Fluoritud kasvuhoonegaase ja osoonikihti kahandavaid aineid sisaldavate toodete, seadmete, süsteemide ja mahutite ning käitlemistoimingute registri põhimäärus ja selle pidamise kord ning andmete esitamise kord ja vormid – Riigi Teataja
Fluoritud kasvuhoonegaase ja osoonikihti kahandavaid aineid sisaldavate toodete, seadmete, süsteemide ja mahutite ning käitlemistoimingute registri põhimäärus ja selle pidamise kord ning andmete esitamise kord ja vormid
Fluoritud kasvuhoonegaase ja osoonikihti kahandavaid aineid sisaldavate toodete, seadmete, süsteemide ja mahutite ning käitlemistoimingute registri põhimäärus ja selle pidamise kord ning andmete esitamise kord ja vormid - sisukord
§ 1 Andmekogu asutamine, ametlik nimetus, nimetuse ametlik lühend ja ingliskeelne nimetus
§ 3 Andmekogu vastutav töötleja ja volitatud töötleja
§ 5 Andmekogu arhitektuur ja liidesed
§ 6 Andmekogu andmete koosseis
3 ANDMETE ESITAMINE JA ANDMEKOGU KASUTAMINE
§ 7 Andmete esitamine
§ 8 Andmete esitajad
§ 9 Andmete esitaja pädevuse tõendamine
§ 10 Andmekogu kasutajad
§ 11 Toote, seadme või süsteemi andmekogus registreerimine
4 JUURDEPÄÄS ANDMETELE JA ANDMETE SÄILITAMINE
5 ANDMEKOGU PIDAMINE
§ 14 Andmekogu pidamise finantseerimine
§ 16 Andmekogu tegevuse lõpetamine
§ 17 Hoolderaamatu viimaste andmete kandmine andmekogusse
RT I, 12.07.2012, 12
Vastu võetud 11.07.2012 nr 25
Määrus kehtestatakse välisõhu kaitse seaduse § 12215 lõike 2 alusel ja kooskõlas avaliku teabe seaduse § 435 lõikega 1.
§ 1. Andmekogu asutamine, ametlik nimetus, nimetuse ametlik lühend ja ingliskeelne nimetus
(1) Määrusega asutatakse riigi infosüsteemi kuuluv andmekogu ametliku nimetusega „Fluoritud kasvuhoonegaase ja osoonikihti kahandavaid aineid sisaldavate toodete, seadmete, süsteemide ja mahutite ning käitlemistoimingute register FOKA“ (edaspidi andmekogu) ja kehtestatakse andmekogu põhimäärus.
(2) Andmekogu ametlik lühendnimetus on FOKA register.
(3) Andmekogu ingliskeelne lühendnimetus on FOKA Registry.
Andmekogu eesmärk on välisõhu kaitse seaduse alusel kogutavate fluoritud kasvuhoonegaase ja osoonikihti kahandavaid aineid sisaldavate toodete, seadmete, süsteemide ja mahutite ning käitlemistoimingutega seotud andmete haldamine digitaalses keskkonnas. Andmete kogumise laiem eesmärk on tagada fluoritud kasvuhoonegaaside ja osoonikihti kahandavate ainete atmosfääri eralduvate heitkoguste vähenemine.
(1) Andmekogu vastutav töötleja on Keskkonnaministeerium.
(2) Andmekogu volitatud töötlejad on Keskkonnaamet ja Keskkonnateabe Keskus.
(2) Andmekogu turbeaste on M.
§ 5. Andmekogu arhitektuur ja liidesed
(1) Andmed sisestatakse veebipõhise kasutajaliidese ja infosüsteemide andmevahetuskihi X tee kaudu ja hoitakse andmekogus andmekoosseisu järgi kujundatud andmebaasis.
(2) Andmekogu küsib andmeid keskkonnalubade infosüsteemist, aadressiandmete süsteemist ja äriregistrist.
§ 6. Andmekogu andmete koosseis
1) andmed kolm kilogrammi või enam fluoritud kasvuhoonegaase või osoonikihti kahandavaid aineid sisaldavate paiksete jahutus- ja kliimaseadmete ning soojuspumpade ja nende käitlemistoimingute kohta;
2) andmed kolm kilogrammi või enam fluoritud kasvuhoonegaase sisaldavate paiksete tuletõrjesüsteemide, -kustutite ning nende käitlemistoimingute kohta;
3) andmed kolm kilogrammi või enam fluoritud kasvuhoonegaase sisaldavate paiksete pingejaotlate ja nende käitlemistoimingute kohta;
4) andmed kolm kilogrammi või enam fluoritud kasvuhoonegaasidel põhinevaid lahusteid sisaldavate paiksete seadmete ja nende käitlemistoimingute kohta.
(2) Mahuti käesoleva määruse tähenduses on paikses tuletõrjesüsteemis asuv fluoritud kasvuhoonegaasi sisaldav balloon. Andmed mahutite kohta esitatakse koos kolm kilogrammi või enam fluoritud kasvuhoonegaasi sisaldava paikse tuletõrjesüsteemi kohta esitatavate andmetega.
(3) Käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud andmete täpsem koosseis on esitatud käesoleva määruse lisas 1.
3. peatükk ANDMETE ESITAMINE JA ANDMEKOGU KASUTAMINE
§ 7. Andmete esitamine
(1) Andmete elektroonilisel esitamisel kasutatakse andmekogu kasutajate tuvastamisel e‑Keskkonnaameti teenust vastavalt keskkonnaministri 20. juuni 2011. a määrusele nr 24 „Nõuded Keskkonnaametile elektroonilisel teel esitatavate dokumentide formaadi ja allkirjastamise ning elektroonilise teabevahetuse kohta“.
(2) Paberil andmed esitatakse andmekogusse kandmiseks Keskkonnaametile käesoleva määruse lisades 2–8 esitatud vormidel.
(3) Kolm kilogrammi või enam fluoritud või osoonikihti kahandavaid aineid sisaldava toote, seadme või süsteemi registreerimiseks esitab käesoleva määruse § 8 lõigetes 1 või 2 nimetatud isik Keskkonnaametile määruse lisades 2 ja 3 sätestatud andmed vastavalt (jahutus- ja kliimaseadmed ning soojuspumbad, tuletõrjesüsteemid ja -kustutid, pingejaotlad või lahusteid sisaldavad seadmed).
(4) Kolm kilogrammi või enam fluoritud või osoonikihti kahandavaid aineid sisaldava paikse toote, seadme või süsteemi täielikuks registreerimiseks vastavalt käesoleva määruse lisale 3, võib määruse § 8 lõigetes 1 või 2 nimetatud isik selleks volitada käitlemistoimingu teostaja, kes vastab määruse § 8 lõigetes 3-7 sätestatud nõuetele.
(5) Kolm kilogrammi või enam fluoritud kasvuhoonegaase või osoonikihti kahandavaid aineid sisaldava paikse toote, seadme, süsteemi või aine võõrandamise, kasutusvalduse ülemineku või kasutuselt kõrvaldamise ja jäätmekäitlejale üleandmise registreerimiseks esitab käesoleva määruse § 8 lõigetes 1 või 2 nimetatud isik Keskkonnaametile määruse lisas 4 sätestatud andmed vastavalt kasutusvaldkonnale (jahutus- ja kliimaseadmed ning soojuspumbad, tuletõrjesüsteemid ja -kustutid, pingejaotlad või lahusteid sisaldavad seadmed).
(6) Kolm kilogrammi või enam fluoritud kasvuhoonegaase või osoonikihti kahandavaid aineid sisaldava paikse toote, seadme või süsteemi käitlemistoimingu andmekogus registreerimiseks esitab käesoleva määruse § 8 lõigetes 3-7 nimetatud pädev käitlemistoimingu teostaja Keskkonnaametile määruse lisas 5 (jahutus- ja kliimaseadmed ning soojuspumbad), lisas 6 (tuletõrjesüsteemid ja -kustutid), lisas 7 (pingejaotlad) või lisas 8 (lahusteid sisaldavad seadmed) sätestatud andmed.
(7) Andmekogu täiendamiseks kolm kilogrammi või enam fluoritud kasvuhoonegaase sisaldava paikse toote, seadme või süsteemi ümberehitamise käigus muutmise korral esitab käesoleva määruse § 8 lõigetes 1 või 2 nimetatud isik Keskkonnaametile määruse lisades 2 ja 3 sätestatud andmed vastavalt kasutusvaldkonnale (jahutus- ja kliimaseadmed ning soojuspumbad; tuletõrjesüsteemid ja -kustutid, pingejaotlad või lahusteid sisaldavad seadmed).
(8) Paberil esitatud andmete andmekogusse kandmise korraldab Keskkonnaamet.
(9) Andmete paberkandjal esitamisel loetakse andmed esitatuks tähtaegselt kui käesoleva määruse §-s 6 nimetatud andmed on Keskkonnaametile esitatud välisõhu kaitse seaduses andmete andmekogus registreerimiseks kehtestatud tähtaja jooksul.
§ 8. Andmete esitajad
(1) Välisõhu kaitse seaduse § 12216 lõigetes 1, 2 ja 4 ning § 1503 lõikes 1 nimetatud andmeid on pädev esitama käitleja välisõhu kaitse seaduse § 107 lõike 3 või § 12214 lõike 3 tähenduses.
(2) Käitleja välisõhu kaitse seaduse § 107 lõike 3 või § 12214 lõike 3 tähenduses võib esitada andmekogule sama seaduse § 12216 lõigetes 1, 2 ja 4 ning § 1503 lõikes 1 sätestatud andmeid volitatud isiku kaudu.
(3) Välisõhu kaitse seaduse § 12216 lõikes 3 sätestatud andmeid kolm kilogrammi või enam fluoritud kasvuhoonegaase sisaldavate paiksete jahutus- ja kliimaseadmete või soojuspumpade käitlemistoimingute kohta on pädevad esitama:
1) loale märgitud lubatud käitlemistoimingute kohta välisõhu kaitse seaduse § 12220 lõikes 1 nimetatud käitlemisluba omav isik;
2) sertifikaadile märgitud lubatud käitlemistoimingute kohta teise Euroopa Liidu liikmesriigi äriühingu sertifikaadiga isik, kelle sertifikaati tunnustatakse vastavalt Euroopa Komisjoni määrusele (EÜ) nr 303/2008);
3) käesoleva lõike punktides 1 või 2 nimetatud isiku töötaja, kes omab asjakohast kutse- või osakutsetunnistust või teise Euroopa Liidu liikmesriigi töötaja sertifikaati, kelle sertifikaati tunnustatakse vastavalt Euroopa Komisjoni määrusele (EÜ) nr 303/2008 ja keda käitlemisloa või teise Euroopa Liidu liikmesriigi äriühingu sertifikaadi omaja rakendab oma töös.
(4) Välisõhu kaitse seaduse § 12216 lõikes 3 sätestatud andmeid kolm kilogrammi või enam osoonikihti kahandavaid aineid sisaldavate paiksete jahutus- ja kliimaseadmete või soojuspumpade käitlemistoimingute kohta on pädevad esitama:
1) välisõhu kaitse seaduse § 111 lõikes 1 nimetatud isik;
2) isik, kes omab asjakohast kutse- või osakutsetunnistust.
(5) Välisõhu kaitse seaduse § 12216 lõikes 3 sätestatud andmeid kolm kilogrammi või enam fluoritud kasvuhoonegaase sisaldavate paiksete tuletõrjesüsteemide või -kustutite käitlemistoimingute kohta on pädevad esitama:
1) välisõhu kaitse seaduse § 12220 lõikes 1 nimetatud käitlemisluba omav isik;
2) teise Euroopa Liidu liikmesriigi äriühingu sertifikaadiga isik, kelle sertifikaati tunnustatakse vastavalt Euroopa Komisjoni määrusele (EÜ) nr 304/2008;
3) käesoleva lõike punktides 1 või 2 nimetatud isiku töötaja, kes omab asjakohast osakutsetunnistust või teise Euroopa Liidu liikmesriigi töötaja sertifikaati, sertifikaati tunnustatakse vastavalt Euroopa Komisjoni määrusele (EÜ) nr 304/2008 ja keda käitlemisloa või teise Euroopa Liidu liikmesriigi äriühingu sertifikaadi omaja rakendab oma töös.
(6) Välisõhu kaitse seaduse § 12216 lõikes 3 sätestatud andmeid kolm kilogrammi või enam fluoritud kasvuhoonegaase sisaldavate paiksete pingejaotlate ning nende käitlemistoimingute kohta on pädev esitama käitlemistoimingute teostaja, kes omab asjakohast osakutsetunnistust või teise Euroopa Liidu liikmesriigi töötaja sertifikaati, mida tunnustatakse vastavalt Euroopa Komisjoni määrusele (EÜ) nr 305/2008.
(7) Välisõhu kaitse seaduse § 12216 lõikes 3 sätestatud andmeid kolm kilogrammi või enam fluoritud kasvuhoonegaasidel põhinevate lahusteid sisaldavate paiksete seadmete ning nende käitlemistoimingute kohta on pädev esitama käitlemistoimingute teostaja, kes omab asjakohast osakutsetunnistust või Euroopa Liidu teise liikmesriigi töötaja sertifikaati, mida tunnustatakse vastavalt Euroopa Komisjoni määrusele (EÜ) nr 306/2008.
(8) Välisõhu kaitse seaduse § 12220 lõikes 1 nimetatud käitlemisluba omava isiku nimel esitab andmekogule andmed fluoritud kasvuhoonegaaside käitlemisega tegelev asjakohast kutse- või osakutsetunnistust või teise Euroopa Liidu liikmesriigi töötaja sertifikaati omav isik, keda käitlemisloa või Liidu liikmesriigi äriühingu sertifikaadi omaja rakendab oma töös.
§ 9. Andmete esitaja pädevuse tõendamine
(1) Välisõhu kaitse seaduse § 111 lõikes 1 nimetatud isik saab andmekogule andmeid esitada pärast seda, kui ta on Keskkonnaametile esitanud keskkonnaministri 11. märtsi 2003. a määrusele nr 16 “Osoonikihti kahandavaid aineid ja fluoreeritud kasvuhoonegaase sisaldavate seadmete installeerimisega, käitamisega ja lammutamisega ning lekkekontrolliga tegeleva isiku pädevusnõuded” vastavat erialast väljaõpet kinnitav dokument.
(2) Euroopa Liidu teise liikmesriigi äriühingu sertifikaadiga isikud, kes on sertifitseeritud vastavalt Euroopa Komisjoni määrustele (EÜ) nr 303/2008 või nr 304/2008, saavad andmekogule andmeid esitada pärast välisõhu kaitse seaduse § 12219 nõuetele vastava äriühingu sertifikaadi ja tema käsutuses olevate töötajate sertifikaatide tõlke esitamist Keskkonnaametile.
(3) Käesoleva määruse § 8 lõigetes 6 ja 7 nimetatud käitlemistoimingute teostajad saavad andmekogule andmeid esitada pärast välisõhu kaitse seaduse § 12219 nõuetele vastava töötaja sertifikaadi tõlke esitamist Keskkonnaametile.
(4) Isik, kes esitab andmed fluoritud kasvuhoonegaase või osoonikihti kahandavaid andmeid sisaldava paikse toote, seadme või süsteemi käitleja volituse alusel, kinnitab andmete esitamisel volituse olemasolu.
(5) Välisõhu kaitse seaduse § 12220 lõikes 1 nimetatud käitlemisluba, asjakohast kutse- või osakutsetunnistust, Euroopa Liidu teise liikmesriigi äriühingu või töötaja sertifikaati või välisõhu kaitse seaduse § 111 lõikes 1 nimetatud pädevust tõendavat dokumenti omav isik kinnitab andmete esitamisel toote, seadme või süsteemi käitlemiseks õiguse andva lepingu olemasolu.
§ 10. Andmekogu kasutajad
(1) Andmekogu kasutajad on:
1) käitleja välisõhu kaitse seaduse § 107 lõike 3 või § 12214 lõike 3 tähenduses või tema volitatud isik;
2) välisõhu kaitse seaduse § 12220 lõikes 1 nimetatud käitlemisluba omav isik;
3) välisõhu kaitse seaduse § 111 lõikes 1 nimetatud pädevust omav isik;
4) isik, kes on sertifitseeritud vastavalt Euroopa Komisjoni määrusele (EÜ) nr 303/2008, 304/2008 või 305/2008;
5) Keskkonnaministeeriumi haldusala teenistuja ja töötaja, kes teeb käesoleva määruse §-s 6 nimetatud dokumentide või andmete menetlemisega ja analüüsiga seotud toiminguid või teostab õigusaktide alusel järelevalvet;
6) isik, kellega Keskkonnaministeerium on sõlminud sisetehingu riigihangete seaduse § 141 tähenduses;
7) välisõhu kaitse seaduses sätestatud järelevalveasutused.
(2) Käesoleva määruse lisades 2 ja 3 sisalduvate andmete muutumise korral teavitab andmekogu kasutaja sellest Keskkonnaametit 10 tööpäeva jooksul.
§ 11. Toote, seadme või süsteemi andmekogus registreerimine
Kolm kilogrammi või enam fluoritud kasvuhoonegaase või osoonikihti kahandavaid aineid sisaldav toode, seade või süsteem registreeritakse andmekogus, kui käitleja esitab käesoleva määruse lisades 2 ja 3 nimetatud andmed andmekogule.
4. peatükk JUURDEPÄÄS ANDMETELE JA ANDMETE SÄILITAMINE
(1) Käesoleva määruse § 10 lõike 1 punktides 1–4 nimetatud andmekogu kasutajatel on juurdepääs andmekogusse kantud selle kasutajaga seotud andmetele.
(2) Käesoleva määruse § 10 lõike 1 punktides 5 ja 7 nimetatud andmekogu kasutajatel ning riigi- ja kohaliku omavalitsuse asutusel on juurdepääs neile seadusega või seaduse alusel antud ülesannete täitmiseks vajalikele andmetele.
(3) Käesoleva määruse § 10 lõike 1 punktis 6 nimetatud andmekogu kasutajal on juurdepääs sisetehingu täitmiseks vajalikele andmetele.
(1) Volitatud töötleja säilitab registrisse kantud andmeid alaliselt.
(2) Volitatud töötleja säilitab digitaalseid ja paberil alusdokumente 10 aastat.
5. peatükk ANDMEKOGU PIDAMINE
§ 14. Andmekogu pidamise finantseerimine
(1) Järelevalvet andmekogu pidamise üle teostavad andmekogu vastutav töötleja ja avaliku teabe seaduse § 531 lõikes 1 nimetatud asutus.
(2) Andmekogu üle järelevalvet teostama volitatud isikul on õigus tutvuda andmekogusse kantud andmete ja nende alusdokumentidega, siseneda ruumidesse, kus andmeid töödeldakse või kus paiknevad töötlemiseks kasutatavad seadmed, ja saada teavet andmete andmekogust väljastamise ja kasutamise kohta.
(3) Andmekogu pidamisel tekkinud puuduste ilmnemisel on andmekogu volitatud töötleja kohustatud likvideerima puudused järelevalvet teostanud isiku määratud tähtajaks.
§ 16. Andmekogu tegevuse lõpetamine
Andmekogu tegevuse lõpetamise otsustab keskkonnaminister kooskõlas arhiiviseadusega ja avaliku teabe seaduse § 439 lõike 1 punkti 6 alusel kehtestatud õigusaktiga. Andmekogu likvideerimisel otsustatakse andmete teise andmekogusse või riiklikku registrisse või riiklikku arhiivi üleandmine või andmete hävitamisele kuulumine ja nende üleandmise või hävitamise tähtaeg.
§ 17. Hoolderaamatu viimaste andmete kandmine andmekogusse
Kolm kilogrammi või enam fluoritud kasvuhoonegaase või osoonikihti kahandavaid aineid sisaldava toote, seadme või süsteemi välisõhu kaitse seaduse § 12216 lõike 4 alusel tehtud käitlemistoimingu kohta andmete andmekogusse esmakordsel sisestamisel kannab käitlemistoimingu teostanud käitleja koos käitlemistoimingu kandega andmekogusse ka selle toote, seadme või süsteemi lekkekontrolli teostamise kuupäeva ja muud viimase lekkekontrolliga seotud andmed vastavalt keskkonnaministri 16. novembri 2005. a määruse nr 69 „Osoonikihti kahandavaid aineid või fluoritud kasvuhoonegaase sisaldava seadme hoolderaamatu vorm ja pidamise kord“ alusel peetud hoolderaamatule.
Keskkonnaministri 16. novembri 2005. a määrus nr 69 „Osoonikihti kahandavaid aineid või fluoreeritud kasvuhoonegaase sisaldava seadme hoolderaamatu vorm ja pidamise kord“ (RTL 2005, 114, 1755) tunnistatakse kehtetuks.
(1) Määrus jõustub 2012. aasta 15. juulil.
(2) Määruse § 18 jõustub 2013. aasta 1. jaanuaril.
1Euroopa Komisjoni määrus (EÜ) nr 303/2008, millega kehtestatakse vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EÜ) nr 842/2006 miinimumnõuded ja tingimused teatavate fluoritud kasvuhoonegaase sisaldavate statsionaarsete jahutus- ja kliimaseadmete ning soojuspumpadega tegelevate äriühingute ja töötajate sertifitseerimise vastastikusele tunnustamisele (ELT L 92, 3.04.2008, lk 3–11);
2Euroopa Komisjoni määrus (EÜ) nr 304/2008, millega kehtestatakse vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EÜ) nr 842/2006 teatavaid fluoritud kasvuhoonegaase sisaldavate statsionaarsete tuletõrjesüsteemide ja tulekustutitega tegelevate äriühingute ja töötajate sertifitseerimise miinimumnõuded ning vastastikuse tunnustamise tingimused (ELT L 92,3.04.2008, lk 12–16);
3Euroopa Komisjoni määrus (EÜ) nr 305/2008, millega kehtestatakse vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EÜ) nr 842/2006 kõrgepingejaotlatest teatavate fluoritud kasvuhoonegaaside kokkukogumisega tegelevate töötajate sertifitseerimise miinimumnõuded ja vastastikuse tunnustamise tingimused (ELT L 92, 3.04.2008, lk 17–20);
4Euroopa Komisjoni määrus (EÜ) nr 306/2008, millega kehtestatakse vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EÜ) nr 842/2006 seadmetest teatavate fluoritud kasvuhoonegaasidel põhinevate lahustite kokkukogumisega tegelevate töötajate sertifitseerimise miinimumnõuded ja vastastikuse tunnustamise tingimused (ELT L 92, 3.04.2008, lk 17–20).
Lisa 1 FOKA registri andmete koosseis


Välisriigis hääletamise kord Euroopa Parlamendi valimistel – Riigi Teataja
Välisriigis hääletamise kord Euroopa Parlamendi valimistel
Välisriigis hääletamise kord Euroopa Parlamendi valimistel - sisukord
§ 1 Hääletamisõigus
§ 2 Hääletamise korraldamine
2 HÄÄLETAMISE ETTEVALMISTAMINE
§ 3 Valijate nimekiri ja valijakaart
§ 4 Hääletamistaotluste esitamine
§ 5 Hääletamisdokumentide saatmine valijale
3 HÄÄLETAMINE
§ 6 Kirja teel hääletamine
§ 7 Hääletamine välisesinduses
§ 8 Hääletamissedelite arvestus välisesinduses
§ 9 Hääletamissedelite arvestus valimiskomisjonides
RTL 2009, 26, 337
Vastu võetud 30.01.2009 nr 9
Määrus kehtestatakse Euroopa Parlamendi valimise seaduse (edaspidi seadus) § 13 lõike 4 punkti 5 alusel.
§ 1. Hääletamisõigus
(1) Välisriigis on õigus hääletada igal alaliselt välisriigis elaval või ajutiselt välisriigis viibival Eesti kodanikul, kes on valimiste päevaks saanud 18-aastaseks.
(2) Välisriigis on õigus hääletada igal ajutiselt välisriigis viibival Eesti kodakondsust mitteomaval Euroopa Liidu kodanikul:
(3) Hääleõiguslik ei ole isik, kes on valimisõiguse osas tunnistatud teovõimetuks.
(4) Hääletamisest ei võta osa isik, kes on kohtu poolt süüdi mõistetud kuriteos ja kannab vanglakaristust.
(5) Isik võib samadel Euroopa Parlamendi valimistel hääletada ainult ühe Euroopa Liidu liikmesriigi korraldavatel valimistel.
§ 2. Hääletamise korraldamine
(1) Välisriigis alaliselt elavate valijate ja seal ajutiselt viibivate valijate hääletamist välisriigis korraldavad Eesti välisesindused.
(2) Kui Vabariigi Valitsuse korraldusega on määratud hääletamist korraldama aukonsuli juhitud konsulaarasutus, teeb käesolevas korras ettenähtud toiminguid aukonsul.
(3) Hääletamist korraldab välisesinduse juht või tema määratud ametnik. Käesoleva paragrahvi lõikes 2 ettenähtud juhul korraldab hääletamist aukonsul või tema määratud isik.
(4) Hääletamise korraldaja peab olema Eesti kodanik, kes on valimiste päevaks saanud 18-aastaseks ja keda ei ole valimisõiguse osas tunnistatud teovõimetuks.
(5) Valija hääletab kirja teel, vahetult Eesti välisesinduses või elektrooniliselt.
(6) Välisesinduse juht määrab:
1) kirja teel saadetavate hääletamissedelite välisesindusse laekumise tähtpäeva;
2) välisesinduses hääletamise aja.
(7) Vabariigi Valimiskomisjon edastab Välisministeeriumi kaudu välisesindustele:
1) hääletamissedelid;
2) hääletamise korraldamiseks vajalikud ümbrikud;
3) kandidaatide koondnimekirja.
(8) Hääletamist korraldav isik paneb käesoleva paragrahvi lõike 7 punktis 3 märgitud nimekirja iga lehekülje paremasse alanurka välisesinduse pitsati jäljendi.
(9) Kõik parandused ja muudatused registreeritud kandidaatide kohta kantakse viivitamata kandidaatide koondnimekirja, nimekiri trükitakse uuesti. Eelmine nimekiri hävitatakse.
(10) Kui kandidaatide koondnimekirjad on välisesindusele üle antud ja uut nimekirja ei ole võimalik saata, teeb hääletamist korraldav isik nimekirja muudatuse või paranduse, kirjutab märke tegemise kuupäeva ja oma allkirja ning kinnitab paranduse või muudatuse välisesinduse pitsati jäljendiga.
(11) Hääletamist korraldav isik peab välisesinduses arvestust valijakaartide saatmise, hääletamistaotluste esitamise, kirja teel ja välisesinduses hääletanute ning hääletamissedelite kasutamise kohta
2. peatükk HÄÄLETAMISE ETTEVALMISTAMINE
§ 3. Valijate nimekiri ja valijakaart
(1) Rahvastikuregistri vastutav töötleja korraldab Välisministeeriumi kaudu välisriigis alaliselt elavate valijate nimekirjade ja valijakaartide edastamise välisesindustele hiljemalt 90. päeval enne valimispäeva.
(2) Valijate nimekirja kantakse valija kohta järgmised andmed:
(3) Valijate nimekirja reale «vald/linn» märgitakse välisriigi nimi ja valimisjaoskonna numbri asemele välisesinduse nimi.
(4) Käesoleva paragrahvi lõikes 2 esitatud andmed kantakse ka kirja teel hääletanute ja välisesinduses hääletanute nimekirja. Nimekirja märkuste lahtrisse märgitakse vastavalt hääletamissedeli kirja teel laekumise või hääletamise kuupäev.
(5) Kui alaliselt välisriigis elavate valijate nimekirja kantud isik kantakse Euroopa Liidu teise liikmesriigi valijate nimekirja ja sellest on teavitatud rahvastikuregistri vastutavat töötlejat, teavitab rahvastikuregistri vastutav töötleja sellest viivitamata Välisministeeriumi kaudu välisesindust. Välisesindus kustutab teatise alusel isiku valijate nimekirjast.
(6) Kirja teel hääletanute ja välisesinduses hääletanute nimekirjana võib kasutada rahvastikuregistri vastutava töötleja poolt koostatud ja välisesindusele saadetud nimekirja, kandes sinna lisaks käesoleva korra alusel nimekirja võetud alaliselt välisriigis elavad valijad ning ajutiselt välisriigis viibivad hääletanud valijad.
(7) Kui välisriigis alaliselt elava või seal ajutiselt viibiva valija aadress on teada, saadab välisesindus talle valijakaardi kirja teel või elektronpostiga hiljemalt 85. päeval enne valimispäeva.
(8) Valijakaardile kantakse:
10) välisesinduse telefoninumber ja e-posti aadress, kui välisesindusel on veebileht, siis selle aadress;
11) Vabariigi Valimiskomisjoni veebilehe aadress.
§ 4. Hääletamistaotluste esitamine
(3) Alaliselt välisriigis elav valija, keda ei ole alaliselt välisriigis elavate valijate nimekirjas:
1) lisab taotlusele nende dokumentide koopiad, mis tõendavad tema isikut ja seda, et tal on hääletamisõigus seaduse § 4 lõike 1 kohaselt;
(4) Alaliselt välisriigis elav valija saab oma varem märgitud vanemate või vanavanemate viimase elukoha andmeid muuta ainult juhul, kui ta tõestab seda dokumentaalselt.
(5) Ajutiselt välisriigis viibiv valija märgib taotluses lisaks käesoleva paragrahvi lõikes 2 ettenähtud andmetele ka oma rahvastikuregistri järgse elukoha aadressi Eestis.
(6) Taotlused peavad olema laekunud välisesindusele hiljemalt 30. päeval enne valimispäeva.
§ 5. Hääletamisdokumentide saatmine valijale
(1) Taotluse õigeaegselt saatnud valijale, kes vastab seaduse nõuetele, saadab välisesindus esimesel võimalusel:
2) Vabariigi Valimiskomisjonilt saadud kaks ümbrikku;
(2) Välimisele ümbrikule kantavad andmed võib trükkida valimiste infosüsteemist.
3. peatükk HÄÄLETAMINE
§ 6. Kirja teel hääletamine
(1) Valija täidab hääletamissedeli seaduses ettenähtut järgides.
(2) Valija paneb täidetud sedeli ühte välisesinduse saadetud ümbrikku. Viimase paneb valija välisesinduse saadetud teise välimisse ümbrikku.
(3) Alaliselt välisriigis elav valija kirjutab välimisele ümbrikule oma nime ja isikukoodi ning märgistab ristiga lahtri «välisriigis hääletamisel».
(4) Ajutiselt välisriigis viibiv valija kirjutab välimisele ümbrikule oma nime, isikukoodi ja oma rahvastikuregistrijärgse elukoha aadressi Eestis seisuga 30 päeva enne valimispäeva ning märgistab ristiga lahtri «väljaspool elukohajärgset jaoskonda toimuval eelhääletamisel».
(5) Valija saadab ümbrikes oleva hääletamissedeli välisesindusele.
(6) Kirja teel saadetavad hääletamissedelid peavad olema välisesindusele laekunud välisesinduse määratud päeval, mis peab olema määratud arvestusega, et hääletamissedelid laekuksid Vabariigi Valimiskomisjonile hiljemalt neljandal päeval enne valimispäeva.
(7) Välisesindus koostab kirja teel hääletanud valijate nimekirja ning edastab selle Vabariigi Valimiskomisjonile arvestusega, et nimekiri laekuks Vabariigi Valimiskomisjonile hiljemalt neljandal päeval enne valimispäeva.
(8) Kirja teel hääletamise korral kannab käesoleva korra § 4 lõikes 1 ja käesoleva paragrahvi lõikes 5 nimetatud toimingutega seotud kulud valija.
§ 7. Hääletamine välisesinduses
(1) Kui valija ei esita kirja teel hääletamise taotlust välisesindusele käesoleva korra § 4 lõikes 6 ettenähtud tähtaja jooksul või ei saada hääletamissedelit välisesindusele käesoleva korra § 6 lõikes 6 ettenähtud tähtpäevaks, võib ta hääletada välisesinduses viimase määratud ajal.
(3) Välisesinduses hääletamist korraldav isik võib hääletamise korraldamisel kasutada abilisi, kes peavad vastama käesoleva korra § 2 lõikes 4 sätestatud nõuetele.
(4) Hääletamisruumis peab olema tagatud salajane hääletamine. Valijal peab olema võimalus tutvuda kandidaatide koondnimekirjaga.
(5) Hääletamisruumis ja ruumides, mille kaudu valija siseneb hääletamisruumi, on valimisagitatsioon keelatud.
(6) Hääletamissedeli saamiseks esitab valija hääletamist korraldavale isikule kehtiva isikut tõendava dokumendi.
(7) Alaliselt välisriigis elav valija, keda ei ole kantud rahvastikuregistri alusel koostatud valijate nimekirja, esitab hääletamisel isikut tõendava dokumendi ja muud dokumendid, mis tõendavad, et tal on hääletamisõigus seaduse § 4 lõike 1 kohaselt. Valija andmed kantakse valijate nimekirja.
(8) Enne valijale hääletamissedeli andmist peab hääletamist korraldav isik veenduma, et valija ei ole hääletanud kirja teel. Kui pärast seda, kui valija on hääletanud välisesinduses, selgub, et valija on hääletanud ka kirja teel, jätab hääletamist korraldav isik kirja teel saabunud hääletamissedeli Vabariigi Valimiskomisjonile hääletamistulemuse kindlakstegemiseks edastamata.
(9) Välisesinduses hääletav valija annab hääletamissedeli saamise kohta allkirja välisesinduses hääletavate valijate nimekirja.
(10) Välisesinduses hääletab valija käesoleva korra § 6 lõigetes 1–4 ja § 5 lõikes 2 ettenähtut järgides.
(11) Valija annab ümbrikes hääletamissedeli välisesinduses hääletamist korraldavale isikule. Hääletamissedelite ja muude valimisdokumentide hoidmise eest vastutab välisesinduses hääletamist korraldav isik.
(12) Välisesinduse juht kirjutab valijate nimekirjadele alla pärast hääletamise lõppemist.
§ 8. Hääletamissedelite arvestus välisesinduses
(1) Pärast välisesinduses hääletamise lõppemist täidab välisesinduses hääletamist korraldav isik hääletamissedelite arvestuslehe. Hääletamissedelite arvestusleht täidetakse järgmiselt:
1) lahtrisse «sedeleid saadud» kirjutatakse Vabariigi Valimiskomisjonilt saadud hääletamissedelite arv;
2) lahtrisse «sedeleid välja saadetud» kirjutatakse välisesindusest kirja teel hääletamiseks välja saadetud hääletamissedelite arv;
3) lahtrisse «kirja teel laekunud sedeleid» kirjutatakse välisesindusse kirja teel laekunud hääletamissedelitega ümbrike arv;
4) lahtrisse «sedeleid valijatele antud» kirjutatakse välisesinduses hääletanud valijatele välja antud hääletamissedelite arv allkirjade arvu järgi valijate nimekirjas;
5) lahtrisse «sedeleid rikutud» kirjutatakse välisesinduses hääletanud valijate tagastatud rikutud hääletamissedelite arv;
6) lahtrisse «sedeleid kasutatud» kirjutatakse kasutatud hääletamissedelite arv kokku, mis peab olema võrdne arvestuslehe alapunktides 2, 4 ja 5 lahtritesse kirjutatud arvude summaga;
7) lahtrisse «sedeleid kasutamata» kirjutatakse kasutamata hääletamissedelite arv, mis peab olema võrdne arvestuslehe alapunktide 1 ja 6 lahtritesse kirjutatud arvude vahega.
(2) Välisesinduses hääletamist korraldav isik edastab Vabariigi Valimiskomisjonile järgmised hääletamisdokumendid:
1) hääletamissedelitega ümbrikud;
2) hääletamissedelite arvestusleht;
3) alaliselt välisriigis elavate valijate nimekiri ning kirja teel ja välisesinduses hääletanud valijate nimekirjad;
4) hääletamistaotlused koos koopiatega Eesti kodaniku isikut tõendavate dokumentide isikuandmete lehekülgedest ja muudest dokumentidest, mis tõendavad hääletamisõigust;
5) hääletamise korraldamisel kasutamata jäänud ümbrikud.
(3) Hääletamissedelitega ümbrikud, mis on laekunud välisesindusele kirja teel pärast ümbrike edastamist Vabariigi Valimiskomisjonile, jätab hääletamist korraldav isik Vabariigi Valimiskomisjonile hääletamistulemuste kindlakstegemiseks edastamata.
(4) Kasutamata jäänud, valijate rikutud hääletamissedelite ning Vabariigi Valimiskomisjonile edastamata jäetud sedelite hävitamise korraldab välisesinduses hääletamist korraldav isik.
§ 9. Hääletamissedelite arvestus valimiskomisjonides
(2) Saanud alaliselt välisriigis elavate valijate hääletamissedelitega ümbrikud ja nimekirjad, kontrollib Vabariigi Valimiskomisjon, kas alaliselt välisriigis elav valija ei ole hääletanud mitu korda ja kas Eestis hääletanud alaliselt välisriigis elav valija on kantud välisriigis alaliselt elavate valijate nimekirja.
(3) Kui alaliselt välisriigis elav valija on hääletanud mitu korda või teda ei ole kantud välisriigis alaliselt elavate valijate nimekirja, jätab Vabariigi Valimiskomisjon kõik valija hääletamissedelitega ümbrikud hääletamistulemuste kindlakstegemisel arvestamata. Kui valija on hääletanud nii elektrooniliselt kui ka hääletamissedeliga, arvestatakse valija hääletamissedelit. Kui valija on hääletanud mitu korda hääletamissedeliga ja elektrooniliselt, jäetakse kõik valija hääletamissedeliga ümbrikud ja elektrooniliselt antud hääl arvestamata.
(4) Alaliselt välisriigis elavate valijate hääletamistulemused teeb kindlaks Tallinna Linna Valimiskomisjon.
(6) Saanud Vabariigi Valimiskomisjonilt alaliselt välisriigis elavate valijate hääletamissedelitega ümbrikud, avab käesoleva paragrahvi lõikes 4 määratud valimiskomisjon välimise ümbriku ning korraldab sisemiste ümbrike hoidmise kuni nende avamiseni valimispäeval hääletamistulemuste kindlakstegemiseks.
(7) Ajutiselt välisriigis viibivate valijate hääletamissedelitega ümbrikud edastab Vabariigi Valimiskomisjon maakonna valimiskomisjonide kaudu hiljemalt valimispäevale eelneval päeval vastavatele jaoskonnakomisjonidele, kus sedeleid arvestatakse hääletamistulemuste kindlakstegemisel seaduse §-s 47 ettenähtud korras.
Vabariigi Valimiskomisjoni 5. märtsi 2004. a määrus nr 37 «Välisriigis hääletamise kord Euroopa Parlamendi valimistel» tunnistatakse kehtetuks.


Riigihanke blogi – Etapiviisiline Elu – Lehekülg 2 – Riigihanke alased uudised ja kirjutised
Author kadrimatteusPosted on november 5, 2019 november 6, 2019 Categories UncategorizedTags § 185 lg 3,RHAD vaidlustamine,vaidlustamise tähtaegLeave a comment on Riigihanke tingimuste vaidlustamise tähtajast
Seekord tahtsin teile kirjutada dünaamilisest hankesüsteemist (DHS), mis on Eestis äärmiselt alakasutatud – tänase seisuga on registris vaid üks DHS: https://riigihanked.riik.ee/rhr-web/#/procurement/1594408/general-info
Teoorias on DHS hankijate (ja ka pakkujate) jaoks geniaalne vahend erinevate kulutarvikute ja väikevahendite jooksvaks ostmiseks olukorras, kus hankija kulutused eelarve aastal ületavad piirmäärasid ning samas puudub ka soov piirata pakkujate ringi, kellelt nimetatud tarvikuid osta.
Sisuliselt on DHS piiratud hankemenetluse tulemusena sõlmitav avatud pakkujate ringiga raamleping, mille alusel saab hankija osta eelnevalt kindlaks määratud kategooriate alusel asju ja teenuseid (miks mitte ka ehitustöid, kuid tõenäoliselt ei ole DHS selle jaoks kõige sobivam vahend). Juriidiliselt võttes ei ole tegemist raamlepinguga aga väga sarnase süsteemiga. Kuna raamleping on hankijate ja pakkujate jaoks tuttav kontseptsioon, siis rõhutangi DHS sarnasusi ja erinevusi raamlepinguga.
DHS kõige suurem pluss võrreldes raamlepinguga on asjaolu, et sellega saab liituda jooksvalt DHS kehtivuse aja jooksul ehk hankija ei pea konkurentsi sulgema DHS kehtivuse ajaks. Klassikalise raamlepingu miinuseks ongi selle suletus – hankija ei saa raamlepingu kehtivuse ajal lisada uusi raamlepingu partnereid, kuid turu arenedes ja uute tulijate saabudes võiks selline kiusatus tekkida.
Jah, DHSi käitamisega kaasneb suurem halduskoormus hankija jaoks, sest hankija peab jooksvalt vastu võtma DHS-iga liitujate sooviavaldusi ja kontrollima taotlejate vastavust kvalifitseerimistingimustele 10 tööpäeva jooksul alates taotluse esitamisest ning põhjendatud juhtudel saab seda pikendada ka 15 tööpäevani (RHS § 34 lg 2).
Kvalifitseerimistingimuste osas kehtib sealjuures piirang, mille kohaselt ei või taotlejatelt nõuda suuremat aastast netokäivet kui DHS alusel sõlmitavatest hankelepingutest kõige suurema hankelepingu kahekordne eeldatav maksumus (RHS § 32 lg 7). Muid üksnes DHSile kohalduvaid kvalifitseerimistingimuste piiranguid ei ole ehk tingimuste seadmisel tuleb lähtuda §-dest 98-101.
DHS-il puudub maksimaalne kehtivusaeg, mis tähendab, et hankija võib selle kehtestada nii pikaks ajaks, kui vajalikuks peab. Juhul kui hankija leiab, et DHS-i tingimusi tuleb muuta enne selle kehtivusaja lõppemist (nt sätestada rangemad kvalifitseerimistingimused või muuta kategooriaid), siis saab hankija DHSi lõpetada ka enne tähtaja saabumist esitades selle kohta teate registrile.
Hankija edastab kõigile süsteemiga liitunud taotlejatele pakkumuse esitamise kutse koos vajalike dokumentidega ning annab taotlejatele 10-päevase tähtaja pakkumuste esitamiseks. Leping sõlmitakse pakkujaga, kes on esitanud tingimustele vastava ja pakkumuste hindamise kriteeriumide alusel parima pakkumuse.
RHS seletuskirjas on viitega 2011. a uuringule selgitatud, et DHS on mastaabisäästu efektile suunatud paindlik instrument, mis erinevalt raamlepingust ei sulge asjaomase hankija ostude suhtes turgu raamlepingu osapooltest pakkujatele, kellest mõni või halvimal juhul ka kõik ei pruugi selle alusel sõlmitavast hankelepingust huvitatud olla. Raamlepingule vastupidiselt saab hankija dünaamilise hankesüsteemi abil hoida enda ostude turgu pidevalt ja jooksvalt avatuna kõigile vastava valdkonna või kategooria hankeeseme osutajatele. EL kogemus on näidanud, et dünaamilise hankesüsteemi kulud on hankijale küll märkimisväärsed, kuid seevastu on ettevõtjatel selle kasutamine odav (Riigihangete seadus 450 SE, seletuskiri, § 32-25).
Väikese suurusega ja alustavad ettevõtted on riigihankes osalemise suhtes tihti negatiivselt meelestatud ning isegi kui neil oleks võimalik osaleda riigihankes ja sõlmida hankijaga raamleping, siis päris tihti otsustatakse sellest loobuda. DHS on ideaalne süsteem väikeste pakkujate kaasamiseks riigihankesse, kes ei ole huvitatud suuremahulistest raamlepingutest ja sellega kaasnevatest kohustustest. Hankija vastupidi saab äärmiselt paindliku vahendiga osta asju ja teenuseid ning hoida turgu maksimaalselt avatuna kõikidele huvitatud isikutele rikkumata sealjuures ka riigihanke läbiviimise kohustust.
DHSi miinuspool sõltub sellest, kelle mätta otsast asja vaadata. Pakkujatel puudub tõhus võimalus enda õiguste kaitseks olukorras, kus hankija rikub DHSi korda hankelepingute sõlmimisel ning hankelepingu maksumus jääb alla riigihanke piirmäära. Nimelt puudub DHSi alusel sõlmitavate hankelepingute puhul ooteaeg (RHS § 120 lg 3) ning juba sõlmitud hankelepingut saab VAKOs vaidlustada vaid juhul, kui selle maksumus ületab riigihanke piirmäära (RHS § 185 lg 4 p 5). Hankijate jaoks ei ole see loomulikult mingi miinus, vaid järjekordne pluss DHSi kasuks otsustamiseks.
Seega kokkuvõttes loodan, et DHS muutub hankijate seas aina populaarsemaks vahendiks hankemenetluse läbiviimisel ning mis võiks aidata lahendada ka igikestvat probleemi summeerimise rägastikus.
Author kadrimatteusPosted on oktoober 31, 2019 oktoober 31, 2019 Categories UncategorizedLeave a comment on Dünaamilisest hankesüsteemist


"Eesti riikliku arengukava Euroopa Liidu struktuurifondide kasutuselevõtuks - ühtne programmdokument aastateks 2004-2006" meetme nr 4.5 "Infoühiskonna arendamine" tingimused ja toetuse kasutamise kava koostamise kord – Riigi Teataja
"Eesti riikliku arengukava Euroopa Liidu struktuurifondide kasutuselevõtuks - ühtne programmdokument aastateks 2004-2006" meetme nr 4.5 "Infoühiskonna arendamine" tingimused ja toetuse kasutamise kava koostamise kord
"Eesti riikliku arengukava Euroopa Liidu struktuurifondide kasutuselevõtuks - ühtne programmdokument aastateks 2004-2006" meetme nr 4.5 "Infoühiskonna arendamine" tingimused ja toetuse kasutamise kava koostamise kord - sisukord
§ 7 Taotluse finantseerimise piirmäär
2 TOETUSE TAOTLEMINE, NÕUDED TAOTLEJALE JA TAOTLUSELE
§ 8 Toetuse taotlemine ja nõuded taotlejale
3 TAOTLUSE MENETLEMINE, TOETUSE KASUTAMISE KAVA KOOSTAMINE JA TOETUSE VÄLJAMAKSETE TEOSTAMISE TINGIMUSED JA KORD
§ 12 Taotleja vastavaks tunnistamise alused ja kord
§ 13 Taotluse vastavaks tunnistamise alused ja kord
§ 15 Toetuse kasutamise kava
§ 16 Taotluse rahuldamise või rahuldamata jätmise otsus ja otsusest teavitamine
§ 18 Projekti muutmine
RT I, 22.09.2011, 8
Vastu võetud 09.06.2004 nr 151
RTL 2004, 82, 1308
16.09.2011 RT I, 22.09.2011, 2 25.09.2011
Määrus kehtestatakse «Perioodi 2004–2006 struktuuritoetuse seaduse» § 16 lõike 1 ja § 17 lõike 3 alusel.
Määrus kehtestab «Perioodi 2004–2006 struktuuritoetuse seaduse» § 2 lõike 2 punkti 1 alusel kehtestatud Vabariigi Valitsuse 28. jaanuari 2004. a korralduses nr 37-k sätestatud «Eesti riikliku arengukava Euroopa Liidu struktuurifondide kasutuselevõtuks – ühtne programmdokument 2004–2006» (edaspidi arengukava) 4. prioriteedi meetme 4.5 «Infoühiskonna arendamine» (edaspidi meede) tingimused ja toetuse kasutamise kava koostamise korra.
(1) Meede on suunatud Eesti Vabariigi Valitsuse 6. mai 2004. a otsusega nr 19 heaks kiidetud dokumendis «Infopoliitika põhialused aastateks 2004–2006» ning Euroopa Liidu Nõukogu 18. veebruari 2003. a resolutsioonis e-Euroopa 2005 tegevuskava rakendamise kohta (ELT C 048, 28.12.2003, lk 2–9) sätestatud eesmärkide saavutamisele.
1) avaliku sektori ülesannetest tulenevate e-teenuste arendamine ja infosüsteemide koostoime tagamine selleks, et tõsta avaliku sektori ja kogu ühiskonna efektiivsust;
2) infosisu arendamine.
(1) Meetme rakendusasutuseks on vastavalt Vabariigi Valitsuse 22. märtsi 2004. a määrusele nr 81 «Struktuuritoetuse rakendusasutuste ja rakendusüksuste nimetamine ning riigi ja kohaliku omavalitsuse investeeringute meetmete loetelu kinnitamine» Majandus- ja Kommunikatsiooniministeerium (edaspidi rakendusasutus ).
(2) Meetme rakendusüksuseks on vastavalt Vabariigi Valitsuse 22. märtsi 2004. a määrusele nr 81 «Struktuuritoetuse rakendusasutuste ja rakendusüksuste nimetamine ning riigi ja kohaliku omavalitsuse investeeringute meetmete loetelu kinnitamine» Riigi Infosüsteemi Amet (edaspidi rakendusüksus).
[RT I, 22.09.2011, 2 - jõust. 25.09.2011]
1) riigiasutustevaheliste strateegiliste arendustegevuste elluviimine, mis eelkõige on suunatud kodanikule, ettevõtjale ja riigiasutusele mõeldud e-teenuste loomisele;
2) avaliku sektori infotehnoloogiliste lahenduste väljatöötamine, sh infoühiskonna toimimiseks vajalike lahenduste väljatöötamine ja rakendamine, nõudluse loomine innovaatilistele lahendustele ning riigi infosüsteemide seostamine vastavate Euroopa Liidu süsteemidega Euroopa Liidu Infoühiskonna initsiatiivide rakendamisel.
(1) Meetme raames on võimalik taotleda toetust järgmiste projektiga otseselt seotud kulutuste katmiseks kooskõlas §-s 7 sätestatud piirmääradega:
1) kulud, mis on otseselt vajalikud projekti tegevuste elluviimiseks ja projekti eesmärkide saavutamiseks;
2) käibemaks, juhul kui toetuse saaja on selle tegelikkuses kinni maksnud ja tal ei ole võimalik seda riigilt tagasi saada.
(2) Meetme raames ei ole abikõlblikud järgmised kulutused:
1) amortisatsioon ja hoolduse iseloomuga tööd (seadmete hooldus);
6) üldkulud;
7) käibemaks (v.a lõike 1 punktis 2 sätestatud juhtudel);
8) tehingud «Tulumaksuseaduse» mõistes seotud isikute vahel, välja arvatud juhul, kui see on vältimatu projekti elluviimise seisukohast;
10) muud toetatavate tegevustega mitte seotud ning projekti elluviimise seisukohast põhjendamatud ja ebaolulised kulud.
(1) Toetuse saajale hüvitatakse abikõlblikud kulud, mis on tehtud taotluse esitamise kuupäevast või taotluses toodud hilisemast kuupäevast kuni taotluse rahuldamise otsuses sätestatud lõppkuupäevani.
(2) [Kehtetu – RTL 2008, 61, 869 - jõust. 26.07.2008]
§ 7. Taotluse finantseerimise piirmäär
(1) Toetuse maksimaalne summa on 25 miljonit Eesti krooni projekti kohta.
(2) Euroopa Liidu poolse kaasrahastamise maksimaalne määr on 75% abikõlblikest kuludest.
2. peatükk TOETUSE TAOTLEMINE, NÕUDED TAOTLEJALE JA TAOTLUSELE
§ 8. Toetuse taotlemine ja nõuded taotlejale
(1) Toetust võib taotleda riigiasutus.
(2) Taotlus esitatakse rakendusüksusele vastavalt taotluse esitamise kutses (edaspidi kutse) toodud tähtaegadele kirjalikult ja koopia elektrooniliselt. Kutse avaldatakse vähemalt 30 tööpäeva enne taotluste esitamise tähtpäeva rakendusüksuse veebilehel.
(3) Taotleja peab tagama projekti juhtimiseks vajalikku ressurssi.
(1) Taotlus koosneb kirjalikust avaldusest, määruse lisas 1 toodud täidetud taotlusvormist ja nendele vajadusel lisatud dokumentidest.
1) taotluses sisalduv projekt peab vastama meetme eesmärkidele;
2) taotlusvorm on nõuetekohaselt täidetud ning taotluses esitatud andmed on täielikud ja õiged;
3) taotlusele on lisatud kõik nõutavad dokumendid;
4) taotlus on kinnitatud taotleja allkirjaõigusliku isiku poolt.
(3) Taotluse paremaks avamiseks võib taotlusele lisada taotlusvormi täpsustavaid dokumente, näiteks:
1) seletuskiri projekti eesmärkide, sihtgrupi, tulemuste, ajakava ja eelarve kohta;
2) projekti tehniliste lahenduste alternatiivvariantide võrdlev lühianalüüs ja hindamine;
3) projekti tasuvusanalüüs.
(4) Rakendusüksusel on õigus nõuda selgitusi taotluses esitatud andmete kohta, kui ta leiab, et taotlus ei ole piisavalt selge, näidates ühtlasi, millised asjaolud vajavad täiendavat selgitamist.
3. peatükk TAOTLUSE MENETLEMINE, TOETUSE KASUTAMISE KAVA KOOSTAMINE JA TOETUSE VÄLJAMAKSETE TEOSTAMISE TINGIMUSED JA KORD
(1) Taotluse menetlemine rakendusüksuses koosneb selle registreerimisest, läbivaatamisest või läbivaatamata tagastamisest, taotleja ja taotluse vastavaks või mittevastavaks tunnistamisest, vastavaks tunnistatud taotluse edastamisest rakendusasutusele ning mittevastavaks tunnistatud taotleja või taotluse korral taotluse rahuldamata jätmise otsuse tegemisest.
(2) Taotluse menetlemine rakendusasutuses koosneb vastavaks tunnistatud taotluse hindamisest, toetuse kasutamise kava koostamisest ja esitamisest Vabariigi Valitsusele ning taotluse rahuldamise või rahuldamata jätmise otsuse tegemisest.
(1) Taotlus registreeritakse ja vaadatakse läbi rakendusüksuses. Taotlus vaadatakse läbi 10 tööpäeva jooksul taotluse esitamisest.
(2) Taotluses esinevate ebatäpsuste korral teavitab rakendusüksus sellest taotlejat ning määrab tähtaja puuduste kõrvaldamiseks. Taotluse esitamise kuupäevaks loetakse sel juhul puuduste kõrvaldamise kuupäev. Puuduste kõrvaldamiseks antakse kuni 10 kalendripäeva, kuid mitte rohkem, kui on jäänud taotluste esitamise tähtpäevani.
(3) Rakendusüksus tagastab taotluse, kui taotleja ei ole esitanud toetuse taotlemiseks lõikes 2 esitatud tähtaja jooksul kõiki määruse alusel nõutavaid dokumente või ei ole esitanud taotlust tähtaegselt.
§ 12. Taotleja vastavaks tunnistamise alused ja kord
(1) Rakendusüksus kontrollib taotleja vastavust «Perioodi 2004–2006 struktuuritoetuse seaduse» ja määruse §-s 8 taotlejale esitatud nõuetele. Taotleja tunnistatakse vastavaks, kui on täidetud kõik taotlejale esitatud nõuded.
(2) Taotleja vastavaks tunnistamise korral teeb rakendusüksuse juht taotleja vastavaks tunnistamise otsuse. Taotleja mittevastavaks tunnistamise korral teeb rakendusüksuse juht taotluse rahuldamata jätmise otsuse taotluse vastavust hindamata.
(3) Taotleja vastavaks tunnistamise või taotluse rahuldamata jätmise otsusest teavitatakse taotlejat kahe tööpäeva jooksul pärast taotluse läbivaatamist.
§ 13. Taotluse vastavaks tunnistamise alused ja kord
(1) Rakendusüksus hindab taotluse vastavust «Perioodi 2004–2006 struktuuritoetuse seaduse» ja määruse §-s 9 taotlusele esitatud nõuetele. Taotlus tunnistatakse vastavaks, kui on täidetud kõik taotlusele esitatud nõuded.
(2) Taotlust ei tunnistata vastavaks, kui esineb vähemalt üks alljärgnevatest asjaoludest:
2) taotleja ei võimalda rakendusüksusel teostada taotluse nõuetele vastavuse kontrolli;
3) määruses taotlusele esitatud nõuded pole täidetud.
(3) Taotluse vastavaks tunnistamise korral teeb rakendusüksuse juht taotluse vastavaks tunnistamise otsuse. Taotluse mittevastavaks tunnistamise korral teeb rakendusüksuse juht taotluse rahuldamata jätmise otsuse.
(4) Taotluse vastavaks tunnistamise või taotluse rahuldamata jätmise otsusest teavitatakse taotlejat kahe tööpäeva jooksul pärast taotluse läbivaatamist.
(5) Vastavaks tunnistatud taotlused esitab rakendusüksus nimekirjana koos taotlusvormide ja lisatud dokumentidega rakendusasutusele taotluste hindamiseks.
(1) Vastavaks tunnistatud taotlusi hinnatakse. Taotluste hindamiseks moodustab rakendusasutuse juht ekspertidest koosneva hindamiskomisjoni (edaspidi hindamiskomisjon).
(2) Vastavaks tunnistatud taotlusi hinnatakse järgmiste hindamiskriteeriumide alusel:
1) projekti eesmärkide kooskõla meetme eesmärkidega;
2) projekti mõju ja olulisus meetme eesmärkide saavutamisele;
3) taotluses esitatud tegevus- ja ajakava selgus, detailsus, ajaline teostatavus ja tegevuste piisavus püstitatud eesmärkide saavutamiseks;
4) taotletavate kulude põhjendatus, tegevustega seotus ja vajalikkus.
(3) Taotlusi hinnatakse lõikes 2 toodud hindamiskriteeriumide alusel skaalal 0–10.
(4) Taotluste paremusjärjekord määratakse hindamiskriteeriumite keskmiste hinnete summeerimise teel.
(5) Rakendusasutuse juht teeb taotluse rahuldamata jätmise otsuse, kui:
1) vähemalt üks lõikes 2 toodud hindamiskriteeriumidest hinnatakse hindamiskomisjoni enamuse poolt hindega 0;
2) taotluse hindamisel selgub, et taotluses on esitatud valeandmeid või esinevad asjaolud, mille tõttu taotlejat või taotlust ei saa vastavaks tunnistada või taotlust rahuldada.
(6) Hindamiskomisjon koostab hiljemalt 30 tööpäeva jooksul pärast taotluste vastavaks tunnistamist hinnatud taotlustest projektide paremusjärjekorras loetelu koos ettepanekutega taotluste rahuldamiseks või rahuldamata jätmiseks.
§ 15. Toetuse kasutamise kava
(1) Rakendusasutus koostab § 14 lõikes 6 nimetatud loetelust määruse lisas 2 toodud vormil arengukava perioodiks meetmest riigi investeeringuteks ettenähtud toetuse kasutamise kava (edaspidi kava) põhinimekirja, arvestades meetme eelarvet ja ülejäänud projektidest lisanimekirja ning esitab kava Vabariigi Valitsusele kinnitamiseks.
(2) Rakendusasutus vaatab kava üle ja teeb vajadusel muudatused ning esitab täpsustatud kava Vabariigi Valitsusele kinnitamiseks üks kord aastas 1. märtsiks.
(3) Kinnitatud kava põhinimekirja kantud projekti taotleja valmistab koostöös rakendusüksusega kolme kuu jooksul pärast kava kinnitamist Vabariigi Valitsuse poolt ette materjalid riigihanke korraldamiseks ja esitab need kooskõlastamiseks rakendusasutusele. Kava põhinimekirjas 2006. rakendusaastal teostatavate projektide puhul tuleb materjalid riigihanke korraldamiseks ette valmistada ja rakendusasutusele kooskõlastamiseks esitada hiljemalt 1. juuniks 2005.
(4) Rakendusasutus kooskõlastab või annab arvamuse esitatud materjalide kohta 10 tööpäeva jooksul.
(5) Rakendusasutuse juht teeb taotluse rahuldamata jätmise otsuse, kui lõikes 3 nimetatud materjale ei kooskõlastata. Sel juhul läheb toetuse saamise võimalus üle vastavalt lisanimekirjas prioriteetsuselt esimesena olevale projektile, kuid mitte rohkem kui rahuldamata jäetud taotlusele kavas ettenähtud summa ulatuses.
(1) Rakendusasutuse juht teeb kava põhinimekirjas oleva projekti taotluse kohta rahuldamise otsuse 10 tööpäeva jooksul pärast § 15 lõikes 3 nimetatud materjalide kooskõlastamist.
(2) Rakendusasutuse juht teeb kava lisanimekirjas oleva projekti taotluse kohta taotluse rahuldamise otsuse 10 tööpäeva jooksul pärast kava kinnitamist lõike 5 punktis 12 toodud tingimustega.
(3) Taotluse rahuldamata jätmise otsus tehakse vastavalt § 12 lõikes 2, § 13 lõikes 3, § 14 lõikes 5, § 15 lõikes 5 ja käesoleva paragrahvi lõikes 4 toodule hiljemalt 10 tööpäeva jooksul pärast kava kinnitamist Vabariigi Valitsuses.
(4) Taotlus jäetakse rahuldamata, kui taotleja on esitanud enne taotluse rahuldamise otsuse tegemist avalduse taotluse menetlemise lõpetamiseks.
(5) Taotluse rahuldamise otsuses märgitakse:
5) toetatava projekti nimi ja kogumaksumuse piirmäär;
6) Euroopa Liidu poolse toetuse suurus Eesti kroonides ja osakaaluna projekti abikõlblikest kuludest;
7) Eesti riigi poolse kaasrahastamise suurus Eesti kroonides;
9) toetuse kasutamise tingimused (sealhulgas ettemaksu võimalus);
10) projekti aruandluse tingimused;
11) muud toetuse saaja kohustused;
12) kava lisanimekirjas oleva projekti taotluse puhul taotluse rahastamise tingimused ja taotluse rahuldamise otsuse muutmine tulenevalt § 15 lõikest 5 ja § 17 lõikest 2.
3) otsuse tegemise põhjendus ja alus.
(7) Taotluse rahuldamise või rahuldamata jätmise otsus saadetakse taotlejale väljastusteatega tähtkirjaga viie tööpäeva jooksul pärast otsuse tegemist.
(8) Otsuse peale võib esitada vaide «Perioodi 2004–2006 struktuuritoetuse seaduse» §-s 22 sätestatud alusel ning vaie vaadatakse läbi «Haldusmenetluse seaduses» sätestatud korras.
(1) Toetuse saaja peab 10 tööpäeva jooksul alates taotluse rahuldamise otsuse kättetoimetamist esitama rakendusasutusele kinnituskirja toetuse vastuvõtmise ja sihipärase kasutamise kinnitamise ning taotluse rahuldamise otsuses esitatud tingimustega nõustumise kohta.
(2) Kui toetuse saaja loobub toetusest või ei esita lõikes 1 nõutud tähtaja jooksul kinnituskirja või ei suuda täita taotluse rahuldamise otsuses esitatud nõudeid, tunnistab rakendusasutuse juht taotluse rahuldamise otsuse kehtetuks ja toetuse saamise võimalus läheb üle vastavalt lisanimekirjas prioriteetsuselt esimesena olevale projektile, kuid mitte rohkem kui kehtetuks tunnistatud taotluse rahuldamise otsuses määratud summa ulatuses.
§ 18. Projekti muutmine
(1) Toetuse saaja on kohustatud taotlema rakendusasutuselt nõusolekut projektis oluliste muudatuste tegemiseks.
3) projekti kuluplaani muutmine üle 10% kulukohtade lõikes.
(3) Toetuse saajal ei ole õigust taotleda toetuse kogumaksumuse suurendamist ning projekti eesmärkide muutmist.
(4) Projekti muudatused kinnitab rakendusasutuse juht.
(5) Juhul kui planeeritavaid muudatusi ei kiideta heaks, on toetuse saaja kohustatud ellu viima projekti vastavalt taotluse rahuldamise otsusele. Kui toetuse saaja ei ole nõus projekti vastavalt taotluse rahuldamise otsusele ellu viima, siis on rakendusasutusel õigus toetus tagasi nõuda.
(6) Juhul kui projekti muudatus on heaks kiidetud, teavitab rakendusasutus toetuse saajat otsusest kirjalikult 10 tööpäeva jooksul projekti muutmise taotluse saamisest.
(1) Toetuse väljamaksed tehakse toetuse saajale vastavalt rahandusministri 11. märtsi 2004. a määruses nr 31 «Struktuuritoetuse väljamaksmise kord» (RTL 2004, 27, 448) sätestatule ja taotluse rahuldamise otsuses toodud tingimustele.
(2) Toetuse saaja esitab vajadusel rakendusüksusele toetuse väljamaksmiseks vastavasisulise taotluse koos raamatupidamise algdokumentide ja nende tasumist tõendavate dokumentidega kuu 15. kuupäevaks.
(3) Tööd ja teenused, mille eest väljamakseid taotletakse, peavad olema lõpetatud ja vastu võetud.
(4) Meetme raames on võimalikud ettemaksed vastavalt rahandusministri 11. märtsi 2004. a määrusele nr 31 «Struktuuritoetuse väljamaksmise kord».
(5) Rakendusüksus kontrollib väljamakse taotluse korrektsust, abikõlblikkust ja vormikohasust viie tööpäeva jooksul maksetaotluse esitamisest ning esitab nõuetele vastavad väljamakse taotlused makseasutusele.
Toetuse saaja on kohustatud läbi viima taotluses sisalduva projekti taotluse rahuldamise otsuses fikseeritud tähtaegade ja tingimuste kohaselt ning täitma muid «Perioodi 2004–2006 struktuuritoetuse seaduses» ja selle alusel kehtestatud õigusaktides ning käesolevas määruses sätestatud nõudeid.


text:
Käitise asukohavalikul tuleb arvestada KeÜS § 18 lg-ga 1, mis sätestab käitajale kohustuse lähtuda käitise asukoha valikul eesmärgist vähendada võimalikult suures ulatuses keskkonnahäiringuid. Norm on suunatud küll käitajale, kuid sellest kinnipidamist peavad planeeringute kehtestamise ja lubade andmise käigus jälgima haldusorganid. Seejuures tuleb silmas pidada mõistlikkuse põhimõtet (KeÜS § 22).
Sellegipoolest annab KeÜS § 18 lg 1 keskkonnakaalutlustele käitise asukoha valikul olulise kaalu. Seetõttu ei tohiks asukohta, kus käitise rajamise või hilisema käitamisega võiksid kaasneda väiksemad keskkonnahäiringud, juba ette valikust välistada üksnes põhjusel, et sinna käitise rajamine oleks käitajale mõnevõrra kulukam või selle käitamisel saadav tulu väiksem. (p 15)
Vabariigi Valitsus on PlanS § 28 lg 1 kohaselt pädev riigi eriplaneeringut algatama. See, kas praegusel juhul on valitud tehase rajamiseks õige planeeringu liik, on planeeringu materiaalse õiguspärasuse küsimus, mille saab vajaduse korral tõstatada planeeringu kehtestamise otsuse vaidlustamisel. (p 10)
Vabariigi Valitsuse otsus riigi eriplaneeringu algatamiseks on menetlustoiming, mille vaidlustamise õigus on määratletud HKMS § 45 lg-s 3. Haldusakti andmisega päädivas menetluses tehtava menetlustoimingu peale võib esitada kaebuse kahel juhul. Esmalt olukorras, kus menetlustoiming rikub iseseisvalt ja tulevasest haldusaktist sõltumatult kaebaja materiaalseid õiguseid. Teiseks olukorras, kus menetlustoimingu õigusvastasus tingib vältimatult kaebaja õigusi rikkuva haldusakti andmise tulevikus. (p 8)
Kui keskkonnaorganisatsioonil on kaebeõigus (KeÜS § 30 lg 2) haldusakti vaidlustamiseks, siis tuleb tunnustada ka tema kaebeõigust akti andmise menetluses tehtavate toimingute vaidlustamiseks. Seda juhul, kui on täidetud menetlustoimingu vaidlustamise eeldused. (p 9)
Vaidlusaluse menetlustoimingu vaidlustamiseks puudub keskkonnaorganisatsioonil ilmselgelt kaebeõigus. Vabariigi Valitsus on PlanS § 28 lg 1 kohaselt pädev riigi eriplaneeringut algatama. See, kas praegusel juhul on valitud tehase rajamiseks õige planeeringu liik, on planeeringu materiaalse õiguspärasuse küsimus, mille saab vajaduse korral tõstatada planeeringu kehtestamise otsuse vaidlustamisel. Kaebaja õigusi ei riku ka asjaolu, et tal tuleb oma huvide kaitseks osaleda riigi eriplaneeringu menetluses. Olulise keskkonnamõjuga otsuste tegemise menetluses osalemine on keskkonnaorganisatsioonide tavapärane ja oluline funktsioon. (p 10)
PlanS § 27 lg 2 järgi on riigi eriplaneering võimalik koostada kas riigi territooriumi või selle osa kohta. Seda, milliste kriteeriumite alusel planeeringuala kindlaks määratakse, planeerimisseaduses lähemalt ei selgitata. Märgitud on üksnes niipalju, et kui eriplaneeringu algatamiseks on esitanud taotluse mitu isikut, tuleb kaaluda ka nende taotlustes märgitud asukohti (§ 30 lg 2 teine lause). (p 12)
Planeeringu algatamise korralduses märgitud esialgne teadaolev planeeringuala ei piira ehitise asukoha valikut üksnes selle alaga (vt PlanS § 28 lg 5 p 1 ja lg 1, § 30 lg 1 ja lg 2 esimene lause, §-d 32, 33, 35, § 41 lg 2; vt ka RKHK otsus nr 3-16-1472/92, p 23). See oleks vastuolus asukohavaliku menetluse eesmärkidega, milleks on muuhulgas avalikkuse ja huvitatud isikute tõhus kaasamine otsustusprotsessi ning käitisele ka keskkonnakaalutluste seisukohast sobivaima asukoha leidmine. (p 14, vt ka p 13)
KrMS 14. peatükis sätestatud immuniteedimenetluse eesmärk on tagada demokraatliku õigusriigi kaitseks riigi olulisemate institutsioonide sõltumatus ja parlamendivähemuse kaitse. Muuhulgas peavad sellised institutsioonid PS §-s 4 sätestatud võimude lahususe põhimõttest tulenevalt riigi täitevvõimu, sh kriminaalmenetluse läbiviijaid kontrollima ja tasakaalustama. Selleks on vaja neid muu hulgas kaitsta täitevvõimu võimaliku poliitiliselt kallutatud kriminaalmenetlusega survestamise eest. KOV üksused riigivõimu kontrolli ja tasakaalustamise ülesandeid ei täida. (p 27)
Immuniteedimenetluse kohalduvuse laiendamine linnapeade ja vallavanemate suhtes tähendaks sisuliselt riigi kõrvale riigist sõltumatute üksuste moodustumist. Niisugused üksused sarnaneksid pigem föderatsiooni subjektile. Selline lahendus ei oleks kooskõlas PS §-st 2 tuleneva unitaarriigi põhimõttega (vt ka RKPJK 9. juuni 2009 otsus asjas nr 3-4-1-2-09, p 33). (p 28)
Linnapea või vallavanema ametist kõrvaldamine puudutab KOV enesekorraldusõiguse tuuma. Selle tulemusel sekkutakse KOKS § 22 lg 1 p 15 järgi volikogu ainupädevusse kuuluvasse otsusesse linnapea või vallavanema valiku kohta. Linnapea või vallavanema ametist kõrvaldamine mõjutab seega negatiivselt KOV üksuse õigust otsustada iseseisvalt kohaliku elu küsimusena linnapea või vallavanema ametisoleku üle. Kuna linnapea või vallavanema amet on poliitiline amet ja selline isik realiseerib oma ametis volikogu enamuse poliitilist tahet, on tema kõrvaldamine linnapea või vallavanema ametist ka sekkumine poliitilistesse valikutesse. Linnapea või vallavanema kõrvaldamine ametist võib oluliselt pärssida rahvalt mandaadi saanud poliitilise jõu programmiliste seisukohtade realiseerumise võimalusi (vt ka RKHK 6. novembri 2003 otsus asjas nr 3-3-1-72-03, p 18). (p-d 19-20)
Seadus, mis näeb ette aluse enesekorraldusõigust riivava toimingu tegemiseks, riivab ka ise seda õigushüve. Igasugusest KOV enesekorraldusõiguse negatiivsest mõjutamisest piisab riiveks. Linnapea või vallavanema ametist kõrvaldamisest johtuv KOV enesekorraldusõiguse riive on vähese ulatuse ja intensiivsusega. (p-d 21 ja 25)
3-4-1-63-13 Riigikohus 19.03.2014
PS § 3 lõike 1 esimene lause sätestab, et riigivõimu teostatakse üksnes põhiseaduse ja sellega kooskõlas olevate seaduste alusel. Sellest tuleneb seadusereservatsiooni põhimõte. PS § 154 lõige 1 näeb ette, et kõiki kohaliku elu küsimusi otsustavad ja korraldavad kohalikud omavalitsused, kes tegutsevad seaduste alusel iseseisvalt. See tähendab, et ka kohaliku elu küsimusi peab KOV lahendama vastavuses seadusega. (p 30)
Menetlusnormide asjassepuutuvuse hindamisel ei ole määrav see, et normi põhiseaduspärasuse ja -vastasuse korral oleks kohtuotsuse resolutsioon erinev, vaid lähtuda tuleb sellest, kas konkreetses menetluses pidi rakendatama neid menetlusnorme kohtuotsuseni jõudmiseks. (p 25)
3-4-1-66-13 Riigikohus 19.03.2014
PS § 3 lõike 1 esimene lause sätestab, et riigivõimu teostatakse üksnes põhiseaduse ja sellega kooskõlas olevate seaduste alusel. Sellest tuleneb seadusereservatsiooni põhimõte. PS § 154 lõige 1 näeb ette, et kõiki kohaliku elu küsimusi otsustavad ja korraldavad kohalikud omavalitsused, kes tegutsevad seaduste alusel iseseisvalt. See tähendab, et ka kohaliku elu küsimusi peab KOV lahendama vastavuses seadusega. (p 35)
Menetlusnormide asjassepuutuvuse hindamisel ei ole määrav see, et normi põhiseaduspärasuse ja -vastasuse korral oleks kohtuotsuse resolutsioon erinev, vaid lähtuda tuleb sellest, kas konkreetses menetluses pidi rakendatama neid menetlusnorme kohtuotsuseni jõudmiseks. (p 30)
Eesti seaduse või muu akti kooskõla Riigikogu poolt ratifitseeritud välislepinguga (§ 123 lg 2)
3-4-1-14-13 Riigikohus 30.04.2013
KOKS § 52 lg 1
Vaidlus volikogu liikmete volituste ennetähtaegse lõppemise üle on põhiseaduslikkuse järelevalve kolleegiumi 25. aprilli 2013. aasta otsusega asjas nr 3-4-1-13-13 lõplikult lahendatud. (p 15) (Vt 25.04.2013 otsuse asjas nr 3-4-1-13-13 annotatsioone.)
Vabariigi Valitsuse tagasiastumine
asja läbivaatamine Riigikohtus
viieliikmeline koosseis

matches:
§ 18
§ 22
§ 18
§ 28
§ 45
§ 30
§ 28
§ 27
§ 28
§ 30
§ 41
§ 22
Riigikohus
§ 3
§ 154
Riigikohus
§ 3
§ 154
Riigikohus
§ 52


(3) Kui käesoleva paragrahvi lõikes 1 nimetatud teave on juurdepääsupiiranguga, on haldusorgan iga kord kohustatud kaaluma, kas keskkonnateabe väljastamisest keeldumise huvi kaalub üles keskkonnateabe avalikustamise huvi.
1.1. Keskkonnaohu mõiste all on silmas peetud KeÜS §-s 5 sätestatud definitsiooni – keskkonnaoht on olulise keskkonnahäiringu tekkimise piisav tõenäosus. Oluline keskkonnahäiring omakorda hõlmab igasugust olulist ebasoodsat mõju keskkonnale, sealhulgas nii inimese tervisele, heaolule ja varale kui ka kultuuripärandile. Piisava tõenäosuse osas vt KeÜS § 5 kommentaari. Teavitamiskohustus tekib lisaks keskkonnaohule (mis KeÜS § 3 lg-s 1 sätestatud keskkonnahäiringu mõistest tulenevalt võib tuleneda üksnes inimtegevusest) ka looduslikest teguritest põhjustatud olulise mõju tekkimise piisava tõenäosuse korral. Sellisteks olukordadeks võivad olla nt ilmastikust tekkinud ohud: üleujutused, sinivetikate õitseng jmt.
1.3. Ka kehtivas siseriiklikus õiguses on vastav kohustus veelgi üldisemal kujul juba olemas. AvTS § 30 lg 3 kohaselt on teabevaldaja kohustatud viivitamata avalikustama teabe inimeste elu, tervist, vara või keskkonda ähvardava ohu kohta, valides selleks kiireima ja sobivaima viisi, et ohtu vältida ja võimalikke tagajärgi leevendada. KeÜS § 25 näol on tegemist erisättega AvTS-s sätestatud üldregulatsioonist, milles on täpsustatud, mil viisil ning kes peaks keskkonnaohu kohta käiva teabe puudutatud isikutele edastama.
1.4. Samas on KeÜS § 25 näol pigem tegemist üldise põhimõttega, mida täpsustavad eriseaduste normid. Näiteks VÕKS § 40 kohaselt teavitab Keskkonnaamet saasteainete sisalduse häiretaseme ületamise korral avalikkust raadio, televisiooni või ajalehe kaudu. Avalikkusele antav teave peab sisaldama andmeid välisõhu saastatuse registreeritud taseme ning saastamise põhjuste ja kestuse kohta. VÕKS §-des 41 ja 42 on sätestatud erinõuded teabe sisule, kui ületatakse vääveldioksiidi, lämmastikdioksiidi või osoonisisalduse häiretaset. Sellised eriregulatsioonid on KeÜS-st tuleneva üldise kohustuse suhtes erisätteks ning nendega reguleeritud osas KeÜS sätted kohaldamisele ei kuulu.
1.5. KeÜS § 25 seondub ka hädaolukorra seadusega, mille kohaselt tuleb avalikkust viivitamata teavitada hädaolukorra tekkimise vahetust ohust, hädaolukorrast ja selle lahendamisest, kui teavitamata jätmine võib ohustada inimeste elu või tervist, tekitada suure varalise kahju või häirida muul viisil oluliselt tavapärast elukorraldust (HOS § 9 lg 3). Ehkki selles sättes ei mainita keskkonnaohtu, võib oht inimtervisele, heaolule ja varale toimida keskkonna kaudu ning vastata sellisena keskkonnaohu määratlusele KeÜS §-s 5. Avalikkuse teavitamise kohustus hädaolukorra tekkimisel on reguleeritud hädaolukorra lahendamise plaanides. Näiteks on praktikas koostatud siseministeeriumi juhtimisel HOS alusel ulatuslikust metsa- või maastikutulekahjust põhjustatud hädaolukorra lahendamise plaan, milles on avalikkuse teavitamise kohustus jagatud erinevate asutuste vahel ning määratud teave, mis kindlasti peab avalikkuseni jõudma. Analoogsed plaanid on koostatud üleujutuste, tormide, kiirgushädaolukordade jmt puhuks.
4. KeÜS § 25 lg-s 3 on antud haldusorganile käitumisjuhised juhuks, kui avalikustatav teave on juurdepääsupiiranguga (nt võib teabe avaldamine kahjustada ärisaladust). Sel juhul peab haldusorgan erinevaid huve kaaluma ning otsustama, kas teave väljastada.
5.KeÜS § 25 lg 4 eesmärgiks on kaitsta isikuid, keda keskkonnaohust teavitamine võis kahjustada. Sellisteks isikuteks võivad olla näiteks ettevõtjad, kelle käitisest tulenevast ohust ekslikult teada anti või kel on huvi avalikkuse teavitamiseks oma käitisest tuleneva ohu möödumisest (nt teade, et ühisveevärgi vett võib jälle juua).


text:
3-1-1-137-03 Riigikohtu kriminaalkolleegiumi 18. detsembri 2003. a kohtuotsus Vassili Savka süüdistuses KrK § 101 p 8 ja § 199^1 järgi – Riigi Teataja
3-1-1-137-03 Riigikohtu kriminaalkolleegiumi 18. detsembri 2003. a kohtuotsus Vassili Savka süüdistuses KrK § 101 p 8 ja § 199^1 järgi
RT III 2004, 2, 22
Kohtuasja number 3-1-1-137-03
Otsuse kuupäev 18. detsember 2003. a
Kohtukoosseis Eesistuja Lea Kivi, liikmed Ott Järvesaar ja Eerik Kergandberg
Kohtuasi Kriminaalasi Vassili Savka süüdistuses KrK § 101 p 8 ja § 199 1 järgi
Vaidlustatud kohtulahend Tallinna Ringkonnakohtu 11. juuni 2003. a otsus kriminaalasjas nr 2-1/87/03
Kaebuse esitaja ja kaebuse liik Riigiprokurör Alar Kirsi kassatsioonprotest; süüdimõistetu Vassili Savka kassatsioonkaebus; kannatanu I. V. kassatsioonkaebus
Asja läbivaatamise kuupäev 28. oktoober 2003. a
Istungil osalenud isikud Riigiprokurör Alar Kirs, Vassili Savka kaitsja vandeadvokaat Ann Saar
AKKS § 63 p 2, § 64 p 1 ja § 65 lg 3 alusel
1. Tühistada Tallinna Ringkonnakohtu 11. juuni 2003. a otsus Vassili Savka õigeksmõistmises I. S. tapmises ja süüdistuses KrK § 101 p 3 järgi ning Vassili Savka süüditunnistamises KrK § 199 1 järgi I. S. laiba teotamise osas. Kriminaalasi saata selles osas Tallinna Ringkonnakohtule uueks arutamiseks teises kohtukoosseisus.
2. Muus osas jätta Tallinna Ringkonnakohtu 11. juuni 2003. a otsus muutmata.
3. Riigiprokuratuuri kassatsioonprotest ja kannatanu I. V. kassatsioonkaebus rahuldada osaliselt.
4. Vassili Savka kassatsioonkaebus jätta rahuldamata.
1. Tallinna Linnakohtu 5. märtsi 2003. a otsusega tunnistati Vassili Savka süüdi KrK § 101 p-de 3, 5, 8 järgi ja talle mõisteti karistuseks eluaegne vangistus. Samuti tunnistati V. Savka süüdi KrK § 1991 järgi, karistuseks mõisteti talle üks aasta vangistust. KarS § 64 lg 1 alusel loeti kergem karistus kaetuks raskeimaga ning liitkaristuseks kuritegude kogumi eest mõisteti V. Savkale eluaegne vangistus.
KrK § 101 p-de 3, 5 ja 8 järgi tunnistati V. Savka süüdi oma abikaasa I. S. tapmises 6. juuli 2000. a öösel Tallinnas S. tänava korteris ning seejärel I. S. ema J. Š. ja I. S. poja D. M. tapmises Tallinnas K. tänava korteris.
Kohus ei uskunud V. Savka kaitseväidet, et kõik kolm isikut sõitsid ootamatult puhkusele sellest eelnevalt kellelegi rääkimata. Analüüsides kriminaalasjas tuvastatud asjaolusid, leidis kohus, et V. Savka käitumine pärast 7. juulit 2000. a viitas tema teadlikkusele I. S.-i, J. Š. ja D. M.-i tagasipöördumatusest.
Nii tulenes tunnistajate ütlustest, et kohe pärast eelnimetatud isikute kadumist asus V. Savka elama oma ämma J. Š. korterisse, kellega tal olid aga vaenulikud suhted ja kes ei tahtnud, et V. Savka tema korterisse elama asuks. Samuti korraldas V. Savka korteris kõik ümber, korjates muuhulgas ära kogu naiste kosmeetika ja elades J. Š. toas. Lisaks sellele leiti K. tänava korterist mitmeid kadunutele kuulunud esemeid, milleta nad poleks mitte mingil juhul reisima läinud. Kuigi kõik kolm kohtusid eelmisel päeval mitmete isikutega, ei maininud nad ühelegi neist kavatsust ära sõita. Kohus tegi kõigest sellest järelduse, et I. S., J. Š. ja D. M. ei lahkunud elukohast vabal tahtel.
Tõendamist leidis, et I. S. kartis oma meest ja tahtis temast lahutada. Ta kartis, et ta elu on ohus, sest V. Savka tahab teda tappa. V. Savka tahtis pantida oma ämma korterit ja oli seetõttu viimasega vaenulikes suhetes. Kohtualusel oli konflikte ka D. M.-iga, kes vägivaldsetes tülides üritas oma ema kaitsta. Arvestades ka kohtupsühhiaatria ekspertide arvamust, milles V. Savkat iseloomustati emotsionaalses plaanis kui silmatorkavalt kalki, külmalt kalkuleerivat ja jõhkrat isikut, oli tal kohtu arvates põhjust kadunute suhtes vägivaldseks käitumiseks.
Kohus märkis, et pärast 7. juulit 2000. a pole keegi näinud I. S.-i, J. Š.-d ega D. M.-i, kellest kahe viimase tükeldatud surnukehad leiti kohtualusele kuulunud maamajast. V. Savka tunnistas, et käis maamajas 9. juulil 2000. a ja vedas sinna taksoga ehitusmaterjale. Maamajas ei tuvastatud aga värskete remonttööde tegemist ega ka ehitusmaterjalide olemasolu. Taksojuht A. O. ütlustest nähtuvalt transporditi korterist maamajja viis rasket kilekotti. Kohus pidas oluliseks, et neid kotte transporditi just vahetult pärast J. Š. ja D. M. kadumajäämist ja kotid võeti peale korterist, kus need isikud vahetult enne kadumajäämist asusid. Seega leidis kohtu arvates tõendamist, et kohtualune toimetas J. Š. ja D. M.-i laibad oma maamajja.
Kohtu arvates leidis täielikult tõendamist, et kohtualune tappis I. S.-i, J. Š. ja D. M.-i.
Kogutud tõendite alusel tegi kohus järelduse, et kohtualune tappis I. S.-i S. tänava korteris. Tunnistajad kinnitasid, et V. Savka läks sinna 6. juuli 2000. a õhtul koos I. S.-ga ja pärast seda pole viimast enam nähtud. Tulenevalt tunnistajate ütlustest asus selles korteris punane vaip, mille kohtualune toimetas pärast 7. juulit 2000. a K. tänava korterisse. Ekspertiisi tulemina jõuti järeldusele, et sellelt leitud veri võib kuuluda I. S.-le. Ka leiti S. tänava korterist mitmeid verekahtlasi määrdumisi, mis eksperdi arvamuse kohaselt kuulusid ühele naissoost isikule, kelleks sai samuti kohtu arvates olla I. S. Tuvastatud DNA langes kokku J. Š. ja D. M.-i DNA profiiliga, mis kinnitas, et tegemist on emaliini pidi suguluses olevate isikutega. Otsuses konstateeritakse, et I. S.-i surnukeha ei ole leitud, kuid samas märgitakse, et S. tänavas asunud Savkade poolt kasutatud korteri trepikojas algas vahetult pärast I. S.-i kadumist ummistus, mis oli tingitud suure hulga liha laskmisest kanalisatsiooni. Trepikoja ülejäänud elanikud eitasid liha laskmist kanalisatsiooni. Arvestades seda, et kohtualune tükeldas J. Š. ja D. M.-i laibad, pidas kohus reaalseks järeldada, et vähemalt osa I. S.-i laibast viskas kohtualune kanalisatsiooni.
Otsuses osutatakse, et ka K. tänava korteri uurimisel leiti mitmes kohas verekahtlast määrdumist, kusjuures eksperdi arvamusele toetudes tegi kohus järelduse, et tegemist oli just J. Š. ja D. M.-i verega, kes seal tapeti. Samuti nägi korteris vereplekke ja tundis halba lõhna tunnistaja. Kohus asus seisukohale, et V. Savka tappis J. Š. ja D. M.-i, et varjata sellele eelnenud I. S.-i tapmist. Kohus motiveeris seda asjaoluga, et pärast I. S.-i kadumist oleks nad hakanud kohe selles kahtlustama just V. Savkat.
Kriminaalasja materjalidest tulenes veel, et J. Š. ja D. M.-i kehad olid pärast surma tükeldatud, mida kohus käsitas laiba teotamisena KrK § 199 1 mõttes. Laiba teotamisena käsitas kohus ka I. S.-i surnukeha hävitamist.
2. Linnakohtu otsuse peale esitas süüdimõistetu V. Savka apellatsioonkaebuse, milles palus end täielikult õigeks mõista.
3. Tallinna Ringkonnakohtu 11. juuni 2003. a otsusega mõisteti V. Savka õigeks KrK § 101 p-de 3 ja 5 järgi. Muus osas jättis ringkonnakohus linnakohtu otsuse muutmata. Apellatsioonkaebus rahuldati osaliselt.
Ringkonnakohus märkis, et tapmise kui tagajärjedelikti tõendamisesemesse kuulub ka inimese surma saabumine. KrMK § 58 lg 2 p 1 kohaselt on ekspertiis kohustuslik surma põhjuste tuvastamiseks. Ringkonnakohus asus seisukohale, et nimetatud sättes sisaldub seadusandja määratud tõendite eelistus surma põhjustamisega seotud kriminaalasjade menetlemisel. Linnakohus on küll õigesti märkinud, et I. S.-i laipa pole leitud, kuid KrMK § 58 lg 2 p 1 nõudeid eirates jättis linnakohus tähelepanuta, et sellest tulenevalt puudub kriminaalasjas ka eksperdi arvamus, millega oleks tuvastatud I. S.-i surma põhjus. Surma põhjust selgitava eksperdi arvamusena ei käsitanud ringkonnakohus ka molekulaargeneetilise ja kohtubioloogilise komisjoni ekspertiisiaktis nr 33/51 sisalduvat järeldust. Ringkonnakohus leidis, et kohtualuse süüditunnistamine inimese tahtlikus tapmises, kelle surma põhjust ei ole KrMK § 58 lg 2 p 1 kohaselt selgitatud, kujutab endast kriminaalmenetlusõiguse olulist rikkumist AKKS § 39 lg 3 p 9 mõttes. Ringkonnakohus oli seisukohal, et laipa tuvastamata ja inimese surma põhjust selgitamata ei ole võimalik kohtul vastuvaidlematult vastata KrMK § 263 lg 1 p-des 1 ja 3 esitatud küsimustele, s.o kas üldse on toimunud tegu, milles isikut süüdistatakse, ning milline on sellele teole antav õiguslik hinnang. Seetõttu mõistis ringkonnakohus kohtualuse KrMK § 268 lg 4 kohaselt I. S.-i tapmises tõendite puudumise tõttu õigeks.
Eeltoodust tulenevalt mõistis ringkonnakohus V. Savka õigeks ka süüdistuses KrK § 101 p 3 järgi, kuna linnakohtu otsusest ei tulenenud, et V. Savka oleks tegutsenud teise kuriteo varjamise eesmärgil. Linnakohtu järeldus, et V. Savka tappis J. Š. ja D. M.-i I. S.-i tapmise varjamise eesmärgil, rajanes ringkonnakohtu arvates pelgalt oletustele.
Ka märkis ringkonnakohus, et KrK § 101 p 5 järgi kvalifitseeritakse isiku käitumine juhul, kui isikul on ühtne tahtlus vähemalt kahe inimese tapmiseks ja tapmised on reeglina toime pandud ühel ajal. Linnakohtu otsuses puudusid aga tõendid selle kohta, et V. Savka tappis J. Š. ja D. M.-i ühise tahtlusega ning ühel ajal, mistõttu mõistis ringkonnakohus kohtualuse õigeks ka süüdistuses KrK § 101 p 5 järgi.
4. Ringkonnakohtu otsuse peale esitas riigiprokurör Alar Kirs kassatsioonprotesti, kannatanu I. V. ja süüdimõistetu Vassili Savka aga kassatsioonkaebused.
5. Riigiprokurör palub tühistada ringkonnakohtu otsuse V. Savka õigeksmõistmises I. S.-i tapmises ja KrK § 101 p-de 3 ja 5 järgi ning saata kriminaalasi selles osas Tallinna Ringkonnakohtule uueks arutamiseks.
5.1. Kassaator nõustub ringkonnakohtuga selles, et inimese surnukeha olemasolu on peamiseks tõendiks selle kohta, et inimest ei ole enam elus, ja et ekspertiis on kohustuslik surma põhjuste tuvastamiseks. Prokurör väidab samas, et ekspertiisi tegemise kohustus on olemas ainult siis, kui see on võimalik, st kui on olemas surnukeha või selle osad, mida eksperdile uurimiseks esitada. Juhul kui pärast tapmist surnukeha hävitatakse, ei saa see kaasa tuua tapmise toime pannud isiku õigeksmõistmist üksnes põhjusel, et ei ole täidetud KrMK § 58 lg 2 p 1 nõudeid. Kassaatori arvates tuleb kohtul sellisel juhul tulenevalt KrMK § 50 lg-st 1 hinnata kõiki tõendeid kogumis ja otsustada nende alusel. Seejuures viitab prokurör kõigile tõenditele, mille kogumi alusel tegi linnakohus järelduse, et V. Savka tappis I. S.-i. Kassaator peab seejuures tähelepanuväärseks asjaolu, et neid samu tõendeid, mida ringkonnakohus arvestas J. Š. ja D. M.-i tapmise puhul, ei arvestanud ta arusaamatutel põhjustel I. S.-i tapmise tuvastamisel.
5.2. Prokurör juhib tähelepanu, et sisuliselt on ringkonnakohus siiski leidnud, et I. S. on surnud ja V. Savka on tema laiba tükeldanud, sest viimase süüdimõistmine KrK § 1991 järgi on jäetud muutmata. Selles süüdistuses sisaldus aga ka I. S.-i laiba tükeldamine ja kanalisatsiooni viskamine.
5.3. Prokurör ei nõustu V. Savka õigeksmõistmisega KrK § 101 p-de 3 ja 5 järgi. Kassaatori väitel on tõendatud, et pärast I. S.-i kadumist poleks tema poeg ja ema aktsepteerinud ühtegi versiooni tema kadumise kohta. Seetõttu pidi V. Savka nad tapma, pannes seega toime tapmise teise kuriteo varjamise eesmärgil. Samuti on ringkonnakohus lugenud tõendatuks, et J. Š. ja D. M. tapeti ühel ajal ja ühes kohas, mis tingib V. Savka käitumise kvalifitseerimise ka KrK § 101 p 5 alt 1 järgi, s.o tapmisena kahe isiku suhtes.
5.4. Kassaator nõustub ringkonnakohtu seisukohaga, et kõrvaldamata kahtlused tuleb tõlgendada kohtualuse kasuks, kuid väidab, et kohus ei ole isegi kaalunud, kas kahtlused on kõrvaldatavad ja selleks oleks kohus pidanud tõendeid hindama kogumis.
6. Kannatanu I. V. palub samuti tühistada ringkonnakohtu otsuse V. Savka õigeksmõistmise osas ja saata kriminaalasi samale kohtule uueks arutamiseks. Kannatanu argumendid kattuvad prokuröri kassatsioonprotestis toodud seisukohtadega.
7. Ringkonnakohtu otsuse vaidlustas kassatsiooni korras ka V. Savka, kes palub ennast täielikult õigeks mõista.
7.1. Kassaator väidab, et millegagi pole tõendatud, kas ja kuidas just tema tappis J. Š. ja D. M.-i ning kogu süüdimõistmine rajaneb ainult oletustel. Samuti väidab V. Savka jätkuvalt, et Rapla maakonnas asuvasse maamajja vedas ta ehitusmaterjali, mitte tükeldatud inimkehi. K. tänava korterist leiti verejäljed alles pärast seda, kui sinna pääsesid ka teised isikud. Lisaks sellele on kohtud motiveerimatult lugenud tõesteks tunnistajate ütlused, tema ütlused on aga jäetud arvesse võtmata.
8. Riigikohtu istungil toetas prokurör kassatsioonprotesti ja kannatanu kassatsioonkaebust. Prokurör leidis, et V. Savka kassatsioonkaebus tuleb jätta rahuldamata.
Kaitsja toetas V. Savka kassatsioonkaebust ja luges põhjendamatuks nii prokuröri kassatsioonprotesti kui ka kannatanu kassatsioonkaebuse. Täiendavalt taotles kaitsja, et Riigikohus väljuks V. Savka esitatud kassatsioonkaebuse piiridest ja tunnistaks, et kriminaalasja kohtueelsel uurimisel on aset leidnud sedavõrd palju kriminaalmenetluse õiguse olulisi rikkumisi, et kohtueelset uurimist ei saa tervikuna lugeda igakülgseks, täielikuks ega objektiivseks ning et selliste rikkumistega saadud tõenditele tuginevat kohtuotsust ei saa lugeda seaduslikuks.
9. Esmalt meenutab kriminaalkolleegium varem korduvalt väljendatud seisukohta, et kui erinevad kohtud hindavad samu tõendeid nii erinevalt, et ühel juhul mõistetakse nende tõendite alusel kohtualune talle inkrimineeritud kuriteos süüdi ja teisel juhul õigeks (või vastupidi), peavad kohtud eriti hoolikalt täitma kriminaalasja arutamise igakülgsuse, täielikkuse ja objektiivsuse nõuet. Sellisel juhul peab ringkonnakohus lisaks omapoolsele tõendite analüüsile näitama ära ka esimese astme kohtu poolt tõendite hindamisel tehtud vead, mille tõttu kohtu järeldused ei vasta faktilistele asjaoludele (vt Riigikohtu kriminaalkolleegiumi otsused kriminaalasjades nr 3-1-1-81-97 – RT III 1997, 26, 269; nr 3-1-1-38-99 – RT III 1999, 14, 138; nr 3-1-1-17-03 – RT III 2003, 17, 159).
10. Käsitletavas kriminaalasjas jõudis linnakohus tõendeid hinnates järeldusele, et V. Savka on süüdi I. S.-i, J. Š. ja D. M.-i tahtlikus tapmises raskendavatel asjaoludel ning tapetute surnukehade teotamises. Ringkonnakohus jõudis samu tõendeid uurides aga järeldusele, et V. Savka tuleb tõendite puudumise tõttu õigeks mõista I. S.-i tapmises, samuti tapmise eest teise kuriteo varjamiseks ja kahe isiku suhtes.
Seetõttu peab Riigikohtu kriminaalkolleegium hindama, kas ringkonnakohus on veenvalt põhjendanud, miks ta jõudis samu tõendeid hinnates teistsugustele järeldustele ja kas ringkonnakohtu otsuses on põhistatult näidatud, milliseid vigu tegi esimese astme kohus.
11. Mõistes V. Savka õigeks I. S.-i tahtlikus tapmises, märkis ringkonnakohus peamise argumendina, et kuna I. S.-i laipa pole leitud ja tema surma põhjust pole KrMK § 58 lg 2 p 1 kohaselt selgitatud, siis on välistatud isiku süüditunnistamine surma põhjust selgitava ekspertiisiaktita.
12. Riigikohtu kriminaalkolleegium ei nõustu sellise järeldusega järgmistel põhjustel.
12.1. Tallinna Ringkonnakohtu vaidlustatud otsuses on õigesti märgitud, et tapmise puhul on tegemist tagajärjedeliktiga, mille kuriteokoosseisu tuvastamine eeldab ka surma saabumise (surma fakti) tõendamist. Samuti on õige, et kooskõlas KrMK § 58 lg 2 p-s 1 sätestatuga on ekspertiisi määramine kohustuslik surma põhjuse tuvastamiseks. Kuid ringkonnakohus on ekslikult järeldanud, et kuna isiku laiba puudumine tähendab ka võimatust eksperdi arvamusele tuginevalt tuvastada surma põhjust, siis on võimatu lugeda tuvastatuks ka selle isiku surma fakti. Riigikohtu kriminaalkolleegium peab vajalikuks rõhutada, et tapmise asjaolude selgitamisel tuleb eristada kahte faktilist asjaolu: surma fakti ja surma põhjust.
KrMK § 58 lg 2 p-s 1 sätestatakse tõepoolest, et ekspertiis on kohustuslik surma põhjuse tuvastamiseks. Sotsiaalministri 7. aprilli 2000. a määrusega nr 29 (RTL 2000, 46, 678) kehtestatud «Surma põhjuse tuvastamise kohtuarstliku ekspertiisi eeskirja» §-s 2 esitatakse nende juhtude täpsustatud loetelu, millal tuleb surma põhjuse tuvastamiseks määrata ekspertiis. Kuid siinjuures ei tohi jätta tähelepanuta asjaolu, et kõigil neil juhtudel on eksperdil surma põhjuse tuvastamiseks võimalik uurida laipa või laiba osasid. Ekspertiisi määramise kohustuslikkus olukorras, mil eksperdil on võimalik uurida laipa või selle osasid, tuleneb muuhulgas ka vajadusest kummutada võimalikud tõusetuvad kahtlused, et tegemist võis olla vägivallatu surmaga.
Surmafakti tuvastamiseks ei nähta kriminaalmenetluse koodeksis ette mingeid erinorme ja seetõttu tuleb siin lähtuda tõendamise üldreeglitest, sealhulgas ka KrMK §-s 50 sätestatust. Just selliselt toimides ongi linnakohus tõendite kogumile tuginedes lugenud tuvastatuks, et V. Savka tappis I. S.-i ja hävitas tema laiba. Linnakohtu otsusega on kummutatud ka versioon I. S.-i võimalikust loomulikust surmast.
12.2. Riigikohtu kriminaalkolleegium peab vajalikuks osutada ka järgmisele vastuolule ringkonnakohtu otsuses. Nimelt ei ole eksperdi arvamusega tegelikult tuvastatud ka J. Š. ja D. M.-i surma põhjust, kummatigi aga on ringkonnakohus lugenud nende kahe isiku tapmise tuvastatuks. Selles mõttes sisaldub ringkonnakohtu otsuses mööndus, et surma fakti on võimalik käsitleda lahus surma põhjusest.
12.3. Seetõttu leiab Riigikohtu kriminaalkolleegium, et juhtudel, mil laiba või laiba osade asukoht pole teada ja on ammendatud abinõud selle leidmiseks või kui tõsikindlalt on tuvastatud, et laip on hävitatud, on võimalik isiku süüdimõistmine tahtliku tapmise eest ilma laiba kohtuarstlikku ekspertiisi tegemata.
Ringkonnakohtu järeldus, et kohtualuse süüditunnistamine inimese tahtlikus tapmises, kelle surma põhjust ei ole KrMK § 58 lg 2 p 1 kohaselt selgitatud, on kriminaalmenetlusõiguse oluline rikkumine AKKS § 39 lg 3 p 9 mõttes, oleks õige üksnes sellisel juhtumil, kui surnukeha oleks olemas, kuid surma põhjuse tuvastamiseks on jäetud ekspertiis määramata.
13. Kriminaalkolleegium märgib siinjuures, et eksitav on ka ringkonnakohtu arvamus, et seadusandja on KrMK §-s 58 määranud tõendi eelistatavuse. Selles sättes räägitakse tõendi kohustuslikkusest. KrMK § 50 alusel peab kohus hindama kõiki olemasolevaid tõendeid siseveendumuse kohaselt ja lähtuma sellest, et ühelgi tõendil pole kohtu jaoks ette kindlaksmääratud jõudu ning et enne kontrollimist või hindamist ei saa ühtki tõendit eelistada teisele.
14. Edasi märgib ringkonnakohus, et selles kriminaalasjas puuduvad ka muud vastuvaidlematud tõendid, mis kinnitaksid kohtualuse süüd I. S.-i tapmises. Ringkonnakohus leiab, et linnakohus on süüditunnistamise rajanud oletustele. Ringkonnakohtu otsuses on öeldud: «Üksnes molekulaargeneetilise ekspertiisiakti nr 469 põhjal I. S.-ilt pärinevate verejälgede tuvastamine S. tänava korteris (III kd, lk 187 jj) ei saa olla tõendiks, millele rajada kohtualuse süüditunnistamine raskes isikuvastases kuriteos tapmises.» Ringkonnakohtu arvates on linnakohus jätnud kummutamata ka kohtualuse ütlused, et ta viskas kanalisatsiooni halvaks läinud loomaliha, ning on tõlgendanud ekspertiisiaktis nr 33/51 sisaldunud kõrvaldamata kahtlusi kohtualuse kahjuks (III kd, tl 289–290, p 5.2).
15. Siinkohal nõustub Riigikohus prokuröri kassatsioonprotestis ja kannatanu kassatsioonkaebuses väidetuga, et ringkonnakohus on hinnanud tõendeid valikuliselt ja ebajärjekindlalt, mis on takistanud seadusliku ja põhjendatud kohtuotsuse tegemist. Seetõttu tuleb ringkonnakohtu otsus osaliselt tühistada kriminaalmenetluse seaduse olulise rikkumise tõttu.
16. Riigikohtu kriminaalkolleegium on apellatsioonikohtu pädevust selgitades märkinud, et ringkonnakohtul on seadusega antud õigus tuvastada faktilisi asjaolusid ning hinnata tõendeid samasuguses ulatuses nagu esimese astme kohtul. Ka ringkonnakohus hindab tõendeid nende kogumis oma siseveendumuse kohaselt (vt Riigikohtu kriminaalkolleegiumi otsused asjas nr 3-1-1-67-99 – RT III 1999, 23, 224 ja nr 3-1-1-17-03 – RT III 2003, 17, 159). Seega on ringkonnakohus kohustatud uurima kõiki tõendeid igakülgselt, täielikult ja objektiivselt.
17. Ringkonnakohtu väide, et linnakohus on kohtualuse süüdimõistmise I. S.-i tahtlikus tapmises rajanud oletustele, ei tulene kriminaalasja materjalidest.
17.1. Esmalt on linnakohus põhjendanud, miks ta ei pea usaldusväärseteks kohtualuse V. Savka ütlusi ega arvesta nendega (III kd, tl 243). Ringkonnakohus pole seda järeldust kummutanud. Edasi on linnakohus suure põhjalikkusega analüüsinud kõiki tõendeid kogumis ja seostanud neid omavahel. Meelevaldne on ringkonnakohtu väide, et süüstavaks tõendiks on üksnes S. tänava korteris tuvastatud I. S.-i verejäljed. Linnakohus on tuginenud ka kannatanu I. V. ja tunnistajate I. V., N. K., N. P., T. F., I. P., J. M., J. J., S. Š., I. I., A. O., A. B., P. S., R. J., I. L., M. S., S. S., V., V. B., I. T., I. T., L. F., I. M., R. K. ütlustele.
Ringkonnakohus on aga pidanud vajalikuks analüüsida üksnes tunnistaja A. B. ütlusi, kusjuures neidki osaliselt, ja jätnud hindamata ülejäänud tunnistajate ütlused.
17.2. On tõsi, et molekulaargeneetilise ja kohtubioloogilise komisjoniekspertiisi tulemusena ei saa kategooriliselt väita, et S. tänava kanalisatsioonist leitud inimkahtlase päritoluga koetükid kuulusid inimesele. Samas ei ole seda võimalust välistatud (I kd, tl 35 jj). Linnakohus on kogumis hinnanud ja seostanud S. tänava kanalisatsiooni ummistuse lihatükkidega alates 8. juulist 2000, I. S.-i kadumisega 7. juulist 2000, sellele vahetult järgnenud V. Savka väljakolimisega S. tänava korterist ning tunnistajate ütlustega. Kohus on arvesse võtnud ka seda, et kohtualune tükeldas D. M.-i ja J. Š. laibad, ning jõudnud põhjendatult järeldusele, et V. Savka tappis I. S.-i ja hävitas laiba vähemalt osaliselt kanalisatsiooni viskamise teel (III kd, tl 246).
18. Järgnevalt käsitleb Riigikohtu kriminaalkolleegium V. Savka õigeksmõistmist KrK § 101 p-de 3 ja 5 järgi.
18.1. Ringkonnakohus märgib, et «kohtualune pole end kordagi süüdi tunnistanud ja pole andnud süüdistusele vastavaid ütlusi». Linnakohtu otsusest ei nähtuvat, millistel tõenditel tugineb järeldus, et kohtualuse tegevus on subjektiivsete tunnuste poolest toime pandud teise kuriteo varjamise eesmärgil. Ringkonnakohus leidis, et kriminaalasjas puuduvad tõendid, mis kinnitaksid J. Š. ja D. M.-i tapmist teise kuriteo varjamise eesmärgil, ja linnakohtu järeldused selles osas ei vasta asjas tuvastatud faktilistele asjaoludele.
18.2. Riigikohus nõustub ringkonnakohtu tõdemusega, et tapmise kvalifitseerimisel KrK § 101 p 3 järgi tuleb tuvastada süüdlasel teise kuriteo varjamise eesmärk. Kui süüdlane aga ütlusi ei anna või kui tema ütlused pole kohtu arvates usaldusväärsed, peab kohus hindama teisi tõendeid kogumis ja tegema järelduse kuriteo eesmärgi kohta.
Linnakohus on V. Savka süüdimõistmisel KrK § 101 p 3 järgi lähtunud eelnevalt tuvastatud I. S.-i tapmisest V. Savka poolt ja tunnistajate ütlustest. Otsuses on öeldud: «Kuna, tulenevalt eelanalüüsitud tõenditest, pani kohtualune J. Š. ja D. M.-i tapmise toime pärast I. S.-i tapmist, omas antud isikute tapmine kahtlematult varjamise eesmärki, kuna tulenevalt kannatanu I. V.-i, I. V.-a, S. Š., J. J.-i ütlustest olid kõik kolm tapetut väga lähedased ning J. Š.-le, tulenevalt tunnistajate ütlustest, oli teada kohtualuse ja I. S.-i konfliktsus, mistõttu oleks J. Š. kohe kahtlustanud I. S.-i kadumisel kohtualust.» (III kd, tl 246–247).
Ringkonnakohtu otsusest ei nähtu, millele ta tugineb, väites, et linnakohtu järeldused selles osas ei vasta tuvastatud asjaoludele.
18.3. Riigikohus nõustub aga ringkonnakohtu seisukohaga, et linnakohtu otsuses puuduvad motiivid, mis tõendaksid, et kohtualune tappis J. Š. ja D. M.-i ühise tahtlusega ja ühel ajal.
19. Järgmisena käsitleb Riigikohtu kriminaalkolleegium V. Savka süüditunnistamist KrK § 1991 järgi.
19.1. Selle kuriteo objektiivset külge on linnakohus sisustanud J. Š., D. M.-i ja I. S.-i laiba teotamisena (III kd, tl 247). Tallinna Ringkonnakohus mõistis V. Savka küll õigeks I. S.-i tapmises ja süüdistuses KrK § 101, p-de 3 ja 5 järgi, kuid muus osas jättis linnakohtu otsuse muutmata (III kd tl 293). Eeltoodust tuleneb, et süüdistuse maht KrK § 1991 mõttes ei ole vähenenud ja V. Savka on jätkuvalt süüdi tunnistatud I. S.-i laiba teotamises ja teda on ka selle eest karistatud.
19.2. Riigikohtu kriminaalkolleegiumi hinnangul on selline käsitlus vastuolus V. Savkale esitatud süüdistuse loogikaga. Nii süüdistuskokkuvõtte kui ka linnakohtu otsuse aluseks on olnud arusaam, et V. Savka esmalt tappis I. S.-i ja seejärel hävitas tema surnukeha. Sisuliselt tähendas linnakohtu seisukoht, et pärast oma naise tapmist muutus surnukeha hävitamine (teotamine KrK § 1991 mõttes) V. Savka teoplaani oluliseks osaks ning ei ole vaadeldav sellest eraldi, st iseseisvalt. Süüdistus KrK § 101 erinevate punktide ja § 199 1 järgi moodustas seega terviku.
Jättes V. Savkale KrK § 1991 järgi inkrimineeritud käitumise muutmata, on ringkonnakohus aga motiveerimatult irdunud linnakohtu otsuse aluseks olnud terviklikkuse põhimõttest. Olles V. Savka tema naise tapmises õigeks mõistnud, pidanuks sellele järgnema ka V. Savka käitumise analüüs KrK § 199 1 mõttes. Kuna ringkonnakohus ei ole motiveerinud, mis tingis laiba teotamise süüdistuse eraldamise ja iseseisva süüksarvamise V. Savkale alguses inkrimineeritud terviklikust käitumisest, tuleb ringkonnakohtu otsus tühistada ka selles osas.
20. Andes hinnangu V. Savka kassatsioonkaebusele, märgib Riigikohus, et tegemist on jätkuvalt oma süüd eitavate väidetega, milles taotletakse uute faktiliste asjaolude tuvastamist ja tõendite ümberhindamist Riigikohtu poolt. Vastavalt AKKS § 65 lg-le 4 ei või Riigikohus tuvastada faktilisi asjaolusid. Tõendite hindamise kohta on Riigikohus oma seisukoha väljendanud käesoleva otsuse p-des 12–18.
Kohtuistungil juhtis V. Savka kaitsja vandeadvokaat A. Saar põhjendatult tähelepanu kriminaalasja kohtueelsel uurimisel aset leidnud kriminaalmenetlusõiguse rikkumistele. Põhiline osa kaitsja etteheidetest kohtueelsele menetlusele seonduvad asitõendite vormistamisega, samuti ebatäpsustega uurimistoimingu protokollides. Riigikohtu kriminaalkolleegiumi arvates ei anna need siiski alust väljuda süüdimõistetu kassatsiooni piiridest ega mõista V. Savka õigeks kriminaalmenetlusõiguse olulise rikkumise motiivil.
Riigikohus juhib tähelepanu, et V. Savka süüditunnistamisel ei tuginenud linnakohus ainuüksi ega ka mitte määravas ulatuses uurimistoimingute protokollidele ja asitõenditele, vaid eeskätt mitmete tunnistajate ütluste hindamisele nende kogumis ning kohtualuse ütluste põhjendatud tunnistamisele vastuolulisteks ja seetõttu mitteveenvateks (I kd, tl-d 244–246).
Riigikohtu kriminaalkolleegiumi arvates on V. Savka süüditunnistamisel Tallinna Linnakohtu 5. märtsi 2003. a otsusega järgitud Strasbourg’i Kohtu (edasiselt Kohus) poolt 12. juulil 1988. a kohtuasjas Schenk v Šveits tehtud lahendist tulenevat seisukohta, et EÕIK art 6 garanteerib õiguse ausale õigusemõistmisele, kuid ei sätesta tõendite lubatavuse tingimusi, sest see kuulub siseriikliku õiguse pädevusse. Seega ei pidanud Kohus võimalikuks ei põhimõtteliselt ega teoreetiliselt välistada, et menetlusõiguse normide rikkumisega saadud tõendid võivad olla vastuvõetavad. Seejuures ei pidanud Kohus vajalikuks kummutada Šveitsi kohtute seisukohta, et menetlusõiguse normide rikkumisega saadud tõendi lubatavust kaaludes on põhjendatud lähtuda avalikust huvist selgitada välja tõde mõrvaga seotud kuriteo asjas. Kohus pidas oluliseks, et isiku süüditunnistamisel ei tuginetaks üksnes ebaseaduslikult saadud tõendile, ning rõhutas, et tema pädevusse kuulub selle hindamine, kas kohtumenetlus kohtuasjas oli tervikuna aus ja kas süüdistatavale oli tagatud kaitseõigus.
21. Eeltoodust juhindudes ja AKKS § 63 p 2, § 64 p 1 ja § 65 lg 3 alusel tühistab Riigikohtu kriminaalkolleegium Tallinna Ringkonnakohtu 11. juuni 2003. a otsuse V. Savka õigeksmõistmises I. S.-i tapmises ja süüdistuses KrK § 101 p 3 järgi. Otsus tühistatakse ka V. Savka süüditunnistamises KrK § 1991 järgi I. S.-i laiba teotamise osas.
Lea KIVI Ott JÄRVESAAR Eerik KERGANDBERG

matches:
§ 101
§ 199
§ 101
§ 199
§ 101
§ 199
§ 63
§ 64
§ 65
§ 101
§ 199
§ 101
§ 1991
§ 64
§ 101
Kohus
Kohus
Kohus
Kohus
kohus
kohus
kohus
Kohus
Kohus
kohus
§ 199
kohus
§ 101
§ 58
§ 58
§ 58
§ 39
§ 263
§ 268
§ 101
§ 101
§ 101
§ 101
§ 58
§ 50
§ 1991
§ 101
§ 101
kohus
kohus
Riigikohus
§ 58
§ 58
§ 58
§ 58
§ 39
§ 50
kohus
Riigikohus
Kohus
§ 101
Riigikohus
§ 101
kohus
§ 101
Riigikohus
§ 1991
§ 101
§ 1991
§ 1991
§ 101
§ 199
§ 1991
§ 199
§ 65
Riigikohus
Riigikohus
Riigikohus
Kohus
Kohus
Kohus
§ 63
§ 64
§ 65
§ 101
§ 1991