töövõimetuslehe registreerimise ja väljaandmise tingimused ja kord ning töövõimetuslehe vormid» (RTL 2002, 115, 166; 2007, 29, 530) tehakse järgmised muudatused:
1) paragrahvi 5 lõige 10 sõnastatakse järgmiselt:
« (10) Enam kui 120 kalendripäeva (tuberkuloosi korral üle 178 kalendripäeva) kestva haiguse või vigastuse korral peab haiguslehe väljakirjutanud arst esitama Sotsiaalkindlustusametile isiku ekspertiisitaotluse, terviseseisundi kirjelduse ning vajalikud dokumendid ravi jätkamise ja haiguslehe pikendamise otsuse tegemiseks. Ekspertiisiks vajalikud dokumendid peab Sotsiaalkindlustusametisse saatma arvestusega, et Sotsiaalkindlustusamet saaks teha otsuse hiljemalt 121. haiguspäevaks, tuberkuloosi korral 178. haiguspäevaks.»,
2) määruse lisas 3 asendatakse sõna «AEK» sõnaga «SKA» vastavas käändes;
3) paragrahvi 10 lõikes 6 asendatakse read
«Suunatud AEK-sse Märgitakse arstliku ekspertiisi komisjoni suunamise kuupäev (pp.kk.aaaa).
AEK otsus pikendada haiguslehte Märgitakse tähisega «x», kui arstliku ekspertiisi komisjon on teinud otsuse töövõimetuslehe pikendamiseks.»
«Suunatud SKA-sse Märgitakse Sotsiaalkindlustusametisse suunamise kuupäev (pp.kk.aaaa).
SKA otsuse tegemise kuupäev Märgitakse Sotsiaalkindlustusameti otsuse tegemise kuupäev (pp.kk.aaaa).
SKA otsus pikendada haiguslehte Märgitakse tähisega «x», kui Sotsiaalkindlustusamet on teinud otsuse töövõimetuslehe pikendamiseks.».
§ 4. Sotsiaalministri 16. jaanuari 2002. a määruses nr 16 «Puuetega inimeste sotsiaaltoetuste taotlemiseks vajalike täiendavate dokumentide loetelu ja dokumentide vormid» (RTL 2002, 18, 236; 2008, 5, 57) tehakse järgmised muudatused:
«Määrusega kehtestatakse puuetega inimeste sotsiaaltoetuste taotlemiseks vajalike täiendavate dokumentide loetelu ja puuetega inimeste sotsiaaltoetuste taotlemise vorm (lisa).»;
2) määruse lisa 1 asendatakse käesoleva määruse lisaga;
3) määruse lisa 2 tunnistatakse kehtetuks;
4) paragrahvi 4 punkt 2 sõnastatakse järgmiselt:
« 2) õppeasutuse teatis või õpilaspilet lapse õppimise kohta põhikoolis, gümnaasiumis või kutseõppeasutuses, kui toetust taotleb 16–19-aastast last kasvatav vanem;»;
5) paragrahvides 9 ja 10 asendatakse sõna «pensioniamet» sõnaga «Sotsiaalkindlustusamet» vastavas käändes.
§ 5. Sotsiaalministri 10. juuni 2005. a määruses nr 76 «Vaidluskomisjoni moodustamine ja töökord» (RTL 2005, 69, 966; 2007, 25, 454) tehakse järgmised muudatused:
« 1) Sotsiaalkindlustusameti püsiva töövõimetuse ekspertiisi otsuse peale esitatud vaide lahendamine;»;
2) paragrahvi 9 tekst sõnastatakse järgmiselt:
«Sotsiaalkindlustusameti püsiva töövõimetuse ekspertiisi, puude raskusastme määramise, rehabilitatsiooniteenuse osutamise ning ohvriabiteenuse osutamise raames psühholoogilise abi kulu hüvitise maksmisega seotud vaidluste lahendamiseks teostatakse vajadusel ekspertarsti(de) poolt täiendav arstlik ekspertiis. Täiendava arstliku ekspertiisi teostavad ekspertarstid «Riikliku pensionikindlustuse seaduse» § 16 lõigete 101 ja 102 kohaselt.»;
3) paragrahvi 10 lõige 3 tunnistatakse kehtetuks.
§ 6. Sotsiaalministri 23. veebruari 2007. a määruses nr 22 «Riigi rahastatava lapsehoiuteenuse taotluse vormi ja taotlusele lisatavate dokumentide loetelu kehtestamine» (RTL 2007, 20, 342) tehakse järgmised muudatused:
1) määruse lisas asendatakse sõnad «Arstliku ekspertiisi komisjoni otsuse koopia puude astme määramise kohta» sõnadega «Sotsiaalkindlustusameti otsuse koopia puude raskusastme tuvastamise kohta»;
2) paragrahvi 2 punkt 3 sõnastatakse järgmiselt:
« 3) Sotsiaalkindlustusameti otsuse koopia lapse puude raskusastme tuvastamise kohta;».
§ 7. Sotsiaalministri 16. oktoobri 2007. a määruse nr 66 «Kohaliku omavalitsuse poolt kogutavate ja säilitatavate asenduskoduteenusel viibiva lapse dokumentide loetelu, asenduskoduteenuse osutajale üle antavate asenduskoduteenusel viibiva lapse dokumentide loetelu ning asenduskoduteenuse osutaja kohustuste täpsema sisu kehtestamine» (RTL 2007, 80, 1381) § 1 lõike 2 punkt 4 sõnastatakse järgmiselt:
« 4) «Puuetega inimeste sotsiaaltoetuste seaduse» § 22 ning selle alusel antud õigusakti kohaselt tehtud Sotsiaalkindlustusameti otsus puude raskusastme tuvastamise kohta;».
§ 8. Määrus jõustub 2008. aasta 1. oktoobril.
Sotsiaalministri 12. septembri 2008. a määruse nr 48 «Sotsiaalministri määruste muutmine»
Sotsiaalministri 16. jaanuari 2002. a määruse nr 16 «Puuetega inimeste sotsiaaltoetuste taotlemiseks vajalike täiendavate dokumentide loetelu ja dokumentide vormid»
Sotsiaalkindlustusameti .............................. pensioniamet
Isikut tõendav dokument (nimetus)
Välja antud (kuupäev ja number)
Pikaajalise elaniku elamisluba / alaline elamisõigus
Tähtajaline elamisluba/elamisõigus kehtib ............................... 20...... a kuni ............................... 20...... a
LAPSE VÕI HOOLDATAVA ANDMED
(täidetakse puudega lapse toetuse või hooldajatoetuse taotlemisel)
Palun määrata:
puudega vanaduspensioniealise inimese toetus
3–16-aastase keskmise, raske või sügava puudega last kasvatavale vanemale/võõrasvanemale
16–18-aastase raske või sügava puudega last kasvatavale vanemale/võõrasvanemale
Määratud sotsiaaltoetus(ed) palun maksta:
.................panka .......................................... konto nr
tööraamat või muu dokument mittetöötamise või töötamise kohta
üksikvanema tõend
perekonnaseisu tõendav dokument või isiku omakäeline kinnitus selle kohta, et ta kasvatab last üksinda
omakäeline kinnitus selle kohta, et ei saa töötada hooldamise tõttu
koopia/ärakiri kohtu määrusest eestkostja määramise kohta või lepingust perekonnas hooldamise kohta
õpilaspilet, üliõpilaspilet või õppeasutuse teatis
dokument rehabilitatsioonikulude kohta
dokument täienduskoolituskulude kohta
kuludokument puudest tingitud ja töötamisega seotud lisakulude kohta
kirjalik selgitus puudest tingitud ja töötamisega seotud lisakulude vajaduse kohta
1. Hooldajatoetust ja õppetoetust makstakse mittetöötamise korral.
2. Puuetega inimeste sotsiaaltoetuste saaja on kohustatud 10 päeva jooksul teatama Sotsiaalkindlustusametile kirjalikult asjaoludest, mis toovad kaasa puuetega inimeste sotsiaaltoetuste maksmise lõpetamise, peatamise või suuruse muutuse.
3. Puuetega inimeste sotsiaaltoetuste määramise otsus väljastatakse puuetega inimeste sotsiaaltoetuste taotleja soovil kirjalikult 10 tööpäeva möödumisel sotsiaaltoetuste taotlemise päevast või sama tähtaja möödumisel pärast täiendavate dokumentide esitamist.
Täiendavate dokumentide esitamise vajadusest, samuti sellest, millised dokumendid tuleb määratud tähtajaks esitada, teatab Sotsiaalkindlustusamet taotlejale kirjalikult esimesel võimalusel. Tähtaegselt täiendavate dokumentide mitteesitamisel teeb Sotsiaalkindlustusamet otsuse sotsiaaltoetuste määramise või määramata jätmise kohta olemasolevate dokumentide alusel.
Kuupäev ................................. Allkiri ................................


text:
Kes tasub kohtutäituri tasu kui võlgnik maksab võla otse sissenõudjale?
Kohtutäitur on teinud täitemenetluse raames mõningaid täitetoiminguid nõude rahuldamiseks, kuid lõppresultaadina tasub võlgnik oma võlgnevuse siiski otse sissenõudja pangakontole, lugedes sellega oma võlgnevuse kaetuks.
Sellisel juhul kohtutäitur justkui ei teinudki palju, et sissenõudja nõue saaks täidetud, kuid ometigi on kohtutäituril seadusest tulenevalt õigus oma tasule.
Täitemenetluse rusikareegliks on asjaolu, et täitekulud, sh kohtutäituri põhitasu tasub võlgnik, kuivõrd tema on põhjuseks, miks üldse täitemenetlus algatati. Järelikult sissenõudja üldjuhul ei peaks kandma täitemenetlusega seotud kulusid.
Kohtutäituri seaduse (KTS) § 41 lõike 2 sõnastusest järeldub aga midagi muud. Sätte kohaselt, kui võlgnik on sissenõudjale otse tasunud võlgnevuse ära ning sissenõudja taotleb seetõttu täitemenetluse lõpetamist, maksab sissenõudja menetluse alustamise tasu ja pool menetluse põhitasust, arvestatuna sissenõudmata jäänud summalt. Juhul kui sissenõudmata jäänud summa oli suur, tekib olukord, et sissenõudja peab tasuma kohtutäituri kulude katteks suure summa.
Riigikohus on antud kohtutäituri seaduse sätte eesmärki ja olemust analüüsinud lahendis nr 3-2-1-32-16. Kohus on sätte tõlgendamisel lähtunud ikkagi täitemenetluse rusikareeglist, et üldjuhul tasub täitekulud võlgnik mitte sissenõudj. KTS § 41 lõike 2 näol on tegemist aga sättega, millest tulevad üksikud erandid. Lahendi punktis 16 toob riigikohus selgelt välja kaks erandlikku olukorda, mille puhul jäävad täitemenetluse kulud sissenõudja kanda.
Need erandlikud olukorrad on:
kui kohtutäitur on enne oma tasunõude rahuldamist võlgniku vara aresti alt vabastanud ning kohtutäituril puudub muu võimalus oma tasunõuet võlgniku vara arvel rahuldada (täitedokumendiks on asjaõiguslik dokument, nt TMS § 2 lg 1 p-s 19 nimetatud dokument, mille korral ei ole täitemenetluse võlgnik kohustatud tasuma raha, vaid peab taluma oma vara müümist teise isiku võla katteks);
olukord, mil tegemist ei ole võla otsemaksmisega (sh nt kompromissi alusel osamaksetega), vaid sissenõudja esitab muul põhjusel täitemenetluse lõpetamise avalduse.
Eeltoodud kahe erandliku näite korral on kohtutäituri tasude kohustatud subjektiks sissenõudja, mitte võlgnik.
Riigikohus rõhutas aga asjaolu, et tulenevalt täitemenetluse seadustiku (TMS) § 48 lg 1 punktist 2 lõpetab kohtutäitur täitemenetluse kirjaliku dokumendi esitamisel, kui sellest nähtub, et sissenõudja nõue on rahuldatud. TMS § 48 lg 1 punkti 2 järgi ei tule aga täitemenetlust kohtutäituril vähemalt üldjuhul lõpetada enne, kui rahuldatud on ka kohtutäituri tasunõue.
Riigikohus selgitas, et sissenõudja nõue TMS § 48 lg 1 punkti 2 tähenduses hõlmab endas ka täituri tasunõuet ning täituri tasunõue täidetakse üldjuhul samas täitemenetluses.
Seega olukorras, kus võlgnik on oma võlgnevuse tasunud otse sissenõudjale, võib erandlikel juhtudel jääda kohtutäituri tasude maksmise kohustus sissenõudja õlgadele, minnes seeläbi vastuollu täitemenetluse kulude tasumise rusikareegliga. Juhul kui kohtutäitur ennatlikult ei vabasta võlgniku vara aresti alt ega lõpeta täitemenetlust, on võimalik, et kohtutäituri tasud jäävad siiski võlgniku kanda hoolimata asjaolust, et tema tasus võlgnevuse otse sissenõudjale.
Veel selles kategoorias: « Tarbijakaitseamet hoiatab kahe autokooli eest Töötasu vähendamine erijuhtudel »

matches:
§ 41
Riigikohus
Kohus
§ 41
riigikohus
§ 2
Riigikohus
§ 48
§ 48
Riigikohus
§ 48


text:
Maksumaksja portaal - Kas maksupetturi tiitel on eluaegne? Andi Tubin - 2013 > detsember (nr 12) - EML ajakiri MaksuMaksja
EML ajakiri MaksuMaksja > 2013 > detsember (nr 12) > Kas maksupetturi tiitel on eluaegne? Andi Tubin
Kas maksupetturi tiitel on eluaegne? Andi Tubin
Pankrotivõlgnike õiguste piiramine on Euroopa pankrotiõiguslike statuutide osaks olnud juba alates 19. sajandi algusest ning paljudes Euroopa Liidu liikmesmaades on suhtumine pankrotistunud ettevõtjatesse siiamaani negatiivne. Pankrotiõigus annab sellesse oma osa, kehtestades erinevaid piiranguid ning keelde. Ühelt poolt on selge asjaolu, et õigussüsteemid peavad tagama võlausaldajate kaitse. Samas võivad seadused olla takistuseks võlgniku uue alguse (fresh start) võimalusele, kuna ebaõnnestunud ettevõtjad harilikult õpivad oma vigadest ja on tulevikus edukamad. Võimalus alustada uut äri on aga takistatud nii pankroti üldiste tagajärgede kui ka erinevate keeldude ja piirangute tõttu, mis võlgnikule kehtestatakse pankrotimenetluse ajal ning selle järel.
Üheks oluliseks võlgniku fresh start`i toetavaks instituudiks Eesti pankrotiõiguses on võlgadest vabastamise menetlus. Pankrotiseaduse (PankrS) § 169 kohaselt võidakse füüsilisest isikust võlgnik vabastada pankrotimenetluses täitmata jäänud kohustustest. Võlausaldaja huvide kaitseks on aga PankrS § 171 lõikes 2 sätestatud võlgadest vabastamise menetluse algatamise piirangud.
Riigikohus on kohtuasja 3-2-1-121-11 tehtud määruse punktis 12 selgitanud, et võlgadest vabastamise menetlus näeb kohustustest vabastamise võimaluse ette neile, kelle majanduslik olukord on eriti raske, ja peaks lõpptulemusena võimaldama võlgnikule uue majandusliku alguse, andma talle uue võimaluse normaalseks majanduslikuks ja sotsiaalseks eluks. Kui võlgniku käitumises ei ole raskelt süülise käitumise tunnuseid, ei ole kohtul alust füüsilisest isikust võlgniku kohustustest vabastamise menetlust algatamata jätta.
PankrS § 171 lg 2 punkti 1 kohaselt võib kohus jätta võlgniku kohustustest vabastamise menetluse algatamata, kui võlgnik on mõistetud süüdi pankroti- või täitemenetlusalase kuriteo, maksualase kuriteo või karistusseadustiku §-des 380–3811 nimetatud kuriteo toimepanemises. Küsimust, kas maksualases kuriteos süüdimõistetul on pankrotimenetluses lootust täitmata jäänud kohustustest vabaneda, on käsitletud Riigikohtu 5. juuni 2013 määruses kohtuasjas nr 3-2-1-60-13.
Kaasuse sisu
M.L. (võlgnik) esitas Pärnu Maakohtule avalduse enda pankroti väljakuulutamiseks ning koos sellega avalduse kohustustest vabastamiseks. Eesti Vabariik Maksu- ja Tolliameti kaudu (võlausaldaja) esitas kohustustest vabastamise avaldusele vastuväite, paludes jätta taotletud menetlus algatamata, sest võlgnik on süüdi mõistetud maksualases kuriteos. Maakohus oli välja kuulutanud võlgniku ning 7. novembril 2012 lõpetas määrusega PankrS § 158 lõike 4 alusel võlgniku pankrotimenetluse raugemise tõttu.
Samas algatas maakohus võlgniku kohustustest vabastamise menetluse ja jättis usaldusisiku kohustused võlgniku kanda. Maakohus määras kindlaks võlgniku kohustused ja märkis, et viie aasta möödumisel määruse jõustumisest otsustab kohus võlgniku taotluse alusel tema pankrotimenetluses täitmata jäänud kohustusest vabastamise.
Kohus leidis, et ei ole alust jätta võlgniku kohustustest vabastamise menetlus algatamata. Võlgnik mõisteti süüdi 2. mai 2005 Tallinna Linnakohtu otsusega kriminaalkoodeksi § 1481 lõike 2 järgi ja karistati teda vangistusega, mille kandmisest ta vabastati karistusseadustiku § 73 lõike 1 alusel tingimisi kolmeaastase katseajaga. Viimane algas kohtuotsuse kuulutamise päevast ja lõppes 2. mail 2008. Karistusregistri seaduse (KarRS) § 24 lg 1 punkti 6 kohaselt kustutatakse andmed karistusregistrist, kui katseaja lõpust on möödunud kolm aastat, ja sama seaduse § 5 lõike 1 järgi loetakse isik kuriteo eest karistatuks kuni andmete registrist kustutamiseni. Seega ei ole võlgnik enam kriminaalkorras karistatud isik ja PankrS § 171 lg 2 punkt 1 ei ole enam aluseks keelduda kohustustest vabastamise menetluse algatamisest.
Võlausaldaja esitas maakohtu määruse peale määruskaebuse, milles palus määruse tühistada osas, milles algatati võlgniku kohustustest vabastamise menetlus. Tallinna Ringkonnakohus jättis 16. jaanuari 2013 määrusega maakohtu määruse muutmata ja määruskaebuse rahuldamata.
Riigikohtu seisukohad
Riigikohus tühistas nii maa- kui ka ringkonnakohtu määruse osas, milles algatati võlgniku kohustustest vabastamise menetlus. Riigikohtu tsiviilkolleegium leidis, et kohtud hindasid võlgniku kohustustest vabastamise avalduse lahendamisel valesti PankrS § 171 lg 2 punkti 1 kohaldamise eeldusi. Kolleegiumi arvates kohaldub PankrS § 171 lg 2 punkt 1 juhul, kui võlgnik on süüdi mõistetud maksualases kuriteos ning viidatud sätte kohaldamine ei sõltu isiku karistatusest, nagu kohtud ekslikult leidsid karistusregistri seaduse sätetele tuginedes.
KarRS § 1 järgi on karistusregister andmekogu, kuhu kantakse andmed karistatud isiku ja tema karistuse kohta, ning sama seaduse § 3 järgi on selle registri pidamise eesmärgiks eelkõige usaldusväärse teabe andmine isiku karistusandmete kohta. Karistusregistrisse kantud karistusandmete kustutamise ja arhiivi ülekandmise tähtajad sätestab KarRS § 24 ning KarRS § 5 lõike 1 järgi on registrisse kantud isiku karistusandmetel õiguslik tähendus isiku karistatuse ja kuriteo või väärteo korduvuse arvestamisel kuni andmete kustutamiseni (v.a KarRS § 5 lg-s 2 toodud erandid).
Seega lähtutakse kõnealusesse registrisse kantud kehtivatest karistusandmetest ning erandina ka selles seaduses loetletud juhtudel registrist kustutatud ja arhiivi kantud andmetest vaid isiku karistatuse, samuti kuriteo või väärteo korduvuse arvestamisel. Isiku karistatus ei ole aga PankrS § 171 lg 2 punkti 1 järgi selle sätte kohaldamise eelduseks. Viidatud sätte järgi on süüdi mõistetud isikuks nii isik, kelle kohta on registris kanne tema karistatuse kohta, kui ka isik, kelle kohta on sellekohased andmed registrist kustutatud ja üle kantud arhiivi.
Eeltoodust tulenevalt leidis Riigikohus, et kuivõrd asjas on tuvastatud PankrS § 171 lg 2 punkti 1 kohaldamise eeldused, tuleb maakohtul asja uuel läbivaatamisel kaaluda, kas esiletoodud asjaoludel tuleb võlgniku taotlus algatada kohustustest vabastamise menetlus rahuldada või rahuldamata jätta.
Kas tõesti eluaegne piirang?
Riigikohus on oma määruses selgitanud, et PankrS § 171 lg 2 punkt 1 kohaldub juhul, kui võlgnik on süüdi mõistetud maksualases kuriteos ning et PankrS § 171 lg 2 punkt 1 kohaldub ka siis, kui karistusregistri andmete kohaselt ei loeta isikut kuriteo eest enam karistatuks.
Sätet grammatiliselt tõlgendades jagab artikli autor Riigikohtu seisukohta, et PankrS § 171 lg 2 punkti 1 järgi on selle sätte kohaldamise otsustamise eelduseks isiku süüdimõistmine ning viidatud sätte järgi on süüdi mõistetud isikuks nii isik, kelle kohta on karistusregistris kanne tema karistatuse kohta, kui ka isik, kelle kohta on sellekohased andmed karistusregistrist kustutatud ja üle kantud arhiivi. Ainuüksi eeltoodud käsitluse kohaselt kohalduks aga säte võrdselt kõigile pankrotivõlgnikele — nii nendele, kes on maksukuriteos süüdi mõistetud aasta enne pankrotimenetluses kohustustest vabastamise menetluse algatamise otsustamist, kui ka nendele, kes on maksukuriteos süüdi mõistetud näiteks 10 aastat enne kohustustest vabastamise menetluse algatamise otsustamist.
Siinkohal tekib küsimus, kas selline käsitlus on aga õiglane ja objektiivne, kui isik on ennast parandanud ja ühiskonda taas sulandunud ning pankrotivõlgniku staatus on tulenenud puhtalt ärilisest ebaõnnestumisest. Kas tõesti võib kunagi korda saadetud ja kustunud kuritegu rikkuda eluks ajaks pankrotivõlgniku fresh start´i võimalused ning kas selline on olnud ka seadusandja eesmärk PankrS § 171 lg 2 punkti 1 puhul? Näiteks PankrS § 171 lg 2 punktide 2, 3 ja 4 järgi, kui võlgniku kohustustest vabastamise menetluse algatamist välistavate sätete puhul on seadusandja määratlenud tähtaja (vastavalt siis 3 aastat, 10 aastat ja 1 aasta), pärast mille möödumist piiranguid ei saa kohaldada, siis PankrS § 171 lg 2 punktis 1 mingeid tähtaegu määratletud pole.
Kuna seadusandja otsustab reeglina üldiste juhtumite, mitte aga üksikjuhtumite üle, ei võimalda seadus tihti üksikjuhtumi suhtes teha õiglast otsustust. Seega oleks üksikjuhtumite õiglaseks ja kohaseks lahendamiseks vajalik luua teatud otsustamisruum.
Artikli autor on seisukohal, et jätmaks otsustamisruumi eeltoodud näitlikes olukordades, kus võrdsustatud on nii värskelt maksukuriteos süüdimõistetud pahausklik pankrotivõlgnik kui ka 10 aastat tagasi süüdi mõistetud, kuid ennast parandanud pankrotivõlgnik, on seadusandja PankrS § 171 lõikest 2 tulenevalt andnud kohtutele kaalutlusõiguse võlgniku kohustusest vabastamise menetluse algatamiseks või mittealgatamiseks. Ühelt poolt võlgniku raske süüline käitumine minevikus, teiselt poolt võlgniku ühiskonda sulandumine ja enda parandamine peab andma kohtule tõsiseltvõetava aluse kaaluda, kas võimaldada ebaõnnestunud võlgnikule uut majanduslikku algust ning anda talle uus võimalus normaalseks majanduslikuks ja sotsiaalseks eluks või seada talle piirangud. Kunagine maksupetturi „tiitel” ei saa aga sellises olukorras mitte mingil juhul olla piirangu kohaldamise aluseks.
Andi Tubin
Advokaadibüroo Lentsius & CASUS advokaat

matches:
§ 169
§ 171
Riigikohus
§ 171
kohus
§ 158
kohus
Kohus
§ 1481
§ 73
§ 24
§ 5
§ 171
Riigikohus
§ 171
§ 171
§ 1
§ 3
§ 24
§ 5
§ 5
§ 171
§ 171
Riigikohus
§ 171
§ 171
§ 171
§ 171
§ 171
§ 171
§ 171


Reklaamimaks Narva-Jõesuu linnas – Riigi Teataja
Reklaamimaks Narva-Jõesuu linnas
Jõustumine: 13.04.201401.01.2013
RT IV, 10.04.2014, 46
Määrus kehtestatakse Kohalike maksude seaduse § 10 alusel.
(1) Reklaamimaks on kohalike maksude seaduse alusel ning käesolevas määruses sätestatud korras, suuruses ja tähtaegadel täitmisele kuuluv rahaline kohustus.
(2) Reklaamimaksuga maksustatakse Narva-Jõesuu linna territooriumil paigaldatud, samuti linna territooriumil elunevatele ja asuvatele füüsilistele ja juriidilistele isikutele kuuluvatena registreeritud ühissõidukitele paigaldatud kuulutused ja reklaam.
2) maksuobjekt – reklaam, mida eksponeeritakse Narva-Jõesuu linna haldusterritooriumil füüsilise või juriidilise isiku poolt
a) avalikus kohas, milleks on üldkasutatav koht või vabaks liikumiseks ja kasutamiseks piiratud territoorium, ehitis või selle osa ja mis asub ehitise siseruumides või väljaspool ehitise siseruume avalikkusele suunatult;
b) eraomandis oleval kinnistul või ehitisel või selle siseruumides avalikkusele suunatult;
c) mobiilse konstruktsiooni vahendusel avalikkusele suunatult.
3) maksuhaldur – Narva-Jõesuu linnavalitsus kui ametiasutus;
5) maksuperiood – ajavahemik, millal reklaami eksponeeritakse
6) reklaami paigaldamine – reklaami avalikustamise eesmärgil selle eksponeerimine avalikus kohas ning füüsilistele ja juriidilistele isikutele kuuluvatel kinnistutel, territooriumil, ehitisel või selle osal kui see on suunatud avalikkusele;
7) reklaamipind – tasapinnaline või ruumiline objekt, mis paigaldatakse Narva-Jõesuu linna haldusterritooriumile avalikkusele suunatud reklaami eksponeerimise eesmärgil. Reklaamipind määratakse tasapinnalise reklaami puhul avalikkusele suunatud tervikliku reklaami pindalaga ja ruumilise reklaami puhul avalikkusele suunatud vaadete arvutuslike pindaladega.
(2) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetamata mõistete kasutamisel lähtutakse reklaamiseadusest.
§ 3. Maksumäär ja tasumise kord
(1) Maksuperiood on reklaami paigaldamise loal märgitud ajavahemik, mille jooksul on loal näidatud kohas ja tingimustel reklaami paigaldamine lubatud.
(2) Reklaamipinna maksumus ühe ruutmeetri eest kuus on 10 eur/m2.
(3) Lühiajalise eksponeerimise eest (mitte kauem kui 15 ööpäeva) laatadel, pidudel võistlustel ja muudel sarnastel üritustel 10 eur päev.
(4) Omavoliliselt paigaldatud reklaam või reklaami, mille paigaldamise tähtaeg on möödunud, eksponeerimisel rakendatakse kolmekordset maksumäära kogu eksponeerimise aja eest.
(5) Reklaami pind, mis ei moodusta täit ruutmeetrit, maksustatakse ruutmeetri maksumääraga.
(6) Reklaami paigaldamisel ühest kuust lühemaks perioodiks (v.a. käesoleva paragarahvi lõikes 3 ära toodud lühiajaline eksponeerimine) rakendatakse ühe kuu maksumäära.
§ 31. Reklaami paigaldamise üldnõuded
[RT IV, 10.04.2014, 11 - jõust. 13.04.2014]
(2) Reklaam paigaldatakse üksnes reklaamikandjale. Reklaami kinnitamine puudele on keelatud.
(3) Reklaam peab oma välisilmelt sobima arhitektuursesse keskkonda, ajaloolisesse konteksti ja vastama headele tavadele ja olema esteetiliselt kõlblik.
(4) Reklaami paigaldamine olemasoleva reklaami vahetusse lähedusse ei tohi kahjustada vaadet varem paigaldatud reklaamile, samuti ei tohi reklaam varjata hoone arhitektuuri olulisi detaile ja tekkivaid olulisi vaateid.
(5) Paberkandjal reklaamkuulutused ja plakatid paigutatakse ainult linnavalitsuse reklaamikandjatele.
(6) Reklaami paigaldamine sõiduteele on keelatud.
(7) Reklaam paigaldatakse kõnniteel hoonete seina äärde selliselt, et kõnnitee vabaks jääva osa laius on vähemalt 120 cm.
(8) Reklaami on keelatud paigaldada liikluskorraldusvahendiga samale tugikonstruktsioonile ja teepiiretele.
(9) Reklaami paigaldamisel muinsuskaitsealal asuvatele hoonetele, rajatistele, maa-aladele ning ajaloolistele hoonetele, kuhu on paigaldatud mälestustahvlid, järgitakse lisaks käesolevale eeskirjale muinsuskaitseseadusest tulenevat regulatsiooni.
§ 4. Reklaami paigaldamise loa taotlemine
Reklaami paigaldamise loa saamiseks esitab reklaami paigaldaja linnavalitsusele vormikohase taotluse (lisa 1), millele on lisatud järgmised dokumendid:
5) Muinsuskaitseameti kirjalik nõusolek, kui reklaam paigaldatakse kinnismälestisele muinsuskaitsealale, selle kaitsevööndisse ja kinnismälestisele,
6) tehnovõrgu omaniku või valdaja kirjalik nõusolek, kui reklaam paigaldatakse tehnovõrgu kaitsevööndisse;
§ 5. Paigaldamise loa väljaandmine ja väljaandmisest keeldumine
(1) Reklaami paigaldamise luba väljastatakse Narva-Jõesuu linnavalitsuse korraldusega hiljemalt 10 tööpäeva jooksul arvates nõuetekohaste lisadega esitatud taotluse registreerimisest. Puuduste korral esitatud dokumentides teatab linnavalitsus sellest reklaami paigaldajale hiljemalt 5 tööpäeva jooksul, määrates tähtaja puuduste kõrvaldamiseks.
(2) Reklaami paigaldamise luba antakse eksponeerimise ajaks kuid mitte kauemaks kui kuni üks aasta.
(3) Reklaami paigaldamise loa andmisest keeldumise otsustab linnavalitsus. Loa andmisest võib keelduda, kui:
1) reklaami paigaldaja on esitanud tegelikkusele mittevastavaid andmeid;
2) reklaam ei vasta reklaamiseaduses sätestatud nõuetele;
3) reklaami või kuulutuse paigaldaja on reklaamimaksu võlglane;
4) reklaami kavand ei sobi hoone arhitektuurse stiili ja värvilahendusega, on proportsionaalselt sobimatu hoone ja ümbritseva ruumiga;
5) reklaami paigaldaja on ilma loata paigaldanud reklaami või kuulutuse pärast käesoleva korra kehtima hakkamist;
6) eelneva reklaamiloa kehtivuse ajal reklaami paigaldaja ei täitnud tähtaegselt linnavalitsuse poolt tehtud ettekirjutusi;
§ 7. Reklaamimaksu maksmine
(1) Reklaamimaks laekub Narva-Jõesuu linna eelarvesse.
(2) Reklaami paigaldamise loa väljastamisel esitab maksuhaldur arve kogu reklaami eksponeerimise perioodi eest.
(3) Maksumaksja võib soovi korral reklaamimaksu tasuda kogu perioodi eest või ühe kuu kaupa.
(4) Ettemakstud summasid reklaami varem mahavõtmisel ei tagastata ning ümberarvestust ei teostata.
§ 8. Maksumaksja kohustused
(1) Reklaam tuleb paigaldada reklaami paigaldamise loas näidatud kohas ja viisil, määratud tingimustel.
(2) Maksuobjekti omanik kohustub tagama reklaami säilimise kooskõlastatud kujul ning reklaamipinna kulumise või rikkumise korral selle taastama.
(3) Tuleb eemaldada reklaam ja reklaamikandja paigaldusloas määratud lõpptähtajal;.
(4) Reklaami paigaldamisel linnale mitte kuuluvatele hoonetele ja maaaladele tuleb eelnevalt kooskõlastada nende valdajatega; maa-aluste tehnovõrkude olemasolul nende valdajatega; aktiivses liiklustsoonis paiknevate reklaamide puhul liiklusteenistusega.
(5) Tasuma reklaamimaksu vastavalt reklaamimaksu määruses ja reklaamiloas kehtestatud korrale.
§ 9. Maksusoodustused ja vabastused
(1) Reklaamimaksust on vabastatud:
6) vahetult inimeste teostatav reklaam (kostümeeritult, trükiseid jagades jms);
7) Ehitusseaduse § 29 lõike 2 punktis 3 nimetatud teave informatsioonitahvlil ehitusettevõtjale registreeritud kaubamärgi, nime ja kontaktandmete eksponeerimine ehituse piirdel;
8) liiklusmärgid Liiklusseaduse mõistes.
(2) Maksusoodustuse andmise ja selle suuruse igal konkreetsel juhul otsustab linnavalitsus.
(1) Järelevalvet reklaami paigaldamise ja reklaamimaksu laekumise üle teostab linnavalitsus.
(2) Omavoliliselt paigaldatud reklaam või reklaam, mille paigaldamise luba ei ole pikendatud või ebarahuldavas seisukorras olev reklaam, kuulub mahavõtmisele reklaami paigaldaja kulul. Reklaami mahavõtmiseks teeb linnavalitsuse poolt määratud isik reklaami paigaldanud isikule ettekirjutuse, milles on näidatud ettekirjutuse täitmise tähtaeg.
(3) Ettekirjutuse täitmata jätmisel või mittenõuetekohasel täitmisel korraldab reklaami mahavõtmise linnavalitsus reklaami paigaldaja kulul.
(4) Kui reklaami paigaldaja ei ole teada, tehakse ettekirjutus hoone, rajatise, reklaamikandja või territooriumi omanikule, millele reklaam on paigaldatud või äriühingule või ettevõtjale, kelle toodet või teenust reklaamitakse.
Vastutust reklaamimaksu määruse rikkumise eest kohaldatakse vastavalt Reklaamiseadusele ja Kohalike maksude seadusele.
(1) Käesoleva määruse Lisa 1 - Taotlus reklaami paigaldamiseks
(4) Käesolev määrus jõustub 01.01.2013. a.


RT I, 06.09.2019, 2
Vastu võetud 29.08.2019 nr 70
1) paragrahvi 20 lõike 5 teises lauses asendatakse sõnad „eelviimasel või viimasel kohustuseaastal” sõnadega „pärast kolmandat kohustuseaastat”;
2) paragrahvi 29 täiendatakse lõikega 13 järgmises sõnastuses:
„(13) Kohustuseperioodi, mis lõppeb 2019. aasta 31. detsembril, võib ühe kalendriaasta võrra pikendada. Kohustuseperioodi pikendamise korral esitab taotleja § 24 lõikes 1 sätestatud ajavahemikul ja viisil lisaks sama paragrahvi lõigetes 2–4 nimetatud andmetele andmed kohustuseperioodi pikendamise kohta.”.
Maaeluministri 29. aprilli 2015. a määruse nr 50 „Keskkonnasõbraliku puuvilja- ja marjakasvatuse toetus” § 21 täiendatakse lõikega 6 järgmises sõnastuses:
„(6) Kohustuseperioodi, mis lõppeb 2019. aasta 31. detsembril, võib ühe kalendriaasta võrra pikendada. Kohustuseperioodi pikendamise korral esitab taotleja § 16 lõikes 1 sätestatud ajavahemikul ja viisil lisaks sama paragrahvi lõigetes 2–4 nimetatud andmetele andmed kohustuseperioodi pikendamise kohta.”.
Maaeluministri 29. aprilli 2015. a määruse nr 52 „Kohalikku sorti taimede kasvatamise toetus” § 16 täiendatakse lõikega 6 järgmises sõnastuses:
„(6) Kohustuseperioodi, mis lõpeb 2019. aasta 31. detsembril, võib ühe kalendriaasta võrra pikendada. Kohustuseperioodi pikendamise korral esitab taotleja § 11 lõikes 2 sätestatud ajavahemikul ja viisil lisaks sama paragrahvi lõigetes 2–4 nimetatud andmetele andmed kohustuseperioodi pikendamise kohta.”.
Maaeluministri 30. aprilli 2015. a määruse nr 53 „Mahepõllumajandusele ülemineku toetus ja mahepõllumajandusega jätkamise toetus” § 27 täiendatakse lõikega 13 järgmises sõnastuses:
„(13) Kohustuseperioodi, mis lõpeb 2019. aasta 31. detsembril, võib ühe kalendriaasta võrra pikendada. Kohustuseperioodi pikendamise korral esitab taotleja § 22 lõikes 1 sätestatud ajavahemikul ja viisil lisaks sama paragrahvi lõigetes 2–4 nimetatud andmetele andmed kohustuseperioodi pikendamise kohta.”.
§ 5. Maaeluministri 30. aprilli 2015. a määruse nr 55 „Ohustatud tõugu looma pidamise toetus” muutmine
1) paragrahvi 5 lõiget 1 täiendatakse punktiga 3 järgmises sõnastuses:
„3) kohustuseaasta 2. mai seisuga vähemalt kuue kuu vanune, põllumajandusloomade aretuse seaduse § 3 lõike 5 kohaselt saadud ja tõuraamatu lisaosas A registreeritud eesti raskeveohobune, kes on nõuetekohaselt identifitseeritud, kelle andmed on nõuetekohaselt põllumajandusloomade registrisse kantud ning kelle üle peetakse nõuetekohast arvestust.”;
„(3) Kohustuseperioodi, mis lõppeb 2019. aasta 31. detsembril, võib ühe kalendriaasta võrra pikendada. Kohustuseperioodi pikendamise korral esitab taotleja § 10 lõikes 1 sätestatud ajavahemikul ja sama paragrahvi lõikes 2 sätestatud viisil lisaks sama paragrahvi lõigetes 2–4 nimetatud andmetele andmed kohustuseperioodi pikendamise kohta.”.
§ 6. Maaeluministri 22. aprilli 2015. a määruse nr 40 „Piirkondlik mullakaitse toetus” muutmine
Maaeluministri 22. aprilli 2015. a määruse nr 40 „Piirkondlik mullakaitse toetus” § 19 täiendatakse lõikega 5 järgmises sõnastuses:
„(5) Kohustuseperioodi, mis lõppeb 2019. aasta 31. detsembril, võib ühe kalendriaasta võrra pikendada. Kohustuseperioodi pikendamise korral esitab taotleja § 14 lõikes 1 sätestatud ajavahemikul ja viisil lisaks sama paragrahvi lõigetes 2–4 nimetatud andmetele andmed kohustuseperioodi pikendamise kohta.”.
1) paragrahvi 3 lõiget 1 täiendatakse punktiga 7 järgmises sõnastuses:
„7) puisniidu karjatamise korral 250 eurot.”;
2) paragrahvi 3 lõikes 3 asendatakse läbivalt tekstiosa „2–6” tekstiosaga „2–7”;
3) paragrahvi 5 lõiget 8 täiendatakse pärast sõna „puiskarjamaa” tekstiosaga „,karjatatava puisniidu”;
4) paragrahvi 8 lõiget 3 täiendatakse pärast esimest lauset lausega järgmises sõnastuses:
„Karjatamine on lubatud puisniidu taastamise järel niidutaimestiku taastumise eesmärgil või kui puisniitu on enne niidetud ja niide on kokku kogutud.”;
5) paragrahvi 22 täiendatakse lõikega 11 järgmises sõnastuses:
„(11) Kohustuseperioodi, mis lõppeb 2019. aasta 31. detsembril, võib ühe kalendriaasta võrra pikendada. Kohustuseperioodi pikendamise korral esitab taotleja § 17 lõikes 1 sätestatud ajavahemikul ja sama paragrahvi lõikes 4 sätestatud viisil lisaks sama paragrahvi lõigetes 4–6 nimetatud andmetele andmed kohustuseperioodi pikendamise kohta.”.


RT I, 28.02.2014, 4
Vastu võetud 21.02.2014 nr 15
Määrus kehtestatakse taimede paljundamise ja sordikaitse seaduse § 3 lõike 3, § 61 lõike 4, § 17 lõike 9, § 26 lõike 4, § 27 lõike 7, § 28 lõigete 6 ja 7, § 29 lõike 4, § 64 lõike 5, § 65 lõigete 4 ja 7, § 73 lõigete 5 ja 7, § 74 lõike 5, § 75 lõigete 2 ja 4, § 76 lõike 4, § 96 lõike 2, § 97 lõigete 2 ja 10, § 101 lõike 4, § 104 lõike 4, § 105 lõike 5, § 1062 lõigete 6 ja 8 ning § 117 lõike 5 alusel.
§ 1. Põllumajandusministri 24. märtsi 2006. a määrust nr 38 „Sordi sordilehte võtmise kord ning sordilehte võetavate taimeliikide loetelu, põllu- ja köögiviljakultuuri liigi kontrollimisel minimaalselt hõlmatavad tunnused ning järelevalve käigus sordi säilimise kontrollimise nõuded” muudetakse järgmiselt:
1) normitehnilist märkust täiendatakse pärast tekstiosa „nõukogu direktiiv 2002/55/EÜ köögiviljaseemne turustamise kohta (EÜT L 193, 20.07.2002, lk 33–59), muudetud direktiividega 2003/61/EÜ (ELT L 165, 3.07.2003, lk 23–28) ja 2004/117/EÜ (ELT L 14, 18.01.2005, lk 18–33), komisjoni direktiividega 2006/124/EÜ (ELT L 339, 6.12.2006, lk 12–15), 2009/74/EÜ (ELT L 166, 27.06.2009, lk 40–70)” tekstiosaga „, 2013/45/EL (ELT L 213, 08.08.2013, lk 20–21)”;
2) normitehnilist märkust täiendatakse pärast tekstiosa „komisjoni direktiiv 2003/90/EÜ, millega kehtestatakse rakendusmeetmed nõukogu direktiivi 2002/53/EÜ artikli 7 kohaldamiseks teatavate põllumajandustaimesortide kontrollimisel minimaalselt hõlmatavate tunnuste ja kontrollimise miinimumtingimuste osas (ELT L 254, 8.10.2003, lk 7–10), muudetud direktiividega 2005/91/EÜ (ELT L 331, 17.12.2005, lk 24–27), 2007/48/EÜ (ELT L 195, 27.07.2007, lk 29–32), 2009/97/EÜ (ELT L 202, 4.08.2009, lk 29–34), 2010/46/EL (ELT L 169, 3.07.2010, lk 7–12); 2011/68/EL (ELT L 175, 2.07.2011, lk 17–23), 2012/8/EL (ELT L 64, 3.03.2012, lk 9–12); 2012/44/EL (ELT L 327, 27.11.2012, lk 37–43)” tekstiosaga „, 2013/57/EL (ELT L 312, 21.11.2013, lk 38–45)”;
3) normitehnilist märkust täiendatakse pärast tekstiosa „komisjoni direktiiv 2003/91/EÜ, millega kehtestatakse rakendusmeetmed nõukogu direktiivi 2002/55/EÜ artikli 7 kohaldamiseks teatavate köögiviljasortide kontrollimisel minimaalselt hõlmatavate tunnuste ja kontrollimise miinimumtingimuste osas (ELT L 254, 8.10.2003, lk 11–13), muudetud direktiividega 2006/127/EÜ (ELT L 343, 8.12.2006, lk 82–84), 2007/49/EÜ (ELT L 195, 27.07.2007, lk 33–35), 2008/83/EÜ (ELT L 219, 14.08.2008, lk 55–57), 2009/97/EÜ (ELT L 202, 4.08.2009, lk 29–34), 2010/46/EL (ELT L 169, 3.07.2010, lk 7–12), 2011/68/EL (ELT L 175, 2.07.2011, lk 17–23), 2012/8/EL (ELT L 64, 3.03.2012, lk 9–12), 2012/44/EL (ELT L 327, 27.11.2012, lk 37–43)” tekstiosaga „, 2013/57/EL (ELT L 312, 21.11.2013, lk 38–45)”;
4) normitehnilist märkust täiendatakse pärast tekstiosa „komisjoni direktiiv 2009/145/EÜ, millega sätestatakse teatavad erandid traditsiooniliselt teatavates paikkondades ja piirkondades kasvatatud ja geneetilisest erosioonist ohustatud köögivilja rahvaselektsioonsortide ja -sortide ning selliste köögiviljasortide heakskiitmiseks, millel ei ole põllukultuuride tööstusliku tootmise puhul tegelikku väärtust, kuid mis on aretatud eritingimustes kasvamiseks, ning kõnealuste rahvaselektsioonsortide ja sortide seemnete turustamiseks (ELT L 312, 27.11.2009, lk 44–54)” tekstiosaga „, 2013/45/EL (ELT L 213, 08.08.2013, lk 20–21)”;
5) lisa tabeli rea 129 kolmandas veerus asendatakse tekstiosa „Lycopersicon esculentum Mill.” tekstiosaga „Solanum lycopersicum L.”.
§ 2. Põllumajandusministri 5. mai 2006. a määrust nr 60 „Köögiviljakultuuride seemne kategooriad ning köögiviljakultuuride seemne tootmise ja turustamise nõuded” muudetakse järgmiselt:
1) määruse preambulis asendatakse tekstiosa „§ 1062 lõigete 6 ja 8” tekstiosaga „§ 1062 lõike 8”;
2) paragrahvi 2 punktis 26, lisa 1 punktis 28, lisa 3 punktis 25 ja lisa 5 punktis 11 asendatakse tekstiosa „Lycopersicon esculentum Mill.” tekstiosaga „Solanum lycopersicum L.”;
3) paragrahvi 26 täiendatakse lõikega 4 järgmises sõnastuses:
„(4) Hariliku tomati seemet, mille etiketil või pakendil on märgitud ladinakeelne liiginimi Lycopersicon esculentum Mill., võib turustada kuni etiketi kehtivusaja lõpuni või kuni sellele märgitud turustamise lõpptähtpäevani või kuni pakendite või pakendatud seemne lõppemiseni.”;
„1 Nõukogu direktiiv 2002/55/EÜ köögiviljaseemne turustamise kohta (EÜT L 193, 20.07.2002, lk 33–59), muudetud direktiiviga 2003/61/EÜ (EÜT L 165, 03.07.2003, lk 23–28), 2004/117/EÜ (ELT L 14, 18.01.2005, lk 18–33), määrusega (EÜ) nr 1829/2003 (ELT L 268, 18.10.2003, lk 1–23), komisjoni direktiiviga 2006/124/EÜ (ELT L 339, 06.12.2006, lk 12–15), 2009/74/EÜ (ELT L 166, 27.06.2009, lk 40–70), 2013/45/EL (ELT L 213, 08.08.2013, lk 20–21); komisjoni direktiiv 2009/145/EÜ, millega sätestatakse teatavad erandid traditsiooniliselt teatavates paikkondades ja piirkondades kasvatatud ja geneetilisest erosioonist ohustatud köögivilja rahvaselektsioonsortide ja -sortide ning selliste köögiviljasortide heakskiitmiseks, millel ei ole põllukultuuride tööstusliku tootmise puhul tegelikku väärtust, kuid mis on aretatud eritingimustes kasvamiseks, ning kõnealuste rahvaselektsioonsortide ja sortide seemnete turustamiseks (ELT L 312, 27.11.2009, lk 44–54), 2013/45/EL (ELT L 213, 08.08.2013, lk 20–21).”.
§ 3. Põllumajandusministri 16. mai 2012. a määrust nr 49 „Köögiviljakultuuride paljundusmaterjali tootmise ja turustamise nõuded” muudetakse järgmiselt:
1) paragrahvi 2 lõike 1 punktis 24 asendatakse tekstiosa „Lycopersicon esculentum Mill.” tekstiosaga „Solanum lycopersicum L.”;
2) lisa punktis 22 asendatakse tekstiosa „(Lycopersicon esculentum (Mill.) Karsten ex Farw.)” tekstiosaga „Solanum lycopersicum L.”;
Hariliku tomati paljundus- ja istutusmaterjali, mille tarnija dokumendile või tootekirjeldusele on märgitud ladinakeelne taimeliigi nimi Lycopersicon esculentum Mill. või Lycopersicon esculentum (Mill.) Karsten ex Farw., võib turustada kuni tarnija dokumentide või tootekirjelduste lõppemiseni.”;
4) normitehnilist märkust täiendatakse pärast tekstiosa „nõukogu direktiiv 2008/72/EÜ köögiviljade paljundus- ja istutusmaterjali, välja arvatud seemne turustamise kohta (ELT L 205, 01.08.2008, lk 28–39)” tekstiosaga „, komisjoni direktiiv 2013/45/EL (ELT L 213, 08.08.2013, lk 20–21)”.
§ 4. Määrus jõustub 31. märtsil 2014. a.