text:
esitatud 19. septembril 2019(1)
Kohtuasi C‑523/18
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Audiencia Nacional (üleriigiline kohus, Hispaania))
Eelotsusetaotlus – Elektrienergia siseturu ühiseeskirjad – Direktiiv 2003/54 – Artikli 3 lõige 2 – Direktiiv 2009/72 – Artikli 3 lõige 2 – Kohaldatavus – Mõiste „avalike teenuste osutamise kohustus“
1. Käesolev eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2003. aasta direktiivi 2003/54/EÜ, mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 96/92/EÜ (ELT 2003, L 176, lk 37; ELT eriväljaanne 12/02, lk 211) artikli 3 lõiget 2 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiivi 2009/72/EÜ, mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/54/EÜ (ELT 2009, L 211, lk 55), artikli 3 lõiget 2.
2. Eelotsusetaotlus on esitatud seoses Engie Cartagena SL (kaebaja) ja Ministerio para la Transición Ecológica (Hispaania ökoloogilise ülemineku ministeerium) vahelise vaidlusega selle üle, kas nõue, et elektriettevõtjad peavad panustama riikliku energiasäästu ja ‑tõhususe programmi rahastamisse, on seaduslik.
3. See eelotsusetaotlus annab Euroopa Kohtule võimaluse selgitada direktiivi 2003/54 ja direktiivi 2009/72 artikli 3 lõikes 2 kasutatud mõiste „avalike teenuste osutamise kohustus“ tähendust. Esmalt aga on otstarbekas tuua välja asjakohased liidu õigusaktid.
1. Direktiiv 2003/54
4. Direktiivi 2003/54 artikli 3 „Avalike teenuste osutamise kohustus ja tarbijakaitse“ lõikes 2 on sätestatud:
„Liikmesriigid võivad asutamislepingu asjakohaseid sätteid, eelkõige artiklit 86 täielikult arvesse võttes ja üldist majandushuvi silmas pidades kehtestada elektrisektori ettevõtjatele avalike teenuste osutamise kohustused, mis on seotud turvalisusega, sealhulgas varustuskindlusega, tarnete korrapärasuse, kvaliteedi ja hinnaga ning keskkonnakaitsega, sealhulgas energiatõhusus ja kliimakaitse. Need kohustused peavad olema selgelt määratletud, läbipaistvad, mittediskrimineerivad ja kontrollitavad ning tagama EL elektriettevõtjatele võrdse juurdepääsu liikmesriikide tarbijaskonnale. Seoses käesolevas lõikes nimetatud varustuskindluse, energiatõhusust edendava nõudluse juhtimise ja keskkonnakaitse eesmärkide täitmisega võivad liikmesriigid rakendada pikaajalist planeerimist, võttes arvesse kolmandate isikute võimalusi võrgule juurde pääseda.“
2. Direktiiv 2009/72
5. Direktiiv 2003/54 tunnistati direktiiviga 2009/72 kehtetuks. Direktiivi 2009/72 artikli 48 kohaselt jõustus kehtetuks tunnistamine 3. märtsil 2011 ning viiteid kehtetuks tunnistatud direktiivile tuleb tõlgendada viidetena direktiivile 2009/72.
6. Direktiivi 2009/72 artiklis 3 on sätestatud:
2. Liikmesriigid võivad asutamislepingu asjakohaseid sätteid, eelkõige artiklit 86 täielikult arvesse võttes ja üldist majandushuvi silmas pidades kehtestada elektrisektori ettevõtjatele avalike teenuste osutamise kohustused, mis on seotud turvalisusega, sealhulgas varustuskindlusega, tarnete korrapärasuse, kvaliteedi ja hinnaga ning keskkonnakaitsega, sealhulgas energiatõhususe, taastuvate energiaallikate ja kliimakaitsega. Need kohustused peavad olema selgelt määratletud, läbipaistvad, mittediskrimineerivad ja kontrollitavad ning tagama [liidu] elektriettevõtjatele võrdse juurdepääsu liikmesriikide tarbijaskonnale. Seoses käesolevas lõikes nimetatud varustuskindluse, energiatõhusust edendava nõudluse juhtimise ja keskkonnakaitse ning taastuvate energiaallikate eesmärkide täitmisega võivad liikmesriigid rakendada pikaajalist planeerimist, võttes arvesse kolmandate isikute võimalusi võrgule juurde pääseda.
6. Kui liikmesriik annab tasuks lõigetes 2 ja 3 sätestatud kohustuste täitmise eest rahalist hüvitist, muud liiki hüvitisi ja ainuõigusi, tehakse seda mittediskrimineerivalt ja läbipaistvalt.
14. Liikmesriigid võivad otsustada, et artiklite 7, 8, 32 ja/või 34 sätteid ei kohaldata, kui see takistaks juriidiliselt või faktiliselt elektriettevõtjatele pandud üldist majandushuvi esindavate kohustuste täitmist, tingimusel et see otsus ei mõjuta elektrikaubanduse arengut sellisel määral, mis oleks vastuolus [liidu] huvidega. Kooskõlas käesoleva direktiiviga ja asutamislepingu artikliga 86 hõlmavad [liidu] huvid muu hulgas ka konkurentsi vabatarbijate leidmiseks.
7. Kuninga 23. detsembri 2010. aasta dekreetseaduse 14/2010, millega kehtestatakse kiireloomulised meetmed elektrisektori hinna puudujäägi korrigeerimiseks (Real Decreto-ley 14/2010, de 23 de diciembre, por el que se establecen medidas urgentes para la corrección del déficit tarifario del sector eléctrico; BOE nr 312, 24.12.2010, lk 106386) on osa meetmete paketist, mille eesmärk on lahendada „hinna puudujääk“, mida laias laastus käsitatakse kui olukorda, kus elektrisüsteemi kulu ei ole vastavuses (eri nimetustega) elektrihindadest teenitava tuluga, mida reguleerib Hispaania Kuningriik.(2) Selle puudujäägi vähendamiseks on kuninga dekreetseadusega 14/2010 ajutiselt jäetud energiasäästu ja ‑tõhususe tegevuskavade rahastamine aastatel 2011, 2012 ja 2013 teatavate kolmandas lisasättes nimetatud äriühingute kanda.
8. Kuninga dekreetseaduse 14/2010 põhjendustes on märgitud:
„Teiseks, et vähendada hindadega seostatavaid kulutusi, eeldatakse, et tootmisettevõtjad, kelle suhtes kehtib tavaline kord, rahastavad ministrite nõukogu 8. juuli 2005. aasta otsusega vastu võetud 2008.–2012. aasta tegevuskava, millega rakendatakse dokumendis „Hispaania energiasäästu ja ‑tõhususe strateegia aastateks 2004–2012“ ette nähtud meetmed. Samuti määratakse kindlaks iga äriühingu protsentuaalne osalus selle tegevuskava rahastamises ning muudetakse 2011. aasta riigieelarve seaduse (Ley de Presupuestos Generales del Estado de 2011) sätteid vastavalt.“
9. Kuninga dekreetseaduse 14/2010 kolmandas lisasättes „2011., 2012. ja 2013. aasta energiasäästu ja ‑tõhususe kavade rahastamine“ on ette nähtud:
„1. Elektriettevõtjatelt kogutavaid summasid, mida kasutatakse rahastamaks ministrite nõukogu 8. juuli 2005. aasta kokkuleppega heaks kiidetud 2008.–2012. aasta tegevuskava, milles täpsustatakse ministrite nõukogu 28. novembri 2003. aasta kokkuleppega heaks kiidetud dokumendi „Hispaania energiasäästu ja ‑tõhususe strateegia aastateks 2004–2012“ meetmed (Acuerdo de Consejo de Ministros de 8 de julio de 2005, por el que se concretan las medidas del documento de “Estrategia de ahorro y eficiencia energética en España 2004–2012“ aprobado por Acuerdo de Consejo de Ministros de 28 de noviembre de 2003), ning mille suuruseks on aastateks 2011 ja 2012 ette nähtud vastavalt 270 miljonit eurot ja 250 miljonit eurot, rahastavad kõik nimetatud tootmisettevõtjad järgmises tabelis esitatud protsendimääras:
2. Lõike 1 kohaselt elektrisüsteemist ministrite nõukogu otsusega vastu võetud tegevuskava heaks makstavad summad rahastatakse 2013. aastal tootmisettevõtjate panustest vastavalt lõikes 1 näidatud protsendimääradele maksimaalselt 150 miljoni euro ulatuses.“
10. Ministrite nõukogu 8. juuli 2005. aasta otsusega heaks kiidetud 2008.–2012. aasta tegevuskava (edaspidi „tegevuskava“), millega täpsustati dokumendis „Hispaania energiasäästu ja tõhususe strateegia aastateks 2004–2012“ ette nähtud meetmed, põhines energiasäästu ja ‑tõhususe kui sotsiaalse heaolu aluse, säästva arengu ja tööstuse konkurentsivõime edendamisel. Selle strateegilised eesmärgid olid muu hulgas energiasäästu ja ‑tõhususe hõlmamine kõikidesse riiklikesse strateegiatesse, eeskätt Hispaania kliimamuutuse strateegiasse; turul konkurentsi edendamine energiasäästu ja ‑tõhususe juhtpõhimõttel; ning Hispaania Kuningriigile positsiooni kindlustamine energiasäästu ja ‑tõhususe esirinnas.
11. Algul rahastati tegevuskava kulusid maagaasi ja elektri võrgutasudest. Kuninga dekreetseadusega 14/2010 aga muudeti seda olukorda, nähes ette, et tegevuskava tuleb rahastada üksnes elektritootmisettevõtjatel. Kuninga dekreetseaduse 14/2010 kolmandas lisasättes on loetletud 11 rahastamiskohustusega ettevõtjat ja nende osalusmäärad.
12. Kuninga dekreetseaduse 14/2010 kolmanda lisasätte alusel võeti vastu 27. jaanuari 2014. aasta määrus IET/75/2014, mis reguleerib elektritootmisettevõtjatelt kogutavate vahendite ülekandmist Riikliku Turgude ja Konkurentsi Komisjoni konkreetselt kontolt Energia Mitmekesistamise ja Säästmise Instituudile 2013. aastal 2011.–2020. aasta energiasäästu ja ‑tõhususe tegevuskava meetmete rakendamiseks ja selles tegevuskavas ette nähtud meetmete rakendamise kriteeriume (Orden IET/75/2014, de 27 de enero, por la que se regulan las transferencias de fondos, con cargo a las empresas productoras de energía eléctrica, de la cuenta específica de la Comisión Nacional de los Mercados y la Competencia al Instituto para la Diversificación y Ahorro de la Energía, en el año 2013, para la ejecución de las medidas del Plan de Acción de Ahorro y Eficiencia Energética 2011–2020, y los criterios para la ejecución de las medidas contempladas en dicho plan) (BOE nr 25, 29.1.2014, lk 5875; edaspidi „vaidlusalune määrus“).
13. Vaidlusaluse määruse artiklis 2 on sätestatud, et 2013. aastaks tegevuskava jaoks eraldatav summa on 150 000 000 eurot. Engie Cartagena SL, kelle kohta kasutati tema endist nime AES Cartagena SRL, pidi maksma 3 105 000 eurot, sest kuninga dekreetseaduse 14/2010 kolmanda lisasätte kohaselt oli ta kohustatud katma 2,07% kogukuludest.
14. Kaebaja (kes siis kandis nime GDF Suez Cartagena Energía SL) pöördus 31. jaanuaril 2014 vaidlusaluse määruse peale kaebusega Audiencia Nacionali (üleriigiline kohus, Hispaania) poole. Kaebuses palus ta tühistada vaidlusalune määrus ja tunnustada õigust saada hüvitisena tagasi nimetatud määruse kohaselt makstud summad. Eeskätt ei nõustunud Engie Cartagena protsendimääraga (2,07%), mille ta pidi maksma selleks, et rahastada tegevuskava, mis ise rakendati kuninga dekreetseadusega 14/2010.
III. Eelotsusetaotlus
15. Kaebaja väitis muu hulgas, et kõnealune riigisisene õigusakt ei vasta Euroopa Kohtu 20. aprilli 2010. aasta otsusega Federutility jt (C‑265/08, EU:C:2010:205) ja 7. septembri 2016. aasta otsusega ANODE (C‑121/15, EU:C:2016:637) kehtestatud kriteeriumidele ja põhimõtetele, mis reguleerivad avalike teenuste osutamise kohustuste rakendamist.
16. Eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitab, et vaidlusaluse määruse õiguspärasus, mis on põhikohtuasjas vaidluse all, oleneb sellest, kas kuninga dekreetseadus 14/2010 on liidu õigusega kooskõlas – ja praktikas sellest, kas see kuninga dekreetseadus vastab direktiivi 2003/54 artikli 3 lõikes 2 ja direktiivi 2009/72 artikli 3 lõikes 2 sätestatud põhimõtetele.
17. Seoses sellega on eelotsusetaotluse esitanud kohus seisukohal, et kuna kuninga dekreetseaduse 14/2010 kolmandas lisasättes viidatud kohustusliku panuse eesmärk on rahastada tõhususkava, mille eesmärk ja otsene mõte on võtta keskkonnakaitse, sealhulgas energiatõhususe ja kliimakaitsega seotud meetmeid, tuleb seda kohustuslikku panust pidada avalike teenuste osutamise kohustuseks.
18. Nimetatud kohtul on aga kahtlusi kuninga dekreetseaduse 14/2010 kolmanda lisasätte vastavuses liidu õigusele, sest selles sättes ette nähtud kohustuslik panus ei ole selgelt määratletud, läbipaistev, mittediskrimineeriv ja kontrollitav ega taga seetõttu ettevõtjatele võrdset juurdepääsu liikmesriikide tarbijaskonnale, nagu nõuavad direktiivi 2003/54 artikli 3 lõige 2 ja direktiivi 2009/72 artikli 3 lõige 2. Muu hulgas ei sisalda see liikmesriigi õigusakt ühtegi viidet selle kohta, miks peavad tegevuskava rahastamisse panustama vaid mõned ettevõtjad, ega mingit teavet panustajate osalusmäärade kindlaksmääramiseks kasutatud kriteeriumi kohta.(3)
19. Sellega seoses otsustas Audiencia Nacional (üleriigiline kohus, Hispaania) menetluse peatada ja taotleda Euroopa Kohtult eelotsust kahes küsimuses:
„1. Kas direktiivide 2003/54/EÜ ja 2009/72/EÜ artikli 3 lõike 2 kohaselt kujutab endast avaliku teenindamise kohustust kuninga dekreetseaduse 14/2010 (Real Decreto-ley 14/2010) kolmas lisasäte „2011., 2012. ja 2013. aasta energiasäästu ja ‑tõhususe kavade rahastamine“ (Financiación de planes de ahorro y eficiencia energética para los años 2011, 2012 y 2013)]?
2. Kui see on tõepoolest avaliku teenindamise kohustus, siis kas see on selgelt määratletud, läbipaistev, mittediskrimineeriv ja kontrollitav?“
20. Esimene eelotsuse küsimus puudutab direktiivi 2003/54 artikli 3 lõike 2 ja direktiivi 2009/72 artikli 3 lõike 2 tõlgendamist.
21. Kõigepealt tuleb tähele panna, et direktiivi 2009/72 artikli 3 lõikes 2 on korratud direktiivi 2003/54 artikli 3 lõiget 2 samalaadses sõnastuses.(4) Seepärast piirduksin oma analüüsis mugavuse huvides vaid direktiivi 2009/72 artikli 3 lõikega 2. Analüüs kehtib siiski mõlema sätte kohta.
22. Oma esimeses küsimuses palub eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitada sisuliselt seda, kas direktiivi 2009/72 artikli 3 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kohustus rahastada tegevuskava eri meetmeid nagu see, millele on viidatud dekreetseaduse 14/2010 kolmandas lisasättes, võib kujutada endast sama artikli tähenduses avalike teenuste osutamise kohustust.
23. Selles aspektis ei tohi unustada, et direktiivi 2009/72 artikli 3 lõikes 2 on sätestatud, et „[l]iikmesriigid võivad asutamislepingu asjakohaseid sätteid, eelkõige artiklit 86 [nüüd ELTL artikkel 106] täielikult arvesse võttes ja üldist majandushuvi silmas pidades kehtestada elektrisektori ettevõtjatele avalike teenuste osutamise kohustused, mis on seotud turvalisusega, sealhulgas varustuskindlusega, tarnete korrapärasuse, kvaliteedi ja hinnaga ning keskkonnakaitsega“.(5)
24. Ehkki direktiivis 2003/54 ega ka direktiivis 2009/72 ei ole avalike teenuste osutamise kohustust mõistena määratletud, on täiesti selge, et selle mõiste määratlemine ei ole liikmesriigisisese õiguse küsimus.
25. Tõepoolest on direktiivi 2009/72 põhjenduses 50 märgitud, et „[a]valiku teenuse nõuded tuleks määratleda riigi tasandil, võttes arvesse siseriiklikke tingimusi; liikmesriigid peaksid siiski austama [liidu] õigust“. See sõnastus aga tähendab vaid seda, et teatavatele ettevõtjatele avalike teenuste osutamise kohustuste kehtestamine või kehtestamata jätmine on liikmesriikide otsustada, tingimusel et need kohustused on liidu õigusega kooskõlas.(6) Kuna selle mõiste tähenduse kindlaksmääramisega seoses ei ole sõnaselgelt liikmesriikide õigusele viidatud, tuleb igal juhul tõlgendada seda mõistet kogu ühenduses autonoomselt ja ühetaoliselt.(7)
26. Vastavalt Euroopa Kohtu praktikale, milles on tõlgendatud artikli 3 lõiget 2, peab meede selleks, et liigituda avalike teenuste osutamise kohustuseks, vastama kahele tingimusele: esiteks olema suunatud üldist majandushuvi pakkuva teenuse saavutamisele(8) ja teiseks kohustama asjaomaseid ettevõtjaid tegutsema teataval viisil erinevalt sellest, mida nad oleksid teinud avatud konkurentsi oludes.(9)
27. Põhikohtuasjas väidab kaebaja, et niipea, kui meede vastab nendele kahele tingimusele, mis on seotud selle meetme eesmärgi ja mõjuga, tuleb see kvalifitseerida avalike teenuste osutamise kohustuseks. Ta väidab, et kuna tegevuskava rahastamise kohustus tähendab, et selle kohustuse adressaadid peavad teataval viisil tegutsema, tuleb seda kohustust lugeda avalike teenuste osutamise kohustust moodustavaks, niivõrd kui sellel põhineb üldist majandushuvi pakkuva teenuse saavutamine.
28. Mina seda seisukohta ei jaga. Usun, et selleks, et meetme saaks lugeda direktiivi 2009/72 artikli 3 lõike 2 tähenduses avalike teenuste osutamise kohustuseks, ei pea see mitte ainult vastama kahele eespool nimetatud tingimusele, vaid ka kohustama ettevõtjaid osutama või tarnima selle kohustuse raames konkreetseid teenuseid või kaupu. Pelgalt kohustust maksta riigile või riiklikule üksusele raha kas maksu, tasu või maksulaadse meetme kaudu ei saa iseenesest selles mõttes avalike teenuste osutamise kohustuseks lugeda.(10)
29. Minu hinnangul tuleneb see mõistele „avalike teenuste osutamise kohustus“ liidu õiguses antud tavalisest tähendusest, aga ka direktiivi 2009/72 artikli 3 lõike 2 sõnastusest, kontekstist ja eesmärkidest.
30. Mis puudutab mõistele „avalike teenuste osutamise kohustus“ liidu õiguses tavapäraselt omistatud tähendust, ei ole sellele mõistele ELTLis ega ka ELLis viidatud. Aluslepingutes on aga viidatud „üldist majandushuvi pakkuvatele teenustele“, mille saavutamine, nagu eespool osutatud, peaks olema iga avalike teenuste osutamise kohustuse eesmärk.(11)
31. Muu hulgas on ELTL artiklis 106 (enne EMÜ asutamislepingu artikkel 90 ja seejärel EÜ asutamislepingu artikkel 86) sätestatud, et ettevõtjad, kellele on antud selliste teenuste osutamine, alluvad aluslepingute eeskirjadele vaid niivõrd, kui nende eeskirjade kohaldamine juriidiliselt ega faktiliselt ei takista nendele määratud ülesannete täitmist.(12)
32. Selle kohta märkis Euroopa Kohus, et ühest küljest on selle sätte eesmärk ühitada liikmesriikide huvi kasutada teatavaid ettevõtjaid majandus‑ või sotsiaalpoliitika instrumendina ja liidu huvi, et järgitaks konkurentsieeskirju ja säilitataks ühisturu ühtsus.(13)
33. Teisest küljest peavad avaliku võimu asutused selleks, et ELTL artikli 106 lõikes 2 ette nähtud aluslepingu normide kohaldamise erand oleks kohaldatav, olema teinud asjaomastele ettevõtjatele ülesandeks üldist majandushuvi pakkuvate teenuste osutamise ning peab olema tõendatud, et aluslepingu eeskirjade kohaldamine takistab nendele ettevõtjatele antud konkreetsete ülesannete täitmist ja et liidu huve ei kahjustata.(14)
34. Seega toetavad nii ELTL artikli 106 eesmärk kui ka sisu arusaama, et üldist majandushuvi pakkuva teenuse saavutamine võib eeldada ettevõtjatele teatavate kohustuste kehtestamist, et sundida neid täitma ülesandeid, mis teenivad üldist majandushuvi.
35. Näib valitsevat laialdane üksmeel selles, et mõiste „üldist majandushuvi pakkuvad teenused“ viitab majanduslikku laadi teenustele, mida liikmesriigid või liit allutavad üldise huvi kriteeriumi alusel konkreetsetele avalike teenuste osutamise kohustustele. Need teenused on osa „üldist majandushuvi pakkuvatest teenustest“, millele vahel viidatakse kui „avalikele teenustele“, ehkki see viimati nimetatud termin võib mõnikord osutada, et teenust pakutakse avalikkusele või et teenusele on antud eriline funktsioon avalikes huvides või ka viidata teenust osutava üksuse omandivormile või õiguslikule seisundile.(15)
36. ELTL artiklis 93 (enne EMÜ asutamislepingu artikkel 77 ja seejärel EÜ asutamislepingu artikkel 86) on kasutatud terminit „avalik teenus“ seoses transpordiga. Selles sättes on ette nähtud, et „[t]oetused ei ole vastuolus aluslepingutega, kui need vastavad transpordi koordineerimise vajadusele või kujutavad endast avalike teenuste hulka kuuluvate teatud kohustuste täitmise kulude katmist“.(16)
37. Mõiste „avalike teenuste osutamise kohustus“ on esile kerkinud selle sätte kohaldamisega seoses.(17)
38. Esiteks viitas nõukogu oma 13. mai 1965. aasta otsuses „kohustustele, mis on omased vedajatele pandud avalike teenuste kontseptsioonile“.(18) Seejärel kasutas nõukogu määruses (EMÜ) nr 1191/69 lühemat sõnastust „avaliku teenindamise kohustused“ ja andis selle mõiste kohta esimese omapoolse määratluse sama määruse artikli 2 lõikes 1: „kohustused, mida [ettevõtja] kaubandushuvidest lähtudes endale ei võtaks või ei võtaks samas ulatuses või samadel tingimustel“.(19)
39. Selles aspektis tuleb tähele panna, et selle määruse artikli 2 lõikes 2 toodud näited avaliku teenindamise kohustusest – nimelt toimimiskohustus, veokohustus ja tariifikohustus – puudutavad kõik konkreetse teenuse toimimist.
40. Peale selle on määruse nr 1191/69 artiklis 7 ette nähtud, et avaliku teenindamise kohustuse säilitamise otsuse suhtes võivad kehtida „tingimused, mis on kavandatud kõnealuse kohustusega seotud toimingute tõhususe suurendamiseks“ ja et avaliku teenindamise kohustuse lõpetamise otsusega „võib ette näha asendusteeninduse sisseseadmise“.(20)
41. Neid selgitusi silmas pidades on ilmne, et määruse nr 1191/69 tähenduses viitas avaliku teenindamise kohustus vaid kohustusele osutada teatavat teenust.(21)
42. Kuna määrus nr 1191/69 võeti eeskujuks kõikide võrgu teel osutatavate teenuste ja seejärel kõikide avalike teenuste jaoks, on määruses nr 1191/69 avalike teenuste osutamise kohustuse mõistele omistatud tähendus muutunud liidu õiguses üldtunnustatuks.(22) Direktiivi 2009/72 vastuvõtmise ajal oli liidu õiguses kõige uuem avaliku teenindamise kohustuse mõiste määratlus see, mida on mainitud määruses (EÜ) nr 1370/2007(23) ja mis on üsna sarnane selle mõiste määratlusega määruses nr 1191/69.(24) Määruse nr 1370/2007 artikli 2 punktis e on avaliku teenindamise kohustus määratletud kui „pädeva asutuse määratletud või kindlaksmääratud nõue üldist huvi pakkuva avaliku reisijateveoteenuse osutamise tagamiseks, mida teenusepakkuja oma majanduslikest huvidest lähtuvalt ilma hüvituseta ei osutaks, või ei osutaks samas mahus või samadel tingimustel“.
43. Peale selle kinnitavad mitu komisjoni dokumenti, et see arusaam on üldiselt valdav. Näiteks on komisjon oma 2004. aasta valges raamatus üldhuviteenuste kohta(25) osutanud, et mõiste „avalike teenuste osutamise kohustus“ viitab „erikohustustele, mis avaliku võimu organid panevad teenuse osutajale, et tagada teatavate avaliku huvi eesmärkide täitmine […]“.(26) Aastal 2011 avaldatud dokumendis „Euroopa üldhuviteenuste kvaliteediraamistik“ on komisjon määratlenud mõiste „üldist huvi pakkuv teenus (üldhuviteenus)“ kui „teenused, mida liikmesriikide ametiasutused käsitavad selliste üldist huvi pakkuvate teenustena, mille suhtes kehtib avaliku teenuse osutamise kohustus“.(27) Samuti on komisjon oma juhendis Euroopa Liidu riigiabi, riigihanke ja siseturu eeskirjade kohaldamise kohta üldist majandushuvi pakkuvate teenuste, eelkõige üldist huvi pakkuvate sotsiaalteenuste suhtes selgitanud, et avalike teenuste osutamise kohustus „tekib ülesande andmisel üldhuvi kriteeriumi alusel ning sellega tagatakse ülesande täitmist võimaldavad tingimused“.(28)
44. Lõpuks ei ole sugugi kõige vähem tähtis ka see, et dokumendis „Energia- ja transpordipeadirektoraadi teatis direktiivi 2003/54/EÜ ja 2003/55/EÜ kohta, mis käsitleb elektri ning maagaasi siseturgu“ („Note of the DG Energy & transport on Directive 2003/54/EC and 2003/55/EC on the Internal Market in Electricity and Natural Gas“), mis otseselt käsitleb põhikohtuasjas kõne all olevat sektorit, on komisjon leheküljel 2 pealkirja „Üldist avalike teenuste mõiste legaaldefinitsiooni meeldetuletus“ („Reminder of the legal definition of PSOs“) all sõnaselgelt osutanud, et avaliku teenindamise kohustuse mõistel, mida komisjon koaldas energiasektoris, on sama tähendus, mis vastavalt nõukogu määruse nr 1191/69 artiklile 2, EÜ artikli 86 lõikes 2 (nüüd ELTL artikli 106 lõige 2) või Euroopa Kohtu praktikas.
45. Ehkki ühelgi eespool viidatud komisjoni dokumendil ei ole seadusjõudu, võib siiski täheldada, et kui komisjoni dokumentides on avalike teenuste osutamise kohustusele viidatud, on sellega alati tähistatud konkreetsete teenuste osutamist või kaupade tarnimist.(29)
46. Seevastu, kui teisese õiguse aktid ja kohtuotsused viitavad rahastamiskohustuste olemasolule, viidatakse neile kohustustele mitte kui avalike teenuste osutamise kohustustele, vaid kui hüvitisele, mille eesmärk on rahastada avalike teenuste osutamise kohustusi, mille on endale võtnud mõned teised ettevõtjad.(30) Näiteks on „avaliku teenindamise hüvitis“ määruse nr 1370/2007 artikli 2 punkti g kohaselt „mis tahes eelis, eelkõige rahaline, mida pädev asutus riiklikest vahenditest otseselt või kaudselt eraldab avaliku teenindamise kohustuse täitmise perioodi jooksul või selle perioodiga seoses“. Samamoodi viitab kohtuotsus Altmark Trans and Regierungspräsidium Magdeburg(31), olles kaugel avalike teenuste osutamise kohustuse mõiste laia käsituse tunnustamisest, rahalistele kohustustele, mis ei kuulu avalike teenuste osutamise kohustuse kategooriasse, vaid on hoopis hüvitis avalike teenuste osutamise kohustuse jaoks. Kõik see tähendab igal juhul, et avalike teenuste osutamise kohustus eeldab ettevõtjalt millegi sellise tegemist või andmist, mille eest ta saab mõnikord hüvitist, seega taas kord toonitades, et pelgalt kohustus maksta maksu või maksulaadset tasu (olenemata sellest, kuidas seda kirjeldatakse) ei ole ise avalike teenuste osutamise kohustus.
47. Eespool kirjeldatut silmas pidades on selge, et avalike teenuste osutamise kohustus, nagu seda liidu õiguses üldiselt käsitatakse, tähendab meetmeid, mille kohaselt ühte või mitut ettevõtjat sunnitakse osutama teenuseid või tarnima kaupu, mida need ettevõtjad ei oleks osutanud või tarninud – või vähemalt mitte samal määral või samadel tingimustel –, kui liikmesriik ei oleks kohustanud neid seda tegema, et saavutada üldist majandushuvi pakkuv eesmärk.
48. Rahastamiskohustused seisavad avalike teenuste osutamise kohustustest eraldi: need kujutavad endast teiste seas ühte võimalust rahastada üldist huvi pakkuvate majanduslike teenuste saavutamist. Kuna üldist huvi pakkuvaid majanduslikke teenuseid võib osutada ka liikmesriik ise, võib esineda rahastamiskohustusi ka ilma, et ühele või teisele ettevõtjale oleks avalike teenuste osutamise kohustust pandud, või esineda avalike teenuste osutamise kohustusi, mida ei ole rahastamiskohustustega tasakaalustatud.
49. Direktiivi 2009/72 artikli 3 lõike 2 puhul ei toeta sõnastus ega direktiivi eesmärk ega kontekst arusaama, et mõistetel „avalike teenuste osutamise kohustus“ ja „rahastamiskohustus“ on selles sättes teistsugune tähendus kui ülejäänud liidu õiguses.
50. Mis puudutab artikli 3 lõike 2 sõnastust, siis viitab see sõnaselgelt EÜ artiklile 86 (nüüd ELTL artikkel 106), millest nähtub, et liidu seadusandja ei soovinud kalduda kõrvale avalike teenuste osutamise kohustusele liidu õiguses tavapäraselt omistatud tähendusest.
51. Mis puudutab eesmärke, siis saab direktiivi 2009/72 põhjendusest 3 järeldada, et direktiivi eesmärk on saavutada täiesti avatud ja konkurentsitihe elektrienergia siseturg, kus kõik tarbijad saavad vabalt valida tarnija ja kõik tarnijad oma tooteid vabalt tarnida. Ent a priori, erinevalt kohustustest osutada konkreetset teenust või tarnida konkreetseid kaupu, ei kahjusta rahastamiskohustused tõenäoliselt sellist eesmärki või kui kahjustabki, siis tõenäoliselt palju vähemal määral.
52. Samuti on direktiivi 2009/72 põhjenduses 50 märgitud, et selle direktiivi eesmärk on „[a]valiku teenusega seotud nõudeid […] ja neist tulenevaid ühiseid miinimumstandardeid […] veelgi tugevdada, et tagada kõikidele tarbijatele […] võimalus konkurentsist ja õiglastest hindadest kasu saada ning et […] [l]iidu kodanikud ja, juhul kui liikmesriigid seda kohaseks peavad, väikeettevõtjad peaksid saama kasu avaliku teenuse kohustusest, eelkõige seoses varustuskindluse ja mõistlike hindadega […]“. Sellest tulenevalt on direktiivi 2009/72 tähenduses avalike teenuste osutamise kohustus selline, mis võib luua ühiseid miinimumstandardeid ja toob kasu määramata isikute ringile, ehkki need ei pruugi tingimata olla lõpptarbijad. Rahastamiskohustustest ei teki aga ühiseid miinimumstandardeid ning rahastamiskohustus puudutab alati kindlaksmääratud äriühingute rühma, nimelt kas liikmesriike, kui nad otsustavad osutada vaidlusalust üldist majandushuvi pakkuvat teenust ise, või selle teenuse osutamise eest vastutavaid ettevõtjaid.
53. Mis puudutab konteksti, siis tuleb tähele panna, et direktiivi 2009/72 artikli 3 pealkiri on „Avalike teenuste osutamise kohustus ja tarbijakaitse“. See, et direktiiv 2009/72 käsitleb avalike teenuste osutamise kohustusi ja ka tarbijaid, kaldub samuti kinnitama arusaama, et avalike teenuste osutamise kohustused on kohustused tarnida teatavaid kaupu või osutada teenuseid peamiselt tarbijatele.
54. Täheldan samuti, et direktiivi 2009/72 artikli 3 lõikes 6 on sätestatud, et „[k]ui liikmesriik annab tasuks lõigetes 2 ja 3 sätestatud kohustuste täitmise eest rahalist hüvitist, muud liiki hüvitisi ja ainuõigusi, tehakse seda mittediskrimineerivalt ja läbipaistvalt“.(32) Sellest nähtub, et rahaline kohustus ei ole iseenesest avalike teenuste osutamise kohustus, vaid pigem on selle eesmärk pakkuda hüvitust ettevõtjale, kel tuleb avalikke teenuseid osutada.
55. Põhikohtuasja konkreetseid asjaolusid arvestades juhin lõpuks tähelepanu tõigale, et direktiiv 2009/72 võeti vastu vaid EÜ artikli 95 (nüüd ELTL artikkel 114) alusel, mille teises lõigus on sätestatud, et seda artiklit ei saa kasutada liidu maksumeetmete vastuvõtmiseks. Kuna sellised rahastamiskohustused, nagu on vaidluse all põhikohtuasjas, mille liikmesriik on kehtestanud avaliku sektori kulute katmiseks ja ilma, et asjaomane ettevõtja sellest otseselt kasu saaks, on liidu õiguse tähenduses maksumeetmed, tuleb direktiivi 2009/72 tõlgendada nii, et see hõlmab selliseid kohustusi, välja arvatud eriolukordades.(33)
56. Kui asuda seisukohale, et avalike teenuste osutamise kohustuse mõiste sellist kohustust hõlmab, tähendaks see tõepoolest, et igat maksumeedet või riigiabi meedet tuleb analüüsida ka artikli 3 lõike 2 kontekstis, mis aga lihtsalt ei ole selle sätte eesmärk.
57. Neid kaalutlusi silmas pidades usun, et avalike teenuste osutamise kohustust direktiivi 2009/72 artikli 3 lõike 2 mõistes tuleb käsitada sellele mõistele liidu õiguses tavapäraselt omistatud tähenduses, nimelt kui ettevõtja kohustust osutada konkreetset teenust (või tarnida konkreetset kaupa) tingimustel (hind, kogus, kvaliteet, teenuse jätkumine), mida ta ei oleks täitnud, kui liikmesriigi õigusaktid teda selleks ei kohustaks, mistõttu üldist majandushuvi pakkuv teenus on tagatud. Seetõttu on avalike teenuste osutamise kohustused kõigest viis reguleerida majandustegevust üldistes huvides ja meetod, mille abil määrata kolmandaid isikuid neid ülesandeid täitma.(34)
58. See järeldus on täiesti kooskõlas kahe senise Euroopa Kohtu otsusega, mis käsitlevad direktiivi 2009/72 artikli 3 lõiget 2. Kohtuasjas Renerga(35) järeldas Euroopa Kohus, et ettevõtjale ei tekkinud avaliku teenuse osutamise kohustust, sest vaidlusalustes liikmesriigi õigusaktides ei olnud ette nähtud selle ettevõtja kohustust toota ja tarnida elektrit taastuvatest energiaallikatest. Kohtuasjas Anchema jt(36) analüüsis Euroopa Kohus selleks, et tuvastada, kas mõningaid toetusi tuleb pidada vastutasuks teenuste eest, mida toetust saanud äriühingud osutasid avalike teenuste osutamise kohustuste täitmiseks, muu hulgas ka seda, kas need toetused on seotud niisuguste teenuste osutamisega, mida osutataks lõpptarbijatele või elektrivaldkonna ettevõtjatele.
59. Seetõttu jagan täielikult komisjoni seisukohta, et selleks, et meede kvalifitseeruks direktiivi 2009/72 artikli 3 lõike 2 tähenduses avalike teenuste osutamise kohustuseks, ei piisa ainult sellest, et see meede on kehtestatud ühe või mitme ettevõtja suhtes, et sundida neid teatavale konkreetsele tegevusele, mida on vaja üldist majandushuvi pakkuva teenuse osutamiseks, vaid see meede peab ka panema need ettevõtjad osutama konkreetset teenust või tarnima konkreetset kaupa tingimustel, mis ei ole niisugusel turul tavaline praktika.
60. Niisiis ei saa sellist kohustust, nagu on põhikohtuasjas vaidluse all ja mille eesmärk on rahastada tegevuskava, et innustada energiasäästule ja ‑tõhususele,(37) pidada direktiivi 2009/72 artikli 3 lõike 2 tähenduses avalike teenuste osutamise kohustuseks, isegi kui rahastatavate meetmete eesmärk on osutada üldist majandushuvi pakkuvat teenust. See ei tähenda, nagu ei kuuluks ükski kõnealune rahaline kohustus – mis näib vähemalt mõnes aspektis meenutavat konkreetsetele energiaettevõtjatele kehtestatud erimaksu – tõenäoliselt mõningate muude liidu õiguse normide kohaldamisalasse, vaid tähendab lihtsalt, et need ei kuulu direktiivi 2009/72 artikli 3 lõike 2 kohaldamisalasse, ja see oli eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimus.
61. Seetõttu teen ettepaneku vastata esimesele küsimusele selliselt, et direktiivi 2003/54 artikli 3 lõiget 2 ja direktiivi 2009/72 artikli 3 lõiget 2 ei või tõlgendada nii, et nende kohaselt kujutab kohustus rahastada eri meetmeid niisuguses tegevuskavas nagu see, millele on viidatud kuninga dekreetseaduse 14/2010 kolmandas lisasättes, endast nende sätete tähenduses „avalike teenuste osutamise kohustust“.
62. Võttes arvesse esimese küsimuse vastust, ei ole teisele eelotsuse küsimusele vaja vastata.
63. Nendel kaalutlustel teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Audiencia Nacionali (üleriigiline kohus, Hispaania) esimesele küsimusele järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2003. aasta direktiivi 2003/54/EÜ, mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 96/92/EÜ, artikli 3 lõiget 2 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. juuli 2009. aasta direktiivi 2009/72/EÜ, mis käsitleb elektrienergia siseturu ühiseeskirju ning millega tunnistatakse kehtetuks direktiiv 2003/54/EÜ, artikli 3 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et nende kohaselt ei või kohustus rahastada eri meetmeid niisuguses tegevuskavas nagu see, millele on viidatud kuninga 23. detsembri 2010. aasta dekreetseaduse 14/2010, millega kehtestatakse kiireloomulised meetmed elektrisektori hinna puudujäägi korrigeerimiseks (Real Decreto-ley 14/2010, de 23 de diciembre, por el que se establecen medidas urgentes para la corrección del déficit tarifario del sector eléctrico) kolmandas lisasättes, kujutada endast nende sätete tähenduses „avalike teenuste osutamise kohustust“.
2 Meetmetest, mida seadusandja on vastu võtnud puudujäägi vähendamiseks, on kõige olulisemad: i) süsteemile omistatavate kulude ja süsteemi kaasatud isikute maksete reguleerimine; ii) tasude ja reguleeritud hindade heakskiitmine; iii) rahaliste sissemaksete, maksude ja mittemaksuliste panuste sissenõudmine; iv) teatavate kulude katmine riigi üldeelarvest.
3 Tribunal Constitucional (konstitutsioonikohus, Hispaania) märkis 15. novembri 2016. aasta kohtuotsuses (167/2016), et kuninga dekreetseaduse 14/2010 kolmas lisasäte ei riku diskrimineerimiskeelu põhimõtet.
4 Peamised erinevused nende kahe sätte vahel seisnevad esiteks selles, et direktiivis 2009/72 on erinevalt direktiivist 2003/54 sõnaselgelt märgitud, et keskkonnakaitsealane eesmärk, mida võidakse avalike teenuste osutamise kohustusega taotleda, hõlmab meetmeid energiatõhususe, taastuvate energiaallikate ja kliimakaitse parendamiseks, ning teiseks selles, et pikaajaline planeerimine, mida liikmesriigid võivad rakendada, võib olla suunatud taastuvate energiaallikatega seotud eesmärkide täitmisele. Need erisused ei ole Euroopa Kohtule esitatud küsimustele vastamisel asjakohased.
5 See tegevusmooduste loetelu ei ole ammendav. Vt analoogia alusel 7. septembri 2016. aasta kohtuotsus ANODE (C‑121/15, EU:C:2016:637, punkt 50) ja kohtujurist Mengozzi ettepanek kohtuasjas ANODE (C‑121/15, EU:C:2016:248, punkt 52).
6 7. septembri 2016. aasta kohtuotsus ANODE (C‑121/15, EU:C:2016:637, punkt 44).
7 Vt nt 6. märtsi 2008. aasta kohtuotsus Nordania Finans ja BG Factoring (C‑98/07, EU:C:2008:144, punkt 17). Käesolevas asjas süvendab vajadust ühetaolise kohaldamise järele see, et direktiivi 2009/72 artikli 3 lõikes 14 (enne direktiivi 2003/54 artikli 3 lõige 8) on sätestatud, et liikmesriigi meetme kvalifitseerimine selle direktiivi artikli 3 lõike 2 tähenduses avalike teenuste osutamise kohustuseks võimaldab sellel meetmel kalduda kõrvale teatavatest selle direktiivi sätetest. Need kõrvalekalded puudutavad uute võimsuste arendamise loaprotseduuri (artikkel 7), pakkumismenetlust uute võimsuste leidmiseks (artikkel 8), kolmandate isikute juurdepääsu põhi‑ ja jaotusvõrkudele (artikkel 32) ning klientide varustamist otseliini kaudu (artikkel 34).
8 Vt 7. septembri 2016. aasta kohtuotsus ANODE (C‑121/15, EU:C:2016:637, punkt 46); vt analoogia alusel, mis puudutab direktiivi 2003/55/EÜ, 20. aprilli 2010. aasta kohtuotsus Federutility jt (C‑265/08, EU:C:2010:205, punkt 22) ning seoses direktiiviga 2003/54/EÜ 21. detsembri 2011. aasta kohtuotsus ENEL (C‑242/10, EU:C:2011:861, punkt 42).
9 Vt selle kohta 7. septembri 2016. aasta kohtuotsus ANODE (C‑121/15, EU:C:2016:637, punkt 30) ja analoogia alusel 21. detsembri 2011. aasta kohtuotsus ENEL (C‑242/10, EU:C:2011:861, punkt 42). Euroopa Kohus märkis seoses direktiiviga 2009/73, mis peegeldab direktiivi 2009/72 gaasisektori suhtes, et kui liikmesriikidel on direktiivi 2003/54 artikli 3 lõike 9 (mis sarnaneb direktiivi 2009/72 artikli 3 lõikega 15) kohaselt kohustus teavitada komisjoni kõigist avalike teenuste osutamise kohustuste täitmisega seoses võetud meetmetest, ei ole teatamata jätmine üksi piisav tõendamaks, et kõne all olevate õigusnormidega ei ole avalike teenuste osutamise kohustust kehtestatud. 21. detsembri 2011. aasta kohtuotsus ENEL (C‑242/10, EU:C:2011:861, punkt 39).
10 Selles aspektis, vastupidi kaebaja argumendile, ei puutu asjasse, et kohtuotsuses ANODE ei ole sellele tingimusele otseselt viidatud. Kui Euroopa Kohus teeb eelotsuse, teeb ta seda vastuseks eelotsuse küsimustele, mitte aga selleks, et kehtestada nende meetmete suhtes ammendav õiguslik regulatsioon. Kuna nimetatud kohtuasjas ei küsitud Euroopa Kohtult otseselt mõiste „avalike teenuste osutamise kohustus“ määratlemise kohta, ega isegi seda, kas niisugune meede, nagu oli tolles kohtuasjas vaidluse all, on avaliku teenuse osutamise kohustus, ei olnud Euroopa Kohus kohustatud ammendavalt nimetama tingimusi, mille kohaselt meede avalike teenuste osutamise kohustuseks kvalifitseerub.
11 Vt samuti ELTL artiklid 14 ja 93 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 36, samuti protokoll nr 26 üldist huvi esindavate teenuste kohta.
12 Sisuliselt markeerib see säte tõdemust, et „mõnikord ei täida turud sotsiaalselt soovitavaid eesmärk, mistõttu tekib turul teenuse alaosutamine [ja et] niisugustel juhtudel võib olla vaja avaliku sektori sekkumist“. Komisjoni 17. oktoobri 2001. aasta aruanne Laekeni Euroopa Ülemkogule üldhuviteenuste kohta (KOM (2001) 589 lõplik), punkt 3.
13 Kohtujuristi kursiiv. Vt 21. septembri 1999. aasta kohtuotsus Albany (C‑67/96, EU:C:1999:430, punkt 103); 20. aprilli 2010. aasta kohtuotsus Federutility jt (C‑265/08, EU:C:2010:205, punkt 28) ja 21. detsembri 2011. aasta kohtuotsus ENEL (C‑242/10, EU:C:2011:861, punkt 41).
14 10. detsembri 1991. aasta kohtuotsus Merci convenzionali Porto di Genova (C‑179/90, EU:C:1991:464, punkt 26).
15 Komisjoni teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus‑ ja Sotsiaalkomiteele ja Regioonide Komiteele – Valge raamat üldhuviteenuste kohta, KOM/2004/0374, 1. lisa teine lõik. Mõiste „üldist majandushuvi pakkuvad teenused“ hõlmab nii turu‑ kui ka turuväliseid teenuseid, mis ametiasutuste liigituse kohaselt pakuvad üldist huvi ja mille suhtes kohaldatakse avaliku teenuse osutamise erikohustust.
16 Kohtujuristi kursiiv.
17 Näib, et semantiline nihe sõnastuse „avalike teenuste hulka kuuluvad kohustused“ ja sõnastuse „avalike teenuste osutamise kohustused“ vahel tuleneb sõnastusest, mida kasutasid mõned selle sektori eksperdid, kes ei olnud juristid, vaid olid insenerid või majandusasjatundjad. Vt S. Ziani, „Du service public à l’obligation de service public“, LGDJ, 2015, lk 104.
18 Nõukogu otsus 65/271/EMÜ teatavate raudtee‑, maantee‑ ja siseveetranspordi valdkonnas konkurentsi mõjutavate sätete ühtlustamise kohta (ELT ingliskeelne eriväljaanne 1965, I seeria, lk 67).
19 Nõukogu 26. juuni 1969. aasta määrus (EMÜ) nr 1191/69 raudtee‑, maantee‑ ja siseveetranspordis osutatavate avalike teenuste kontseptsioonist tulenevaid kohustusi puudutavate liikmesriikidepoolsete meetmete kohta (EÜT 1969, L 156, lk 1; ELT eriväljaanne 07/01, lk 19). Euroopa Kohtu praktika kohaselt oli määruse nr 1191/69 eesmärk kehtestada kord, mida liikmesriigid on kohustatud järgima maismaaveoga tegelevatele ettevõtjatele avaliku teenindamise kohustuste kehtestamisel: vt 24. juuli 2003. aasta kohtuotsus Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg (C‑280/00, EU:C:2003:415, punkt 53).
20 Kohtujuristi kursiiv. Tasub ka tähele panna, et selle määruse artikli 6 lõikes 2 on ette nähtud, et „otsustes, mille kohaselt säilitatakse avaliku teenindamise kohustus täielikult või osaliselt või lõpetatakse kohustus kindlaksmääratud ajavahemiku lõpuks, nähakse ette sellest tulenevate finantskohustustega seotud hüvitus.“ Kuna oleks ebaloogiline nõuda liikmesriikidelt, et nad maksaksid hüvitust rahastamiskohustuse lõppemisel, võib ka sel põhjusel järeldada, et avaliku teenindamise kohustus ei hõlma finantseerimiskohustusi.
21 Mõistet „teenus“ tuleb siin käsitada mitteõiguslikus kontekstis ja see viitab sellisena teenuste või kaupade pakkumisele teatavatel tingimustel, mis erinevad turu tingimustest.
22 Vt nt nõukogu 23. juuli 1992. aasta määrus (EMÜ) nr 2408/92 ühenduse lennuettevõtjate juurdepääsu kohta ühendusesisestele lennuliinidele (EÜT 1992, L 240, lk 8; ELT eriväljaanne 07/01, lk 420), artikli 2 punkt o ning nõukogu 7. detsembri 1992. aasta määrus (EMÜ) nr 3577/92 teenuste osutamise vabaduse põhimõtte kohaldamise kohta merevedudel liikmesriikides (merekabotaaž) (EÜT 1992, L 364, lk 7; ELT eriväljaanne 06/02, lk 10), artikli 2 punkt 4.
23 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2007. aasta määrus, mis käsitleb avaliku reisijateveoteenuse osutamist raudteel ja maanteel ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 1191/69 ja (EMÜ) nr 1107/70 (ELT 2007, L 315, lk 1).
24 Samuti ei tundu, nagu oleks see määratlus välja kujunenud hiljem. Vt nt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. veebruari 2017. aasta määrus (EL) 2017/352, millega luuakse sadamateenuse osutamise raamistik ja sadamate finantsläbipaistvuse ühised normid (ELT 2017, L 57, lk 1).
25 Komisjoni 12. mai 2004. aasta teatis Euroopa Parlamendile, Euroopa Ülemkogule, nõukogule, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide komiteele – Valge raamat üldhuviteenuste kohta, KOM (2004) 374 lõplik, 1. lisa.
26 Kohtujuristi kursiiv. KOM (2004) 374 lõplik, 12.05.2004, lk 23.
27 Kohtujuristi kursiiv. KOM/2011/900 lõplik, 20.12.2011, lk 3.
28 Kohtujuristi kursiiv. SWD(2013) 53 lõplik, 29.04.2013, lk 21. Eestikeelses versioonis lk 22 viimane lause.
29 Vt nt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. novembri 2001. aasta direktiiv 2001/83/EÜ inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta (EÜT 2001, L 311, lk 67; ELT eriväljaanne 13/27, lk 69), artikli 1 punkt 18 või Euroopa Parlamendi ja nõukogu 24. septembri 2008. aasta määrus (EÜ) nr 1008/2008 ühenduses lennuteenuste osutamist käsitlevate ühiseeskirjade kohta (ELT 2008, L 293, lk 3), artikkel 16.
30 22. novembri 2001. aasta kohtuotsus Ferring (C‑53/00, EU:C:2001:627, punkt 26); 7. mai 2009. aasta kohtuotsus Antrop jt (C‑504/07, EU:C:2009:290, punkt 20) ja elektrienergia sektoris 17. juuli 2008. aasta kohtuotsus Essent Netwerk Noord jt (C‑206/06, EU:C:2008:413, punktid 80 ja 86).
31 24. juuli 2003. aasta kohtuotsus (C‑280/00, EU:C:2003:415, punkt 87 jj).
32 Kohtujuristi kursiiv.
33 Vt kohtujurist Hogani ettepanek UNESA jt (C‑105/18–C‑113/18, EU:C:2019:395, punkt 35). Käesolevas asjas mainis Hispaania valitsuse esindaja kohtuistungil, et liikmesriigi õigusaktide kohaselt kujutab vaidlusalune rahastamiskohustus avalik-õigusliku kohustuse täitmist vastavalt Hispaania konstitutsiooni artiklile 31 ning on seega maksunduslikku laadi. Ei tohi aga unustada, et maksu, lõivu või muu kohustusliku makse liidu õiguse seisukohast peab kvalifitseerima Euroopa Kohus, lähtudes maksu objektiivsetest tunnustest ja olenemata siseriiklikus õiguses sellele antud kvalifikatsioonist. Vt 18. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus IRCCS – Fondazione Santa Lucia (C‑189/15, EU:C:2017:17, punkt 29).
34 Veel üks võimalus kolmandate isikute määramiseks on teenuste riigihankelepingu sõlmimine. Teenuste riigihankelepingus võidakse avalike teenuste osutamise kohustus määratleda. Vt selle kohta 10. mai 2005. aasta kohtuotsus Itaalia vs. komisjon (C‑400/99, EU:C:2005:275, punkt 65). Kasutatav meetod on siiski kardinaalselt teistsugune.
35 14. novembri 2018. aasta kohtuotsus Renerga (C‑238/17, EU:C:2018:905, punkt 26).
36 15. mai 2019. aasta kohtuotsus Anchema jt (C‑706/17, EU:C:2019:407, punkt 112).
37 Selles aspektis ei tohi tegevuskava eesmärki segi ajada kolmanda lisasätte omaga, mis puudutab ainult otsust muuta selle kava rahastamine äriühingute kohustuseks.

matches: kohus kohus kohus Kohus Kohus Kohus Kohus


§ 3 Ühekordne sotsiaaltoetus
§ 4 Koolitoidutoetus
§ 7 Jõulutoetus
§ 8 Tegevustoetus
§ 81 Hoolekandeasutuses hooldamise toetus
§ 10 Hooldajatoetuse maksmise lõpetamine
§ 11 Puudega inimese täiendav toetus
§ 12 Puudega inimese täiendava toetuse maksmise lõpetamine
§ 14 Hooldajatoetuse suuruse kehtestamine
RT IV, 24.03.2016, 65
Vastu võetud 26.03.2009 nr 4
jõustumine 30.03.2009
22.12.2011 01.01.2012
29.09.2014 RT IV, 07.10.2014, 4 13.10.2014
17.03.2016 RT IV, 24.03.2016, 16 01.04.2016
Määrus kehtestatakse “Kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse” § 22 lõike 1 punkti 5 ja “Sotsiaalhoolekande seaduse” § 14 alusel.
[RT IV, 24.03.2016, 16 - jõust. 01.04.2016]
(1) Käesolev määrus sätestab vallaeelarve vahenditest täiendavate sotsiaaltoetuste (edaspidi toetus) maksmise tingimused ja korra.
(2) Määrus reguleerib järgmiste toetuste maksmist:
6) tegevustoetus;
61) hoolekandeasutuses hooldamise toetus;
[RT IV, 07.10.2014, 4 - jõust. 13.10.2014]
8) puudega inimese täiendav toetus.
(1) Toetuse (v.a jõulutoetus) taotlemiseks tuleb isikul esitada vallavalitsusele kirjalik avaldus, milles märgitakse toetuse taotlemise põhjus. Toetust võib isikule taotleda ka kolmas isik.
(2) Avalduse lahendamiseks olulised asjaolud teeb kindlaks sotsiaaltöö spetsialist, kellel on õigus nõuda taotlejalt toetuse määramiseks vajalikke andmeid ja täiendavaid dokumente ning teha kodukülastusi. Kogutud materjali esitab sotsiaaltöö spetsialist volikogu sotsiaalkomisjonile.
(3) Avalduse vaatab läbi sotsiaalkomisjon, tehes vallavalitsusele ettepaneku toetuse määramiseks või mittemääramiseks. Sotsiaalkomisjonil on õigus kutsuda taotleja komisjoni koosolekule täiendavate seletuste andmiseks.
(4) Toetuse määramise otsustab vallavalitsus sotsiaalkomisjoni ettepaneku alusel. Sotsiaalkomisjoni ettepanekuga mittenõustumisel esitab vallavalitsus sotsiaalkomisjonile põhjendatud taotluse avalduse teistkordseks arutamiseks. Sotsiaalkomisjoni uus ettepanek on vallavalitsusele siduv.
(5) Toetus määratakse vallavalitsuse korraldusega.
(6) Toetus määratakse isikule, kelle elukohana on rahvastikuregistris registreeritud Sangaste vald või erandkorras isikule, kes ajutiselt viibib Sangaste vallas.
(7) Toetus kantakse toetuse saaja või teenust osutava isiku pangakontole või makstakse erandkorras välja sularahas.
§ 3. Ühekordne sotsiaaltoetus
(1) Ühekordset sotsiaaltoetust võidakse määrata isikule raske majandusliku olukorra puhul.
(2) Alkohoolsete jookide või narkootiliste ainete tarvitamisest või muu sõltuvuse tõttu tingitud majanduslikke raskusi või nendest põhjustatud õnnetusi ei hüvitata.
§ 4. Koolitoidutoetus
(1) Koolitoidutoetus määratakse põhikooli või gümnaasiumi I - XII klassis või kutseõppeasutuses õppivale lapsele järgmiselt:
1) ühele lapsele, kui perekonnas on kolm last;
2) kahele lapsele, kui perekonnas on neli last;
3) kolmele lapsele, kui perekonnas on viis last;
4) neljale lapsele, kui perekonnas on kuus last.
(2) Koolitoidutoetust võidakse määrata põhikooli või gümnaasiumi I - XII klassis või kutseõppeasutuses õppivale lapsele, kelle perekond on vähekindlustatud.
(3) Koolitoidutoetust saavate laste arv ei või ületada 30% laste arvust, kelle elukohana on rahvastikuregistris registreeritud Sangaste vald.
(4) Koolitoidutoetuse määramisel Sangaste vallas asuva kooli õpilasele hüvitatakse koolitoidu kulu täies ulatuses. Koolitoidutoetuse määramisel väljaspool valda asuva kooli õpilasele hüvitatakse koolitoidu kulu Sangaste vallas asuva kooli õpilase koolitoidu kulu lapsevanema poolt kaetavas osas.
(5) Koolitoidutoetuse määramine otsustatakse septembrikuus ning vajadusel uuesti jaanuarikuus.
(6) Koolitoidutoetus määratakse õppeaastaks. Lapse 19-aastaseks saamise korral jooksval õppeaastal võidakse toetus määrata õppeaasta lõpuni.
(7) Käesolevas paragrahvis sätestatud lapsena käsitletakse riiklikul ülalpidamisel mitteolevat kuni 16-aastast inimest ning 17-18-aastast inimest, kes õpib põhikoolis, gümnaasiumis või kutseõppeasutuses. Käesoleva paragrahvi lõikes 1 sätestatud perekonna laste hulka ei arvata õpilast, kelle koolitoidu kulu hüvitab riik.
1) esimene osa määratakse ühele lapsevanemale, kui lapse sünnijärgse elukohana registreeritakse rahvastikuregistris Sangaste vald ja vanemad ei saa sünnitoetust teisest omavalitsusest;
2) teine osa määratakse ühele lapsevanemale lapse 18 kuu vanuseks saamisel, kui lapse ja vähemalt ühe lapsevanema elukohana on lapse 18 kuu vanuseks saamisel rahvastikuregistris jätkuvalt registreeritud Sangaste vald.
(4) Sünnitoetuse suuruse kehtestab volikogu.
/Muudetud Sangaste Vallavolikogu 22.12.2011 määrusega nr 7 – jõust. 01.01.2012/
(1) Matusetoetus määratakse isikule, kes kannab rahvastikuregistris Sangaste vallas registreeritud elukohaga surnu matuse korraldamise kulud.
(2) Matusetoetuse suuruse eelarveaastaks kehtestab volikogu vallaeelarve vastuvõtmisel.
§ 7. Jõulutoetus
(1) Jõulutoetust, mis koosneb kingipakist, võidakse määrata lastele ja eakatele.
(2) Jõulutoetuse saajate ringi määrab vallavalitsus detsembrikuus lähtudes vallaeelarve võimalustest.
§ 8. Tegevustoetus
Tegevustoetust võidakse määrata sotsiaalvaldkonnaga seotud ürituste või projektide läbiviimiseks.
§ 81. Hoolekandeasutuses hooldamise toetus
(1) Hoolekandeasutuses hooldamise toetus on 18-aastasele ja vanemale raske või sügava puudega isikule või vanaduspensioniealisele isikule ööpäevases hoolekandeasutuses ülalpidamise kulude katmiseks vallaeelarve vahenditest makstav igakuine toetus.
(2) Isikul on õigus saada hoolekandeasutuses hooldamise toetust järgmistel tingimustel:
1) tema elukohana on rahvastikuregistris registreeritud Sangaste vald;
2) tal on terviseseisundist, tegevusvõimest või elukeskkonnast tulenevalt ööpäevaringne hooldusvajadus igapäevaeluks vajalike tegevuste elluviimisel, tema iseseisev toimetulek igapäevastes kodustes tingimustes ei ole enam võimalik ning tema toimetulekut ei ole võimalik tagada teiste sotsiaalteenuste või muu abi osutamisega;
3) tema ja “Perekonnaseaduse” § 96 alusel ülalpidamiskohustusega isikute majanduslik olukord (sissetulekud, kinnisvara, sõidukid, pangahoiused, väärtpaberid jm vara) ei võimalda hoolekandeasutuses ülalpidamise kulude katmist.
(3) Hoolekandeasutuses hooldamise toetus määratakse eelarveaastaks, kuid mitte kauemaks kui isiku hoolekandeasutuses viibimise ajaks.
(1) Hooldajatoetus on vallaeelarve vahenditest makstav igakuine toetus:
1) keskmise, raske või sügava puudega 3-15-aastase lapse ühele mittetöötavale vanemale, võõrasvanemale, kasuvanemale, eestkostjale või perehoolduslepingu alusel last hooldavale isikule, kes ei saa töötada puudega lapse hooldamise tõttu;
2) raske või sügava puudega 16-17-aastase lapse ühele mittetöötavale vanemale, võõrasvanemale, kasuvanemale, eestkostjale, perehoolduslepingu alusel last hooldavale isikule, või isikule, kes muudel seaduses või lepingus sätestatud juhtudel on kohustatud hoolitsema puudega lapse eest, kes ei saa töötada puudega lapse hooldamise tõttu;
3) “Perekonnaseaduse” alusel 18-aastase ja vanema raske või sügava puudega inimese hooldajaks või eestkostjaks määratud teovõimelisele isikule.
(2) Isikul on õigus saada hooldajatoetust järgmistel tingimustel:
1) tema hooldatava elukohana on rahvastikuregistris registreeritud Sangaste vald;
2) ta tagab hooldatavale kõrvalabi, juhendamise või järelevalve vastavalt hindamisinstrumendi abil tuvastatud hooldusvajadusele.
(3) Hooldusvajadust hindab volikogu sotsiaalkomisjon täidetud hindamisinstrumendi alusel, fikseerides selle vallavalitsusele tehtavas ettepanekus hooldajatoetuse, puudega inimese täiendava toetuse või sotsiaalteenuse määramise otsustamiseks.
(4) Hooldajatoetus määratakse otsuse tegemisele järgneva kuu 1. kuupäevast.
(5) Hooldajatoetusega kaasnevad riiklikud maksud tasutakse vallavalitsuse poolt.
(6) Hooldajatoetuse suuruse eelarveaastaks kehtestab volikogu vallaeelarve vastuvõtmisel.
§ 10. Hooldajatoetuse maksmise lõpetamine
2) kui hooldaja ei täida või loobub temale pandud hoolduskohustustest;
8) muul põhjusel, kui hooldatav või hooldaja ei vasta enam käesolevas määruses sätestatud tingimustele.
(2) Hooldajatoetuse maksmise lõpetamise otsustab vallavalitsus volikogu sotsiaalkomisjoni ettepanekul.
(3) Hooldajatoetuse maksmine lõpetatakse toetuse maksmise lõpetamist tingivate asjaolude tekkimise kuule järgnevast kuust.
§ 11. Puudega inimese täiendav toetus
(1) Puudega inimese täiendav toetus on 18-aastasele ja vanemale raske või sügava puudega inimesele tema puudest tulenevate suurte lisakulutuste katteks vallaeelarve vahenditest makstav igakuine toetus.
(2) Isikul on õigus saada puudega inimese täiendavat toetust järgmistel tingimustel:
2) tal on volikogu sotsiaalkomisjoni poolt tuvastatud hooldusvajadus.
(3) Puudega inimese täiendav toetus määratakse otsuse tegemisele järgneva kuu 1. kuupäevast.
(4) Puudega inimese täiendava toetuse suuruse eelarveaastaks kehtestab volikogu vallaeelarve vastuvõtmisel.
§ 12. Puudega inimese täiendava toetuse maksmise lõpetamine
(1) Puudega inimese täiendava toetuse maksmine lõpetatakse:
1) kui on ära langenud täiendava toetuse maksmise põhjus;
2) kui isikule määratakse hooldaja või avahooldusteenus;
3) kui isik asub elama hooldekandeasutusse;
4) muul põhjusel, kui isik ei vasta enam käesolevas määruses sätestatud tingimustele.
(2) Puudega inimese täiendava toetuse maksmise lõpetamise otsustab vallavalitsus volikogu sotsiaalkomisjoni ettepanekul.
(3) Puudega inimese täiendava toetuse maksmine lõpetatakse toetuse maksmise lõpetamist tingivate asjaolude tekkimise kuule järgnevast kuust.
§ 14. Hooldajatoetuse suuruse kehtestamine
(1) 2009. aastal on hooldajatoetuse suuruseks keskmise, raske või sügava puudega 3-15-aastase lapse hooldamisel 300 krooni kuus.
(2) 2009. aastal on hooldajatoetuse suuruseks raske puudega 16-17-aastase lapse hooldamisel 240 krooni kuus.
(3) 2009. aastal on hooldajatoetuse suuruseks sügava puudega 16-17-aastase lapse hooldamisel 400 krooni kuus.
Määrus jõustub 30. märtsil 2009. a.


Määrus nr. 4 Tartu Linnavolikogu, Määrus 4
Määrus: Tartu linna munitsipaalpõhikooli ja -gümnaasiumi vastuvõtu tingimused ja kord
Teema: Tartu linna munitsipaalpõhikooli ja -gümnaasiumi vastuvõtu tingimused ja kord
Reg. number: 4
Vastuvõtmise kp: 19.12.2013
Jõustumise kp: 20.12.2013
Seosed: Tunnistab kehtetuks Tartu Linnavolikogu 10.02.2011 määruse nr 32 ( )
Tartu Linnavolikogu 18.02.2016 määrus nr 103 ( ) muudab
Eelnõu: Tartu linna munitsipaalpõhikooli ja -gümnaasiumi vastuvõtu tingimused ja kord
Failid: Lisa 1.pdf ( 77 kb )
Lisa 2.pdf ( 771 kb )
LVKM2013121900004.ddoc ( 1211 kb )
19. detsember 2013. a. nr 4
Tartu linna munitsipaalpõhikooli ja -gümnaasiumi vastuvõtu tingimused ja kord
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lõike 2, põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse § 27 lõike 5 alusel ning arvestades haridus- ja teadusministri 19. augusti 2010. a määrust nr 43 „Õpilase kooli vastuvõtmise üldised tingimused ja kord ning koolist väljaarvamise kord”.
(1) Tartu linna munitsipaalpõhikooli ja -gümnaasiumi vastuvõtu kord (edaspidi kord) reguleerib Tartu Linnavalitsuse hallatava asutusena tegutsevasse põhikooli ja gümnaasiumisse (edaspidi kool või koolid) õpilase vastuvõtu korralduse üldisi aluseid ning kooli direktorile kooli vastuvõtu tingimuste kehtestamise õiguse andmist.
(2) Käesolev kord ei reguleeri õpilaste hariduslike erivajadustega õpilaste klassi või rühma vastuvõtmist või üleviimist, milleks on tingimused ja korra kehtestanud haridus- ja teadusminister.
§ 2. Põhikooli õppekohad
(1) Põhikooli klassi õppekohtade arv võrdub klassitäitumuse ülemise piirnormiga või suurendatud või vähendatud klassitäitumuse piirnormiga. Õppekoht on vaba, kui klassi õpilaste nimekirjas on õppekohtade arvust vähem õpilasi.
(2) Põhikoolis avatavate esimeste klasside arvu kinnitab Tartu Linnavalitsus (edaspidi linnavalitsus) korraldusega detsembrikuus järgneva õppeaasta kohta, tagades õppekoha kõikidele Tartu linnas elavatele lastele, kellel tekib koolikohustus ja kellel on käimasoleval õppeaastal koolikohustuse täitmine edasi lükatud. Vajadusel muudab linnavalitsus avatavate esimeste klasside arvu jooksvalt enne õppeaasta algust.
§ 3. Põhikoolis klassitäitumuse ülemise piirnormi suurendamine ja vähendamine
(1) Kooli direktor võib vajadusel algatada põhikooli klassi või avatava klassi puhul seaduses ettenähtud klassitäitumuse ülemisest piirnormist suurema piirnormi kehtestamise, tehes kooli hoolekogule asjakohase põhjendatud ettepaneku.
(2) Kooli direktor peab linnavalitsuse haridusosakonna (edaspidi haridusosakond) ettepanekul algatama põhikooli klassis või avatavas klassis täiendava õppekoha loomise klassitäitumuse ülemise piirnormi suurendamisega, kui see on vajalik lapsele elukohajärgse kooli määramiseks.
(3) Kooli hoolekogu arutab kooli direktori ettepanekut esimesel võimalusel mõistliku aja jooksul ning otsustab, kas on nõus suurendama klassitäitumuse piirnormi või mitte.
(4) Pärast kooli hoolekogult nõusoleku saamist esitab kooli direktor haridusosakonnale ettepaneku klassitäitumuse ülemise piirnormi suurendamiseks koos viitega hoolekogu vastavale otsusele.
(5) Konkreetses klassis klassitäitumuse ülemise piirnormi suurendamise otsustab linnavalitsus korraldusega kuni üheks õppeaastaks juhul, kui kõik tervisekaitse- ja ohutusnõuded on täidetud. Linnavalitsus võib suurendada klassitäitumuse ülemist piirnormi kuni 26 õpilaseni klassis ning põhjendatud hädavajadusel kuni 28 õpilaseni klassis.
(6) Kui käimasoleva õppeaasta põhikooli klasside õpilaste arvu põhjal on kooli direktorile ilmne, et klassitäitumuse ülemine piirnorm vajab järgneval õppeaastal suurendamist, siis algatab direktor klassitäitumuse ülemise piirnormi suurendamise arvestusega, et linnavalitsus saab vastava otsuse teha enne õppeaasta algust.
(7) Linnavalitsus kehtestab põhjendatud vajaduse korral (sh tervisekaitse- ja ohutusnõuete täitmine) klassile seaduses ettenähtud klassitäitumuse ülemisest piirnormist väiksema klassitäitumuse ülemise piirnormi. Klassitäitumuse ülemise piirnormi vähendamine toimub samas korras klassitäitumuse ülemise piirnormi suurendamisega.
§ 4. Gümnaasiumi õppekohad
(1) Gümnaasiumis esmakordselt õpinguid alustavatele isikutele loodavate õppekohtade arvu kooliti kinnitab linnavalitsus korraldusega detsembrikuus järgneva õppeaasta kohta, arvestades võimalusel kooli direktorite ettepanekuid ja tagades õppekohad 85 protsendile Tartu linnas põhikooli lõpetavatele õpilastele. Täiendavalt luuakse juurde õppekohti mujal põhikooli lõpetanud õpilastele.
(2) Käesoleva paragrahvi esimese lõike alusel kinnitatud õppekohtade arvule vastav arv õppekohti luuakse kolmeks õppeaastaks.
(3) Vaba õppekoht on käesoleva paragrahvi 1 lõike alusel loodud õppekoht, millele ei ole vastu võetud õpilast.
§ 5. Kooli vastuvõtu tingimuste kehtestamine
(1) Linnavalitsuse kehtestatud tingimustel määratud elukohajärgne põhikool, v.a ülelinnalise vastuvõtuga põhikool, lähtub õppekohtade täitmisel käesolevast korrast ja linnavalitsuse kehtestatud tingimustest.
(2) Ülelinnalise vastuvõtuga põhikooli direktor kehtestab käskkirjaga kooli vastuvõtu tingimused, milles esitatakse esimeses klassis moodustatavatele õppekohtadele ja põhikooli vabadele õppekohtadele õpilaste vastuvõtu tingimused. Vastava käskkirja eelnõu esitatakse enne allkirjastamist, hiljemalt 31. detsembriks, haridusosakonnale kooskõlastamiseks.
(3) Gümnaasiumi direktor kehtestab käskkirjaga kooli vastuvõtu tingimused, milles esitatakse gümnaasiumis õpinguid esmakordselt alustavatele isikutele loodavatele õppekohtadele ja gümnaasiumi vabadele õppekohtadele õpilaste vastuvõtu tingimused, sealhulgas teadmiste ja oskuste hindamise kord. Vastava käskkirja eelnõu esitatakse enne allkirjastamist hiljemalt 15. veebruariks haridusosakonnale kooskõlastamiseks.
(4) Kui gümnaasiumi direktor pole hiljemalt veebruarikuu viimasel päeval vastuvõtutingimusi kinnitanud ja neid avalikustanud, toimub vastuvõtt eelneval aastal kehtinud vastuvõtutingimuste alusel.
(5) Kooli direktori kinnitatud vastuvõtutingimused peavad vastama õigusaktidega sätestatud nõuetele, võrdse kohtlemise ja proportsionaalsuse põhimõttele ning tagama õppekoha täitmise läbipaistvuse ja isiku kooli vastuvõtmise kohta tehtud otsuse objektiivse põhjendamise võimalikkuse.
(6) Kool, mille tegutsemise vormiks on ühe asutusena tegutsev põhikool ja gümnaasium, ei või gümnaasiumisse õpilaste vastuvõtmisel luua eelistingimusi samas koolis põhihariduse omandanud isikule.
§ 6. Kooli vastuvõtu taotlemiseks vajaliku teabe avaldamine
(1) Haridusosakond avalikustab:
1) elukohajärgsete põhikoolide, välja arvatud ülelinnalise vastuvõtuga põhikoolide, esimeste klasside vabade õppekohtade ajakohase arvu alates 1. maist ja põhikooli vabade õppekohtade ajakohase arvu jooksvalt;
2) ülelinnalise vastuvõtuga põhikoolides järgneval õppeaastal moodustatavate esimeste klasside vabade õppekohtade ajakohase arvu alates 15. märtsist ja põhikooli vabade õppekohtade ajakohase arvu jooksvalt.
(2) Gümnaasium avaldab kooli kodulehel gümnaasiumis õpinguid esmakordselt alustavatele isikutele loodava õppekohtade arvu alates 1. märtsist ja vabade õppekohtade ajakohase arvu jooksvalt.
(3) Kool avaldab õppeaasta jooksul kooli kodulehe kaudu:
1) kooli vastuvõtu tingimused;
2) käesoleva korra.
§ 7. Põhikooli vastuvõtmise taotlemine
(1) Lapse põhikooli esimesse klassi vastuvõtmiseks esitab vanem koolile taotluse üldjuhul alates 15. märtsist kuni 30. aprillini. Koolil ei ole õigus keelduda hiljem saabunud taotluse menetlemisest. Vanem lisab taotlusele:
1) lapse isikut tõendava dokumendi (selle puudumisel sünnitunnistuse või -tõendi) ametlikult kinnitatud ärakirja või väljavõtte;
2) enda isikut tõendava dokumendi ametlikult kinnitatud ärakirja või väljavõtte, välja arvatud juhul, kui taotlus on kinnitatud digitaalallkirjaga;
3) koolieelse lasteasutuse õppekava täitnud sisseastuja puhul täiendavalt koolivalmiduskaardi hiljemalt 31. augustiks.
(2) Ühest põhikoolist teise üleminekul esitab vanem (täisealise õpilase puhul õpilane ise) uuele põhikoolile taotluse, millele lisab:
1) õpilase isikut tõendava dokumendi (selle puudumisel sünnitunnistuse või -tõendi) ametlikult kinnitatud ärakirja või väljavõtte, välja arvatud juhul, kui taotlus on kinnitatud õpilase digitaalallkirjaga;
2) kui taotluse esitab vanem, siis vanema isikut tõendava dokumendi ametlikult kinnitatud ärakirja või väljavõtte, välja aravtud juhul, kui taotlus on kinnitatud digitaalallkirjaga;
3) ametlikult kinnitatud väljavõtte õpilase tervisekaardist;
6) direktori allkirja ja kooli pitseriga kinnitatud klassitunnistuse ning hinnetelehe jooksva õppeveerandi hinnetega, kui õpilane arvatakse koolist välja õppeveerandi kestel.
(3) Õpilane, kes on eelnevad õpingud läbinud välisriigis, lisab taotlusele käesoleva paragrahvi lõike 2 punktides 3-6 nimetatud dokumentide asemel välisriigi õppeasutuses omandatud haridust või läbitud õpet tõendava dokumendi või selle ametlikult kinnitatud ärakirja.
§ 8. Õpilase vastuvõtmine põhikooli
(1) Põhikool on kohustatud vastu võtma kõik lapsed, kelle jaoks kool on linnavalitsuse kehtestatud tingimustel määratud elukohajärgseks põhikooliks. Õpilasele tagatakse õppekoht taotluses märgitud ajast. Kool teavitab vanemat õppekoha tagamisest viie tööpäeva jooksul.
(2) Vaba õppekoha avatavas või tegutsevas klassis täidab ülelinnalise vastuvõtuga põhikooli direktor kooli vastuvõtu tingimuste alusel ja muu põhikool taotluste saabumise ajalises järjekorras, arvestades, et kooli direktor ei võta õpilast põhikooli vastu, kui:
1) koolis ei ole sobivas klassis vaba õppekohta;
2) sobivat vaba õppekohta on vaja klassikursust kordama jäävale õpilasele;
3) sobivat vaba õppekohta on vaja õpilasele, kellele taotluse saanud põhikool on elukohajärgne põhikool, et vältida õppeaasta kestel klasside arvu suurenemist;
4) klassitäitumuse ülemist piirnormi on suurendatud, kuid kool soovib taastada seadusejärgset klassitäitumuse ülemist piirnormi;
5) samale vabale õppekohale on esitatud taotlus ajaliselt varem (kui üheaegselt esitab taotluse mitu vanemat, siis eelistatakse vanema taotlust, kelle peres olev laps õpib juba samas põhikoolis).
(3) Põhikool teavitab vanemat lapse vabale õppekohale vastuvõtmisest või õppekoha tagamisest viie tööpäeva jooksul.
(4) Lapse vastuvõtmise põhikooli klassi otsustab kooli direktor käskkirjaga.
(5) Õpilase põhikooli vastuvõtmisest teavitatakse tema senist põhikooli.
§ 9. Gümnaasiumis õppima asumiseks vastuvõtu taotluse esitamine
(1) Gümnaasiumis õpingute esmakordseks alustamiseks esitab õpilane (alaealise õpilase puhul tema vanem) kooli taotluse ajavahemikul 15. juuni kuni 28. juuni, millele lisab:
2) kui taotluse esitab vanem, siis ka vanema isikut tõendava dokumendi ametlikult kinnitatud ärakirja või väljavõtte, välja arvatud juhul, kui taotlus on kinnitatud digitaalallkirjaga;
4) õpilase põhihariduse omandamist tõendava dokumendi ametlikult kinnitatud ärakirja.
(2) Tartu Täiskasvanute Gümnaasiumi gümnaasiumiosas õppima asumiseks võetakse dokumente üldjuhul vastu 25. augustini.
(3) Kui õpilane on gümnaasiumis varem õppinud, esitab ta (alaealise õpilase puhul tema vanem) gümnaasiumis õppima asumiseks taotluse, millele lisab lisaks käesoleva paragrahvi esimeses lõikes loetletud dokumentidele:
2) direktori allkirja ja kooli pitseriga kinnitatud õpinguraamatu jooksva õppeaasta kohta, kui õpilane arvatakse koolist välja pärast õppeperioodi lõppu;
3) direktori allkirja ja kooli pitseriga kinnitatud õpinguraamatu ning hinnetelehe kursuse hinnetega, kui õpilane arvatakse koolist välja õppeveerandi kestel.
(4) Õpilane, kes on eelnevad õpingud läbinud välisriigis, lisab taotlusele käesoleva paragrahvi lõike 1 punktides 1-3 nimetatud dokumentide asemel välisriigi õppeasutuses omandatud haridust või läbitud õpet tõendava dokumendi või selle ametlikult kinnitatud ärakirja.
§ 10. Õpilaste gümnaasiumisse vastuvõtu korraldamine
(1) Gümnaasiumis loodavale või vabale kohale õpilaste vastuvõtmise korraldab kooli direktor kooli vastuvõtu tingimuste kohaselt.
(2) Kui kooli vastuvõtu tingimustes on ette nähtud gümnaasiumis õpinguid esmakordselt alustada sooviva isiku teadmiste kontrollimine testimise, eksami, ülesannete lahendamise või muul teadmiste ja oskuste kontrollimise viisil (edaspidi sisseastumiseksam), viib gümnaasium sisseastumiseksami läbi kooli vastuvõtu tingimustes ettenähtud aegadel.
(3) Kool korraldab sisseastumiseksamitel osalenud isikute teavitamise sisseastumiseksami tulemustest kooli kodulehe vahendusel, kooli teadetetahvlil või muul viisil. Isikute teavitamise täpsemad põhimõtted on ette nähtud kooli vastuvõtu tingimustes.
(4) Sisseastumiseksamil osalenud isikul ja tema vanemal on õigus tutvuda sisseastumiseksami tulemuste ja hindamisega ning saada selle kohta selgitusi 30 päeva jooksul pärast sisseastumiseksami tulemuste selgumist. Kool säilitab sisseastumiseksami kirjalikke töid 90 päeva pärast sisseastumiseksami toimumist.
§ 11. Õpilase gümnaasiumisse vastuvõtmine
(1) Gümnaasiumisse võetakse vastu õpilane, kes on täitnud kooli vastuvõtu tingimused, kui gümnaasiumis on õpilasele võimalik tagada loodav õppekoht või pakkuda vaba õppekohta.
(2) Õpilase gümnaasiumi vastuvõtmise otsustab kooli direktor käskkirjaga. Järgneval õppeaastal gümnaasiumis õpinguid esmakordselt alustavate õpilaste vastuvõtmise otsustab kooli direktor üldjuhul 1. juuliks.
(3) Kooli direktor teavitab õpilast gümnaasiumisse vastuvõtmisest esimesel võimalusel, kuid vähemalt viie tööpäeva jooksul vastava otsuse tegemisest.
§ 12. Kooli vastuvõtu taotluse vorm
Käesoleva korra paragrahvi 7 lõikes 1 ja 2 nimetatud taotluse soovituslik vorm kehtestatakse käesoleva korra lisana 1 ja paragrahvi 9 lõikes 1 ja 3 nimetatud taotluse soovituslik vorm kehtestatakse käesoleva korra lisana 2.
§ 13. Varasemate õigusaktide kehtetuks tunnistamine
Kehtetuks tunnistatakse Tartu Linnavolikogu 10. veebruari 2011. a määrus nr 32 „Tartu linna munitsipaalpõhikooli ja –gümnaasiumi vastuvõtu tingimused ja kord”.


text:
Vallandatud Tartu ülikooli raamatukogu juht Martin Hallik võitis esimeses kohtuastmes kõrgkooli - DELFI
Tartu ülikool kaebab otsuse edasi
Tartu maakohus rahuldas osaliselt Tartu ülikooli (TÜ) raamatukogu endise direktor Martin Halliku hagi kõrgkooli vastu töövaidluses ja mõistis ülikoolilt Halliku kasuks välja hüvitise 90 568 eurot.
Maakohus tuvastas, et TÜ ülesütlemisavaldus mullu 29. augustil Hallikuga sõlmitud töölepingu lõpetamiseks on tühine.
Lisaks mõistis kohus tehtud otsusega Tartu ülikoolilt Martin Halliku kasuks välja hüvitise summas 90 568 eurot, tegemist on brutosummaga.
Summast 30 568 eurot moodustab saamata jäänud töötasu ning 60 000 eurot mittevaralise kahju hüvitis. Tartu ülikool lubas otsuse edasi kaevata.
Kohus möönis, et praeguseks puudub kohtupraktika sellises ulatuses kahjuhüvitiste väljamõistmiseks ning mittevaralise kahju summa võib tunduda liialt suur.
Samas tuleb hüvitamisel lähtuda sellest, et lepingu lõpetamise aluse valik ning selle avalikustamine tähendab arusaadavalt hageja maine hävitamist ja tema karjäärivõimaluste rikkumist aastateks, kui mitte pikemaks ajaks.
Kohtu hinnangul puudus Tartu ülikoolil kohustus ja vajadus avaldada infot Hallikuga sõlmitud töölepingu lõpetamise fakti ja aluste kohta avalikkusele pressiteatena.
Ülikooli esindanud vandeadvokaat Leonid Tolstov sõnas Delfile, et nii suur summa moraalse kahju hüvitamiseks on Eestis pretsedenditu.
"Kohus annab endale aru ka, et kõrgemad kohtuastmed annavad sellele omapoolse seisukoha," sõnas ta. Ta ei kommenteerinud, kas 60 000 moraalse kahju näol on juba kompromissettepanekuga.
Tartu maakohtus arutatakse Martin Halliku seksuaalkuritegude süüdistusi (35) 27.08.2019
Tartu ülikooli kommunikatsiooninõunik Mari-Liis Pintson rõhutas, et kuigi kohus rahuldas Halliku hagi osaliselt, leidis kohus ka seda, et ülikool pidi tööandjana ahistamisele reageerima. "Kohus loeb tõendatuks, et Martin Hallik ahistas jõulupeol ühte raamatukogu töötajat ning tarvitas liigselt alkoholi. Meie hinnangul on igasugune ahistamine töökeskkonnas lubamatu," selgitas Pintson.
Kuna tegu on Eesti töökultuuris pretsedenti loova juhtumiga ning ülikool usub, et suudab väärtustest lähtuvalt veenda järgmist kohtuastet otsustama Tartu ülikooli kasuks, jätkab kool töövaidlust järgmises kohtuastmes. "See on väärtuste konflikt ja meie kohus on nende väärtuste eest seista."
Martin Halliku kaitsja Kristi Sild sõnas, et peab maakohtu langetatud otsust positiivseks, kuna see kinnitas töövaidluskomisjoni seisukohta Halliku vallandamise osas. Sillal pole infot, kas Tartu ülikool plaanib otsuse kaevata või mitte.
Sild selgitas, et 60 000-eurone moraalse kahju hüvitis kujunes nii suureks, kuna tuli võtta kõiki asjaolusid arvesse, viidates kõrgendatud meediahuvile kaasuse osas.
Hallik ei soovinud ise otsust kommenteerida.
Ahistamisjuhtum leidis aset
Kohtuotsuses tuuakse välja, et kohus loeb tõendatuks, et 2017. aasta jõulupeol ahistas hageja ühte raamatukogu töötajat ning tarvitas liigselt alkoholi.
"Kohus leidis, et mitte ühes, vaid suisa kahes episoodis Martin Hallik ahistas 2017. aasta jõulupeol ühte raamatukogu töötajat ja tarvitas liigselt alkoholi, mis mõlemad olid ülikooli poolsed etteheiteid Hallikule töölepingu lõpetamiseks," kinnitas ka Tolstov.
"Selles osas ei saa olla vaidlust, Martin Hallik käitus ebaväärikalt ning ülikool ei reageerinud tühja koha pealt. Küll on tõepoolest kohus leidnud, et sellises olukorras oleks ülikool võinud rakendada leebemat sanktsiooni ning mitte kohe töölepingut üles öelda. See on väga vaieldav õiguslik hinnang kohtu poolt, mida siis kõrgemad astmed saavad vaielda," lõpetas ta.
"Ülejäänud töölepingu lõpetamise aluseks olnud asjaolud ei ole tõendatud. Kõigi tunnistajate ütluste kohaselt ei olnud jõulupeol toimunu Martin Halliku käitumist arvestades tavapärane. Tunnistajad kirjeldasid Martin Hallikut kui viisakat juhti, kellega sai asju arutada ning konflikte ei tekkinud. Hagejal ei olnud kombeks naisi alandada," seisis otsuses.
Töölepinguseadus sätestab, et tööandja võib töölepingu töötaja kohustuse rikkumise või tema töövõime vähenemise tõttu üles öelda, kui ülesütlemisele on eelnenud tööandja hoiatus. Kohus leidis, et erakorraline lepingu lõpetamine ilma hoiatuseta polnud kohane.
Lisaks ei peetud õigustatuks Halliku kohta saadetud TÜ pressiteadet, kus selgitati põgusalt ta vallandamise tagamaid.
Maakohus jättis rahuldamata Halliku nõude erialase enesetäiendamise tasu väljamõistmiseks. Samuti otsustas kohus jätta poolte menetluskulud nende endi kanda.

matches: kohus Kohus kohus kohus kohus kohus kohus Kohus kohus


text:
Kohanime määramisest planeeringualal tekkivale liikluspinnale ja väikekohale
see on adresseeritud aadressikoha järgi;
see on moodustatud tehnilise objekti teenindamiseks;
sellel ei paikne adresseerimist vajavaid objekte;
see ei moodusta iseseisvalt kasutatavat kinnisasja.
2. Kaks näidet kohanime määramise otsuste sõnastamisest
Vastavalt Kohanimeseaduse §4, §5 lg4, §6 lg 1 ja 2, §8 punkt 1 ja 2, MTÜ Vilkad Kassid juhatuse liikme Feeliks Kõutsi avaldusele, kohanime määramise eelteatele nr 56 ning arvestades seda et avalikustamisel ettepanekuid ei esitatud.
Vastavalt Kohanimeseaduse §4, §5 lg4, §6 lg 1 ja 2, §8 punkt 1 ja 2, Ennemuistse Vallavolikogu 10. jaanuari 2005.a. määrusega nr 5 kehtestatud "Ennemuistse valla kohanime määramise korra" §5 punktile 2, kohanime määramise eelteatele nr 77 ning arvestades seda, et avalikustamisel ettepanekuid ei esitatud.
3. Kohanime määramisest planeeringualal tekkivale liikluspinnale ja väikekohale
Seega ei piisa, kui detailplaneeringus määratakse katastriüksustele kohanimed, vaid kohanimi peab olema määratud liikluspinnale, mille järgi adresseeritakse teisi objekte (näiteks tänavale või teele). Kui kohanime ei ole määratud liikluspinnale, mille järgi adresseeritakse tema ääres olevaid katastriüksusi, siis ei saa seda liikluspinna nime kasutada ka teiste objektide adresseerimiseks.
Avate Aadressiandmete avaliku teenuse, otsite kaardiaknas üles koha, kus asub või hakkab tulevikus asuma liikluspind, millele on nimi määratud (otsinguid saab teha nii koha-aadressi kui katastritunnuse alusel, otsingu aken asub kaardiakna ülemises servas).
Kui olete koha üles leidnud, suurendate kaardipildi sobivasse suurendusastmesse - nõnda, et kogu liikluspind jääks kaardiaknasse ja oleks ka ümbrust piisavalt näha.
Edasi võib kaardipilti töödelda kas selle välja trükkides ja väljatrükile liikluspinda joonistades või vajutada klaviatuurilt nuppu "print screen" ja viies pildi mõnda pilditöötlusprogrammi (näiteks Paint).
valite parempoolsest menüüst Mõõda (joonlauda kujutav nupuke) ja joonistate mõõtjoone vastavale liikluspinna asukohale,
valite parempoolsest menüüst Trükkimine (printerit kujutav nupuke),
valite sobiva mõõtkava, trükite pealkiraja ja kirjelduse väljadele vajalikud tekstid, mida soovite näha trükise pealkirja osas,
trükite või salvestate tulemuse.
X-GIS2 kaardirakenduse vaade
Kohanimede määramisest põhjalikult
Viimati muudetud: 16.01.2020 15:14

matches: §4 §5 §6 §8 §4 §5 §6 §8 §5


(2) Eesti riigilippu kandvatele väikelaevadele ning välisriigi lippu kandvatele laevadele ja väikelaevadele kohaldatakse käesolevat seadust juhul, kui see on käesolevas seaduses sätestatud. Välisriigi lippu kandvatele laevadele ja väikelaevadele kohaldatakse käesoleva seaduse 16. peatükki.
(3) Piirivalvelaevadele laienevad üksnes käesoleva seaduse § 19 lõige 7, § 20 lõiked 1 ja 2, § 21 lõiked 1 ja 2, § 29 lõige 5 ning 11. peatükk, välja arvatud § 45 lõige 4.
(4) Sõjalaevadele laienevad üksnes käesoleva seaduse § 19 lõige 7 ja 11. peatükk, välja arvatud § 45 lõige 4.
(5) Erikonstruktsiooniga veesõidukitele, jettidele ja purjelaudadele laienevad üksnes käesoleva seaduse 11. ja 16. peatükk.
(6) Käesoleva seaduse 11. ja 16. peatükki kohaldatakse kõigi merel ja sisevetel liiklevate veesõidukite suhtes, välja arvatud käesoleva paragrahvi lõigetes 3 ja 4 sätestatud erandid.
[RT I 2004, 46, 331 - jõust. 05.06.2004]
15) kohalik rannasõit – meresõit Eesti rannikul��hedastes vetes kuni 20 meremiili kaugusel kaldast;
(2) Väikelaeva juhi teadmiste ja oskuste ning väikelaevajuhtide väljaõppe nõuded ja väikelaevajuhi tunnistuse vormi kehtestab Vabariigi Valitsus. Väikelaevajuhi tunnistusele märgitakse lubatud sõidupiirkond lähtuvalt väikelaevajuhi väljaõppest. Sõidupiirkonnad on:
(4) Veeteede Amet väljastab väikelaevajuhi tunnistuse isikule, kes on sooritanud sellekohase eksami ja on vähemalt 15 aastat vana.
(5) Veesõiduki juhtimiseks, millel on purjepind kuni 25 m2 või mootori võimsus kuni 25 kW, ei nõuta väikelaevajuhi tunnistust, kui veesõiduk sõidab valgel ajal ja hea nähtavuse korral merel kuni 5 meremiili kaugusel kaldast ja sisevetel kuni 9 kilomeetri kaugusel kaldast, kuid mitte kaugemal alast, mis on lubatud veesõiduki dokumentatsioonis.
(6) Alla 15-aastaselt isikult ei nõuta väikelaevajuhi tunnistust veesõiduki juhtimiseks, millel on purjepind kuni 20 m2 või mootori võimsus kuni 10 kW, kui ta teeb seda seadusliku esindaja vastutusel ning kui veesõiduk sõidab valgel ajal ja hea nähtavuse korral merel kuni 1 meremiili kaugusel kaldast ja sisevetel kuni 2 kilomeetri kaugusel kaldast, kuid mitte kaugemal alast, mis on lubatud veesõiduki dokumentatsioonis.
(12) Hüdrotehnilise rajatise, veealuse kaabli või torujuhtme vigastamise korral on laeva kapten või v��ikelaeva juht kohustatud sellest kohe teatama Piirivalveametile ja Veeteede Ametile ning võimaluse korral rajatise, kaabli või torujuhtme valdajale.
(4) Makseteatises märgitakse maksmise tähtajaks vähemalt kümne tö��päeva.
(3) Käesoleva seaduse �� 56 lõikes 1 nimetatud lootsiteenuse osutaja teenistuses võib isik lootsina tegutseda 65-aastaseks saamiseni. Erandkorras võidakse töölepingut pikendada lootsi 68-aastaseks saamiseni, kui lootsil on kehtiv kutsetunnistus ning ta on läbinud kohustusliku meditsiinilise kontrolli ja tunnistatud lootsitööks kõlblikuks.
6) laeva vastavus töötervishoiu- ja tööohutusn��uetele;
�� 9420. Menetlus


Avaliku ürituse korraldamise ja pidamise kord Elva vallas – Riigi Teataja
Avaliku ürituse korraldamise ja pidamise kord Elva vallas
Avaliku ürituse korraldamise ja pidamise kord Elva vallas - sisukord
§ 5 Ürituse loa andmine
§ 6 Ürituse loa andmisest keeldumine, tingimuste piiramine
§ 11 Ürituse korraldaja vastutus
RT IV, 25.05.2018, 12
Vastu võetud 21.05.2018 nr 38
Määrus kehtestatakse kohaliku omavalitsuse korralduse seaduse § 22 lg 1 p 37 ja lg 2, korrakaitseseaduse § 55 lg 2 p 2, § 56 lg 3 p 2, § 59 lg 1 ja kaubandustegevuse seaduse § 20 lg 5 alusel.
(1) Määrusega kehtestatakse avaliku ürituse korraldamise ja pidamise nõuded.
(3) Avaliku ürituse raames välireklaami paigaldamisele kohaldatakse välireklaami paigaldamise eeskirja.
(4) Avaliku ürituse raames üldkasutatava tee, tänava, pargi, parkla, puhkeala või selle osa sulgemisel kohaldatakse käesolevas määruses sätestatut ja maksustamisel teede ja tänavate sulgemise maksu määrust.
(5) Elva Vallavalitsuse (edaspidi Vallavalitsus) pädevuses on loa andmine korrakaitseseaduse paragrahvi 56 lõike 3 punktis 2 sätestatud juhul.
(2) Avaliku ürituse luba (edaspidi ürituse luba) on määruses sätestatud isiku väljastatud nõusolek avaliku ürituse korraldamiseks ja pidamiseks.
(3) Avalikku üritust võib korraldada (edaspidi ürituse korraldaja):
(1) Avaliku ürituse korraldamiseks esitab ürituse korraldaja vormikohase taotluse (edaspidi ürituse loa taotlus) koos kõigi nõuetekohaste lisadokumentide ja nõusolekutega kirjalikult või digitaalselt allkirjastatuna Vallavalitsusele.
(2) Ürituse luba ei pea taotlema Vallavalitsus.
(3) Ürituse luba ei pea taotlema avaliku ürituste korraldamiseks ja pidamiseks:
1) mis toimub selleks ettenähtud ruumis või maa-alal;
2) mis toimub omaniku nõusolekul tema ruumis või maa-alal;
3) millest võtab osa kuni 150 inimest;
4) millega ei kaasne alkoholi pakkumist ja müüki, kaubandustegevust või müra- ja valgusefektide korraldamist (ilutulestik) või muid asjaolusid, mis võivad kujutada ohtu osavõtjatele.
(4) Avaliku ürituse loa taotluse kohustuse puudumisel täidab avaliku ürituse korraldaja paragrahvis 8 sätestatud kohustusi.
(5) Ürituse loa taotluse vormi kinnitab Vallavalitsus korraldusega.
(6) Ürituse loa taotlus esitatakse hiljemalt 20 tööpäeva enne avaliku ürituse pidamise päeva.
2) ürituse korraldaja nimi, isikukood või registrikood ja kontaktandmed (kontaktaadress, mobiilinumber ja e-posti aadress), ürituse korraldamise ja pidamise eest vastutav isik ja tema kontaktandmed, mille kaudu on võimalik ürituse korraldajaga ühendust saada kogu ürituse korraldamise ja pidamise aja jooksul kuni ürituse korraldamise kohustuste nõuetekohase täitmiseni;
3) avaliku ürituse alguse ja lõpu kuupäev ja kellaaeg ning avaliku ürituse ettevalmistus- ja koristusaeg, prügikastide arvu ja tualettruumide kasutamise võimaluse äranäitamisega;
5) avaliku ürituse laad (spordivõistlus, vabaõhukontsert, etendus, näitus, laat, filmivõtted vms);
6) avaliku ürituse sisu kirjeldus, milles käsitletakse avaliku ürituse mõtet ja eesmärki;
7) avalikul üritusel osalejate eeldatav arv;
8) teave avalikul üritusel kasutatava valgus-, heli- ja/või pürotehnika kohta;
9) teave üritusel kasutatava inventari paigaldamise vajaduse kohta koos inventari loeteluga (kauplemisinventar, tribüün, lava vms);
10) vajadusel turvalisust tagava isiku või turvaettevõtja nimi ja kontaktandmed;
11) teave liikluskorralduse muutmiseks või tänava sulgemiseks (sh osaliseks sulgemiseks) ning liikluse ja sõidukite parkimise korraldamise skeem, kui liiklus on vaja ümber korraldada;
12) teave alkohoolsete jookide pakkumise või jaemüügi korraldamise kohta;
14) muud ürituse korraldamiseks ja pidamiseks ning loa andmisel olulised andmed;
15) ürituse toimumise koha või territooriumi omaniku või valdaja kirjalik nõusolek.
(2) Ürituse loa taotlusele esitatakse lisaks ürituse toimumise koha asendiplaan, milles on teave käesoleva paragrahvi lõike 1 punktides 9 ja 11 kohta.
(3) Ilutulestiku korraldamiseks lõhkematerjaliseaduse tähenduses esitatakse avaliku ürituse loa taotlusele lisaks taotlus ilutulestiku korraldamiseks vastavalt lõhkematerjaliseaduses sätestatule.
(4) Vallavalitsusel on õigus nõuda muid asjassepuutuvaid dokumente, selgitusi või kooskõlastusi.
(5) Ürituse loa taotluse allkirjastab ürituse korraldaja või tema volitatud esindaja.
§ 5. Ürituse loa andmine
(1) Ürituse loa taotluse ja selle lisadokumendid vaatab läbi Vallavalitsus.
(2) Kui ürituse loa taotluses või selle lisadokumentides on nõutud andmed jäetud esitamata või on vaja esitada täiendavaid lisadokumente ja/või -kooskõlastusi, määrab Vallavalitsus ürituse loa taotlejale tähtaja puuduste kõrvaldamiseks, selgitades, et tähtpäevaks puuduste kõrvaldamata jätmisel võib Vallavalitsus jätta ürituse loa taotluse läbi vaatamata. Kui puudused kõrvaldatakse määratud tähtaja jooksul, loetakse ürituse loa taotlus tähtaegselt esitatuks ja võetakse menetlusse.
(3) Vallavalitsus võib jätta ürituse loa taotluse läbi vaatamata, teavitades sellest taotluse esitajat, kui:
1) ürituse loa taotluses ja lisadokumentides ei kõrvaldata puudusi Vallavalitsuse määratud tähtajaks;
2) ürituse loa taotlus ja lisadokumendid ei ole esitatud määruse paragrahvi 3 lõikes 5 sätestatud tähtajaks.
(4) Ürituse loa andmise või sellest keeldumise otsustab Vallavalitsus korraldusega kümne tööpäeva jooksul alates nõuetekohase ürituse loa taotluse ja selle lisadokumentide esitamisest kui:
1) avaliku ürituse pidamisel toimub alkohoolsete jookide pakkumine või jaemüük (v.a üritus, mis toimub alalises müügikohas);
2) avaliku ürituse pidamisel kasutatakse ajutist suuremõõtmelist ehitist (nt tribüün, lava, telk või konstruktsioon) või muud inimese elule ja tervisele ohtu kujutavat lisainventari;
3) avalik üritus peetakse ehitises või kohas, mis ei ole vastavaks tegevuseks ette nähtud ja mis toimub mitmel järjestikusel kalendripäeval;
4) millega kaasneb ulatuslik liikluse ümberkorraldamine;
5) mille osavõtjate eeldatav arv on enam kui 1000 inimest;
6) mis toimub täielikult või osaliselt ajavahemikus kella 22.00-st kuni 6.00-ni, puhkepäevale eelneval ööl kella 00.00-st kuni 7.00-ni.
(5) Ürituse loa andmise või sellest keeldumise käesoleva paragrahvi lõikes 4 nimetamata juhtudel otsustab vallavalitsuse struktuuriüksus või ametnik haldusotsusega.
§ 6. Ürituse loa andmisest keeldumine, tingimuste piiramine
(1) Vallavalitsus võib põhjendatud otsusega ürituse korraldamise ja pidamise nõusoleku andmisest keelduda, eelkõige kui:
1) ürituse loa taotlus ei ole saanud nõutud kooskõlastust;
2) samal ajal ja samas kohas või liikumisteekonnal on varem lubatud mõne teise avaliku ürituse või kogunemise läbiviimine;
4) ürituse loa taotluses toodud avaliku ürituse pidamine ei ole lubatud riigi või Elva valla õigusaktidest tulenevalt;
5) eelneva ühe aasta jooksul on ürituse loa taotlejale antud ürituse luba kehtetuks tunnistatud;
6) muul avalikust huvist põhjendatud juhul.
(2) Vallavalitsus võib põhjendatud otsusega ürituse loa taotluses märgitud avaliku ürituse kestust piirata, eelkõige kui:
(1) Määruses sätestatud juhtudel peab avaliku ürituse pidamiseks olema Vallavalitsuse ürituse luba. Lisaks avaliku ürituse loale peab olema territooriumi omaniku või valdaja luba.
(2) Avalikul üritusel on kaubandustegevuse seaduses sätestatud kaubanduse korraldajaks ürituse korraldaja.
(3) Avalikul üritusel võib pakkuda või kaubelda alkohoolsete jookidega Vallavalitsuse loa alusel alkoholiseadusega sätestatud tingimustel ja korras.
1) täitma määruses ja teistes õigusaktides sätestatud avaliku ürituse korraldamise ja pidamise nõudeid ning ürituse loal märgitud tingimusi;
3) olema taotluses antud viisil kättesaadav ürituse loa taotluse esitamisest kuni ürituse loal märgitud tingimuste ja käesolevas lõikes nimetatud kohustuste nõuetekohase täitmiseni;
6) tagama avalikus kohas käitumise üldnõuete, heakorra eeskirja ja jäätmehoolduseeskirja täitmise;
7) lõpetama avaliku ürituse enne tähtaega, kui üritusel toimuv rikub avalikus kohas käitumise üldnõudeid ja/või võib ohustada osalejate elu ja tervist;
8) tagama pärast avaliku ürituse lõppemist selle toimumise kohas avaliku ürituse tõttu tekkinud jäätmete koristamise, heakorrastama avaliku ürituse toimumise koha ja avaliku ürituse käigus rikutud haljastuse;
9) täitma ürituse läbiviimisel ametkondade esitatud tingimusi ja ettekirjutusi;
10) hüvitama vallale avaliku üritusega kaasnevad rajatiste kasutamise ja liikluse ümberkorraldamisega seotud kulud, kui ei ole kokku lepitud teisiti.
(1) Vallavalitsuse põhjendatud otsusega võib ürituse loa tunnistada kehtetuks, eelkõige kui:
2) ürituse korraldaja ei täida avaliku ürituse korraldamisel ja pidamisel riigi ja valla õigusaktides sätestatud nõudeid;
4) ürituse korraldaja ei täida avaliku ürituse korraldamise ja pidamise ajal Vallavalitsuse või teiste ametkondade nõutud ettekirjutusi ürituse läbiviimise tagamiseks ürituse loal märgitud ja õigusaktides sätestatud tingimustel;
(2) Ürituse loa kehtetuks tunnistamisest teavitab osakond viivitamatult ürituse korraldajat ning ürituse loa taotluse kooskõlastanud ametkondi.
4) korrakaitseorgani nõudel, kui ürituse korraldaja ei järgi ürituse loas antud tingimusi.
(2) Kui käesoleva paragrahvi lõikes 1 toodud asjaolude esinemisel ei peata ürituse korraldaja avalikku üritust, otsustab avaliku ürituse peatamise korrakaitseorgan, teavitades sellest viivitamatult ürituse korraldajat ja teisi asjaomaseid ametkondi.
(4) Kui ei ole võimalik kõrvaldada asjaolu, millega kaasnes avaliku ürituse peatamine, on ürituse korraldaja kohustatud avaliku ürituse lõpetama. Kui ürituse korraldaja avalikku üritust ei lõpeta, otsustab avaliku ürituse lõpetamise korrakaitseorgan.
§ 11. Ürituse korraldaja vastutus
(1) Avaliku ürituse korraldamise ja pidamise eest määruses ja ürituse loas sätestatud tingimustel vastutab ürituse korraldaja seaduses ette nähtud korras.
(2) Ürituse korraldaja on kohustatud Elva vallale hüvitama talle avaliku ürituse pidamisega tekitatud varalise kahju.
Riiklikku järelevalvet avaliku ürituse korraldamise ja pidamise üle teostatakse korrakaitseseaduses sätestatud korrakaitseorganite poolt korrakaitseseaduses sätestatud alustel.
1) Elva Linnavolikogu 25.08.2014 määrus nr 11 „Avaliku ürituse korraldamise ja pidamise kord Elva linnas“;
2) Konguta Vallavolikogu 29.06.2016 määrus nr 34 „Avaliku ürituse korraldamise ja pidamise kord Konguta vallas“;
3) Palupera Vallavolikogu 07.10.2014 määrus nr 11 „Palupera vallas avalike ürituste korraldamise ja pidamise kord“;
4) Puhja Vallavolikogu 29.06.2016 määrus nr 20 „Puhja valla haldusterritooriumil avaliku ürituse korraldamise ja pidamise nõuded“;
5) Rannu Vallavolikogu 29.10.2015 määrus nr 6 „Avaliku ürituse korraldamise ja pidamise kord“;
6) Rõngu Vallavolikogu 03.06.2015 määrus nr 4 „Avaliku ürituse korraldamise ja pidamise kord“.


§ 141 Kohustuste kohandamine
§ 142 Toetuse saaja andmete avalikustamine
RT I, 06.09.2019, 24
(1) Toetust võib taotleda järgmise looma kohta, kes kohustuseaastal kuulub taotlejale või keda taotleja peab kohustuseaastal rendi- või muu selletaolise suhte alusel:
2) kohustuseaasta 2. mai seisuga vähemalt kuue kuu vanune puhtatõuline, tõuraamatu põhiosas registreeritud või põhiossa kantud eesti hobune, eesti raskeveohobune või vana-tori suuna hobune, või tori tõuraamatu TA osa põhiossa registreeritud või kantud tori tõu universaalsuuna hobune, kes on nõuetekohaselt identifitseeritud, kelle andmed on nõuetekohaselt põllumajandusloomade registrisse kantud ning kelle üle peetakse nõuetekohast arvestust;
3) kohustuseaasta 2. mai seisuga vähemalt kuue kuu vanune, põllumajandusloomade aretuse seaduse § 3 lõike 5 kohaselt saadud ja tõuraamatu lisaosas A registreeritud eesti raskeveohobune, kes on nõuetekohaselt identifitseeritud, kelle andmed on nõuetekohaselt põllumajandusloomade registrisse kantud ning kelle üle peetakse nõuetekohast arvestust.
3) eesti maatõugu lehm, kes on toetuse taotlemisele eelnenud aastal andnud tõendatud põlvnemisega puhtatõulise järglase, ning vasikas on elussündinud ja andmed tema sünni kohta on kantud põllumajandusloomade registrisse või esitatud jõudluskontrolli läbiviijale.
(4) Lõikes 1 nimetatud looma kohta, keda taotleja peab rendi- või muu selletaolise suhte alusel, võib toetust taotleda juhul, kui rendi- või muu selletaolise suhte kohta on leping sõlmitud vähemalt kohustuseaasta lõpuni.
Kui taotleja asendab „Eesti maaelu arengukava 2007–2013” alusel antava ohustatud tõugu looma pidamise toetuse kohustuse täielikult, algab uus kohustus, mille kestus on viis järjestikust kalendriaastat.
(3) Toetuse saaja teavitab Veterinaar- ja Toiduametit (edaspidi VTA) kohustusealuse looma asendamisest seitsme tööpäeva jooksul looma asendamisest arvates, esitades lisas 2 toodud vormi kohase teatise ja rendi- või muu selletaolise suhte kohta sõlmitud lepingu ärakirja, kui asenduslooma peetakse rendi- või muu selletaolise suhte alusel.
(1) Toetuse taotlemiseks esitab taotleja igal kohustuseaastal ajavahemikul 2. maist kuni 21. maini taotluse, mis sisaldab lõigetes 2–4 nimetatud andmeid.
(2) Taotleja esitab PRIA-le elektrooniliselt PRIA e-teenuse keskkonna kaudu järgmised andmed:
1) maaeluministri 17. aprilli 2015. a määruse nr 32 ,,Otsetoetuste saamise üldised nõuded, ühtne pindalatoetus, kliima- ja keskkonnatoetus ning noore põllumajandustootja toetus“ §-s 151, § 152 lõike 1 punktides 1−6, 12 ja 13, § 152 lõigetes 2 ja 3 ning §-s 153 nimetatud andmed;
2) andmed selle kohta, kas taotleja võtab § 2 lõike 1 esimeses lauses nimetatud kohustuse või jätkab sellega.
(3) Taotleja esitab PRIA-le elektrooniliselt PRIA e-teenuse keskkonna kaudu loomade kohta järgmised andmed:
1) eesti vuttide kohta, keda taotleja § 2 lõikes 3 sätestatud ajavahemikul pidas ja kelle kohta ta toetust taotleb, nende keskmine arv või sellest väiksem arv;
2) eesti hobuse, eesti raskeveohobuse, tori universaalsuuna või vana-tori suuna hobuse kohta, keda taotleja kohustuseaastal peab ja kelle kohta ta toetust taotleb, tema unikaalne elunumber (UELN);
3) eesti maatõugu veise kohta, keda taotleja kohustuseaastal peab ja kelle kohta ta toetust taotleb, tema identifitseerimisnumber;
4) kui taotleja taotleb punktis 3 nimetatud looma pidamise eest ka lisatoetust, siis andmed selle kohta, kas taotleja taotleb toetust eesti maatõugu lehma kohta, kelle suhtes tehakse jõudluskontrolli, toetuse taotlemisele eelnenud aastal puhtatõulise järglase andnud eesti maatõugu lehma kohta või tõuraamatusse kantud eesti maatõugu pulli kohta.
(4) Kui taotleja peab looma rendi- või muu selletaolise suhte alusel, esitab ta toetuse taotlemisel VTA-le rendi- või muu selletaolise suhte kohta sõlmitud lepingu ärakirja.
(5) Toetuse taotlemisel esitab taotleja ühise taotluse kõikide pindalatoetuste ning arengukava alusel antavate loomade pidamisega ja loomade heaolu soodustamisega seotud toetuste kohta samal ajal.
(6) Põllumajandusliku majapidamise üleandmise korral esitab põllumajandusliku majapidamise ülevõtja põllumajandusliku majapidamise ülevõtmisest teatamiseks ja toetuse maksmise taotlemiseks § 7 lõikes 2 sätestatud ajavahemikul PRIA-le elektrooniliselt PRIA e-teenuse keskkonna kaudu teate, mis sisaldab:
§ 141. Kohustuste kohandamine
§ 142. Toetuse saaja andmete avalikustamine
(3) Kohustuseperioodi, mis lõppeb 2019. aasta 31. detsembril, võib ühe kalendriaasta võrra pikendada. Kohustuseperioodi pikendamise korral esitab taotleja § 10 lõikes 1 sätestatud ajavahemikul ja sama paragrahvi lõikes 2 sätestatud viisil lisaks sama paragrahvi lõigetes 2–4 nimetatud andmetele andmed kohustuseperioodi pikendamise kohta.
[Kehtetu RT I, 04.01.2018, 1 - jõust. 07.01.2018]


Riikliku järelevalve läbiviimise kord ning kooli õppe- ja kasvatustegevuse ja juhtimise tulemuslikkuse hindamise kriteeriumid – Riigi Teataja
Riikliku järelevalve läbiviimise kord ning kooli õppe- ja kasvatustegevuse ja juhtimise tulemuslikkuse hindamise kriteeriumid
RTL 2003, 92, 1372
Vastu võetud 31.07.2003 nr 42
Määrus kehtestatakse «Koolieelse lasteasutuse seaduse» (RT I 1999, 27, 387; 2000, 54, 349; 95, 611; 2001, 75, 454; 2002, 61, 375, 90, 521; 2003, 18, 99) § 28 ning «Põhikooli- ja gümnaasiumiseaduse» (RT I 1993, 63, 892; 1999, 42, 497; 79, 730; 2000, 33, 195; 54, 349; 71, õiend; 95, 611; 2001, 50, 288; 75, 454; 2002, 25, 144; 34, 205; 53, 336; 57, 359; 61, 375; 63, 389; 64, 393; 90, 521; 2003, 21, 125) § 48 lõike 1 alusel.
Määrus reguleerib õppe- ja kasvatustegevuse üle riikliku järelevalve läbiviimise korda koolis ja lasteasutuses ning sätestab kooli õppe- ja kasvatustegevuse ning juhtimise tulemuslikkuse hindamise kriteeriumid.
Riiklikku järelevalvet (edaspidi järelevalve) lasteasutuste ja koolide (edaspidi koos nimetatud õppeasutus) õppe- ja kasvatustegevuse ning juhtimise tulemuslikkuse üle teostavad maavanem ja Haridus- ja Teadusministeeriumi ametnikud.
§ 3. Järelevalve liigid
Järelevalve võib olla kompleksne või seisneda üksikküsimuste lahendamises. Kompleksse järelevalve käigus antakse hinnang õppeasutuse tegevusele tervikuna.
§ 4. Järelevalve prioriteedid
Haridus- ja teadusminister teavitab maavanemaid järgmise õppeaasta järelevalve prioriteetidest hiljemalt 31. augustiks. Haridus- ja Teadusministeerium avalikustab järelevalve prioriteedid oma veebilehel.
§ 5. Järelevalve läbiviimise aeg, temaatika, läbiviijad
ning järelevalve kestus õppeasutuses
Järelevalve läbiviimise aja, temaatika ning järelevalvet läbiviivad ametnikud määrab haridus- ja teadusminister või maavanem, kaasates vajadusel eksperte. Järelevalve kestab õppeasutuses kohapeal kuni kaks nädalat.
§ 6. Õppeasutuse teavitamine järelevalvest
Kompleksse järelevalve läbiviimisest teavitab järelevalve teostaja õppeasutust ja tema pidajat mitte vähem kui kaks kuud enne järelevalve algust õppeasutuses, edastades õppeasutusele täitmiseks kontrollakti osa Üldandmed, mille analüüsi tulemusi kasutatakse vormistatavas kontrollaktis. Üksikküsimuste lahendamisel ei ole etteteatamine vajalik.
§ 7. Kontrollakti osa Üldandmed tagastamine
Õppeasutus tagastab järelevalve teostajale kontrollakti osa Üldandmed täidetuna vähemalt üks kuu enne järelevalve algust õppeasutuses.
§ 8. Kompleksse järelevalve läbiviimise sagedus ja hindamise alus
Kompleksset järelevalvet teostatakse vähemalt üks kord kuue aasta jooksul. Kooli hindamisel lähtub järelevalve teostaja kooli õppe- ja kasvatustegevuse ning juhtimise tulemuslikkuse hindamise kriteeriumidest, mis on esitatud käesoleva määruse lisas 1.
§ 9. Järelevalve läbiviimiseks kasutatav metoodika
Järelevalve läbiviimiseks kasutatakse järgmisi metoodikaid:
1) statistika ja finantsaruandluse, eksamite ja üleriigiliste tasemetööde tulemuste ning muu kogutud informatsiooni analüüs;
2) õppeasutuse dokumentatsiooniga tutvumine ja selle sisuline analüüs;
3) intervjuud juhtkonna, pedagoogide, õppeasutuse teiste töötajate, hoolekogu/nõukogu liikmete, lastevanemate, õpilaste/lastega ning õppeasutuse pidajaga;
4) tundide, õppe- ja kasvatustegevuste ning ürituste, õpilaste/laste tööde vaatlemine;
5) küsitluste korraldamine;
6) tutvumine õppeasutuse õpi- ja kasvukeskkonna, õppevahendite ning inventariga.
§ 10. Järelevalve tulemuste vormistamine
Kompleksse järelevalve tulemused vormistatakse kontrollaktiga, mille vorm esitatakse kooli puhul käesoleva määruse lisas 2 ja koolieelse lasteasutuse puhul lisas 3. Üksikküsimuste lahendamise tulemused vormistatakse õiendiga.
§ 11. Kontrollakti osad
Kontrollakt koosneb järgmistest osadest:
2) lühikokkuvõte kooli/lasteasutuse juhtimise ja õppe-kasvatustegevuse tulemuslikkuse kohta;
3) analüüs;
4) ettekirjutused/ettepanekud.
§ 12. Kontrollakti projekti edastamine õppeasutusele
Järelevalve teostaja edastab õppeasutusele kontrollakti projekti 21 kalendripäeva jooksul õppeasutuses järelevalve lõpetamise päevast arvates. Õppeasutus võib kolme tööpäeva jooksul teha ettepanekuid kontrollakti täpsustamiseks.
§ 13. Kontrollakti allkirjastamine ja kinnitamine
Kontrollaktile kirjutavad alla kõik järelevalve läbiviimises osalenud ametnikud ja kaasatud eksperdid. Kontrollakti kinnitab vastavalt haridus- ja teadusminister või maavanem.
§ 14. Õiendi osad
Õiendis esitatakse lühiandmed õppeasutuse kohta, kokkuvõte, ettekirjutused ja ettepanekud.
§ 15. Õiendi allkirjastamine ja kinnitamine
Õiendi allkirjastavad järelevalve läbiviimises osalenud ametnikud ja kaasatud eksperdid. Õiendi kinnitab vastavalt haridus- ja teadusminister või maavanem.
§ 16. Kontrollakti/õiendi edastamine õppeasutusele, õppeasutuse pidajale ning Haridus- ja Teadusministeeriumile
Järelevalve teostaja saadab õppeasutusele kontrollakti/õiendi postiga 30 kalendripäeva jooksul õppeasutuses järelevalve lõpetamise päevast arvates. Samal viisil ja tähtajal saadab järelevalve teostaja kontrollakti ärakirja kooli pidajale ning järelevalve teostamisel maavanema poolt ka Haridus- ja Teadusministeeriumile.
§ 17. Ettekirjutuste täitmisest teavitamine
Õppeasutuse direktor/juhataja esitab kontrollaktis/õiendis ettenähtud tähtaja jooksul Haridus- ja Teadusministeeriumile ning maavanemale kirjaliku aruande ettekirjutuste täitmisest.
Haridusministri 22. märtsi 1999. a määrus nr 14 «Riikliku järelevalve läbiviimise kord» (RTL 1999, 60, 799; 2002, 87, 1355; 2003, 4, 39) ning haridusministri 31. mai 1999. a määrus nr 31 «Koolieelse lasteasutuse õppe- ja kasvatustegevuse üle teostatava riikliku järelevalve läbiviimise kord» (RTL 1999, 94, 1156; 2002, 87, 1355; 2003, 4, 39) tunnistatakse kehtetuks.
Eurointegratsiooni asekantsler
kantsleri ülesannetes Madis LEPAJÕE
Haridus- ja teadusministri 31. juuli 2003. a määruse nr 42 «Riikliku järelevalve läbiviimise kord ning kooli õppe- ja kasvatustegevuse ja juhtimise tulemuslikkuse hindamise kriteeriumid»